Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Re - Sen 14 Augusti f. m, g»ringsFormen'ännu bevarade rätt, att sig sjelf beskatta. Utskottet har icke kunnat förgäta, att det är denna sjetfbejkciltningsrnagt, som upprätthåller och befäster National-Representationen. Det har sökt att ömt vårda och bevara denna constitutionella klenod, lika vigtig för Nationens välstånd, som för dess frihet och sjelfständighet; och BevillningsUtskottet har ändteligen uppå alla dessa grunder ansett sig icke tillständig^ att, emot Grundlagarnes bokstaf och anda, i ett beskattningsmål rådföra »ig med ett Utskott, som endast har fromma önskningar till föremål samt således iör kommande tider bortskänka lör Rikets Ständer en af de dyrbaraste rättigheter, vår fria StatsFörfattning Svenska Folket tiliägger. Oell förgäfves skulle nian sedan häfd mellankommit söka att återvinna en rätt, som nian lättsinnigt och för considerationer en gång eftergifvit. Det torde dessutom härvid böra tilläggas, att vid 1818 års Riksdag uppgjordes grunderne för de blifvande Tuilafgifterne ensamt af BevillningsUtskottet och att i det af samma Utskott då afgifne Betänkande, innefattades ej allenast ett bestämdt stadgande om alla inhemska varors fria utförsel, utan ock sådane reglementariska föreskrifter, som med mera anledning, om någon sådan kunnat äga rum , än nu kunde hänföras till Oeconomiska delailler, utan att cn enda röst hördes, som satte BevillningsUtskottets behörighet att handlägga ärendet i fråga , eller Rikets Ständers rätt, att derom besluta. Detta Betänkande, kraftfullt understödt på detta Den 14 Ju gus ti f. m. hus af samme adle Friherre, som nu synes hafva valt en motsatt väg i ett mål af likartad beskaffenhet, var nog lyckligt att vinna Rikets Ständers bifall och det beslut, som i likstämmighet dermed fattades, utgör grunderne för den af Kongl. Majit sedermera utfä rdade och ännu gällande Taxa för Tullen å utgående varor.
Utan alt längre vilja fortsätta en diskussion, som, efter alla de upplysningar, hvilka dels vid denna, dels vid förra riksdagen blifvit lemnade, synes mig tcmligen öfverflödig, ber jag endast, att få möta några förut icke förekomna inkast i Hr Gripensledts yttrande. Om jag ej missförstått den värde talaren, så var hans mening den, att BondeSl:s suppleanter endast äro valde för sädane ordinarie ledamöters afgång, som utgå till följe af erhållen ledighet; men som jag uppfattat det prot.- uldr., som från BondeSt. inkommit, står der icke: på erhållande ledighet, ulan endast att nedannämnde personer äro valde, alt, i den ordning de finnas i prot.uldr. införde, ingå i Ulsk. dä någon af de ordinarie ledamöterne hafva förfall, och sådant styrker genom bevis från Talcmannen och Sekreteraren, hvilket bevis då skall medföras af den suppleanten som anmäler sig. Hr Gripenstedt har visserligen sagt, alt han anser i alla fall BondeSt. ej hafva i denna sak öfverskrida sina rättigheter, emedan Hr Gripenstedt förmodar, att BondeSt. genom den särskilda klausul, sorn tillåter samma Stånd välja sina Utsk:s-ledamöter, skulle i detta afseende eller vid frågan om suppleanters tillsättande hafva en rättighet, som det således ej öfverskrida; men jag tror, att man i detta fall, som i mångå andra, bör väl något länka på grundlagens anda; och i öfverensstämmelse dermed mätte det väl ej vara, att eli Stånd skulle kunna hafva någon rättighet framför de andra 3. Detta inkast tror jag i alla fall förfeladt, då man vet, ali ej BondeSt. ensamt tillsatt suppleanter. Jag vill ej nämna alt R. o. Ad. gjort det vid sista riksdrn, men jag erinrar mig bestämdt att, innan II. o. Ad. vidtog denna åtgärd, hade ej allenast BondeSt. utan äfven PresteSt. insändl prot.utdr. rör:de val af suppleanter. Hr Gripenstedt har sagt att man borde lemna åt hvarje Ulsk:s-ledamots pligtkänsla, att uppfylla sitt kall och alt ej afhålla sig från sammanträdena.
Kyrko beljenings. sk. r. Ridr. sk. r. Ridr. sk. r. Ridr. sk. r. GEORG voiv ROSEN. O. Beckman. a f 41 ia Ii a it S m »i ** »i 3 ia rj5 m s> -T5 St. i 70 171 1 U t s ä d e a f Medelafkastning, sedan utsädet är ai 73 73 73 B as 3 >■ O — V S as B5 3 *■* 1 ? era 3 -5 0 c/> BBS O. Sa CD 3 as Cs: 3. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. C -o C/3 pras B e v i 1 1 n i n g<3 5 Efter 2:dra Art K as; O 1* VQ CJJ B cd UQ C/J Efter Efter Bränvins Jordeboks os as © “ 'S 3* CD -i as: l:sta Art. Af egendom 3:dje Art. bränningsSumma. och Hemman*p P ai lön. och rörelse. afgift. lals-ränta St. St. St. St. St. St. St. R:dr. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r. R:r. sk. r. R:dr. sk. r. Tionde och Räntor af Kronotionde. Afrad. MantalsGerningsBruk, Bergverk samt anSumma. penningar. oren. dra verk och inrättningar. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r. GEORG von ROSEN. O. Beckman. ArrendeKostnad för medel. Rustning och Rotering. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r. 416 45 3 —. — _ 569 15 —. —• Väghållning. Diverse afgifter, (mera och allmänna besvär. Summa Statsbidrag. R:dr. sk. r. R:dr. sk. r.
Nu inträffar det märkvärdiga förhållande med det af R. St. lemnade bidrag till manufakturdiskont-lånerörelsen, att förvaltningen af dessa medel först granskas af dertill af K. M. utsedde särskilda revisorer, och sedan af R. Sl:s revisorer, något som med de öfrige förvaltande verken ej är händelsen, hvarföre ock R. St:s revisorer ansett sig böra fästa mindre afseende å de beviljade afskrifningarne, än å de coll. åliggande öfriga förpligtelser, troende R. St:s revisorer sig icke böra gå längre, för det närvar., än att yrka, det bestämda föreskrifter måtte uti ifrågavar. ärende varda af K. M. utfärdade och vederbörligen kungjorde, hvilken Den 13 Maj. 575 sednare åsigt äfven blifvit gällande inom StatsUlsk. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 5 Februari. 303 Föredrogs StalsUlsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 30, i anledn. af K. St:s ar 1845 församlade revisorers berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1842 och 1843. Den vid detta utlåt, fogade reservation af Hr Gripenstedt, upplästes på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., som derefter yttrade: Jemte det jag i allo instämmer uti den af Hr Gripenstedt i hans reservation yttrade åsigt, anhåller jag att dessutom få tillägga, alt för den händelse R. St. med anledn. af detta betänk, besluta, alt någon åtgärd skall vidtagas, densamma likväl icke kan expedieras förr än båda revisionerna blifvit behörigen granskade, emedan man väl icke lämpligen kan besvära K. M. med 2:ne särskilda skrifvelser i anledn. af samma sak, eller revisorernes berättelse, och sålunda kan den und. skrifvclsen ang:de de frågor, som i detta betänk. förekomma, icke en enda dag förr till K. M. expedieras om dessa frågor nu afgöras, än om de behandlas i sammanhang med den öfriga revisions-berättelsen.
M:t hade derföre, jemte del liden för ogift qvinnas rätt att vara myndig ansetts ej böra inträda förr än vid fvllda 25 år, på säll ock tillförene af Lag-kommillén varit föreslaget, funnit angeläget all, oberoende af denna myndighet, lagens stadgande!) om giftomanna-rält förblifva oförändrade. Pa dessa grunder, och då lagen torde böra ål de ogifta qvinnor, som sjelfva vilja afsäga sig myndighetens utöfning, lemna uttrycklig anvisning om deras rättighet härtill, samt del i sammanhang härmed svnles lämpligt, alt. don nva författningen ej blefve gällande förr än viss lid eller dess kungörande, har E. K. M:t, efter del Högsta Domstolen b I i 1 v i l i ämnet hörd, till Rikets Sländers anlagande framställt det förslag lill Författning, angående ogift qvinnas räll all vid viss ålder vara myndig, sorn i Högslberörda Nådiga Proposition innefattas. Elter erhållen del jemväl af Slals-rådets och Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit della ärende och deråt egnal den omsorgsfulla pröfning, som påkallas al delsammas vigt och betydelse. Härvid har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes eli ständigt tillväxande antal af ogifta qvinnors underdåniga myndighels-ansökningar vitsordar eli alltmer ökadt behof af utrymme lör deras verksamhet. Del synes derföre lämpligt, att om den ogilla qvinna», vid 25 års ålder ännu i sin bästa kraft, ser sig om efter en annan verkningskrets än den husliga, för henne, så vidt möjligt, undanrödjas de band, som dervid ii ro henne till hinder och af henne, kännas tryckande.
"The, som för andra må tala och svara, skola vara af "en oförvitlig frejd, ärliga, redliga och förståndiga män. Vill "partén till sin fullmägtig bruka sin skyldeman, eller then i "hans tjenst är, eller then han, af hvad annan orsak thet "vara må, häfver förtroende till, stånde thet honom fritt. "Ej må fullmägtig af domaren eller rätten ogillas, när sak"ägaren i fullmagten eller muntligen inför rätten förklarat "sig hysa förtroende till fullmägtigen, och rätten antingen "har sig bekant eller ock genast utrönt, att fullmägtig kan "rent skrifva Svenska språket, och äger the i thenna §. uppräknade egenskaper. Then, som är lagliga antagen till full"mägtig, må icke af domaren eller rätten dömas ovärdig "eller förlustig rättigheten att föra andras talan inför rätta, "utan så är, att fullmägtigen varder med fullt bevis öfver"tygad, att hafva retat eller förledt någon till oskälig rättegång, eller emot bättre vett drifvit orättfärdig sak, eller "brukat veterlig falskhet, eller hindrat sin hufvudman att "saken genom förlikning afsluta.
»Ja — ja — nu reser du och — —» med ens kom han bort och lade sin hand på den unges skuldra, medan han deltagande såg honom in i ögonen. »Är det något, som jag kan hjelpa dig med, min påk?» sade han trohjertadt och varmt. »Nej, farbror! Käre, käre farbror!» — Max sträckte ut sina armar och lade sitt hufvud intill majorens axel. Och med detsamma trängde sig bekännelsen fram ändå i en hastig, upprörd, feberskälfvande ström af ord. »Stackars pojke! Stackars pojke!» — det föll en droppe varm medkänsla ner på den unges hjessa; majoren tryckte hans hufvud med båda händerna mot sitt bröst. »Det går nog öfver», sade han tröstande. »Det går nog öfver.» De ofruktbara år, hvilka följt som en naturlig reaktion efter alla öfverspända drömmar i slutet af 40-talet, hade börjat efterträdas af en orolig böljgång, som bådade en ny tid; den spelade entusiasmen höll på att slå öfver i sin motsats. Den unga generationen hade upptäckt det falska och osanna i den äldres fysionomi, och i öfverspändt sanningssökande satte de skepticismens och pessimismens svarta kors öfverst på sin egen panna. Literaturen, som återgaf den nya tidens fysionomi, återgaf också detta svarta kors; men derunder såg man en entusiasts ansigte, besjäladt af verksamhetsoch stridslust, af längtan att uträtta något, att göra luften friskare och renare, menniskorna lyckligare. För att kunna nå det målet, måste menskligheten frigöras från alla fördomar, hvilka nu från början kom lifvet att framstå för deras inbillning i alltför skära färger. Och i detta frigörelsearbete såg den unga generationen sin lifsuppgift. Så kom det sig, att den starka trons literatur på samma gång blef en förnekelsens, och att den sangviniska ungdom, som grep sig an med att förbättra verlden, tågade fram till arbetet under pessimismens svarta fana. Det fans så mycket godt hos denna unga flock, som stormade fram likt en vårflod efter en lång vinter: ärlighet i sträfvan och sökande, uppriktighet i framträdande, en redlig vilja och en varm offervillighet.
N:o 16, i ani. af väckt motion om nedsättande af en Komité för utarbetande af förslag till ordnande af allmänna helsovården. Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo Bevii!n.Utsk:s d. 15 dennes på bordet lagda Mern. N:o 17, i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut i fråga om uphörande såsom särskild beskattningstitel af den vissa stapelstäder tillkommande tolag, emot ersättning af tullmedlen, samt denna afgifts inberäknande uti den tullsats, som för varors ineller utförsel genom Taxan bestämmes. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Memorial, Utlåtin och Betänkm, nemi. från Bevillningsutskottet: N:o 18, med förslag till voter:s-propos., i ani. af BiksStms olika beslut ang:de stämplade pappers-afgiften; BankoUlsholtet: N:o 41, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från Banken å 50,000 Rdr Rmt; N:o 42, med hemställan om tillfällig löneförhöjning åt Bankens, DiskontVerkens och Tumba bruks tjenste-personal och betjening; N:o 43, med hemställan om personelt årligt anslag till Bankens Garde des Medailles, RiksAntiqvarien B. E. Hildebrand; Lagutskottet: N:o 40, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. med förslag till författn. ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning; Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 105, i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver Betänk. N:o 87, beträffande Universitetens rätt att med Stadsstyrelsen deltaga i handläggningen af ekonomioch politie-mål; VIII H. 8 114 Den 22 Augusti.
Med tillkännagifvande häraf, och enär ifrågavarande för kommunikationen med Norrige på Statens bekostnad anlagda väg med tillhörande brobyggnader icke, efter hvad antagligt vore, på längre tid kunde blifva i vanlig ordning till underhåll indelad och inflytande aigifter för vägens begagnande icke heller funnes tillräckliga att bekosta omläggning af de derå befintliga större broar; samt de utgifter, som nu vore ifråga och hvilka till en del ej varit kända förr, än det vid sednaste riksdag beviljade anslag till vägomläggningar redan blifvit fördeladt på andra arbetsföretag, icke skäligen syntes böra drabba det anslag, som vid innevarande riksdag tilläfventyrs kunde komina att för nästa statsregleringsperiod beviljas för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindro goda vägar, har E. K. Maj.-t — under erinran, att, i följd af E. K. Majits nådiga beslut den 20 Juni 1862 angående återgång af uppgjordt kontrakt om en vägförbättring mellan Östergötlands lånegräns och Wida gästgifvaregård i Calmar län, ett belopp af 45,000 Ridr från 1856—1858 års riksdags vägbyggnadsfond icke kommit att användas till det af Rikets Ständer med nämnda fond af - ExpeditionsUIs kottets Förslag tilt anderd. Skrifvelse, l\:n 118. 11 sedda ändamål, utan vid innevarande riksdag blifvit för Rikets Ständer disponibelt, — i nåder föreslagit att medel måtte anvisas för betäckande af dels de 8,840 R:dr, som, enligt nådiga Brefvet den 9 Mars 1860, å Stats-kontorets under händer varande medel anvisats för iståndsättande af bron öfver Bådsjösundet, jemte anläggning af en isbrytare derstädes, dels ock de 10,299 R:dr, som E. K.
Det finnes heller iiigeii eiigelska, soiii gloiniiier a t t i brefvet s8tta datiiin ocli bostadsadress som viira goda damer i Stockliolni, Iivilka till all annan möda bereda oss deii a t t först genoinsöka adresskalendern, och inan f i s vara glad, ifall de icke ocksh ~ g l ö n i t a ~ t t dar införa sitt iiaiiin. Och vore nian optiiiiist skiille nia11 v&amp;gs se ett ~tideiis tecken, i de lios oss nyiiiförda prydliga kortbïefven, som Iia alla brefkortms fördelar iitaii iiågra af deras obehag. Men det fiiiiies tyviirr i var ihigii tid mycket, soin icke låter sig 1iträtta.s skriftligeii. Jlaii vill fraiiiliigga ett eller aiiiiat förslag, öfvertala iiågoii a t t gå iii i nigoii af de liiindratals föreiiiiigarne, för eller mot, som iui för tiden existera. Eller rent af a t t r a r a med om stif - hiidet af ett nytt sidlskap, att öfvertaga eii post, utagn sig a t t fiilla ett godt ord för deii och deii hos cleii och den o. s. v. i olndligliet - och vlrre än någoiisiii förut! Ty iiiiiigfaldeii af:; iiitressenx, som ökats till antal och liflighet ined stadens tillraxt, visar aniiii icke Iios Stocklioltnslifvet den minsh storstaclsrniissiga beiiiigeiihet. Indiviclens ratt a t t fa vara i fred odi a t t begriiiisa sig kan blott den riktigt stora staden skaffa.
Hvit morgondrägt med krus af spetsar och med blekblå rosetter, blekblå atlastofflor med kantning af svandun mot hudfärgade silkesstrumpor, – icke skor, utan tunna böjliga små tofflor, med släpande gång som i ett harem. Och så ett nymorgnadt, blondt litet ansigte, smeksamt, förälskadt. Börje greps af en blixtsnabb impuls att stänga dörren mot de andra rummen, för att hålla henne gömd härinne som en okänd prinsessa. Han skyggade till för att som hon gick och stod leda henne ut i dagligdagslifvet, för allas ögon. Hon var som en hans hjertas hemlighet, hon var som den illusion man söker dölja för andra, derför att man behöfver tro på dem. Marianne fångade upp den snabba glimten ur hans ögon och den fylde henne med lycksalighet. – Älskad just som hon ville! – som qvinna, uteslutande som qvinna – som viljelöst, motståndslöst ting. »Frukosten har väntat», sade Börje. Det var som om ljudet af hans egen röst gjort honom nykter. De gingo ut i matrummet och satte sig till bords. Här i vinterdagens kalla belysning, mot dessa stela, tunga ekmöbler utan snidverk, stack den hvita spetsdrägten besynnerligt af. Det var att frysa vid att se den. Och Börje kände sig brydd vid tanken på att någon bland tjenstefolket kunde komma in. Han kände att de skulle uppfatta det som om hon satt sig till bords nära nog i blotta linnet, samt att det skulle stöta dem för hufvudet som oskickligt. Börje var mån om sina tjenares goda tanke, han kunde icke komma ifrån sin känsla af obehag. Marianne ansåg det höra till sin roll att hon skulle servera kaffet. »Nå, hvad var det så jag skulle veta?» sade hon och tog kannan. Börje dröjde ett ögonblick. »Jo, jag ville att vi skulle bjuda statkarlarne och deras hustrur till middag i dag.» Marianne höll inne med upphällningen och såg förfärad på honom. »I folkstugan, naturligtvis», tillade han och skrattade. »Javisst», svarade hon och satte sig ned med synbar lättnad. »Helst skulle jag velat bjuda barnen med, men det fins inte plats för dem, de äro en sådan välsignad hop.»
Fyra år hade hvälft sig emellan Alberts död och det rörande uppträde, hvilket förestående kapitel innehåller. Saras barn hade uppväxt och blomstrade nu kring den döende modern, liksom de späda telningar kring den bräckliga lutande stammen. Hennes äldsta son, Adam Paulus, var ännu i bagarlära i Stockholm; men hade erhållit sin mästares tillåtelse att vid denna tid besöka Lidköping och sin derstädes boende moder. Celestine, öfver hvars efter Alberts död tillryggalagda bana bäst är kasta en slöja, hade redan något öfver tvenne år, jemte sin fyra-åriga son, varit i Saras hus, der hon till sådan färdighet inöfvat sig i glasmästaryrket, att Sara nu mera högst sällan behöfde lägga sin hand dervid. Äfven det öfriga hushållet var åt Celestine uppdraget, helst Saras bröstsjukdom, som allt mer och mer tilltog och till hvars botande läkarhjelp förgäfves blifvit sökt, hindrade henne uppfylla husmoderns pligter så väl i barnkammaren, som i köksspisen. Celestine var således allt i allom. Än torkade hon barnen om näsan, än torkade hon af något nytt isatt fönsterglas; än skar hon af en bit metvurst, än en glasruta; än tillknådade hon kitt, än vispade hon till mjölgröt – med ett ord, man igenkände ej den förra Celestine på annat, än på det sköna ansigtet, som, ehuru något blekt, likväl till det mesta bibehöll sitt ungdomliga, lifliga. Kring det dunkelblå ögat knöt sig visserligen en något mörkskuggad ring, liksom molnkransen kring månans glänsande skifva; men i blicken låg ännu samma ljufva svärmeri, hvaraf blotta skenet förmådde sätta den genom manliga ådror strömmande blodmassan i fullkomligaste uppror. Kinderna voro väl, som vi nyss antydde, något bleka; men detta bleka var liljans hvithet. Mången giftig insekt hade visserligen, under de tvenne första åren efter Alberts död, surrat öfver läpparnas blomblad; men deras purpurkälla tycktes vara outtömmelig, emedan ett manligt öga icke gerna ostraffadt vågade dyka till dess botten.
I afseende på skedda hemmansklyfning ar är Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande urståndsätta att i denna berättelse lemna annan upplysning, än att i allmänhet hemman inom detta län äro klufne i mycket små delar. Under perioden har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställt årlig afgäld för 139 afsöndrade lägenheter, men denna siffra lärer ej ens approximativt angifva antalet af skedda jordafsöndringar, ty man kan med full säkerhet antaga, att en mängd afsöndringar ägt rum, utan att vederbörande hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sökt fastställelse på dervid öfverenskommen årlig afgäld. Tab. N:o il. I afseende på skiftesverkets fortgång får Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hänvisa till den af Provins-Landtmäterikontoret i länet afgifna härhos under N:o 11 bifogade tabell. O c!> Tab. Litt. h. Enligt de härstädes upprättade landsböckerne hafva influtne statsbidragen uppgått till de i nedanstående tab. Litt. H utförde. Bland nu omförmälde bidrag ingå icke afgifterne för bränvinstillverkning, derför på annat ställe blifvit redogjordt. Rörande beloppet af de kommunal-utskylder, som inom länet utgått, är Eders Kongl. Maj.-ts BefallningST hafvande ej i tillfälle meddela annan säker upplysning, än hvad här nedan i afseende på fattigvårds-afgifterne är intaget. 6. Politi. a) Undervisnings-anstalter. Folkskolorna, för hvilka detalj-redogörelse icke kan ingå i denna underdåniga berättelse, hafva i allmänhet haft fördelaktig inverkan; men i afseende på folkundervisningen återstår dock ännu mycket att önska. Förutom Christianstads högre elementarläroverk samt Engelholms och Cimbrishamns pedagogier finnas följande, till folkskolornas klass icke hörande undervisnings-anstalter: Den så kallade Dalilska flickskolan i Christianstad, stiftad af numera aflidne Handlanden Johan Henrik Dahl, som till grundfond donerade 50,000 R:dr R:mt.
Men huruvida en sanning kan ligga uti tillegnandet af detta namn, der, hvarest de onaturligaste kuråtgärder användas, der icke hvarje tänkande menniska kan begripa »huru» åtgärden verkar, eller inse, att den, rätt använd, »måste gagna», om den ock, såsom hvarje mensklig åtgärd, i alla omständigheter, icke förmår bota. Huru kan detta namn tillegnas en kurmethod, en läkekonst, som hyllar den grundsatsen: »att man kan och bör bota en sjukdom med en annan sjukdom», eller med andra ord: som söker efter specifika medel, hvilka upväcka i organismen en sjukdom, motsatt den som man vill uphäfva. Huru mången har icke sålunda genom botemedlet fått sig ett sjukdomsfrö nedlagdt, som småningom utvecklat sig och slutligen blifvit hans aldrig misstänkta baneman. Emot alla sådana invecklade theorier strider vattenbehandlingen, såsom dess högsta grundsats är: »endast det friska och helsosamma kan bota det sjuka», och — såsom Prisnitz, vattenkurens stiftare, uttryckte sig: »jag botar med kraft, den vanliga läkaren med svaghet.» Vattnet, ljuset, luften, magnetismen, allt sorn' hydropathien tillegnar sig, såsom stående i harmoni med naturen, äro i sig sjelfva krafter, hvaraf hela skapelsen lefver, med sig införlifvar och assimilerar till en fortgående utveckling och jemnvigt, hvarför ock den rätta naturläkekonsten använder dem till mensklighetens helsa, med uteslutande af alla sådana medel, som redan på den sunda organismen må3le kännas skadliga, och mycket mera på den sjuka måste förorsaka ohelsa och ett försvagande, som småningom bäddar en för tidig graf. Under inflytelsen af dessa tänkesätt, har jag ock ansett min pligt vara att dem uttala, och utbeder mig hos de mera lärde och män af facket det öfverseende, som icke förnekas den ringaste, då hans öfvertygelse är upriktig och då i dess uttalande återfinnes ett bemödande för allmänt väl.