Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ju färre olika slags vagnar man kan åtnöja siS med, ju mindre kapital behöfver nedläggas, och ju större del af vagnarne kati produktivt användas; deremot minskas den döda vigten i hvarje tåg, om vagnarne äro väl konstruerade för det slag af gods, för hvars transporterande de användas. Ju mindre hastighet, ju mindre antal vagnar i tränen, ju rätlinigare och mindre lutande bana, desto lättare kunna vagnarne vara, för samma last och med samma säkerhet; men, å andra sidan, ju mera olikartadt och skrymmande gods, Ståts-Utskottets Memorial Jtä 77. 97 sorn måste föras, desto större och följaktligen tyngre måste vagnarne göras, för att kunna rymma den last, som de kunna beära. Så t. ex. finnas trafikvagnar för 4,83 fots spårvidd af vigt från 6'0 till 160 centner, och denna vigt har i allmänhet ända intill sednaste tider ökats, dels för att förminska underhållskostnad och olyckshändelser, dels ock för att vinna större utrymme å vagnarne för blanda d t gods och ett bättre förhållande mellan den döda och den nyttiga vigten. Jag har sett vagnar, vägande 100 centner, lasta 240, och flera af statens jernvägsvagnar kunna lastos med lika mycket, fastän de i allmänhet ej belastas med mer än 160 centner, Vid statens jernväg finnas ballastvagnar, som väga omkring 60 centner och lasta 160, och vid arbetet har användts vagnar, hvilkas vigt ej uppgått till 50 centner, och lastats med 130 centner. Det vanliga förhållandet för öppna godsvagnar å samma spårvidd är dock en vigt af omkring 80 centner med en last af omkring 110 centner. Vagnar för Oslindiska banorna af 3,64 fots spårvidd väga 96 centner och lasta 192 centner. Man förblandar allt för ofta dessa olika förhållanden ä vognarnes vigt efter deras ändamål och säkerhet med den obetydliga vigtförminskning, som vinnes genom förminskning af spårvidden. Denna förminskning ligger endast i axlar och tvärstycken.
Denna förlust kunde förekommas, om käranden i sådant fall egde att med samma verkan, som af stämnings delgilning, anslå stämningen å svarandens dörr, äfven om det icke kunde visas, det svaranden »holle sig undan förthy, att han väntade stämning», hvarom bevisning nästan alltid vore omöjlig att åstadkomma. l’å grund deraf har motionären föreslagit, att vid 7 § 44 Kap. Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Kungörelsen den 7 Januari 4830, måtte fogas följande tillägg: »Ar tid, inom hvilken, för förvarande af klandertalan eller annan talan, någon stämmas bör, nära att tilländagå, och anträffas ej denne, sedan han tvänne gånger med stämningen sökts, icke heller då han, sista dagen för delgifvandet, tredje gången sökes, varde då stämningen fästad vid husdörr hans.» Slutligen har Riksdags-fullmägtigen Nyström, under antagande, att endast män vore, enligt förutnämnde 7 § i 44 Kap. Rättegångs-Balken, behörige att tillställa s\aranden stämning, fästat uppmärksamheten derpå, att det i glest bebodda orter vore för Nämndeman eller Fjerdingsman, som hade dessa tillställelser sig uppdragna, ganska svårt och stundom omöjligt att utan stort besvär och kostnad anskaffa vittne lill sin tjensteåtgärd, och förthy, med åberopande af de tid efter annan, genom en stigande civilisations inflytelse, qvinnan tillerkände rättigheter, föreslagit sådan ändring uti berörda 7 §, att i stället för »två trovärdiga män» mätte sättas tvä trovärdiga personer. Lag-Utskottet har tagit dessa framställningar i öfvervägande och anser sig först böra meddela yttrande öfver Riksdags-fullmägtigen Nyströms nyssberörda förslag. Motionären har antagit, att af stadgandet i 44 Kap. 7 § Rättegångs-Balken, att »skriftlig stämning bör svaranden i händer ställas af två trovärdiga män», följde, det qvinna icke vore lagligt stämningsvittne.
R:dr; dito dito 3,039: 82. » upprensningen af Ysby å inom Wallda, Tölö och Släps socknar af Fjäre härad, å 3,600 R:dr; dito dito 3,607: 13. » sänkningen af Bomsjön och utdikningen af deromkring belägna vattendränkta egor inom Ljungby, Winberga, Stafsinge och Morups socknar af Faurås härad, å 10,800 R:dr, emot återbetalning af 8 procent årligen, med beräkning af 2 procents ränta 10,800: — » rätningsoch rensningsarbeten i Tväåkers-ån inom Ilimble härad, å 18,800 R:dr; dito med beräkning af 3 procents ränta 18,800: — inom Elfsborgs och Hallands län: för sänkningen af sjön Veselången m. fl. vattendrag inom Marks härad af Elfsborgs län och Wiske härad af Hallands län, å 40,000 R:dr; emot dito dito 40,000: — inom Elfsborgs lån: för sänkningen af Hasserås-sjön samt upprensningen af Lerby och Snapperuds elfvar inom Åmåls och Mo socknar, å 5,400 R:dr; återbetalas jemte kronoutskylderna 6,209: 72. 33 utdikningen af Hössna mader inom Hössna och Knättle socknar, å 12,579 R:dr; dito dito 8,553: 72. » upprensningen af Säfve å inom Kullings härad, å 5,055 R:dr, emot återbetalning af 8 procent årligen, med beräkning af 2 procents ränta 5,055: — 8,704,920: 33. 568: 4. 1,680: — 5,430: — 6,459: 65 2,879: 81 3,319: 13 10,800: — 18,800: — 40,000: - 5,939: 72 7,547: 40 4,224: 86 Transport: 8,743,561: 52. 8,812,568: 94 — 37 — Transport: 8,743,561: 52. 8,812,568: 92. för upprensningen af Steneby-elfven inom Steneby socken, å 9,750
Om nu R. o. Ad. bifaller eller afslår Utskrs betänk., tror jag i det hela vara likgiltigt; ty, såvida jag icke missminner mig, har inom Högv. PresteSt. en motion blifvit väckt, åsyftande att R. St. skola hos K. M. underd:gst anhålla om tillsättandet af en komité för utarbetandet af en ny kateches, hvilken motion möjligen blifvit remitterad till Ståndets enskilta Utsk., ett förslag, som är af största vigt och så ytterst behöfligt vid betraktandet af våra nuvar. invecklade religionsböcker. Jag tager för afgjordt, att om en sådan motion vinner gehör, hvarom jag icke tviflar, så skall också den öfverklagade splittringen uphöra. Hr Rosenblad: Jag har icke yrkat, att Utsk:s betänk, skulle afslås, derföre alt jag gillar den Utsk:s ide', alt vi icke skola hafva de ifrågavar. språken i en massa olika redakt:r uti de läroböcker, som begagnas vid den allmänna undervisningen. Då vi emedlertid ega olika uplagor af katechesen, hvaraf den ena, om jag sä må uttrycka mig, är halfofficiel och antagit andra språk än dera, som finnas i kyrkobibeln, och då jag tror, att allmogen och mången uplyst person nogsamt inser olägenheterna häraf, så har jag önskat att få dem undanröjde. Detta vinnes väl lättast, om Utsk, skulle föreslå och R. St. sedermera godkänna den åtgärd Hr Tham omnämnt, men den af honom omförmälda och inom PresteSt. väckta motion, är ännu icke officiell bekant. Hvad Hr Bråkenhjelms anmärkn. beträffar, nemi. att någon 220 Den 29 Januari.
Underlåtes detta, eger allmänna Svenska Banken sedan nämnde tid förflutit, och utan att vara underkastad bevakningsskyldighet i fall af konkurs, att försälja obligationer och af försäljningssumman godtgöra sig för beloppet af sedlarne med laga ränta derå från sagde tid. Uppstår brist, ege allmänna Svenska Banken derför fordringsrätt hos den enskilda Banken såsom för annat kraf. m) värdet af räntebärande obligationer, som erbjudes till deposition eller äro deponerade, uppskattas och bestämmes af allmänna Svenska Bankens Öfverstyrelse. n) de enskilda Bankerna, som undfått allmänna Svenska Bankens sedlar mot deposition af räntebärande obligationer, ega att utse en delegare att i den årliga revisionen af allmänna Svenska Banken taga del. Valet af denna revisor tillkommer första gången den af de enskilda Bankerna, som först börjat rörelse med allmänna Svenska Bankens sedlar, och sedermera de öfriga i den ordning som nämnde rörelse vidtagit. bj c§ a S ?• b3 o to » 5? Si tv S Sti ö Sr .2 2: »' ® o - g: sr i. g. § r* jo; r£ C/2 O*”t O* co § cL *■ ^ cr cu 2. ► cd cd C? ; 2. 2 og 5 03 03 o P c cr *-J ? § -T3 ^ ^ c & a -1 o V 05 CO W *d. w 05 05 ' 4^ CO J<I to 051—* w o >C CO — (X) 05 O ✓S ^3 c: s &| CT. p: < b •• TT I <-_J c ■ cd' ps 5* : 2 O (IQ :rl" B. CD STT^ o CDp* r,j. r C CT*
Zelaphehads döttrar hafva rätt sagt; du skall ock gifva dem arfvegods med deras faders bröder, och skall deras faders arf vända dem till. Och säg Israels barnom: Om någor dör och hafver inga söner, så skolen I hans arf gifva hans döttrar. Hafver han inga döttrar, skolen I gifva det hans bröder. Hafver han inga bröder, så skolen I gifva det hans faderbroder. Hafver han icke faderbroder, skolen I gifva det hans nästa fränder, som honom skylde äro i hans slägt, att de taga det in. Det skall vara Israels barnom för en lag och rätt, såsom Herren budit hafver Mose. Och Herren sade till Mose: Stig upp på berget Abarim, och bese landet, som jag Israels barn gifva skall; Och när du det sett hafver, skall du samka dig till ditt folk, såsom din broder Aaron samkad är; Efter det I min ord olydige voren uti den öknene Zin, öfver menighetenes träto, då I mig helga skullen genom vattnet för dem. Det är det trätovattnet i Kades uti den öknene Zin. Och Mose talade med Herranom, och sade: Herren Gud öfver allt lefvande kött sätte en man öfver menighetena, Som för dem ut och in går, och förer dem ut och in, att Herrans menighet icke skall vara såsom får utan herda. Och Herren sade till Mose: Tag Josua till dig, Nuns son, hvilken en man är, der Anden uti är, och lägg dina händer på honom. Och haf honom fram för Presten Eleazar, och för hela menighetena; och bjud honom för deras ögon; Och lägg dina härlighet uppå honom, att hela menigheten af Israels barn är honom lydig. Och han skall gå fram för Presten Eleazar; han skall rådfråga för honom genom Ljusens sätt inför Herranom. Efter hans mun skola ut och in gå, både han och all Israels barn med honom, och hela menigheten. Mose gjorde såsom Herren honom böd; och tog Josua, och ställde honom fram för Presten Eleazar, och för hela menighetena; Och lade sina hand uppå honom, och böd honom, såsom Herren med Mose talat hade.
Förordnanden för de nyvalda Kommitterade till tryckfrihetens vård, angående anmodan till Expeditions-Utskottet att uppsätta och till lliks-Stånden ingifva förslag dertill: II. 257. — för Bikets Ständers nyvalde Justitie-Omburisman samt hans Suppleant, angående: II. 273. Förordningar, kungörelser ni. tn., i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående uppläsande från predikstolarna af —: B. VI. 186, 212, A. 212. Förordningen den 29 Oktober 1752, angående under-officerares och manskaps befordrande till de i nämnde förordning uppräknade eller andra dermed jemförliga tjenster; motion af Grefve Carl Magnus Björnstjerna: se Motioner. — deri 17 September 1783, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de genom nämnde förordning lots-hemman förunnade friheter: B. II. 457, 461, Å. 461. — angående städsel och lega af jord på landet den 13 Juni 1800, i anledning af väckt motion o in ändring deraf: B. VI. 392, 441, A. 441; E. VII. 93. — den 13 Juni 1800 i fråga om beståndet af arrendeoch landtbo-kontrakter om arfve-jord, angående ändring deri; motion af Friherre Fabian Casimir Wrede: se Motioner. — angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818, i anledning af motioner om andrina deri: B.
Hvad Konstitutions-Utskottet sålunda föreslagit, godkändes dock icke af samtlige Riks-Stånden, utan blef, efter omröstning i förstärkt Konstitutions-Utskott, i stället antaget att hvila till påföljande Riksdag, ett förslag af denna lydelse: »Konungen eger att men icke på deras börd. Till läråre y>beställningar och öfriga, tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, »äfvensom till läkare-be fattningar, eger Konungen utnämna äfven bekännare y>af annan troslära, än den rena evangeliska; men i öfrigt till civila Em»betsmän Departementet höra.» Detta förslag tillvann sig dock icke vid förra riksdagen bifall af samtliga Riks-Ständen; hvadan det ock då förföll. Anledningen härtill synes hufvudsakligast vara att tillskrifva den af åtskilliga ledamöter inom Riks-Stånden hysta fruktan, att medlemmar af en kyrka, som icke lemnade oförsökte några medel för sitt måls ernående, skulle, om de blefve kompetente att här i Riket erhålla tjenste befattningar, eftersträfva sådana, för att, under denna täckmantel, hemligen verka för sin kyrkas omvändelse-begär, och dymedelst åstadkomma oro oell förargelse inom Svenska kyrkan. Tillfälle att i denna riktning öfva inflytande komme att gifvas, icke blott de främlingar, hvilka anställdes såsom lärare för ungdomen, utan äfven läkare, till följd af deras verksamhet. Dessutom ansåg man anledning icke vara att förmoda, det utländingar med verkligen utmärkta Iöhtjenster skulle söka anställning i ett land, hvilket hade jemförelsevis så ringa förmåner att erbjuda, som vårt: helst personer med sådana egenskaper otvif - 4 K onstilulions-Ll skol tels 3femorial \:o IS. velaktigt hade att i andra länder vänta sig vida större fördelar.
Om alla anmärknir, likasom i Hr Lefre'ns förslag, något mera generaliserades, skulle jag tro, att man kunde komma äfven till detta resultat, och derföre anser jag vara lampligast, att vi först börja med att utröna, huruvida det är R. o. Adis gemensamma tanka att öfvergå till allm valprincipen, och att vi sedermera, i fall detta ej blir Ståndets gemensamma tanke, böra söka förena oss om en gemensam tanke, som uttrycker den motsatta principen. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det synes, som hade R. o. Ad. nu hunnit till den punkt, att vi skola gå att besluta öfver de särskilda meningarna. Jag vill äfven förena mig Den »B October e. m. med dem, som vilja lemna första rummet åt afgorandet af den fråga, huruvida R. o. Ad. vill hylla principen af allm. valrätt. Jag vill likväl uppriktigt uttala min öfvertygelse, att så mycket j.ig hyllar principen i sin abstracta mening, så litet kan jag med min röst biträda, att den nu må af R. o. Ad. gillas såsom dess gemensamma tanke. Jag har tillförne gifvit tillkänna de orsaker, hvarföre jag ej kan biträda denna tanke. Hr Dalman har i deri vederläggning af mitt yttrande, som han velat framställa, gifvit mig en afsigt, som jag icke ägt, nemi den att skråma R. o. Ad. eller hota R. o. Ad med en republik, i händelse de allm. valen skulle införas. Jag vet mig ej hafva yttrat något sådant; men jag yttrade, att den constilutionella monarkien skulle luta till sin undergång, derest allm. val infördes, och jag menade, att antingen anarki eller despotism derigenom skulle uppstå. Jag tror nemi. icke, att Svenska folket står på den höga ståndpunkt af medborgerlig utveckling, att vi kunna tänka oss, att en republik kunde blifva följden af de allm. valen. Jag tror mig således hafva tillräckligt ådagalagt min åsigt om allm. val, och ehuru jag gillar principen, nödgas jag rösta emot densammas antagande hos oss. Dernäst torde den fråga förekomma, huruvida R. o. Ad. anser den gamla ståndsfördelningen utgöra grunden för valcollegierna och att
Så lade han sitt hufvud i hennes sköte och insomnade snart. Hon lät hufvudet sakta sjunka ned till marken och sprang därefter hem och berättade, hvar han låg. Genast begaf man sig till stället och såg, att det var Stigande. För att hindra all värkan af hans onda ögon, tog man en säck och drog den öfver hans hufvud. Då han i detsamma vaknade, satte han sig dock icke till motvärn, ty här voro för många om en. Emellertid fanns i säcken ett hål, hvarigenom Stigande kom att se ut emot bärgsliden. Där var fagert land med frodigt gräs; men nu var det, som om en hvirfvelvind farit hän däröfver — där grodde aldrig gräs sedan. Och stället, säger sagan, kallas numera Bränna, det förbrända stället. Sådan ond makt kunde trollmäns ögon besitta. Därefter stenades Stigande. I åtskilliga berättelser, som särskildt visa oss, huru den fornnordiska fantasien opererade under brytningstiden mellan hedendom och kristendom, förtäljes om dessa trollkarlars vanmakt gent emot den senare, på samma gång däri äfven skildras, huru säkra de dock voro i sin hedendom. Med döden för ögonen vägrade de trotsigt att antaga dopet. Dessa berättelser äro hufvudsakligen att finna i sagor om Olof Tryggvason. En påskafton kom, säges det, gud Oden själf förklädd till konung Olof, som då vistades på Ögvaldsnäs, och sökte uppehålla hans sömn med »nöjsamma skrocksagor», på det att han, konungen, måtte kunna försofva sig nästa morgon, då trollkarlen Övind Kälda ärnade öfverfalla och dräpa honom. Men Odens skämtsamma försök misslyckades; ty konungen insomnade dock till sist efter trägen anhållan därom af sin biskop. Om påsknatten anlände emellertid till Ögvaldsnäs den ättstore och rike säjdmannen Övind Kälda, hvars stammoder var den trollska finnkvinnan Snöfrid, Harald Hårfagers gemål. Han kom med ett stort långskepp, fullbesatt af säjdmän och annat trollkunnigt folk. Så snart de stigit i land, började de att öfva sin trolldom. Övind frammanade en tät dimma, på det att konung
Departcments-chefen afgaf här nedan intagne, skriftligen författade, yttrande: »Då jag nu går att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla de Flottans behof, till hvilkas fyllande jag anser medel böra vid nu instundande riksmöte äskas, tillåter jag mig att på förhand underdånigst fästa Eders Kongl Maj:ts uppmärksamhet derpå, att de summor, som fordras, icke äro obetydliga. Men då den sanningen icke lärer kunna jäfvas, att Skandinaviska halfön, af naturen ämnad att vara sjöstat, icke utan att äfventyra sin sjelfständighet kan undvara sjöförsvar för sina långsträckta kuster, icke utan uppoffring af sina vigtigaste intressen kan afsäga sig det enda vapen, som, sedan freden en gång blifvit bruten, i någon mån förmår trygga landets handel, på hvars fredade gång dock välstånd och utveckling sfi väsendtligt bero, — må det ock anses nödvändigt, att den Flotta, vi ege, underhålles; och jag skulle svika Eders Kongl. Maj:ts höga förtroende, jag skulle bryta den pligt, ett ansvarsfullt embete mig ålägger, om jag underläte att yrka äskandet af de anslag, som, enligt min åsigt, äro oumbärliga för detta, för fäderneslandets trygghet och oberoende sä angelägna vapens vidmakthållande och för möjligheten af dess framtida, något så när tidsenliga, om ock blott småningom skeende, utveckling.» »Jag förbiser härvid ingalunda, att i ett land som vårt, hvars tillgångar icke äro stora, man måste varsamt framkalla utgifter, noga öfverväga hvilka, som äro befogade, och sorgfälligt undvika de öfverflödijga.
Bil. litt. H, I, K, L, M. och N. vid inkomster och utgifter. Bilagan litt. H. vid tredje hufvudtitels anslag — utgifter. Bilagorna litt. Räkenskaper, statsverkets, formulär till, sid. 4—5. Räntekammarens hufvudbok » 4. Rönnowska testamentsfonden »> 197. S alp eter fonden » 77—79. Bilagan litt H. vid » 58. Salpeter-försäljning smedlen » 64—65. Bilagan litt. R. vid » 114. Sammandrag öfver alla i 1860 års rikshufvudbok ingående medel, bilagan litt. A. vid v 5. — de af Krig s-kollegium under år 1860 bestridda utgifter Bilagorna litt. L, M. och N. vid » 73. Serafimerordens-gillet » 195—197. Sifferuppgifterna, ansvarigheten för » 266. Silfverhalten i några Svenska Specieriks dalrar » Silfver-utmyntningen » 26. Sinnessjukes hospital vid Hedvigsberg och Conradsberg » 53—56. Sjukhuset, Allmänna Garnisons» 75—77. Sjöförsvaret, anslagen till » 87—93. Sjöförsvars-departementets Kanslioch Kommando-expeditioners räkenskaper » 87—88. Sjömätningar, anställde » 92. Sjötullsmedlen » 41—44. Sjöärendena, Förvaltningen af » 87—93 Skara stifts Konsistorii räkenskaper — Veterinär-inrättning » 49—50. Skeppsholms brobyggnad , » 100, 101. Skiften och afvittringar » 165—168. Bilagan litt. W. vid » 168. Skog s-skolornas räkenskaper » 33 — 34. Skogsstyrelsen » 31. Slottsbyggnadsmedlen » 175—176. Sockenkartor, anslaget till » 35, 36. Spanmål in natura, statsverkets » 20 22. Specieriksdalrar.
Till de många förslag, sorn vid denna riksdag blifvit framställda, vill jag emellertid icke lägga något nytt; jag har allenast, vid den meningsskiljaktighet som visat sig, velat afråda ifrån hvarje steg, som ytterligare kan försvåra återgången från det närvarande och vill derföre allenast hemställa, 1:0 Motioner i Preste-Ståndet 1862. 241 l:o att ingen förändring må för närvarande göras i hvad vid sistlidne riksdag beslutades i folkskolefrågan och att således anslagen för folkundervisningen må utgå på samma vilkor och till samma belopp samt med samma fördelning på de särskilda föremålen som vid 1859— 1860 årens riksdag beslutades. Men då folkskolefrågan, hvilken för närvarande ovilkorligen fordrar en lösning så väl i fråga om det ekonomiska, som i fråga om organisationen, icke kan vid riksdagen nöjaktigt behandlas, får jag tillika vördsamt föreslå, 2:o, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, att en Kommitté af sakkunnige män utses, hvilken eger att utarbeta förslag till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande, så väl i allmänhet som ock särskildt för de orter, hvilka till följd af lokala förhållanden äro i behof af ett särskildt ordnadt folkskoleväsende, samt att denna Kommitté jemväl ålägges dels afgifva förslag, angående det framtida användandet af den del af den personliga skyddsafgiften, hvilken vid 1856—1858 årens riksdag blifvit till folkskoleundervisningens befrämjande anslagen, dels yttra sig huruvida med folkundervisningens ordnande må vara bäst öfverensstämmande att så väl den nu utgående så kallade folkskole-afgiften som ock den här omförmälda delen af personliga skyddsafgiften må ingå till Statsverket och i dess ställe ett anslag för folkundervisningen må på 8:de Hufvudtiteln uppföras, att utgå i öfverensstämmelse med de af Kommittéen föreslagna grunder för undervisningens ordnande. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet, till behandling i sammanhang med den nådiga Propositionen och med de i folkskolefrågan väckta motioner, anhålles. Pundgren. miso 120. Af Prosten 0. E. Rabe:
Do förändringar, Rikets Ständer i detta kapitel funnit nödiga, äro antingen sådana, som äro betingade af Rikets Ständers förut angifna beslut att bibehålla suspensionsstraffet, eller ock andra smärre jemkningar i straffbestämmelserna. På grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer funnit E. K. Majus nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag icke kunna oförändrad bifallas, men deremot för sin del beslutat en Strafflag af det innehåll, som underdånigst bilagda förslag utvisar. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 November 1863. Bih. till R St. Skrifvelse, A":o 185 Förslag till Straffl^ag\ 1 Kap. Om dem, om Svensk straffrätt underkastade iiro. 1 §. Inländsk man varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, sorn han begått inom riket eller å Svenskt fartyg eller mot Sverige eller Svensk man utom riket, så ock för annat utom riket töröfvadt brott, der konungen förordnar att det brott här i riket åtalas må. 2 §. Utländsk man, som bär i riket finnes, varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begått inom riket, eller å Svenskt fartyg utom riket; så ock för brott, som han utom riket begått mot Sverige eller Svensk man, der konungen förordnar, att det brott här i riket åtalas må. 3 §. Ej skall någon för brott, som han utom riket begått, här i riket straffas, der han förut, för samma brott straff å annan ort undergått. Om särskild påföljd å sådana brott i vissa fall skils i 2 Kap. 21 §. 4 §. För främmande makts beskickning gälle hvad allmänt vedertaget är eller genom fördrag stadgadt blifvit. 5 §. Om hvad emellan Sverige och Norge iakttagas skall i de fall, sorn i detta Kapitel sägas, vare ook gällande hvad särskildt stadgadt är. Om straff, sorn efter denna lag ådomas ma. 1 §. Allmänna straffarter äro: 1. Böter. Expeditions-Utskottets Forsla» till anderd.