Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad del vidkommer, ali det skulle vara för sent, att efter ett experimeu - 550 Den 28 Januari. teraude i saken laga sitt beslut ang:de hofrätternes personal, i händelse den, i anseende lill den förespeglade tillökningen i göromålen, skulle behöfva förstärkas, och att en sådan tillökning skulle komma att bero på en votering i förstärkt SlalsUtsk., så tror jag, alt den förändring, som skulle kunna blifva nödvändig, till följd af sålunda ökade göromål för hofrätterne, vida lämpligare, och ulan någon förstärkta StatsUtsk:s åtgärd, skulle kunna åstadkommas genom förändring i hofrätternes arbetssätt, då kanske den nuvarande personalen skulle blifva tillräcklig, icke blott för de närvarande utan äfven för betydligt tillökade göromål. En sådan förändring kan dock icke beslutas i sammanhang med den förändring, som nu är i fråga. Dylika förändringars vidtagande kan ej eller tillhöra lagstiftande maktens allri b ut ioner, utan till de administrativa och reglementariska åtgärderne. I den delen torde också någonting blifva åtgjordt, såsom för någon lid sedan yttrades, då en dylik fråga var å bane. Nu synes meningen blott böra vara, att R. St. mätte vidtaga de hufvudsakligaste förändringar i Rätteg.b:n, som skulle blifva en följd af instansernes förminskade antal. Detta torde vara i det närmaste iakttaget i det förslag, som i Frill. Stjernstedt reservation blifvit framsläldt. Jag yrkar på dessa grunder återremiss af betänk., med anhållan, att Utsk. måtte laga samma förslag i noga öfvervägande. Frih. Raab: Sedan jag sist hade ordet, liar Hr Glin ther sökt att med argumenter vederlägga de skäl, på grund af hvilka jag yrkat återremiss, oell visa lämpligheten af alt bifalla Utsk:s förslag. Hr Gunther har medgifvit (såsom förhållandet också verkligen är), att nu icke vore någon strid om sjelfva saken, utan att frågan blott vore om sältet alt tillvägabringa denna sak. Hr Gunther har ansett det vara oundgängligen nödvändigt, att Sländerne inginge lill K.
Detta är obestridligen sant, enär hr S. der kallar prestens tro på kyrkans nattvardslära ett »oförskämdt bedrägeri». Men hr Carl T. Bergen hade kommit sanningen ändå närmare, om han sagt, att hr S. hela boken igenom riktar knytnäfsslag i ansigtet på allt hvad dygd och sedlighet heter, på alla ärbara och dygdiga män och qvinnor. Och särskildt har en lärare orsak att för skolungdomens skull taga i tu med boken för de knytnäfsslag, som den riktar i ansigtet på vetenskapen, skolungdomen och dess lärare. Representanten för vetenskapen i »Giftas», »professorn och riddaren» i den första berättelsen, framställes som en narr, hvilkens alla tankar och sinnen äro upptagna af en ny art Svinmolla, som han upptäckt på en afstjelpningsplats utanför Norrtull. På den europeiska ryktbarhet han härigenom skall förvärfva sig tänker han mera än på hustrun, som under tiden ligger på sitt yttersta. Vetenskapen är gyckelverk och humbug. Och den studerande ungdomen skildras som en skara högfärdige ynglingar, som sinsemellan endast tala om »liderlighet och betyg», i studentmössan se ett »fribref på att vara öfverklass» och inför andra skryta med den »gallimatias de fått lära i skolan», skolan, som är blott »en eländig maskerad». Och lärarne äro idel skrymtare, som, »när skråandan är borta och ingen förställning mera behöfs, på studentsexan under halfrusiga gester svära på att hela studentexamen är en humbug, med hvilken de sjelfve ej skulle gå i land» (sidd. 57, 58, 59, 74, 75). Författarens smutskastning på oss lärare lemnar jag obesvarad. Jag skulle blygas till och med för skenet af sjelfförsvar mot en sådan angripare. Men mot hr Strindbergs fräckt lögnaktiga teckning af vår skolungdom protesterar jag i sanningens namn. Jag kan göra det så väl på grund af minnena från min egen skoltid som ock på grund af en flerårig erfarenhet såsom lärare vid statens allmänna läroverk.
R:dr 32 sk. Till marin-balaljonernes organiserande erfordras ökadt befäl å Flottans Stal: 4 Kommendörer å 2,080: 10,720: 1 Kapiten 1,250: 20 Kapiten-löjtnanter å 840: 10,800: 12 dito å 030: 7,500: — 10 Premier-löjtnanter å 430: 4,300: 20 dito' å 330: 0,000: 10 Sekund-löjtnanter å 250: 2,500: 75 officerare med en aflöning af Ökadi arfode till nuvarande båtsmans-korporaler, 227 man å 7 R:dr per år Dido dito till 9 målros-korporaler å 9: 38 per år Dito dito till 8 kanonierer dito, å 5 r:dr per år — Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 49 Spanmål in natura Contant Summa tuunor kpr R:dr sk. r:st R:dr sk. rist Transport 2,589: — 157,486: 40. — Ar/ode lill 128 båtsmans-signalisler å 12 R:dr) Dito 20 dito korporalen ä 25 R:dr j ' * ‘ Dito till 24 konstaplar vid kustförsvaret, som tillika skulle tjenstgöra som styrmän, ä 33: 16 800: Dito till 24 konstaplar vid dito, som tillika skulle tjenstgöra som skeppare å 16: 32 400: — Till Instruktörer för signalisleme erfordras: Uppsättning af 20 stabs signalis ter med en årlig lön af R:dr 62: 44 sk. och 3 t:r spanmål 60: — 1,258: 16. Beklädnad och sängkläder å R:dr 46: 920:
«Åh,» ropade han plötsligt, steg upp och gick hän emot den främmande, «att man inte kan känna folk igen! Det är ju Per, Lars Pers’ Per. Det var då sjelfva satan,» tillfogade han med speladt intresse. «Ja, ja, hm » Nisse visste inte, hvad han egentligen skulle säga, krämtade ytterst ljudligt och stod och såg djupsinnig ut. «Vi ha en picknick här,» grep han slutligen till på måfå, gjorde en gest hän mot middagsbordet, knep samman ena ögat och log idiotiskt. «Det är länge sedan, vi såg hvarandra,» sade mannen efter en paus, något torrt och ovilligt, utan att taga notis om Nisses prat. Nisse liksom vaknade upp ur sina funderingar. «Ja visst i helvete är det det,» bullrade han. «Derför ska vi också pimpla en smula samman. Kom nu med, så ska jag presentera!» Han fattade honom i armen och drog honom hän till bordet, der redaktören redan rest sig och Bob beredde sig till att följa exemplet, – med något besvär, emedan magen tog emot i bordsduken, så att ett par glas vältes. Den främmande följde motvilligt, och ett visst misstroget uttryck vek icke från hans ansigte. «Den här tjocka medmenniskan är Bob,» begynte Nisse Svensson presentationen, «Bob i «Morgonbladet», du vet. D. v. s.: djuret heter egentligen Birger Olofsson Bjerkander, men som detta är ett alltför långt och otrefligt och besynnerligt namn, så ha vi andra murflar inne i Malmö tagit ut de tre begynnelsebokstäfverna och stält dem samman och så ha vi fått det korta och bra mopsnamnet Bob. Det var alltså han. Nu kommer vi till den andre; och det är en betydligt intressantare person. Det är nemligen ingenting mindre än den nye redaktören för ert «Landtmannabladet». Väl bekomme! — Per Larsson i Refvie, kommunalordföranden och landstingsmannen Per Larsson i Refvie!» Nisse lät en stol beskrifva en båge öfver golfvet in under den nykomne, satte sig, slog med knifven mot tallriken och bölade ut mot köket: «Anna!» Flickan kom hastigt in, stälde sig leende bakom Nisses stol och frågade kelet ned emot honom:
Han ledsagade dem hem, och när han då helt ogeneradt följde dem in, samt biträdde dem vid af helsningen förmodade Ida att han vore den gäst fru Sylvan omnämdt i biljetten, och innan hon rätt hann besinna sig, voro de på tumanhand, då värdinnan, med en ursägt för sin oartighet att lemna dem, aflägsnäde sig för att bestyra om middagen. När den goda frun efter en någorlunda lång frånvaro återkom i rummet, såg hon tydligt nog att de ej tillbragt tiden i kif och oenighet, oaktadt Idas långa ögonhår glänste af tårar, ty hon stod der omslingrad af Ferdinands arm, med hufvudet lutadt mot hans skuldra utan att någondera bemärkte hennes närvaro. Väckta genom gummans skämtsamma fråga: "Nå, hur står det till, mina unga vänner?" fattade Ferdinand hennes hand, och tryckte den med sonlig vördnad till sina läppar. Ida slog båda sina armar om hennes hals, och lutade sitt rodnande ansigte mot hennes bröst, samt bad om hennes välsignelse i den frånvarande modrens namn. De älskande funno ingalunda besvärade af den åldriga värdinnans närvaro; lik oskyldiga barn utbytte de förtroendet om sina tankar, sina känslor och aningar, från den stund de första gången möttes. Ida erfor då att hatten var från assessorskan, men allt det andra en gåfva af Ferdinand, och kläderna verkeligen förfärdigade af hennes syster. Huru dermed förhöll sig, skola vi förklara genom ett bref, som Ida erhöll dagen derpå. Man kom sluteligen öfverens om att alltsammans ännu skulle vara en hemlighet för Wermells, som ej hade den ringaste aning om att Ferdinand tillbringat dagen här, i stället för att bevista den ungkarlsmiddag, till hvilken han föregaf sig vara bjuden. Anna till sin syster Ida. Söndagen den 22 Dec. 18..
Höga förordnande böra ankomma, huruwida den genom berörde inrättning äsyftaöe förmon till Trouppens öfning och färdighet, i sädan män kan winnås, att densamma nist bibehällas; doö^ som Stats-Werkets till Rikswärdande behof anstagne tillgstngar icke medgifwa widare utbetalning af de för Exercltie» Csqvadronerne hittills medtagne Penningar, hwilka ärli, gen De», 28 Aperi. 100S gen utgjort ett belopp, Sexton Tusende Femhundrade Ättationio Riksdaler 2o still, b rist samt Riksens Stander äfwen kunnigt är, akt hos Eder Kongl. Majit klagomäl frän Rusthällarnc tvid berörde Regementen inkommit öfwer srstildte dem ädragne beswar och kostnader tvid Manskapets och Hästarnes utredande till och frän ds inrättade öfningsställen; sä anhälla Riksens Ständer i underdänighet, a t, derest Exercitie-Esqvadronerne stulle finnas böra fortfara, Eders KonglMaj:t likwäl i Räder täckes, PL sädant sätt förordna om werkställigheten, att StatS-Werket ej belastas med nägra kostnader, eller de rustande med sädane olägenheter stin dem icke kan finnas Åligga att widkännas. ''Riksens Ständer framhärda etc." Stormägtigste AllerNädigste Konung!
Maj c. m. i »c utgifter 6' f v e r fi y 11 a s på de f o n d e r, hvarifrån de rätteligen böra utgå, och emedan staten för SundhelsColltm , under hvars omedelbara disposition medlen äro ställda, tillhöra riksstatens 2:dra hufvudtitel. StatsUtsk. säger ej hvilka de till anslaget icke hörande utgifter äro, hvarifrån det borde befrias för att blifva tillräckligt för sitt egentliga ändamål. Utan tvifvel är det förenämnde 429^ r;dr 23 sk.; men det är icke nog att mena det, och att denna mening visserligen är riktig, utan den måste så bestämdt utsägas, att K. M. kan deruppå, såsom på R. St:s uttryckliga beslut, grunda de förändringar i närvar. förhållanden, hvilka följaktligen borde vidtagas. Om arfvode! till prov.chirurgen i Stockholms län, i5o r:dr, skall kunna, enl. SundhetsCollegii förslag, aiföras från det ifrågavar. anslaget och uppföras på medicinalstaten, fordras dertill R. St:s uttryckliga beslut, hvilket StatsUtsk. icke bort förgäta. Om Konungen ville, till ersättning af kostnaderna för läkares resor till veneriska sjukdomars upptäckande och förekommande, disponera omkring y3o r:dr, utan R. St:s uttryckliga beslut, af curhusmedlen i länen, så skulle utan tvifvel anmärkningar göras emot dem, som till en sådan åtgärd råd gifvit eller deri deltagit, aldenstund dessa medel blifvit beviljade med förbehåll att icke begagnas till andra ändamål än curanstalterna, och emedan räkningarna för provincialläkares embetsresor utan undantag skola, enl. 23 5- Prov.- läkare-instructionen af d. i3 Juni 1822, af medicinalfondeu, d. ä. af ifrågavar. gooo r:dr betalas. Vederbörande skulle i annat fall utan tvifvel säga: Anslaget utgjorde, då instructionen utfärdades, blott 6000 r:dr, och likväl skulle dessa resekostnader deraf bestridas. Sedermera hafva R.
Med sina mångfargade hus, somliga af trä andra af sten, bizarrt oregelbundna, olika till höjd och bygnadsstil, kyrkan i midten med sin höga, smäckra tornspira och på den öfversta toppen den traditionella tuppen i glänsande förgyllning, liknade staden leksakerna ur en Niirnberger dockask, på måfå uppsatta af en naiv barnahand. Till de flesta bättre husen hörde en trädgård med några få, magra fruktträd, ett par skuggiga alar eller lindar och väl vårdade rabatter med enkla blommor. Dessa små trädgårdar vid sidan af de krokiga gatorna med sin kullriga stenläggning jemte skogen endast ett stenkast från staden och Mälaren alldeles vid dess fot gåfvo åt den ett tjusande idylliskt behag. Sällan hade den sett mera inbjudande ut än denna Augustiafton, i det ångbåten från Stockholm nalkades, lemnande en lång strimma af reffladt vatten efter sig på insjöns spegelklara yta. Solen, som i detsamma gick ned bakom granskogen, kastade en rödaktig reflex på de öfversta topparne, medan längre ner vid stranden den dunkelgröna färgtonen alltmera mörknade i aftonens mystiska skuggor. Bland passagerarne på däck befann sig ett yngre fruntimmer i sorgdrägt. Hon hade suttit fullkomligt orörlig på samma plats under de par timmar färden varat. Det svarta, nästan ogenomskinliga flor, som att börja med betäckt hennes ansigte, hade hon slagit tillbaka öfver hatten, då ångbåten lemnat inloppet till hufvudstaden och en friskare bris börjat blåsa. Näsborrarne hade vidgat sig, läpparne, förut fast slutna, hade till hälften öppnat sig, och hennes bröst hade tagit några djupa, liksom befriade andetag. I detsamma hade hennes mörkhyade ansigte fått litet högre färg, men strax derefter återtagit sin förra blekhet. Hennes mörka ögon, omgifna af dessa blå ringar, som känneteckna sjukdom eller tårar, hade hela tiden oafvändt stirrat på det temligen enformiga landskapet, hvilket ångbåten sakta gled förbi. Hon såg det utan att egentligen uppfatta det, likasom hon emellanåt kom att kasta ögonen på passagerarne ombord, utan att deras utseende fäste sig i hennes minne.
Sedan bönderna kommit, ordvexla de med Venator, och denne anklagar dem inför Hector som stora bofvar, tredska i hans värf och hätska mot hans tjenare. Hector lofvar att hafva dem i minne. De jaga på Ida, men få blott en hare, och till sin ursäkt anför jägaren, att en herde på Ida skjuter bort både hind och hjort, låter sina får afbeta grenarne i skogen, samt, då jagtbetjeningen hotar honom, säger skogen höra honom till, emedan han är af kunglig stam. Hector befaller hämta honom, och Paris, ditförd, förklarar sig vara son af Priamus och Hecuba. Hector, som anser, att han ”ej kan hafva sådan bror, Som går i skogen och drifver kor,” bjuder att föra honom fången till staden. — Sc. 2. Paris, erkänd för Priami son, finner sig väl lyckligare än förr, men vill nu komma i besittning af Helena. Vore han en villande svan, flöge han genast till henne öfver berg och plan; nu vill han bedja Priamus om folk och skepp, under förevändning att hämta sin faster, som Telamon bortfört. — Sc. 3. Hecuba och Priamus klaga öfver, att Paris mot deras råd vill resa och låter bygga kostliga skepp med Venus och Cupido som gallion. De erinra sig spådomen. — Sc. 4. Paris uttalar sin otålighet och längtan efter Helena. Fjerde akten. (”Nu är Paris till Grekeland kommen”). Paris prisar Venus, som beskyddat honom och aflägsnat Menelaus. Han ger Clymene, Helenas piga, en guldring, för att hon till sin fru skall frambära ett bref. — Sc. 2. På Helenas befallning bryter Clymene brefvet och läser det högt.
Det kan icke nekas, att sådant vittnar om en ofulländad lagstiftning; men den, som sålunda tili ansvar fälles, må derföre icke klaga öfver rättlöshet, endast han genom lag är underrättad, att straff väntar honom för det lagbrott, han begår; — och detta är förhållandet med Konungens Rådgifvare, då Regeringsformen förkunnat dem, att de för all öfverträdelse af grundlag eller allmän lag skola af Riksrätt dömas till — 14 — ansvar efter allmän lag och den för dem särskildt utfärdade ansvarighetslag. Af denna sistnämnda, hvilken ofelbart mäste innehålla de förbrytelser, som för svårast anses, bör härvid den upplysning hämtas, att de uti samma lag ej uppräknade förseelser icke kunna vara högre ansvar underkastade, utan heldre böra lindrigare bestraffas, än de, för hvilka påföljden är i Ansvarighetslagen utsatt. Men hurti än härmed må vara, och felaktigheterne må till och med i öfrigt lemnäs obestraffade, emedan man i allmän lag ej finner lämpligt ansvar; så qvarstår dock alltid för deras straffbarhet ett bevis,.. hvilket ensamt är tillräckligt att afgöra frågan, huruvida de äro laga åtal underkastade. Afven vid de i Ansvarighetslagen icke uppräknade öfverträdelser af Regeringsformen måste förutsättas underlåtenhet af den föredragande att vägra kontrasignation, enär Konungens beslut dessförutan ej kunnat utfärdas; och för hvarje sådan underlåtenhet är ansvar bestämdt i Ansvarighetslagens 8 §. Då nu detta gäller ej allenast om de uppräknade, utan om alla de fall, der Konungens beslut strida emot Regeringsformens bokstatliga föreskrift; är således genom sjelfva Ansvarighetslagen bekräftadt, att ej blott de der uppräknade, utan ock alla andra öfverträdelser af Regeringsformen, begångna af Konungens föredragande Rådgifvare, kunna inför Riksrätt åtalas och dömas, hvilket dock, lika litet vore händelsen, när en föredragande, som när en annan Konungens rådgifvare förbrutit sig mot någon af de i Ansvarighetslagen icke uppräknade grundlagsparagrafer, derest Ansvarighetslagen borde så förstås, att endast de der upptagna fall kunde mot dessa rådgifvare åtalas. Så mycket om första grundsatsen för Riksrättens dom.
Att desse må kunna uppsökas och anställas, det bör, så vidt möjligt är, vara att påräkna. Men hvad härtill erfordras, visar sig icke hafva kommit i betraktande under utvicklingen af vår domstolsorganisation eller dermed sammanhängande inrättningar. Jag liar förut antydt den menliga inflytelse på lagskipningen, som de högre domstolarnes alltför knappa aflöning måste utöfva. Jag har anmärkt, att när, i följd af lönevilkoren, ledamotskapet i öfverrätter eller till och med Högsta Domstolen ej kan utan försakelse emottagas framför lägre domareplatser eller enskilda befattningar, det också icke kan väntas, att den öfverlägsna förmågan inom domarepersonalen skall komma på sin plats. Det är detta hinder, som måste undanrödjas, derest icke den vigtigaste af all förbättring i domareväsendet skall förblifva omöjlig. Min tanka härom bör nu närmare utvicklas och redovisas. Sannolikt har kraften af ett så materielt medel, som det här antydda, för andliga förmögenheters försättande inom kretsen af deras tillbörliga verksamhet hittills ej ens kommit i nog allvarligt betraktande; men ännu mindre torde man hafva eftersinna! vigten af detta medels inflytande på sjelfva utvicklingen af dessa andliga förmögenheter. Under det man sysselsatt sig med de föregående kunskapsprofven, såsom nödvändiga att förhöja skickligheten hos blifvande tjenstemän, och tyckes hafva väntat sig allt af dylika prof, torde man knappast hafva föreställt sig, huru mycket af ändamålet som kunnat vinnas genom det i fråga varande indirekta medlet och som följaktligen genom dess åsidosättande gått förloradt. Bristen på förberedande bildning före inträdet i tjenst må erkännas vara huru menlig som helst; så uppkommer dock säkerligen ännu större skada deraf, att under tjenstens förrättande och framstegen på tjenstemannabanan den täflan uteblifver, som är vilkoret för skicklighetens fortgång till all den utbildning, hvaraf hon är mäktig. På den juridiska embetsmannabana!} finnas för närvarande de flesta fördelaktiga platser bland de lägsta. Endast få tjenster inom denna bana, och ingen bland de högre domareplatserna, äro i detta afseende jemngoda med de bättre domsagorna.
Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att bibehålla nu gällande tullafgifter å följande slag tobak, nemligen, blad 7 sk., karduser eller lös i fastager 14 sk., knaster 36 sk., malen eller snus 16 sk., spunnen och negerhead 10 sk., stänger och karotter 18 sk. och stjelkar 4 sk., allt per skålpund, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, höjas dessa afgifter å blad och stjelkar roed f sk. och å öfriga uppräknade slag med 2 sk. per skålpund. Vid öppnandet af voteringssedlarna hafva befunnits 78 Ja och 41 Nej. Då således Ja vunnit, komma nuvarande tull—afgifter å de uti Ja-propositionen omförmälda slag af tobak att oförändrade bibehållas. 1t2:te Voteringen (283:o): Den, som till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen . angående cigarrer, antager Preste-ståndets beslut, att höja införselslullen derå till 1 r:dr 8 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut, att nedsätta införselstullen å cigarrer till 1 r:dr skålpundet. Efter denna votering, som utfallit med 77 Ja och 42 Nej. och hvarvid således Ja vunnit, har, för votering i hufvudsaken, följande proposition blifvit antagen till H3:de Voteringen (28l:o): Den, som vill. att införselstullen å cigarrer skall bibehållas vid 1 r:dr 6 sk. skålpundet, röstar Ja; För 11 är k ta Stats-1 Iskottets Memorial. \ i Den, det ej vill. röstar Mej; Vinner Nej, antages Preste-ståndets beslut. Voteringen har utfallit med 60 Ja och 59 Nej, hvadan och då Ja vunnit, nu gällande införselstull å cigarrer vidblifves.
Räder täckts bifalla Wär enhälliga underdä. niga anhällan, att, efter alla Riksdggsärenders gisiutande i Orebro den 18 October, till Stock, holm afgä, för att emottaga och hylla Hans Kongl. Höghet, och Riksdagen fölunda, endast i. detta ändamäl, öfwer den i Grundlagarne fö. re. Den 12 Nowember. Z47 rcffrifne tid af trenne mänader, Nkifwit för. längd. §. z. I betraktande deraf, dels att hufwudsakli. ga föremälet för Wär sammankomst till denna Urtima Riksdag warit Walet af en Thronföljare, dels att afsigten med det stadgande, att al. la förslag till förändringar i Grundlagarne icke wid samma Riksdag de upqifwas af OH kunna afgöras, warit winnandet af en nogare granff. ning och närmare uplysning öfwer besia wigtiga ämnen, och dä Wi dcrwid pämint Ost den korta tid, som sedan sistlidne Riksdag förflutit, hanve Wi örwerenskommit. att ytterligare till yäflk.-inmande Ständers pröfning och afgörande upflruta de anmärkningar, som wid sistlidne Riksdag w>d Grundlagarne blifwit gjorde, och till Rrkmns Ständer öfwerlemnade; Och har Kongl. Maj s, dä Han till detta Wärk beslut Sitt Nädiga samtycke ginvit, äfwen förklarat, det Han icke heller för Sin del yrkat afgörandet af de förslag till ändringar i Riksdags Ordnin. gen, Kongl. Maj.t wid sisiförflutne Riksmöte till Riksens Ständer öfwerlemnat. Jemte det Wi lälunda till nästkommande Ständer ytterligare hänffjute berörde, sedan sista Riksdag hwtlande Grundlagsfrägor, fä Wi äf. rven till dem härmed öfwerlemna de ytterligare förflag till förändringar i Regering - Formen, Riksdags. Ordningen och TryckfrMs. Lagen, 34S Den 12 Nowember. bwilka nu af Wärl ConstitutionS.Utskott till
Pelarna och hvalfven blefvo först ljust röda, men togo raskt en allt starkare färg. Hela hafvet rundtom var också rödt, såsom hade det blifvit förvandladt till blod. På sjöbottnen, där kvinnan gick fram, såg kungen brutna svärd och pilar, brustna bågar och spjut. De voro ej många först, men ju längre hon vandrade in i det röda vattnet, desto tätare lågo de hopade. Kungen såg bäfvande hur kvinnan vek af från räta vägen för att ej trampa en död man, som låg utsträckt på den gröna tångbädden. Mannen var brynjeklädd, hade svärd i handen och ett djupt sår i hufvudet. Kungen tyckte, att kvinnan slöt ögonen för att ej se. Hon rörde sig mot ett visst mål utan tvekan eller ängslan. Men han, som drömde, kunde ej vända bort ögonen. Han såg hela sjöbottnen öfversållad af spillror. Han såg tunga skeppsankare, tjocka rep slingrade sig som ormar, skepp lågo där med uppfläkta sidor, de gyllene drakhufvudena, som suttit å stäfven, blickade mot honom med röda, hotfulla ögon. »Jag ville väl veta hvilka som hållit slag på sjön och lämnat allt detta till rof åt förgängelsen,» tänkte den drömmande. Öfverallt såg han döda, de hängde ned från skeppborden eller lågo nedsjunkna i den yfviga tången. Men han hade ej mycken tid att betrakta dem, därför att han måste se efter kvinnan, som alltjämt vandrade framåt. Ändtligen såg kungen henne stanna framför en död man. Han hade röd lifrock, blank hjälm på hufvudet, skölden var trädd på armen, och ett bart svärd höll han i handen. Kvinnan böjde sig öfver honom och hviskade, som om hon velat väcka en sofvande: »Kung Olaf,» hviskade hon, »kung Olaf.» Då såg den drömmande, att mannen på sjöbottnen var han själf. Han kände tydligt igen, att han var den döde. »Kung Olaf,» hviskade kvinnan än en gång, »jag är den, som du såg utanför kyrkan i Kungahälla. Känner du mig ej?»