Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utanför Pale rådde anarki och oreda; ty Thomas, earl af Sussex, ville beteckna perioden af sitt ståthållarskap genom att bringa Irland till ordning och fred, men då Ulster trotsade hela haps makt förslösades hela denna period på bekämpandet af konungen i Ulster. En af påfven Pius V utfärdad bulla, som afkunnade bannlysning mot drottning Elisabeth och löste hennes undersåter från deras trohetsed, helsades af irländarne med känslor af tillfredsställelse och hopp; ty nu kände de sig ega frihet att kämpa mot de hatade engelsmännen och med förenade krafter drifva ut fienden ur sitt land, så att de ännu en gång kunde få hafva Irlands jord för sig sjelfya och i fred utöfva den katblska religionen. Fiendtligheterna fortsattes under Elisabeths hela regering, och det slutliga resultatet blef den starkaste partens, nämligen Englands seger. Elisabeth gjorde hvad Englands föregående konungar ej kunnat göra; hon eröfrade hela Irland; icke endast Pale utan äfven det öfriga landet underkastades nu engelsk styrelse. Hennes efterträdare, Jakob I, undanröjde det irländska jordegendomssystemet och satte i dess ställe det engelska. Han gaf stora landsträckor åt engelska kolonister och öfver-lemnade hela provinsen Ulster åt Londons City. Det under-kufvade folket bibehöll sig vid sidan af nybyggarne. Hvad som inträffade kunde man tydligt ha förutsett, nämligen att irländarne reste sig igen, så fort de kunde, begagnande såsom förevändning än friheten, än religionen, än båda. Karl I: s pekuniära behof förmådde hans ministrar att föreslå, att en stor del af Gonnaught skulle förklaras för-verkadt på grund af ofullständiga åtkomsthandlingar och att det skulle koloniseras likasom Ulster. Konungen uppgaflikväl planen, då han erhöll såsom ersättning en stor penningsumma af det * irländska parlamentet. Han uppdrog likväl åt lorddeputeraden Strafford att utpressa stora belopp af penningar från de irländske jordegarne och utfärdade stränga lagar mot den irländska handeln.
Jag bestrider heller ingens rätt att vara en energisk handlingsmänniska, det bara förvånar mig, att konstnärer, målare, musiker, skriftställare, skulptörer ha mod att förstöra sina vackra fantasier och idéer genom att söka gifva dem gestalt och form. — Erkänn själf, fru Kurt! Är den tafla, ni målar med edra penslar, i någon mån jämförlig med det utkast, ni burit inom er. — Nej, tyvärr. Det är det, som gör en förtviflad! Men om alla konstnärer, alla målare, alla skriftställare tänkt: det är inte värdt att alstra, det blir endast en skuggbild af den strålande bilden eller tanken, jag bär inom mig, hur mycket skönt och stort hade vi, publiken, ej gått miste om? — Ja, det har Wanda rätt i, det är ju bara prat, Säfve, utbrast Kurt. Hvarken Säfve eller Wanda lade märke till inkastet, hon fortsatte: — Om inte Dante nerskrifvit sin vision — Dante bevisar just mitt påstående, att den rastlösa, moderna verksamheten är lika onödig som plågsam. Det största, det bästa i hvarje konst är redan gjordt. Det, som nu göres, blir antingen en mer eller mindre dålig imitation eller ock ett ändlöst jäktande efter att skapa något bizarrt, fult eller tillkrångladt, som kan bli hallstämpladt med det enda saliggörande ordet: »nytt». Ja, motsäg mig inte. Det är ett faktum, att man börjar etikettera konstnärsalster som modeartiklar med beteckningen: »nouveauté». Det är slagordet för tillfället. Det, som inte är så kalladt nytt, är dömdt. Och hur mycket, är nytt, kan vara nytt? Man gör som med moderna, vänder upp och ner på fjärdingen och försöker passa in sig i sina stamfäders rustningar eller i deras biktfäders kåpor. Och så fabricerar man similidiamanter i stället för att åter och åter fröjdas af glansen, strålbrytningen och renheten i de äkta juvelerna. Jag för min del skulle ingenting högre önska, än att t. ex. ingen ny bok skrefs på tio år, man finge så mycket bättre tid att fördjupa sig i det gamla.
Stads-Cassans inkomster beslå af tomtören, vretoch ängs-afrad, brand Lanclsh. i Upsala Län Feniärs-Berdttelse, 5 34 — och byggnads-cassae-afgifter, ståndoch luck-penningar vid marknader , bur skapsafgifter, saköresmedel, till ett sammanräknadt belopp af ungefär 1,060 R:dr B:co årligen; varande dock en del af dessa inkomster tillfälliga och underkastade årlig förändring. De under rubriken ”diverse onera, afgifter och besvär” uppförda kostnader äro likaledes föränderliga och bestå, hufvudsakligen, af inqvartering för tågande trupper, allmänna platsers, byggnaders och broars underhåll, brandvakters beklädnad och aflöning, väggrusning och snöskottning, Båtsmansunderhåll, Djeknepenningar, krigsmanshusafgifter och curhusmedel. Lönerne till Stadens Embetsoch Tjenstemän hafva årligen utgjort ^03 R:dr 16 sk. B:co i contante medel samt i53 tunnor spannmål in natura, af anslagen löningsjord. Till bestridande af kostnaderne för segelledens underhåll njuter staden Hamnoch Grund-penningar, enligt en af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd Taxa, hvilka under dessa 5 år utgjort in alles 3^2 R:dr 26 sk. 2 rst. B:co. Under en tredjedel af året bestrider staden Hållskjuts roed 18 hästar i hvarje dygn. Den underhåller ock en väglängd af 15,433 alnar. Stadens jord har varit uppskattad till 12 i3yiö mantal, men är under ny refning och skattläggning. Sluteligen bör i underdånighet anmärkas, att äfven i Enköping, under de sednare åren, åtskilliga byggnads-arbeten och planteringar, till stadens förskönande, ägt rum. Upsala Lands-Cancellie den 3i Oclober i83<y R. tom K R M M E R. Joh. A. Carlsen.
Departementer uti Konungens Canzli, efter den fördelning af ärenderne till hvarje Departement, som Konungen finner för godt utstaka, samt en af Konungen utfärdad CanzliOrdning kommer att bestämma. § 8. Ej må Konungen fatta något beslut, utan i närvaro af den Stats-Minister eller Stats-Råds Ledamot, till hvars Embetes befattning målet hörer. Stats-Rådets samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som i StatsRådet förekomma och Rikets allmänna Styrelse röra. Sådane äroi frågor och förslag om nya allmänna Författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande; om nya allmänna Inrättningar uti Q 508 Riksdagen 1812. särskilda Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. § 9. Öfver alla mål, som hos Konungen föredragas, skall Protocoll föras; blifvande de närvarande Ledamöter af Stats-Rådet ovilkorligen förbundne, att deras meningar öfver de förekommande ärender yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot denna Regerings-Form eller Rikets Allmänna Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter, att föreställningar deremot göra. Der någon särskild mening icke blifvit till Protocollet anförd, anses de närvarande hafva styrkt Konungen till det beslut Han fattat. För rådslagen skola Stats-Rådets Ledamöter vara ansvarige, såsom i 10(3 § derom vidare stadgas. § io. Om Stats-Ministrarnes Embets-förvaltning och ärendernes beredning till föredragning inför Konungen, föror dne Konungen, på sätt 7 § stadgar. § 12. Konungen äger att i Afhandlingar och Förbund med främmande Magter ingå, sedan hau deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes ärenderne och Hof-Canzleren. § 13. Orden »Stats-Minister, Stats-Råden, Hof-Canzleren och samtelige Stats-Secreterarne» förändras till: Samtelige Ledamöterne af Stats-Rådet, etc. § 28.
Idogt arbete och sparsam lefnad skapar ett öfverskott, sorn ger lif och rörelse åt nya företag, af hvilkas ökade product ytterligare öfverskott tillkomma; och sålunda allena kan Röxelse-Capitalet ökas: i denna ordning öfvergå Na. tionerne från fattigdom till behållit tillstånd och vidare (ill rikedom eller tvärtom: Näringar, som i det första tillståndet icke ens kunnat företagas, utan att gifva förlust, i stället för vinst, emedan dt? varit artificiella, blifva, efter småningom samlade krafter, naturliga och lönande. J>en fattige nödgas köpa hos M inut handlarn och betala dyrt, när den belial Ine forser sitt visthus i rättan tid till bättre pris. Brist på enskilte Capitaler i Riket gör sådana företag omöjliga, som fordra längre ornsättningsperiod, och de vinster, som deraf voro att hämta, måste sålunda ännu försakas, och detta gäller både om Jordodling, om Näringar och om Handel. De 2:ne senaste Handels-Expeditioner från Götheborg till Ostindien äro lika talande bevis på denna sanning, som deras resultat varit menligt for de Medborgare, hvilka i detta lofliga företag ingingo; flera andra cl y 1 i ka exempel att förtiga, Productionen allena kan skapa Röre!se-Capitalct: der det redan finnes och nyttigt användes, tillvexer del småningom af sig sjelft i en naturlig ordning: men de artificiella medlen, som för en korrt tid kunna uppbringa en ovanlig proéuction, äro ej mägtige, att den underhålla och Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden 435 ptadga. Utom det, att, enligt hvad salunda om Myntqvantiteten blifvit anfördt och hevist, något Indragnings-Systéme i Förslaget icke ligger till grund, hafva Utskotten för öfrigt anvist på den tillfälliga ökning, som Diskont-Obligatlonertie komma att lämna, och som torde blifva egentligast användbar till liqvid af Diskont Skuld. D etta har en värd Ledamot af Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat så rubricera, som skulle
Befäl och vederlikar vid oberidna trupper, äga åter alltid att, emot bestämd valuta för furage-ratie*)en, sjelfva besörja sina hästars furagering. A station samt i läger besörjes furage-anskaffningen, äfvensom allt, hvilket med hästarnes underhåll och vård har gemenskap, genom brigarlernes förvaltnings-direklioners försorg. Under marcher lemnäs, då så nödigt pröfvas, erforderligt furage af inqvarleringsgifvaren emot betalning enligt markegång. Brigadernes förvaltnings-direktioner jemte dem tillhörande åligganden. «) Likasom den högre eller dirigerande och kontrollerande militär-förvaltningen är uppdragen åt landtförsvars-departitct, är den lägre eller verkställande militär-förvaltningen uppdragen åt en vid hvarje brigad förordnad förvaltnings-direklion. Brigadernes förvalthings-direktioner äga att, i enlighet med staterne och de från landtförsvars-deparhtet meddelade föreskrifter, besörja aflöningens utbetalande, samt i mer eller mindre mån anskaffning och underhåll af allt som i och för soldaten erfordras, ifrån och med dess inträde i tjensten t. o. m. dess afgång derutur; såsom proviant, beväpning, beklädnad, utredning, tross, kassernering, sjukvård, hästar och furage m. m. Hvad särskildt anskaffningen af soldatens beväpning och artilleriets enskilta materiel vidkommer, så besörjes den uteslutande af förvallnings-direklionen vid artilleriets allmänna stab. Då hinder uppstår för förvaltnings-direktioncn att besörja anskaffningen af en eller flera delar af hvad i föreg:de blifvit omnämndt, så sker derom anmälan till chefen för landtförsvarsdeparl:tet, hvilken låter, antingen besörja anskaffningen genom deparhls förvaltnings-expedition eller ock utlemna det behöfliga från arméens reserv-förråd.
I afseende å ifrågavarande fastigheter har Ulskottet inhemtat, att Lunds Akademis hemman, hvilka af Konung Karl XI blifvit donerade, från början utgjorts af 925 gårdar, förutom andra lägenheter, hvilka (öre donationen tillhört det såkallade Capitulum Lundense; att dessa gods sedermera under krigstider blifvit af samma Konung använde för upprättande af ett nytt Kavalleri-regemente; att, efter krigets slut, år 1682, Akademien dels undfått ersättning för fastigheterne uti kronotionde och dels återbekommit några deribland, hvilka af Universitetet ännu besittas och Bih. till R. St. Prof. 18S3 18S4. 8 Sam. 15 Uäft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet» Betänkande, N:o 75. utgöra 10 hela hemman, belägna i Torna och Bara härader af Malmöhus län; att de Lunds kapitel tillhörige gods, enligt hvad Professor Andreas Stobaeus uppgifver, ”blifvit Capitulo tillagde uti de Påfviske liderne, merändels af privatorum enskilda jordagods^ några ock af Biskoparne och andra Canonicis för egna medel tillhandlade och Capitulo underlagde, och några deribland af Konungarne, ingalunda af kronogods, utan deras enskilda arf och Allodialgods> till Capitulum perpetuerade,” samt att hvad angår hospitals-hemmanen, dessa blifvit dels af kronan anordnade och dels af enskilde skänkte eller testamenterade; hvarjemte Utskottet slutligen skolat meddela, att så väl akademisom hospitals-hemmanen, enligt 3 § i Kongl. Majrts för Kammar-kollegium den 16 Februari 1838 i nåder utfärdade Instruktion, blifvit uttryckligen undantagne från det kollegium tillhörande inseende öfver statens fastigheter.
Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplysa, att om tillämpningen af nuvarande taxe-rubrik v Biscuit, arbeten deraf», med en tullsats af 18 öre per skålpund, åtskilliga tvister vid denna varas tullbehandling egt rum, samt att tulltjenstemännen ofta stadnat i villrådighet om rätta beskaffenheten af varan, helst densamma svårligen kunde särskiljas från äkta, hvitt eller enfärgad! porslin, som drager en tullafgift af 20 öre; och hafva bernälda embetsverk, till förekommande af tvist och osäkerhet vid varans tullbehandling, och dä skilnaden emellan de 2:ne tullsatserna vore af ringa betydenhet samt nämnda artikel icke utgjorde föremål för någon större införsel, ansett densamma lämpligen kunna hänföras till porslin, äkta: hvitt eller enfärgadt, och i sådant hänseende för nämnda taxe-rubrik i underdånighet föreslagit följande förändrade redaktion : »Biscuit, arbeten deraf; hänföres till porslin, äkta: hvitt eller enfärgadt.» Afven detta förslag hemställer Utskottet måtte af Rikets Ständer godkännas. I enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens underdåniga hemställan och då med delar af konstgjorda blommor böra förstås endast blad i bundtar, ax för sig, knoppar för sig o. s. v., utan tillsatser eller sammanbindning, tillstyrker Utskottet, Bevillnings-Uiskolteti Beldnkandi N:o 8. 15 att för de under artikeln »blommor» förekommande rubrikerna »konstgjorda, af tyg, papper eller halm», och »delar af konstgjorda blommor» må i taxan införas en så lydande n/Jnm. Med »delar af konstgjorda blommor» förstås endast blad i bundtar, ax för sig, knoppar för sig o. s. v., utan tillsatser eller sammanbindning». I enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens förslag, hernBiytran. ställes, att Biytran må i taxan upptagas med följande hänvisning: •»Blytian' hänföres under kemiskt-tekniska preparater»; äfvensom, att då Bobiner ovedersägligen utgöra delar af mekaniska Boliner. spinnstolar, desamma måtte under bokstafven
För att lätta öfversigten, huru ränte-förvandlingen skall kunna lämpas efter varande förhållanden, bifogar jag ett sammandrag för år 1844 af ordinarie räntans belopp länvis, till de hufvudsakiigare pcrsedlarne och uträknad efter årets markegång. so Stats-Utskottets Ut låt ande > No 3i2.
under egen speciel granskning tagit åtskilliga Räkenskaper, och först sådana, sorn utan särdeles anmärkningsåtal blifvit i Krigs. Revisions.Afdelningarne tili slut reviderade^ N:o 53, 54. livat. 4iS Den g Mars. hvarom j genom Deputerades särskildta föranstaR tande, Revisorn, som granskningen förrättat J bordt med namns underskrift teckna sitt intygande i sjelfva räkenskaperna, I sådant afseende, och jemte det Deputerade alltid rigtat sina åtgärder derhän, att »lindsta hinder för Afdelningarnes göromål icke måtte orsakas, äro, i den nion räkenskaperne derstädes kunnat undvaras, sålunda hos Deputerade specielt öfversedde: 1:0 Förvaltningens af Sjö-Arenderna rä. kenskaper för 1808 och 180g. 2:0 Arméens Flottas Stockholms Escaders räkenskaper för 180S. 3:0 Vestra Arméens Högra Flygels räkenskaper för år 1808, samt 4:0 Norra Arméens så. Contante som Proviant-räkningar för 1808; och skulle Deputerade önskat, att hafva medhunnit sålunda specielt genomgå flera redogörelser, men att angelägnare värf började nu fordra en ännu trägnare uppmärksamhet. Af Kongl. Majtts ofvannamnde Nådiga Proposition, Riksens Höglofl. Ständers derå i underdånighet meddelte svar, samt Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 36 §., finnes, att något ytterligare villkor eller annan grans för Deputerades befattning i afseende på Krigs Revi - Den 9 Märs'. 419 Revisions-göro målen icke blifvit utsatt, än hvad uti Stats-Utskottets af Vällofl.
Den bildande ur-själen började sitt värf med att låta nykomlingens syn och öfriga sinnen träffas af naturverldens glädtigt hvimlande företeelser, hvilka mötte honom närmast i blommorna, i träden, i djuren; alla inom den första uppfattningen samfäldt invecklade liksom i ett ägg, – men nu ett andligt,– hvarutur de, genom hans besinning, framgingo i bestämda serier af tydliga föreställningar. Emedan hon alltifrån begynnelsen ägt sitt ändamål i sigte, hade hon omgifvit sig med den skuggande, men likväl ännu (och särdeles i ögonen) genomskinliga klädnad, som icke blott gör hvad vi kalla vår kropp, utan också gör, att denna kropps form är ett troget (fastän materiellt) aftryck af själens egen. Det är i anledning af själens sammanhang med sin kroppsform, som de Verldsvise än i dag fråga och tvista, om icke själen sjelf är materiell, eller utsträckt, rumfyllande, med en af tid mätbar verksamhet o. s. v. Fåkunnigt! Alt Materia är blott af och för det Själiska eller Andliga; hvadan ock vår kropp har allt sitt lif till låns af vår själ, och är, utan den, en block, ett intet. Klart är fördenskull, att i den mån, och så länge, som själen är i samband med sin kropp, eller är i den närvarande och verkande, är hon ock i denna kropps verld – den naturliga verlden – och således äfven, på visst sätt, i rummet och tiden: men att hennes eget väsende tillhör sjelfva evigheten; derföre kan hon ock i hvarje ögonblick, genom sina tankar, öfverflyga dera båda. Klart är vidare, af samma skäl, att hon efter skillsmessan från denna kropp (genom Döden) måste inträda i full delaktighet af de ännu högre lifsformer, hvilka vi sett vara de, som så afklädt sig alla egenheter af naturlig lekamlighet, att de, i stället för denna, antagit en rentaf andlig; och att alltså de tillstånd, i hvilka hon då förnimmer sig, visserligen motsvara naturverldens rum och tid, men äro till sin beskaffenhet rent andliga.
De siere <a gansia wigtiga stal Kongl. Masits Nådiga Proposinon upptager, och deni Stats,Utskottet anser öfwerflödigr akt upprepa, hafira warit tillräcklige att hos Utskottet werka och stadga den öfwertygelse, att n ed Rikets Utländska Gäld borde förfaras pä det sätt Uistokket i desi Betänkande tillstyrkt; och ifrån hwilken öfwertygelse Utskottet sa myckec mindre kan afwika, som samma betänkligheter, hwilka nu hos Walloflige Borgare - Ståndet blifwit framställda, under öfwerläggningarne uti Ut. stoltet wid ärendets beredning, redan kommit under behörigt öfwerwägande. Jämwäl när anmärkningar yppade emot den af Stats, Utskottet förestagne indemnisation till Swcnste Undersåtare; och i anledning hwaraf Stats, Utskottet får erindra, att da Kongl. Maj-t uti Desi Nådiga Proposition ibland andra wigtiga stal för Gäldens afikrifning, i Nåder äfwen behagat anföra F-ansta Regeringens »vägrande, att godtgöra Swenffe Undcrsarares formligen erkände fordringar, sa torde wid sadant förhållande det finnas i högsta matto billigt, att Swensta Staten i någon matto haller desie fordringsägare stadeslöse för deras Udne förluster. I öfrigt får Stats-Utskottet killkännagifwa, att Högloflige Nidderskavet och Adeln, Högwördt§e Prest-Ståndet och Hederwärda Bonde-Ståndet - Den i Augusti. 2257 det redan till alla delar bifallit Utskottets ifragawarande Betänkande. Orebro den i Augusti 1812. Pä Högloft. Ridd. och Pä Högw. Prcsi-Ständets Adelns Ledmagnar, Ledamöters magnar, chl. v. VnZern. Pä Wallofl. Borgare-StänPä Hederw.
Vid sockenstämman företes, eller, om 40 Bevillnings-Utskottets Betänkande, M A. så begäres, uppläses mantalslängden, hvarefter, och sedan genom vederbörande pastors och tvenne socknemäns underskrifter, utan eller med anmärkningar, hvilka å serskild förteckning upptagas, dess enlighet med verkliga förhållandet blifvit styrkt, densamma af Pastor till Taxerings-kommittéen för ytterligare granskning öfverlemnas. Om Taxerings-kommitté på Landet. § 49. Häradsskrifvaren åligger att författa och till Konungens Befallningshafvande, under loppet af Januari månad, insända förslag till terminer för Taxerings-kommittéernes inom fögderiet sammanträden, hvilka så bestämmas, att Häradsskrifvaren dervid kan vara tillstädes och alt förrätlningarne inom medlet af Juni månad må kunna fullbordas. § so. l:o. Konungens Befallningshafvande bestämmer, så fort sig göra låter, terminerne för Taxerings-kommittéernes sammanträden, så att de inom förr nämnde lid må vara slutade. De kungörelser härom, som öfver hela länet böra utfärda och uppläsas, skola innehålla bestämda föreskrifter så väl i afseende på de uppgifter till Taxerings-kommittéen, hvilka det åligger den skatlskyldige att aflemna, som ock hvad af kommittéen sjelf iakttagas bör. 2:o. Då denna bevillnings-stadga första gången skall lända till efterrättelse, hör af Konungens Befallningshafvande i kungörelsen tillkännagifvas, att den minimitariff för bemmansvärdet i hvarje län, Rikets Ständer år 1823 fastställde, nu å nvo stadfästad och vid bevillnings-stadgan fogad, skall lända till efterrättelse och i intet fall får understigas. § SI. Å nästa Söndag derefter skola allmänna sockenstämmor utlysas, till val af ledamöter uti Taxerings-kommittéen. § 32. l:o.
Men då, ska’ jag säja, Bängt steg opp och så tog han fram en yks, han hade haft gömd under bordet, och huggde till Karl Hindrik, så han klyfde käkabenet på ’en. Nu voro karlarna väl belåtna och så brasade de på dörren och in i undantagsstugan, och det var, som de nu säja, i förstukammaren. Men Bängt han ut och stöttade både dörr och fönsterlämmar för dem, och så fingo hjältarna, som han sa’, sitta på Kurhulta häkte hela natten. När så ruset gick af dem, så ville de la ut, och Bofven var oppe i skorstenen och sprattlade; men han var, som han sa’, för tjocker i den ene änden, så han måste samme väg tillbaka. Och Anna Johanna, svärmoren, som det var, hon skrek och ropte på Johanna Pärnilla: “Du ska’ lucka opp46, för Karl Hindrik dör!“ ropte ’na. Men Bängt, han tyckte: “Hm, hm, låt ’en dö, den djäfvulen, sådana uslingar är här nog af.“ Så om mor’nen gick Bängt till Ärnakulla och händte folk och så släppte han ut slagskämparna. Så efteråt skulle de ta Bängt, för han hade huggit Karl Hindrik, och karlarna gingo i flera da’r och nätter och lette efter honom; men han gömde sig; för än så var han här i Slätthult och än i Skallekulla och än i Gräppered hos slägten, som han sa’, så de fingo inte tag i ’en. Och länsmannen låg i Rya och svor, och det var ändå den halte Bernströmen, som han sa’. Till sista byte så blef Bängt ändå kier47 af detdära lifvet och så lät han ta sig. Så skulle de köra honom till Rya till länsmannen; men när de kommo till Våkelta äng, så läto de honom gå, för där var så illa blött, så hjulen gingo i till nafven. Så säjer Johannes i Krogsered: “Spring du åt helvete, Bängt, och följ inte med till Rya!“