Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
sista gången minst 3:ne månader före ( *7 ) före inträffandet af betalningsterminen, hvilken skall räcka minst en månad; men hvarken å den i första rummet till Två procent bestämda årliga Capital-afbetalning eller å den på nysnämnde sätt uppsagde ytterligare Cnpital-andel eger någon räntas beräknande rum från den dag betalnings-terminerne utlupit, i fall Sedelhafvaren försummat alt sin Capital-andel hos Contoiret då lyfta; hvilket allt härmed försäkras och reverseras. Stockholm den i83o. Rikets Ständers Fullmäktige i RiksgäldsContoiret. För Ridderskapet och Adeln. För PresteStåndef» För BorgareStåndet. För RondeStåndet. te) Rikets Ständer hafva, i sammanhang härmed, stadgat, att räntan intill nästa Riksdag å de af berörde Förskrifningar, hvilka af Banken innehafvas, må på det sätt liqvideras, att den för hvarje år upplupne räntan debiteras och crediteras, ej mindre uli Bankens Hufvud Bok den sista December, än ock på grund deraf, uti den Liqvidations-räkning, som, efter uppgjordt Bokslut, skall hvarje år upprättas och till RiksgäldsContoiret aflemnas Öfver den förskottsvis från Banken till RiksgäldsContoiret lefvereradeRäntevinst, samt att debiterade och crediterade räntor derjemte skola såsom betaide antecknas på Förskrifningarne; men att, 2 ( 18 ) om och enär Banken, på ett eller annat sätt, afhänder si" någre af desse Skuld-förskrifningar, RiksgäldsContoiret må vara förbundet att å desarnma contant erlägga den bestämda räntan. §• 42- Till Författaren af Svenska Folkets Historia under Konungarne af Wasa-Ätten Strinnholm, till understöd för samma arbetes fortsättning, Ett Tusen (1000) Riksdaler. §• 43.
Dånet af springarens åtta hofvar, när han nådde marken, hade blandat sig med stormens tjut och älfvens brus och icke beaktats af Valhallskämparne. När desse åter sutto vid dryckesbordet, gick Njord till Asgardsporten. Han hade tillsagt sina fylkingar att med största möjliga tysthet framrycka mot skansen. De hade mörkfärgat hjälmar och brynjor, och icke ett vapen klirrade under deras tysta framryckande. De liknade en spökhär. Njord hade medfört sin stridsyxa, ett af urtidskonstnärernas mästervärk. Med den sprängde han Asgardsportens lås. Den öppnade sig på vid gafvel, och öfver älfven nedföll fallbryggan, hemsk att gå, när färden bar emällan vaferlågor, men trygghetsgifvande tillika. Vanernas och alfernas skaror med sina höfdingar i spetsen stormade in och trampade markerna, som Asgardsvallen skulle skyddat. De utbredde sig utefter denna; men ryckte icke ända fram mot Valhall. Njord och Fröj, Svipdag och Ull samt öfrige höfdingar för Odensfienderna bidade till häst på asarnes ankomst. Några i kappor höljde ryttare – asar och asynjor – kommo emot dem. Främst red Oden på Sleipner, och bredvid honom gick Tor med hammaren. »Ödet», torde Oden hafva sagt, »har till eder öfverlåtit mina odalmarker.» »Ja», torde Njord ha svarat. »Det gäller nu, om du fogar dig i dess rådslag. Vi lyfta icke gärna våra vapen emot asarnes heliga slägt. Valet mällan strid och fritt aftåg ligger i din hand, ej i min. Jag sörjer för, att ditt namns ära ej skall minskas. Folken i Midgard skola i alla tider vörda det namnet.» »Öppnen då edra fylkingar!» De öppnade sig, och med aktning sågo vanakrigarne den lilla asaflocken rida bort. Tor ensam vände om. Utanför hans borg väntade honom hans spann. Han satte sig i sin char, och snart därefter hörde vanerna den rulla med dånande hjul vid ljuset af ljungeldar österut. Mot östern begåfvo sig asarne.
Nu knackade värden åter i sitt glas, och så steg poeten fram, stack handen inom västen, vred halsen några gånger fram och åter, kastade hufvudet tillbaka och började att med den vackraste röst uppläsa de vackraste värser jag någonsin hört. Brukspatron var en grufva, hans hjärta ett guldfält, hans gifmildhet en outtömlig silfverådra. Lycklig den kvinna som mutat in ett sådant schakt . Och så kom de vackraste liknelser om juveler och pärlor. – »I hans skattkammare hade det endast fattats den snöhvita pärla, som han i dag » Ja, det var några märkvärdigt granna värser! Också fick han offantligt med applåder när han slutat, och de var väl förtjänta. »Söta, hvad är han för slag?» hviskade jag. »Festtalare», sa Krycke kort. »Och akademisk pristagare», tillade Villy. »Nå ja, det måtte väl kunna komma på ett ut.» Nu drack vi mera vin, och så kom deserten, glass, frukt, ost och käx. När vi slutat den, reste herrn med alla ordnarna sig upp och bad att herrskapet skulle förena sig med honom i en tacksamhetsskål till det charmangta värdfolket för den charmangta middagen, och tog han sig friheten, att på samma gång han lyckönskade sin gamla högt värderade vän Hägervinge till hans charmangta fästmö, äfven lyckönska honom att ha vunnit inträde i en så charmangt familj. »Det var en fasligt charmangt herre», hviskade jag åt Krycke. »Åh ja, något ska han väl vara för alla sina ordnar», svarade den grinstickan. Nu tågade vi fram i en lång rad och drack med värdfolket. Det är ett bra vackert bruk det där, fast fruntimren förstås alltid får vin på klädningarna, och herrarna blir trampade på tårna. Men det skulle inte vara hälften så högtidligt att bara höja sitt glas och säga: »tack!», som Krycke föreslog. I salongen fick vi kaffe, det utsöktaste kaffe, men – så små koppar! Fast jag bara smuttade på min, så såg jag ändå botten mycket förr än jag skulle ha önskat, och inte bjöd de om!
Maji 1827 meddelade föreskrifter;, lärande, då intet anslag föi' denna utgift blifvit af Rikets Ständer anvisat!t, ofvanstående summa, som blifvit till siffran granskad, böra på; anförde grunder Lill afskrifning bifallas... Hvad denna utgift för framtiden beträffar, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Utskottet» uti Betänkandet Nro 32, §. 53, gil ne tillstyrkande, bifallit, att, till vinnande af reda och enkelhet uti Rukenskaperne, dem inå på Stat under behörig litel uppföras. 4-;o Reseoch Tractamenls-penningar m. 11. utgifter för Comiterade till öfverseende af RiketsUndervisnings-Yerk år 1828 .. .. ... ... 4>ooo: —“ — ~ 5v>-‘9 •• -• 2,5oo: o',3oo: hvilken utgift, såsom föranledd af Rikets Ständers genom Skrifvelse dea 4 Oetobei: 1828 gjorde underdåniga hemställan om öfverseende af i\l i I itai re - Läroverken, och, Kongl. Ma jets derpå grundade bes.^.it om en generel granskning af Rikets. Läro-York, icke synes hafva af andre tillgångar än öfverskotten å Stats-Yerkels inkomster med skäl kunnat, utbetalas*. Transport 80,706: 22. 6. S&:;s-U.'skotten BetauKuiide N.o 34?: n Transport 3o,7o6: 22. 6. 5:o Omkostnader för grans-regleringen med Ryssland hafva uppgått år 1828 lill 2,484: 45- T. ~ 1829 ~ • *.Qg8: 7. 3^3.. ^ _ bestående dels i bestämde Löseskillingar för genom Fredsslutet förlorade egor, dels ock i ränta å sådane Löseskillingar, till dess ersättning i jord eller contant kunnat tillvägabringas.
— N:o 166. i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 41, i fråga om ytterligare anslag lill uppförande af cellfängelser. Se Utlåtandet N:o 41. — N:o 167. angående tiden för nästa revision af Stats-, Banko och Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper. — N:o 168. i anledning af väckt motion om Statsanslag för en Navigalions-skola i Westervik. V. B. 39. A. 73. — N:o 169. i anledning af erhållne återremisser å betänkandet ( 13» ) N:o 82, angående väckta motioner rörande förhöjning i priset å saltpeter. V. B. 39. A. 73. Slats-Utskotlels Memorialer, Belänkanden och Utlåianden: — N:o 170. i anledning af erhällne ålerremisser å betänkandet N:o 95, angående eftergift i arrendet för Mörrums Krono-Laxfiske i Blekinge Län. V. B. 39. A. 73. Se vidare Ståts-Utskottets Utlåtande N;o 315. N:o 171. i anledning af väckt motion, angående nedsättning i arrendet för Krono-Säteriet Boda. V. B. 39, 77. Å. 116. VI. U. 198, 226, A. 307. U. 584. A. 593. VII. U. 215. A. 253. VIII. E. 118. — N:o 172. dels i fråga om äskadt anslag för Gevärs-tillverkning, dels rörande förvaltningen af Garl Gustafs stads Gevärsfaktori V. B. 39, 77. A. 119. E. 468. — N:o 173. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående rättighet till pension för älskillige vid fångvården antagne tjenstemän. V. B. 39. A. 77. V. E. 195.
Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering anvisas å Riksgäldskontoret ett särskildt årligt anslag å det belopp, som, enligt de med vederbörande öfverenskomna lånevilkor, hvarje år erfordras för sagde liqviders och amorterings behöriga verkställighet; börande detta anslag, tilldess bela skulden blifvit i stadgad ordning betald, årligen utaf Riksgälds-kontorets medel afsältas, hvarvid dock iakttages, att anslaget, under den tid lånemedlen indragas, icke må öfverstiga hvad som motsvarar ränteoch amorterings-beloppet för de då influtna iånemedlen. E.) De uti förestående punkt omförmälda ränteoch amorterings-anslag böra ingå till en särskildt redovisad liqvidalionsoch amortissements-fond, hvars behållning skall för det med dessa mede! afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorde och skuldens betalning, i föreskrifven ordning verkställd. De till liqvidalionsoch amorlissemerits-fönden influtna medel böra, så vidt ske kan och denna lönd åliggande liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. Expeditions-V Iskof tels Förslag till anderd. Skrifvelse, S:o 135. 5 F.) Sättet och ordningen för verkställandet af skulden särliga amortering ega Fullmägtige att bestämma. Dessa beslut och stadgande!) få Rikets Ständer härmed underställa E. K. Maj:ts nådiga fastställelse, med underdånig anhållan, att E. K. Maj:t vid denna upplånings företagande tiicktes lemna Fullmägtige i Riksgälds-kontoret Sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande emot så fördelaktiga vilkor för Svenska Statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunna beredas, samt att E. K. Majrt dessutom täcktes meddela Sin garanti å del eller de lån, som, i öfverensstämmelse med dessa beslut, varda af Fullmägtige upptagna.
Den sats jag hört yttras, att förevarande fråga icke rör individen, som endast bar alt afse sin enskilda fördel och på grund deraf äger ostridig rätt alt efter eget godtfinnande tillgodogöra sina tillgångar och således äfven att tillverka tackjern eller stångjern, hvilketdera lian för sig kan finna förmånligast, äger till en viss grad sin riktighet och kunde åberopas, om frågan nu rörde införandet al en ny och förut okänd näringsgren; men under närvarande omständigheter, och då jernhand teringen hos oss redan är sekler gammal, fördelad öfver hela landet, hvaraf så många loootde medborgare både directe och indirecte erhålla sin utkomst och bergning, och densamma tillika förser oss med vår iörnämsta exportartikel, hvilken icke kan eisätlas genom andra j värde deremot svarande producter, torde ämnet höra betraktas utur en mera vidsträckt och statsekonomisk synpunkt, hvarvid individens fördel, den må vara verklig eller inbillad, mäste stå tillbaka för det allmännas, såsom bidragande till allas gemensamma belåtenhet och utgörande enda föremålet lör lagstiftande maktens beslut, utan inverkan dervid af några enskildes intressen, hvarföre icke heller en blott theoretisk princip, som slår i strid med förenämnda vigtiga ändamål, nu torde böra understödjas och befordras. Åt sk i 11 i ge bergsmäns äfven vid denna riksdag förnyade petition om rättighet till tackjernsexpoit samt utvidgade smiden inom bergslagerna, sorn föranledt TJtsk:s förslag och den nu pågående öfverläggningen, grundar sig på en hos dem rådande föreställning om ett förment lidande samt hinder i deras rörelse, men icke på skäl, som vid närmare pröfning öga bestånd. De påstå alt lackjernet saknar afsättning, alt priset derå beror på bruksägaren, som köper detsamma, samt att derföre både billighet och rättvisa berättiga dem, antingen till export eller productens tillgodogörande inom tillverkningsorten, samt att, om tackjernsexporten vore tillåten, skulle production deraf kunna uppdrifvas till dubbelt belopp emot hvad nu sker till betydlig vinst för Staten och - det allmänna.
' och genast började man planera för hennes offentliga uppträdande inför verldsstadens publik. Här hemma hade man nog i det närmaste glömt den lilla småländska näktergalen från soarén 1860, då plötsligt underrättelsen om Christine Nilssons utomordentligt lyckade debut på Théâtre Lyrique den 27 oktober 1864 med ens gjorde hennes namn uppmärksammadt, till och med i det aflägsna fosterlandet. Hon hade just då inträdt i sitt tjugoandra år. Hennes debut egde rum som Violetta i » Traviata *. Théâtre Lyriques salong var fullsatt af elegant, otåligt väntande publik. Den-bland märktes Napoleon HI med gemål och en talrik srit Aftonens debutant bar en tyllklädning, garnerad med lefvande blommor. Hon eröfrade sitt grantyckta auditorium med storm, man var ense i att förespå henne en lysande framtid. Pariserpressen ända från Le Moniteur till skillingsbladet L ’ Entreacte öfverbjödo hvarandra i att frambära sin hyllningtill dagens hjeltinna. » Hon eger en sällsynt klar och böjlig röst, och sedan hon öfvervunnit den första rädslan, gjorde hon den gällande i alla dess hänförande nyanseringar. De högsta tonerna eger hon förmåga att framandas på ett eget, till hjertat talande sätt och så perirent, att publiken flere gånger satt liksom förstenad, innan bifallsstormen bröt lös »; en annan kritiker såg i den » tjusande 18-åriga blondinen från de svenska. skogame » en » personifikation af den immateriella poesien hos Nordens döttrar ». Man anmärkte dock, att hennes röst ännu vore_ojemn, och att mellanregistret ingalunda motsvarade de högre tonernas ovanliga klarhet och skärpa; hvarjemte ett franskt öra stöttes af den - ännu tydliga nordiska brytningen i hennes uttal. Den lilla blyga stjernan tindrade inom kort med allt klarare sken, och nu — nu liar den ju länge strålat bland sång-firmamentets allra mest lysande konstellationer. “ Utopier i verkligheten “. Fyra berättelser af August Strindberg Stockholm. Albert Bonniers förlag. Hvarje nytt arbete af August Strindberg har beredt öfverraskningar.
Vid den här stranden går det alltid anständigt, när vi ha samqvämsmöten ... Men ts ... här smyger någon bakom oss ... kors, hvem är det ... Det är en så underligt klädd gammal qvinna – känner du henne? När har hon kommit hit?” ”Hvad vill du?” frågade med hög och stormäktig ton vadkungen, hvilken alltid ansåg sig som sjelfskrifven ordförande. ”Hvad gör du här, och hvarifrån kommer du?” ”Åh, jag tänkte att på denna stranden skulle vara något att förtjena. Jag kom hit jag som andra. Blåser icke vindflöjeln i dag från sunnan, i morgon från nordan? Ingen trodde jag här skulle fråga hvarifrån en kom, och mången skulle stå sig slätt, om den lagen utgafs att ingen finge bo på kusten, som icke kunde göra reda för sig.” ”Du talar ett dristeligt tal till en, som icke är mycket van att höra sådant, och den ton, du brukar, är än dristigare än orden. Men qvinnfolk, helst i den ålder du måtte ha, efter du byltat så väl in dig, gå fria från min vrede ... Du förefaller bra gammal till att arbeta.” ”En menniska”, svarade den gamla qvinnan, ”kan arbeta på olika sätt. Mitt arbete består i att berätta sagor och sjunga gamla besynnerliga visor vid spikharmonikan till andra menniskors nöje och glädje. Dessutom lagar jag kläder, går ärenden och spår i både kort, kaffe och händer.” ”Aha”, sade Jörgen med en lätt brytning i rösten, ”du är kanske finngumma?” ”Jag är den jag är, och min röst bryter på det tungomålet jag tillhör ... Vill kanske skön jungfrun låta spå sig – blossen skina så klart att jag nog ser.” ”Räck fram handen, Guri!” uppmanade fästmannen. ”Det kan vara roligt nog att höra ett ord i förväg om framtiden ... Men Gud hjelpe dig, trollpacka, om du icke spår solsken och gullgrufvor!” ”Jag är enka”, upplyste Guri – ”jag vill icke bedra er, på det j icke i er tur må bedraga mig.” ”Enkeskapet kände jag till förut ...
Stadgandet i i §., att i de Stadsförsamlingar, der Socknestämmor förut varit brukliga, må de ock på lika sätt hädanefter hållas; i öfverensstämmelse hvarmed man ansett sig berättigad till den slutsats, att, der Socknestämmor ej varit bruklige, de ej heller hädanefter borde hållas, skall hafva af Autoriteter blifvit olika törslådt och vid uppstådd tvist föranledt stridige beslut, tillförekommande hvaraf och då lämpligast vore, alt undantagslagar upphäfdes, det blifvit föreslaget att, likasom i Landtförsamlingar, Socknestämmor i alla Stadsförsamlingar böra hållas,när så nödigt finnes. Vid a §. är anmärkt, alt den Pastor upplåtne pröfningsrätt af Kronobetjentes begäran örn Socknestämma förutsätter en erfarenhet och embelsvana, som hos flere yngre Pastorer måhända saknas, hvarföre det ansetts böra stadgas, att Kronobetjening antingen skall, för behörigheten af äskad Socknestämma, sjelf ansvara, eller ock, endast på Konungens Befallnings,- bafvandes befallning eller reqvisition, vara berättigad att den erhålla. I 3;e §. är medgifvet, att frågor , som icke tåla uppskof, må behandlas å Socknestämma samma dag den på lyses , utan alt till ledning för bedömandet det blifvit närmare bestämdt, hvilka desse frågor äro och hvilket ofta skall bero på olika åsigter. Det har, med anledning häraf, blifvit föreslaget, att hellre, än en afvikelse från alla vanliga förmer skall ega rum, dylika frågor mätte af Församlingarnes Kyrkoråd upptagas och afgöras, eller ock behandlas af inom hvarje Församling, i förhållande till dess folkmängd, för flere år utsedde Deputerade, till hvilka beslutande rätt å Söcknemännens vägnar vöre öfverlålen.
Da hufvudsakliga utgångspunkten för dessa anmärkningar Återfinnes uti förhandlingar vid de '2 sistförflutna riksmötena, då jag, med anledning deraf, flera gånger förut haft tillfälle att i underdåniga utlåtanden redogöra för Statistiska Central-byräns verksamhet, och då en öfvertygande upplysning i frågan svårligen synes kunna bibringas annorlunda, än genom ett sakkunnigt skärskådande af arbetets alla detaljer, skulle jag visserligen önskat inskränka mig till den största korthet. Jag har dock i det följande icke kunnat undgå meddelandet af de för svaromålet oundgäiVgligaste upplysningar. Till § 1. Statistiska Central-byrån måste i sin verksamhet bestämmas, å ena sidan af det behof, som förefinnes att i den ena och andra grenen af rikets officiela statistik utföra statistiska undersökningar, å den andra af möjligheten att genom sådana undersökningar erhålla allmännyttiga upplysningar af det värde, att deras bearbetning och offentliggörande kan antagas medföra afsedt gagn. Behofvet och möjligheten betinga här hvarandra på det närmast e, och bestämmandet, huruvida dessa verkligen förefinnas, så att, på grund deraf, åtgärder kunna och böra vidtagas, kan ej grundas pä blotta enskilda åsigter och önskningar. Der en för statistiska iakttagelsers noggranna samlande och sorgfälliga begagnande gynnsamt ordnad förvaltningsorganisation genomgår hela samhället, är i och med detsamma både behofvet erkändt och möjligheten gifven att utföra flerahanda statistiska undersökningar, ja till ock med att utsträcka dessa utöfver det område, der källorna ligga ensamt i förvaltningens händer. Der åter inom förvaltningen hinder möta, vare sig i tveksamhet om behofvet eller i fråga om utvägarne för dess tillfredsställande, saknar den statistiska undersökningen de förnämsta organerna för utförandet af sitt värf, och den ersättning för dessa, som måste sökas i den upplysta allmänna meningens kraf oell understöd, förberedes blott efterhand. Hvarje statistisk undersökning, hvars behof är tillräckligt allmänt insedt, kommer att förr eller sednare möjliggöras och utföras. Hvarje försök, sorn ej är grundadt på ett sådant erkändt behof, blir i mer och mindre mån ett kämpande med öfverlägsna hinder, en ökad anledning till anmärkningar, så vida det bedömes icke efter afsigterna och bemödandet, utan efter den vunna framgången.
Med anledn. af de nu upplästa §§, hvilka sedermera hvar för sig torde böra föredragas, får jag anmärka i afseende på Frih. boyes anförande, hvilket omfattar en principfråga, att om det vunne bifall, så skulle hela detta 2:dra capitlet försvinna, emedan det handlar om afsöndring af sådan jord, hvarmed full besuttenhet icke är förenad. Mindre delar hafva på 5o Ar varit utarrenderade, synnerligast i de landsorter, der inga stora egendomar finnas, ulan jordbruket genom klyfning är deladt i mindre delar, hvilket till största delen härrör deraf, att dessa klyfningar icke skett i enlighet med 1827 års författning, hvilken således icke blifvit efterlefvad; ty klysningen har skett i vida mindre delar och till vida större antal än författningen medgifver. Jag tror derföre, att man icke kan absolut förbjuda hvad som i hela landel blifvit öfvadt, och som haft nytta med sig då det icke gått till öfverdrift, d. v. s. att på lifstid eller bestämd lid, under iakttagande af vissa försigtighetsmått, upplåta jordlotter till bruk åt andra. Detta sagdt i allmänhet 0111 principen. I afseende på detaljerna utber jag mig att få yttra mig särskildt rör:de hvarje §. Frih. Cederström: Första §:n af detta cap. upphäfver egentligen 1 §:n i i cap., der besutenhet är bestämd såsom villkor för klyfning. Enligt denna § får till och med Den 3 Februari e. m. 5i T'5:del af hemmanets jordrymd, om också besutenhet dermed icke är förenad, upplåtas, väl icke för alitid, men för 5o ur i sender. Man har således öppnat väg till att undvika och kringgå utgörande af alla Statens ordinarie onera; ty då man på det sältet får afsöndra jord, kan den återstående delen vara för obetydlig att utgöra onera till Staten oell alla öfriga ulskylder. Någon upplåtelse bör således icke ske, med mindre den upplåtna jordlotten drager en proportionerlig andel af utskylderna. Jag tillstyrker derföre afslag på i §:n. Hr von Hohenhausen:
* D. v. s. på särskildt tryckt Ksta.Anmälningsblanketter kunna på reqvisition erhållas af Hofjägmä-staren Bohnstedt. Samtidigt med anmälan skall inskrifningsafgift, Tre kronor for hvarje anmäld hund, insändas till Hofjägmästaren Bohnstedt. Anmälan, som icke är åtföljd af nämnde afgift, mottages icke. Under utställningen erhålla hundarne fri vård och utfodring. Anmäld hund skall vara vid utställningslokalen aflemnad sednast kl. 6 förmiddagen Fredagen den 10 Juli 1886, men emottages äfven den 15 Jifli. Om anmäld hund icke utställes bor Hofjägmästaren Bohnstedt derom underrättas. Inbetald anmälningsafgift återlemnas icke. Anmäld bund skall vid ankomsten till utställningslokalen vara försedd med starkt och ändamålsenligt koppel samt halsband. Befinnes något af dessa bristfälligt, anskaffas på utställarens bekostnad annat koppel eller halsband. Om anmäld hund är till salu, bör utställaren vid anmälningen lemna uppgift derom äfvensom försäljningspriset. Om hund under utställningen varder eåld, afdrages å försäljningssumman 5 procent, hvilka tillfalla utställningskassan. Hund, behäftad med skabb eller annan sjukdom, mottages ej å utställningen. Utstäld hund må ej så länge utställningen pågår utan skriftligt tillstånd af den, som öfver utställningen har tillsyn, lösas eller Hyttas, dock eger utställare eller hane ombud att hvarje afton vid utställningslokalens stängande bortföra utställd hund, mot det att hos komi-terade deponeras Tio kronor, hvilka tillfalla utställningskassan, derest hunden icke påföljande dag före klockan nio förmiddagen är inställd på sin plats i lokalen. Pristagare går i sådant fall miste om honom tillerkändt pris. § io. Komiterade skola söka bereda nödig säkerhet och skydd åt de ut-stälda hundarne, men ikläda sig icke någon risk för dem.Endast de hundar, hvilka i rätt tid blifvit anmälda och i utställningslokalen aflemnade, fä deltaga i täflan om pris. För att pris inqm en klass skall kunna utdelas måste minst 4 hundar inom samma klass vara utställda.