Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Två ”R:dr t\i sk. 6T3^ rst. Banco för hvarje förfärdigad, samt efter föregången approbation till Kronans Magazin inlefvererad ”Centner Krut, hvilken betalning, enligt be”hörigen med Krutproberarens attest styrk - Stats-Utskottet s Betänkanden. 189 wte Månadsförslager utfaller. I anledning ”af den Nådigst medgifne ersättning ldr of” vanna rande Bevillning har Bruksegaren *förbehållit sig att framdeles undslippa vhvad högre afgift i och för Kruttillverk®ningen kunde åläggashvarigenom till”vefkningskostnaden utöfver nu fastställde ”grunder hlefve ökad.” Uti 1812 års Bevillnings-Förordning stadgas, att för hvarje tillverkad Centner Krut, i Bevillning skulle erläggas 16 sk. B:co, hvaremot uti den tillverkningskostnad som jemlikt ofvanintagne Contract till ett belopp af 2 R:dr 41 sk6T3^ rst. per Centner är egaren af Husby Klosters Krutbruk förbehållen, Bevillningsafgiften icke blifvit upptagen till högre belopp än 6 sk. för hvarje Centner. Och som Bruksegaren i Contractet förbehållit sig att framdeles undslippa hvad högre afgift som i och för Kruttillverkningen kunde åläggas och hvarigenom tillverkningskostnaden kora me att ökas utöfver det i Contractet utstakade belopp, hvilket dock otvifvelagtigt skolat inträffa medelst erläggande af ofvannärande förhöjde BeVillningsafgift; så enär Bruksegaren således i denna del icke fått njuta Contractet tillgodo, anser Stats-Utskottet Bruksegaren vara till ersättning derföre berättigad. Och får alltså Stats-Utskottet hos Riksens Högloft. Ständer vördsamligen tillstyrka, att det Bevillningsbelopp, som med jgo Stats-Utskottets Betärikandcn. vederbörande Uppbördsmans qvittencer kan visas vara åren 1814 och i8i5 för vid Husby Klosters
Skulle åter vid auctionen hvarken förre hemmans-innehafvaren eller någon annan bjuda det utsatte minimum, bör i sådant läll hemmanet på auction boilarrenderas till den mestbjudande, utan alt förre innehafvare!! dervid någon options-rätt njuter. Ank. till Eip.-iUtsk. -d, 20 Mars, 11. Il f. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående de sä kallade Landt-räntornas beräknande såsom inkomster för det är, hvarunder de inflyta. (T. A.} Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer hafva uti sin afgifna Berättelse angående Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning (pag. 47) fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å den af Kongl.
Det är din tröst och din glädje, tills din själ helt når denna ljusa värld, där äfven du skall lefva och se ditt barn lefva. Matilda blickade långsamt upp från sitt barns likhvita ansikte, lättande tårar strömmade utför hennes kinder, det låg något betagande i detta. Också snyftade man öfverallt i begrafningsrummet. Talaren stod framme vid fönstret. Solen föll öfver hans kortklippta hufvud, hans långa välväxta figur i vanlig bonjour, strålarna dansade öfver de bruna mustacherna, den hvita pannan ... Efteråt kom pastor Linde ett ögonblick med sin hustru fram till kistan. Han vände sig icke till Matilda, men hon räckte ut sin hand och såg upp med matt, tårdränkt blick. — Tack Pastorn tog litet förvånad hennes hand. Då kistlocket skulle påläggas, kastade hon sig handlöst öfver den döde och ropade i bitter ångest: — Jag kan inte, ni få inte taga bort honom. Fru Gustafsson, som under ceremonien förhållit sig stel och ceremoniös, kunde nu icke afhålla sig från att yttra: — Detta är för mycket, det är synd, misses har ingenting pröfvat på i världen, det är alltsammans. Men då hörde Mathilda den ljusa stämman säga lifligt förebrående: — Tala inte så, icke veta vi, hur en moder känner. Öfver huset hvilade en hälgdagsaftons tryckande ovärksamhet. Ute föllo skuggorna som bårtäcken öfver hvarje hopp, hvarje glimt af möjlighet till att lefva. Men då lampan tändts, kände Matilda ett plötsligt begär att taga en bok. Det var som förmådde hon icke se lifvet glida undan sina händer. När hon försökte läsa, äcklade henne dock hvarje ord. Små steg tassade i trappan, dörren for upp, och med ett snyftande skrik och armarna uppsträckta sprang Ruth barfotad in och upp i moderns knä. — Mam’, jag vill ha lillebror, jag vill ha lillebror, ropade hon hysteriskt. Matilda tryckte den hvita figuren intill sig, stoppade in hennes kalla små fötter, strök hennes armar, vaggade henne som hon brukade göra med Atle. Genom ömhetsbetygelser sökte hon dölja för sig själf, att detta barn icke kunde fylla tomheten.
Före slutet af år 1848 blefvo ytterligare 3:ne cell-länsfängel' ser nemi. uti Fahlun, Wexiö och Mariestad färdige och uplåtne, hvarförutan 3:ne andre sådane fängelser, nemi. uti Carlskrona, Wenersborg och Calmar, sedermera varit under arbete, af hvilka de 2:ne förstnämnde snart kunna öpnas för emottagande af fångar, och sedan det uti Calmar jemväl blifvit färdigt upgår cell-länsfängelsernas sammanlagda antal till 11. Jemte det arbetet å det för Stockholms Stad afsedda cell-fängelset nu så långt framskridet att byggnaden börjat under tak, hafva för hufvudstadens s. k. Kronofångar 84 celler blifvit inredda nemi. 24 för fångar af qvinnokönet vid straffoch arbetsfängelset å Norr malm, samt 60 för fångar af mankön uti en särskild fängelsebyggnad å Långholmen. Ett nytt fängelse har blifvit upfördt uti staden Eskilstuna med 22 celler, afsedt att begagnas så väl för stadens sorn ock för Osteroch Wester-Rekarne häraders behof; och bar K. M. under d. 22 Maj och d. 17 Juli innevar. år i nåder l)eslutat, att nya fängelser skola upföras uti städerne Kungsbacka och Carlshamn, försedde med 12 celler på det förra och med 32 celler på det sednare stället till begagnande så väl för nämnde städer, som ock för angränsande härader hvarförutan frågan om upförande af ett fängelse med 18 celler i staden Wimmerby är j på K. M:s nåd. pröfning beroende. Efter att sålunda i möjligaste korthet hafva redogjort för fängelse-reformens upkomst och vidare utveckling intill närvar, tid1 punkt återvänder jag nu till sjelfva hufvudfrågan, eller den om bestämmandet af det system, eller den plan, som vid reformens genomförande bör följas. Under den 17 Febr. 1847 har Just.
Skulle, i afseende på stadsegendomars intecknande, något undantag böra ske, tror jag dock icke, att i afseende på jordegendomar någon risk kan uppstå, och anhåller således, att, om stadsegendomar skola undantagas, jordegendomar ej må blifva det. Hr Rosenblad: Då den ifrågavar. rättigheten lemnades banken, så, att dömma af den tidens riksd.handlingar, lärer första anledntn dertill varit efterlefnad af Ständers beslut, som bestämde att ett visst maximibelopp skulle få utlånas på egendom eller 40,000 daler koppareller silfvermynt — jag minnes icke sä noga hvilketdera, och det kan ej heller göra något till saken, — som sedermera ansetts motsvaras af 6,000 r:dr b:co. Hvad det nu gällande stadgandet angår, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att 0111 Bancostyreisen, eller rättare, bankens connnissariat icke skulle känna hvilka som aro låntagare i banken, så skulle Ständernes stadgande i öfrigt blifva ett fullkomligt chartek. — Att så varit förhållandet, derpå skulle jag kunna framställa exempel, om jag ej, likasom Hr Ribbing, i hvad han ville bevisa, och äfven jag känner, att domare förglömt den skyldighet, som dem i afseende å dylika uppgifter åligger, hindrades derifrån af 90 §:n i Reg.F:n ; men utan afseende derpå tror jag, alt stora betänkligheter uppkomma, om banken sättes ur tillfälle att känna sina gäldenärer. Jag vill antaga hvad jag icke känner, alt sednare concurslags stadgande, att inteckningshafvare, när concurs inträffar hos den som lernnat inteckning, skola derom underrättas, äfven sträcker sig till vanliga års-proclamata; jag vill antaga detta, och alt i afseende derå ingen våda skulle vara, om banken ej kände sina gäldenärer; men vi hafva ägt ett exempel, hvarom 18J7 års revisionsberättelse talar, då en domare hade förgätit att underrätta banken 0111 en inom hans domvärjo inträffad sammankallelse af creditorer, i anledn. af concurs.
Man visar derigenom, att man njutit en god uppfostran, arbetat på sin bildning och haft tillträde i godt sällskap; allt egenskaper, som tala till vår fördel och göra oss omtyckta af andra. En behörig tonvigt smickrar örat, fängslar uppmärksamheten och går i borgen för, att vi blifvit rätt förstådda. Falsk tonvigt röjer brist på hyfsning och omdöme. En skärande, hvass och skrikande tonvigt förnärmar örat. Den fåkunnige sprätten, den tillgjorda damen, gäcken och storskrytaren, hafva alla sitt eget sätt att accentuera, som genom det tvungna, onaturliga och öfverdrifna dels väcker åtlöje, dels ovilja; äfven skenheligheten, det smygande bedrägeriet, det låga smickret utmärka sig genom en egen tonvigt; den är släpande, sjungande, hväsande och odräglig i högsta grad. En rätt accentuerad ton behagar, ty den vänder åhörarens uppmärksamhet oförmärkt på det, som säges. Umgängestonen får, när det gäller att behaga, att tillvinna oss andras ynnest och aktning, icke vara kall, liknöjd, hånande; dermed förolämpar man ofta mer, än med de mest närgående ord. Den bör vara ledig, men blygsam, och fullt motsvara känslan; den bör uttrycka hjertlighet, uppriktighet och öppenhet. Män undvike ändtligen en oafbrutet eftertrycklig ton. Tonens styrka bör rätta sig efter sakens vigt; den måste blifva svagare, när vi tala om oss sjelfve och våra angelägenheter, eljest förfalle vi i egenkärlekens, stolthetens och skrytets ton. En egen kultur måste man egna åt den berättande tonen. Konsten att berätta väl måste formligt läras. Den består i undvikandet af det öfverflödiga, omständliga, afbrutna och orediga. Man träffar på berättare, hvilka hafva mycket svårt att skickligt börja sin berättelse; andra åter, som stadna midt i berättelsen, förlora tråden och ej kunna finna de ord, som de vilja hafva. Andra deremot kunna ej yttra något i behörig ordning och i sammanhang. Ännu andra äro så vidlyftiga, att de förlora sig i en irrgång af omständigheter, ur hvilken de ej kunna reda sig.
Betiinkanden. pe i landet; så nyligen som den 21 Junij 1821, förklarat desse ej med mer än 10 å 15,000 öfverstiga då varande årlåga behofvet, och att detta quantum, till större delen, sedan lärer vara disponeradt, hvadan Utskottet anser det vara betänkligt, om, genom enahanda rätt till Köpetackjern för Härders anläggning till nytt stångjerns*smide, i de Södra som Norra orterna, det skulle uppkomma en minskning i tsllgångarne för de sistnämnde, så att ej näringen, äfven genom nya anläggningar, skulle kunna vidare fortgå i sin utveckling derstädes, hvaremot de Södra orterne ingalunda äro förmenade, att nya Härder med stångjernssmjde erhålla, så ofta nya lernmalmar dertill föranleda, och anläggningen derigenom kan grundas på tillgångar, hvilkas begagnande icke fråntager någon annan en genom författningarna honom redan försäkrad rätt, Dessutom, och då särskilda locala omständigheter påkalla, och sådane inför Kongl. Maj:t anmälas och finnas grundade, hyser Utskottet den förmodan, att Kongl. Maj:t i Nåder äfven hädanefter lärer göra afseende på de orsaker, som till särskildta undantag kunna föranleda, utan att derföre a£ sådane händelser anledning för det närvatande torde böra hemtas, till begäran om ett allmänt upphäfvande af det stadgande, hvilket i och för Jernhandteringens befordran uti de Norra orterne uppkommit, och som, om Mesuoch Ekon, Utsk, B^tänkanden. jjet nu i allmänhet rubbas, skulle kunn^ minska rudimaterierne för redan varandeoch på god tro anlaggde nya smiden, så att, hvad till allmän nytta söktes å det ena stället, till äfventyrs å det andra kunde förloras. Hvilket allt likväl, jemte flere Ledamöter? särskildte Utlåtanden, Utskottet får vördsamt hemställa Riksens Höglofl. Ständer? Eget ompröfvande. Stockholm den 8 Juli 182^. (Jtdrag af Protocollet, hållet uti Riksens; Höglofl.
Å landet äro inrättade tjugufem gästgifvaregårdar och tvänne i städerne. Sådana till särskildta ändamål anslagna hemman, eller lägenheter, som icke kunna under rubriken ”ad pios usus” i tabellen upptagas, finnas ej. Nu mera, efter de under de sednaste åren skedda sjö-sänkningar, lärer det väl endast vara Odensfors qvarn i Tierps socken och Wallde qvarn vid Olandså, som genom uppdämning förorsaka kännbar skada å ofvanliggande ägor. De vattu-uppdämningar, som ske af Dannemora bergslag och några jernbruk, blifva nöjaktigt ersatta och äro ej öfvcrklagade. Stats-bidragen af kronooch skattejorden äro visserligen rätt betydliga; dock bör här anmärkas, att desamma ganska betydligt minskats genom den, till underdånig följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 2 Augusti 1844 företagna förändring med gästgifverierna, som, i det att hålloch reserv-skjutsningen blifvit af vissa personer öfvertagen på entreprenad emot billiga afgifter, frigjort jordbruket, för en tid af fem år, från en af sina mest skadliga och tunga bördor. Kronotionde och afrads-spannmålens utforsling sker dels sjöledes på öppet vatten och dels på vinter-föret, till slotts-magasinet i Stockholm och krono-magasinet i Upsala. Rasbo och Olands härader samt Dannemora och Leufsta tingslag äro minst besvärade af kronoskjutser, inqvartering samt gästgifveri-skjuts; men Håbo, Bro, Trögds och Åsunda härader deremot mest. Dock hafva, äfven der, i följd af de nådiga åtgärder Eders Kongl. Maj:t täckts vidtaga, krono-skjuts och inqvartering blifvit mycket lindrade under de sednare åren, då ganska många transporter gått sjövägen, på ångfartyg. Roteringen är väl stark, men likaledes lindrad med tillhjelp af samlade kassor för vakanta nummers återbesättande; hvilket förhållande också äger rum i afseende på rustnings-hästars anskaffande för dragon-corpsen.
Lån å fastigheter erhöllos den Den 5 Juni f. m. 123 tiden med lätthet mot låg ränta; men sedan krigen och den afbrutna handeln samt förlusten af colonierna förstört en betydlig del af de förut befintliga capitalerna, och de vid freden öfverblifna funno en förmånlig employ i de Franska fonderna, har såväl räntan å fastighetslån sorn penningelån i allmänhet, utom på säkra vexlar med kort sigt, varit vida högi’e än fordom. Att skaffa capitaler genom konstlade medel utan säkerhet, att de användas för ökad produetion, Ur således icke tillförlitligen nyttigt; men jag anser deremot, att statsppaper här i Sverige skulle hafva en annan förmånlig verkan, nemi. att stärka det stora nationalinteresset, d. v. s. deras interesse, som vilja behålla myntvärdet orubbad t och återhålla alla Vandaliska försök att genom myntets förstörande befria sig från skuld. Hvad jag sednast anfört, är i korthet mina tankar örn statslånesystemet i allmänhet, då det hålles inom säkra gränsor; men hvad Frih. Ehrenborgh* förslag angår, upprepar jag, att vid jemnförelse med Frih. Cederströms mäste jag, ehuru jag ogillar bådas användande på g:de hufvudtiteln, gifva företräde åt Frih. Cederströms förslag, emedan genom detsamma accumulationen af capitalet går vida säkrare och vinsten blir vida större för låntagande industriidkare, emedan de erhålla lån ulan ränta. Jag anhåller, att dessa anmärkningar få åtfölja remissen med det slutliga tillägg, att jag visserligen ej har något emot afsigten i Frih. Ehrenborghs motion att befrämja näringarna, men att det är medlet, som måste granskas; och det af motionären föreslagna finner jag af anförda sköl vara otjenligt och icke leda till det uppgifna ändamålet. Frih. Boye: Om jag icke uppfattat Frih. Cederströms yttrande orätt, har hans framställning gått derpå ut, att sedan StatsUtskts betänk., rörrde g:de hufvudtiteln, blifvit bifallet af 3 Stånd , kunde något afseende å Frih. Ehrenborghs motion icke fästas.
Införseln af dehlia artikel iir för närvarande ulan betydenhet; men för de behof, sorn utöfver deti egna produktionen af detta råämne förefinnas eller uppstå, kan det icke vara annat än fördelaktigt att bereda tillgång till möjligen bästa pris; och dä Rikets Ständer, af skäl, soUi bär nedan vidare omförmelas, funnit sig böra medgifva tullfrihet för redskap och mächinerier, klöfver också eli billigt afseende å de inhemska mnchin-verksädérna, att de, vid en sådan täflan med utlandet, befrias från afgiller för erforderliga råämnen. Rikets Ständer, som vid förslaget till tullbestämmelser i ölrigl lör artikeln sammansatta metaller icke hall något alt erinra, hafva allisa fastställt lull-besläinmelser för artikeln Metaller sammansätta pä säll bifogade förslag utvisar. Kommitterades förslag lill tull-bestämmelser för artikeln fela Oljor innefattar, å Bom-, Hamp-, Kokosnöt-, Fatmoch Spermaceti-, inlörsels-lull af 2 öre och, å andra till Apolheksvaror ej hänförliga eller eljest icke specificerade slag, införsells-tull af 3 öre skålpundet. E. K. M:l har ansett den förändring häri böra ske, att, i öfverensstämmelse med hvad på grund af Kongl. Kungörelsen den 12 December 1856 för närvarande provisoriskt eger ruin, alla slagen under gemensam rubrik åsättas, införsels-tull af 2 öre skålpundet. Den väsentliga skiljaktighet emellan de ifrågavarande bada slagen feta oljor förefinnes emellertid, att, under det de förra, eller de specificerade slagen, i allmänhet icke inom landet beredas, de sednare deremot, förnämligast rotoch lin-olja, utgöra föremål för en belvdlig tillverkning vid dyrbara inhemska fabriks-anläggningar, hvilkas bestånd, i täflan med den utländska varan, enligt de upplysningar Rikets Ständer inhemta!, icke loide med full säkerhet kunna anses genom den lägre tull-satsen betryggadt. Rikets
Civil-departementet begära såväl berörda betänkanden, hvaraf tryckta exemplar derifrån kunna erhållas, som ock de yttranden, hvilka i anledning deraf möjligen afgifvits, samt, efter granskning af betänkandena och dithörande handlingar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med komiterades åsigter, upprätta förslag till Ordningsstadga för städerna, hvilket, så vidt det af Rikets Ständer godkännes, torde till Kongl. Majit inlemnas med underdånig anhål - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 48. 5 lan, att detsamma, så fort ske kan, af Kongl. Maj:t pröfvas och i de delar det .vinner Kongl. Maj:ts nådiga bifall, till allmän efterrättelse utfärdas.» Utskottet har väl ansett sig icke kunna efterkomma den i motionen gjorda uppmaning att utarbeta ett förslag i ämnet, helst Utskottet, efter tagen kännedom af nyssnämnda komité-betänkanden, vid efterfrågan i vederbörande Stats-departement vunnit bekräftelse i sin förmodan, att handlingarne i detta mål äro af vidlyftigare beskaffenhet, än att Utskottet ens skulle kunna, i anseende till öfriga Utskottet åliggande göromål, medhinna att af samma handlingar taga behörig del.
Banko utgå af de till allmänna byggnader i landsorten på stat anslagne medel för samma år, hvilken summa Statskontoret erhållit bemyndigande att utbetala; och hade, efter användande af detta statsbidrag, återstoden af byggnadskostnaden, som på det hela utgjort 3,150 Ridr Banko, utgått från länet; hvarefter Kongl. Majit, sedan vid 1828—1829 årens Riksdag fråga blifvit väckt om länsfängelsernas i Wester-Norrlands samt Wester-och Norrbottens län öfvertagande af staten, emot befrielse för länets innevånare från byggnadernas framtida underhållande, genom Bref den 31 Oktober 1829, i enlighet med Rikets Ständers i ämnet gjorda hemställan, i nåder förordnat, att, under vilkor det allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles linge väckas, Staten skulle underhållet af ifrågavarande fängelsebyggnad ensam bekosta; 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 24. Och har Fångvårdsstyrelsen för egen del yttrat, att då anledning icke vore för handen att, efter det nuvarande nya läns-cellfängelse blifvit till begagnande upplåtet, gamla länshäktesbyggnaden i Umeå vidare kunde behöfva användas till förvarande af länets fångar, hvartill det dessutom vore olämpligt, och då Kongl. Majit i bref den 31 Januari 1860 medgifvit att gamla länshäktet i Piteå finge till Norrbottens länsj hushållningssällskap upplåtas, för att af detsamma användas på sätt, som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes, finge Styrelsen i underdånighet hemställa, huruvida ifrågavarande gamla länshäktesbyggnad måtte till Westerbottens läns innevånares disposition afträdas eller huru med samma byggnad eljest måtte förhållas.
Med afseende å ej mindre senaste årens samt nuvarande spanmålspriser, än det höga försäljningsvärde spanmålen, till följd af flere kände förhållanden, åtminstone under den närmaste framtiden torde komma att bibehålla, synes förslagspriset på Kronans behållna spanmål kunna och böra, för den nu förestående statsregleringsperioden, beräknas lill 6 R:dr 32 sk. T:nan, hvarigenom för de under Afrads-spanmalen, den behållna andelen af Tiondespanmålen, Häslvakans-spanmålen samt Rotevakans-afgifterne vid Skånska Infanteri Regtine inbegripne 102,000 T:r råg och korn, upkommer en tillökning öfver hvad K. M. beräknat af . Enär medelbeloppet af de influtne Tullmedlen under 1848 med 1852 utgjort ej mindre än R:dr 5,254,189 och då uphäfvandet af åtskilliga i nu gällande tulltaxa befintlige införselförbud samt önskvärda nedsättningar i tullsatserne för flere sådane varuartiklar, derå tullförsnillningar, efter hvad som dagligen visar sig, i större mängd 2 H. 20 306 Den 31 December f. m. bedrifves, böra för framliden bereda en så betydlig ökning i tullinkomsterna, alt densamma i det närmaste torde komma att motsvara den minskning deruti, som medgifvande! af tullfrihet eller tullindring för lifsmedel och flere andra nödvändighetsartiklar kan föranleda, så lärer tullmedlens beräkning böra höjas till 5,150,000 R:dr eller 300,000 R:dr mera än hvartill den uti den K. Proposui är uptagen. Den behållning af Ckaria-sigillata-medlen, som den nyligen offentliggjorda kapilalräkningen i 1851 års Rikshufvudbok utvisar och hvilken upgår för sagde år lill ej mindre än R:dr 943,308, torde, om ock denna ovanligt stora upbörd till någon del mäste lillskrifvas den förlängda tid, 1851 års redovisning för desse medel omfattar, i allt fall utgöra tillräcklig anledning alt beräkna Chartasigillata-inkomsleu högre än den i K.
När det sker, så sker det ordentligt, ty om jag skulle taxeras för 5 år, så kunde det ju hända att min lön, min inkomst, förändrades under hvartdera af dessa 5 åren, hvarföre beskattningen blefve orättvis. Så har jag uppfattat Utsk:ns tanke, och det synes äfven betänk, afse. Men hvad angår sjelfva afgiften eller summan, som skall utgå af det hela, så ser jag icke att den kan stadgas för ett eller två eller tre år, utan så länge det dermed åsyftade ändamål önskas, och det beror af socknen att bestämma när det skall upphörn. Jag kan således icke i det fallet tillstyrka någon förändring i Utsk;ns betänk. Det är blott detta jag ville nämna i afseende på taxeringen. För öfrigt anser jag betänk, hafva många brister. Jag anser att den allmän 11 H. 26 301 Dt n S Marte, ro. na bevillningen är en alldeles olämplig grund för communalafgiften. Jag vill blott hänvisa till den händelsen, att en stor capitalist finnes inom socknen. Han lefver der och har fördel af socknens communal afgifter vida mer än någon annan, men man kommer aldrig åt honom genom någon debetsedel, ty han beskattas icke genom allmän bevillning för livad han äger. Det måste väl socknarne sjelfve, tycker jag, kunna få ombestyra. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Efter den modification, som Hr von Hartmansdorff gjort i sitt förslag om röslrättiglietens beräknande, får jag förklara, att jag i detsamma fullkomligen instämmer; men hvad åter angår den af honom föreslagna 6 §, som skulle bestämma på hvad sätt afgifterna skola uttaxeras, så kan jag på intet villkor ingå på detta förslag. Det strider i 3:ne hufvudsaker emot mina åsigter i ämnet. Den första är nemi., att någon inom en församling skulle kunna beskattas, som icke äger någon rösträttighet för att kunna försvara sin rätt. Den dyrbara sjelfbeskattningsrätten är härigenom fullkomligen upphäfven.