Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ester hwad redan är nämndt, borde den endast ntgöraS af sjelfwalde Ledamöter, nemligen Ridderskap och Adel behörigen förminskade, Ärkebiskop, Biskopar, Super-intendent och Pastor primarius i Stockholm. Det ankommer dock pä ett närmare eftersinnande, om icke det walda Presterskapet ifrän Landsorten,e, till wanligt antal, äfwen kunde intagas pä Riddarhuset, för att icke skilja ett Ständ, sorn bäde i grund af dep upplysning, wigtiga kall och wärdighet, nu innehafwer det andra rummet Bilaga till Mein. N:o 36. bland Rikets Ständer, sa mycket mera som derigenom emellan bada Kamrurne deltes lika rätt, dä i hwardera inginge twänne af närwarande Niks-Ständen. Om den projeclerade lottningen pä Niddarbuset för en enda gäng skedde, kunde den ordningsrour, som derwid fastställdes, sedermera för en längre lid eller alltid blifwa gällande. Äfwen more wid wcrkställigheten deraf tillräckligt, att de 5 äldste Grcfliga Ätterne emellan sig lottade om tourén, emedan alla de öfrige Slägterne, med iakttagande af en utsatt ordning, i sammanhang dermed kunde för hwar Riksdag bestämmas. Att om under tiden det skulle befinnas, att nägon säsom utgängcn ansedd Slägt ännu existerade, eller ock att tillökningar uti Clasterne medelst nya Familier „skulle tillkomma, borde en sädan gammal eller ny Att indelas pä den Riksdag som tillhörde 534 Expeditioner lill Riks-Siänden. deh närmast intill belägne nummer, och om den hade sitt rum lika nära twänne, kunde den fa åtfölja sin närmaste granne till wenster. 4:o Att i fall uti någon Slägt brist uppå en rätt till alder och possession qvalificerad Representant skulle förefalla, borde i likhet ined nytz anförde tredje puncts föreskrift förfaraS, sa att den närmast intill belägne Slägten da finge sig uppdraget att Riksdagen brunsta. 5:o
Hemmanen derstädes hafva redan sig ålagde en skatt af 3 ridr 24 sk. i årliga penningar och dessa skulle icke, efter mitt förslag, på något sätt tillökas. Räntepersedlarne derstädes äro också ganska få, hvadan beräkningen deraf är ganska lätt verkställd, emedan man blott sammanförde de nu under olika titlar uppförde samma slags persedlar på ett ställe, så alt spanmälen endast upptoge en råd, dagsverken en, fläsk en m. m. Om mitt förslag antages ser jag icke eller hvad som hindrar att ju Stora Kopparbergs län, äfven kan ingå med i fören kl i ngså (gärden. Jag kan icke inse att statsverket skulle förlora något på ett sådant förslags antagande. Man fruktar att statsverket skulle förlora genom penningens med tiden sjunkande värde. Men då, på sätt jag tagit mig friheten visa, den i kontant bestämda skatten blefve, efter mitt förslag, ökadt med ett högst ringa belopp, skulle en dylik myntförsämring, ifall den inträffar, (hvilket torde vara problematiskt), icke inverka till skada för Kronan och således icke eller för löntagaren. Hvad denna sednare angår, anser jag att i sammanhang med en förevaride fråga jemväl borde göras bestämmelser, som förbättrade det nuvaride förhållandet och som undanröjde de missförhållanden, det missförstånd och de kollisioner, som nu äga rum emellan räntegifvare och räntetagare och hvilket nödvändigt måste vid många tillfällen åstadkomma en fi - 48 Den 7 September f. m. endtlig stämning emellan dessa båda samhällsklasser. Jag anser att löntagaren och alla som hafva anslag sig anvisade på grundräntor, böra få delta ur Kronans kassa samt att K. M. och Kronan hör vidkännas de förluster som kunna uppstå genom bristande tillgångar hos den skattskyldige. Sjelfva uppbörden skulle verkställas af kronofogden. Om man sålunda antager något visst regementes räntor lill eli belopp af 10.000 r:dr, så ock då uppbörden sker i Februari, hör löningsdireklionen den 1 April få hos vederbönde lyfta desse 10,000 r:dr oafkortad!, till fördelning efter gällande stat.
N:o 15, i anledn. af väckte motioner om förklaring huruvida K. förordna! d. Den 9 Februari f. m. 305 19 Maj 1845, ang:de förändring i vissa delar af lagens stadgande om giftorätt och morgongåfva, äger retroaktiv verkan eller ej. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det försök Utsk. uti förevar, betänk, gjort alt till en del återföra de förhållanden i afseende på giftorätten, hvilka ägt rum före den år 1845 stiftade lag, kan jag för min del icke gilla. Såsom stöd för denna min åsigt, torde det tillätas mig, att först ingå i granskning utaf de skäl, hvaruppå Utsk. grundar sitt förslag. Utskottet åberopar härvid lmfvusakligen, att den ifrågavar. lagen skulle medföra en lillbakaverkande kraft och rubba förut under gällande lagar bekomna rättigheter. Denna anmärkn. skulle kunna anses riktig, såvida enligt den lag, som före 1845 existerade, giftorätten varit orubblig; men förhållandet var ej sådant, utan giftorätten var dä så länge äktenskapet fortvarade underkastad möjligheten af mångahanda förändringar. Om en bonde flyttade in i stad, så förändrades giftorätten, och om en borgare flyttade ut pä landet, så förändrades den äfven. Om en ofrälse man blef upphöjd i adeligt ständ, sä förändrades giftorätten och om en prest förlorade embetet, sä inträdde äfven en sådan förändring. Af alla dessa omständigheter synes, att giftorätten alldeles icke ovillkorligen bestämdes af de förhållanden, som förefunnos vid äktenskapets ingående, utan alt den berodde af dem som ägde runi när bodelning kom i fråga eller äktenskapet upplöstes. Dä således makarnes inbördes rättigheter i boet icke oryggeligen fastställdes vid äktenskapets ingående, utan fortfarande, intill bolagets upplösning, varit underkastade mångahanda vexlingar, skulle jag ej tro, att man rätteligen kan kalla den lag tillbakaverkande, som icke rubbar eller förändrar förut gjorda delningar eller aftal, ulan endast stadgar, huru vid framdeles inträffande händelser skall förfaras.
Jag yrkar alltså återremiss till bägge Utskotten, då motionen blifvit till dem båda remitterad, och ärendet efter min tanka icke fullständigt kan behandlas utan af bägge Utskotten gemensamt. Grefve xon Rosen, Axel: Instämmande med den siste värde Talaren, förenai* jag mig hufvudsakligen med honom, och får blott tillägga några ord. Då jag i sista Plenum yrkade belåning af åtta särskildta Don ii December f. in. i5 varaartiklar, var äfven ritorr spannemål deribland, och jag medger att detta var den mest riskabla artikeln af dem alla. Men om belåningen inskrankes till de ställen, der Disconterne nu finnas, och der HandelsDisconten äfven kommer att äga rum, tror jag icke att någon särdeles risk skall uppstå, eller något tvifvel om inrättningens nytta, särdeles om man tager i öfvervägande den fördel för landets hufvudnäring, jordbruket, som deraf Ur att förvänta. Att, på sätt Utskottet föreslagit, utsträcka belåningen till alla Stapelstäder, fruktar jag skulle medföra den tidsutdrägt, att låneanstalten icke skulle komma till stånd på flere år; och dessutom torde Utskottets förslag, att spannemålen bör sättas under allmän vård, fordra någon närmare förklaring, hvad dermed menas. Jag får derföre, med anledning af dessa skäl, och då tillgång till penningar icke saknas, sedan den nya HandelsDisconten blifvit beslutad, yrka återremiss af Utlåtandet jemte communication af ärendet med BancoUtskottet, samt slutligen tillägga den anmärkning, att i stället för försäkrad spannemål, som Utskottet yttrat sig, bör det stå brandförsäkrad spannemål, och bestämdt utsättas, att lånerätten aldrig får öfverstiga halfva värdet, eller låneterminerne utsträckas öfver 3 månader. Lånen kunna omsättas, i fall det skulle finnas behöfligt för spannemålshandeln, men utan dessa föreskrifter Den ii Decembe r f. ra. skulle tillsynen genom slarf kunna försummas, och säkerheten derigenom förminskas. Friherre Cederström> Jacob:
I afseende på billigheten i den förmån, som genom afhjelpande af detta behof kan blifva beredd Lands-sekret:ne, får jag äran nplysä, att den lön Staten består desse, af göromål kanske i all - Den 21 December. 117 mänhet mest ..öfverhopade, tjenstemän, i falan, öfverstiger 800 r:dr lnco, som åtminstone i de större länen ej på långt när förslår att betäcka utgifterne lill deras skrifvare-biträden, skrifmaterialier och tryckningskostnad, hvilka sednaste året upgått vid Skaraborgs Landscanzlie till circa 1,400 r:dr b;co. Enl, hvad Justitia; Statsministerns berättelser utvisa, hafva de s. k. lönlöse göromålen vid Lands-canzlierne, med hvarje år ökats och sportel-inkomsterne, hvilka nästan helt och hållet bero på lagsökningarncs antal och allmänt varit vida mindre än man trott, under sednare åren högst betydligt minskats och säkerligen komma att minskas ännu mer, icke allenast, i följd af tilltagande välmåga och ökade penuinge-tillgångar utan ock hufvudsakligen genom stadgandet i K. Förordningen af d. 13 Juni 1845, att Under-domstölsutslag i skuldfordringsmål får gå i verkställighet på samma sätt som K. Bef:h:des, hvilket föranledt en mängd dylika måls anhängrggörandc vid domstol, der de kunna med mindre kostnad och af fordringsegarne sjelfva utföras. Såsom bevis derpå får jag äran meddela, alt vid ofvannämndc Lands-canzlie upgick brefnumerären år 1800 till 1,594, men år 1847 till 4,020 och skuldfordringsmålen år 1843 till 6,073, och 1844 till 5.508, men år 1846 till blott 2.906 och 1847 lill 2,609. Skatteförenklings-komitéens vid förra riksdagen framlagda förslag, uptog 400 r:dr b:co såsom lön åt hvarje Läns-notarie.
Ju närmare det led mot terminens slut, desto lifligare började mitt hjerta slå vid tanken på att snart få återse den kära hembygden och framför allt det lilla hemmet, der min ömma moder otåligt väntade mig med öppna armar och med riklig julfägnad. Jag tyckte mig skåda, huru kärleksfullt hon rustade och ordnade med allt, som hon visste glädja sin käre son: lutningen af julfisken, stoppningen af julkorfven, inkokningen af sylta m. m. m. m. Ja, hade jag ej haft en fast föresats att söka vinna de bästa betygen vid höstterminens slut, så tror jag nästan, att jag skulle kunnat glömma både lexor och allt annat för den ljufva poesi, som tanken på och längtan till hemmet åter och åter igen framlockade i min själ. Så kom ändtligen den efterlängtade terminsafslutningen. Redan kl. 8 f. m. samlade sig ungdomen. (Rektor hade med flit valt denna tidiga timma, på det att en hvar för hemfärden skulle kunna begagna sig af respektive kommunikationsmedel för dagen.) Samlingsrummet var detsamma, i hvilket vi undergingo vår inträdesexamen. Högtidligheterna börjades med afsjungandet af psalmen N:o 63, v. 13 och 14. Rektor sjelf förrättade bönen, hvarefter han uppläste betygen för alla eleverna, stundom uttryckande sitt beklagande, stundom sitt erkännande, allteftersom betygen dertill gåfvo anledning. Då han kom till min sidokamrat AnderssonAndréen, hvilken hade ej mindre än 3 nollor, så sade han: »Du stackare, du har väl gjort, så godt du har kunnat, och derför så ha vi ändå gifvit dig högsta betyget i flit.» Men när han läst upp mina, nickade han belåtet mot mig och sade på samma gång varnande: »Du skall icke bli högfärdig öfver dina betyg. Och kom ihåg, att du har noll i gymnastik, det ämnet får du förkofra dig i!» Mina betyg voro också de bästa i hela klassen. Sedermera utdelades stipendier, hvarvid jag erhöll det största i vår klass, nemligen 35 riksdaler. Det var med glädje och stolthet jag såg mig i tillfälle att kunna hemkomma till min kära moder med en så stor summa på fickan.
G u s t a f ( stannar vid öfversta kulissen och talar utåt ). Tack, tusen tack , mina älskade vänner! Lefve svenska äran, glädj en och friheten! ( Så många ni behagar, min Grefvinna. ( Gör ett tecken med han den utåt att han vill vara 55 allena. ) ( Lifligt ) Hvad tycker ni om festen h är i afton? Spek taklet lyck ades ju rätt bra men det är ingenting emot hvad j ag ämnar göra. J ag vill skapa en svensk Theater, en inhemsk dramatisk scen, som skall bli en skola för u pplysningen och den g oda smaken. Allt det sköna och stora, som vårt f äderneslands snillen tänkt och uttal at, sk all der f å lif, och med oemots tåndlig makt ingjuta sig i nationens h jertan. Det är thronens ära att omg e sig med konster och vetensk aper, och en Konung kan aldrig uppoffra för mycket på att beskydda dem... Men ni ville tala med mig, Fru Grefvinna. ( Går ned på Avan tscenen ) Hvad önskar ni? G r e f v i n n a n . Denna unga flicka anhåller enträget att få tala med Ers Maj estät, och jag har trott... G u s t a f . Ah, hvad ser jag, jungfru Gertrud! I dag har ni icke underl åti t att göra stor toalett. ( Grefvinnan går åt fonden .) G e r t r u d . Ers Majestät, värdigas höra mig ! G u s t a f . Men hvad fattas er? En komplott är uppgjord emot Ers Majes tät, en sto r, en f örfärlig ol ycka hotar er. G u s t a f . En olycka? ni bedrar er säkert hvari skulle den bestå? G e r t r u d . Man ämnar arrestera Ers Majestät i natt, då ni reser f rån Drottningholm; man ämnar med våld föra er till Gripsh olm eller till något annat ställe, och der qvarhålla er i f ängsligt förvar. G u s t a f . Arrestera mi g! Omöjligt! Hvaraf vet ni det Och hvem sk ulle våga utföra ett sådant företag?
BorgareStåndet gjorde anmärkningar, vid Riksens HöglofL Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Betänkande af den 10 sistlidne Februari rörande yrkad rättighet för Städernas Magistrater, att få förrätta alla så kallade Dykeriauctioner, har Betänkandet blifvit till Utskottet återremitteradt; uti ProtocoilsUtdrag af den 1 April], hvaraf Utskottet inhomtat: att Herrar Hellström, Cederborg och Vestin ansett Betänkandet icke böra bifallas, förnämligast af de skäl, att, vid de tillfällen, då sådan? strandade och bergade varor skola försäljas, hvilka äro snar förskämning underkastade, såsom t. ex. Fisk, Spannmål, Frug t, Lin, Hampa m. m., föreskriften i 9 §. af 1802 års Kongl. Reglemente, rörande Auctioners kungörande en månad förut, icke efterlefves, och hvaraf således föijer, att, om valet af Auctionens förrättare vid dylika tillfällen skulle få bero på DykeriCompagniets ombud och den antagne Cornmissionairen, som ofta är en och samma person, underslef möjligen kunde äga rum, utan någon controll deremot 5 hvilket förhållan. de, efter Herr Hellströms förmodan, varit Bihang till Riks$t. Pre t, »-8»7-»8'8« 8'<h Sami. £J;r 99, it>®. 78a Eeiv. och Ekon. Vtsh. Betänkanåen. orsak dertill, att uti 5 §. af Kongl Förklaringen den 6 Mars 1739 blifvit bestämdt och ©vilkorligt stadgadt, att alla Auctioner S strandadt gods skola, till vinnande af nödig controll och förekommande af tvister, förrättas af Städernas Auctionskamrar; att sistnämnde höga Stadgande hvarken blifvit, ej heller kunnat blifva fcrändradt genora Kongl.
Jag liar visserligen icke skäl, att under ett förhållande, som för handen är, bestrida det resultat eller det förslag, hvartill Utsk. kommit, men det smärtar mig rätt mycket, alt, sedan den högst behölliga förbättring af landtstats-tjenstemännens löner blifvit förknippad med förenklingen af uppbördsoch redovisningssättet, Utsk. i det sista mom. bar, likasom man i Skåne säger, ni får icke inqvartering hos mig utan hos naboe, häntydt derpå, att en tids erfarenhet fordras för att vinna öfvertygelse om behofvet af denna förbättring. Hade Utsk. i sitt meni. N:o 90 inkommit till 11. St. med anmälan, att Utsk. skulle öfver den der frågan yttra sig, sedan skatteförenklings-frågan förevarit, så hade Utsk. angifvit alla motiverna för sitt beslut. Smärtande måste det vara för landtstatstjenstemännen, att finna frågan om deras löneförbättring blifva förknippad med frågan om skatteförenklingen, hvarigenom oftanämnde löneförbättring såmedelst blifvit lemnad åt framtiden. Frih. Cederström, Jakob: Utsk:s åberopade skäl för sitt afstyrkande af bifall till den nåd. propos., röt':de tillökning af lönerna för landtstatstjenslemännen kan jag icke godkänna. Förslaget lill uppbördsoch redogörelsesättets förenkling samt rän tornas förvandling har härmed icke att skaffa och kan så mycket mindre hafva det, som StatsUlsk. afstyrkt alla förändringar, hvilka möjligen kunde medföra någon minskning i tjenstemannapersonalen och dess löner, nemi. af inrättandet utaf häradsbokhållare i st. f. häradsskrifvare inom hvarje härad. Denna inrättning har StatsUtsk. afstyrkt med allt skäl och jag kan icke förmoda, att den af 1». St. skall bifallas, ehuru två Stånd antagit den, hvaremot de tvenne andra Stånden återremitterat frågan. Det synes således icke vara fullt enligt med förhållandet, som skulle något behof förefinnas, alt dröja med afgörandet af K. M:s propos. på den grund, att frågan om uppbördsoch redovisningssättet ännu icke blifvit afgjord.
Lån af ofvan anförd beskaffenhet, “Utskottet i Betänkandet, så val hemstäldt, att det af Olvert anlagde Jerngjuteri-Verk, matte vid den samma Inrättning tillagde Ofver-Discont-rätt varda bibehållen längre tid än för öfrige sadane Låntagare är föreslagit, som äfven upptagit det, för anläggning af Assessoren Arrustnii i Norrköping upprättade nya Klädes-Fabrik, meddelte Förlags-Låri, vuti den till sådant ändamål afsatte ofva ribe rörde Summa; Hvarföre ock Utx skottet förmodar något vidare yttrande, i afse* ende på denne anmärkning icke erfordraä. iSBé Stats-Utskottets Betätikanden. Hvad åter beträffar anmärkningen, att Älun-till verkningen borde bland Låntagande Inrättningar i Manufactur - Diseonten upptagas; så, enär Alun-Verken icke kunna hänföras till sådane Inrättningar, hvilka, såsom egentliga Fabriker, lyda under Hall-Rätts och Kongl. Commerce Collega inseende, utan Alun-Verken deremot, lika med andre dylika Inrättningar, sorn med Rergshandteringen hafva' gemenskap, och hvars tillverkningar bestå af vågbara effecter, höra under Kongl. Rergs-Collegii uppsigt, samt dessutom hafva Lånrättighet i Ranken på vahran till export, kart Utskottet icke tillstyrka, att denne tillverkning mette bland Låntagande i Manufactur-Disconten upptagas och inblandas. I den fråga, som hos Vällofi. Rorgare-Standet nu åter blifvit framstäld, om afsättande af en del utaf de medel, som för Fabrikerne blifvit anslagne, till Lån-understöd för Skeppsbyggerierne, har Utskottet, i anledning af Herr Winbergs derom, i berna! te Riks-Stånd, väckte Motion, redan 2:ne gångor tillförene afgifvit dess Utlåtande, 6amt deruti afstyrkt, att Skeppsbyggerierne måtte inblandas bland ManufacturDiscontens Låntagare eller någre för desses ytterligare understöd blifvande anslag, till de förre användas.
Intilldess att en sådan anstalt vidtages, tror jag icke att man kan såsom en pligt ålägga en förmyndare att bevilja en sådan inteckning. I de länder, der rättighet är medgifven för de omyndiga att söka inteckning i förmyndares fastighet, är detta stadgande alltid åtföljdt af ett sådant stadgande, hvarigenom det medgifves förmyndaren att kunna på ett säkert ställe hos behörig auctoritet deponera den omyndiges medel,-hvarigenom han undandrager sig ansvarighet. Om det ifrågavarande förslaget hade denna utsträckning, skulle jag tro, alt det skulle kunna medföra den åsyftade säkerheten och tillika möjligheten alt erhålla förmyndare; men sådant det nu är och innan jag blifvit i tillfälle alt närmare granska Hr Nordenanckars förslag, anser jag mig icke kunna ingå derpå. — Dessutom bar jag emot förslaget, sådant det nu hefinnes, åtskilliga smärre anmärkn:r att göra. Först stadgas blott, att fränderna skulle kunna begära inteckning; men det är allmänt kändt, att inteckning icke kan meddelas annat än på bestämdt belopp, och lagförslaget innehåller ingenting om huru inteckning skall sökas, då den omyndiges arfsmedel lill sitt belopp icke äro kända. Vidare är icke föreskrifvet, när inteckning skall S6 Den 5 Februari f. m. sökas. Sker detta icke förr än om tre år, så kan det vara för sent. Slutligen innehåller förslaget: ”pröfve domaren, efter förmyndarens hörande, om skäl är, alt den inteckning bevilja.” Hvilken domare är det som härmed åsyftas? Ar det den, inom hvars jurisdiction den omyndige bor, eller den domare, som meddelat förmyndareuppdraget? Dessa otydligheter skulle ovillkorligen medföra tvister, och på grund af denna ofullständighet kan jag för min del icke eller tillstyrka bifall till detta förslag. Frih. Hermelin: Den siste talaren har ansett icke tillräcklig garanti ligga uti socken-nämndernas åtgärder med de omyndigas egendom; men jag vill härvid erinra, att, utom den kraft, som det tillkommer domaren att gifva åt socken-nämndens beslut, så finnes det äfven garanti för socken-nämndens eget nit, deruti att de måste tänka sig, att samma hjelp skall i en framtid visas deras barn och anhörige tillbaka.
För min del trodde jag, att diplomatiska underhandlingars inledande skulle snarare motverka 'än befrämja det afsedda ändamålet, emedan de säker - 440 Den 14 Februari e. tn. ligen icke kunde medföra någon snar påföljd, men deremot skulle hindra oss alt, för vår enskilda del, under tiden antaga meter-systemet, hvilket borde ske ju förr desto heldre, för att icke utsätta allmänheten lör obehaget och svårigheten af tvenne öfvergångar. Jag har således ingenting att invända mot ett sådant beslut, sorn Hr von Koch löreslagit, biel t att man noga faslhåIler meter-systemet, såsom det, hvilket kunde komma i fråga att antagas. Gr. Hamilton: Jag är, i enlighet med hvad jag förut yttrat, af lika lanke med Frih. Alströmer, att det klokaste vore, att Sverige, oberoende af andra nationer, nu genast antoge det metriska systemet; men derom finnes icke ett ord nämndt i sjelfva motionen, och derföre låler det sig icke göra att nu fatta ett sådant beslut. — Jag har för min del yrkat, att ordet »mynt» skulle utgå, emedan det vore mera formelt rigtigt, att en skrifvelse derom grundade sig på ett Banko-Utsk:ts Utlåt., hvilket dessutom redan är färdigt; men då detta torde kunna bifallas sedermera utan hinder deraf, att denna fråga nu afgöres, så vill jag, för att icke splittra meningarne, förena mig med dem, som yrkat bifall till Hr Isbergs reservation. Hr Dalman: Här har blifvit sagdt, att då vi så nyligen antagit ett nytt systern för mått, mål, vigt och mynt, man icke nu borde återigen förändra detsamma. Men detta har också icke blifvit föreslaget, utan blott att sakkunnige män skulle sammanträda för att öfverlägga om möjligheten att åstadkomma någon likformighet i dessa afseenden mellan de Skandinaviska länderne, hvilka alla tre begagna olika både mätnings-, vägningsoch räknings-sätt.
Pör icke längesedan voterades i förstärkt StatsUtsk. öfver ungefär 50 voter.proposmer, hvilka till större delen voro af samma beskaffenhet som den ifrågav:de. Motionerna hade till en stor del blifvit väckta af enskilde motionärer, behandlade af Utsk., gillade och bifallne af 2:ne Stånd, samt afslagna af de 2:ne andra. Bland dessa voter.proposmer var bland annat en ang:de anslag till nybyggande af några lodningsbåtar. Motionen ang:de dessa båtar väcktes af Prosten Söderberg från Gottland. Pörslaget bifölls af R. o. Ad. samt PresteSht, men afslogs af Borgareoch BondeStm, hvarföre deröfver voterades. Jag lemnar osagdt, huruvida det är lämpligt att redan i elfte timman på en gång kasta om och följa en annan praxis; men hvad som är säkert, det är att genom antagande af Hr Printzenskölds yrkande undergräfves all stabilitet i ärendenas gång. Jag tror således att den värde talaren icke på tillräckligt öfvertygande sätt ådagalagt befogenheten af sitt förslag, och jag har icke bland hans skäl kunnat fatta något mera än att han gör skilnad mellan förslag, som utgå från K. M:t, och sådana, som komma från enskild motionär. Någon skilnad i detta afseende har jag dock icke af grundlagen kunnat finna, för såvidt det rörer statsregleringsfrågor. Då således de anförda skälen icke hafva något stöd i grundlagen och då icke heller någon giltig anledning förefinnes att gå ifrån den en gång vedertagna praxis, får jag anhålla om bifall till den frö(0§tälda voter.proposm. Den 15 September f. m. 160 Hr Printzensköld: Jag gör den skillnaden, som icke nr svår att upfatta, mellan den enskilde motionen och K. Mits framställning, att de förslag, som väckas af K. M:t, uptagas antingen i särskilda skrifvelser eller också i den s. k. Propos. om statsverkets tillstånd och behof. Der antydes huruvida K. M:t önskar att det eller det anslaget skall hänföras till den ordinarie eller extra stats:egleringen.