Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd ej mer i lika grad som förr kan egna det sin tjenst; då jag i det nya representationssättet, grundadt endast på penningen och således i sig upptagande endast elt, det minst betryggande elementet, anar vådor för konungamakten och framtida partistrider; då jag dessutom finner den nya representationen till hufvudsaklig del vald af en samhällsklass, den jordbrukande, af hvilken jag är en medlem, men, som jag fruktar, skall lika litet som någon annan ensam hafva förmåga bevaka alla intressen; då jag utgår från den synpunkt, att alla samhällsklasser, bland hvilka jag särskildt vill nämna arbetsklassen, den talrikaste vårt land eger, böra hafva sina representanter; då jag af erfarna män blifvit gjord uppmärksam på mångfaldiga andra fel i det antagna rörslaget, och då jag icke haft förmånen att yttra mig i detta ämne; vill jag härmed vördsamt anmäla min reservation mot den nya representationsreformen, under det jag dock till den Högste ställer mitt hopp, att Han måtte afvända de hotande farorna. Frih. Hermelin, Claes Fredrik Samuel: Jag anhåller att få i prot:t antecknadt, att jag instämmer i syftningen af Gr. Hamiltons reservation. Gr. von Engeström, Lars Stanislaus Edmund: Äfven jag biträder Gr. Hamiltons reservation, och anhåller att anteckning derom måtte göras i R. o. Adms prot. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Under diskussion öfver det då hvilande representationsförslaget, har jag haft tillfälle antyda de skäl, som gjorde att jag ej vågade rösta för detsamma. Jag lade således ett nej i urnan. Men på samma gång jag anhåller få detta antecknadt till profit, må jag uttala, att sedan nu detta förslag, genom samtliga Riksståndens beslut, blifvit Sveriges grundlag, är min uppriktiga afsigt att af själ och hjerta omfatta sakernas nya ordning, och i öfverensstämmelse 432 Den 9 December. dermed efter bästa förmåga arbeta för ett öfver allt annat på iorden högt älskadt fäderneslands välgång. Hr von Echstedt, Johan Fredrik: 1 profit får jag nedlägga min reservation mot R. o. Adins i förra plenum fattade beslut. Frih. Hierta, Fredrik Philip:
Af alle dessa näringar, om hvilka det gemensamt gäller, att de äro med ortens läge och naturtillgångar enlige, samt bidragande, ehuru i mer och mindre mån till deras idkares bergning och äfven stundom välmåga, kan ingen sägas genom allmänt understöd underhållas, likasom ingen af dem kan anses inverka ofördelaktigt på jordbruket, så framt icke dit Bör räknas den i Norra Ångermanland så uppdrifna lärfts-tillverkningen, som, utom det den bidrager tili jordens utmagrande, genom linsädet, borttager en mängd dagsverken, hvilka, använda på åkerbrukets sorgfälligare skötsel, måhända vöre till större båtnad för utkomst och bergning. Handel i Landet. Som förut nämndt är utgöras ortens förnämsta afsättningsprodukter af bräder, bjelkar, ved oell andra skogseffekter, linne väfnader, fogel, smör, fläsk, talg och skinnvaror, m. m. Dessa nedforslas af invånarne sjelfva eller deras ombud till Rikets södra orter, der de föryttras stundom med icke obetydlig vinst, men äfven ofta med förlust. Hvad som icke afyttras utom Länet beredes afsättning åt vid Länets frimarknader, elier Borgsjö, Sollefteå, Hammars, Ullånrs, Häggviks, Själevads, Arnäs ocb Fjellsjö marknadsplatser, äfvensom vid Svartviks, Wifsta, Skönviks, Nylands, Näske, Domsjö och Husoms lastningsorter satnt i städerna Hernösand och Sundsvall; och äro, med undantag af Bergsjö och Fjällsjö marknadsställén, samtlige öfriga i afseende på kommunikationerna dermed, gynnade af ett fördelaktigt läge vid segelbart vatten.
Grunden hvarpå alla hans förhoppningar hvilat, glider plötsligt undan, och frågorna ansätta honom värre och värre, svärma omkring honom, stickande som bin – hvad tjänar det till att söka värja sig mot öfvermakten? Han måste få ett slut på själstortyren, till hvad pris det än skall köpas. Hvad tjänar det till att neka så halsstarrigt? Han låter undfalla sig ett ord af svaghet, men ångrar det strax, då han hör den fatala frågan komma igen väl för tusende gången – om förtroligheten mellan drottningen och honom själf gått så långt, som den kan gå mellan personer af olika kön – och svarar undvikande, att han genom sitt uppförande komprometterat drottningens person; medgifver sedan stammande, att alla omständigheter äro så graverande – att om än icke den yttersta förtrolighet ägt rum, apparencen dock måste fördöma honom; förlorar slutligen allt herravälde öfver sig själf och tillstår i en darrande, krampaktig snyftning, att tillfället och den naturliga svagheten för fruntimmer varit svåra att motstå, brister i gråt och ber domstolen förskona sig för en omständligare redogörelse, i betraktande af hans inre rörelse och sinnes beskaffenhet. Förgäfves anropar den skyldige rättvisan om barmhärtighet, nu skall sanningen fram! Hvar bekännelse drager efter sig en ny fråga. Protokollskrifvarnas pennor raspa feberaktigt, och konferensrådet Braëms ögon tindra af tillfredsställelse, ty den tredskande tillstår nu allt. Liksom en människas gråt blir häftigare och häftigare, sedan hon en gång förlorat herraväldet öfver sig själf, så kväller nu bekännelsen fram i lidelsefulla paroxysmer från denne man, som uppgifvit allt motstånd. Det är som om tvånget att ljuga alstrat inom honom en ständigt växande trånad efter sanning, och nu spränger den sina fördämningar, och sanningen strömmar ur hans mun utan hänsyn och förbehåll. Också vittnesförhörs-protokollets smutsigaste detaljer vidgår han utan tvekan. Sekreterarnas pennor raspa feberaktigt, rättens ledamöter stirra på hvarandra, stirra på denne slagne kavaljer, som, glömsk af ridderlighetens enklaste bud, kastar sin drottnings heder för hundarna.
Klinkowström sig instämma i Gr. Lagerbjelkes förslag hvarpå förevide punkt efter först till bifall derå framstäld propis., som besvarades med Nej, bifölls med den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändring. 122:dra punkten, ang-.de anslag till understöd för utgifvande af den återstående 3:dje delen utaf verket »Scriplorcs resam Svecicarum mc dii cevin; och 12 3: dj e punkten, sökande och aflecknande af i landel befintliga runstenar samt för ritningarnes utgifvande. Hessa punkter biföllos. 124:de punkten, ang:de anslag lill inköp af exemplar utaf en af Gescliwornern A. Busch utarbetad handbok lill underlättande af jemförelsen emellan de gamla och nya måll-, måloch vigtsystemen. Frih. Klinkowström: Utsk. har vid denna punkt insvept sig i hemlighetens slöja. Jag har händelsevis något sysselsatt mig med mnemoniken, som här är i fråga, och vet således ungefär hvad dermed menas; men jag hemställer, om det kan vara rätt att gifva dessa 4,000 3?dr åt Hr Busch, innan hans arbete blifvit af vederbörande granskadt och befunnet fullt tjenligt för sitt ändamål. Om det blir kändt, att B. St:r vilja för ett dylikt arbete lemna en så betydlig vedergällning, föreställer jag mig att många vetenskapsmän skulle vilja derom ingå i täflan, som aldrig kunde blifva annat än helsosam. Jag tycker frågan är för lätt behandlad, och yrkar afslag. Flere ledamöter hördes häruti instämma. Hr Lilljehöök: Jag vill visserligen icke mycket hålla på detta anslag, men vill dock nämna, att det ingalunda skulle gifvas åt Hr Busch, utan till inköp af en af honom författad bok, att utdelas i Rikets folkskolor. Alldeles utan granskning af arbetet är summan ej heller tillstyrkt, ty en af Utsk:s ledamöter, som af ämnet och boken hade närmare kännedom, afgaf derom ett högst fördelaktigt omdöme. * Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar:
Med anledning af det för Borås Stad bär ofvan underdånigst omförmälda förhållande , och då af för R. St. tillgängliga handlingar icke utredas kunnat, när och på hvad sätt de Staden af ålder tillagda trettiotvå och ett halft mantal blifvit densamma frånskiljde, anhålla R. St. i underdånighet, att en undersökning härom måU Exp.-Utsh Förslag till und. Skriyv. IV:o i\rj te varda anställd, samt att E. K. M:t, efter sig dervid företeende förhållanden, täckes i Nåder pröfva och afgöra, huruvida Staden Borås framdeles bör, för beloppet af dessa hemman, eller blott för dess ännu behållna sex; och ett åttondels mantal Stadsjord, i ordinarie Båtsmanshållet deltaga, då, i senare händelsen, de frånskiljda hemmanen torde, efter deras befintliga natur, böra till ordinarie eller extra Knecklehåll roteras. Likaledes, och då orsakerna till Städerne Östersunds, Waxholms och Marstrands hittills åtnjutna befrielse från allt deltagande i ordinarie Båtsmanshåliet icke kunnat tillförlitligen utredas., hafva R. St. underdånigst skolat hemställa, att undersökning i dessa afseenden mätte, efter E* K. M:ts derom meddelande Nådiga befallning, få af vederbörande Embets-Verk anställas, samt att af E. K. Maj:ts Nådigstej pröfning derefter må ankomma, till hvad del dessa Städer skola, i det af Kammaroch Commerce-Collegierna uppgörande förslag till ny reglering, upptagas. Af de inom Riket befintliga Köpingar, har endast Trelleborg, hittills, med Städerna i Båtsmanshåliet deltagit*- men enär flera af dessa Köpingar, i prydliga byggnader och-deras Invånares välmåga, kunna jemföras med, om icke öfverträffa, åt - 3i8 Exp-Utsk. Förslag till und. Skrifv. N.-o 4^7' skilliga af Rikets mindre Städer, samt för närvarande drifva en icke obetydlig inrikes handel, hafva R.
Men jemväl ett ytterligare skäl tillkommer, som, enligt Utskottets tanke, gör de af Matts Persson och Bjerkander föreslagne lönebestämmelser eller hvilka andra som helst för Presterskapet framställda gemensamma lönebebelopp olämpliga. Om nemligen lönerne kunna bestämmas öfver hela riket till ett visst belopp för hvarje tjenstegrad samt klass af pastorat, så kunna deremot icke sjelfva pastoraten med deras folkmängd, pastors Iefnadskostnad, beskaffenheten, vidden och svårigheten af pastors göromål vid församlingens vård emellan presterne jernnäs. Församlingens större eller mindre vidsträckthet, dess belägenhet på ett odladt slättland eller i skog och fjellbygd eller i skärgård; handels och näringars tillväxt på en ort och dess aftynande på en annan, hvarigenom det ena pastoratets folkmängd kan hastigt ökas, medan det andras lika hastigt aftager; alla dessa, med flera orsaker, omöjliga att städse på förhand beräkna, skola, äfven om pastorerna vore alla försedde med samma lön, dock gifva det ena pastoratet ett bestämdt företräde framför det andra, helst behofvet af medhjelpare och derigenom orsakadt afdrag å den ordinarie lönen måste förr inträda för pastor i den besvärligare församlingen än i den mera lättskötta. Det vore således utan ändamål att, i fråga om lö - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utslcottets Betänkande JYs 61. 11 nebeloppen, söka emellan pastoraterna bereda en jemnlikhet, som ej i något annat afseende kan dem emellan åstadkommas.
N:o 85, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens andra: IIufvud-Titel. 5..D. .Vid förnyad: föredragning bifölls Siats-Utskottets Utlåtande: Fröt. TJtdr. <1. 27 Miji i8j4- N:o angående regleringen af utgiftcrne under Riks-Slatens första Hufvu. d-Titel, Den 27 Maji iS34- Frän Ilo glo fl. Riddeuskapet och Adeln. S. D. Återremitterades Stats-Utskottefs den 21 dennes på hordet lagde Utlåtande N:o 81 angående regleringen af utgiftcrne under iliksStatens. 3:dje ; Hufvud-Titel. Från Högvördige P reste-Standet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Constitutions-Utskottets Memorial N:o 5 till Välloflige Borgare-Ståndet, angående grundlagsenligheten af en yrkad propositions vägrande. S. D. Vid förnyad föredragning, återremitterades Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 80, angående regleringen af utgifterne under Riks-Stalens a:dra Hufvud-Titel, i anledning af de dervid i går och i dag gjorda anmärkningar. Från Vä Ilo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid fortsatt föredragning af Stat s-Vt skottets Utlåtande N:o 81, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens tredje Hufvud-Titel, ifrån och med punkten, lill och med den i3:de punkten, åter remitterades 8:de punkten, angående ifrågasatt indragning af Vermlands Fält-Jägare-Regemente, och påle punkten, angående Artilleriet; men öfriga nu föredragna punkter af Utlåtandet gillades. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D.
Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1862. J. L. Bogeman. 64 Sammandrag af Wadstena Adliga Jungfru-Stifta - Debet. Utgifter år 185.9. Friherre von Knorrings gåfvofond 240 — Grefve Lewenhaupts d:o 150 — Fröken Alströmers d:o 75 — Landshöfdingen von Stenhagens d:o . 150 — Ryttmästaren Hildebrands testamentsfond 225 — Öfver-Jägmästaren Rudbecks gåfvofond 100: — Afskrifning: Innehållen Bevillning Utgifter år 1860. Friherre von Knorrings gåfvofond . 120 — Grefve Lewenhaupts d:o 150 — Fröken Alströmers d:o 75 — Landshöfdingen von Stenhagens d:o 150 — Ryttmästaren Hildebrands d:o 225 — Ofver-Jägrnästaren Rudbecks d:o 100 — Afskrifning: Innehållen Bevillning utgifter Utgifter år 1861. Pensioner Aflöning Extra Friherre von Knorrings gåfvofond Grefve Lewenhaupts d:o Fröken Alströmers d:o Landshöfdingen von Stenhagens d:o Ryttmästaren Hildebrands d:o Öfver-Jägmästaren Rudbecks d:o Afskrifning: Balans till är 1862. Behållning i Banken 4,807: 2. Kassas Räkenskaper för Åren 1959,1860 och 1861. Kredit. Balans från år 1858. Behållning i Banken 1,866: 48. Inkomster år 1859. Inskrifningspenningar 525: — Introduktionsafgifter ., 225: — Besparade pensioner 100: — Räntor 13,423: 70. 14,273: 70. Inkomster år 1860. Inkomster är 1861. — Introduktionsafgifter 150: Balans till år 1862. För mycket betalt ränta 3iU_75.
Under föreställningen ser man uppassare springa af och an med te, saki, tobakspipor och små fyrfat. Hvar och en kan nämligen röka under spelets gång och i sin kätte ställa så beqvämt som möjligt för sig. Pjesen följes med stor uppmärksamhet, omtyckta skådespelare och omtyckta ställen i pjeserna helsas med lifliga bifallsrop. Äfven qvinnor och barn besöka teatern, och jag har sett de förra ogeneradt gifva sina barn di midt bland tusentals åskådare. Utom de stora, för allmänheten afsedda skådespelen, gifves det äfven en mängd andra slag af dramatiska föreställningar, t. ex. sällskapsspektakel, egendomliga familjeskådespel afsedda för de gamla feodalfurstarnes hem, praktskådespel som uppföras för Mikadon och som hafva en halft religiös betydelse, m. m. Om aftonen den 5 okt. kommo vi till Takasaki, beredda att genast resa vidare till Tokio. Men oaktadt det förbud vi sändt riktigt fullfört sitt uppdrag, kunde hästar ej erhållas före midnatt. Vi tillbragte aftonen hos vår förre värd, hvilken vid vårt första besök bemött oss med sådan vedervilja, men nu mottog oss med stor vänlighet. Vi skulle lätt hafva försonat oss med dröjsmålet, emedan en japansk småstad som Takasaki har mycket sevärdt att bjuda europeen, men en stor del af tiden slösades bort på fåfänga underhandlingar för att förmå hållkarlen att låta oss få hästar några timmar tidigare. Att med långa samtal, vexlande med artigheter och bugningar, förderfva tid, deri äro japaneserna mästare. Öfver denna ovana, som ännu ofta kan göra europeen förtviflad, torde man dock ej länge behöfva klaga, ty allt tyder derpå, att äfven japaneserna snart nog skola dragas med uti ångtidehvarfvets ändlöst brusande fart. Sedan vi ändtligen fått hästar, fortsattes färden, först i vagn till Tokio, sedan med jernväg till Jokohama, dit vi an kommo efter middagen den 6 oktober. Från denna färd skall jag blott berätta en händelse, som kan bilda ett litet drag till belysande af lifvet i Japan.
Hr Weidenhjelm har framställt mot mitt förslag ett s. k. factiskt skäl, som skulle bestå deruti, att ålderdomen icke alltid vore deD, till hvars omdöme man kunde hysa största förtroende: detta är visserligen en sanning, som jag icke vill bestrida, ty det kan inträffa; och då det så lögade sig att den ålderstigne Ordf:n icke vore den visaste i sitt omdöme, så kunde det hända, säger Hr Weidenhjelm, att man förordnade en mindre erfaren adjunkt, och alt, när ledamöterne icke voro flere än tre, skulle följden blifva, alt den tredje ledamoten, som vore den ende skicklige, äfven komme att ensam afgöra målet. Men jag hemställer huruvida icke detta factiska argument har sin fulla tillämpning äfven på LagUtsIcs förslag, som Hr Weidenhjelm biträd), ly om ledamöterne endast äro fyra och deribland finnes på sätt Hr Weidenhjelm antagit, en ålderstigen, mindre skicklig Ordf. och en förordnad, mindre erfaren adjunkt, blifver då ej följden, att den af de två återstående, som besitter den största skickligheten, den största skarpsinnigheten, kommer vid beslutets fattande öfver ärendet, att laga ålderdomen och ungdomen med sig? Samme talare har vidare sagt, att om mitt förslag antoges, följden deraf skulle blifva, alt om Presidenten komme in på ett rom, der Hofrätten hade sin session med endast trenne ledamöter, så, och enär det bestämda antalet af trenne derstädes redan funnos, måste antingen Presidenten gå sin väg igen, eller en af ledamöterne afträda: jag tror deremot att intetdera fallet borde inträffa.
I de rättelser Friherre af Nordin yrkat i ett par §§., instämmer jag, nemligen i afseende på personalens betalning, och närmare Den <4 Augusti e. ut. bestämmande af de tillfällen, då 5o procents-förhöjningen får beräknas; de föreslagne stadgnnderne skulle endast komma att uppväcka tvister, och jag anser, att det rätta vore, att denna förhöjning af 5o procent borde bestämmas, hvar gång Skeppare ej genast efter strandning fordrar biträde af Dykeriet, men sedermera mäste göra det. Bolaget skulle äfven derigenom med mera säkerhet bildas. Det har blifvit frainstäldt af Herr Hjerta, att Dykeriet borde upplåtas genom auction åt den minstbjudande. Det skulle bereda förhöjda afgifter, åtminstone till samma belopp, som hittills. Dessutom skulle då den stora delen af Skeppsredare, som finnas i Landsorterne, få svårt att i Bolaget deltaga. Afsigten har likväl just varit, att Skeppsredare uti Landsorterne skulle kunna deruti deltaga, för att hvar i sin ort kunna tillse, att reglementet i hvarje fall blifver rätt tillämpadl. Vidare har det blifvit yttradt af samma Ledamot, att i sådan händelse kunde man undvara rättighet för Konungen, alt nämna Ordförande. Denna rätt är så nödvändig, att derförutan ingen säkerhet existerar, att ju de mest grymma vexationer kunna ega rum, att man icke uppgör falska räkningar, m. m Deremot, om Ordföranden af Konungen utses bland sådana personer, som ej äro Actie-egare, kan lian ej hafva intresse alt fördölja missbruk, utan måste anmäla dem till beifran. Det har 158 Den 14 A u g u s t i e. n». blifvit yttradt" af Friherre von Stedingk, såsom hinder för Aclieteckning, sitt Bolaget detta år haft så liten vinst. Dervid får jag anmärka, att de månader just nu stunda, då strandningnr vanligen inträffa. Det har sif de sammansatte Utskotten blifvit genom votering afgjordt, att BolagsReglorne ej skola komma till Rikets Ständers granskning och afgörande. Likväl är det af vigt, att de komma till afgörande af samma authoritet, som skall afgöra saken.
S(:s heslut och gällande lagar, ”velat dem anbefalla; börande desamma hafva ingen möda ”ospard att 11 ti hvarje dem åliggande förvaltningsgren ”iakttaga den största sparsamhet och hushållning , samt att ”med skyldig grannlagenhet bemöta de nnmärkntr, som af ”R. St:s revisorer göras emot deras förvaltning och räkenskaper. Då jag under nära hela den tid, som revisorernes berättelser omfatta, varit ledamot i det nyssnämnda af StatsUtsk. jemväl omförmälda verk, och jag, för mindel, ej har någon inre åklagare, sorn förebrår mig, att jag vanvårdat Statens bästa, åtminstone ej uppsåtligen eller af lättsinne; då jag inom ver ket ej funnit någon anda af misshushållning eller bortplåtlringsbegär; då, såsom jag nyss anfört, SfatsTJtsk. öfverallt ansett anmärkntna nöjaktigt förklarade, eller, der ännu något kunde återstå alt utreda, sådant ej vidare varit af verket beroende; kan jag ej finna, hvarföre stafrén skall brytas öfver detta verk såsom öfver de öfriga, hvilka, måhända lika lätt som Krigs-colhrn, skola kunna ådagalägga klanderfria handlingssätt. Mäktigare än alla yttre anmärkntr, verkar till Statens fördel den rena, sanna fosterlandskänslan, känslan för åtagna förbindelser. Jag är glad alt kunna vitsorda denna eftersträfvade fördel , äfven på den underordnade plats, der jag har tillfälle anställa betraktelser. Denna öfvertygelse skall jag ej söka påtvinga någon. Den skall likväl blifva frivillig för hvar och en, soin vill närmare göra sig underrättad om alla förhållanden. Måhända hafva tider funnits, då omtankan och hushållningsbegäret kunnat vara önskvärdare än som visat sig; må man då ställa sina anmärknzr emot dessa tider; må man likväl dervid vara billig, ty ingen af de hädangångne skall stiga upp och försvara dem; men må man icke från dessa lider draga slutsatser öfver den närvar. Andan förändrar sig med tiderna, och detta i snart sagdt alla afseenden , i godt så väl som i ondt. Uti ifrågavar. fall synes den åtminstone hafva gjort ett icke så obetydligt steg framåt.
Hr Gr. Gustaf Adolf Sparre, af dem beledsagad, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Riddarh.-Direktm, Riddarh.- Sekretm och öfrige till Riddarh.-Kanskt hörande personer. Derefter utsatte Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10:de och ll:te§§:na Riddarh.-Ordn., lista uppropet afR. o. Adis lista anteckning till nästföljande dag, Thorsdagen d. 16 Okt. kl. 10 f. m., 2:dra uppropet af samma anteckning till Fredagen d. 17 Okt. äfven kl. 10 f. m., samt 2:dra anteckningens båda upprop till Lördagen den 18 Okt., att hållas det lista kl. 10 f. m. och det 2:dra kl. 5 e. m. Sedan dessa anteckningar blifvit förrättade, sammanträdde Höglofl. R. o. Ad. lista gången lländagcit den 20 Oktober 1862 in pleno kl. 11 f. m. Hr Gr. o. Landtm, öppnade sammankomsten med följande tali Högvälborne och Välborne Hrr Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän! Genom H. M. Konungens Nådiga förtroende kallad, att, under denna Riksdag, föra ordet vid R. o. Adis sammankomster, är det min första, likasom min innerligaste önskan, att jemväl Ståndets förtroende dervid måtte komma mig till del. R. o. Ad. har 4 Den 20 0 ktober. sett Rikets ypperste män såsom Ordförande på detta rum. Denna tanke är för mig djupt nedtryckande, ty ingen kan lifligare än jag känna, ingen uppriktigare erkänna ringheten af mina krafter. H. M. Konungens
Jag har förut omnämnt den trafik-tillökning, sora under sednare åren egt rum på jernvägen mellan Orebro och Alboga, och har ansett detta förhållande icke böra förbigås, enär det just är på trafik-tillökningen som inkomst-tillökningen grundar sig. Till denna upgift vill jag nu lägga ytterligare en annan, hemtad från erfarenhet i vårt eget land, och som jemväl i sin man bör styrka den af mig uttalade åsigten, att inkomsten af jernvägarne i Sverige skulle stiga. En jernväg anlades för icke fullt 10 år sedan mellan Sjöändan och Kristinehamn. Den byggdes först till hästbana, men förändrades snart till lokomotiv-bana. Första året ansågs att marn svårligen skulle kunna upbringa trafiken å denna bana till högre belopp än 150,000 Sk&. Den lemnade då ingen behållning uti utdelning. Sisth år upgick likväl trafiken å den banan till 217,000 SkÄ, samt lemnade i utdelning 6 proc., d. v. s. full ränta å förlags-kapitalet. Hr von Troil: Hr Bildt har sökt vederlägga mitt yttrande, att å den södra stambanan trafiken ungefärligen tilltagit i samma förhållande som våglängden. Lyckligtvis har man dock uti Stats Utsk:ts Utlät, bevis för hvad jag sålunda påstått. Det visar sig nemi., att under de 9 första månaderna af år 1858, då jernvägen endast räknade 2!/2 mil från Malmö till Ortofta, alltså genom Skå nes rikaste trakt, upgick inkomsten pr månad till 6, 8, 9, 11, 12, 13, 12 eller i medeltal ungefärligen 11,000 rdr i månaden; hvaremot denna inkomst, så snart banan blifvit öppnad till Höör, under de sista månaderna al år 1859, steg från 13 och 18 ända till 23 och 24,000 rdr pr månad; och detta, Mine Hrr, likväl på en bana, som i sin slutpunkt liksom hänger i luften. Detta oaktadt finnes af ziffrorna i den bilagda tabellen att det förhållande inträffat, som jag nyss omnämnt.