Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annais anser man sig befriad från all slags skyldighet i detta afseende. Herr Tham: Med kännedom och öfvertygelse om den framgång Saltpeternäringen haft, i synnerhet i våra norra provincer, tror jag ej, att på 5 år sådaue händelser kunna inträffa, att närängen skulle förfalla. Jag anser det således vara för bittida, att göra en sådan proposition, som Herr Lefren föreslagit, i synnerhet om Kronans pris bibehålies. Då Saltpeter ej gäller mera än 5 R:dr i Finlad, måtte vinsten vara för stor för att befara, att näringen skall gå under. Herr Lefren: Jag är af deras öfvertygelse, sorn påstå, att denna gärd ej bör hvila ensam på landet, äfvensom att det numera ej är nödvändigt att drifva denna näring såsom en konstnäring; men, när man vill afskaffa gärden, bör det ske med förbehåll, att, i händelse man framdeles beliöfver Saltpeter, man ej må vara förhindrad, af hvad man nu beslutar, och att håde städer och landet då böra deltaga. Hani Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyade den af honom nyss framställde Voteringsproposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs. 6o Den 28 April e. ra. Friherre Cederström: I händelse Ridderskapet och Adeln efter slutad votering skulle åtskiljas, anhåller jag att i förväg få förklara, att om första alternativet bifalles, jag gör den motion, att städerne måtte åläggas att deltaga med landet i Saltpetergärden, i proportion af folkmängd och kreatursantal. Sedan 4i> 42, 43 och 44 §§• i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan ett qvart till 8 eftermiddagen; och befunnos, efter voteringens slut kl. 9 eft. midd. sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 75. Nej — 138.
Sedan stadsbåtsmans-kompaniet nu mera icke finnes, så har denna tjenstgöringsskyldighet icke desto mindre öfverflyttad på K. M:s flottas Stockholms station, och vid förefallande behof reqvirerar riksmarskalksembetet kanske 30 eller 40 man lill s. k. handräckning eller till tjenstgöring i de K. köken. Då ändamålet med bätsmansroteringen är att alltid hafva dugligt manskap till flottans bemannande vid inträffande krig, och för att under fredstider begagna till flottans bycgande och utredande, sä synes som de lill Stockholms station af K. M:s flotta inkommenderade båtsmän ingalunda uppfylla det med roleringen afsedda ändamålet, då de, i st. f. att användas vid flottans arbeten, endast biträda i de K. köken och vid hofvets möjligen inträffade flyttningar. Detta förhållande synes böra så mycket förr numera upphöra, som det härleder sig ifrån E. Carl XI:s envåldstid, då Eonungen icke hade något bestämdt 470 Den 23 December e. m. anslag för Sig och Sin familj och sålunda kunde saklöst begagna sig häraf, men då nu för tiden efter 1809 och 1818 årens statsregleringar Konungen har en bestämd hofhållningssumma Sig anslagen, och sålunda af densamma alla hofvets utgifter böra bekostas; så torde tiden nu vara inne att härå fästa uppmärksamheten. Jag får derföre vördsammast föreslå, det R. St. måtte ingå till K. M. med tind. hemställan härom, och säkert skall K. M. skynda att gå R. Sits sålunda yttrade önskan lill mötes och afskaffa ett oskick, så litet öfverensstämmande och så oförenligt med krigarens ädla bestämmelse. Om remiss till vederbör. Utsk. får jag vördsamt anhålla. 3. Ifrån äldre lider har det varit vanligt, att det högre befälet vid K. M:s flotta haft sig tilldelade s. k. ordonanser af de till stationera inkommenderade båtsmanskompanierne, för att gå tillhanda vid budskickningar i flottans ärenden.
Men hvad som här är fråga om, är: skall delta vara eller icke vara förslagsanslag? Hästarnes antal är, med undantag af tillfälligt sjuka, lika hvarje år; men priserna på fourage kunna variera. Om en bestämd summa lemnäs till Krigs-colhii disposition, för att dermed föda ett bestämdt antal hästar, utan afseende på fouragets större dyrhet det ena året än det andra, så är det gifvet, att man icke vinner hvad reservanten åsyftar. Det är omöjligt att bestämma på förhand huru många hästar man kan inkalla till vapenöfning hvarje år, då man icke känner fouragepriserna förut, men deremot har en bestämd summa att dertill användas. Man får då troligen lemna åtskilliga hästar hemma och icke taga dem till öfningarne. Våra öfningar äro icke för långa, man bör icke förkorta dem genom en sådan åtgärd, som här är föreslagen. Hvad åter angår den behållning, som visar sig i räkenskaperne vid hvarje års slut, så må man icke tro, att det är en verklig behållning alltsammans, utan det är medel, som skola gå ut ett par månader efteråt, när auktionerne ega rum. Det är icke endast förhållandet med Kavalleriet utan äfven med Infanteriet. Jag tillstyrker bifall lill Utsk:s betänk. Det är nödvändigt att detta blir ett förslagsanslag. Staten förlorar icke derpå ett kopparöre, emedan redovisning skall göras bestämd för hvarje utgift och icke ett öre derutöfver kan af statsmedlen användas. Hr Rosenblad, Bernh.: Då den sisle värde talaren har så fullständigt utredt de skäl, som äro så talande för Utsk:s förslag och visat olägenheten och olämpligheten af hvad reservanten har tillstyrkt, så återstår för mig endast att anhålla om propos. på bifall lill hvad StatsUtsk:s hemställan innehåller. Frih. Raab: Den siste värde talarens motiver äro snart vederlagda; icke så måhända de bägge föregåendes.
Carlscrona eller någre andre af de förut varande Fästnings - Orter skube begagnas för ifrågavarande ändamål, helt och hållet motverkade den förbättring, sorn söktes. hos de personer, hvilka blefvo till Correc; ion förvisade, enär desse senare, i allmänhet bestående af ungt folk, sorn för lättsinnighet eller mindre förbrytelser blifvit underkastadt sådan behandling, skule å Fästningarne sammanblandas med grofva missdådare och illgerningsman, samt derigenom ännu ytterligare fördärfvas; dels att icke eller utrymme skall finnas hvarken för någon utvidgning af Carlscrona Arbetshus, eller för sådane anstalter å Fästningarne, som lemnade tillfälle för Corrections-hjonens nyttiga sysselsättande med Manufactureller Fabriks-Arbeten; dels ock, att, i brist af annan tillgång å medel af Staten till erforderlige kostnader, behofvet syntes böra afhjelpas antingen geham någon Consumtions-afgift på Öfverllöds-ArticJar, eiler genom upptagande af Jhan intill nästa Riksdag, då bättre 1766 Statsoch Besvärs-Utskottens Betänkandr.n. tillgång på Stats-medel kunde inträffa; äfvensom den tanka blifvit yttrad, att ändamålet lämpligare skalle befordras genom de i Lärien inrattade serskidte Arbetsoch Correctsonshtis, der en närmare tillsyn kunde bafvas å personerne, som insättas, och deras förbättring snarare beredas m. tu. Och finnas de bos Vallöf].
Man sade, att han drack för mycket — ja, ja (han nickade förnumstigt), det var nog så! Det bodde en djäfvul i spriten, och djäfvulen hade förtrollat honom — så att, när han såg en sup, kunde han aldrig låta bli den — fastän han alldeles icke tyckte att det smakade godt, snarare illa — mycket illa. Han visste, att det stod en flaska och ett glas i det yttre rummet, till vänster innanför dörren — i det snidade ekskåpet ... just där stod det sattyget ... Men han hade ju lofvat! Och en karl håller sitt ord! Beslutsamt kastade han stöfveln på golfvet och började draga strumpan af; men tanken på Kristina och på den förestående skilsmässan grep honom så hårdt, att han icke kunde draga strumpan helt af foten utan måste låta den stanna på halfva vägen. Och återigen satt han en lång stund, stirrande ut i rummet, och hans sinne drogs som genom ett djäfvulskt trolleri till flaskan och glaset — i skåpet — därinne — till vänster. — Och det var som om tungan torkat fast vid gommen — han måste taga någonting i munnen för att få tungan loss. Men han hade lofvat ...! Då bullrade det från riddarsalen och den stora klockan slog tolf slag. Tolf! »Skälen» såg en utsikt till räddning skimra fram ur mörkret. Dagen var ju slut nu! Och löftet gällde blott den dag, som nu var slut. Han reste sig, gick med smygande steg skyggt öfver golfvet, öppnade skåpet och tog ut flaskan. Utan att ens anlita glaset, som stod vid sidan, förde han den med skälfvande händer till sina läppar och drack. Vintern gick, och våren kom, och i juni höll sommaren sitt intåg i Småland. Den tiden var just »Skälens» tid; försommaren var hans jaktsäsong. Det var en solhet dag, klockan var half tio på förmiddagen, och »Skälen» var som värst i farten. Med försiktiga steg gick han längsefter sparrissängarna, följd af en lång herre i kavaj och knäbyxor och med en pittoresk rothatt öfver sitt svarta hår. Det var Eric Lindenow, som sedan en vecka vistades på Aspinge.
Denna tystnad oaktadt, hade de ändå sällskap af hvarandra, ty att tiga tillsammans med en vän är vida mera uppfriskande än att tala med en äfven aldrig så hygglig vanlig gäst, då man ej är disponerad. Konversationen kunde ungefär gå så här: »Carlén! Du läste väl det der anförandet, som Dalman hade inne i går; det var inte oäfvet?» Svar efter en god stund: »Nej, jag har icke varit ute i dag, så jag har ej sett Dagligt Allehanda, men jag förstod utaf Aftonbladet hvad det gälde.» Derpå åter en 8 à 10 minuters uppehåll ... »Skulle vi gå ut? Din hustru är kanske länge upptagen ...» Hon kommer snart ... Holmberg yttrade i går att han tänkt titta hit i qväll.» »Det vore bra.» Under det herrarne denna afton väntade på Holmberg måste jag tala om en liten sak, som vi sedan alla fyra gemensamt hade mycket roligt af. Medan jag skref En natt vid Bullarsjön rådfrågade jag Holmbergs historia öfver Bohuslän. Men före Holmberg hade gamle Ödmann gifvit ut sin historia och dervid gjort en högst fantastisk skildring på den »Store Ormen» i Bullarsjön. »Uti sjelfva Bollare-vatnet finnes ock ett hafsdjur, kalladt then store ormen, hvars kropp är så stor som en årsgammal kalf med fyra fötter like som gåsfötter, hafvande Stiärt icke annorlunda än en fyrfota, samt ett bredt hufvud och inuti munnen gul som en Fogel-unge: Svantsen är så tjock som en 6 tums husestock samt ungefär 6 alnar lång, hvilket herr kyrkoherden Giädda mig sjelf berättat, at han then med egna ögon sedt, jämväl många andra trovärdiga menniskor. Märkeligt är at thetta hafsdjur intet oftare ses än emot bedröfliga händelser uti pastoratet.» Nu hade det händt många gånger, att, då Holmberg kom, herrarne behagade försvinna på behaglig tid, för att, såsom termen lydde, »lufta på sig». Detta trägna luftande hade gifvit mig anledning att (mig och min man emellan) kalla Holmberg Den store ormen – som kom och bortförde Bellmanssamlaren till någon af de öar nämnde notabilitet bebodde i »Bollarevattnet».
Men jag kan icke inrymma det lagliga begreppet af åtal och föreställningen om dess rätta ändamål i en så trång uppfattning, att dervid icke skulle afses annat, än blott straffartens eller skadeersättningens bestämmande, utan antager jag fastheldre, att i lagstiftningsgrunderna för bestämmandet, i hvad mån det allmänna eller den enskilde må hafva sig öppet att genom offentlig anklagelse inför domaremakten fordra ansvar å förbrytaren, måste ingå just de efter mitt omdöme till förevarande ämne fullt hänförliga frågorna: om det allmännas väl, — hvarifrån begreppet om nödvändigheten af det medborgerliga förtroendets vägledning genom den brottsliges offentliga upptäckande och moraliska afslöjande icke kan tänkas uteslutet, — fordrar, att forskning om brottslighet af den ena eller andra arten må kunna af hvilken som helst hos domaremakten påkallas; — 0111 den ena eller andra förbrytelsen må antagas vara af den vigt, att Domstols utredning derom bör huru länge som helst eller under längre eller kortare tid vara tillåten; — örn tidslängden efter förbrytelsens begående, i anseende till möjligheten att de bevisningsmedel försvinna, hvilka för sanningens rätta uppdagande och således äfven till den tilltalades försvar mot skenbart grundad anklagelse erfordras, må utgöra skäl att för särskilda fall utestänga all rätt till anklagelse, eller — hvad ock närvarande förslag i 5 Kap. 14 § afser — om dervid bör komma i betraktande den felandes under lång tid efter förseelsen utan åkommen ny fläck förda vandel. Har lagstiftningen med noggrannhet pröfvat dessa frågor äfven i hela deras moraliska riktning och omfattning och sålunda bestämt de fall, der samhällsordningen skall medgifva, att den enskilde bör stå skyddad från åtal för begången lagöfverträdelse; så synes, i anseende till ämnets anmärkta identitet eller åtminstone frågornas närmaste inre frändskap, dermed vara anvisad den väg, lagstiftningen har att gå i den särskilda frågan om ärekränkande tillmålens ansvarighet eller deras rättfärdigande genom domareransakning. — Synnerligen betänklig förekommer särskildt satsen, att till skydd mot ärekränkande tillvitelse icke ens finge gälla Domstols efter åtal och behörig ransakning meddelade dom, hvarigenom den angifne förklarats icke kunna antagas vara till gerningen saker.
Någon förhoppning, att på större djup inom gamla, eller den tillernade nya Grufvans område, finna en mäktigare kohlflöts än de redan kända> bör icke längre underhållas; och kohlbrytningen inom den tillgängliga delen af gamla grufvan kan ej med säkerhet beräknas, att racka längre an 3.ne är. 2:0 Om dessa redan kända kohltillgångar skulle anses framdeles arbetsvärde, är Ryd enda tjenligaste stället för anläggningen af de nya uppfordringsanstalter för vatten och kohl, som i sådan händelse erfordras. Någon uppfordringsanstalt vid Bronsbacke kommer icke i fråga. 3:o Första Förlagskostnaden i machinerier och materialier för ifrågavarande uppfordringsanstalter, då likväl en betydlig del gamla inventarier och piaterialier skulle begagnas, samt för första vattu-länsnin - 432 Stats-Utskottets gen, för att. åtkomma flötserne vid Ryd, uppgår till i4,ooo £ Sterl. eller, efter en médelCours af 12 B.:dr, till 168,000 R:dr B:eo som är 55,5oo R:dr mer, än det Förslag sorn lades till grund för nya Actieteckningen. 4:o Den tillgång af kol)I, som härigenom skulle vinnas, utgör, enligt öfverslag, 4)445>55i Tunnor, svarande emot omkring 5o års forcerad brytning, eller sådan den hittills varit af behofvet påkallad, för att icke drifvas med förlust; efter hvilken tids förlopp, ny sänkning åter efter Stenkohls-flötsernes stupning måste påtänkas, o. s. v. Men Herr Balds Betänkande innehåller tillika ett på de anställde undersökningarne grundadt, bestämdt förklarande, att, vid öfvervägande af de möjligen mötande hindren och risquen af företaget, i händelse af ett opåräknad! större vattu-tillopp under fortgången af det nya arbetet, detta arbete eller sänkningen vid Ryd icke kan af honom tillstyrkas, om fråga vore, att bedrifva Höganäs endast såsom Stenkohlsverk.
JSu har icke hela by el aget, utan en eller flere af grannarne skifte begärt och kati det ej utan utflyttning verkställas; då skola den eller dej sorn skifte söktj vara till utflyttning förbundne j så framt icke annorlunda frivilligt åsämjes. Af Olof Olsson från östergöthland: att utflyttning förträdesvis borde åläggas den, som skifte sökt, så vida åbyggnaderne å hans hemman icke voro i bättre stånd än någons foland de öfrige delegarne. Vid pröfning af dessa motioner hafva Utskotten inhemlat, att det af Herr Gyllenhaal framställda förslag, hvarmed Olof Olssons yttrande hufvudsakligen öfverensstämmer, åsyftar återupplifvande af sista Mom. i 11 §. af Kongl. Förordningen angående enskiftes-delningar i Skåne och Skaraborgs Län den 24 Julii 1812, samt att de skäl, som förmenas ådagalägga lämpligheten och ändamålsenligheten af ett dylikt stadgande, finnas upptagne i Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens vid sistförflutne Riksdag under N:s 8 och 4r afgifne Belänkanden, hvari tillstyrkes bibehållande af hvad nämnde Förordning i 11 §. uti ifrågavarande ämne innehåller. Detta förslag, hvilket vid förra Riksdagen icke vann Rikets Ständers bifall, kunna Utskotten ingalunda understödja.
Det tomma och meningslösa i de gester, som vanligtvis ledsaga en opera-aria är en alltför stor och genomgående brist, för att man icke däraf skulle kunna inse, hvilken mästare den sångare må vara, som icke ett ögonblick uppoffrar det dramatiska för det musikaliska, d ' Ändrades stämma har en klang, som helt och hållet beherskar orkestern, men den har på samma gång denna mjukhet, som är egen för sydländingar. Måhända ha vi haft lika så stora röster här, men skillnaden mellan de nordiska ock de sydländska stämmorna är den, att det gör intryck af, att de nordiska sångarne hafva inandats köld och de sydländske en solig värma. När d ' Ändrade kommer in såsom Figaro i » Barberaren » och ' frågar, hvad det är för larm å färde, då klingar hans stämma Öfver både kör och orkester, men den blir ej ett skrån som våra baryton-stämmor så lätt blifva, den fortfar att vara en klang af skönhet38o FRANCESCO D ' ANDRADE. Hvilken skola han har haft, är mig obekant. Hans skola måtte ha varit en god skola, ty han har glömt den. Han har kommit till en ståndpunkt, då man aldrig i hans sång applåderar något för att det är svårt eller en öfvervunnen svårighet. Man tänker icke på, att det är eller varit svårt. Det förefaller en, som det vore hans naturligaste sätt att uttrycka sig på, liksom talspråkat är uttrycksmedlet för oss andra. Och i denna underliga, kombinerade konst, som kallas » opera », om hvars väsen man kunde anställa långa granskande undersökningar, behöfs konstnärer af allra första rang för att kunna göra den njutbar. Först när man som d ' Ändrade behandlar sången med samma lätthet som en dramatisk skådespelare behandlar språket, först då kan det dramatiska i en opera komma till sin rätt. Utan detta faller det musikaliska och det dramatiska på ett alltför i ögonen fallande sätt från hvarandra, och opera-dramat framstår som en abnormitet, som hvarken tillfredsställer de musikaliska eller dramatiska fordringarne. Då operan är en musikart, som använder mänskliga karakterer till sitt uttrycksmedel, måste man väl utgå från att — förutsatt att konstnärerna ha sångspråket i sin makt — framställningen af dessa karakterer skall vara operans hufvudsak. Sången är medlet, icke ändamålet.
Hr Landtm, icke trott det vara behöfligt alt lemna upplysning om hvad PresleSt. i detta afseende beslutat. 28:o Papparbeten, alla slag, Papper, Papperstapeter, Paraplyer och Parasoller samt Paraplyställningar. R. o. Ad. godkände de i afseende på dessa artiklar föreslagna voter:s-propos:r N:is 233 till och med 237. 29:0 Pennor, skri)-. Ur Gr. o. Landtm, upplyste, att PresteSt. i afseende på denna artikel vidblilvil sitt beslut; hvarefter Hr von llartmansdorff förklarade sig deruti instämma samt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut i detta ämne fattade beslut, godkände den härom föreslagna volens-propos. IN:o 238. 30:o Perlgryn. Ulsk:s härom afgifna yttranden godkändes. 31:o Plymer. R. o. Ad. godkände såväl Ulsk:s yttrande om oförändradi bibehållande af indelningen af denna artikel, som den i fråga om lullafgifterne derå föreslagna voter:s-propos. N:o 239. 32:o Pomada, Pomeranser och Porslin. R. o. Ad. godkände de i fråga om dessa artiklar föreslagna voter:s-propos:r N:is 240 lill och med 243. Hr von Hartmansdorff: På sidan n:o 49 befinnes ett kort förslag till beslut, som lörhända borde underställas Ståndets pröfning. Uppå härefter framställd propos. godkände R. o. Ad. Utsk:s yttrande om fortfarande af nu stadgade förbud emot införsel af måiadt eller tryckt oäkta porslin, tallrikar och andra pjeser. 33:o Portföljer, Taskböcker, Ridikyler och Nattsäckar. R. o. Ad. godkände såväl Utsk:s yttrande ang:de portföljer m. m. af läder, som den, i fråga om portföljer m. m. af väfnad eller papper, föreslagna volens-propos.
Till staden Christianstad, å 20,000 R:dr, efter 1847 års eldsvåda; hvarå 7 procent, med beräkning af 4 procents ränta, skola vid slutet af hvarje år inbetalas. Lånet utanordnades år 1851 14,457: 13. » staden Lidköping, å 20,000 Rdr, efter^ den ar 1849 gamla staden öfvergångna eldsvåda; å hvilket, under år 1854 utbekomna lån 6 procent skola, under iakttagande af enahanda ränteberäkning, årligen inbetalas 19,437: 36. » staden Örebro, å 37,500 R:dr, efter den år 1854 derstädes timade eldsvåda, emot lika aterbetalningsskyldighet; utbetaldt år 1854 35,974: 11. » staden Jönköping, å 15,000 R-dr, efter den samma år en del af staden öfvergångna eldsvåda, dito dito; utbetaldt år 1855 14,375: — » staden Ekesjö, å 30,000 R:dr, efter 1856 ars eldsvåda, emot dito dito från och med år 1861; utbetaldt år 1857 30,000: Lån till allmänna Barnliuset i Stockholm, å 75,000 R:dr, emot årlig återbetalning af 6 procent, hvaraf å det återstående lånekapitalet utgår 4 procents ränta; utbetaldes år 1851 68,353; 78. Transport: 1,867,558: 36. 1,919,128: 79. — 25 — Transport: 1,867,558: 36. till samma stad, å 60,000 R:dr, för uppmuddring af stadens hamn, emot årlig inbetalning af 6 procent, deraf 4 procents ränta beräknas å kapitalåterstoden; utbetaldes år 1857 57,873: 31. » staden Landskrona, å 12,500 R:dr, för iståndsättande af hamnen vid denna stad, emot årlig återbetalning af 750
Drätsel-kommission samt kommillerade för uppgörande af förslag lill en allmän inkomstoch utgifts-stat för Stockholms Drätsel-verk, ansett Stockholms stad, enligt gällande författningar, vara berättigad att, jemväl för det tackjern, som genom staden fördes, vågen förbi, uppbära vågpenningar till olörminskadt belopp, äfvensom att de inkomster, staden af tackjernsvågen åtnjöte, ej tålde förminskning, enär de ingalunda öfverstege räntan å det till nuvarande tackjernsvågs inköp och anläggning åtgångna kapital, jemte kostnaden för vågens underhållande och der anställde tjenstemäns aflöning, Öfverståthållare-embetet dock, ä den andra sidan, ansett rättvisa och billighet fördra en jemkning i afgifterna, sä att den, som icke begagnade vågen, ej betungades med lika stora afgifter, söm den, hvilken deraf sig be t j enade; hvarjemte Öfverståthållare-embetet föreslagit, att vägalgifterne tili Stockholms stad för tackjern, som passerade staden, utan att förås på vågen, måtte bestämmas till endast 11 sk. banko för skeppundet; och har Kongl. Maj:t, efter Bergs-kollegii hörande, genom nådigt bref den 4 April 1840, till hvad sålunda blifvit föreslaget lemnat nådigt bifall. Utskottet, som anser det vara hvarken med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att, på sätt öfverklagadt blifvit, afgift erlägges till Stockholms tackjernsvåg för jern, hvilket, utan att å denna våg föras eller derstädes uppvägas, BIL lill It. St:s Brot., 1850 & 1851. 8 Sami. 5 Haft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 31. endast genom staden transporteras, för af sådan anledning och med fastadt afseende dessutom å hvad motionären härvid anfört, vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t'i underdånighet anhålla om nådig föreskrift, att vågafgift för tackjern i berörde fall icke måtte vidare ega rum.