Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M;t återstode då blott, att med ytterlig "stränghet låta infordra resterne, eller alt sammankalla "R. St:r. Uti det andra fallet åter, eller då Utslaget "blifvit öfverskott, som boide RiksgäldsContoiret tilI"falla, så är det af ingen påföljd och ingen vigt, 0111 "detta öfverskott först efter afslutet komnie Riksgäldskontoret tillhanda, då detta Verk med inskränkta "och på allmänna förhållanden litet verkande föremål, "men deremot med ett illinxiteradt Creditiv på ett R. "Sltrs Verk, sora efter deras egne beslut bestämmer "Rörelse-Capitalets qvantitet, ej har något verkligt be"hof af desse möjeliga Öfverskoltsipedel i annan ord"ning än hittills; äfvensom fåfängt ville ådagaläggas, "att någon verklig besparing eller förmon i hvad fall, "som helst, häraf skulle blifva en följd.” "Att StatsContoirets Vexelbehof skulle genom Riks"gäldsContoirets försorg anskaffas, är för öfrigt en i "alla afseenden obehörig omgång, och förslaget der”om så mycket mera oväntadt, sora RiksgäldsContoiret "nu mera, genom Utländska skuldens godtgjorde belopp, icke har någon upphandling afVexIar för sine "egne utgifter af nöden." Vid öfvervägande af detta allt, och som, enligt de speciella utredningar, hvilka blifvit
Hr Ehrenhoffs andra upgift, att man med silfver, som Sr undervigtigt, kan få det inlöst och behålla mellangiften, så är förhållandet, att, om roan kommer till kassan med ett mynt som synes vara med vilja skadadt, tages det icke emot. Således förfaller denna hans anmärkn. Vidare säger han: »Utsk. säger, att man bör ommynta det mynt, som genom slitning förlorat alltför myckel i vigt. När inträffar denna tid, då myntet alltför myckel förlorat i vigt. Derom har Utsk. icke yttrat sig. lien innan denna tid inträffar inträder naturligtvis en mellantid, då myntet, fastän icke alltför mycket, dock nugol, är slitet, och hvilket något bör ersättas Det är just under denna mellantid ockraren drifver sitt spel och denna mellantid tager aldrig slut, enär icke allt myntet på en gång kunnat blifva till denna ytterlighet slitet, att ommyntning kan komma i fråga, och således det alltid finnes en del mynt som icke hunnit denna slitningsgrad.» Då vederbörande vid emottagande af silfvermynt från kassorna finna att myntet närmar sig det längst tillåtna remidiuin af vigt, är väl tidpunkten inne för dess ommyntning, och som Banken både inoch utvexla:- mynt till dess fulla värde, som ej är med våld skadadt; innan myntet hinner nämnde remedium af lägsta vigt, så finnes ingen tid för ockraren att drifva sitt spel. BankoUtsk:s förev:de Memorial blef uppå härefter framställd proposm af R. o. Ad. godkändt. Föredrogs och lades till handlingarne BankoUtsk:s d. 6 denne» på bordet lagda Memorial N:o 24, med anmälan om RiksStåndens beslut i ani. af Utsk:s Memorial N:o 16. Föredrogos och bi föl 1 os BankoUtsk:s d. 6 dennes på bordet lagde Utlåt:n och Memorial: N:o 25, i ani. af väckt förslag om försäljning af Bankens pappersbruk Tumba; N:o 26, i ani. af f.
Preste-Ståndets ProtocollsUtdrag af den 20 dennes om åtgärder, att befordra slut på Riksdagen; och fann Borgare-Ståndet för godt med Högy. Preste-Ståndet instämma , dock sålunda, att sedan Riks-Stånden genom Herr Landt-Marskalken och Herrar Talmännen erhållit underrättelse om Resultatet af den emellan dem och Utskottens Ordförande skeende öfverläggning, hvarje Riks-Stånd för sig, må, enligt 109 §. Regerings-Formen g Samt. ngS Fröt. TJtdr. d. a4 October 1823. och 81 §. Riksdags-Ordningen, besluta om och när clet anser underdånig anhållan till Kongl. Majit, angående Riksdagens aflySande, kunna framföras. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag den i5 dennes med inbjudning till Bonde-Ståndet, att instämma i Ridderskapets och Adelns vidtagne åtgärd , i afseende på beviljadt anslag för fullbordande af Götha Canal, nemligen: dels att ifrågavarande understöd endast såsom lån böra anses, dels ock att inkomsten af Östgötha Canal-linie må af Bolaget begagnas , fann Bonde-Ståndet för godt förblifva vid dess i ämnet redan fattade Beslut, som oförändradt godkänner Statsoch Banco-Utskottens Betänkande; hvadan inbjudningen icke kunde antagas. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco-Utskottens Memorial N:o 53p, angående Riks-Ståndens skiljaktiga Beslut, i frågan om inlösen af f. d. FilialDi sconternes ännu utelöpande skuldförbindelser, fann Bonde-Ståndet för godt, att på de af Herr Hjärne, uti bifogadt serskildt Prot. Utdr. d. Octobcr i8a3. l,99 yttrande, upptagne grunder, förklara målet vara af den beskaffenhet, att detsamma bör af Förstärkta Stats-Utskottet afgöras, derest icke Högv. Preste-Ståndet och Yällofl.
Den, som, med vetskap om den olo/liga åtkomsten, emotlagit, dolt, köpt eller föryttrat något af hvad stulet är, eller besörjt omarbetning eller förändring deraf, skall, med afseende ä värdet af det, hvarmed han dylik brottslig befattning tagit, straffas för stöld eller snatteri efter 1 eller 2 §. Samma lag vare, der någon med gods, som ränadt är, sådan brottslig be fattning tagit. Köper man något af den, sorn misstänkt är, bote, der godset var stulet eller ‘ränadt, tio daler och gifve åter det han sä köpt. Bih. tilt R. St. Täger någon och brukar, utan län eller lega, annars mans hat eller fartyg eller häst, och pröfvas han det hafva gjort utan ondt uppsåt; bote från och med tio till och med femtio daler och gälde skadan. § 20. Allt det stulet är, bör gäldas åter, förr än böter uttagas. Orkar den, som för stöld dömd är, ej böta, skall han i stället hållas i fängelse vid vatten och bröd, dock ej under längre tid, än som motsvarar det stulnas värde. Saknar den, som till böter för snatteri dömd är, tillgång, skall han undergå dylikt fängelse i mån af böternas belopp. § 21. Stjäl öfvermage, som är under femton år, gifve det stulna åter så ofta det sker och vare näpst af föräldrar eller af målsman sin. Om rån. § 22. Hvar som, medelst våld å person, eller användande af hot, som innebär trängande fara, af annan tager gods eller penningar, dömes, för rån, till tjuguätta dagars fängelse vid vatten och bröd samt straff-arbete från och med fyra till och med tio är, der ej annorledes stadgas. Öfverfaller man annan, på sätt nu sagdt är, men gitter ej rånet genom tillgrepp fullborda, straffes, för försök till rån, med likaledes tjuguätta dagars fängelse vid vatten och bröd samt straff-arbete från och med tvä till och med sex är. § 23.
Alla dessa elementer af nationen, såsom ett historiskt individuum, böra känna tryckningen af den kraft, kriget, som hotar att upplösa detta individui historiska existence. Den generation, som vid krigets utbrott redan försvunnit, bidrager genom de förråder den lemnat i arf åt sine efterkommande; den generation som strider, får genom krigsgärd vanligen äfven sin materiella känning och kommande slägten få vanligen genom åsamkad Statsskuld sin andel af olyc 954 &>en 28 Fehruarii, kan. Det tillhör Statsmannen att i fördelnia-J gen af Rikets behof, söka den största möjeiiga jemnhet. Det tillhör äfven Statsmannen att söka så mycket möjligt är, att fördela krigets tyngd på nationens historiska delar jämt; ty tyngdens fördelning minskar påkänningen i hvarje punct och nationens sjelfständighet vinner således härigenom i styrka. Förråder, krigsgärd och Statsobligationer synas mig vara de medel, hvaraf Statsmannen vid denna fördelning bör betjena sig, och må det här tillåtas mig den anmärkning, att Statsobligationers användbarhet såsom mynt, härvid torde få sin reela betydilsq såsom nemligen ett mynt, påkalladt af nöden. Till vidare utförande af denna idée, anmärker jag, att förråder ej allenast innebära sådäne varor, hvilka directe i kriget kunna användas; utan äiven sådana hvilka gälla i handel, penningen.^ Men ej blott den jemnaste fördelningen uppå nationens historiska elementer, påkallat; förråd; utan äfven den betragtelse att tillberedande af en realisation, Statsverket ovilkorligen måste skiljas från Banken. Men Riksens Ständer ställa vanligen det större creditivet på Banken utan fond; således och emedan denna ställning bör upphöra, mäste antingen fond tillskapas för sådan invisning afqreditif, eller också creditifvet icke ställas på Banken. Till följe af dessa förenade betraktelser vågar jag vördsamligen föreslå att Riksens fiöglofl. Ständer hos Kongl. Majit i underdå - Den 28 F'ebruarii. 9^5 vighet anmäla behofvet af krigsförråd och c3Ssa.
Regerings-Formen stadgar att Konungen eger tillsätta kyrkoherde-beställningar uti regala pastorat, till hvilket slag de ifrågavarande nu äro att hänföra, anser Utskottet detta yrkande ej kunna, i den ordning det blifvit väckt, till pröfning uppta gas, utan tillstyrker Utskottet att samma yrkande må lemnäs utan afseende. Stockholm den 19 Februari 1857. Reservationer: Af Kontraktsprosten Rundgren, med hvilken Doktor Nordlander och Prosten Ståhl i hufvudsaken instämt: "Då ändamålet med de underdåniga skrifvelser, hvilka från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t aflåtas, synes böra vara alt lemna Kongl. Majit en ledning vid bedömandet af samhällsfrågorna, och detta ändamål förfelas i samma mån Rikets Ständer vid en efterföljande riksdag yttra åsigter, rakt stridande emot dem, sorn vid en föregående gjort sig gällande, serdeles i ett mål, som ännu är på Kongl. Majits Nådiga pröfning beroende, torde redan häruti ligga ett tillräckligt talande skäl för den reservation emot Utskottets förevarande beslut, jag nu vördsamt afgifver. Vid sistlidne riksdag yttrade nemligen Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 18 Oktober 1854 i fråga om då föreslagen indragning af prebenden, att åtskilliga svå - Allmänna Besvärsoch Eko norni-Utskottets Betänkande JS:o 52. 9 svårigheter mola verkställigheten af berörda förslag, enär, jemlikt 4 § af presterskapets privilegier, prebendenas innehafvare skola oförändradt, efter samma häfd, behålla sina socknar och hemman, hvarjemte förändringen skulle medföra ganska betydliga kostnader, men alt dock i anseende till de olägenheter, som af prebenden föranledas, Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhålla del täcktes Kongl.
St. Föredrogs Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 34, i anledning al Rikets Ständers skiljaktiga beslut, rörande Utskottets Utlåtande N:o 20 öfver väckt motion om beviljande af pension åt Grefve Thorsten Budenschöld. De föreslagna voterings-propositionerna godkändes. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Sammansatta Statsoch BankoUtskottets Memorial N:o 35, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut öfver Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 29, i fråga om förhöjning af det åt Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret anvisade honorarium, afslog Ståndet den gjorda inbjudningen, och beslöt alt öfverlemna Memorialet åter till Sammansatta Utskottet med förklarande, att Ståndet för sin del ansåg, dels att, med ogillande af den föreslagna voterings-propositionen, hvarje Stånds i ämnet särskildt uttryckta mening borde i voterings-proposition upptagas och således jemväl Borgare-Ståndets mening i förevarande fall komma under omröstning, och dels att frågan om förhöjning af det åt Fullmäktige i Banken anvisade honorarium borde afgöras uti Förstärkt Banko-Utskott samt frågan om enahanda förhöjning uti honorarium för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret skulle af Förstärkt Stats-Utskott afgöras. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 51, i anledning af väckt fråga om stiftande af lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare, afslog Ståndet Utskottets tillstyrkan och antog i stället hvad Kongl. Maj-.t i Nåder föreslagit, med uteslutande likväl af de uti det Nådiga Förslagets 2 § 5 morn. intagna orden: ”med vederbörligt tillstånd”.
Flera gånger under denna Riksdag har jag hort en dylik princip yttras, men jag kan icke godkänna den, emedan jag tror, att den ena hälften af Statsmagten icke ensam kan ingå i åtgärder, som involvera på äganderätten, hvilket är fallet, om t. ex. Konungen utan Ständers medgifvande uppgör contracter med innehafvare!! af den roterade jorden i Riket, hvarigenom natura prestationerna, varande af grundskatts natur, förändras eller förökas. Jag bestrider sålunda den mening, att Konungen i något enda fall må kunna öfverenskomma Den 4 Jan uar ii f'. ra. 23 med Rustoch Rotehållare om ändring i deras contracler eller åtagne förbindelser till Staten, utan alt Ständer genom formligt beslut öfverlåtit lill Verkställande Maiten denna rättighet. I annat fall gäller en öfverenskommelse mellan Kronan samt Rostoch Rotehållare endast för den eller deni som ingått contractet, men kan icke vara bindande för andre innefvare af jorden. Man har sagt, att här ej vore fråga om passevolanceafgift, för det Utskotten undvikit att nyttja detta ord, men då man föreslagit att bestämma afgifter för Armeens utrustning, anser jag dessa vara af samma natur som passevolance-afgifler, men visst icke till skydd för Rusthållarne, då det med rusthållens spridda lägen icke är förenligt, alt de Directioner Utskotten föreslagit kunna iakttaga det allmännas fördel. Grefve Brahe: Det är endast för att besvara Grefve Horns yttrande, att Herr Grefven erfarit en sann tillfredsställelse, då han hört mig anföra, att Regeringen skulle vilja ändtligen lemna någon uppmärksamhet åt det godtyckliga behandlingssätt, hvilket de rustande vederfares, som jag begärt ordet. Detta yttrande tror jag mig likväl ingalunda hafva fällt, emedan jag för väl känner, att Regeringen vid alla tillfällen upptagit och undersökt de klagomål, som blifvit gjorde öfver den godtycklighet, som vid mönstringar någon gång varit öfverklagad. Delta är för väl kändt för att jag liär beböfver försvara denna sals.
Hon egde ju detta stridiga sinne, som kunde sätta sig upp emot fader och moder, om ... Hon afslutade ej, ty nu veknade hans stämma. Han erinrade om, att det icke finnes mer än ett enda budord, vid hvars uppfyllelse Herren fästat löftet om jordisk sällhet. Och han uttalade det långsamt: »du skall länge lefva på jorden, och dig skall väl gå». Det verkade som någonting helt nytt; det var icke längre den utnötta katekeslexa hon lärt sig från barndomen; det var någonting stort, härligt, som kom henne att draga ett befriande andetag. Så gjorde han en paus. Och sakta, liksom drömmande, kom utläggningen. Han talade om att lyckan kan ega ett djup, så att den uppväger en hel lefnad, om också ej åren räknas så många; han åskådliggjorde hur föräldrarnas välsignelse bygger barnens bo, och han bredde ut denna välsignelse som den mjukaste matta öfver alla lifvets törnen. Selma blef så vek till sinnes. Hon tyckte sig hafva offrat allt för lydnaden, allt hvad hon älskat och hoppats. Skulle han begära mera ... mera ...? Hvad skulle hon ej vilja gifva för en enda af dessa solglimtar, som räcka till att uppväga ett helt lif! När sista psalmen sjungits till slut, måste hon dröja qvar ett ögonblick för att utplåna spåren af sin rörelse. Under tiden hade folkströmmen nått hennes stol och det blef nödvändigt att vänta tills trängseln afstannat. Hon stödde sig uppåt pelaren och betraktade folket, som drog förbi. Der kom mor Möller med sin dotter. Den senare var utstyrd med tofsar och grannlåter på en drägt så elegant som en stadsdams, fast hon bar duk på hufvudet, – en tjock silkesduk med qvarterslånga fransar – och hon svassade framåt gången med en min, som tycktes säga: se på mig, se på mig! Modren gick bredvid, kråmade sig och snörpte på munnen, så att näsan såg ännu skarpare ut än annars. När hon kom midt för Selmas stol, såg hon dit in, och hennes kritiska blick strök föraktfullt ned öfver den gamla sommarkappan och stannade vid en handske, som kanske icke satt så väl som den borde.
I Banco-Utskottet: Petter Persson fran Örebro Län, Petter Andersson från Hallands Län, J. J. Rutberg från Norrbottens Län, Olof Olsson från Vermlands Län, Anders Andersson från Vesterås Län, Petter Persson från Jönköpings Län, A. J. Brisman från Skaraborgs Län, E. Svanberg från Vester-Norrlands och G. A. Kolmodin från Gottlands Län; I Lag-Utskottet: Jöns Persson från Malmöhus Län, Anders Paulsson från Jönköpings Län, Johan Andersson från Calmar Län och Anders Svensson från Hallands Län; I Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet: Nils Månsson från Malmöhus Län, Lars Persson från Vesterås Län, Olof Jepsson från Blekinge Län, Petter Persson från Calmar Län, Petter Jönsson från Jönköpings Län, Eric Ersson från Stora Kopparbergs Län, Eric Olsson från Örebro Län, Per Nilsson från Christianstads Län, Lars Larsson från Skaraborgs Län, Eric Ersson från Gefleborgs Län, Eric Ersson från Stockholms Län och Olof Olsson från Östergöthlands Län; samt 1 Expeditions-Utskottet: Nils Insulin från Stockholms Län, Pehr Jonsson från Calmar Län och Thomas Nilsson från Christianstads Län. Och skulle Protocolls-Utdrag häröfver den främste af Ståndets Ledamöter i hvarje Utskott meddelas. Fröt. Från Hög lo fl. Ridderskapet och S. D. Remitterades till Stats-Utskottet .* Herr Rosenblads, Ber rihard, den 4 dennes på bordet lagda motioner: i:o att Riksgälds-Contorets räkenskaper må blifva underkastade Kammar-Rättens granskning; 2:0 att fullständiga Tabeller öfver Rikets utgifter under serskilda Hufvud-föreinål för åren 1778—1787 samt 1804—1807 må genom Stats-Utskoltets försorg upprättas; Banco-Utskottet:
Det är iwti 12 September t, m.' 561 är gifvet, att den nya formen måste vara ?så olika, att ingen granskning erfordras. Hvad slutligen angår det Herr Cederschjöld nämnt, att fara vore, att man ville utgifva nya sedlar för de som äro förstörde, kan jag ej se någon anledning dertill, ty utan beslut får det ej ske, och om Riksens Ständer ej äro närvarande, få Fullmägtige ej utgifva sedlar för egen del. Då kan ingen anordning ske förrän Ständerne sammankomma, oell jag tror, att då de nästa gång sammanträda för att öfverlägga om PenningeVerket, skola de ej mera än annars utkasta sed-^ lar utan valuta. Jag instämmer således med Friherre Wrangel oin nyttan deraf, att Banken får veta, huru mångå sedlar den har i omlopp; Herr v oh llohenhciiiferi: jag har aldrig Satt i fråga och kommer aldrig att göra det, att icke Friherre Wrangel anser ägånde-rätten lika så helig som jag. Jag har ej talat örn crediten, Utan blott om coursen, och sagt, att den skulle stiga. Dbt har åter Fiihferré Cederström förklarat icke skola komma att äga rum, och explicerat det så, att Firtnarne skulle komma hit och taga njm sedlär, men icke veXlar. Som detta tills Vidare blott beror på hvars och ens tro ellef omdöme, så hemställer jag endast, om det är möjligt, att en främmände Nation, som blottställdes så, att de sedlar från ett annat land, som den haele, helt hastigt ej mera Ridd. 0. Ad. Pr. VIII. Band. Sd; (ffS »•« H September e, m, blefvo gångbara, om, säger jag, den mera skulle kunna förtro sig åt ett sådant sedelmyntj den skulle visserligen hellre förtro sig åt det Ryska myntet, då den ej på en gång kunde göra sig af med sitt rörelse-capital. Naturliga följden skulle blifva att Ryska Regeringen skulle göra hvad den förut sökt att tillvägabringa, nemligen att afskaffa Svenska sedlarne till bruk i Finland. De skulle då naturligtvis realiseras med vexlar eller varor.
Derför satt man qvar der inne i bersåns skuggiga svalka och kallpratade ... Vid middagstiden kom så grosshandlarn, välkomnade sin son med en så hjertlig min, som hans grådaskiga korrektionshusfysionomi kunde åstadkomma, och som bevis på hans förnöjelse öfver att ändtligen – som han uttryckte sig – vara fjerran från stadens buller och intriger, föll monokeln gång på gång från hans sura, illvilliga öga, som ansträngde sig att se rördt ut På qvällen. Efter supén hade man följt konsul Wern hem, nu återvände man med sakta, dröjande steg. Fru Alm och Anna först. Kurt och Hedvig efteråt. Doftmättad och stilla hvilade aftonen öfver nejden, öfver den långa landsvägen, som bugtande och bred löpte fram mellan ängar med stackar af nyslaget hö och sädesfält, der blåklintarnes blå ögon lyste trohjertadt fram under de mognande axens vajande gullhår. Blekgula, blekskära skyar med purpur, som än dröjde qvar efter solnedgångens kolorerande ljusglans, skymtade långt der borta bakom skogsbrynets zig-zaggående, gröna slutrand, men framför dem hvälde sig himmeln mattblå och varm för att längst der borta på backen, som begränsade deras synkrets, liksom stödja kanten af sin jättekupa. Sommarnattens tusende dofter strömmade rusande upp från marker, ängar, skogar och fält, fylde den stilla, heta atmosferen med ett duschande bad af vällukter. Kryddad klöfverlukt från afmejade ängar, daggfrisk skogsdoft från mossiga, sanka vrår bland granarnes hopvecklade rötter, ångor från örternas kalkar, som i nattens stillhet läto sina blomsterdrömmar som aromer af vidunderliga essencer flyta ut i luften, de osande dunsterna från den upphettade, svettande jorden, eggande för nerverna som beröringen med något mjukt och naket. Förstummadt allt buller; ens öra kunde knapt förnimma något af aflandets segersälla mummel, af alstrandets hemlighetsfulla gny; blott syrsorna hördes skarpt, gält som knifsegg mot skärsliparns brynsten ...
De läste Runebergs » Hanna », prestgårdsidyllen, den första unga kärlekens lofsång; hon låg då vanligen utsträckt i det mjuka, mossblandade gräset, hvari den blå veronikan så rikligt växte; med armarne under hufvudet blickade hon upp mot den ljusa sommarhimlen, som skymtade mellan trädets klarröda blommor o c h mörkgröna blanka blad, lyssnade till dikten och mötte ibland blicken ur hans ögon, icke längre spefulla, utan sällsamt strålande. Och i trädets bark hade de alla tre inskurit sina namn: det var så godt som förlofningskort, hade han leende sagt. Förtretad hade hon då med ett kraftigt snitt bortskurit sitt eget. Och han hade en smula hånfullt bugat sig för henne och gått sin väg med det vanliga spefulla löjet. Hvad hon var ond på honom då! Så kom hennes födelsedag, sommarens festdag, af henne själf och alla hennes vänner med längtan motsedd. För sista gången samlades de nu omkring henne, och muntrare än någonsin gick dansen ute i det gröna på den stora planen i parken, skuggad af resliga äppleträd och en tät hög hasselhäck, hvars omogna, i stora ljusgröna, litet ludna hylsor sittande nötter de emellanåt under lekarne hoppande sökte nå. Och leken hade varat, tills skymningen bredde sig under träden och ljusen från den stora hufvudbyggnaden vackert glimmade ut genom de af aprikoso c h persikoträd omgifna fönstren och liksom vinkade dem in. Öch folkens krets till himlen På skilda tungor beder: Gif värn åt Suomis frihet, O du, som världar lederl Ernst Beckman. Då alla sedan rest — han också, långt bort till sina föräldrars hem och med honom hans vän, hennes bror — hade hon ensam gått omkring i trädgården, gripen af ett sällsamt vemod.