Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
À propos de rien kommer Leonard, det vill säga, ett bref ifrån en Leonard, om hvilket man tror att det är en dikt ifrån sqvaller-systrars samqväm, eller kort och godt: en ung man, som valt så länge i väpplingen tills han stannat i starren. Likvist att så förifra sig häröfver, som Herr Hugo (den äkta och veritabla) kan väl icke vara nödvändigt; isynnerhet som man merendels har orätt då man blir ond. Kanske är det en af tidehvarfvets förlöpnings-idéer? Man måste tro på dygden, eljest kan den icke existera; att en sådan gammal tro nu mera bortsmält till en blott soupçon af tro, det måste vi medgifva. – Kanske vill Furumo göra den ung på nytt, och såsom ung skall den vara stark, och derföre börja med: att tro dygden inom kurhuset? Kanske? Som Furumos kärlekshistorier alltid slutade sorgligt, så skulle politiken göra en diversion i saken, och vi erhålla Ormus och Ariman. Det är en composition, som jag skulle vilja kalla en Rondeau Satyretto – ty extraordinaira skapelser böra få extra benämningar Finalen innehåller ett Lamentabile Desesperando, hvilket omsider förbryllar Furumo sjelf så, att han stannar liksom perplext med det utropet: ”Hvarföre är allt en trasa?” Isidorus af Tadmor är en poesi, värdig sitt ämne: christendomens gryning. Dess fortsättning i Marjam är på det högsta intagande. Marias bild, då de gudakära grekerna vilja tillbedja henne såsom gudinna – och hon står i en sann ren mensklighet, okunnig om hvad det kan ha att betyda – är så älskvärd, skön och tillbedjansvärd, emedan allt sannt skönt ingifver en sådan känsla, att man måste beundra den, som gaf oss denna bild. (Med sann ren mensklighet menar jag: en fullkomlig glömska af sjelfvet och dess värde, samt ett starkt men lugnt begär efter det gudomliga eller efter Gud.) Hvad ”oskickligheterna om Apostelen Paulus” angår, så äro de väl ej så farliga; som Herr Hugo anser dem.
Utskottets pröfning, får jag förklara min tanka, att då den troligen vid Regerings-Formens upprättande åsyftade och vid förra Riksdagen särskilt ifrågastälde indragning eller förändring af våra Riks-Collegier af Regeringen medhinnes, skall den af mig föreslagne ändring uti Stats-Rådet blifva af ännu större vigt. Alla .Oeconom iska och Cameralsamt Bergshandteringen rörande frågor komma ifrån Landt-Styrelsen, de vigtigare efter beredning vid Häradseller BergsTings-Rätterne i orten, och kunna omöjeligen vinna någon ytterligare utredning eller fullständighet i ett Collegium, der sakägarne på 30, 40 till 60 mils afstånd och deröfver skrifteligen skola utföra sina angelägenheter. Den vinsten skulle således för dem blifva stor att, i händelse af missnöje med Landshöfdingarnes beslut, få directe söka ändring hos Kongl. Majit, dit de flesta frågor af vigt äfven nu komma, och der ärenderne vanligen mycket fortare än uti ett Collegium afgöras. Rikets Allmänna Ärenders Beredning borde derföre, sedan gränslinien emellan Domstols-frågor och dem, sorn röra Allmänna hushållningen i Riket, noga blifvit bestämd, afgöra de sednare på lika sätt, som Högsta Domstolen har slutelig befattning med de förra, så att Kongl. Majit endast uti Stats-Rådet borde besväras med sådana frågor, som angå allmänna författningars vidtagande, befordringsoch egenteliga Regeringsärenden Inrikes Civil-Ministern borde då egenteligen fästa sin uppmärksamhet vid sådane ämnen, som tillhörde Allmänna Beredningen, och blifva Ledamot der, likasom Justitise-Stats-Ministern är det uti Högsta Domstolen. Jag bör bekänna, att i afseende på Krigs-Ministerns befattning kan jag icke våga mig långt in uti ett ämne, som ligger mera utom gränsen af mitt omdöme. Likväl Bilaga A till Exped. 217 förefaller mig nyttan uppenbar deraf, att en Man funnes uti Konungens Råd, som lemnade en vidsträckt uppmärksamhet åt Krigsväsendets Styrelse.
Hr Frilus anmärkning mot Hr v. Hartmansdorff^ s. k. nomenclatur, undrar jag icke öfver, att Hr Frih. för sin del kan finna den hidÖs och för Hr Frih. icke innefatta några upplysningar, då Hr Frih. dels såsom föredragande och dels såsom ledamot i Constit.Utsk. varit nödsakad att nära umgås med saken; men sådant är icke förhållandet med alla, och jag bekänner, att jag af Hr v. Hartmansdorffs yttrande erhållit upplysningar, hvilka förut voro mig okända, ehuru jag vid i8a3 års riksdag och under de tvenne sednare öfvervarit och deltagit uti vidlyftiga öfverläggningar uti särskildt Utsk., så val i det ena sorn i det andra afseendet; och säker är jag, att mången yngre ledamot aldrig sett en så klar och upplysande sammanställning af frågan. Allt, som tillhör näringarna och hvilket delar sig i 4 delar, productionen, råämnet, förädlingen och afsättningen, måste höra till ett departement. A en annan sida är det jemväl naturligt, att hvad sorn tillhör statsinkomsterna bör handhafvas under ett departement. Men detta ämne är af två slag, nemi. grundskatter och bevillning etc., såsom utgörande inkomsterna, hvarmed statens behof skola bctäckas. Det andra föremålet för detta departement är general-budgeten; derefter kommer controllen och redovisningen, så statscrediten och slutligen myntväsendet. Allt detta bör höra under ett departement. Emedlertid, och då det på f. m. är beslutadt, att några uppräknanden icke skola äga rum, vill jag icke begära, att R. o. Ad, nu såsom gemensam tanka må förklara sig så detailleradt, som jag yttrat mig; men jag önskade, att det namn, vi bestämma, må blifva sådant, att det innefattar de föremål, jag uppgifvit. Jag föreslår altså: en chef för Rikets näringar och en för dess financeeller drätselverk, hvilket sednare ord, såsom Svenskt, torde vara bäst. Sedan den inre Ordningen blifvit tillagd Just.departementet, torde jag få propos. å mitt förslag. Hr Den 6 Octobcr e. ra. Hr Dalman:
Om hon s i g en liten fru med beslutr~m harnihertighet styra kurs till hennes plats, s8 visste hon precis, att hon skulle ö11p11a samtdet SS hrr: wfröken iir liirariniia, Sh, det iir ett vackert kall, men hvad det rnitte vara rysligt tilainodspröfvande !~ ' Nej, roligare var det, (I9 nfgra af hennes gamla kamrater hade kommit resande och de samlades till en liten kaffebjudning alldeles för sig. DS berättade man gamla skoloch seininariehistorier, och c19 kunde det skrattas ganska hjenligt. Inte häller voro alla dc andra SS nedtryckta som hon, der fans niSnga spänstigare naturer. Men niir historierna hade sinat, och det gjorde de ganska snart, s9 kunde en säga: ' * Att inte Augusta blef förlofi.acl iind5, hon som var SS söt !. * Det är viil inte omöjligt 3111s .ah, kära du, s9 gammal som hon iir, hon Yr! j ett i r iildre fin du och jag .. Den sangviniska n13ste naturligtvis tiga, eljest hade hon nästan proklanierat förhoppningar för egen del. * För restenr. menade en tredje, .tir det dS bestiimdt lugnast och biist att vara ogift; de flcsta.giftn cpinnor äro ju olyckligas. Det var iinclH i gmii (1 och botten en melankolisk priigel öher dessa sammankomster. Intet faktiskt utbyte af tankar och kunskaper sfisonl mellan intelligenta unga m %n, ty dessa qvinnor clrefvo jii ej inga framtidsplaner! Det var son1 ingen nigra studier vidare, och framtid hade funnits, bara forntid. Vid den alder, dS en ung nian tar de allra första stegen pi sin lefnadsbana och ser hela deii brokiga redden öppen för sig, stirrade dessa unga qvinnor ined vemod i hvarandras ansigten för att rniiia Srens hiirjningar, eller, riitiare sagdt, tecknen till att knoppningstiden nalkades sitt slut, den enda tid, som var värd att lefva.
Utskottet anser sig behöfva; att Konungen, enligt 5 8 §• Regerings-Formen, vid hvarje Riksdag bör låta för Stats-Utskottet uppvisa Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar till inkomster och utgifter, fordringar och skulder; samt, enligt 59 §. Regerings-Formen, låta till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne; att Stats-Utskottet, enligt 63 §. Regerings-For - Statssamt Oec.-VtsJu Uti. N:o 84. 21 men, bör uppgifva och Rikets Ständer pröfva Statsverkets behof, bestämma huru serskilda summor af Beviliningen skola till serskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda Hufvud-Titlar uti Riks-Staten ansia; att medlen, enligt 65 §. Regerings-Formen, icke mä annorlunda användas än fastställdt blifvit; samt att Stats-Utskottet, enligt 30 §. Riksdagsordningen, åligger efterse och granska om, emot Rikets Ständers beslut, de till hvarje Hufvud. Titel anslagne summor befinnas dragna till andra ändamål, än dem, som under samma Hufvud-Titel höra, eller något af Rikets Ständer fastställdt anslag, är öfverskridet. Men å andra sidan är otvifvelaktigt: att Riket, enligt r och 4 §. Regerings-Formen, skall styras af Konungen, ej af Konungens Rådgifvare eller Folkets Representanter; att, enligt. 7 §. Regerings-Formen, alla Regeringsärenden skola i Stats-Rådet föredragas, utom dem, sorn angå Rikets förhållanden till främmande Magter, och Commando-mål, hvilka senare Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsrnagten till Hands och Sjös, omedelbarligen besörjer; att Konungen, enligt 14 Regerings-Formen, eger högsta befälet öfver Rikets Krigsmagt till Lands och Sjös; att, enligt 36 §.3 mom. Riksdags-Ordningen, tillvaron af sådana Riksärenden förutsättas, hvilka, tidigt Regerings-Formen, icke på Rikets Ständers åtgärd ankomma; att, enligt 90 §.
7:o , d:o d:o af anslaget för beväringsmanskapets vapenöfning ar (pag. 89. § 10). 8:o , d:o d:o af anslaget för reseoch troktamenls-kostander å 4:de hufvud liteln (pag 95. § 17). 9:o , Allmänna Garnisons-sjukhusets underhållsoch reparations-kostnaders bestridande af 4:de huhudlitelns medel (pag. 121). 10:o , förändrad egenskap af anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena och Sjölorsvars-departemenlels Kommando-expedition (pag. 135. §. 5); samt ll:o. frågan om utvidgning och förbättring af lokalerna för åtskilliga allmänna Insli ter och Inrättningar i hufvudstaden, som blifvit af Revisorerne besökta och dervid befunnits sakna tillräckligt utrymme, enligt hvad i berättelsen pag. 238 närmare omförmäles. § 60. Hvad i öfrigt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels vara genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något yttrande. Stockholm den 16 December 1856.
S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets memorial, N:o 70, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Slånden fattade skiljagtiga beslut, i anledning af Utskottens betänkande, N:o 52, rörande indragning af Lagmans-, Kämnersoch Riddare-Syne-Rälter: Inbjudningen blef af Borgare-Ståndet icke antagen, och voteringspropositionen godkändes. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtanden: N;o 125, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande, N:o 54: Lades till handlingar ne-, JN':o 126, i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 96: Lades till handlingarne; N:o 127, i anledning af återremiss af betänkandet, N-o 106: Lades till handlingarne; N:o 128, i anledning af väckt motion, i fråga om förändring af lagstiftningen, rörande bränvinsbränningen m. m.: Bifölls; och Dih. till R. St. Prot. 1845. 9 Sami. 83 658 Prot.-Utdrag , den ig F bruari iS.fd. N:o 129, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet, N:o 89, angående Räute-försäk vings-, Lif-ränteoch Lif-försäkrings-aus tal ters inrättande i Sverige: Utlåtandet, i anledning af Utskottets forsta hemställan, pag 10, lädes till handlingarne, och den, viel slutet af samma sida, gjorda inbjudning lill Borgare-Ståndet antoscs. ö O O Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och upplästes en af Anders Göransson från Stora Kopparbergs
Väl har jag ofta hört, att man genom en inbjudning vill ernå ett positivt resultat, men deremot har jag ej hört motsatsen, eller att en inbjudning skulle hafva till syfte att förmå ett Stånd att ej fatta något beslut, Enär jag dessutom för min enskilda del alltid mot - Den 22 Maj. 447 satt mig aflåtande af inbjudningar, anser jag mig äfven nu böra följa enahanda princip; och är det på grund deraf jag anhåller om afslag å förev:de hemställan. Frih. Cederström: Det skulle visserligen ej kunna falla mig in att vilja handla mindre grannlaga emot ett Med-Stånd; men jag är så mycket mera öfvertygad, att ifrågav:de åtgärd ej skulle kunna stämplas såsom ogrannlaga, som jag erinrar mig, att just Bonde-St:t för icke längesedan till K. o. Ad. aflät en inbjudning att, med afträdande af dess i fråga om anslag till nordvestra stambanan fattade beslut, biträda den mening, som inom nämnda Stånd gjort sig gällande, att nemligen, under form af uppskof med frågan, vägra allt anslag till nämnda bana. Som emedlertid redan tre Stånd fattat beslut i motsatt rigtning, föranledde berörda inbjudning icke till någon propos. Ingen kan med skäl förebrå mig, att jag är särdeles ifrig för inbjudningar; tvertom anser jag, att de i möjligaste mån böra undvikas. Men då de ej äro förbjudna och hafva gammal sedvänja för sig, kan jag icke finna, hvarför man skall förneka sig att någon gång använda dem, när det just kan ske till nytta för det allmänna. Med afseende å ifrågav:de inbjudning måste man besinna, först och främst att den kan tillskynda Staten en besparing af en summa, som onekligen ej väger obetydligt i vår utgiftsstat; och för det andra att den bansträckning, hvarom här är fråga, är synnerligen omtvistad. Härtill vill jag lägga, att enligt min tanke en summa af 500,000 rdr ingalunda är tillräcklig för att utlägga en bana från Upsala i rigtning mot Sala till en sådan ändpunkt, hvarigenom Staten skulle kunna tillförsäkras en trafik, sorn beredde den någon ersättning för en sådan uppoffring.
Betsmannen böra göras efter lastställd modell, emedan, som bekant, Kongl. Maj:ts Kåd. Proposition, Avo 62. 37 nare och emottagare derom komma öfverens, till vägning nyttjas; men betsman af trä må hädanefter icke justeras och krönas. c) Pyndare, äfvensom så kallade Braach Decimal-vågar, må till uppvägning af halm, hö, malmer, tackjern, gröfre' gjutgods och andra varor af ett jemförelsevis ringare värde och obeqväma att på våg uppvägas, äfven användas om de ega antaglig konstruktion; dock böra krönta vigter finnas till hands att, när helst det äskas, vägnings-apparatens rigtighet dymedelst utröna. träbetsmannen äro hufvudsakligen för den felaktiga konstruktionen förkastliga. Motsvarar § 8, mom. 4 i 1826 års förslag. Redaktionen af detta moment är i närmare likhet med 1838 årsförslag än 1826 års. Som brooch decimal-vågar numera temligen allmänt begagnas såsom särdeles beqväma och äro väl så pålitliga, som vanliga pyndare, så hafva vi ansett dem böra likaväl som dessa få begagnas. Som konstruktionen kan mycket variera och tid efter annan förbättras, kunna några modeller ej gerna föreskrifvas, utan synes oss tillräckligt stadga, att konstruktionen skall vara antaglig. Innan vi lemna artikeln: Mätning och Vägning, torde tillåtas oss få tilllägga, att vi, vid närmare granskning af Kongl. Akademiens år 1834 afgifna förslag ■— såsom tillägg till § 9, mom. 5 uti 1826 års förslag angående remedium å måttstockar, målkärl och vigtlödjor — funnit, dels att de föreslagna remedierna äro i allmänhet nog knappt tilltagna, dels att föregående, temligen vidlyftig praktisk undersökning vore nödig för utrönandet af lämpliga remedia. I afseende å vigterna, beror remedium så väsendtligt på vigtens storlek, att den kan uttryckas endast medelst en sammansatt mathematisk formel, eller upptagas i en tabell, hvilka både måste upprättas med afseende å justerarens taxa samt det pris, hvartill pjeserna i allmänhet hållas.
Uti gamla lagen står, att ”mö” skall af hennes giftoman begäras; uti den nya heter det, att ”omyndig” skall till äktenskap taga giftomans bifall. Förändringen synes icke anmärkningsvärd, så länge man blott håller sig vid att granska den nya lagen; men vänder man nu frågan och säger: hvarföre skall den gamla lagen ändras? visar sig förhållandet annorlunda. Gamla lagens ord, att "man skall mö:af hennes giftoman begära,” härleder sig från 1 Gap. i §. Giftermålsbalken i Landslagen, der det heter: Den 21 April. ”Vill nian kona bidja, tå skall han giftoman och skyldaste ”fländelhennes åt hitta och bon sin börja.” Denria föreskrift oin frieriet, att friaren skall först vända sig till giftomannen, saknas alldeles i nya lagen. Deremot, när man läser i §. af det nya förslaget, fattar man det begrepp, att det första steg, 2:ne personer, sorn vilja ingå äktenskap med hvarandra, hafva att taga, är att gå till presten. Giftomannens magt blefve derigenom betydligen inskränkt, emedan saken då redan 'erhållit sådan offentlighet, att giftomannen får svårt att säga nej, och i sådant fall torde fästmannen troligen komma att söka domaren, som har svårt att vägra, enär laga skäl lill hinder ofta kunna saknas, oaktadt äktenskapet likväl icke torde vara passande. Genom detta sätt att skrifva ny lag, utan att fråga sig, om och hvarföre den gamla behöfde ändras, hafva dringar skett, som man icke ens tänkt på. Derföre är nu första frågan: Skall det upprättade förslaget ligga till grund för den nya lagén, eller skall det omarbetas? Domstolen har jag för min del ansett det vara rättast att nu sammandraga en codex af allt, som för närvarande är lag, samt derefter företaga en omarbetning med iakttagande af nödiga ändringar och rättelser, men under den regel att icke borttaga något af det gamla, utan att motivera hvarföre. Då vore det lätt att döma, om man godkände en förändring eller icke. Att en sådan omarbetning
I anseende till mindre fördelaktigt pris å bräder» i Stockholm, der afsättningen hufvudsakligen sker, och det längre afstånd, hvarifrån timret måste afhämtas, anses behållningen för ägarne icke vara betydlig. Jagt och Djurfång, idkas väl något i de mindre bebodda trakterna, men har småningom minskats i mohn af odlingens framsteg, äfven i Lappmarken , der de verklige Fjellboerne nu mera egentligen sysselsätta sig dermed utan särdeles vinning, hälst fogel på flere år icke funnits till betydenhet. Skinn af rofoch skade-djur som afsätles från orten till största delen af Lappmarksboerne kan inbringa några tusende R:dr. Fiskerierna och deribland Laxfisket i synnerhet hafva öfverhufvud tagit varit ringa lönande. Tjärubränning: Härtill saknas erforderliga ämnen å de till hafskusten belägne hemmansägor, hvaremot näringen idkats i de mera aflägsna trakterna, dels inom skatteoch krono-hemmans samt nybygges områden, dels, såsom förut är omnämdt, efter tillstånd Och emot afgift, å krono-allmänningarne af torra träd och vindfällen, stubbar och rötter. I anseende till långväga transport är denna näring ingalunda lönande, men lemnar dock tillfälle till penninge-förtjenst. Salpeter-tillverkning är en näring som slår i tilltagande, och bidrager betydligen till Länets förmon. I anseende till en ymnig tillgång på ved, som vid sjudningen erfordras och alla öfriga omständigheter, är handteringen passande för orten. Under de sednaste fem åren har tillverkningen uppgått till 46,093 LU. 10 U., hvaraf sistlidet års lefverering utgjorde 11,2.59 10 U. 1 hopp att salpetern fortfarande inlöses af Kongl. Majit och Kronan, hafva «n stor del af invånarne skaffat sig egna sjudningspannor. P ott askeb römlin g , som blifvit uppmuntrad genom premier af HushållsSällskapet, är r tilltagande; men har ännu icke blifvit allmän.
Då den höga Brännvinsskatten lades på de större Brännerierna, hvilka egentligen fylla behofvet af denna vara i Sverige, hade lagstiftaren grundade skäl dertill j då gällde 1 Tunna Råg 13 R;dr 16 sk. B:co, 1 Tunna Korn 10 R:dr Banco-, Summa 23 B:dr 16 sk., deraf erhöllos 35 kannor brännvin å 1 R:dr 32 sk. (det gällde ofta 2 R:dr B:co) gör 58 R:dr 16 sk-; när härtill läggas alla omkostnader som äro de samma nu som den tiden, circa 6 sk. per kanna, kostade Bränvinet i tillverkning 42 sk. B:co, och då det betaides med 1 R:dr 32 6k., blef således en ren vinst å hvarje kanna af 38 sk. Banco, sorn för en tillverkning af blott tio tusen kannor med tvenne nittio kannors pannor, skulle lemna en behållning af 7916 R;dr 32 sk-> då var bevillningsskatten 270 R:dr Banco ej svår att utgöra Men nu deremot gäller en tunna Råg 6 R;dr 32 sk. En tunna Korn 6 R:dr 32 sk. Summa 13 R;dr 16 sk-, lemna 35 kannor 384 Den 15 Fébruarii, brännvin å 24 sk. gör 17 R.dr 24 sk., när härtill iägges omkostnaden 6 sk. kannan, kostar det i tillverkning 24 och en tredjedels skilling, och således förlorar tillverkaren en tredjedels skilling. Då Potates brännes uppstår visserligen någon vinst, och är det egentligen Potaresodlingen som gör det möjligt för jordbrukar ren att bränna. Städerna kunna snarare betala denna höga skatt, émédan de försälja sitt bränvin sjelfve alltid emot 4 å 6 sk;s högre pris, äfvensom dranken, då deremot jordbrukaren nödgas låta bränvinshandeln först gå genom Köpman, då forslandet tillkommer och graderce nedsättas. Köpman skall billigtvis hafva sin vinst och samma öfvervinst hafva således äfven de som bränna och försälja i Städerne.
I gengäld göres det »con amore», och detta är i allt arbete en ofantligt viktig faktor. En husmor, som har barn, har dessutom den fördelen att aldrig bli gammal. Utan att hon sjelf vet af det, glider hon öfver i den nya generationens förhoppningar, önskningar och föreställningar, och är hon själf en personlighet, kan hon också ganska kraftigt inverka på detta nya släkte i sina egna barn. En klok man har en gång sagt, att »barn äro alltid äldre än sina föräldrar», och det är ju sannt, i det de unga alltid ha en generation mer att räkna på, men så har åter denna förra generation med en del mindre erfarenhet kanske mer af ungdomens friskhet och förhoppningar, och så kan man ömsesidigt hjälpa hvarandra. De flesta veta, hvilken beständig utveckling det dessutom ligger i att undervisa andra. – När barnen börja fråga, börjar ofta hela ens tankearbete från början, och för att hjälpa dem att lära allt på ett lätt och lefvande sätt, måste man ofta själf uppfinna nya sätt att arbeta på, och göra klart för sig hvad man hittills blott har haft ganska dimmiga föreställningar om. – Det är en stor fråga, hvem som lär mest vid en undervisning, den som undervisas eller den som undervisar. Man skall förmodligen invända, att jag i hela denna framställning blott har visat den ljusa sidan af saken och ignorerat alla de besvärligheter, som medfölja det husmoderliga ämbetet, och det är ju sannt, att ju mera mångfald, d. v. s. ju mera rikedom, dess flera möjligheter till godt och ondt. En kombinerad tillvaro måste alltid bli både svårare och innehållsrikare, därför också mera utvecklande, än en enkel. Den hufvudsakliga ansträngningen vid att vara husmor kan för resten uttryckas i en sats: att icke låta sig förvirra af det mycket olikartade. När man ofta afbrytes, beständigt måste flyga med sina tankar från det ena till det andra, och det likväl fordras, att man genast skall vara fullt närvarande, då kräfves en inre jämnvikt, en öfversikt öfver alla dessa olika intressen, för att den person, som styr må kunna skapa enhet i mångfalden. Men hvad annat är väl lifvets uppgift egentligen för oss alla?