Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majoren vid SjömätningsCorpsen, Öfverste-Lieutenanten och Riddaren Hällström har , enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den i5 Junii Transport 4*ioo: 1 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o 2. 85 Transport 4>ioo:—. ■— 1814» 3 Julii 1816 oelx g Maji 1828, med afseende å den redbara nytta, som af hans erkända skicklighet hör för det Allmänna och i synnerhet för Landtmäteri-Verket förväntas, äfvensom å hans berömvärda försakelse af egna fördelar, enär han, oaktadt i knappa omständigheter, afslagit gjorda anbud att, mot förmonliga vilkor, träda i främmande tjenst, fått sig anslagen en oafkortad årlig Gratification, att intilldess han kan befordras till någon indrägtigare syssla, än den han nu innehar, åtnjutasmed „ 5oo:—«—, Summa R:dr 4>6©o: Tredje Hufvud-Titeln. * Militaireoch För svars-Verken till Lands, Om en fullständig reglering af denna* Hufvud-Titel lärer Nådig Proposition till Rikets Ständer blifva aflåten, hvadan Stats - 86 Bil. till KM. Nådiga Propos. Gon tore t anser öfverflödigt att härvid i underdånighet uppgifva de af Stats-Conloret nödige ansedda parliela rättelser och förändringar. Fjerde Hufvud-Titeln. Clerecieoch Läro-Verken. 1:0 Bishoppens på Gottland Indelda Lön, som, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 5 Maji 1824, efter Markegångs uträkning contant ifrån LandtRänteriet uppbäres, emot det, att Indelningen bland Stats-Verkets Inkomster ingår, torde å Clerecie-Staten böra contant uppföras och ifrån samma Stats Indelningar uteslutas.
På väggen mitt emot bokfacket hängde en karta över jorden, ritad i enlighet med Ptolemäos' åsikt om landens och havens läge. På denna karta hade biskopen med fina, men tydliga bläckstreck utmärkt gränserna för de kristna moderkyrkornas områden: man såg, huru österlandet var delat mellan Konstantinopels, Korints, Antiokias, Jerusalems och Alexandrias patriarkat, huru dessa trängdes med varandra på sin sida av jorden, medan återstoden bildade ett ofantligt helt, som omfattade Italien, Afrika, Mauretanien, Hispanien, Gallien och Britannien, med sin medelpunkt i Rom. Roms blotta namn var ännu en makt. Skygg för de frihetsminnen, som spökade där, hade den förste kristne kejsaren flyttat hovet till den nya huvudstad han anlagt vid Bosporen. Han hade slösat världens skatter för att giva denna sin skapelse en glans och storhet, som kunde tävla med, om möjligt överträffa den gamla Tiberstadens. Han hade avhänt tusen städer deras konstverk, för att därmed smycka denna enda. Han hade kallat sin stad Nya Roma, för att det nya med namnet skulle ärva det gamlas majestät och dyrkan. Men i folkets ögon var och förblev det gamla Rom världens huvudstad, och i trots av Konstantinus' ansträngningar vilade det nyas värdighet ytterst på intet annat än den lösa sägen, att hälften av de gamla senatorliga och patriciska släkterna hade ditflyttat och bosatt sig inom dess murar. Så stor är minnets, namnets och vanans makt. I sin egenskap av biskopssäte ökades för övrigt det gamlas betydelse just av imperatorns frånvaro och hovets avlägsenhet. Då Petros framför kartan ritade dessa linjer, ledsagades handen av en tanke, som länge varit klar för hans medvetande: att icke Konstantinopel, icke Alexandria eller något annat av de österländska patriarkaten, utan att Rom vore kallat till utgångspunkten och härskarsätet för det prästvälde, som nu, likt en ofantlig polyp, med dagligen mångfaldigade, allt längre växande armar grep omkring jorden från skytiska stepperna till världshavet. Troddes det icke allmänt, att de stora apostlarne Petrus och Paulus hade lidit martyrdöden i Rom? Hade icke Petrus grundat den kristna församlingen där, och betraktades han ej som hennes förste biskop?
I anledning af förstnämnde ansökning, har Utskottet inliemtat, att låntagaren, Lieutenanten Freidenfeldt låtit anvärfva sig till Artillerist vid Kongl. Maj:ts Flottas Siö-Arliileri-Corps, och att all utsigt till fullgörande af den honom ådömde betalningsskyldighet försvunnit, samt att bröderne de Laval å det af Freidenfeldt upptagne lån, tid efter annan, inbetalt tillsammans 383 R:dr 16 sk., hvarigenom, och med tillägg af de inbetalningar, som ingått, till följd af den i Capitaine IVigelstjernas lön beviljade införsel, lånet blifvit till capital fullt liqvideradt, samt 50 R:dr godtgjorde å den till 291 Idur 9 sk. 11 r. uppgångne öfver-räntan; vid hvilket förhållande, och då sökandens, Lieutenanten J. G. de Lavals, gemensamt med sine 2:ne bröder, till Discont-Verket afgifne förbindelse, icke tillkommit i följd af någon hans egen skuldsättning hos Verket, såsom löftesman vid ifrågavarande låns upptagande, utan för att befria en sin broder Irån bonoin ågånget bysättningstvång, samt enär Banco-Utskoltet vid Bih. till li, St, Brot. i8Jo. G Sami, 1 AJd, 12 Ilaft, i 2 Banco-Utskottets Memorial, N\o 32. sista Riksdagen medgifvit upphäfvande af den uti löftesmannen för lånet, Capitaine JVigelstjernas lön vunne införsel, genom hvars beståndande det återstående öfver-räntebeloppet nu skulle hafva varit fullt inbetaldt, Utskottet, sedan den ene af sökandens i förbindelsen deltagande bröder år 1833 meddellös aflidit och den andre råkat i obestånd, utan att någon utdelning erhållits från deras concurser, deruti fordran blifvit bevakad, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer att till Löjtnanten J. G. de Lavals ifrågavarande ansökning lemna bifall.
Dessa motioner hafva blifvit väckta inom Högloflig» Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Creutz, S. (motionen N:o 241), och Herr Nordenfelt, E W. (motionen N:o 110), inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Lovén (motionen N:o 29), samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Nils Olsson från Malmöhus län (motionen N:o 157), Per Nilsson från samma län (motionen N:o 199) och C. J. Svensén från Calmar län (motionen N:o 209). Utaf motionärerne hafva Herr Friherre Creutz och Per Nilsson yrkat, att obegränsad frihet måtte medgifvas egare af hemman att för alltid derifrån afsöndra huru stor eller liten jordrymd som helst, samt Herr Friherre Creutz derförutan, att samma frihet måtte ega rum jemväl för afsöndring pä viss tid äfvensom att innehafvare af för alltid afsöndrad lägenhet mätte vara tillåtet att klyfva densamma eller derifrån afsöndra jord till annan utan hinder af hemmanets egare eller jordens beskaffenhet, «såvida ej särskildt kontrakt dertill föranledde». Sistnämnde motionär har derjemte, i händelse betänkligheter skulle uppstå att åt jordegare medgifva en sådan fri dispositionsrätt öfver deras egendom, alternativt föreslagit, att åtminstone egare af jord, belägen inom en mil från stad, måtte lemnäs rättighet att för alltid afhända, på sätt dem godt syntes, hvilken och huru stor eller liten del, som helst. Enahanda yrkanden med det sednast omförmälda hafva blifvit framställda af Herr Nordenfelt och Herr Lovén, dock med den skilnad, att Herr Nordenfelt inskränkt sitt yrkande till egare af jord inom en half mil från Stockholm och Göteborg samt städerna af första och andra klasserna, hvaremot Herr Lovén påyrkat ifrågavarande rättighets meddelande åt egare af jord inom visst afstånd från hvilken som helst af Bill. lili Ii. St. Besvoch Ekon.-Utsk.
Vidkommande sättet att anskaffa medel för ifrågav;de jeruvägsbyggnader, äfvensom för återbetalningen af Bankens utländska skuld af återstående 9 milhr, hyser jag den mening, att då utländsk skuldsättning, så vidt sådant kan ega rum utan att nedtrycka de inhemska näringarnas behof af kapital, bör undvikas, ett försök fördenskull åtminstone bör på allvar göras att, här såsom i England och Frankrike, bilda ett inhemskt fondsystem, äfven om detta skulle ske ined något större upoffring af ränta, än hvarför lån utrikes kunde erhållas. Ehuru äfven jag. likaväl som en talare i Onsdagens plenum, Pir Brakel, är tillräckligt hemma i aritmetiken, för att veta, att 6 % är mer än 5, hvilket den värde talaren gjorde sig så mycken möda att hos R. o. Ad. inskärpa, så vågar jag likväl bestrida den slutsats, han derifrån hemtade, att Sverige skulle hafva större förlust att betala 6 % till innehafvare af obligationer inom landet, än 5 % till utrikes borgenärer. Han underlät dervid nemi. att taga i beräkning, att räntorna inom landet betalas i Svenskt mynt och till Svenska medborgare, samt således 396 Den 26 November f. m. stanna här, utan behof hvarken af vexelprovisioner eller flera dylika utgifter för utrikes liqvider, utan beroende af kursförhållanden och utan att så väsendtligt som f. n. tynga på handelsvågen och minska tillgången af vexlar för öfrige behof, hvarigenom naturligtvis en mängd konsumtionsartiklar, dem landet behöfver importera, måste fördyras och det naturliga förhållandet mellan export och import följaktligen blir allt mer och mer svårt att hålla i jemvigt samt således den kris, som beklagligen ännu oroar oss, måste förlängas. Beträffande den yttrade farhågan, att om räntan å de
För öfrigt har motionären, till upplysning om sammanlagda beloppet af de med kyrkobyggnaden förenade kostnader, bifogat ett utdrag af kyrkans räkenskaper, enligt hvilket dessa kostnader, utom de af församlingens invånare under byggnadsåren utgjorda och af motionären till ett sammanlagdt värde af 5,000 r:dr beräknade dagsverken, skulle i det närmaste uppgå till ett belopp af 94,000 r:dr, samt församlingens redan uttaxerade bidrag till byggnaden och betalningen af derigenom förorsakade skulder ulgöra mer än 22,000 r:dr. Slutligen har motionären förbehållit sig att, derest det af honom nu framställda förslag icke skulle bifallas, få, sedan denna fråga blifvit afgjord, göra de vidare fram' ställningar angående förevarande ämne hvartill ett sådant beslut kunde föranleda. Stats-utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, har till den deruti meddelade uppgift angående domkyrkospanmålen inom Hernösands stift, ansett sig böra tillägga den upplysning, att, enligt Statsoch Ekonomi-utskottens betänkande n:o 12 Slals-Ulstiollels Ill/ilande, N:o 70. -21 viii 1844 oell 1815 ars riksdag, ulgör donna spanmål, utom hvad deraf är anslaget till Upsala domkyrka, 70 tunnor, men afl en del af densamma "ålgar till en särskild svnodalbyggnads umbo haltande , sa att endast återstoden eller den af motionären uppgifna qvantitet tillfaller Hernösands sliftskyrka; hvarförutan Utskottet jemväl torde böra erinra, att det lån, hvarom nu äi fråga, efter hvad handlingarna för sagda riksdag utvisa, icke blof af dåvarande Slats-utskolt tillstyrkt och af Rikets Stander beviljadt förr, än frågan om de till domkyrkan i Upsala fran meranämnde stiit utgående dorrikyrkotuonor, genom riksståndens stridiga beslut, förfallit.
En sådan näring skall blifva serdeles begärlig åtminstone för krögarne i småstäderne. Äfven landthandlande finnas i stor mängd, hvilka hyrt en liten lägenhet och derpå drifva sin handel. Skulle nu husbehofsbränningen vara tillåten jemväl för dem, hvilka icke äga i mantal satt jord, så blir följden, att desse landthandlande blifva bränvinsbrännate. Det är alltså lika rätt att icke medgifva utsträckning af undantaget, hvilket husbehofsbränningen onekligen är, sora det är rätt att medgifva frihet i sjelfva rörelsen. Detta undantag bör likväl icke införas i 1 § utan i den 3.dje, ty i den sednare bestämmes, alt större och mindre brännerier få finnas, och man kan väl icke för de mindre brännerierne meddela föreskrifter förr än man talat om dem. Antages således l:sta §:n, har man derigenom icke omintetgjort möjligheten, att i 3:dje §:n införa den föreskrift jag åsyftar, destoinindre som, sedan man i allmänhet i l:sla mom. l:sta §:n sagt, att bränvinsbränningen skall vara en fri näring, man likväl i 2:dra mom. gör undantag för vissa embetsoch tjenstemän; och då man således i l:sta mom. proklamerat bränvinsbränningens frihet, men det oaktadt gör inskränkningar i 2:dra morn., kan man på samma sätt förfara i 3:dje §:n i fråga om viss redskap. Jag anhåller alltså om bifall å Irsla §m med den förändring Gr. Mörner föreslagit. Frih. Raab, Adam Christianr Hvad nu först angår de amendementer som här blifvit framställda ansluter jag mig till Hr von Köchs. Han har nemi. föreslagit, att Ståndet vid bifall lill 1 § skulle förbehålla sig, att, sedan vi genomgått de §§, hvilka till pröfning först böra förekomma, antaga ett tillägg i det syfte Gr. Lagerbjelke nu sednast föreslagit, och jag anhåller att få instämma häruti. Hvad åter angår Gr. Mörners anmärkn. emot 1 § 1 morn., erkänner jag riktigheten af dem, men hemställer dock, om till Grins förslag icke kunde få läggas några ord.
Döfvad och förbryllad af allt detta, var Elin en lång stund utan sans, men slutligen såg hon upp, kände stark sveda i arm och tinning, såg att dagen var slut och full skymning inne, såg nymånen träda opp och gifva allt mer och mer ljus, lyssnade rädd efter hvarje ljud, hvarje rörelse, men då hon ingenting försporde, smög hon sig sakta ut och tog vägen ned åt sjöstranden, dels för att bada sitt värkande hufvud och den ömma armen, dels för att i ostörd ro få sitta och gråta och tänka på hvad hon skulle eller icke skulle göra; ty nu fann hon fullkomligt att på detta sätt kunde det icke förblifva. När hon kom ned till stranden, gick hon ännu längre ned, till de yttersta stenarne, satte sig betryckt och lidande på en af dem, tog en näsduk, som hon hade i handen, blötte den i en lätt kommande våg, ty aftonen, sjön och himmelen voro lugna och vackra, och började sedan aftvätta blodet på tinningen, bada hela hufvudet, som värkte och bultade, samt hålla vatten på den svullnade armen. Intet ljud nådde hennes öra, utom en lätt susning i träden, sjöns sakta brusande och en fogel, som allmogen i vår provins kallar «haruggla», hvilken låter höra sig om höstaftnarne, med ett underligt, melankoliskt klagande ljud, men på långt när icke så hemskt och vidrigt, som nattugglans. Alla dessa, icke starka men förenade ljud, tillika med det plaskande i vattnet, som blef när hon vred ur och åter vätte näsduken, gjorde att hon alldeles icke hörde ett annat, nemligen af manliga steg, som närmade sig, men som blefvo nästan ljudlösa på den jemna gräsvallen. Det var Gunnar, som kom från skogen, och som gått den nedra vägen vid sjöstranden hemåt, med bössan på armen och flera ungfoglar i sin skjutväska, som han ämnade skicka fram till mamsell Sara, för att få litet pengar, att dermed något kunna godtgöra Elin för all hennes flit. Dessa foglar hade varit roliga att råka, lätta att träffa, och när haglet trängt in i deras små hjertan, hade Gunnars eget slagit med en besynnerlig oro, ty det var ju för Elin som skottet lossades.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade derefter, att hvad anginge förslaget, att uti samma propos., som komme att framställas rör:de den nu egentligen föredragna artikeln, äfven boide intagas tullbestämmelserna för de i Utskis förslag, äfvensom i 1835 års taxa, särskildt specificerade och af R. o. Ad. till största delen uppskjutna med artikeln ''Slöjdevaror” gemenskap ägande ämnen, så ansåg Hr Landtm, att sådant icke skulle vara så alldeles riktigt, då olika tullbestämmelser för en del af dem blifvit föreslagna och ännu af R. o. Adis ledamöter kunde yrkas; utan hemställde Hr Landtm, att den propos., som nu komme att framställas, finge inskränkas endast till Utskis nu egentligen föredragna förslag. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag till tullbestämmelser för slöjdevaror, Dent8Deccmbcrf.nl. ellef fabriks-, handtverkerioch manufacturvaror, i taxan cj nämnda. Hopades starka ja, blandade med många nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition: Den sorn bifaller Bevilln.Ulskts i betänk. N:o 21 framställda förslag till lullbestäinmelser, ronde slöjdevaror, eller fabriks-, handtverkeri-och manufacturvaror, i taxan ej nämnda, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. förbud derå böra fortfara. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer. Ja — 47. Nej — 32. Fortsättningen af delta måls pröfning uppskjöts till eftermiddagen. II. R, 0. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. lii fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 18 December i84o. Plenum kl. 6 e. m.
Ränets invänaie antagen, rote, ingen clei elter mätte, oberoende af denm äbända aflägsna tidpunkten för al vittringens fullbordan, jemnas dill likbet med ded öfriga 8veriges, sedan bemmanens godbet, grund-räntan oell ökiiga utsk^lder blifvit emellan Känen bebörigen jeinforda oeb tagna i beräkning, bvarekter de i demtland tillkommande n^bemman borde öka den gamla roteringen med n^, dels oek add de salunda för jemtlands Kältjägare-Regemente tillstyrkta vilkor jemväl mätte fä sträckås till jemtlands Idä8tjägar6-8^vadron, sä att rustbällärne dervid finge Åtnjuta ali den lindi ing i deras 8k^liligli6'er, som antingen redan blifvit eller framdeles Kunde varda rotebällarne inom provinsen beviljadi Kongl. IVIajtt, som, efter det Krigsoeli Kammar-Lollegiernas underdåniga utlätande öfver o Ivan berörde Rikets btänders bemställan inkommit, i betraktande af de flera, i nämnde utlätande, framställde olägenlieter, bvilka skulle uppsta af en, töre afvittringens fullbordan, företagen definitiv rote-jemkning i .lemlliind, ieke Kunnat samma bemställan bifalla, utan i ljäder pröfvat det sä m^eket bellre böra emedlertid förblifva vid Kongl. Napts den 21 November 182^, rörande interims-roterivgen derstädes, fat - 6 /fong/. 7^:o ^2. Inde keslut, som all anledning voie ott förvänta, det ofvittringrverket Ininge »fslutas inom förrkerörde tid of 8 är, räknadt frän ock med är >828, juuls islis allenast, genom läsligt
Motionairen har dervid yttrat, att, enligt dess öfvertygelse, det alltid vore oförenligt med en god Statshushållnings-anda, men i närvarande lid ett verkligt brott emot mensklighetens fordringar, att för desse fördyra deras behofs-arliklar; att nedsättning af några directa skatter och den förhoppning om nedsatta pris å utländske behofs-artildar, som, på sätt föreslaget blifvit, kunde upplifvas, snart sagdt vore enda vilkoret för att ej en stor del af mindre jordbrukare och slöjde-idkande inom Motionairens ort skola öfverlemna sig åt liknöjdhet, lättja och brott; samt slutligen, att den tull af 4 sk. per U. som sistlidne Riksdag bestämdes för ull öfver värde af 3a sk. U., gjort en oberäknelig skada åt närings-fliten inom en stor del af dessa bygder, hvarföre Motionairen anhöll, att Utskottet måtte rätta delta, i hans tanka, verkeliga Slats-oeconomiska misstag. Af Gustaf Larsson frän Stockholms LäUj som ansett, att efter silfver-utvexlingens början, silfrets vandrande utomlands icke kunde förekommas på annat sätt än genom minskad import, samt derföre föreslagit införselförbud för alla sådane artiklar som Sverige sjelf producerar, men egentligen för Tobak eller såkallad Tobaksstjelk. Af Erik Nilsson frän Norra Jemtl anti^ som, öfverlygad att vårt mynts fallande helt och hållet eller åtminstone till stor del härrör af missförhållande emellan export och import, föreslagit att exporten må understödjas, så vidt sig göra låter, genom nedsättning af tull och andra umgälder i6 Bevillnings-Utshottets Bet. N:o 2g. åjdensamma och tvärtom förhöjas å importvaror, i synnerhet på öfverflödsartiklar, samt att import-tullen erlägges i silfver; som förut skett i Norrige. Af Olof Olsson från Östergöthlands
Srebje bito 50: gor 23iflorber pd inrdtfabe BdaflPap ener klubbar befalaé: 3 Stocholm odb ©btfjcborg 50: 3 bfrige ©tdberne 33: 16. BtUorber mib Jpdlfobrunnar odb forn enbag begagnas un* ber 23runnSterminerne, erlägga 2g: SDten bd infomgen beraf tillfaller SSrunné-Sagan eder be gattige, er. IdggeS icfe ndgon 33emiUning. 23ofbanölare, lifa meb #anblanbe. Boftrycfare, lifa meb Sttanufacturiger. Boftry<fert'2\onfff5rroao6tcr, i £rod Slager: gorga Slogen 9J:br 2: 16. 9(nbra bito 2: Byggmästare, Sfepps» i ©tdberne, i gern Slager: gbrga Slagen 40: Slnbra bito 30: Srebje bito 20: gjerbe bito 15: gemte bito 10: öfrige 23t;ggmdgare, lifa meb ^anbtmerfare.’ Cbfturger, n eb yractique, famt 23obare ocf; be, forn bälta Dtafgugor, t gern Slager: gorga Slageni 30:
EMIL SVENSÉN, G. NORDENSVAN, A. CANTOR, ALFRED HEDENSTIERNA, ARVID HULTIN FL. SVENSKA OCH UTLÄNDSKA FÖRFATTARE UTGIFNA AF ARVID AHNFELT FJERDE ÅRGÅNGEN FÖRSTA HAFTET STOCKHOLM OSCAR L. LAMMS FÖRLAG.Norrköping 1884. M. W. Wallberg &amp; Comp. Boktryckeri.FJERDE ÅRGÅNGENS INNEHÅLL. Första häftet: Sid. Yid riksdagens böijan af Emil Svenson v. DeC gamla och det nya af Georg Nordensvan .. 19. Tidslyten och drömsyner. Af Alfred Hedenstjerna (signaturen SlGURb .. 37. Den literära och politiska venstern i Danmark af A. C an tor. Bref från Norge ... 91 Andra häftet: Tv&amp; aprilfrågor. Af Vilh. Carl Snoilskys diktning. En åtcrblick af Fritz Krook. Lejonklon. En interiör från Pau af François Copp^e. Engelska tidningspressen i våra dagar af Helen Zimmern. Björnsons ” Over ævne ”, af Anselmus 56. Genom ett par landsortsbrillor. Af Gustaf Gullberg 05. En draks&amp;dd. Några anmärkningar om den svenska högerpressens hållning i norska frågan. Af A. F. Åkerberg. Harald Molanders ” Vårflod ”. Af Daniel Fallström 82. Moderna verldsförbättrare. Af Claes Lundin .. 87. Tredje ooh Q er de häftet: Gamla och nya åsigter om pressen och det offentliga ordet. Nå- gra anmärkningar af Hellen Lindgren . 1. Konstakademien, konstforeningarne och konsten. Af Georg Nor21 Om konsten att författa realistiska romaner. Ett utkast af Christer Swahh f&gt;4 Tv&amp; typiska romaner: Ett lif. — LiseFleuron. Tvä generationer. Strödda aforisraer af Oscar Levertin. 70 Sid. Några ord om landsortspressen i våra dagar, af en medarbetare deri. • 7«. Prestkonferensen.
St. kommit i tillfälle att af förslagen taga kännedom; dels att betänklighet uppstått hos Utsk., att för sådana i annan ordning tillkomna lönings-stater tillstyrka ökade anslag. Nu frågar jag Utskts Hrr ledamöter, om detta argumenterande, detta skenbara skäl kan med någon slags rimlighet vinna tillämpning på staterna för Rikets Ho frät t er. Kunna dessa sta - Pen a Maj f, m. 3J ter räknas bland antalet af — i annan ordning tillkomna? Hafva ej dessa, efter den noggrannaste pröfning af nu bestående förhållanden och behof utaf vederbör, chefer gemensamt med Hofrätternas ledamöter uppgjorda , af Just.statsministern vitsordade och understödda, stater blifvit af K. M. till R. Sl:s granskning och fastställande nådigst öfverlemnade, utan att ens ringaste fråga uppstått att bereda någon slags verkställighet åt dessa stater, innan R. St. derom beslutat? I frågan om General-land tmäteri -co n toret, i4tde punkten , yttrar StatsUtsk. dessa märkeliga ord (pag. 21): "Då K. M., i afseende på regleringen af detta verk, "gått R. St:s önskningar tillmötes, medelst förslagets öfverlemnande till deras pröfning, samt antalet af de i nya starten upptagne tjenstemän icke är högre, än behofvet oundgängligen synes fordra, har IJtsk. funnit sig böra tillstyrka, o. s. v." Jag frågar nu åter StatsUtskrs Hrr ledamöter: företer sig väl den ringaste skilnad i förhållandet med staterna för Rikets Hofrätten och för General-landtinäteri-contoret ? Har ej K. M. gått R. St:s önskningar till mötes, medelst förslagens öfverlemnande till deras pröfning? Är ej behofvet af ökad arbets-personal oemotsägligen styrkt? Är antalet af de i nya staten upptagne tjenstemän högre, än behofvet oundgängligen klafver? Har icke K. M. uppgifvit skälen för den äskade tillökningen? Hvarföre har StatsUtsk. icke ens försökt, än mindre mäktat vederlägga dessa skäl?