Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren har visserligen sagt, att om denna § antoges, skulle man aldrig kunna bevisa ett envigesbrott, emedan vittnena vore belagda med straff och således måste jäfvas; men här är ju icke fråga om dem, som hafva åskådat en duell, utan endast om dem, som låtit bruka sig till vittnen eller s. k. sekundanter vid envig, och således varit med om brottets beslutande och utförande, ty ett envig kan icke ske utan att vittnen äro med, som hafva deltagit i öfverenskommelsen om brottet och uppgjort vilkoren för enviget. Jag anhåller om bifall till §:n. Gr. Sparre: Jag är hufvudsakligen förekommen af den föreg:de talaren och har således föga att tillägga till hans yttrande, i hvilket jag instämmer. Jag önskade endast att genom uppläsandet af 4:de §:n 3:dje kap. af nya stafflagen öfvertyga R. o. Ad. att sekundanter i alla möjliga fall redan enligt de af R. o. Ad. godkända straffbestämmelserna i 3:dje kap. äro att anse såsom duellantens medbrottslingar. 4:de §:n sadgar nemi. straff för den som »före brotts utförande eller vid utförandet dock i mindre mån, än i 3:dje §:n sägs, med råd eller dåd gerningen främjat». Genom denna § och den af nästföregående talaren åberopade 3:dje §:n i samma kap., synes det mig alldeles klart att, äfven om den nu föredragna §:n korarae att bortfalla, skulle likväl sekundanter straffas såsom delaktiga i brottet, och således aldrig kunna godkännas såsom vittnen. Emot Frih. Gederströms spetsfundiga argumentation tillåter jag mig endast anmärka att den, som endast tillfälligtvis åsett enviget, väl icke kan sägas hafva låtit bruka sig till vittne dervid.
Motionairen anser visserligen detta resultat omöjligt, och de större, på afsättning grundade, brännerierna tryggade genom de föreslagna controllerna; jag deremot finner dessa controller blott vara inbillningens foster och ej beräknade på möjlighet alt verkställa, ty det bör blifva lätt fattligt, att ej någon controll är möjelig på den tillverkade quantiteten; i stugan består ju oftast bela personalen af så nära slägtingar, att, om äfven viljan att angifva och vittna skulle finnas, så förbjuder lagen på goda grunder ett sådant vittnesmål, och huru skulle försäljning från dessa otaligt många små bränneriet’ kunna förhindras, om det ej derjemte till fullkomnande af förslaget anbefalldes, att hvarje mantalsskrifven person nöd vändigt skulle sjelf uppsupa 20 kannor bränvin årligen. Motionairen ntedgifver sjelf, att många angifvelse!’ och rättegångar skulle uppstå, men svarar, att det är hvars och ens egel fel, som blottställer sig för dylika åtal, och att fördelarna af förslaget i alla falt så högt öfverväga olägenheterna; jag deremot tror, alt inga fördelar kunna öfverväga det felet i lagstiftningen , att med berådt mod eller med Öfverläggning, blott med afseende på Statens penninge-inkomst, förvandla en del af Nationen till lagbrytare och den and) a delen lill angifvare af dessa lagbrott. Motionairen anser äfven sorn ett rorrecliv mot fördöljandet af den skaltbara Den 12 December e. m. a35 tillverkningen, att derigenom minskningen af bevillningen ej kommer att tillgodonjutas, men Motionairen förbiser huru åskådligt klart det skall visa sig för hvar och en, att denna minskning, om den på denna väg vore verkställbar, blott skulle blifva en fördel för capitalisten och embetsmannen, som ej sköta landtbruk, och lör detta ändamåls vinnande tror jag landtmannen hvarken önskar eller kan göra äu vidare uppoffringar; dess ställning är och blifver ändå altid den, att såsom synbar blifva tilblad för alla Statens så verkliga som inbillade behof.
I följd häraf upplästes sista punkten af RiddarRusUtskottets Memorial, innefattande Utskottets tillstyrkande, att Orchester-ställningen, som första gången skulle på RiddarhusCassaus bekostnad uppsättas, seder - Den 16 Mars e. ra. 34g mera borde emellan Riksdagarne städse blifva i RiddarbusSalen qvarstående, till begagnande kostnadsfritt af Concertgifvare. Herr Crusenstolpe: Det torde icke vara värdt att fortsätta min anmärkning; men jag tycker det vara rätt ledsamt, att när främlingar komma hit, och se vårt samlingsrum, de skola finna det se ut, somen TheaterSal. Herr von Hartmansdorff, August: För min del får jag säga, att jag ingalunda anser det riktigt, att man upplåter RiddarhusSalen till Concerter; men då RiddarhusUtskottet funnit det i sin ordning, vill jag ej bestrida det annorlunda, än att hafva min motsatta mening förvarad i Prolocollet. Om Memorialet bifalles, och vapenplåtarne samt rummet utsättas för äfventyret att skadas, önskar jag åtminstone, att betalningen måtte blifva sådan, att den kan ersätta den skada, som göres. Jag instämmer således i denna omständighet med RiddarhusUtskottet. Herr Riben: Så obetydlig denna fråga än är, tillstår jag gerna, att jag, såsom Ledamot af Utskottet, varit tvehogsen, om jag skulle understödja, eller afstyrka den. Jag påminner mig den tid 1818, då jag, såsom Cantzlist, var närvarande i RiddarhusUtskottet, när förbudet vidtogs emot Concerters uppförande i RiddarhusSalen. Riddar - 35o Den i6 Mars e. m. husDirectionen linde då utförligt afmålat de olägenheter, sorn uppkommit af Concerterne. Olägenhelerne voro då otålige. Vapenplåtarne, klädet, taflan > taket, förstugan och trapporne skadades m. m. Nu anser man alla dessa olägenheter vara försvunne, och jag medgifver, alt några af dem ej mera finnas.
Då jag icke kunnat instämma med Hr Dalman att få en jury så organiserad, som Lagconuuitteen föreslagit, utan för närvar, anser annat icke vara att göra, än att bibehålla vår tryckfr.-jury, sådan den är, och jag tillika funnit, att flera än 2:ne meningar öfver ämnet sökt göra sig gällande, tror jag, att vi först måste afgöra, hvad som skall blifva contrapropos., i händelse ej Hr Dalman vill foga sig efter de öfrigas meningar. Frih. Ehrenborgh: För alt icke alltför långt komma in på oformlighetens hana, anhåller jag, alt vi må votera om conlraproposm. Hr Dalman: Sedan jag afstått från det tillägg, som Gr. Horn och Frih. Ehrenborgh anmärkt och hvilket man ansett böra borttagas, vet jag icke, hvarom vi skola votera i afseende på contrapropos:n, hvilken blir den, att indragningsmagten skall försvinna, men juryn bibehållas. Frih. Boye: Jag begär att till prot. få göra en erinran. Det var icke förr, än Hr Gr. o. Landtm, tillfrågat Ståndet, om det ansåg discussionen slutad och derå fått jakande svar, som Hr Dalman.förnndrade sitt förslag. Derpå behagade Hr Gr. o. Landtm, fråga Ståndet, 0111 det tillät denna förändring, och dea tilläts. Detta förhållande är raka motsatsen af hvad som hände i går. Jag begärde att få justera min propos.; men det tilläts mig icke en gång att få läsa upp den, emedan discussionen var slutad. En annan ledamot, förmodligen i besittning afen större popularitet än jag, är således lyckligare än jag; och jag gratulerar honom. Gr. Frölich: Sedan jag en stund varit frånvar., finner jag nu, att 11. o. Ad. är på vägen att begå ett stort misstag. Hvem, som gjort det, vet jag icke; men att det fordrar rättelse, det vet jag, och jag skall derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om den proposm: Anser R, o. Ad.
Ständer lemnade garanti i afseende på anläggningskostnaden för en jernväg emellan Orebro och Hulls lastageplats vid Wenern, dels ock angrde ifrågaslälld utsträckning af denna jernvägsanläggning till Köping. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Jag anhåller att i R. o. Ad:s prot. få antecknadt alt jag icke deltagit i de beslut, hvarigenom redan d. 27 dennes Ståndets då vande majoritet hufvudsakligen gillade och godkände StalsUlskis 2:ne dagar förut inkomne utlät. N:o 340 ronde en föreslagen jernvägsanläggning, emellan Köping, Orebro och Hult. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, till behandling anmälde Lagsamt Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk:s utlät. N:o 44, anmälde sig och yttrade: Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Om mitt minne icke felar, så beslöt R. o. Ad. i går att BorgareSt:s inbjudning skulle företagas näst efter Gr. Lagerbjelkes inbjudningsförslag. 624 Den 3) Augusti. II. Ex. Or Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. beslutat, att BorgareSt:s inbjudning skulle upföras å föredragn:slistan näst efter Gr. Lagerbjelkes inbjudningsförslag, men derjemte bifallit, alt begge dessa inbjudnings-frågor skulle förekomma i sammanhang med SlatsUtsk:s mern. Frih. Stjernstedt: Jag hörde väl ett förslag af Gr. Mörner göras i den syftningen, men jag kan icke erinra mig atl Hr Frih. och Landtnäs propos. innehöll något annat, än att denna inbjudning skulle ställas pä listan näst efter Gr. Lagerbjelkes. Hr Brytz, Lars Adolf: På Gr. Mörners derom gjorda begäran, om milt minne icke felar, framställde Hr Frih. o. Landtm, den propos., alt R, o. Ad. ville, i sammanhang med SlatsUtsk:s nu på bordel lagda betänk., företaga såväl Gr. Lagerbjelkes förslag till inbjudning, som äfven BorgareShs.
Hos Kongl. Maj:t hade fördenskull direktionen i underdånighet anhållit om stats-bidrag, med antingen 50 procent, eller 15,000 r:dr årligen, af konfiskationsoch bötes-medlen vid tullverket eller ock, utaf hela tull-uppbörden, |:dels procent, hvilken för de 10 åren 1843—1852 uppgått i medeltal till 17,188 r:dr årligen. Stats-Utskottet har vid ärendets behandling väl funnit att, såsom pensions-inrättningen nu befinnes ordnad, dess inkomster redan äro och framdeles torde blifva alltmer otillräckliga för utgifternas bestridande, samt att detta visserligen till någon del kan härleda sig från ofvan uppgifna orsaker; men anledningarnc dertill torde dock tillika böra sökas dels deruti, att många tjenstemän för t vid högre ålder inträdt i tull-verkets tjenst, och erhållit delaktighet i kassan, dels ock uti ett missförhållande mellan afgifterna till och pensionerna från densamma. Om enskilda péhsions-föreningar ej kunna, utan statens mellankomst, uppehållas, måste uti sjelfva organisationen deraf ligga vä»endtliga grundfel, som då böra aflijelpas, och derest sådant icke är verk»tällbart, utan ändamålet i större eller mindre mån förfelas, så finnas numera tor omtänksamma familj-fäder åtskilliga andra, på säkrare grunder fotade och lika lätt tillgänglige, anstalter att betrygga de sinäs framtid. Då ifrågavarande inrättnings delegare sjelfve uteslutande ombesörja dess förvaltning, saknas jemväl å statens sida nödig säkerhet derå, att pensions-inrättningens finanser bringas i den ställning, att dess framtida bestånd kan betryggas, äfven om betydliga understöd af stats-medel för ändamålet bevilja». 4 Sf*fs-Vj.ikottfts Utlåtande, X:o 183.
Som ingen Svensk statistik ännu, så vidt vi känna, serskildt uptager, jemte de egentligen sjöfarande, hvilka å sjömanshusen äro inskrifna, antalet af den kustbefolkning som förnämligast hemtar sin näring på sjön; så kan detta antal icke här upgifvas. Men vi frukta icke att misstaga oss om vi utsätta ett minimital af 25,000 man, emellan 18 och 45 års ålder egentligen kustoch skärboar. som för det mesta hålla till på sjön. och hafva dels obetydlig, dels alls ingen jord. att bruka. En stor del deraf i tarfliga omständigheter, skulle efter någon lids invigning och bekantskap med det nya förhållandet, säkerligen icke hafva något emot, att, vä! klädda och födda, göra ett och annat års tjenst på K. M:s skepp och fartyg. helst numera, då ett mildare tidslynne helt och hållet undanröjdt all öfverdrifven stränghet, och gjort örlogsskeppet till ett lika trefligt och godt, som det i alla tider varit ett stolt och fruktansvärd! krigarehem. Korner ceColl: ii under d Berättelse om Sveriges utrikes handel och sjöfart år 1854. uptager: Stapelstädernes eller å sjömanshusen inskrifna skeppare till ett antal af 1,379 och sjöfolk 8,602 Dessa seglade på 1,000 fartyg om 76,045 läster. Uti ofvannämnda antal finnes icke uptagne skeppare och sjöfolk tillhörande »öfrige' städers och köpingars fartygi, dessa utgörande 302 st. om 8,969 läster; ej heller landtman tillhörige fartyg, hvilka voro 1,481 om 33.131 läster. Denna sednare personal, som alltså synes segla utan att vara förbunden till någon anmälan och inskrifning på sjömanshusen, och om hvars antal man alltså lärer sakna kännedom, torde med all säkerhet, om man jemför lästetalet, kunna antagas till minst hälften af Stapelstädernas sjöfolk, eller omkring '
Stats-verkets nuvarande tillstånd icke utgör hinder för de i ofvanberörda förhållande grundade fordringarnes liqviderande, ansett åtgärd böra vidtagas till beredande af den utlofvade ersättningen i de fall, att anspråket derå varder behörigen styrkt, samt i sådant afseende behagat föreslå, att en summa af 14,400 R:dr B:ko, eller 21,600 R:dr Riksmynt, nära motsvarande hvad, enligt den af Stats-kontoret lemnade ^upplysning, till Stats-verket under åren 1809—1812 influtit under titel: »Fångne ogifte officerares leverera de halfva löner.» må på förslag uppföras å Allmänna Indragnings-staten till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, af hvilken summa Stats-kontoret skulle ega att, efter pröfning af ej mindre nu gjorda än framdeles vidare skeende ansökningar, Stats-verkets meromförmälda skulder godtgöra; hvarjemte Kongl. Maj:t ansett, att så väl de, som nu icke till beloppet uppgifvit sin fordran, som ock de, hvilka framdeles vilja styrka sin rätt till utbekommande af under krigs-åren 1806—1810 för fångne ogifte officerare m. fl. innehållen aflöning på stat, böra ega att, inom utgången af det kalenderår, som förflyter näst efter det, hvarunder Kongl. Majit med Rikets Ständer beslutat om ersättningarnes utbetalande, hos Stats-kontoret anmäla och bestyrka sina fordringar. Beträffande deremot de af flera bland sökanderne framställda yrkanden, dels att med ränta å fordringarne vinna ersättning för medlens mistning under den förflutna långa tiden, dels att de innehållna indelta lönerna måtte utbetalas efter 1855 års markegång å hemmansräntorna och kronotionden, har Kongl. Majit funnit dessa påståenden icke böra bifallas, utan hvad som till återgäldande godkännes böra utgå till enahanda belopp och efter enahanda beräkning, hvarefter innehållningarne egt rum. Efter derjemte inhemtad kännedom af ett utaf Herr G. M.
En icke obetydlig tillökning af de medel, som genom räntebärande obligationers belåning hädanefter kunna hållas allmänna rörelsen tillhanda, skulle dessutom beredas, i fall Riksgäldskontoret finge för sådant ändamål från Slats-konlöfet emottaga icke blott uppkomna Stat s-Ut skot tels Memorial M 169. 3 öfverskott, utan äfven de i uppbörden influtna medel, som under någon tid kunde för sislbemälda embetsverks förestående utgifter undvaras. I fråga om utbetalningen af de för Statens jern vägs-byggnader anslagna medel, hafva Rikets nu församlade Ständer bos Kongl. Majit anhållit, att den hittills iakttagna ordningen vid reqvirerandet, utanordnandet och remitteringen af dessa till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade medel måtte hädanefter vidtagas, att desamma blifva från nämnde v 'rk direkte reqvirerade och till Landt-ränterierna öfversända; hvarjemte Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derpå, att så länge de hufvudsåkligaste jernvägs-arbelena utfördes i närheten af Götheborg och Malmö samt de betydligaste utbetalningärne följaktligen förefölle derstädes, den, till undvikande af penningars försändande med posterna, numera beredda utväg att i Rikets Ständers Rank för Låne-koUtörens räkning insätta de summor, som i nämnde städer skola utbetalas, syntes vid ifrågavarande medels öfversändande kunna begagnas, hvarigenom både besparing i försändnings-kostnaden och säkerhet emot poströfverier komrrie att beredas.
Ad. härtill lemnat bifall, förmälte H. Exc., att utom det i grundlagen föreskrifna antal ordinarie ledamöter, nemi. 18 till förstärkt Bevilln.Utsk. och 14 till förstärkt Konst.Utsk., 12 suppleanter i det förra och 6 suppleanter i det sednare Utsk:t vanligtvis blifvit utsedde vid samma tillfällen som val af ordinarie ledamöter förrättats, så att val-listorna innehållit, vid det ena valet 30, och vid det andra 20 namn; och hemställde H. Exc., att vid de nu förestående valen det finge på samma sätt tillgå. Bopades ja. Föredrogs Vällofl. BorgareSt:ts d. 27 dennes bordlagde prot.- utdr. N:o 312, innehållande, bland annat, inbjudningar till MedSt:n att förena sig uti 4 af BorgareSt:t vid föredragning af BankoUtsk:ts Betänk. N:o 25 fattade beslut; och skulle, i enlighet med derom gjord framställning, dessa inbjudningar särskildt företagas till afgörande. lista inbjudningen, ronde 27:de punkten, 2:dra mom. Hr Lilliehöök, Bertil: Då B. o. Ad. efter en temligen vidlyftig diskussion kom till det beslutet att det skulle vara 5 eller 6 %, och det i allmänhet icke torde vara särdeles nyttigt att ändra beslut, som en gång blifvit fattade, då icke några särskilda omständigheter eller uplysningar under tiden tillkomma, hemställer jag om icke E. o. Ad. skulle vilja vidblifva sitt redanfattade beslut. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af förut fattadt beslut, afslå BorgareSt:ts ifrågav:de inbjudning. 2:dra inbjudningen, ronde 35:te punkten, 1 :sta mom. Hr Lilliehöök:
Annan verkningsförmåga än dep som Grundlagen tillerkänner den Svenska rådgifvaren utöfvar icke heller hvarken Presidenten uti Fran* ska StatsRådefc eller Engelska Skattkammare^anzleren. Såsom Konungen i Sverige allena •tyrer och beslutar, så styra och besluta allena både Konungen i Frankrike och Konungen I, Stora Britanniep. Jag vigar derföre tro att det är ordet allena, tagit i en annan bemärkelse än Lagstiftaren velat gifvat åt detta ord, som föranledt dea värde Talaren till antagande af den opinion att Svenska Ministrars eller Rådgifvare! kall består uti att afgifva så, kallade enkla råd, pller råd för tillfället, utan beständig hänsigt få hvad Rikets rätt och bääta kan fordra; och, t Den 5 Maji e. m. sbtii föranledt honom att tro att Svenska Ministrar, kallade till sina Embeten för att biträda med underrättelser och råd, skulle handla pligtenlig!, om de misstrodde gin förmåga ätt biträda med underrättelser och råd, derföre att Konungen är Cari Juhan. jäg hemställer till den värde talarens bedröfvande om icke följden af en sådan sjelfförsakelse lära, otti den vunne burskap skulle blifva, att hvarje på Sveriges thron uppstigande Konung skulle synäs sina Ministrar en Carl Johan, och hvarje Carl Johan synas dem ett öfvermensklig! väsen. Det torde ej behöfva vidlyftigt bevisas att titeln af Ministrar, tillagd Konungen i Sveriges rådgifvare, icke under något hänseende kan kallas olämplig eller incönstitutionel, Det gifvas ord antagne från främmande tungomål, som icke kunna öfversättas emedan de, öfversätta efter ordalydelsen skulle väcka ett annat begrepp, än det man ville dervid fästa. Bland dessa är ördet Minister. I senare tider först har det blifvit öfvefsatt med ordet Rådgifvare. Rådgifvare, eller Konungens män, benämdes redan i Carl deri Störes tid för Ministeriales. De motsvarade den i vår gamla Historia förekotcmande benämning af handgåhgna män.
Adress tili Konungen till beklagande af sorgen öfwer Kron-Prinscn <7ar/ frånfälle samt rörande tacksägelse för Riksdagens flyttning m. m. Zs. 38. 99. 42. 45. 50. — Lyckönsknings till Konungen pä S67. 2gö^ Allmanna Leswärs - sch Geconomiä-Utflotteks Ledamöter; se Lista. — Memorial och Betänkande»; fe M morial. Allmänna Indragnings-Staken; se Indragning. Amiralitets. warfs 5 Församling rvid Götheborg; st Proposition frän Kong>. Maj:t om Fattigwäroen. Arf, sp> dare barns förmänsrätt dertill ur offist bo, 84*° 361. 368 423. Arf-Prinsens Stat; se Stat. Arfrvoden, förhöjning derä för Fullmagtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, 477. 491. 497. 300. — uppbäras icke utan mot recepisse pä hand» lingarm, 508. Arkillerierne, ökande af antalet af hästar for, 3l" 59. ^rcr/roFir arfwingar» fordringar; fe Banquierer. Banco-Fullmägtige, wal dertill, 135. 192. 202.499.506. — deras utlåtande i afseende pä wi§a stiljattighctcr mellan deras instruction och Riksdags-Beflutet, jemte Banco-Fullmägtigcs Protocoll i samma amne, 145. a.48. 159. 180. — förhöjning i arfwodet för, 477.491. 497- Banco - Fullmagtigstap, Friherre afsägelse derisrän, 498. Banco-Mflottet, Ledamöter deraf; se Lista — dest Bctänkandcn och Memorialer; se Memorial.
Utskottet anser sig i anledning af hvad detsamma blifvit meddeladt, icke böra föreslå någon åtgärd utan endast yttra sin öfvertygelse; det grund S tä ts-tJtsk o t te ts Betänkan deri. a5^ skatter å jorden aldrig kunna bestämmas» med säker beräkning af ett framgent vig* tigt förhållände till Jordens afkastning» och Jordegarens inkomst: Att de derjemte, synnerligen i de fall då Statens rätt på Tjenstemän, eller andre öfverlåtes, försätta jordegaren i ett slags tjenstskyldigt och af den förra beroende tillstånd: Att lika Som jordegarens beroende och tjenstbarheter redan blifvit både genom Lagstiftningens åtgärder i visse fall lindrade och genom deri enskilde industriens mellankomst underlättade) så bör ock deras successiva häfvande och undarirödjande utgöra föremål för fortsatte behiödanden i samma väg: Att sedan Statens behof gjort det nödigt» att införa fett Bfevillnings-systfem, bör ock detsamma, ju riiera det hinner att till sina grunder och i verkställigheten utvecklas och fullkomnas; så att både inkomsten för Staten blifver säker och rättsenlighet i fördelningen emellan de skattskyldige iagttagen» göra det möjligt, att efter samma grunder reglera äfven de Statsinkomster» som hittills varit på grundäkatterne beräknade: Att likväl en sådan öfvergång förutsätter både en förkofran i välstånd, för afcf utan för kännbar tunga draga den Bevillning, 4:de Sami. 5 Band, } *7 2 58 S t a t s-TJ tskottets Betänkande n. som skulle blifva surrogat för grundskatterne, ett stadgadt myntvärde, nödvändigt för Staten då alla dess intrader ingingo i penningar, och liflig cirkulation af Rörelse-Capitalet, nödväiidigfc för den skattskyldige, då alla utskyldér skulle i penningar utgöras, samt
Majrt framställt den underdåniga anhållan, hvarom här ofvan blifvit nä mildt, så hafva dels berörde 2000 R:dr blifvit begagnade till arfvoden af 2Öo R:dr hvardera åt 8 extra Provincial-Läkare, anställde i Helsingborg, Sölfvitsborg, Wernamo i Småland, Alingsås, Sigtuna, Ljusdal i Norra Helsingland, Hernösand och vid Vestra Wingåkers Kyrka i Södermanland, hvilken sistnämnde station blifvit utsedd i stället för Lyksele i Westerbotten, dit någon sökande icke sig anmält; dels ock vederbörande Landshöfdingar, genom Sundhets-Collegii för • sorg hörde, för alt, till följd af Rikets St:s förrberörde åstundan, uppgifva hvad i hänseende till en förbättrad Provincial-Läkarevård ansåges böra vidtagas, icke allenast begärt att få behålla de 8 extra Provincial-Läka - fätalssamt Allm, Besv.- och Qeconomie-Utskoitens Utlåtande JS:o 8. i3 re, som redan blifvit anställda, utan äfven att nya sådane måtte förordnas i Falköping, vid Kisa i östergöthland, i Ulricaehamn, i Gamleby Köping af Calmar Län, vid Rättvik i Dalarne, vid Arvika i Wermland, i Hudiksvall, i Östersund och i Calix af Norrbottens Län, äfvensom Kongl. Majlis Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län förnyat sin förut gjorda underdåniga anhållan, att Bataillons-Läkare matte få stationeras på Oroust, eller andra uppgifna, från nödig Läkarevård, genom deras läge, afskiljde orter i Bohus Län; hvarefter Kongl. Maj;t, under den September och 14 December 1833, i Nåder beslulit och förklarat: att, på det de fleste Län måtte kunna förses med önskadt antal Provincial-Läkare, utan att kostnaden för deras aflöning blefve alltför betydlig, ville Kongl. Maj:t tillåta, att Bataillons-Läkare, som ville åtaga sig extra Provinciai-Läkare-befattning inom det