Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är det ifrågavande bolags enskilta kassa och egna angelägenheter, i afseende hvarpå man vill föreskrifva såsom ett ovilkorlig! åliggande, att de skola förvaltas af en person, sorn Bolagsmännen sjelfva icke hafva utsett. Då borde man bestämma luiru vidsträckta denna persons rättigheter äro. Jag vill erinra mig, fast jag icke nu har författningen till hands, att just i denna del fanns i afseende på ilen i Götha kanal-bolags Direkt, insatte serskilde Direktör, ett ganska betydligen inskränkande stadgande. Om K. M. finner en sådan föreskrift nödvändig, så lemnar den, i slutet af betänk:t föreslagna generella hemställan, K. M. rättighet, att efter behag derom förordna, och härigenom skulle jag äfven tio allt hvad som behöfdes i denna sak vara stadgadt, enär den af Utsk. föreslagna granskningen icke blott innefattar granskning af bolagets räkenskaper utan äfven granskning af förvaltningen af bolagets angelägenheter, hvaraf följer, att K. M. kan låta följa dem dag för dag och limma för timma, örn del finnes nödigt. Föreskrif ten innefattar således all möjlig latitud för Regeringen, och detta är en väsendtlig omständighet. Jag yrkar bifall på betänk. Frih. af Ugglas, Kurt Gust.: Här har blifvit yttradt, att det skulle vara en väsendtlig skilnad emellan det bidrag, som Staten lemnar till åtskilliga kanaler och den nu förevar:de frågan. Den näst föreg:de talaren har äfven yttrat, att, om det vore samma förhållande, så skulle han hafva biträdt Gr. Lagerbjelkes förslag. För min del anser jag, att det bidrag, som Staten lemnar åt ifrågavande företag, klöfver en vida större eftersyn frän Statens sida än det bidrag, som blifvit lemnadt åt kanalerna. Här är i fråga att garantera ett bolag en viss årlig inkomst af ett företag. Beloppet af denna årliga inkomst beror hufvudsakligen derpå, huru detta företag kommer att förvaltas. Af denna auledn. anser jag det kunna medföra ganska mycken nytta, att Staten, som garanterar bolaget denna årliga inkomst, äfven har sin röst med i bolagets angelägenheter.
Exc. ansett den nu ifrågavide motionen rätteligen tillhöra Ekon.Utsk:ts behandling. Hr Dalman: Då min motion åsyftar icke allenast att the ater-censuren måtte uphäfvas, utan äfven att ett annat stadgande i dess ställe måtte antagas, finner jag mig nödsakad att vidhålla min åsigt ang:de det Utsk., dit motionen bör remitteras, och anhåller derföre vördsamt om propos. till R. o. Ad., huruvida den anser motionen böra tillhöra Lago. Ekon.Utskm. Härå genmälte H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att motionen visserligen kunde öfverlemnas till Lag-o. Ekon.Utsk:ns gemensamma behandling, men som remiss af en och samma motion till flere Utsk. förorsakade åtskilliga olägenheter, samt Talmannen derföre , öfverenskomma att i allmänhet framställa propos. å remiss till endast ett Utsk., hemställde LI. Exc. att jemväl vid detta tillfälle så finge förfaras. Hr Dalman: Jag har visserligen ingenting emot att motio nen remitteras till blott ett Utsk., men jag anhåller då att detta måtte blifva LagUtsk:t. Hr Hjärne, Harald: Då jag var ledamot af Ekon.Utsk-.t vid 1834 års Riksdag, då det Betänk, afgafs, som här blifvit åberopadt, ber jag att få uplysa, att frågan då icke var densamma som nu. Ekon.Utsk:t fick sig nemi. en motion tillsänd, som innehöll att förbudet mot enskilda theatrars upförande skulle uphäfvas. Den innehöll ingenting ang:de censuren och var således af ekonomisk natur. Ehuru emellertid Utsk:ts majoritet afgaf ett afstyrkaude Betänk, på motionen, föranledde dock de diskussioner, som der förevarit. Gr. Horn, hvilken var Ordförande, att afgifva ett särskildt Utlåt., hvilket medföljde Utsk:s Betänk, såsom en reservation. För att motivera sina åsigter, ansåg sig Gr. Horn böra tillstyrka R.
Advokatfiskalsembetet under åtalets utförande antagit, utslag bordt kunna af Rådstufvurätten expedieras inom en månad efter det nämnde förhör blifvit verksteldt; samt Rådstufvurättens Ordförandes och Ledamöters uppgift, att sedan Lundqvist efter rymningen blifvit till stadshäktet återförd, målets afgörande blifvit fördröjdt deraf, att så väl Lundqvist enskildt, som lian och Petter Jonsson gemensamt varit till förhör inför Rådstufvurätten inställde, desto heldre måste anses vara emot verkliga förhållandet stridande, som Rådstufvurättens berörda protokoll, hvilket trenne af Rådstufvurättens Ledamöter förklarat innehålla alla tillgängliga upplysningar rörande målets behandling, icke utmärkte, att Rådstufvurätten, efter det anmälan örn Lundqvists återkomst till häktet skett, med målet vidtagit någon åtgärd förr än den 8 November, då hufvudsaklig! utslag beslutats; alltså och enär, vid sådant förhållande, det låge Förklaranderna (de tilltalade) till last, dels att omlörinälta måls afdömande blifvit utan laga skiil fördröjdt från den 21 Maj (då utslaget senast bordt kunna vara utfärdadt) till den 13 November eller fem och tre fjerdedel månader, och dels att Förklaranderne i sina skrifter med osanna uppgifter rörande anledningen till dröjsmålet sökt Kongl. Hofrätten förloda, samt i följd af detta dröjsmål Lundqvist och Petter Jonsson blifvit i häkte qvarhållne, den förre ett hundrade femtiotro, och den senare ett hundrade sjuttiofem dagar längre än vederbordt, hvarigenom Norrköpings stad för deras underhåll fått vidkännas kostnader, som enligt vederbörlig uträkning uppgått till sammanlagd! belopp af Ivratiosju riksdaler 40 sk. banco; pröfvade Kongl. Hofrätten i förmågo af 1 kap 12 § och 14 kap. 8 § Rättegångsbalken rättvist på det sätt bifalla Advokatfiskalsembetets framställde påståenden, att Rådstufvurättens tilltalade Ordförande och Ledamöter dömdes att gemensamt böta för försummelse i doinareembetets utöfning trettiotre riksd.
(Jlyds.-Afd.) be uti 155:teoch efterföljande §§, till och med den 209:de, af hittills gällande regletnente meddelade stadganden, angående styrelsen öfver samt betjeningen vid Riksgälds-kontoret* har Stats-Utskottet, på sätt bifogade förslag visar, ansett böra i det nya reglementet bibehållas, med iakttagande af några tillägg och förändringar, för hvilka Utskottet här nedan får redogöra; varande för de §§, detta förslag innehåller, nummerföljden fortsatt från de föregående afdelningarne af det nu uppgjorda reglementet, oaktadt hvarje serskild §:'s nummerordning* vid reglementets utfärdande, mäste förändras* i anseende till några af Rikets Bländer numera fattade beslut, som böra i sao:ma reglemente intagas. i?f §, angående antalet af de Fullmäktige, åt hvilka styrelsen öfver Riksgälds-kontoret är uppdragen, 178 §, angående ersättandet af uppkomna ledigheter bland Fullmäktige, 179 §, angående Suppleanters inkallande, 180 §, angående den ed, Fullmäktige Skola aflägga, 181 §, angående upphörandet af Fullmäktiges befattning, 182 §, angående Fullmäktiges allmänna åligganden, 183 §, angående Fullmäktiges tydnadspligt samt redovisningsoch ansvarsskyldighet, 184 §* angående inhemtandet af Revisorernas låd och yttranden, 185 §, angående Fullmäktiges honoraria samt resekostnadsersättningar, 186 §, angående målens föredragning och afgörande, 187 §, angående den ort, der Fullmäktiges sammankomster böra hållas, 188 §, angående tiden för sammankomsterna samt förandet af protokoll dervid, 189 §, angående BiH. till II. St.
Reservation af Herr Oxehufvud: ”Jag reserverar mig emot Utskottets beslut, rörande behandlingen af denna fråga, eller att endast bedöma den del deraf, som angar Riksgälds-Contorets behof af ett så beskaffadt Creditiv, som det Banco-Utskottet föreslagit, utan anser att, .då Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion blifvit remitterad lill Statssamt Banco-Ulskottens gemensamma behandling, det äfven ålegat Stats-Utskottet att ingå i pröfning af frågan i sin helhet. Med Hr Oxehufvud hafva instämt: Hr af Billbergh, Hr Langenberg, *amt Riksdagsfullmägtige A7ils Strindlund och 01. Månsson. Ankom till Exp.-Utsk. d. 16 April. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Statsutskottets Memorial N:o 424, om förtydligande af Rikets Ständers beslut, angående garantie för Hypotheks-För - eningar, femte förslag till hufvudgrunder för sådane Föreningar(Rgs* Afd.) Ofvanberörde Memorial, som Preste-Ståndet i allo bifallit, har från de öfriga 3:ne Riks-Stånden till Utskottets förnyade handläggning blifvit återremitterad t, på grund af deremot i åtskiliige delar framställde anmärkningar, nemligen: 4 Stats-Utsioltets Utlåtande JV:o 447' Vid Morn. Lit.
Landsförvisnings-straffet borde uphöra såsom påföljd på ett sådant affall. Men jag ansåg att detta straff borde bibehållas såsom påföljd dels för sådana som befattade sig med proselytmakeri, och dels för sådana som ville öfvergå till icke här i Riket tillåtet religions-samfund, utan att begagna den lagliga vägen att först anhålla om tillstånd att bilda ett sådant samfund. För dem ansåg jag ingen annan påföljd vara lämplig än landsförvisning, och jag vidhåller ännu denna åsigt. Om jag icke missminner mig, hade jag då den tillfredsställelsen att finna min åsigt i hufvudsaken, nemi. hvad angick en inskränkt religionsfrihet, delad af LagUtsk:s ordfide. Jag har i dag erfarit, huru som den värde Gr:n varit i tillfälle att nu afgifva ett lika vidlyftigt anförande för den oinslcränkla religionsfriheten som han då afgaf för motsatsen, eller den inskränkta religionsfriheten. Det skulle trötta Eder mina Hrr allt för mycket 174 Den 3 Februari f. m. Om jag ingick i vederläggning af hvad Hr Grin här anfört till förmån för hvad han vid förra tillfället bestred, och jag är för öfrigt öfvertygad att alla lika med mig skola finna, att det yttrande Gr. Sparre i dag afgifvit, fullkomligt tillintetgöres af det han afgaf förra gången, hvilket var detta sednare i förtjenst vida öfverstigande. Ilvad angår LagUtsIcs här framstälda förslag, så förefinns det enligt min tanka en omständighet, som gör att det i dess närvide skick är omöjligt att antaga. Ett bifall till detsamma skulle nemi. innefatta en fullkomlig revolution af grundlagen. Enligt Otskis förslag skulle det nemi. icke blott vara tillåtet att öfvergå till hvilket religions-samfund som helst, utan det skulle äfven vara tillåtet alt icke alls hofva någon religion. Jag hemställer till Eder mine Hrr, om icke detta strider mot grundlagen. Grundlagen stadgar: att Konungen skall tillhöra den rena Evangeliska läran, att till civila embetsoch tjenstemän icke skola utväljas andra än de som tillhöra denna lära, och att hvar och en af Konungen skall skyddas vid sin religion.
Hon sätter sin karaktär på hemmets yttre utstyrsel, hon pryder hemmet och gör det angenämt, på henne beror till största delen, om barnen äro goda och välartade, och om tjänarne göra sin plikt med glädje. Det är då icke af så stor vikt, om hon kan berätta om Alexander den stores härtåg, eller om hon lärt sig lösa andra gradens ekvationer, som om hon vet att sköta hemmets IDUN 180 mångfaldiga bestyr och har en allvarlig vilja att gifva sina barn en god uppfostran samt att bereda sin man sällhet och lycka. M o - dern är barnens bästa lärare, emedan de kunskaper hon meddelar dem äro för lifvet af högsta vikt, och emedan hon så väl förstår att lämpa sina lärdomar efter deras uppfattningsförmåga. Hustrun är mannens bästa hjälp och tröst, ty emedan hennes begåfning är så olika mannens, gagnar hon honom i de fall, då han själf saknar lust eller förmåga att verka. Barnen äro icke blott en föreningslänk mellan föräldrarne, de utgöra framtidshoppet, den kommande generationen, som skall realisera, hvad vi ännu endast drömt om. På samma gång de erinra oss om vår egen sälla barndom, komma de oss att ana ett lyckligare tillstånd för kommande släkten. Säll den kvinna, som har goda barn! Säll är hon, om hon kan så vårda sitt hem, att det blir en efterlängtad fristad under det yttre lifvets strider! Säll är hon, om hon förstår att öfva de dygder, hvarpå lyckan hvilar: gudsfruktan, kärlek, förtroende och förnöjsamhet. * * Ju starkare vinden blåser, desto mer för den med sig af stoft och dam. — • Ju häftigare nya åsikter storma fram och vilja göra sig gällande, desto kraftigare uppröres den moraliska atmosfären, och ämnen sättas i rö- relse, som det varit bäst att lemna i fred. Kvinnans fullkomliga likhet med mannen är en tanke utan grund och stöd; kvinnans likställighet med mannen har, i en viss mening åtminstone, fullt berättigande. Kanhända skall, när vinden saktat sig, dammet falla och rena, friska fläktar bringa oss vederkvickelse. — e — n. En engelsk flickpension. Skildrad för Idun af — tz.
De under lilein hamnoch brobyggnadsarbeten uppförde utgifter hafva varit återstod af koslnaderne för nya slussbyggnaden och kajbyggning vid nybrohamnen, planering af och planteringar å numera så kallade Berzelii park, kajbyggnaden vid slussen och ordnandet af slussplan, kajbyggnad vid skeppsbron samt åtskillige reparationer, så väl å bron öfver norrström, som en del af kajen. Den år 1851 fullbordade nya slussbyggnaden har kostat, enligt slussbyggnadsstyrelsens räkenskaper, 335,047 R:dr 4 sk. 9 rst., hvartill komma Drätselkommissionens utgifter, synnerligast genom värdet af slussen och å planen dervid nedrifne byggnader 62,463 R:dr 5 sk. 1 rst., eller tillhopa 397,510 R:dr 9 sk. 10 rst. banko. Hamnoell brobyggnadsfondens skuld, som vid 1851 års början utgjorde 363,773 R:dr 19 sk. 3 rst., uppgår, hufvudsakligen genom ett hos handelsoch sjöfartsfonden upptaget amorteringslån af 300,000 R:dr, vid 1855 års slut till ett kapital-belopp af cirka 747,000 R:dr, hvaremot tillgåugarne, utom de inom linien i räkenskaperne upptagne värden af nybyggde broar och kajer, 1,727,053 Rdr, bestå endast af värdet af Öfverståthållare—huset, bokfördt till inköpspriset 16,666 R:dr 32 sk. banko. Angående borgerskapets förvaltande verk Bemedlings-kommissionen, om hvars föremål och verksamhet i föregående berättelser blifvit omförmäldt, hafva Borger skapets Äldste uppgifvit följande:
Jag har svårt vid att utreda egenteliga orsaken till detta förslag. Det innehåller väl en likhet med Assistance-inrättningen, men jag skulle tro, att det icke ari denna väg, som Bankens utlåning bör betraktas, utan att Bankens pant antingen bör relaxeras eller ock tillfalla Banken, på det den icke må besväras med någon särskild bokföring ensamt för enskildta. Ytterligare förekommer 7° Den 27 Ju lii f. m. under Lit. d. tillstyrkan af, att tiden, inom hvilken panten efter förfallodagen niå utlösas, eller lånet omsättas, skulle inskränkas till 3 ifrån 6 månader, som det förut varit. Jag anser detta inefatta alldeles för korrt tid. Der säkerhet är presterad i guld eller silfver, hör natt och år lemnäs till så kallad respit-tid, för rättighet att återlösa panten; ty sådana omständigheter kunna inträffa, att det blir omöjligt, inom tre månader efter förfallodagen, återlösa panten. Jag kan icke heller gilla Utskottets under Lit. e. afgifne förslag, att upphöja räntan å dessa pant,elån ifrån 3 till 5 procent. Då Banken icke kan hafva större eller bättre säkerhet, än att genast återfå silfver, önskar jag, att den hittills varande 3 procents beräkningen måtte bibehållas. a Som jag skulle förmoda, att alla utländska myntsorter höra få emottagas efter deras skrot och korn, hvarefter de nedsmäldte i plantsar controlleras, önskar jag den utsträckning uti Utskottets under Lit. f. afgifne förslag, att Banken förklaras skyldig beläna alla utländska myntsorter, samt controlleradt silfver och guld. Det under Lit. g. af Utskottet gjorda förslag, ”att utlåning på ”guld och silfver tills vidare må besörjas vid ”Banken i Stockholm allena, och ej tillika ”vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö,” är rigtigt, så länge något kostnadsfritt transportmedel för guld och silfver derifrån till Den 27 Julii f. m. 7' Banken icke genom portofrihet blifvit Banken beredt; men jag föreslår till afhjelpande af denna svårighet, att Banken må lemnäs postfrihet, samt att Utskottet må uppgifva den tyngd, som med hvarje post får afsändas.
Men som upplagan kan, vid rättegångens slut, redan vara föryttrad, och ändamålet med confiscationsbeslutet följaktligen måste, i detta fall, helt och hållet förfelas, synes den enskilde målsegandeu i sjelfva verket icke mindre berättigad, än Ilof-Cancelleren eller hans Ombud, att, vid åtalets början, genast få upplagan med qvarstad belagd, dock emot laglig förpligtelse att, om skriften frikännes, ersätta författaren eller hans rätts innehafvare all den skada och förlust uppehållet må pröfvas hafva medfört; och i händelse denna åsigt skulle finnas rättsenlig, uppkomme deraf jemväl det resultat, att besvär hos ÖfverDomslolen ej borde lägga hinder för qvarstads-utslagets omedelbara verkställighet. I öfverensstämmelse härmed får ock Conslitutions-Utskottet, till grundlaglig behandling, vördsamligen föreslå efterföljande, genom uteslutning och tillägg, förändrade redaction af Tryckfrihets-Förordningens 5 §:s n:e mora. 11:0 ”Angripes afgörande vid Domstolen.” ”Skrift, som åtalas, skall, såframt målseganden det äskar, genast med qvarstad beläggas; och bestämme sedermera, om skriften j örklar as obrottslig, Domaren det er sättnings-ansvar, som pä åtalet och q var staden följa bör.” Stockholm den 27 Mars i835. N:o 114* Ankom till Exp.-Utsk. oten 1 April. Memorial, med förslag till ändring i 61 §. HegeringsFormen. Med anledning af den, i Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 55, åt 61 §. Regerings-Formen gifna tillämpning, som skulle ingen, under löpande året, af Rikets
Liljencrantz har dock förbigått en omständighet, hvarpå jag önskar fästa upmärksamhelen nemi. luiru medlen skola tillställas Fogdarne för alt vederbörande tillhandahållas. Skola de af K. Befh.-de tillsändas Fogdarne på fribrefspost? Statens skyldighet är dock icke att bekosta postporto för sådant ändamål. Om likväl medlen på detta sätt skola fogdarna tillställas, men medlen under vägen antingen genom rån eller stöld förkomma, hvem skall ersätta deni.? Är det Slaten som sådant åligger? Men om icke utredas kan huru medlen förkommit, hvem skall då gälda skadan eller skall kommunen förlora medlen? Härom säger Utsk. intet och möjligen kan ersättningsskyldigheten drabba Staten, i hvars kassor medlen en gång varit redovisad. Mig synes, att sedan medlen till ränleriet inkommit, må de efter K. Befludes anordningar derifrån af vederbörande sjelfve uttagas, hvarigenom Staten och dess upbördsmän äro från allt ansvar frie. Pä grund af alla dessa skäl förenar jag mig med Gr. Liljencrantz. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf: I hufyndsaken förenar jag mig med Gr. Liljencrantz och Hr Printzensköld. Kronofogdar och Länsmän utgöra nära nog den enda polis, som finnes inom länen och fordrar man, alt de skola upfylla sina åligganden bör man väl icke belasta deni med flera bestyr än de hafva. De äro redan dermed för mycket belastade och jag yrkar alltså afslag å Betänk. Gr. Liljencrantz: I anledn. af en talares anmärkn., att inom Utsk. finnas 4 Landshöfdingar får jag nämna, att jag ingalunda saknar kännedom derom, men ehuru ingen af dem bifogat Betänk, någon reservation, följer deraf dock icke, att de delat Utsk:s åsigt.
Nej — 141. Maj e. m. Sedermera upplästes ocii godkändes följ:de förslag till vöterings-propos. i hufvudfrågan: »Den som afslår Stats-Utsk:ts hemställan i 11:te punkten af Utlåt:t N:o 87 och antager Hr Skogmans förslag, att R. St:r för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden skola bevilja ett anslag af 4,672,000 rdr, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. Stats-Utsk:ts nyssnämnde hemställan och bifaller Gr. Taubes förslag, alt R. St:r för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtnnafjärden samt till påbörjande al fortsättningen derifrån i riktning åt Sala, skola bevilja ett samrnanräknadt anslag af 5,724,000 rdr rint, hvarutaf 4.672,000 rdr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för fortsättningen af denna jernväg till Sala». Härefter företogs voteringen, vid hvars slut rösterna bcfunnos halva utfallit sålunda: Ja — 149. Nej — 144. Frih. af Ugglas: Den 12:te punkten innehåller att »norra stambanan må framdragas till Saltsjön samt bangård för densamma anläggas vid eller i närheten af Ladugårdslandsviken.» Hå ett beslut i detta afseende kommer att stå i sammanhang med saminanbindningsbanan genom Stockholm, så vågar jag hemställa, om icke R. o. Ad.ville uppskjuta behandlingen af 12:te punkten till dess R. o. Ad. pröfvat 14:de punkten. Frih. Raab: Jag begärde ordet för att framställa samma begäran som Frih. af Ugglas, och får således endast förena mig med honom. Sedan R. o. Ad. lemnat sitt bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, föredrogs 13:de punkten.
Jag anser derföre att behandlingssättet i delta fall lämpligast öfverlennäs lill Hr Frih. o. Landtnäs egel bedömande. Hr Hjerta, Lars: Jag skall endast utbe mig att få yttra några ord, i fråga om remiss. Jag måste tillstå, alt mig förekommer saken så, alt icke något grundlagsbud ovillkorligen säger, alt remiss skall ske af denna fråga, utan att Ståndet äger fullkomlig frihet alt fatta sitt beslut; men jag tror också, alt det icke finnes något bud i grundlagen som hindrar att en sådan remiss må äga rum. Af denna anledn. vill jag säga några ord till förmån för remiss till Const.Ulsk., emedan jag tror alt deruti ligger ett sätt, att möjligen kunna förena de båda motsatta partiernas tankar. De talare, som hufvudsakligen bär hafva motsatt sig Frih. Tersmedens motion, hafva som skäl för att få R. o. Ad:s beslut på sin sida, framställt behofvet och nödvändigheten af att, i händelse del K. förslaget blefve afslaget, få något bättre i stället. De hafva således icke, desse värde ledamöter, utgått från den tanken, att alldeles ingen reform vidare kunde komma i fråga, och det är redan en sak, hvarför man bör visa erkänsla. 8* 11G Don 11 December. Det finnes också ingen, sora ej delar denna deras åsigt, ty livar oell en önskar något bättre än det K. förslaget, ja, jag tror att en hvar, i en så vigtig angelägenhet, önskar att nationen mätte erhålla det hästa möjliga man kan länka sig; men som icke alla R. o. Adis ledamöter kunna hafva en och samma åsigt om hvad för fäderneslandet vore det hästa möjliga, så är det klart, att man icke kan komma till ett resultat på aunat sätt, än att meningarne förena sig om något positift, om det än icke skulle vara det hästa möjliga. För att komma lill ett sådant resultat, är det som jag tror, att remiss tili Const.Utsk. af Frih. Tersmedens motion vore nyttig, och det af följande skäl:
En våldsam smärta genomträngde vid dessa ord moderns hjärta. Med en häftig rörelse drog hon gossen opp i sin famn och kysste hans varma kind. » Nej, » sade hon och sväfvade litet på rösten, * Gud skall nog låta mig behålla dig, min älskling! » Men hon greps med detsamma af en aggande ångest — hvad var det för ett mörkt fantom hon själf hade frammanat? Dumheter! Lille Daniel satt ju varm och lifskraftig i hennes knä. Fram mot aftonen blefvo rosorna på lille Daniels kinder ännu rödare och han beklagade sig öfvei smärtor i hufvud och hals; följande dag var han allvarsamt sjuk. Nu följde för Daniels mor en lång tid, under hvilken hon endast gick upp i ett enda intresse — det att vårda sin sjuke gosse. För ej så länge sedan hade hon suttit vid sin mans dödsbädd, och barnet var nu hennes allt på jorden. Om och om igen frågade hon sig, om det var en synd att afguda någon så, som hon honom, och hon darrade af fruktan för svaret. En viss grad af själfviskhet ligger det ju i hvarje jordisk kärlek, men dess skuggsida, ett lidande lika gränslöst, som kärleken är stor, borde vara ett utjämnande försoningsoffer. Men snart visste hon dock, att så skulle ske — att allt var förloradt. Läkaren, hvilken på sista tiden infunnit sig flere gånger om dygnet, gaf ej längre något hopp. När lille Daniels ögon slötos för att aldrig mer se upp till henne, tyckte hon, att allt omkring henne insveptes i mörker, och vanmäktig sjönk hon nej vid hans lilla bädd. * Hon vaknade åter till ett medvetet lif — nu så tungt, så tomt. Det låg framför henne som en ändlös öken, hvilken hon var ålagd att sträfva igenom, halfkväfd af dammet, dignande under bördan — utan att en enda blomma blomstrade vid vägkanten. Men lifvet är lika obevekligt som döden, och hon måste lefva 0 ' et ut, hur förfärligt det än syntes för hennes trötta sinne. * Frosten hade satt fina isblommor på de låga fönstren i huset midt emot, där strykerskan bodde. Daniels mor satt och stirrade därpå, utan att ändå se det.