Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afsides liggande trakter, där de få familjerna vanligen voro besläktade med hvarandra, kunde härigenom en ung man alldeles sättas ur stånd att välja sig brud inom kretsen af sina bekanta. Ännu ogynsammare artade sig förhållandet, om äktenskapskandidaten redan förut varit gift, var änkeman eller änka. Ty i så fall utestängdes han eller hon ej blott från egna släktingar, utan äfven från sin aflidne makes eller makas. » D e två hafva varit ett kött, » — heter det — » och mannens bröder äro därför också hustruns bröder, hans kusiner hennes kusiner. » Det fall, som nu så ofta inträffar, att en man efter sin hustrus död äktar hennes syster, tedde sig för den tiden som en den mest motbjudande vederstygglighet. Ja, änkemannen fick ej ens gifta sig med hennes kusiner eller sysslingar. Detta allt hade naturligtvis sin stora betydelse i en tid, då umgängeslifvet var så föga utveckladt, då de tillställningar, som öfver hufvud taget ägde rum, voro nästan uteslutande rena familjefester, bröllop, barndop o. s. v.; och här var det icke minst alla dessa för giftermål med hvarandra omöjliga kusiner och halfkusiner, som sammanträffade. Det var m. a. o. en tid, då tillfällena för icke besläktade att i umgängeslifvet råkas i allmänhet voro mycket få. Härtill kom, att då någon gång sådana tillfällen verkligen gåfvos, såsom t. ex på adelns herredagar och supting, var umgängeslifvet mellan båda könen allt annat än fritt och otvunget. Utanför dansen fanns för de unga endast en ringa möjlighet att växla ett enda ord. Ty med äkta nordiskt misstroende betraktades ännu på den tiden — liksom i sagotiden — hvarje man, hvilken öppet sökte en kvinnas sällskap. Enligt den allmänna meningen betedde han sig omanligt, och han kunde ej anses hafva annat än ondt i sinnet.
Den ådle Grefven bär erinrat, att uttrycket; det Grefve von Schwerin hegärde frqgan på, bordet, vöre mindre riktigt, och att i stället endast bardt nytfjas den vanliga termen: begärdes pä bordet, hålst äfven en annan Ledamot skall jemte Herr Grefven begärt adressens bordläggning. 1 anledning häraf får jag åran upplysa, att så vidt jag vid tillfället kunnat fatta och förmärka, icke någon mera ån Herr Grefve von Schwerin yttrade den omnämnde begäran, I öfrigt torde dej tillåtas mig anmärka den skillnad, sorn mellan de tre termerna: lader på bordet, begärdes på bordet, och begärdes på bordet oj den eller den Ledamoten, åger rum. Då nemligen en våckt motion eller ett inkommit Betänkande första gången uppläses, och icke Den Z Februarii, *47 någon Ledamot af Huset yrkar, att Motionen eller Betänkandet må hvila på bordet, men sådant enligt tiri ndlagens föreskrift i alla fall bör ske, nyttjas i Protocollet termen: lacles pd bordet. Då åter efter uppläsning af en Motion eller ett Betänkande, en eller flere Ledamöter ropa: på bordet, utan att det år möjeligt, att till Pro^ tocollet fatta, hvilken eller hvilka gifvit deras önskan såmedelst tillkånna, brukar man vanligen i Prntocollet införa: begärdes på b or det \ men om en Ledamot uppstiger på sin Bänk och derifrån begär, att fiågan må få hvila, så har man alltid brukat, att i Protocollet till namnet antekna bemålte Ledamot. Till denna upplysning torde jag få lägga en annan, den, att, då Herr Landt-Marskalken redan framställt proposition i en våckt fråga, och någon Ledamot begår frågans bordläggning och beslutets inställande, aldrig mig vetterligen den obestämda termen: begärdes pd bordet blifvit i Protocollet nyttjad j utan har vid sådan händelse alltid blif. vit derstädes fullständigt antecknadt, af hvad anledning frågan kommit att hvila, och således den persou äfven blifvit till namnet upptagen, som äskat ytterligare anstånd med frågaus handläggning.
Deremot, och då Utskottet lika med anmärkaren funnit det stadgande i 78 § Riksdags-Ordningen, att s/6-delar af Ståndets röster behöfvas för att tillåta ett sådant tilltal, försvåra möjligheten att ställa en Riksdagsman under tilltal, har Utskottet, uti sitt till Respective Riks-Stånden afgifne förslag till förändringar i Rikets Grundlagar, föreslagit en förminskad proportion af 2/3-delar. Den förändring af 78 § Riksdags-Ordningen, som anmärkaren föreslagit rörande en Riksdagsman, som särskildt trycker ett yttrande inom sitt Stånd utan detsammas bifall, fann Utskottet största skäl att tillstyrka och har i detta afseende hos de Respective Riks-Stånden till nästkommande Ständers sluteliga afgörande anmält det tillägg, anmärkaren föreslagit uti 2 Mom. af 78 §:n efter orden »Riksdags-Ordning utsätta»: Vare en hvar, som utan sitt Stånds begäran pä egen kostnad låter särskildt trycka ett i något Stånd eller Utskott ingifvet Memorial, enahanda Författare-ansvar underkastad. Utskottet har äfven funnit den säkerhet, en Riksdagsman bör i Grundlagen hafva sig förvarad, röra hans gerningar såsom Medlem af den Expedition N:o 14. 239 Lagstiftande Magten. Då den Verkställande Magten alltid äger styrkan, bör Individuen fredas mot denna styrka genom Lagen; hvilket fredande i afseende på den Verkställande Magten Utskottet anser vara vunnet genom den 110 §:ns föreskrift. Men, då en Riksdagsman i sina yttranden anfaller Individuer, skulle, om han ej sjelf finge betragta sig som Individue, den personliga säkerheten för heder och godt rykte vara i våda. Utskottet har till förekommande af dessa olägenheter ansett det af anmärkaren i denna del uppgifne förslag vara tjenligast och dervid funnit det yrkade Författare-ansvaret för individuella förolämpanden af Personer utom Ståndet böra äga rum, äfven utan att sådane yttranden blifvit särskildt genom trycket allmän gjorde. En fråga af den mest grannlaga beskaffenhet är visserligen den, huruvida förändringar uti Grundlagen vid Urtima Riksdagar få företagas.
Eskilstuna fristad vid dess ofvannämnda förening med så kallade gamla staden åtagit sig vida högre bidrag än förut till tjenstemäns aflöning och åtskilliga andra utgifters bestridande; då, enligt de upplysningar Kollegium varit i tillfälle sig förskaffa, stadens inkomst af till densamma donerad jord är ganska obetydlig, och några afgifter till staden å varu-tillförseln icke äro medgifna, samt då någon väsendtligare tillväxt i stadens rörelse icke lärer kunna förväntas förr än, genom fullbordandet af den utaf ett bolag år 1855 påbörjade anläggning af kanaloch segelled mellan Eskilstuna och Mälaren, direkt sjöfart från och till staden kan öppnas, så, och i betraktande af den mindre bemedlade ställning, hvari stadens innevånare i allmänhet sig befinna, synes det för närvarande icke kunna billigtvis ifrågasättas, att nämnde stad skall tillförbindas att bekosta hvad utöfver dess nuvarande bidrag erfordras för aflöningen åt omförmälde tjenstemän derstädes, och lärer följaktligen någon annan utväg för dessa tjenstemäns bibehållande vid dem tillagda löneförmåner icke förefinnas, än att stats-verket tillsvidare och intilldess Eskilstuna stad må blifva i tillfälle att ensam bestrida ifrågavarande aflöning fortfarande bidrager med det för berörda ändamål erforderliga belopp. Hvad särskildt angår den af Revisorerne ifrågaställa lämpligheten af omförmälda lönebidrags anvisande å manufaktur-medlen, anser Kollegium, att då de tjenstemäns befattningar och åligganden, som af berörde lönefyllnader äro i åtnjutande, hafva ett väsendtligt afseende å befrämjandet af det med fristads-inrättningen åsyftade ändamål, smides-manufakturens förkofran, ifrågavarande utgift icke bör betraktas såsom främmande för de till inhemska näringarnes bestånd och utveckling anviste allmänna medel. Enär likväl, sedan Rikets Ständers af Revisorerne omförmälda beslut om upphörande af andra eller högre afgifter å varor, som med främmande fartyg inefier utföras, än om ineller utförseln sker med Svenska fartyg, numera vunnit Eders Kongl.
Cronhjelm, att den bör förfalla, och jag är, jag tillstår det, 494 Den 14 Maj e. m. i afseende på de öfrige §§, så tvifvelaktig, alt jag äfven i afseende på dem vore färdig att yrka detsamma. Hr von Hohenhausen: Jag tror mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det i detta fall, mera än i allmänhet, är angeläget att iakttaga en stor grannlagenhet och noggrannhet i formernas tillämpning. Man vet mycket väl, att ett mäktigt intresse inom landet önskar, att ingen slags ändring i nu gällande octrojer för privatbankerne skall äga rum, utan att de måtte i all evinnerlighet fä förblifva sådane som de nu äro, hvaremot ett annat intresse, som ser det allmäuna af saken, önskar en reglering i detta afseende. När det är så beskaffadt och stäldt, är det angeläget, att Svenska nationen får se, att man med opartiskt lugn afgör frågan, på sätt formerna föreskrifva. Gr. Cronhjelm har sagt, att denna privatbankslag hufvudsakligen rörer sådane banker, som utgifva egna sedlar. Detta är sant; men den rörer äfven sådane, som kunna röra sig med riksmynt, och i delta afseende finnes den sista §, hvilken icke blott innehåller det stadgande, att om sådane banker gäller hvad om bolag i allmänhet uti lag och författningar nu är eller framdeles varder stadgadt, utan som äfven hänvisar på de stadgandcn, som nu finnas, rör:de de förmåner, som privatLankerne, med iakttagande af hvad 1 § stadgar, må äga att åtnjuta. Nu hafva Presteoch BondeStm utsträckt föreskrifterna i denna 21 § och lagt dem till grund för sitt beslut, att enskilda banker icke skola finnas med rättighet att utgifva egna sedlar, utan att de skola röra sig med obligationer och invisningar, och det går då icke an att emot förmerne förrycka nämnde Stånds rättighet att i frågan besluta.
A sagde dag och på utsatt timma samlades åter medlemmar af Förstärkta StalsUtsk,., hvarvid, på ööigt sätt uprop verkställdes, då jemväl 30 ledamöter af R. o. Ad., samt ett lika stort antal från hvarldera af Presteoell BorgareSlm anmäldes vara tillstädes. Af BondeStts ledamöter hade deremot inställt sig blott 9, nemi. Riksdags-Fu!lm:ge Malts Pehrsson och Pehr Sahlström från Stockholms, Ola Mårnsson från Christianstads, Erik Mall-/ min, Carl Ersson och Per Erik Andersson från Westmanlands, Gabriel Andersson från Elfsborgs, Anders Nilsson från Hallands och Erik Jansson frän Stora Kopparbergs län, och lillkännagafs vid de hegne serskilda upropen af detta RiksStånds Ledamöter, att af de nu icke tillstädeskomne, till Ledamöter eller Suppleanter å Förstärkta StalsUtsk. invalde, 56 representanter af BondeSt., 11 voro med Ståndets tillstånd ”på permission” frånvarande, en Ledamot af sjukdom hindrad att lilistädeskomma, men att öfrige lill ett antal af 44 utan upgifveu anledn. voro ”borta.” HärefleV företogs votering, hvilken utföll på sätt Förstärkta StatsUlsk:s Mern. af sistnämnde dag utvisar; och deltogo uti de 2:ne först verkställde voteringarne, rände brånvins tillverkning och destillering, af BondeSt. endast ofvannämnde 9 Ledamöter, hvaremot, vid genast derefter företagne omröstningar, med anledn. af StatsUtsk:s Mern. JVs 295, ytterligare 21 Ledamöter af det Hederv. Ståndet inställde sig och deltogo i dessa voteringar. R. o. Ad. fann StatsUlsk:s förevar:de Mern. ej föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogs och lades till handlingarne StalsUlskfs den 25 dennes på bordet lagda Mern. JVs 328, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSt.-ns skiljaktiga beslut i fråga om ett aktoratsarfvode.
Doer Kongen og Thronfölgerei; endnu er U.myndig skal det Norske og Svenske Statsraad strax samrnentrajde, for faelleds. at udst3sde Indkaldelge. till Stor-Thing i Norge og Bigsdag i Sverige, §• 7. IndtH begge B.tgers Rep.resentantere ere forsamlede og bave anordnet Begjeringen under Kongens minderaarighed skal et af lige antal Norske og Svenske medlemmer sammensat Stutsraa. d, forestaae Bigernes bestyrelse med iagttagelse af disses gjensidige Grund lov. Delte sarnmensatte Statsraad skal da , under navn af Norges og Sveriges Interims Begjering, bestaae af sex rnedlemrner fra hvert af Bigerne nemlig fra Norge den Norske Statsminister og de tvende Statsraader som ere i Stockholm, tvende Slatsraader, sorn Bertil af den i Norge vaerende Begjering blandt dens rnedlemrner udvaglges , og i h.vis sted den constituerer to. Statsraa er, samt pndelig en Stats Secretair som den beskikker; og fra Sverige de to Statsininistre, flof-Cantzleren, samt to Statsraader, samt endelig en som fertil af det Svenske Statsraad blandt dets egne rnedlemrner vaslges, ogen Stats-Secretair som dek Svenske Statsraad beskfkker. Den 3 804 Den ?o Juli. Den i Norge vseren-le Regjering vedblifver fremdeles at modtage, gjenemgaae og berede alle Norske sager samt overensstemmen ie med dens Instrux at decidere de mindre betydelige sager, og at indstille de vigtigere til det sammensatte Statsraad (Interims-Regeringen) ligesom ellers til Korigen. Digeledes skulle alle
Vidare har Utskottet till behandling förchaft följande, från Ridder, -kapet och Adeln samt Borgare-ståndet remitterade, motioner, som afse anslag, dels till inrättande af nya, dels till utvidgande af redan bildade dylika skolor, nemligen: a) af hr Ekenman, J. F., med hvilken flere af Borgare-ståndets ledamöter instämt, att Rikets Ständer måtte för den tid, nästa statsreglering omfattar, ställa till Kongl. Maj:ts disposition ett årligt anslag af 33,333 r:dr 16 sk. för inrättande af tekniska skolor i de städer, hvilkas innevånare derom hos Kongl. Maj:t sig anmälde och härtill sjelfve ville bidraga, i hvilket afseende motionären föreslagit, att staden skulle bekosta nödig, med bord och bänkar inredd, lokal, jemte uppvärmning, belysning och renhållning deraf; att undervisningen måtte omfatta de ämnen och erhålla den fullständighet, att lärjungen, efter slutad kurs, kunde intagas vid Teknologiska Institutet; att i en med anstalten förenad söndagsoch afton-skola undervisning lemnades åt handtverkslärlingar och andra vid handtverkericrne anställde arbetare i linear-ritning, fri handteckning, modellering, stilskrifning, samt de första grunderne af mekanisk naturlära, arithmetik och geometri; att till hvarje skola anvisades högst 3,333 r:dr 16 sk., med tillstånd, att första årets anslag finge användas till anskaffande af erforderliga läro-apparater, .och slutligen att skolorna erhölle af Kongl. Majit utfärdade
Man synes också allmänt erkänna nödvändigheten att öfvergifva de prohibitiva banor, som i de flesta länder ända hittills varit följda, och att undanrödja de ännu mångenstädes fortfarande menliga verkningarna af förflutna tiders okloka förbudssystemer. I öfverensstämmelse med de af mig nu yttrade åsigter, rör:de ifrågavar. ämne, yrkar jag, att den af Utsk. föreslagna redaction af i2:te punkten måtte varda antagen. Gr. von Fersen: Jag begärde ordet, när en värd talare, Hr af Billbergh, sökte att med de vapen, jag begagnat till försvar för den sats jag yrkade, nedslå samma sats. Hr af Billbergh åberopade den af mig så flitigt citerade 60 § Reg.F. Hr af Billbergh fattade den på sitt sätt. Jag kan icke tyda den på annat sätt, än jag gjort, men hvilket jag anser för en pligt att ytterligare förnya. Hr af Billbergh fästade sig vid uttrycket i 60 §: utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, och ansåg detta stadgande icke stå i strid med det redactionsförslag han framstälde, utan vara dermed öfverensstämmande, enär berörde stadgande i regeringsformen icke förhindrade Ständerna att åt K. M. öfverlåta rättigheten att höja tullen. Jag hemställer, huruvida R. St. äga att ät K. M. öfverlåta denna rättighet, och om icke just detta stadgande i 60 § bestämmer, huru med förhöjningen skall tillgå, nemi. att det är Ständerna, som besluta förhöjningen, och ingenstädes hvarken i denna eller någon annan § stadgas, att Ständerna kunna handlöst öfverlemna till K. M. rät 17 H. 36 302 Den i5 December e. m. tigheten att reglera beskattningen, i hvad till förhöjning deraf hörer.
M:t utan nedsättning af denna summa; och vill man hafva ett korrektiv mot Högsta Domstolons öfverhopande med mål, bör det vara sådant, att det verkar till ändamålet och icke är betungande för den fattige; ty det är orimligt, att den, som eger 250 rdr, skall vara pligtig att, för fullföljd af ett mål hos K. Md, nedsätta 100 rdr. Då lagstiftningen uppställt tre instanser, så att hvar och en skall komma i åtnjutande af rättvisa, bör tillgången dertill vara lika för den fattige och för den rike; men så är det icke nu; ty det kan för mången, som icke kan erhålla fattigdomsbevis, likväl vara 184 Den 7 Mars e. m. svårt att få ihop en stimma af 100 rdr. Sedan Högsta Domstolen blifvit så tillökt, alt den arbetar på två divisioner, och de balanserade målens antal derigenom betydligen nedgått, samt processerna vid underrätterna allt mer aftaga, tror jag icke att revisionsskillingens borttagande skall i så väsendtlig mån bidraga till Högsta Domstolens öfverhopande med mål. Deremot finnas dessutom 2:ne andra kraftigt verkande korrektiver, som, utan att utgöra hinder för den fattige, böra afskräcka den processlystne. Det ena är att tillägga den vinnande hög ersättning för rättegångskostnaden; det andra består i den makt, Högsta Domstolen har att fälla till böter för rättegångsmissbruk, om sådant verkligen eger rum. Den korta tid, inom hvilken 'revisionsskilling skall nedsättas, försvårar ännu mer uppfyllandet af detta åliggande, isynnerhet för den, som bor långt från Hofrätten och icke kan hinna att få underrättelse derifrån och insända penningar, utan måste på förhand förse sitt ombud dermed. Jag har funnit dessa skäl för revisionsskillingens borttagande tillräckligt talande, och jag tillstyrker derföre bifall till Utskits förslag. Frih. Leuhusen: Det är sannt, att instansernas antal är olörminskadt, men detta bör icke omintetgöra den, enligt min tanka, rigtiga grundsatsen, att ju högre målen komma, desto vigtigare böra de vara. Jag hemställer, om det kan vara lämpligt, att de mest obetydliga saker dragas under K.
Dä ivid 1766 ars Riksdag den allmänna Författning widtogs med Kronans Domainer, att de ej längre än pä 15 ars tid finge bortarrenderas emot städja och räntans erläggande efter ärlig markegång, upstod äfmen fräga om Gripsholms Kongs Ladugärd. Riffens Ständer funno dä, att med denne KongsLadugard ivar en helt annan beskaffenhet, an alte andre Kongsgärdar, och att den, hwad arrende-tiden angick, icke kunde begripas under de om Kongsgärdsarrenden 'i gemen gjorde Författningar, och hwarföre Riksens Ständer anfägo Arrende-Eontractets uphäfwands för oumgängeligc och högst nödwändigt, emedan det blifwit afflutadk pä ett med Heyraths - Eoniractet cj instämmande fatt. __ Emedlertid och> intill desi den omförmäldte högst sorgeliga händelsen inträffade, funno Riksens Ständer Kongs-Ladugärden kunna bortarrenderas till' nägot understöd wid StatsWerket; Och som Friherre Duvall fullgjort desi, enligt Conlract, åliggande skyldigheter och förbindelser, samt han, med mindre swarighet än någon främmande, kunde ingä i det wilkor, som, i anseende pä vwisiheten af Kongl. Majsts Lyra lifstid, war oum» gangeligr att pä Kronans fida förbehålla; Sä hemstalde Riksens Ständer, att han mätte wid Gripsholms Kongs - Ladugärd, enligt Riksens Ständers författning wid samma Riksdag, om de Kongsgärds Arrendatorer, som hade perpc melle Contracier och sine förbindelser upfyllt, bibehällas uti 15 är, dock med wilkor, att om merberörde händelse under samma tid Riket öfwerfalla skulle, han dä Kongs-Ladugär den - Den 12 Zebruarir.
Hvad Utsk. i dessa punkter föreslagit, tillstyrkt och hemställt, behagade R. o. Ad. bifalla. 65:te punkten, borgs stad. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Ståndet beviljar denna befrielse för Wenersborgs stad, månne icke en an - S6 Den i December e. m. nan stad, som undergått samma olycka soia Wenersborg, nemi. Wexiö, äfven vore förtjent af samma eftergift. Jag är för min del icke benägen för eftergift i allmänhet, eller förminskningar i Kronans inkomster; men mig synes, att billighet bör iakttagas, och om man vill vara frikostig emot den ena, som undergått en olycka, så bör man äfven vara det emot den andra, som haft samma öde. Således om R. o. Ad. vill bifalla lindringen för Wenersborg, så yrkar jag att den måtte äga ram äfven för W exiö. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Det har visserligen icke undfallit IJtsk., att äfven Wexiö undergått en sådan eldsvåda, som den hvilken gifvit anleda, till den lindring, som nu blifvit föreslagen för Wenersborg; men då ingen motion i och för en dylik lindrings beredande för Wexiö blifvit väckt, så har Etsk. ansett sig sakna anledn. att i sådant afseende inkomma lill KSt. med något förslag, helst Utsk. förmodar, att om Wexiö ansett sig behöfva erhållande af en dylik lindring, motion derom säkerligen inom BorgareSt. hade blifvit väckt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då hvarken i nu gällande bevilln.stadga eller uti det af Utsk. uppgjorde förslag något stadgande med särskildt afseende på Wexiö stad vore intaget, det nu af Hr von Hartmansdorff framställde yrkande syntes böra anses som en särskild motion, hvilken innan den afgjordes borde remitteras lill Bevilln.Utsk. Häruti instämde Hr von Hartmansdorff, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Många funno detta bruk, öfverflödigt, men de flesta tyckte om det. Det kan vara så godt att hafva något att tänka på, ifall det blefve en sömnlös natt, brukade de säga. Men i afton var syster Helena så trött efter dagens ansträngande arbete, att hon nästan mekaniskt upprepade bokens ord. Det var först när hon uttalade slutorden: » tydet är saligare att gifva än taga, » som hon vaknade upp till medvetande om betydelsen af hvad hon Tiåsförärif. Bidrag mottagas med tacksamhet. LOGOGRYF. » Saligare att gifva än taga », mumlade hon för sig själf. Sakta tillslöt hon boken och lät hufvudet sjunka ned mot barnets kudde. Oemotståndligt återvände tankarna till samtalet på morgonen. » Det är saligare att gifva än taga, » upprepade hon åter. Ja, så var det. Nu visste hon, hvarför hon kunde vara lycklig, fastän hon nästan ingen kärlek fick mottaga. Det hade ju blifvit henne förunnadt att gifva i stället. Långsamt reste hon sig och gick bort till den sista bädden i raden. Hon böjde sig öfver den sjuka och sökte med fingret hennes puls, under det hon betraktade henne så forskande, som ville hon med blicken pejla djupet af den unga flickans kroppsoch själskrafter, på samma gång som hon räknade pulsens slag. Undersökningen tycktes emellertid hafva utfallit gynsamt nog, ty syster Helena nickade tillfredsställd och hviskade: » Liten Anna, nu skall jag svara dig på din fråga, om du bara ligger lugn och stilla och inte anstränger dig. Ser du, jag förstår så väl, hur du känner det, ty äfven jag vet, hvad det vill säga att blifva älskad. Ja, se inte så förvånad ut, jag har också varit ung som du en gång. Men den man, hvars kärlek då var mitt lifs lycka, är inte längre bland de lefvande, och sedan han gick bort, har jag jag stått ensam i världen och fått endast litet af hvad du kallar den enda lyckan.
Den ry Mars, Herr leorie lis, l^ils, utbad sig harwid f^ r!plysa, at e, längesedan hade för Upsala Län af Landshöfdingen derstädes en Husesyns och Byggnads-Ordning blifwit söreängen, hwaröfwer Krigsoch Kammar-Vollegiei-nö nyligen afgifwic underdånigt yttrande , sorn nu beror af Kongl. Majus Nådiga afgörande; hwadan ftutas kunde, at den af Herr Grefwe Vs la LZrclie härutinnan föreftagne anstalt wore den basta ac widraga, blott med tilläggning, af wederbörande Ollliegiers hörande, emedan häruti säkert komme ac inga flere omständigheter, som närmast och säkrast kunde af Dem bedömas. Herr Grefwen och Landtmarfkalken gjorde proposition i likhet med hwad Grefwe v<? la 6sr6ie hade föresiagir; hwilken Bifölls, Riksens Högloft Ständers Allmänna Beswarsoch Oeeonomie Utstötts Utlåtande, i anledning af de flere hos Riksens Högloft. Ständer emot Utstoitets förut afgifne Betänkande, angäende Krono - Skjuts /gjorde Anmärkningar, innefattade uti följande til Utstötte: remitteras Handlingar: i:o. Utdrag af Högloft. Herr Vettainen ^.käorclenstolpes viökamen til samma protocoll; z:o Herr Lagmannen Grefwe ä- V^llenborgs Utdrag af Högwördige Präster Ständers ?>oioco>I den 8 Dec. 1309; ;:o. Utdrag afWallofi. Borgare» Stan» pers !'- <ä! pui 6 September samma är; fann 6w. En af Herr Majoren Friherre ). ^V. I^jljenLrgML til Utskottet öfwerlemnad bromcmori» i perka amne, ' Af desse Handlingar har Urskotcer inhämtat, gt emot 1,2, g och 6:re punLleroe uti pet afgifrre