Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han finner, att Gud ej har åt någon viss förlänat den verldsliga makten: deraf följer, att han förlänat den åt mängden; och makten hvilar derföre hos folket. Folket uppdrager den åt en eller flera: det behåller till och med rätt att taga makten tillbaka, att bortgifva den å nyo. Man må ej tro, att detta blott var Bellarmini enskilda åsigt. Det är den herrskande läran i Jesuitskolorna i senare hälften af 16:de århundradet. I en handbok för Biktfäder, som spriddes öfver hela den katolska verlden, och af den så kallade Magister Sacri palatii i Rom var reviderad, läres ej blott, att den kungliga makten är Påfven underkastad, så vidt själarnas salighet det fordrar: det heter der med torra ord: en Konung kan för tyranni eller pligtförgätenhet eller för en rättvis orsak af folket afsättas, och pluraliteten af folket tillsätta en annan 39. Franciscus Suarez, förste Theologiæ Professor i Coimbra. I sitt försvar af katolska kyrkan mot den Engelska, uttydde och befästade Bellarmins lära. Med ögonskenlig förkärlek utbildade isynnerhet Mariana ideen om folksuveräniteten. Alla härvid förekommande frågor afgör han utan betänkande till folkets fördel, och emot kungliga myndigheten. Han betviflar ej, att en Konung kan afsättas, ja dödas, enkannerligen om han angriper religionen. Han prisar Jaques Clement, som först tog Theologerna till råd och sedan gick bort och mördade sin Konung Henrik III. (Ranke. Die Römischen Päpste, ihre Kirche und ihr Staat im sechszehnten und sibzehnten Jahrhundert). Irland och Engelska kyrkan. På en tid, då i fråga om Religionen motsatser af helt annan art, än Katolicism och Protestantism, arbeta i hjertat af Europa, har det ett eget interesse, att betrakta det yttersta, äfven i afseende på Europeisk bildning ”mot det skymmande mörkret” – belägna land – för att nyttja ett Homeriskt uttryck – der de kämpa sin kanske sista strid. Detta land är Irland.
Qwarnar od; ©agar. 15 ©timma H (19) 95U). till 9?. ©t. $)3«t. 1840 & 1841. 10 ©and. i Siffe. 2 93aubet. 23ewiili»ittgS''5ororbn!ngeit, •iiatimuQ.io.ioS-sSmuntaua •pqurgg z *QiJ5 l 'iun>2) oi 'ttSt -'S om •}«& -12> ’JC 1W t!9s -0<'.} a VS & OO tH u ett U sa o YD tD “O O? £ 3 O 6 o c ii ti /> tfi 3 *<s <& tn s « b) -o t?5 « ii .o « 3 »— r « Ö) - C8< « i-» -O <33 C B Cu> a Söt* Savacterfrgullmaater* ©untma* 95tUarber* !Q ♦ '£59$ Afgift. alntal. afgift. Slutat - ©åvbfariflanblanbe, -5>anbttuecfare cd; StrbetöfolE m. fl. fern äro ftna egne. 95rnf5'- od; gabrif^arbetare, ©SrbSflanbtroerfare m. fl. ©tånbSperfoneré enflilbte SSetjente. Slboocnter, aivtifler, SOiebtci m, fl. fomt för binerfe infomfler. ®årbS 8 -.S-g i"» .<3 “ 8f ;o afgift. (Enligt Sangber ocfy ©ammanbrag: SR:o 1 2,178 _ ^:o 2 540 — i ‘tfjro 4 760 (Enligt ferffiibe Sangber ocf) görtccfningar: ©runbjfottfcafgift för gräife
Städerna hafva äfven med hittills varande sammansättning af taxerings-kommittéerna icke varit gynnade i den grad, som landets; der stå nemligen Borgare-ståndets ledamöter mot ett lika antal ledamöter af adel, prester och ståndspersoner, då dessa sammanräknas, och hvilka sednare till största delen hafva olikartade beskattningsintressen. Nu har man föreslagit, att helt och hållet rubba denna proportion, så att, med bibehållande af redan stadgadt antal af de andra klasserna, ståndspersonernas antal skulle ökas i hufvudstaden med 2, i de öfriga städerna med 1 ledamot af ståndspersons-klassen. Man begår här en orättvisa; man gör en undantagslag för städernas befolkning; man jäfvar den sjelfbeskattningsanda, som genomgår hela Bevillnings-författningen, utan att, efter all anledning, åstadkomma någon förbättring i beskattnings-resultaterna för städerna; man har nemligen hittills inom städerna lagt föga vigt på huru ståndspersonerna varit representerade inom taxerings-kommittéerna, nu åter skola ansträngningar göras att sådana personer blefvc invalda, som anses benägna att gynna de borgerliga intressena, hvarigenom möjligen ett sämre i stället för ett bättre resultat blifver framkalladt. Af här anförda skäl reserverar jag mig således mot den af Bevil!nings-utskottet i detta afseende föreslagna förändring.* 4 Bevillning^-Utskottets Betänkande, N:o 4. 3:o Af hr friherre von Kraemer, M. F.: ^Den minimi-tariff öfver värden a hem man, som dr vidfogad Bevillnings-förordningen, anser jag fordra en förändrad uppställning, mera närmande sig det rätta förhållandet af dessa värden inom de olika länen. Att så väl Bevillnings-utskottet, som Rikets Ständer icke kunna, med rättvisa, häri göra någon förändring, så vida icke nödige uppgifter finnas att tillgå, är lätt att inse, äfvensom att dessa uppgifter icke kunna, med tillförlitlighet, erhållas, annat än genom regeringens försorg.
Jag hembär min tacksägelse åt den siste värde talaren för det att han underrättat R. o. Ad. om innehållet af BondeS(:s privilegier, hvilket numera efter 2 § i K. kungörelsen d. 2 Maj 1810 utgör ett Svenska folkets privilegium, som tillkommer hvarje innehafvare af Kronans jord. Gr. Lagerbjelke har yttrat sig icke känna någon grundlags-§, som afser huru delta mål skall behandlas. Sedan Ur Gyllensköld nu upplyst om innehållet af BondeSt:s privilegier, är det klart att frågan lyder under 114 § Reg.F. Men det finnes äfven en annan §, som äfven här är tillämplig, nemi. den 89. Hr Gr:n har väl omnämnt denna §, men han har icke velat komma ihåg slutmeningen deruti, sora lyder så här: ”vill Konungen åt R. St. öfverlemna att gemensamt med Honom något afgöra, sora rikets allmänna styrelse rörer, då förfares dermed, på sätt, som angående lagfrågor är stadgadt”. Så har Konungen äfven gjort i detta fall, dä han till R. St. öfverlåtit att, tillika med Sig, besluta öfver dessa frågor, och den nåd. propos. bör väl då behandlas i öfverensstämmelse med hvad 87 § Reg F. för lagfrågor bestämmer, d. v. s. att då två Stånd stannat emot två, frågan måste förfalla. Jag anhåller om propos. till ogillande af denna punkt. Hr Printzensköld: När man söker bevisa sina påståenden genom exempel, så måste man framdraga sådana exempel, som äro tillämpliga på den sats man försvarar. Detta har Hr Rosenblad icke gjort. Han har talat om en Konungens åtgärd i ministeriel väg. Hvad har väl sådant att göra med lagstiftningsfrågor? Om Konungen i ministeriel eller administrativ väg förfogar öfver enskildt persons rätt och detta förfogande sedermera befinnes slå i strid med beslående lagar, så inträffar det förhållande, att domaremakten tillägger ersättning åt den enskildte, som derigenom blifvit lidande. Sådant har förut handt, icke blott med dykerikompagniet, utan äfven i andra fall; och vi hafva högsta domstolens domar derpå alt K.
Som, angående Tumba Bruks förvaltning, Herrar Revisorers Berättelser innefatta fullständiga upplysningar, anse Fullmägtige sig endast böra anmäla, att Fullmägtige framdeles komma att underställa Högloft. Utskottets bepröfvande åtskilliga framställningar i frågor, hvilka ännu äro pä utredning beroende. Då den berättelse, Fullmägtige härmed afsluta, omfattar en tidrymd, hvarunder metalliska kassan, derförut, i följd af hvarjehanda inträffade omständigheter, uppdrifven till en förr aldrig uppnådd höjd, oafbrutet minskats, oansedt de för Statens räkning upptagna utländska lån lemnat en betydlig vexeltillgång; hade möjligen Höglofliga Utskottet förväntat, att Fullmägtige framlagt förslag till några så 24 Banko-Utskottets Memorial iV:o 2 beskaffade förändringar i ordnandet af Bankens förvaltning, hvarigenom det kunde förmodas, att mera säkerhet för realisationens orubbliga bestånd stöde att vinna, än som nu, i betraktande af metalliska kassans ställning, anses vara händelsen: men enär de, angående nämnda kassas bibehållande och förstärkning, för närvarande, till efterrättelse gällande föreskrifter, enligt Fullmägtiges öfvertygelse, motsvara det åsyftade ändamålet att bibehålla stadga i myntvärdet, särdeles om Banken befriades från åliggandet att ständigt öka de låneoch kreditiv—förlag, hvarifrån medlen, i behofvets stund, svårligen kunna återtagas, och finge använda redan besparad och vidare ingående vinst till förminskning af sin sedelansvarighet, då sådant, utan men för den allmänna rörelsen, kunde verkställas; så har det synts Fullmägtige, som skulle förändringar i den här olvan förutsatta syftning hvarken böra eller kunna ifrågakomma förr, än sig visat, dels om och hvilka beslut må kunna fattas till framtida orduande af Hypotheksföreningars och enskilda Bankers rörelse, af hvilka låne-inrättningar Riks-banken i viss mån är beroende, dels hvilka särskilda åtgärder, som må kunna vidtagas i och för liqvid af återstoden utaf Statslånet och dels huru Rikets Ständer finna godt förordna om användandet af redan influten och vidare ingående vinst å Bankens rörelse. Stockholm som ofvan. C. B.
d“-e» forän.lnng i giftorätten anseUs höra ega sen e nD'"en ^ slatJna vil1 nlbyle af den nu gällande grundsaU rvcnr .anniU” SOm’|enllgt "”I* t;,nki1’ icke ‘Stigare, ulan 'kanske så Vi I SiUe>i!mi| T e) Stöder si* Pä de Po!itiskil skal, hvilka flbeten nvilcri Ul ,llJna Lmc e 2:0 Att (lå Pl''“cipen af giftorätt till half. W li f eme! an,anSe tS böra mfbl‘ls, denna princip bonit utan inskränkn t.lla.npas; och 3:o Att, da likhet i rättigheter åberopats såsom grund o fo.slaget man e, bonit bibehålla stadgandet o.n morgongåfva för hustrun, hvarigenom hon kan komma att under sin lifstid disponera tvåtredjedelar landet^såhHes arf]fin8ar blott «« tredjedel af tillgångar,ie i boet, och förhalandet således endast blifva omvändt emot hvad nu eger rum. Jag vill i korthet litet närmare utveckla hvartdera af dessa inkast. Beträffande först den frågan, att, du en förändring i giftorätten ansetts Oo/a ega ruin, Jorandnngen icke hardt stadna vid utbyte af den va trallande grundsatisen emot en annan, sam ej är riktigareg Så torde det mindre hafva vant emot den bestämd;» proportionen emellan makarnes serskilda lotter, som anmarkningarne .bordt rigtas, än emot sjelfva den princip, som ligger till gmnd för giftorätt i allmänhet, den nemligen, att äktenskapet skall vara ett satt för den ena makan att förvärfva pä den andres bekostnad.
Hr Bildts reservation, så bör Frihin deraf finna att enskilta, om hans förslag antoges, skulle kunna få tillskjuta medel, och att de tillförsäkras dels ränta ä tre proc. å sina aktier, dels alt blifva inlösta efter utlottniug, i mån som Statens nettobehållning sådant medgifver. Det synes således, alt, äfven om R. o. Ad. skulle godkänna Hr Bildts reservation, så innehåller denna reservation, att de enskilde väl kunna bidraga till de medel, som erfordras för koslnadernes bestridande, men att desse icke derföre kunde anses såsom egare af banan eller deltaga i banans styrelse och förvaltning. Jag tror således, att den betänkligheten, som Frihin ur denna synpunkt haft att bifalla den lista §in, bör kunna förfalla. Då jag nu går att besvara den siste värde talarens anförande, så ber jag till en början, att få fästa mig vid det första yttrande han afgaf, som egentligen var ett uprepande af hvad han för två dagar sedan framställde, nemi. att en talare, hvarmed han menade mig, skulle hafva sagt, att det vore en fråga af underordnad beskaffenhet, huruvida banorna skulle komma att bära sig eller icke, och att man mera bör se på den stora nyttan för landet o. s. v. Delta yttrande har jag fällt, men med den skillnaden, att jag har sagt ”i Den 22 September f. m. 139 början bära sig.” För atl i della hänseende lugna så väl den sisle värde talaren, som Husels ledamöter, i afseende på de åsigter jag hyser, ber jag att få upläsa en kort strof af min motion, hvilken finues tryckt i Ulsk:s Betänk. Pag. 9 står der: ”Slaten borde i början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de för jernvägsanläggningar använda suramor; utan det allmännas vinst beredas genom det ökade välstånd, som lättade kommunikationer alltid medförde. Dock borde jernbanorna bära sina egna underhållskostnader.” Dessa ord uttrycka min åsigt i frågan.
Önskvärdt vore att försök blefve anställda i de nordiska ländernas barndomsskolor för att utröna möjligheten för och resultaten af läxläsningens förläggande till skolan, samt att de därvid vunna erfarenheterna blefve offentliggjorda. Den andra mötesdagen höll slöjdinspekt r i s e n f r ö k e n Hulda Lundin föredrag: » O m systematisk undervisning i kvinnlig slöjd. » Fröken Lundin redogjorde för den metod vid undervisning i kvinnlig slöjd, hvilken genom hennes energiska arbete vunnit så stor utbredning såväl i Sverige s o m äfven mångenstädes i utlandet. H o n omtalade, hurusom barnen få taga med sig till skolan söndriga kläder o c h där lära sig att laga och lappa dem. - Detta väcker barnets intresse, ty det vill gärna se något resultat af sitt arbete. Äfven föräldrarnes intresse ökas härigenom för slöjdundervisningen, o c h mången gång ha föräldrar sagt fröken Lundin, att de först genom «ina barn lärt sig att stoppa, sticka och laga. Alla lyxavbeten b o r d e totalt slopas från denna undervisning. Det är af vikt att lärarinnan i detta ämne äfven besitter pedagogisk skicklighet. Lyckligt vore, o m denna undervisning kunde blifva obligatorisk. Men ej blott flickorna, utan äfven gossarne kunna m e d framgång o c h till sin nytta syssla med dylikt handarbete under de första stadierna. Och det har visat sig, att de äro roade däraf. självstänicke sina stoftet Holmgren. dem och ej mer — stråla ner. Daniel Fallström. 259 tí 5 » 5 Det är i sin ordning att skolan tager undervisningen om hand. Flickan är t. ex. just i skolan, då hon bäst i hemmet kunde få undervisning i detta ämne. Lika viktigt s o m det är att en gosse får undervisning i matematik, mekanik o. s. v. som har betydelse för hans framtida värf, är att en flicka får undervisning i just hvad som hon k o m m e r att syssla med. Det är ett nationalfel hos oss, att vi icke beräkna våra tillgångar, utan lefva öfver dem. I fall att hustrun är slarfvig, hjälper mannens spar samhet icke. Flickorna o c h äfven gossarne böra därför öfvas i sparsamhetsberäkningar. Huslig ekonomi både utvecklar o c h intresserar flickorna.
Lektorn i theologi vid det högre elementarläroverket i den stad, som är biskopssäte, vara sjelfskrifne ledamöter af Domkapitlet, med särskildt tillägg hvad Konsistorium i Göteborg angår, att de vid dervarande Christinae församling anställde pastorer äfven för framtiden bibehållas vid det ledamotskap i Domkapitlet, som blifvit dem uti nämnda församlings privilegier af Kongl. Majit tillerkändt. 3:o beträffande öfrige ledamöter uti alla andra rikets Konsistorier än de i l:sta mom. nämnda, skulle dessa ledamöter af Kongl. Majit bland kyrkans eller skolans tjenstemän hädanefter utses och tillsättas, sedan vederbörande Konsistorium, första gången genast efter Kongl. Majlis nådiga fastställelse af den nya anordningen af Domkapitlen, och sedan vid hvarje inträffande ledighet, tiil Kongl. Majt inkommit med underdånigt förslag på den eller dem, som Konsistorium anser tjenliga lill le damotskap i Domkapitlen; och borde dervid Lektorer vid stiftstadens högre elementarläroverk vara, i kraft af sitt lärareembete, förpliglade att åtaga sig Konsisto rialkallet, enär de af Kongl. Majit blefve dertill i nåder kallade. 4:o För alla de i nästföregående mom. afsedda Konsistorier skulle gälla såsom regel, att utom Biskopen samtlige ledamöternas antal i Domkapitlet icke borde understiga sex, hvaremot, i afseende på Domkapitels fulltalighet vid der förekommande måls handläggning, hädanefter som hittills, skulle gälla hvad i Kongl. Brefvet af den 15 Juli 1752 och andra hithörande författningar stadgadt är. 5:o Hvar och en, som, sedan ny författning om Domkapitlens organisation vunnit fastställelse, komme alt såsom ledamot i något Domkapitel inträda eller dertill af Kongl. Maj:t i nåder utnämnas, skulle före utöfning af Konsistorialkallet, med ed förpligta sig till vår Evangeliskt-lutherska kyrkas i dess symboliska böcker uttalade bekännelse. Enär Sammans. Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 35.
Denna reservation går derpå ut, att redskapsegarne skola efter redskapens inlemnande undfå betalning 6 månader efter d. 1 April, men {) månader om man räknar tiden från den 1 Januari. Gr:n resonnerar sålunda, att R. St. väl hafva lofvat att inlösa kopparen, men icke utsatt någon viss tid. Jag tror, att R. St. hafva samma förbindelse som enskilde. Om jag ingår ett aftal med Hr Grin om en handel, men icke utsätter någon tid för betalningen, och, då Gr:n affurdrar mig liqvid, jag svarar, att jag vill vänta 2 eller 3 år dermed, undrar jag, huru Hr Gr:n skulle rubricera ett sådant förfarande. Jag anser det orätt, och lika orätt som det är af enskild person handladt, lika orätt är det äfven af Staten. Ur denna synpunkt anser jag det vara min pligt att erinra StatsUtsk. derom, att, såvida Hr Bildts reservation antages, redskapsegarne må få åtnjuta en billig ränta från den tid de mäste vänta på betalning. Om detta tillstyrkes, har jag ingenting emot, att Hr Bildts reservation antages, så att Statsverket må undgå besväret med uplåning af penningar i och för denna redskapens inlösning, men, utan det af mig nu föreslagna vilkor, anser jag Hr Bildts reservation innefatta en orättvisa och obillighet, hvartill jag icke vill att R. St. skola göra sig skyldige, aldraminst i en fråga, der R. St:r förut sannerligen icke hafva förfarit med lätt hand. Härå önskar Jag att StatsUtsk. måtte fästa sin upmärksamhet vid den ifrågavande återremissen. Hr von Hartmansdorff: Om Ståndet ändtligen vill återförvisa Betänk., så instämmer jag med Frih. Raab i den önskan, att, derest Hr Bildts reservation skall antagas, omarbetningen må ske i den riktning, Frilnn angifvit, nemi. att en billig ränta lemnäs redskapsegare, hvilka få vänta på lösen. Enl. min åsigt, äro de här upgjorda beräkningarne på de summor, Riksgälds-kont. skulle komma att betala, öfverdrifna. Men jag lemnar det derhän.
Lillan, som ej blifvit tillhållen att endast i mammas o c h pappas öron hviska sina stora hemligheter, förser sig i skolan m e d » v ä n i n n o r », som få tjäna henne till aflagringsrum för dessa små, verkliga eller blott diktade känslor o c h tilldragelser, hvilka alla blott röra hennes eget lilla jag o c h hafva detta till medelpunkt. D e se j u helt oskyldiga ut, dessa skolflickeförtrocnden, alldeles som våtsarfven tidigt om våren, men, liksom detta ogräs, ha de en benägenhet att utgrena sig, breda ut sig o c h förkväfva, eller åtminstone förkrympa, den spirande brodden af den ädla sådd, s o m skulle bilda karaktärens kärna. Skolflickan, s o m blifvit van att åt väninnor » f ö r t r o », det är pladdra o m, sina » t y c k e n », sina barnbalstriumfer, o c h som oblygt upprepar de stammande ord, hvilka varit uttryck för de finaste själsrörelser hos en rodnande gosse, en sådan flicka skall senare i lifvet utan betänkande » f ö r t r o » andra väninnor, att herr A. gjort henne sin kärleksförklaring, att herr B. friat till henne, men att hennes kärlek tillhör herr C, som då eller då sagt sä o c h så, tryckt hennes hand i dansen eller bedt om en b l o m m a af hennes bukett för att g ö m m a i sin plånbok. H ä r finnas icke så få ogifta kvinnor, som låtit våtsarfven till den grad taga öfverhand att de, då de ej ha verkliga fakta af ofvannämnda art att » f ö r t r o » väninnorna, inbilla sig, dikta sig sådana. D e t är våtsarfven i blomning, ohejdad o c h nästan oförstörbar i sina många utgrening a r: skvallerlystnad, nyhetshunger o c h hvad de allt heta dessa snyltväxter på umgängeslifvets finkrattade trädgårdsland.
Allt som jag känt lifligt och eggande till arbete, är mig främmande nu. Jo; jag hade visst märkt, att vi glidit ifrån hvarandra. Och det förvånar mig inte. Men hvad som förvånade mig, det var, att under den tid, du sist var hemma, kändes det med ens för mig som en större förtrolighet än någonsin förr. Det var något i ditt sätt. Jag har alltid förr hållits tillbaka af – nej, icke hållits tillbaka, men jag har nödgats öfvervinna en obehaglig känsla af, att du kunde tro mig vara kär i dig. Jag har aldrig varit fri från den utan under vår sista, korta samvaro. Och det var som om hela min varelse sträckt sig och vidgats af det. Om du visste, hvilket begär jag har att få känna mig som menniska, endast menniska! Men det var en ren tillfällighet som väckte den obehagliga förnimmelsen igen, sedan du var rest. Det var i Strindbergs bok, hans skildring af den der gamla fröken, »den första kärleken», der hon är kär i pojken. Och det var så vidrigt. Och jag tänkte, att om du en gång skulle se tillbaka och tro detsamma om mig! Ack, hur sjuk jag är, så är jag ändå alltför sund för dylika monstruositeter; det äcklade mig att ens bli misstänkt derför. Det kan göra mig ursinnig. Och så kom ditt bref. Och så kom alltihop. I fråga om orsaken till, att vi redan under min Stockholmsvistelse gledo ifrån hvarandra, misstar du dig. Det var någon inre nödvändighet, det var tiden, det var, jag vet inte hvad. Jag tror, att det var du. Jag blef ännu mer rädd än annars, att du skulle tro mig vara kär i dig, jag trodde, att du menade, det var derför jag kommit till Stockholm och att din stelhet emot mig kom af ovilja emot monstruositeten. Hörby, Fredagsqväll (29 Okt. 86). — Du tog ju emot den förra ungen21 vida bättre än jag väntat. Jag hade tänkt blygas öfver, att jag skickade dig ett sådant hastverk, men så har jag lagt bort den sporten, tänkte draga ner hufvudet mellan skuldrorna och taga emot, hvad som skulle komma.
Frågan om allmän näringsfrihet har sålunda samtidigt med vårt nya statsskick blifvit föremål för offentliga förhandlingar inom RiksStm, och i förening dermed för alla de speciella omvägar, sorn åtföljt ärendets behandlande af comiterade, offentliga myndigheter och enskilda corporationer. Man tvistade ifrån början, efter olika af ståndsförhållanden utvecklade åsigter, om betydelsen af näringsfrihet och om dess praktiska inverkan på ståndsprivilegier, på medborgerlig rätt och på allmänna välmågans upphjelpande eller förfall. BorgareSt. har tilläfventyrs icke alldeles utan skäl, med ihär - a56 Den a3 November. dighet, ehuru under lid efter annan medgifna jernkningar uti den af förstone positivt yrkade slåndsrätligheler), ställt sig försvarsvis fram, att fieda livad som i dess tanke hort anses för privilegier, inverkande på dess bestånd, i egenskap af Corporation, emot II. o. Adis samt BondeStts nästan enstämmiga förmenande, att skråtvånget och inskränkningar i näringsfriheten borde upphäfvas. 1 början uppträdde PresteSt. såsom en förmedlande kraft och afledde vid flera riksdagar möjligheten alt inom RiksStin vinna pluralitet å någondera sidan; striden o 111 principen hlef salunda alltjemt öppen och fördes utan ändamål, intilldess sistbemälda IliksSt. under riksdagen år 1821 förenade sig med de två andra, så att ii n il 11 ig en, och oaktadt BorgareStls motstridande beslut, till E. K. M. i underd. ingafs en skrifvelse med förslag” etc. R. o. Ad. finner, att detta är ett. slags recension, som Ständerne göra öfver sig sjelfva, och som jag skulle tro, att man kunde lämpligast öfverlåta åt andra. Vidare heter det: ”Bland öfriga mångvexlande tilldragelser i afseende på näringsfrihels-frågan, hafva R. St. ansett nödigt, för ämnets hufvudsakliga behandling, har nedan vidröra åtskilliga delar, hvilka utveckla, jemte betydelsen af sjelfva frågan, äfvenledes möjligheten alt deråt atidtligen bereda del slut, som i R.