Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende endast pä Statens oundgängliga behof af wäxlar, och swärigheten för Stats-Merkel, att deuned sig förse, samtyckte Borgare-Ståndet att, pä satt Utffotten förestagit, utgäende SjöTullen mä till nästa Riksdag med wäxlar godtgöra-» Vt sugrs. Lx krotocollo, ) ä- Lsrgström, Utdrag af Wällöf! Bsrgare-Ständets protocoll, hältet wid Urtima Riksdagen i Orebro den rr Aug. 1812. SD. oörehades ytterligare 'och godkändes Bewillningb-Utstottetö Utlakande angående Post-Taxan. Vt sugr». Lx krotocollo. Lerg strom. Utzt Den 12 Augusti.' Utdrag af w ällöf!. Borgare-Ständets prstocoll, haller wid Urtima Riksdagen i Orebro den rr Aug. i8is. SD. 2)csiöt Borgare-Ständet, att, genom delta Protocolls-Urdrag underrätta Expcdlti-ns, Utssottet, att Ständers förbehäli wid gillandet af StatSvch Banco, Urstotteks Beranlanden om Nevisioncrne af Stats, Banco, och Riksgälds, Werten, jemn>^ asser Magazins, DirectioncnS Rökenffaprr och Redogörelsen för de under Kongl. Commerce-ColleKii disposition Wende Catzor. Dt suxrs. klx krotoc-ollo, ch L er§ 8 t rom.
Lagstiftaren kan således icke i denna sak sägas vara tveksam, emedan man mäste antaga, genom den följd af resolutioner, sora emanerat från K. M., atl praxis är fullkomligt konstant och säker. Detta kan dock icke hindra alt andra tilläm pare af lagen fällt motsatta utslag; ty så kunna vi icke skrifva lagar, Mine Hrr, att de icke tillämpas olika af olika domare. Men dä inom den högsta instansen tillämpningen är alldeles konstant, förefinnes, efter min öfvertygelse, icke något skäl att göra tillägg i del redan befintliga. Hr von Hartmansdorff: Jag vet icke huru denna författn. blifvit af Konungen under sednare lider tillämpad, emedan jag icke Den 30 Augusti. 165 haft befattning med dylika mål. Men hvad jag vet, är, att det exempel jag framdragit, ang:de den gamla gumman, eger sin fulla riktighet, och att Landsböfd:n hade i den härom upkomna tvisten förklarat, att. som ingeu författn. funnes, hvilken ålade barnen försörja sioa föräldrar, så befriades de från denna skyldighet, hvaremot församlingen dömdes‘pligtig att om modren draga försorg. Hade församlingen låtit sig nöja med detta utslag, hvilket ganska ofta händer, emedan allmogen har skäl att tro, det Landshöfdtn känner förfaltmoe bättre, än menigheten; så hade församlingen fortfarande nödgats underhålla den fattiga gumman och icke blott denna orättvisa drabbat socknemännen, utan äfven det skamliga förhållandet fått ega rum, att barn, som egde förmåga att försörja sin moder, derifrån förblifvit befriade. Finnes icke något bestämdt stadgande i detta fall, hvarföre då sätta sig mot dess införande i förfaltmn? Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Den siste värde talaren omförmälde sig icke känna huru författnm i detta afseende inom högsta instansen blifvit på sednare tider tillämpad. Jag anser mig på grund häraf böra itplysa, att'under de sista sex åren som jag haft någon kännedom om dessa ärendens afgörande, har den ifrågavande lagen alltid tillämpats så, att, så framt barnen egt någon förmåga att försörja sina fattiga föräldrar, en sådan skyldighet städse blifvit dem ådömd.
Efter hvad Utskottet inhemtat, har bruksförvaltaren Gide erbjudit Banken till inlösen ifrågavarande uppfinning, hvarå patenträtt för en tid af 12 år blifvit honom beviljad, i anledning hvaraf Bankofullmäklige den 15 Februari 1849 sig utlåtit, att, som på deras pröfning vore beroende åtskilliga förslag till förändringar i så väl papper, som tryck å Bankens nu brukliga sedlar, Fullmäktige ansågo lämpligast, om det af Olde afgifna förslag lil! sedelpapper behandlades i sammanhang med de förre. 6 Banko-Utskottet* Utlåtande, lf:o 15. hvarigenom äfven tillfälle för Olde bereddes att, om lian så för godt funne, söka fullkomna den gjorda uppfinningen, hvilken i sitt dåvarande skick, enligt Oldes eget förklarande, erfordrade ytterligare utveckling och förbättring, för att kunna motsvara det dermed åsyftade ändamål. Då, genom 131 § i Banko-reglementet åt Bankofullmäktige blifvit öfverlemnadt att besluta och till efterrättelse fastställa alla de förändringar i systemet för tillverkning af Bankens sedlar, sora kunna finnas erforderliga, och Fullmäktige, enligt hvad nyss är nämndt, förklarat sig dervid jemväl vilja taga Oldes ofvanberörde uppfinning i öfvervägande; så och enär det destomindre torde vara skäl anbefalla Ban © ©7 kofullmäktige att denna uppfinning i afseende å Bankens sedelmynt tillämpa, som densamma ännu ej erhållit den för pröfning af dess användbarhet nödiga utveckling och förbättring, hemställer Utskottet, hvilket det icke tillkommer att yttra sig angående beskaffenheten af Privat-baukernes och Hypotkeks-föreningarnes sedeloch obligations-papper, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Februari 1851. Ank. till Exp.-UUk. d. 1 Marg 1851 kl. 10 f. ra. Utlåt ando öfoer vackt motion om utsättande af belöning för prof på (örbättradt sedelmynt m. m.
Jag har haft äran åberopa dessa åsigter som stöd för min önskan, att vi icke så måtte hänföras af ett ovist indragnrs-systeme, att vi glömma betryggandet och befordrandet af en industrianda, som — huru man än bedömmer henne — utgör den rätta grunden för ett samhälles framskridande i välmåga och trefnad. Förläggandet eller upprättandet af en sqvadron vid Haparanda , möter utomdess många hinder, både vid anskaffande af fourage och isynnerhet för värfningen. Dessa nejders befolkning talar Finska och är måhända den sämsta delen af Sveriges och Finlands innebyggare. Den delen af Westerbotten , som gränsar till de Finska socknarna, är icke böjd för hästväsendet; deremot står Jemten i detta afseende i motsatt förhållande; han är oskiljaktligen förenad med sin studsare och sin häst. Vid K. Westerbottens reg:te finnas nu ej mer än 3:ne personer af befälet, som tala Finska, och desse måste årligen commenderas till den öfver 8o man starka Finska bevär:n vid Calix; skulle desse afgå, blefve förlägenheten i detta hänseende ganska kännbar för reg:tet, som framdeles, vid besättande af sina officers-platser, äfven måste taga denna språkkunskap i noga beräkning. Den 7 Maj e. m. 357 I anledn. af livad jag haft äran framställa , under det jag påyrkar återremiss af ifrågavar. betänk., får jag öppet yttra min önskan, att äfven dessa mina åsigter mätte göra sig gällande lins StatsUlskottet. Gr. von Stedingk, Ludv., uppläste följande: • Det är med anledn. af H. StatsUtsk:s utlåt. N:o 44» som tillstyrker indragning af hela befälet för en sqvadron jemte 83 hästar af Lifgardet till häst, jag begärt ordet, för att vid nämnda förslag göra några anmärkn:r, dem jag vördsamt underställer H. Ståndets upplysta pröfning. Då jag tager för gifvet, att H.
Alt vilja utröna eli sådant remedium pä de mindre silfvermynlen, vore alldeles omöjligt, emedan della remedium för de minsta myntstyckena skulle blifva ^V-Q0ne och de minsta myntvågarue vanligen knappast slä för jöivöö a*" en mark. För öfrigt har det icke varit fråga om att förändra något i detta afseende, utan endast ali följa den förordning härom, som för närvar iir gällande; och i händelse Hr Cederschjöld skulle yrka någon förändring, så blifver delta en ny motion, och dä detta möjligen skulle medföra en förlust för statsverket, sä yrkar jag, att denna motion måtte remitteras till såväl SlatsUtsk. som BancoUlsk. Frih. Den 23 November e. m. 449 Frih. Wrede, Fabian Jacob: Jag kan visserligen icke neka, att den fråga, som af Hr Cederschjöld blifvit väckt, egentligen är en fråga, sorn icke bör utgöra föremål för Ståndets öfverläggning i sammanhang med det nu föredragna ämnet; men BancoUtsk. kan på sitt sätt, efter min öfvertygelse, sjelf anses hafva bragt saken å bane, dä del kommit in med bestämmelser i afseende på remedium i eli betänk., som icke utvisar någon nödvändighet alt dermed framkomma. Dä BancoUtsk:s mening icke varit alt göra någon förändring i de gamla förhållandena, så inser jag icke eller hvarföre Utsk. framställt förnyadt förslag i afseende på remedium, sä framt det ej dermed åsyftat alt ytterligare fä bestämdt, det dea gamla författningen skulle fortfarande ordagrant förblifva sådan den hittills varit. Men dä nu, såsom sagdt är, saken blifvit bragt å bane, kan jag icke underlåta yttra den öfvertygelse, att jag i sak hell och hållet öfverensstämmer med hvad Hr Cederschjöld yttrat.
— Frågas nu, om R. o. Ad. vill låta totalintrycket af denna discussion slå qvar så, att R. o. Ad:s majoritet måhända öfverensstämmer med Friherrarne Palmstjerna och Hr von Harlmansdoff jemte åtskilliga andra, som yttrat sig ungefär i den anda, att det icke kan vare mera än rätt och behörigt, alt Hr Silfverstolpe fick ett sådant svar. R. o. Ad. torde besinna, att sådant blir det totalintryck, som kommer att i allmänhet qvarstå, när R. o. Ad. icke befattar sig med att afgifva något yttrande, som visar, att de uppfattat frågan ur dess enda rätta synpunkt. Jag vet alltför väl, att det försök, som kommer ifrån mig, att gifva riktning åt R. o. Ad:s omdöme i detta fall icke vinner särdeles sympathier, men jag anser det för min del vara af vigt, att åtminstone hafva till prot. fällt mitt omdöme om frågans beskaffenhet, så att vid ett blifvande omdöme, då man bättre besinnat sig på hvad man gjort och huru man yttrat sig här, jag åtminstone icke måtte komma att äfven få en släng af slefven från dem, som lära finna, att R. o. Ad. högst besynnerligt har behandlat denna fråga. Hr Hjerta, Lars: Jag skulle visserligen icke begärt ordet vid detta tillfälle, om icke den gång, som discussionen tagit, föranledt mig att fästa R. o. A:s uppmärksamhet på hvilka ledamöter det är, som gifvit anledn. Lill dess förlängande. En värd talare har redan yttrat, att gången af denna discussion blifvit skef; men hvilka äro de, som åstadkommit denna skefhet. Det är just de ledamöter., som hafva mest beklagat sig öfver att ämnet kommit under öfverläggning. Discussionen \ börjades dermed, att ett par ledamöter instämde med Hr Silfverstolpe; men derpå uppsteg Frih.
Det är en man värdigt att styra män; det är tyrannen förbehållit att herska öfver slafvar, som ena dagen äro landets bödlar och den andra måhända hans egna. KONUNGEN (häftigt). Tig! känner du då inte, förmätne undersåte, att jag, som mottog ditt fädernesland i laglöshetens tillstånd, bragt lagarne ur sitt förfall; att flera städer i Sverige hafva mig att tacka för sina privilegier; att jag förunnat förmåner åt edra bergslager; att jag skaffat den helige fadrens bifall till lärosätens inrättande i landet; att jag gått i författning om Lapparnes omvändelse till kristna läran? Har du glömt detta? ENGELBREKT. Min konung! det är inte dina regeringsåtgärder, utan blott dina embetsmäns väld jag klandrat. Hvartill gagna lagarne, när de som dem skola skipa, drifva godtyckets spel? hvartill båtar hedningarnes omvändelse till kristna läran, när kristna undersåter behandlas som vilda djur? (konungen röjer tecken till förtrytelse, hvilken drottningen bemödar sig att stilla). Men om du inte tror mig, o konung, så se här, (leder fram Sven Ulfsson) se här en Dalas son, grof som de klippor han spränger, men ärlig som det jern han bryter derutur! spörj honom till, o konung! Hvarje ord, hvarje blick är ett uttryck af hans hjerta. Han har ännu inte lärt konsten att förfalska det. SVEN ULFSSON (ser i början något förlägen ut, men repar slutligen mod och nalkas tronen). Ä' du kungen du som sitter på granna ställningen der? KONUNGEN (nickar jakande). 38 SVEN ULFSSON. Då ä' hon hustru din, som sitter bredvid, granner som en kyrkbrud kantänka? KONUNGEN (nickar småleende). SVEN ULFSSON (ser sig omkring). Hör du du har ena jäkliga fogdar der oppe i Dalom du! (Konungen skrattar och hofvet instämmer). SVEN ULFSSON (ser sig omkring). Var det så roligt det? skrattar bäst som skrattar sist, må du vetta!
Österut höjer sig Hallands kust terrassformigt i böljande linier; de närmaste klipporna röda och grå, med alla granitens schatteringar af mossor, lavar, remnor och springor, sedan dimmigare och dimmigare ända till de högstaj afsatserna, som lysa himmelsblå mot den gråa himlen. Vesterut ligger hafvet öppet. Derborta har ovädret koncentrerat sig i en tjock, grumligt violett molnvägg, som kantar horisonten. Bakom dess tunga draperi står solen och glöder. Man skönjer den som en svag skiftning i ljust, en rundel utan konturer, speglad i den mörka vattenytan som ett nästan omärkligt skimmer. Höga, raka och stela teckna sig Nidingarnes fyrtorn mot luften; två träsoldater med runda, svarfvade kroppar och små hufvud, i hvilka ögonen lysa röda om nätterna. Fyra måsar följa ångbåten. Upp och ner höja och sänka de sig. Än i vattenytan, än ett stycke till väders speja de med skarpa ögon ner i det skummande kölvattnet. Och så ofta de skymta något ätbart dernere, kasta de sig hastigt nedåt i zigzag, skärande luften med sina lieformiga vingar. Ett ögonblick flaxa de i vågytan; så svinga de åter upp och fortsätta sin flygt, lugnt och makligt, med jemna klumpiga vingslag. Passagerarne röra sig om hvarandra på akterdäck, alla väl ombonade, ty blåsten är skarp och rå. Endast en sextonårig gentleman bär sin rock på axeln. Skakande af köld, exponerar han sin outvecklade figur och sin splitter nya vinterkostym för en ung fröken, som sitter på soffan, blåfrusen och intressant. Jag betraktar den unge mannen närmare. Hyn bör vara vacker, när kroppsvärmen är normal. Dragen äro fina och han ser frisk ut. Ända sedan klockan åtta, då han steg ombord, har han varit ifrigt upptagen af att röka stora cigarrer. När det budades till middag, såg han förlägen ut, i matsalen fans han icke, men när jag kom på däck igen, stod han der lutad mot relingen, med en nytänd cigarr i munnen och blickade drömmande ut i regndiset. Ett romantiskt temperament synbarligen.
JON. RHODIN. j D. PALMGREN. J. R. WENNERHOLM. — 347 — I (Göteborgs stifts Folkskolelärare-seminarium). Till Högvördiga Domkapitlet i Göteborg! Undertecknad har emottagit Högvördiga Domkapitlets skrifvelse af den 22 sistlidne November, innehållande en af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning deröfver, att »Domkapitlet till föreståndaren för Göteborgs stifts Folkskolelärare-seminarium redan i Maj utlemna! hela beloppet af samtlige lärarnes löner, samt att föreståndaren jemte andre läraren nämnde månad utfärdat qvittenser å hela årslönen, som de således, i olikhet mot andre tjenstemän, till betydligare del fått uppbära i förskott, men att öfningslärarne deremot icke utbekommit sina årsarvoden förr än i September och December samt en af dem icke förr än i Januari påföljande året.» Till svar härpå får jag, såsom föreståndare för Göteborg stifts Folkskolelärareseminarium under året 1863, som anmärkningen gäller, ödmjukligen lemna följande upplysningar: Sedan Högvördiga Domkapitlet, på min ansökan och efter det af mig ingifna utgiftsförslag, reqvirerat och mottagit de för läroverket under året behöflige och nådigst beviljade medel, ansåg jag mig, såsom samma läroverks föreståndare, icke blott berättigad, utan äfven pligtig att genast lyfta desamma. Att Högvördiga Domkapitlet haft samma åsigt, förmodar jag, eftersom medlen på sådant sätt till mig öfverletnnades. Hade borgen derför fordrats af mig, skulle jag ock genast anskaffat sådan. Efter mottagandet af medlen ansåg jag mig icke kunna eller böra genast aflemna åt hvarje lärare hela årslönen, ty om en af lärarne före årets utgång med döden afgått, eller af annan orsak lemnat sin lärarebefattning, och det erhållna förskottet skulle återlemnats åt efterträdande läraren, men medel härtill saknats, kunde jag icke skrifvit denna förlust på statsverkets räkning och derifrån reqvirerat nya medel, utan hade måst ersätta den af egna tillgångar.
Jag sjönk ned i gräset, det tycktes mig, som om hela min varelse föll tillsammans som stoft, som om den upplöstes och blandades med jorden under mig. Jag tillslöt ögonen, men hans bild strålade genom de slutna ögonlocken, jag såg och hörde, liksom i en feberyrsel, med dessa skärpta sinnen, som göra hvarje intryck till en plåga. — Jag är nästan svartsjuk på Astley, — sade Percy leende och tog sin hustrus hand, den han öfverhöljde med kyssar. — I hans närvaro är det icke värdt att hoppas på en blick eller ett leende: du älskar den der lilla herrn mer än mig. — Icke mera, men lika mycket. Jag skulle dö af smärta, om jag förlorade en af er. Den ena kunde icke trösta mig öfver den andra, jag måste ega er begge, — svarade hans hustru och lade sin varma rodnande kind intill Percys, så att lockarne af deras hår blandades om hvarandra. — Otrogna! Och likväl var jag för ett år sedan din enda kärlek. En paus uppstod, en af dessa omätliga sekunder af lycka, som jag sjelf en gång vid Percys bröst erfarit, jag andades knappt och smärtan gjorde mig nästan sanslös. — Se så, min herre, kyss nu er son till afsked, — sade den unga modern och förde barnets lilla hufvud till Percys läppar, — kom ihåg, att vi skola resa, vagnen står ju redan för dörren och jag är ännu icke klädd. Se så! Ack min älskling! Hur skall jag kunna undvara din åsyn i tvenne veckor — tillade hon och höljde gossen med kyssar och smekningar. Just i detsamma inträdde den italienska amman i bersåen. Modern lemnade henne barnet, sedan hon ännu en gång tryckt det intill sig och anbefalt det åt hennes vård. — Det är sent, Percy, vi måste skynda oss, — fortfor hon, under det amman satte gossen i korgvagnen, som stod bredvid, der hans lilla rosenröda ansigte syntes bland kuddar och spetsar som en rosenknopp kastad i en snödrifva, och sagta dragande vagnen med sig, försvann hon snart i alléernas skugga. Jag såg icke mer.
Finnbygd skulle få af mig på lämpligaste sätt användas för att hygga en annan nyttig väg emellan Syslebäck i Dahlby Socken, der allmänna landsvägen söder ifrån slutade till Idöljes hemman, der Finnskoga Församlings Kapell är uppfördt, utan ock i Nåder förklara, attén summa af högst 40,000 R:dr kunde af äldre spanmålskreditif-fonden få påräknas för att i mån af behofvet, fördelad i mindre belopp, af mig utlemnas i räntefria lån till påföljande årets slut till dem af Länets församlingar, hvilka iklädde sig gemensam ansvarighet för återbetalningen inom bestämd tid och åtoge sig att använda medlen till beredande af arbetsförtjenst åt sådane församlingarnes invånare, som under året saknade lifsbergning. Under 1837 års vår och sommar komrno likväl få arbetare till vägbyggnaden, och såsom räntefria lån under förenämnde vilkor, uttogos det året endast af 9 församlingar tillsammans 7,166 R:dr 32 sk. Man hade ännu bättre förtjenster genom skogshyggen, timmerflottning samt arbeten och transporter för Bruken, än det omnämnda vägarbetet kunde lemna, och de flesta församlingar drogo i betänkande att åtaga sig besväret med penningelånen och deras användande lill arbetsföretag samt redovisande, så länge de sjelfva derförutan hade arbetsförtjenster att erbjuda sina obemedlade medlemmar, eiler utan allt för stor tyngd kunde försörja sina fattiga; men 1837 års skörd slog sämre ut än det föregående årets, och stagnation inträffade äfven under 1837 i jernoch trädvaruhandeln, hvarigenom Bruksägare och Timmerhandlare, hvilka redan hade betydliga kapitaler fästade i oförsålda tillverkningar, nödgades dels att i betydlig män minska, dels ock alt alldeles vägra förlager, som eljest vanli - 5 gen varit gifna allmogen oell arbetare på tjenstbarheter för Bruten, på skogseffekter och timmerflottning.
Banken hotades af betydliga förluster icke blott å förut köpta vexlar, hvilka, med protest återkomne, skulle af trassenterne infrias, utan äfven i särskilda delar af sin lånerörelse; att dessa förluster kunde i väsendtlig mån förebyggas derigenom att Banken, medelst uppköp af Kreditföreningens vexlar, underlättade utvägarrie att verkställa liqvider, hvilka eljest, under för handen varande bekymmersamma penningeställning, i många fall måste uteblifva i följd af de betalningsskyldiges inträffande obestånd och konkurser; att nyssnämnda vexlar, med afseende å dels den säkerhet i varor eller inteckning i fast egendom, som ställdes för de af Kreditföreningen beviljade försträckningar, dels den ansvarighet till belopp af omkring 9 millioner R:dr R:mt, Kreditföreningens medlemmar tecknat för möjligen uppkommande förluster, och dels slutligen de ledamöters af Föreningen kända soliditet, som vexlarne utfärdade, borde medföra all trygghet för Banken, och att åtgärden att köpa dessa vexlar således i sjelfva verket utgjorde ett medel för Banken att till en säker tillgång förvandla åtskilliga af Bankens fordringar, som, i följd af den inträdda allmänna förlägenheten, redan vore eller kunde blifva osäkerhet underkastade; så höllö Fullmägtige före att vexelköpen, om desamma med tillbörlig varsamhet och ett noggrannt aktgifvande å förhållandena verkställdes, — genom att förekomma annars oundvikliga förluster och genom att åtminstone i någon mån minska de vidare omstörtningar i affärslifvet, som till ytterligare skada för Banken och det allmänna vore att befara, —■ borde leda till Bankens egen fördel och bästa; hvadan Fullmägtige förklarade sig icke hafva något att erinra deremot, att ifrågavarande vexelköp fortsattes tills vidare och så länge sådant funnes vara med Bankens säkerhet förenligt, hvilket Fullmägtige vid Deputerades för hvarje gång skeende anmälan om af dem verkställda köp blefve i tillfälle att bedöma; och har, enligt de redogörelser, Deputerade tid efter annan hos Fullmägtige afgifvit, sammanräknade beloppet af de vexlar, Banken af Kreditföreningen inköpt, uppgått till 5,273,000 Mark Hamb.
BondeStåndet till Lagutskottet remitterade Memorial, yrkat den ändring uti hvad Kongl. Förordningen den 17 Februarii 1748 och dea 4. Martil 1752 stadga rörande Fast Egendems utmätning och försäljning Ett dy* like Utmätnings A uctioner endast matte förråttas uti Uppslag. Stadgandet uti berörde Författningar, att utmätt fastighet skall försäljas uti Upp-och Afslag, har Mofionsiren förment sakna all grund af nytta och rimlighet , enär det skall utesluta Auctionens egentliga ändamål, taflan och försäljning till högsta pris, och detta försäljningssått, svårligen begripligt för den enfaldige, ofta skall bedraga den mest erfarne, utan att annu hafva medfört ringaste nytta, om icke vid de tillfällen, då köparen genom auetionssättet blifvit narrad att betala vida öfver hvad hans vid anbudets görande, trott sig erbjuda. Lagutskottet, som tagit detta Memorial uti öfvervägande, kan icke dela de Isigter RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson deruti framställt. Utskottet anser ändamå - 352 LagUtskottets Betihikandett, let att, vid försäljning af utmätt fastighet, få densamma till hogsta möjliga pris försåld, till ej mindre Gäldenårens ån Borgenärens fördel säkrast ernås, genom det stadgade försälja ingfsättet genom uppoch afslag, enar, vid detta försåljningssätt, den ena speculanten icke kan utröna hvad summa den andre föresatt sig att bjuda, och således heldre betalar Egendomens rätta värde, ån under afbidan på sfslsgssummans ytterligare nedsättning, äfventyrar, att en annan bjudare kommer honom i förväg; och då skälig anledning så mycket mindre förekommer till de olägenheter, hvilka, af svårigheten att begripa detta försäljniogssätt velat hårledas, som vid hvarje sådant auctionstilifälle, det, enligt Författningarne, åligger Auci ion »Förrätta ren, att före utropet meddela noga och tydelig upplysning om såttet och rätta förloppet vid Fastighetsförsäljning genom tippoch afslag; ty finner