Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under anförande, hurusom Revisorerne inhemtat, att denne tjensteman åtnjöt hyresfri bostad i Riksgäldskontorets hus, samt att sagde förmån icke blifvit beviljad på grund af någon Rikets Ständers uttryckliga föreskrift, utan stödde sig på Fullmäktiges den 6 Mars 1844 fattade beslut, jemte den för nuvarande Sekreteraren utfärdade fullmakt, hafva Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å saknaden af föreskrift härom uti det för Riksgäldskontoret gällande Reglemente. I anledning af hvad Revisorerne sålunda anmält, har Utskottet trott sig böra upplysningsvis här meddela ordalydelsen af Fullmäktiges, utaf Revisorerne åberopade, beslut. 1 betraktande deraf, att Sekreteraretjensten hos Fullmäktige i sednare tider blifvit vida mer ansvarsfull och mödosam, än då den innehades af nuvarande Sekreterarens företrädare i tjensten, ansågo Fullmäktige Sekreteraren ega grundad anledning, att vid utöfningen af denna tjenstebefattning få, i afseende å begagnandet af hyresfri bostad, påräkna samma fördel, som i långliga tider varit förunnad Sekreterarens företrädare. Fullmäktige ville derföre icke allenast medgifva, det nuvarande Sekreteraren må fortfarande få hyresfritt begagna de åt honom för närvarande upplåtna rum och lägenheter i Riksgäldskontorets hus, intilldess kontoret detsamma afträder eller dessa rum varda för annat bestämdt föremål disponerade, Stats-Utskottets Utlåtande, M 6i. utan beslöto dessutom, att uti den nya lokal, till hvilken Riksgäldskontoret kan komma att förflyttas, söka bereda Sekreteraren hyresfria boningsrum, eller att, derest sådant. icke blifver möjligt, hos Rikets Ständer göra framställning om anslående af lämplig hyresersättning till Sekreteraren hos Fullmäktige.
Stadgade koinpetensvilkor för atnjutande af stipeiidiet iiro: aflagd studentexanieii eller afsliitad 3-krig kul % vid högre lärayinneseminaiiet; intyg om motsvarande k~nskapsmått kkuna doch äfven giilla. D å ansökan, ställd till Fredrika-Breiner-Förbii1ide.t~ styrelse insändes, bör den åtföljas af intyg om koinpetelis samt uppgift om den tilltänkta anvand ' ningen af stipendiet. Ansökningstiden utgår med november måiiad. Idun För damer I Förordade af l e i f f ö r s ä k r i n g a r rFrith.Nansen Bästa skydd mot köld och värme a f alla slag, äfven för barn Ovanliga Il Se » På skidor genom Grönland » förmåner ^ e n d a akta Stora Tinstntsffler för åe liirsäMe. °) sM s J \ formal-UnderKläder Turistmedlemmar erhålla estra rabatt. Kvinnor kunna vid försäk (ring undersökas af husläkaren. (G. 54 223) Barn under 15 år för/ / säkras utan sökning. läkareunderff Alla premier j / återfås vid Jf dödsfall J) E n million * J \ | Q tf M.WY. kX y / / hvilket försäkringsföre 20 år; vid sesätt, nare dödsfall utgår Jj likasom koppar kaffe har under Stockholmsutställningen serverats af barnG raf ström &amp; C:os ((försäkringen, af detta försäkrin Stockholm ängrostade Kaffe, äfven levereradt malet, i burkar till Andrées Polarexpeditioner. Finnes i eleganta bleckburkar om U kg. ä kr. 0.60 och 0.75 hos välsorterade specerister i hela riket. (G. bolag införts i Sverige, medger den försäkrade 1 ülfrihet i hög grad — valaktiebolaget frihet mellan kapital och lifKoBStiifltttstinii ta, att lyftas tidigt med måttbelopp eller senare med Penna sorts lifränta står och £. Giöbel Guldmedalj 1897. ßtor Ils hon behöfves, men utfalsamling: r då på tillsägelse.
Utskottens mening synes hafva varit oländig mark. Herr Tham: Genom Herr Hjerta harman nu fått den förklaring, att den återstående delen af fonden blott skulle användas till större odlings-företag samt enskiften. Hvad de förra angår, äro de väl nyttiga, men hindra icke de smärre att äfven vara det. Att genom odlingslån uppmuntra Enskiften är godt och väl; men om fonden inskränkes dertill, så blifva flere Provinser afstängde från åtnjutande deraf. Jag har hört sägas, att i de norra Provinserna komma sällan Enskiften i fråga, emedan gårdarne äro belägne enstaka, och om de någon gänglig - &cn l3 September c, m. 6 73 ga tillsammans, tillåta de skogiga trakterne ej utflyttningar. Jug hemställer, om, vid ett sadant förhållande, det icke ser något ogent ut emot BondeStåndet, att blott medgifva odlingslån för Enskiften? Jag anser vål dem företrädesvis böra tagas i beräkning; men att andra jordbrukare dock ej derigenom från delaktighet i fonden böra utestångas. Herr von Hartmansdorff: Jag får under ställa Ridderskapet och Adeln, om icke redactionen kunde blifva följande; :5Till befordrande af sådane odlingsföretag, som öfverstiga den enskilda förmågan, samt till kostnader vid Enskiften ” Derigenom synes mig ali erforderlig tydlighet vara vunnen. Friherre Cederjirom: Jag anser äfven vål vara nyttigt, att i redactionen bibehålla anslag, för större odlingsföretag i allmänhet, som af låneunderstöd kunna vara i behof. Jag hemställer derföre, om icke tankan skulle kunna bäst uttryckas sålunda; ”Till befrämjande och understöd för sådane större odlingsföretag, hvilka öfverstiga den enskilda förmågan, och egentligen blifva riktade derhän, att odlingsbar mark af stor vidd Ridd. o. Ad. Prot, VIII, Band. 43. 6Den 13 September c. in. och betydenhet måtte kunna blifva tjenlig till odling.” Herr von Heijne, Georg: För min del kan jag icke förlika begreppen om odlingslån, med dem om verkställande af enskiften och utflyttningar. Jag anser odlingslånen böra upphöra. De medföra icke så stora fördelar, som olägenheter.
Hvad beträffar lämpligaste tiden i afseende på amorteringen af de lån, som för jernvägarne komma alt ulgifvas, anser Hr Bildt, att man bör beräkna denna tid efter långvarigheteu af den nytta, som en jernväg kan medföra. Långvarighelen af denna nytta anser jag alt man bör kunna beräkna så länge jernvägen håller, ty under den tiden bör han väl kunna göra nytta; och i detta afseende skull e man kunna säga, som en skjutsbonde i Dalarne sade om en bac^e, som den resande fann besvärlig, och frågade huru länge den skulle 12 H. 8 114 Den 20 September e. m. räcka, ”åh jo, nog räcker han i vår tid alltid!” Om man nu bör kunna säga, att jernvägarne, en gång färdiga, böra kunna räcka, icke blott i vår, utan äfven i våra efterkommandes tid, tror jag likväl, att det finnes vissa probabilitets-gränsor, inom hvilka man bör hålla sig i afseende på återbetalningen af anläggningskostnaden, så vida man vill följa en någorlunda förnuftig hushållning. Om jag nu antager att, för amorteringen af ett lån efter G proc., åtgår Jjtdels sekel, finner jag att denna tid kan anses omfatta nära nog 1 i generation af de lefvande, under deras fullt verksamma ålder; förminskar jag äler amorteringen så mycket, alt, under förutsättning att någon egentlig inkomst, till återbetalning af hvad jernvägen kostar, icke af densamma erbålles, 42 år åtgå, kommer jag in nästan på en 3:dje generation. Vi skulle således fatta ett beslut, hvars varaktighet räcker ända in på 3:dje generationen, och jag tror derföre, alt del är skäl att tänka på hvad en ryktbar skriftställare yttrat just i fråga om rättigheten att lagstifta för efterkommande, alt det finnes icke två ting, mellan hvilka är så litet sammanhang, som emellan de varelser, hvilka redan äro döda, och de, som ännu icke finnas lill, d. v. s. de ofödda. Den generation, som nu finues, har icke rättighet att kasta på den generation, som först kommer att födas sedan vi bortgått, några åligganden för arbeten, hvilkas frukter kan vara tvetydiga.
Bogården samt Norrby inom Hernevi socken, å 1,409 R:dr 25 öre 949: 80. inom Stora Kopparbergs län: till deltagarne i aftappningen af Granuoch Ofversjöarne samt utdikningen af Wiganders och Ilaraldsmyrerna inom Särna socken, å 1,162 Rdr 50 öre 1,257: 91. » dito i utdikningen af Romsärigsrnyren inom Stora Tuna socken, å 600 R:dr 600: — » dito i utdikningen af Dalsjön, Jgeltjern, och Daläng smyren inom dito, å 1,440 B:dr 1,440. — » dito i utdikningen at Somyren, Sellängen och Karlängen m. fl. myrer i samma socken, å 1.440
Maj f. an - C; 5 rättning .anvisas, kan jag likväl icke underlåta att anmärka, att detta förslag ej blifvit i grundlagsenlig väg väckt. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Till ufsägt för mitt frånträdande af Ståndets beslut att diseulera detta betänk, punktvis länder, att jag i tjensteförbållanden nödgades aflägsna mig och var frånvarande, då beslut derom fattades. Om litt. b. och c. i Utsk:s betänk, har jag redan yttrat mig. Jag var nu i begrepp att yttra mig öfver punkten d., som handlar om Anders Anderssons motion , rörtde bestraffning och forsling af pionnierer vid Carlsborg. Med denna motion förenar jag mig fullkomligt. Fångtransporter vålla besvär och kostnad och fångspillan. Ifrågavar. bestraffning på stäl let innebär en ganska riktig concentration. Gr. Posse: Jag ingår ej i någon undersökning, huruvida någon motion kommit StatsUtsk. tillhanda, med förslag alt predikanten vid Malmö correct.-inrättn. skall erhålla 1,200 r:dr i lön, sedan han innehaft tjenste!) i 5 år. Jag vill blott upplysa några förhållanden, som jag tror skola åstadkomma någon förändring i Hr von Hartmansdorff* uti dess yttrande utvecklade åsigter. Jag tror nemi., alt fångpersonalen på Malmö fästning ej så ofta ombytes; ty denna fästning, sorn äfven är correct.-inrättn., har vanligen 170 å 180 lifstidsfångar, hvilka icke flyttas, utan utgöra en beständigt fortfarande personal. Det är högst vigtigt att få en utvald prest till det ansvarsfulla kallet att umgås med dessa fångar. Man kan vara en ganska duglig prest, utan att derföre passa till fångpredikant. De särskilda egenskaper, sorn fordras hos en sådan, göra äfven att man måste söka honom, och då man funnit en dertill tjenlig person , så vore det i högsta grad önskvärdt om man kunde få behålla honom i 5 år. Den bekantskap med fångarna, han under denna lid kunde förvärfva, skulle icke obetydligt bidraga till deras förbättring.
Löner vara billig och nödig, men ansågo tillika jemnkning i deras vilkor till likhet i allmänhet, böra ankomma på den reglering i det hela af Styrelse-verken 1 alla dess grenar, hvartill, innan påföljande Riksdagen, enligt Riksens Höglofl. Ständers underdåniga anhållan, Förslag skulle utarbetas; och förklarade Riksens Ständer emedlertid, att de Fjerdings - Betänkandcn. 155 män, som åtnjöto penningelön, eller saknade vedergällning, skulle årligen undfå io R:dr hvardera, inberäknadt hvad de förre i contant kunde innehafva; öfverlemnande till Kongl. Maj:t, att i Nåder låta vidtaga den åtgärd, som erfordrades för verkställigheten häraf, samt att af Öfverskotts-medlen anordna den härtill erforderliga summa, som förmentes vara mindre betydlig. Sedan Kongl. Majrt behagat härom underrätta Kongl. Stats-Contoiret, lill behörigt iakttagande, fann Kongl. Stats-Contoiret nödigt, att flan samtelige Landshöfdingarne infordra uppgifter, huru många vederbörligen antagne Fjerdingsman i hvarje Län funnos, som voro med ingen eller så ringa Lön försedde, att de borde komma i åtnjutande af ofvanberörde förbättring i deras löne vilkor; och hade Landshöfdingarne, i anledning häraf, inkommit med sådane uppgifter, enligt hvilka antalet af Fjerdingsman, sorn dels redan funnos, dels vidare erfordrades, besteg sig till 2,616 personer, för hvilkas aflönande, på sätt Riksens Ständer sig utlåtit, en Lil 1- ökt utgift emot förr, af omkring 20,000 R:dr årligen skulle utgå. Härvid hade Kongl. StatsContoiret anmärkt, att Fjerdingsmännens antal väl syntes i en del Län lämpadt efter hehofvet, men åter i de öfrige och fleste Länen vida för högt uppgifvet, såsom i Jönköpings Län, der 2^3, och i Kronobergs
Hvad angår 16:de mot mig äfvenledes riktade anmärkmspunkten, ang:de först det anmärkta dröjsmålet med Finaus-Komitéernes bildande, så får jag erinra derom, att en sådan Komité väl var af enskild motionär vid sednaste Riksdag föreslagen, men förslaget antogs ej af R. St:r. Tvekan måste derföre hos Depart:s-Chefen upstå, huruvida ej den i hans tanka nyttiga Komitéen kunde af R. St:r anses vara så föga gagnelig, att anmärkn. kunde ega rum öfver de kostnader, hvilka blefvo första 48 Den 5 Juli f. ni. följden af dess sammankallande; en tvekan, hvilken ej förminskades deraf att, ehuru R. St:r år 1848 gjorde underd. anhållan, att K. M. täcktes till 1850 års St:r framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet mätte kunna ordnas på säkra och mera bestående grunder, förblef oupfylid, delta nteblifvande likväl af R. St:r år 1850 lemnades oanmärkt och opåmindt. — De politiska vindarne i Utsk. bläsa understundom åt olika håll. — Emellertid tillstyrktes likväl ifrågavar:de Komité mera än 10 månader innan ny Riksdag förväntades att taga sin början; således i ganska god tid, rymlig nog för att lemna rådrum till öfverläggningar och sammanfattande af ett Utlåt., hvilket ej heller uteblef och genast efter R. Stms sammanträde öfverlemnades. Att Komitcen ej till ledamot hade någon lagfaren man, är klandradt, i min tanka, utan fog. För bedömandet af ämnet fordrades män, hvilka deruti egde den praktiska erfarenhet, som angifvetbristerna och behofven samt anvisar ulvägarne att förbättra och afhjelpa dem. Komitéens tillökande med flera ledamöter, än som härtill voro nödige, hade säkerligen icke påskyndat, snarare fördröjt arbetet i dess första stadium, utan att derföre bringa det till ett mera skyndsamt slut i det sednare.
På grund häraf och med åberopande af hvad Kongl, Maj:ts Befallningshafvande så väl i Stockholms som Nonbottens Län, till stöd för samma åsigt, andragit, anser sig Utskottet ega all anledning tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhålla, att, så vida den hitintills medgifna rättighet att använda Finska och Åländska fartyg till transport af träd varor och tjära från de Norra Länen till andre inrikes orter varder utöfver innevarande års utgång, då densamma löper till ända, prolongerad, det då måtte i Nåder förordnas, att denna rättighet med 1845 års slut kominer att ovillkorligen upphöra, och att, i sådan händelse, detta måtte, så fort sig göra låter, varda genom Allmän Kungörelse tillkännagifvet. Hvad derefter beträffar det af motionären yrkade förbud för Rysk undersåte att föra Svenskt fartyg, i ändamål att förekomma befaradt missbruk af Svenska flaggans begagnande å Finska fartyg med Rysk skeppare och besättning; så enär ifrågavarande framställning hvilar på den förutsättning, att 20 Allm. Besv.- och Ekon.-XJIskottets Betänkande, N:o 84. det skulle vara en främmande magts undersåte tillåtet, att föra Svenskt fartyg, hvilket likväl icke ar enligt med förhållandet, samt härtill kommer , att erforderlige och i detta fall lätt verkställbara controller emot det befarade missbruket uti gällande författningar redan förefinnas, anser Utskottet motionärens i denna del gjorde framställning böra förfalla. Stockholm den 12 November 1844. Häremot reserverade sig: Herr Friherre Cederström, Carl Emanuel, som yttrade: ”Instämmande fullkomligt i Utskottets önskan, att kustfarten endast må bedrifvas af landets egne inbyggare, får jag likväl i så måtto reservera mig emot Utskottets nu fattade beslut, att jag anser den tid, vid hvars förlopp ifrågavarande rättighet för Finska och Åländska fartyg att idka kustfart här i Riket skulle upphöra, böra utsträckas till 1846 års slut.
4:o kron;lPrinfenS Jjugar 9tegimcnte 1,321:39. — efter mingning af 268 tunnor fpanmål in natura. 5:o Chefen för SBcrmlanbS gält-iägarc 9tegimentc 678:16. — famt 30 tunnor fpanmål unbcr ben öfriga perfonalcné löner. 6:o 2frtillcric.'3tcgimenterna 21,458:13. 6. emot befparing af 134 tunnor fpanmål unber lönerne, och meb inbegripna 741 tunnor fpanmål in natura.
Nu har någon, för förment brott, annan utan laga skäl gripit: skedde det ej af argt uppsåt, och blef med den gripne så förfaret, som om laga häktning stadgadt är; då skall till fängelse i högst sex månader eller böter dömas. 3 % 11 § Pinar man annan för att tvinga honom till bekännelse i någon sak; dö mes till straffarbete i högst två år. Är brottet med synnerligen försvårande omstän digheter förenadt; då må tiden för straffarbetet höjas till fyra år. 12 §. Tager man qvinna med våld och, mot hennes vilja, med henne öfvar otukt, eller tvingar man henne dertill genom hot, som innebär trängande fara; varde dömd till straffarbete från och med sex till och med tio år. Fick qvinnan af den gerning svår kroppsskada; då skall till straffarbete på lifstid dömas: ljöt hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, dömas i förra fallet till straffarbete från och med åtta till och med tio år och i sednare fallet till straffarbete på lifstid. 13 § Har någon, genom döfvande eller annat medel, uppsåtligen försatt qvinna i yrsel, sömn eller vanmakt, så att hon saknat bruket af fri vilja eller varit ur stånd att sig värja, och har han med henne i den belägenhet otukt öfvat; vare lag, som i 12 § stadgas. 14 §. Har någon, i uppsåt, som i 12 eller 13 § omtalas, våld, hot eller list, som der sägs, mot qvinna brukat, utan att uppsåtet fullbordadt blef; varde till straff arbete i högst sex år eller fängelse dömd. Fick qvinnan af den gerning svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med fyra till och med tio år dömas: ljöt hon deraf döden; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 15 §.
Skammen åtföljer alltid i någon mån brottet, förbinder sig alltså också lätt med det straff, som åtföljer ett nesligt brott, men bör icke, så vidt sådant kan undvikas, utgöra ett väsendtligt element i sjelfva bestraffningen. Men om nu den större skammen utgör den enda skilnaden af någon vigt emellan “fängelse" och •‘straffarbete", är detta sednare utan tvifvel ett skamstraff och, såsom sådant, förkastligt. Om denna skilnad i opinionen för närvarande verkligen förefinnes, hvilket jag likväl icke är i tillfälle att med visshet afgöra, tror jag likväl att den ej länge kommer att fortfara, sedan allmänheten fått fullt reda på, att de till dessa olika straff dömde likväl straffas alldeles lika, i samma slags fängelse och på samma sätt: och derföre vill jag icke på denna anmärkning emot straffarbetet lägga någon synnerlig vigt. Afse vi alltså derifrån och undersöka de praktiska följderna af dessa begge straffarters bibehållande bredvid hvarandra, straffarbetet såsom svårare och fängelset såsom lindrigare, oaktadt de i verkligheten äro lika, så skola vi finna dessa följder af särdeles betänklig art. En felaktighet i grunden inverkar nödvändigt på hela det å denna grund bygdå systemet. Latitudsystemet afser att domaren efter den olika beskaffenheten af brottet skall välja dels emellan olika grader af samma straffart, dels ock emellan olika straffarter samt dervid i svårare fall tillämpa svårare straff. Fängelsestraffet anses i lagen så mycket lindrigare än straffarbetet, att, vid sammanläggning, en månad af det sednare motsvarar två af det förra. Ett års straffarbete skulle alltså anses ungefärligen emotsvara två års fängelse och halftannat års fängelse anses betydligt lindrigare än ett års straffarbete. Om nu flera personer deltagit i ett brott, belagdt med straff af fängelse eller straffarbete i två år, och endera begått det under mera försvårande omständigheter än de andra, så att straffarbete på denne måste användas, under det de andra icke anses böra straffas hårdare än med fängelse, och den förre straffas med ett års straffarbete, som aftjenas med 9 månader 21 dagars fängelse i enrum, de sednare med fängelse i ett år och sex månader, så hafva lagens bestämmelser ledt derhän, att den mindre brottslige i verklighe - Lag-Utskottets Betänkande N:o 35.
Ridderskapet och Adelns, medelst protokolls-utdrag af den 14 dennes, till Medstånden gjorda inbjudning, att instämma uti det af Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 39, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 9, rörande anslag af allmänna medel till ersättning för under smittosamma sjukdomar nedslagtade kreatur, vid hållna beslut, att uti den af Utskotten föreslagna underdåniga skrifvelse borde införas ett så lydande tillägg: ”dels ock att Kongl. Maj:t täcktes, intilldess sådane bolag hunnit komma till stånd, i nåder fortfarande vidtaga de åtgärder till förekommande af ifrågavarande sjukdoms spridande, som omständigheterna kunna påkalla.” Preste-Ståndet fann icke för godt att denna inbjudning antaga. S. D. Yrid föredragning af en från Vällofl. Borgare-Ståndet, genom protokolls-Utdrag af den 1:4 dennes, till Medstånden aflåten inbjudning att förena sig uti dess, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 134, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N’:o 118, rörande väckte motioner om förändring af mått, mål och vigt samt mynt, fattade beslut, att Rikets Ständer må till Kongl, Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse, uttryckande att Rikets Ständer, öfvertygade om nyttan att i afseende på ej mindre rikets mynt, än mått, mål och vigt, införa ett enklare system, grundadt på decimalindelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, anhålla det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och vfd nästa riksdag i nåder förelägga Rikets Ständer ett fullständigt förslag i berörde afseende, blef ifrågavarande inbjudning af Preste-Ståndet icke antagen. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedanstående Utlåtande och Betänkande: N:o 44, i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 29, öfver Kongl.
Maj-.t tagit detta ärende under nådigt öfvervägande, har Kongl. Maj;t, med hemtadt stöd al Rikets sednast församlade Ständers ofvan omförmälde medgifvande, alt de till minister-statens embetsoch tjenstemän utgående traktamenten och allöningar endast, i den mån svenska stals-verket dertill lemnar bidrag, böra eller kunna blifva föremål för bevillning, samt enär hvartdera af de förenade konunga-rikenas andel i beskickningarnes aflöning icke kan annorlunda bestämmas, än efter det förhållande, som eger rum emellan det ena och andra rikets bidrag lill minister-staten f,ä det hela, i nåder förordnat, alt uti alla å minister-staten anvisade aflöningar, traktamenten, pensioner m. m. norrska medel skola anses för hvarje år hafva ingått och ingå till den andel, som Norriges hela bidrag till minister-staten för samma år utgör, i förhållande till Sveriges/ze/a bidrag till nämnda stat, hvarjemte Kongl. Maj-t meddelat vederbörande embelsmyndigheter de föreskrifter, som ansetts erforderliga till beredande af rättelse för framtiden utaf det hittills följda, emot nyssnämnde grunder stridande, debitei ingssätt, i afseende på bevillningen å merbemälde embetsoch tjenstemäns aflöning. Hvad åter angår frågan om restitution af den bevillning, som, utöfver förhållandet af Sveriges andel i den samfälda anslagssumman för minister-staten, redan blifvit för dithörande aflöningar erlagd och i afseende hvarå en i möjligaste måtto fullständig utredning numera blifvit genom utrikes Departementet lillvägabragt, har Kongl. Maj:t Kongl. Maj:It Nåd. Proposition, N:o 30. 23 väl ansett, under de förhållanden, som i förevarande fall ega rum, ej mindre rättvisan emot enskilde, än ock statens värdighet kräfva, att verkan af den förklaring utaf gällande föreskrifter om förevarande beskattning, som genom ärendets behandling hos Rikets sednast församlade