Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag får, såsom ett staikt motskäl lill talarens framställning, åberopa, alt just handelssocietetcn i Wisby tillstyrkt bifall å ansökningen och således icke befarat några menliga följder deraf. Denna societet måste vara lika mån om sitt egel bästa, som andia, och således torde detta skäl förfalla. Vidare har den värde talaren yttrat, alt Gottland vore skiljdt frän Sverige genom sina vanor och seder, att Wisby kunde betraktas såsom ett öga rikladl emot Sverige, men deremot Slitö såsom ett öga riktadt mot Ryssland, och att det derför icke vore skäl att der göra anläggningar, utan att man bolde afslå betänk., emedan man ej borde vidtaga åtgärder, som kunde slita handen emellan ön och moderlandet. Deruti instämmer jag visserligen, att man ej hör göra något, som hindrar Gottlands närmare förening med Sverige, utan tverlom befordra densamma; men jag hemställer till talaren, om det kan befordra sambandet emellan Gottland och det öfriga Sverige, att förvägra denna rättighet, fastän den, efter hvad jag vill minnas att jag läst i offentliga handlingar, blifvit begärd af hvarje besutten man på ön. Jag skulle tro, att just ett afslag snarare skulle slita det närmare sambandet med Sveriges fasta land. Vidare har samme talare lågt mycken vigt derpå, att de i ämnet hörde handelssoeieteterne afstyrkt ansökningen. Så vidt jag minnes är det dock endast handelssocieteterne i Stockholm, Carlshamn och Malmö, som afslvrkl, och hafva alla de andra, således de flesta, tillstyrkt bifall å ansökningen. Jag får vidare föikla - Den 9 September f. m. 171 ra, alt jag sätter mycket värde deruppå, men alt jag för min del anser fullkomligt t i 11 fy llestgörande, att alla auetoriteterna, nemi. General-tullstyrelsen, Commerce-eolltm och Konungens Bef:h:de afgilvit tillstyrkande; ty dessa auetoriteter torde äga den mesta sakkännedomen i ämnet, och på deras omdöme tror jag att man kan förlita sig.
Så kommer det snyltplantor, »vännen i huset», som inte har råd att betala allt detta, men som har samma smak derför. Det är fint att vara krambodstjuf, bara en sådan der liten varelse af kött och blod puppat in sig i varorna först. Usch, det märks på allting, att jag är underklass. Jag har slaf-moral. Lördag, 26 Maj. — Jag skrifver flitigt, men det kommer inte lif i hvad jag skrifver. Jag skall skrifva ändå för att visa, att jag vill lefva – om jag kan, det vet inte jag. Vår Herre har förfuskat mig på ett eller annat vis. Han har gifvit mig för litet egoism att kunna lefva bara för mig sjelf, och för litet offervillighet till att kunna lefva bara för andra. Jag har skrifvit så trälaktigt i dag, att jag icke ens haft tid att taga mig någon promenad i solskenet, och inte är det mycket frestande heller att gå ensam på dessa myllrande, främmande gator. Jag vill ha slut på mina ämnen; jag kan inte utföra dem godt, men utföra dem vill jag, ty detta är enda sättet att kunna känna sig fri att gå sin väg – om det är det enda som återstår mig. Jag ville så gerna kunna lefva liksom andra menniskor. Jag ser hur solen skiner så blankt och gulaktigt ljust derutanför, och himlen är så molnfritt blå, men jag känner det inte; jag är som en gengångare, i hvars blodlösa varelse ingen värme mer kan kännas. Bara tomhet. Jag ville skrifva dig ett gladt bref till, men jag kan inte; eller kanske vill jag inte spela komedi för dig. Jag är bara så rädd, att ni skola finna mig feg och svag. Jag skall skrifva hela luntor med manuskript för att visa er, att jag inte sitter med händerna i knät och viljelöst hänger mig åt mina invärtes fiender. Jag skrifver och skrifver. Det är som om jag sutte i ett fängelse och endast genom att hinna undan med arbetet kunde bli fri. Men något så hopplöst som detta arbete har jag aldrig känt. Det är som om jag nu vore död och endast med benrangelstorrhet upptecknade de historier, min hjerna spunnit ihop medan jag var vid lif.
Nu och då Rikets Ständer äro öfvertygade om angelägenheten deraf, att söka förebygga ifrågavarande svekfulla tillställningar till borgenärs förfördelande, och Rikets Ständer bålla före, att detta ändamål lämpligast kunde vinnas, derest den ntväg vidtoges att föreskrifva sådan offentlighet å köpet inom viss tid sedan det skett, att dels någre serdeles olägenheter af antedaterade köpe-afhandlingar ej må vara att befara, dels ock den, som innehar lösegendom, hvilken lian till annan person afyttrat, ej må kunna, genom sådane skenbare tillgångar, bereda sig en credit, som han icke vunnit, i händelse borgenären egt tillfälle att förvissa sig om rälta förhållandet; få hos E K. M. Rikets Ständer, af sådan anledning, i underd. föreslå, det i Nåder stadgas måtte: att den, som tillhandiar sig lösören och tillåter, att desamma få i säljarens vård qvarblifva, bör, så vida de skola fredas från utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpta persedlarne och vittnens underskrift, samt berörde handling, om egendomen finnes i stad, uppvisa inora åtta dagar derefter, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie, och i Rikets öfrige städer inför Rådstufvu-Rält, för att i dess ProtocoII intagas, samt, om egendomen finnes å landet, ej allenast inom berörde tid för Kronofogden i orten uppvisa och i bestyrkt afskrift honom tillställa, utan ock, senast vid det Lagtima Ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rätten, till intagande i dess Protoeoll, förete. Rikets Ständer framhärdar &c. Stockholm den ig Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Not. t834. Presle-Slåndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 19 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej om ändring af 3o £. i Concur s-Lagen. (Lag-Utsk.
Det led allt längre in på natten och Leonhard blef allt ifrigare, ty han spelade gerna och med tur, ehuru han på långt när ej var storspelare. Slutligen steg han upp och gick i rummet nästintill. Der stötte han på de båda bröderna Holmén. ”Hvar är Berg?” frågade den äldre hemlighetsfullt och sagta. ”Är han icke här, så vet jag sannerligen inte af honom,” sade Leonhard. ”Nej, det är länge se’n han lemnade detta rum och detta hus.” ”Nå hvar är han då?” frågade Leonhard likgiltigt. ”Han är hos —” resten hviskades i hans öra. ”Du ljuger!” utbrast Leonhard blek af vrede och afsky. ”Tig då, tala ej så högt, man kan höra oss. Jag ljuger icke, du kan öfvertyga dig sjelf derom genom att gå hem på en enda minut.” ”Du ljuger!” upprepade Leonhard men lemnade dock rummet. Med hastiga steg flög han, snarare än gick, gatan framåt, och kom snart till sitt hem. Porten stod oläst, dörrarne äfvenså, ty man väntade hans hemkomst. I köket satt en piga och sof vid spiseln, hon skulle vakta huset tills han återkom. Obemärkt gick han förbi henne och kom sagta in i sängkammaren. Dunkel brann nattlampan der, och vid dess sken såg han sin maka, sin Elisabeth lugnt och djupt inslumrad på den stora imperialsängen. Han närmade sig stilla och betraktade henne uppmärksamt. Det ljusa håret var helt och hållet fördt från ansigtet och detta syntes nu vid lampans sken ovanligt blekt och magert, och en djup och stilla sorg, men också ett uttryck af outsäglig godhet och oskuld, framstod der i läsliga drag. Med oändlig kärlek betraktade Leonhard en stund sin maka och det uppsteg en djup ånger i hans bröst öfver att en minut hafva misstrott henne. Långsamt och sagta, men lycksalig, lemnade han åter sitt hem och träffade vid porten deraf de båda bröderne som obemärkte följt honom. ”Du har ljugit!” ropade Leonhard emot varnaren. ”Vi få väl se!” ljöd det lugna svaret. En billet doux. ”Stundom äfven vaken drömmer jag.” ~Geijer.~
Ehuru medium häraf ulgör 90,000 r:dr, torde likväl denna inkomst, såsom beroende af sjöfartens större eller mindre liflighet och således till sitt belopp obestämd, icke höra upptagas högre än lill det af Kongl. Maj:t föreslagna beIoPP * 85,000: Danska fyringstnedlen, bestående i ersättning för underhållande af fyrbåkarne å Skånska kusten och utgående med 10,000 r:dr Ramb. banko, hvilka vid sistlidne riksdag upptogos till 26,600 r:dr Svenskt banko och för år 1848 utgjort 27,240 r:dr, torde, enligt hvad Kongl. Maj:t föreslagit, bibehållas vid förra beräkningen med 26,600: 23. Ersättning af konnoj-kommissariatetför aflöning af Svenska och Norrska beskickningen i Turkiet, beräkKades vid sista statsregleringen till 14,800 r:dr. Ehuru denna inkomst år 1848 utgjort 15,008 r:dr, lärer densamma likväl nu icke böra uppföras tili högre belopp än . 14,800: 24. Observationsmedel, upptagna vid sista riksdagen till 10,000 r:dr, hafva utgjort År 1844 24,363: Transport R:dr 4,527,280: Bih. till R. St. I 18 Ståts-Utskottets Utlåtande, N-.o 51. Transport Och som medium häraf uppgår till 16,780 r:dr, anser Utskottet denna inkomst, oaktadt dess obestämda beskaffenhet, kunna, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, upptagas, efter förhöjd beräkning, till 14,000: 25. Extra medel och uppbörder. Dessa medel ökades vid sistlidne riksdag med 6,000 r:dr, hvilka förut hänförts under den då, såsom alltför obestämd, uteslutna titeln: Ersättningar, samt beräknades till 18,000 r:dr, och torde, i enlighet med den Kongl, propositionen, kunna fortfarande uppföras med 18,000: 26.
Den slutsats Revisorerne velat draga af uppgiften om Contorets stora personal, nemligen alt det genom Kongl. Brefvet den 22 November 1825 Kamereraren lillagde särskildta arfvode för bokslutet, icke borde äga rum, lärer således böra förfalla. 4:o. ”1 sammanhang med frågan om förvaltnings-koslnaden, före kommer jemväl, att sedan Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse ”den 6 November 1834 N;o *84> angående regleringen af utgifterne unker Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel, bland annat och i afseende å ”den af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition för Kongl. Krigs-Col”Jegii nya Stat äskade lönefyllnad af 4<)7 R-'dr 3 sk. 2 r:st. med 1631 ”tunnor Span mål derunder, beviljat uppförandet af penningebeloppet ”å Kongl. Krigs-Collegii Stat, med det förbehåll, att de arfvoden, som ”af särskilde Cassors medel till Krigs-Råden hittills utgått, dädanefter ”icke skulle dem tilldelas, så har Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse den ”24 Januarii 1835 förklarat, ”att enär dessa arfvoden endast blifvit ”tills vidare beviljade, samt med Kongl. Maj:ts obestridliga rätt alt förordna om Cassoi nes förvaltning, äfven följde den, att bestämma om ”kostnaderne dervid, ville Kongl. Ma jr t vid förefallande ledigbeter af ”Krigs-Råds-Embeten taga uti öfvervägande, huruvida omförmälte arf”voden borde fortfarande tilldelas eller icke;” ”och hafva Revisorerne ”inhämtat, att jemte del Rikets Ständers vid sednaste Riksdag för Kongl. ”Krigs-Collegium fastställde nya
Det under 1850 och 1851 års riksdag åt allmänna llarnhus-inrättningen här i hufoudstaden beviljade och till denna Inrättnings Direktion, år 1851, utbetalda låneunderstöd af Sjutiofemtusen R:dr bör till Riksgälds-kontoret återbetalas genom erläggande, före hvarje års sint, af Sex procent utaf lånets ursprungliga belopp; dervid Fyra procent årlig ränta å det återstående lånekapitalet först beräknas, hvarefter det öfverskjutande beloppet kommer att såsom afbetalning afgå å lånesumman, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord. § 39. I öfverensstämmelse med den af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer medgifna ytterligare lindring i betalningsvilkoren för det vid 1828—1830 års riksdag beviljade lån å Etthundratjugusju tusen femhundra R:dr till återuppbyggande af staden Borås efter den nämnde stad år 1827 öfvergångna eldsvåda, skola å det, efter 1840 års inbetalning, återstående låne—kapitalet, Ettbundratjugutre tusen sexhundranittiofem R:dr 25 öre, Två procent årligen till Riksgälds-kontoret erläggas, äfvensom den, efter sistberörda års slut, å detta lån upplupna och vidare upplöpande ränta skall med Fyra procent årligen utgöras. § 40. Det staden Wenersborg, vid 1834 och 1835 års riksdag, beviljade byggnadslån å Tvåhundraljugufem tusen R:dr skall, enligt de efter 1840 års slut gällande förändrade betalningsvilkor, liqvideras medelst erläggande af Sex procent årligen å den ursprungliga lånesumman; af hvilka Sex procent Fyra procent utgöra ränta för det oguldna beloppet och återstoden afräknas å kapitalet, § 41.
4 Sami. 1 Afd. 29 Haft. 11 78 Bil. lill Stats[Ilska tiris Utlåtande A:o 62. drogos vester om Dalclfven, genom Westmanland för lii Avesta bruk, Hedemora oell Säthers släder samt Bispebergs grufvor, »(skärande den från Norbergs jern* malmsfalt föreslagna banan, nära intill Avesta bruk eller Askii fors i Dal-elfven, densamma skulle gagna en del af Westmanland samt nedre Dalarne och dess 2:ne städer, jemte nämnde grufvor och flere jernverk, och sedermera äfven öfre eller Osteroch Vester-dalarne när den vidare utsträcktes cirka 2' mil ifrån Säthers socken uppåt Bålstad i Tuna socken invid Dalclfven. Denna af mig underställda vägsträckning är äfven undersökt af Major Olivecrona och befunnen god med förmånligt läge, utan att öfvergång af den strida oell breda Dalclfven liehöfs, hvaremot föreningsbanan frän Sala till Storvik möler nämnde Elf, som höjer sig utöfver sommarvattnet, till 10 å 12 fot under vissa flodlider; och förmår denna bibana — nemligen Sala-Storvik — blott lill ringa del gagna Fahlu-traklen och norra orterna, hvilka hafva närmaste vägen till Gefle lör sina effekter och äfven lindrigare frakt från Gefle lill Slockholm sjöledes, än om bibanan genom Sala iill Upsala skulle passeras. Den i samband med Fahlu-Gefle-banan föreslagne sträckningen till Insjön i Öslerdalarne blelVe också alltför kostsam och skulle ej i någon mån bära sig, emedan Vester-dalarnes läge är derifrån alltför aflägse och deraf ej kunde få ringaste nytta, enär dessas skogsprodukter uteslutande måste flottas på vestra Elfven, genom sjön Runn intill Fahlu-Gefle-banan.
Då den befattning, Konduktören Recin vid Teknologiska Institutet innehar, ehuru lill grad och aflöning lägre än de öfriga lärarebefattniogarne derstädes, obestridligen är af största vigt och inflytande pä elevernas utbildning i praktiskt hänseende, och då det utmärkta sätt, hvarpå Recin utöfvat samma befattning, tillvunnit honom allmän aktning, hafva Rikets Ständer, enär det måste vara angeläget, alt den, som innehar denna vigliga tjenstebefattning, icke må föranledas alt dervid qvarstå, sedan hans verksamhet och förmåga blifvit af ålder och altagande krafter försvagade, förklarat Konduktören Recin berättigad att, sedan han, efter fyllda 65 år, erhållit afsked från sin befattning 300 Expeditions-Ulskoltels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 205. vid Teknologiska institutet, på allmänna Indragningsslalen uppbära cn årlig pension al' 1,000 R:dr. 44:o. I anledning af E. K. Maj:ts derom »jorda nådiga framställning, hafva Rikets Ständer ansett sig böra bifalla att, då förre Sekreteraren vid Landtmäteri-Kontoret Carl Erik Sandström vid sin död efterlemna! enka och sju oförsörjda barn i ganska nödstäld belägenhet, Sandströms enka. Anna Erika Hallström må pä allmänna Indragningsslalen uppföras lill en årlig pension af 400 R:dr. 45:o.
Kära är inom 8landen anmärkt: att det varit angeläget nämna något om mantal elving; om sältet kuru enskilde personer skola la silfver m)mladt ock om slagskatt; att det skulle väsendtligen bidraga till det nva måttsystemets antagande, om m vulet äfven komme att slas efter decimalräkning, ocl, alt alla proportioner till det gamla mintet borde asidosältas; dels alt det vöre oformligt att antaga 2:ne slags Il.dr, den ena i papper den andra i silfver med olika valeurcr, ock den surra kögre än den senare. alt det vore olämpligt alt dä man ville realisera, taga biksgäldsbiksdale,» till beräkningsgrund; att den vada Illskollen fruktat skolat uppsta om baukobiks - betänkande», lV:o iH. 19/ dalern i stället till beräkningsgrund antogs syntes ogrundad ; alt deraf ej vore att befara att lovider ocl, arbetslöner skulle uppslsgras dä redan länge bägge desse sedelvaleurer varit i gemensamt omlopp, utan att någon misskänt deras inbördes förkällanden; att ingen större svärigket vid beräkningen i silfver kunde uppkomma ä» som var alt befara af banko8edlarnes förvandling till b:gs8edlar; men att deremot meniglieten snarare kunde förvillas att tro det nva sillveiauvntet vara landels lagliga m^nt, som är banko, än alt tro det silfverm^ntet skulle vara 8latsskulds bevis; att af den trali^ueraude folkklassen ba»koräkningen liälst önskades. att banko-m^nlet snart skulle blifva det enda i 8 velige gängbara; alt b:gs8edlarne smäningom skulle ur rörelsen indragas , samt sjelfva deras ol^cksvittnande namn ut glömskan ösverlemnas. bill följd kvaraf yrkats: ^ktt kogsta enketen salunda borde motsvara 1 b:dr banco; att till sadan enl,et borde antagas ett silfverm^nt as lika värde med >8 sk. silfver esler 1664 ärs myntfot, ock salunda motsvarande värdet af i b:dr L:co.; oell att uiideraldelningaine deraf malte blifva ett mvnt ak ^ b:dr, ett dito af ett dito af A ock ett dito af ,*2 L-Lo; 198 8tatsocb Laneo-Idtskotten, Vid jemförelse st livilka anmärkningar Utskotten ansett sig böra, med frängäends af deras förut yttrade mening, lemna deras tillstyrkan tr// antagande n/' /orenäm/rc/e r/rom /lr^sr5taNLfe/r a/^/?ere ^/ors/ag. ^kndra Afdelningen. /'Usta Dragan, om //^vrc/atro/rssätter n/' -5tats/^er^ets s^a//</ tr// /?an^e/r. tkf Utskotten är uti lV:o 3 af de algilne Lelänkanden upplyst, att vid 1828 ärs slut bäne»eli Vexel-Lankens sammanräknade skulder uppgiek till L.co L.dr,
Afbetaln. för år 1860 78,358. Afbetaln. föiåi1861 81,084. Afbetaln. för år 1862 83,8o3. Afbetaln. för åi1864 1867 års anslagssumma . 120,000. Äfbetaln. för år i858 72,880. Afbetaln. föiåij859 75,624. Afbetaln. för år 1860 7b,358. Afbetaln. för åi1861 81,084. Afbetaln. för år 1862 83,8o3. Afbetaln. föiåii863 86,521. Afbetaln. för år 1864 89,249. Afbetaln. föiåi1865 9D97& Afbetaln. för år j859 Afbetaln. föiåi1860 78,358. Afbetaln. för år 1861 81,084. Afbetaln. för åi1862 83,8o3. Afbetaln. för år 1860 Afbetaln. för år 1861 Afbetaln. för år 1862 Afbetaln. för år 1863 Afbetaln. för år 1864 Afbetaln. för år i865 Afbetaln. för år 1866 Afbetaln. för år 1867 1870 års anslagssumma. Afbetaln. för år 1861 Afbetaln. för år 1862 Afbetaln. för år i863 Afbetaln. för år 1864 Afbetaln. för år i865 Afbetaln. för är 1866 Afbetaln. för år 1867 Afbetaln. för år 1868 1871 års anslagssumma.
Landtm, yttrade att han, med afseende på Hr von Hartmansdorffs förfrågan, huruvida Hr Landtm, ansåge propos. å det i Hr Hedenstjernas reservation gjorda förslag kunna framställas, finge nämna, att detta förslag, ehuru deri visserligen förekom någon afvikelse från motionen, dock syntes vara af motionen omedelbarligen föranledt, samt att då Hr Landtm, trodde det icke tillkomma honom, att vägra en propos., såvida den icke är uppenbarligen stridande mot grundlagen, hvilket i detta fall skulle inträffat derest förslaget uppenbarligen icke varit af motionären föranledt, och enär härtill komrae att, man icke alltid vore i tillfälle att af den referering öfver motionens ordalydelse, som i ett Utsk:s betänk, influtit, draga den bestämda slutsats, att motionen icke kunnat närmare, än deraf kan inhämtas, föranleda till en emot Utsk:s utlåt, afgifven reservation, Hr Landtm, icke ansåge sig förhindrad att framställa propos. till bifall å Hr Hedenstjernas ifrågavar. förslag. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. Utsk:s uti förevar, punkt gjorda hemställan, och dä f] r Landtm, sedermera hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det i Hr Hedenstjernas reservation framstäldta förslag till stadgande, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit att nej härvid varit öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de Rronofogdarnes enskilde skrifvarebiträden. R. o. Ad. godkände hvad Utsk. i denna punkt hemställt. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 14 dennes på bordet lagda betänk. N:o 104, i anledn. af väckt motion om förklaring af 9:de punkten i K. kungörelsen d. 3 December 1842, ang:de uppbärande af afgift för försegling af käril, lådor eller omslag, deri varor eller flyttgods transporteras. Den vid detta lietänk. af Hr Malmstedt fogade reservation upplästes på begäran af Hr Printzensköld, Carl: som derefter yttrade:
Ständer antagande af det sålunda reviderade förslaget. 12 Kongh, Maj:U Nåd. Prgpr JMf. 4 ff» I enlighet med Stats—Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande behagade Kongl. Maj:t lemna Nådigt bifall till hvad Hans Excellens Herr Justitie-Sfats-Ministern sålunda hemställt; och skulle Nådig Proposition, sådan den finnes detta Protokoll bilagd, lill Rikets Ständer aflåtas. Ex Protocollo, E. Helling. JW 41. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 18S7, kl. 6 e. m. Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om antagande af en författning, angående straffarbetes| och fängelsestraffs verkställande i enrum; Gifven Stockholms Slott den 16 December 1856. I samma mån brottmåls-lagstiftningens förbättrande fortgår uti den såsom ändamålsenlig numera allmänt erkända riktning, alt de tillförene brukliga kroppsoch skamstraffen utbytas mot frihetsstraff, hvilka icke allenast böra vara tillräckligt allvarliga för att afskräcka från brott, ulan derjemte skola afse den brottsliges förbättring eller åtminstone hans räddning undan den ytterligare förhärdelse och försämring i moraliskt hänseende, som erfarenheten visat vara en oundviklig följd af fångars gemenskap med hvarandra under strafftiden, i samma mån framstår ock behofvet att genom lag ordna sältet för frihetsstraffens verkställighet. Ehuru en fullständig lagstiftning i detta ämne, omfattande alla frihetsstraff, icke torde böra ifrågakomma innan reformen af sjelfva brottmålslagen hunnit så långt genomföras, att derigenom blifvit bestämdt om eller hvilka bland de flera olika slags fängelsestraff, som i nu gällande lag finnas upptagne, skola för framtiden såsom särskilda straffarter bibehållas, samt slraffinrättningarne kunnat derefter lämpas, har Kongl. Maj:t likväl, sedan de nya efter cellsystemet byggda länsfängelserna kommit så nära sin fullbordan öfver hela riket, all de, tillika med åtskilliga andra efter samma system uppförda nya kronohäkte», lemna utrymme för en mera allmän tillämpning af det så kallade ensamhets-fängelset, funnit angeläget att genom särskild lag bestämma, ej Kongl. Maj:ls Nåd.
— Utskm 432 Den 28 April c. m. hafva härvid glömt, att ingen undervisning föregick införandet af silfverräkningen i förhållande till banco och riksgälds. Månne det ej är lika svart alt uträkna hvad si11 — verrnvntets alla afdelningar göra i bancooch riksg:s-sedlar, sorn alt eller förslaget om Rikets mått, mål och vigt bestämma de inre förhållandena inom hvarje särskild del? — Jag tror det exempel kunna uppgifvas inom myntberäkningen, der ganska invecklade bråk förekomma. Di jag för filin del ej kan erkänna de svårigheter, som anses uppstå vid författningens efterlefnad, utan förberedande undervisning, liemtar jag stöd för min öfvertygelse äfven deraf, att förslaget upptager såsom enhet den nu brukliga halfalnen eller foten, kannan och marken v i c t u a I i e v i g t, hvarföre jag och anser onödigt att med författningens digifvande än vidare fördröjes. Foten, längdemåtlets enhet, är, i stället för att nu innehålla 12 turn, uti förslaget indelad i 10 tum, och hvarje turn fördelad i 10 1 i ilie r. — Denna indelning af foten i decimaltum och linier utgör fotens närmaste underafdelningar. När denna indelning är känd, är den hufvndsakliga kunskapen i detta alseende för allmänheten också kand. Decimalräkningen är redan för längre lider tillbaka införd i landels vigtigaste förrättning, nemi. vid agnskiften, och jag Ilar deröfver hört ej annat än belåtenhet. Någon klagan bör således ej uppstå mot den högst obetvdliga skilnaden emellan en verktum och en decimaltum, såsom verkande orsak till uppskof med antagande af de fördelar decimali åkningen erbjuder det stora liela. Kannan, eller enheten för rymdemåttet, innehåller jemnt 100 cnbikliim. Kannans fördelning efter decimalen i dess underafdelning är således i förslaget oförändrad, det gamla gilna. All undervisning i detta afseende måste följaktligen vara öfvei flodig såsom förut inhemta, 1.