Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vöre visserligen illa om Staten, genom skatternas uppbärande in natura , reducerades att bli Hökare, men det är ej heller nyttigt, 144 Den 5 Augusti f. ni. att Staten befattar sig med att vara krämafé och penningehaodlare. Herr Grejven och Landi Mai" skälken hemställde, om Ridderskapet och Ädeln ansåg StatiaBevillningsoch OeconömieUtskottena förevarande Utlåtande böra, i anledning af de der~ vid gjorde anmärkningar t till Utskotten åter-; remitterasj Ropadée ja Och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtJ/Uarskälken gjorde proposition till bifall af Utskottens Utlåtande; kopädéä Starka ja, jemte hågra Nej. foredrogå ä nyo StaisUtskottels den 2i aistledne Julii under N:o 345?afgifr,e, samt dea 39 derpå följde eftermiddagen på bordet lagrie, Utlåtande, öfver väckt motion j angående de för beklädnaden vid Nerikes Regemente ahfclagrie hemmänsräntor. tderr Anckar [vår Augufa uppläste följande: (Se Bilagan N:ö 2.) friherre Anckårfuärcl, Cari Henric• jemte det jag förenar mig uti den Siste Värde talarens - Ben 5 Augusti /, rit, *45 rees yrkande af återrehiiss, anhåller jag att få tillägga några upplysningar, eller att få yttra min tanka öfver behandlingen af detta mål. Utskottet säger, att Rotehållarne försummat att ingå med den underdåniga anhållan till Kongl. Majtt, hvarom det åberopade brefvet talar, jag kan ej veta huruvida detta bref är promulgeradt till Rotehållarne, jag vill euponera det och att det kommit till deras kunskap, men om ock så är, så hafva Rotehållarne dock fullgjort sitt åliggande, genom deras protest inför Konungens Befallningshafvande, hvaruti de blott åtagit eig, att till nästa Riksdag fullgöra hvad feekladnadsFörordningen ålägger.
Om ansatser till bildande af ett sådant kunna uppspåras, och i sådant fall, hvilka orsakerna varit, som lagt sig hindrande i vägen för dess bildande; derom kan endast den färdigskrifna historien om vår dramatiska litteratur lemna fullt tillförlitlig upplysning. Frågan åter, om vårt fädernesland icke i en framtid kan erhålla en nationell dramatik, hörer, efter vår uppfattning, till dem, på hvilkas besvarande man gör klokast att icke inlåta sig; ty äfven den spådom, som stödjer sig vid noggranna iakttagelser af det förflutna och det närvarande, förlorar icke derföre sin egenskap af spådom. Och hellre än att gifva oss in på vanskliga förutsägelser om hvad som komma skall, gå vi att med den lust och den kärlek, som hvarje fosterländskt ämne sjelfnödvändigt ingifver, undersöka hvad som varit. En bekännelse måste vi dock på förhand göra dem, hvilka vilja följa oss på vår undersökning af det svenska, på medeltidsgrund uppvuxna dramat, — en del af vår vitterhet, hvilken för det nu lefvande slägtet är så godt som alldeles obekant: den bekännelsen, att vi här ingalunda lyckats upptäcka några stora konstskatter, icke påträffat arbeten af något högre esthetiskt värde, hvilka det skulle vara en vinst att få ånyo införlifvade med vår litteratur. Tvertom, det mesta är ur strängt esthetisk synpunkt temligen underhaltigt. Hela vår litteratur från denna tid är dessutom endast ett lån från utländningen. Och dock förer detta ämne med sig ett egendomligt intresse. Den lånade metallen ompräglades; det främmande gjorde man till sitt än på ett mera otympligt, än på ett behändigare sätt; det utifrån upptagna blef omdanadt till en bild af svenskt lynne och svenska seder. Så besitter vårt älsta drama en viss grad af sjelfständighet. Vida mer än man skulle förmoda, afspeglar den dramatiska litteraturen under 16:de och 17:de seklerna de då herrskande tidsrigtningarne, och ej blott litteraturhistorien, äfven vår kulturhistoria kan ur dessa gamla halfförmultnade luntor hämta mången värderik upplysning. Det är klart, att vi i denna bok ofta komma att sysselsätta oss med litterära obetydligheter.
Transport: 4,288,787: 5. 5. 4,294,116/26. 8. 5,778,890: 23. 1. 6,770,298: 16. 9. garnes kronofordran, utaf Riksgäldskontoret hos Öfverståthållare - embetet deponerade medel, som derefter återbekommits emot Riksgäldskontorets förbindelse af den 25 Maj 1845, att, i händelse de uppgifna arfvingarne skulle förklaras berättigade till lyftning af större eller mindre belopp, detsamma, uppå anfordran, till bemälte Kansli inbetala, 197,366:32.— 197,366:32. Riksyälds-kontorets samtliga fordringar och öfriga i räkenskaperna upptagna tillgångar, de inom linien bokförda posterna dock ej beräknade, utgjorde vid 1850 års slut, såsom i sednaste revisions - berättelse, sid. 13, är uppgifvet, ett sam manlagdt belopp af R:dr 7,305,424: 18. 6. Sedermera hafva dessa fordringar och tillgångar ökats: under år 1851, med R:dr 1,479,766: 20. 7. samt följaktligen under begge åren med tillsammans R:dr 1,870,938: 42. 1. Utaf Riksgälds-kontorets, vid 1852 års slut, ägande fordringar samt öfriga tillgångar var ett belopp af - R»dr 4,258,627: 40. 3. räntebärande, nemi.: med 5 procents ränta . Räntefordrinyarnr utgjorde R:dr 96,286: 7. — de fordringar, som framdeles, efter viss tids förlopp, komma att bära. ränta „ 389,156: 42. — samt alla de öfriga fordrinyarne och tillyånyarne „ 4,432,292: 19. 4.
Jag anhåller således på grund häraf, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s betänk, i denna, liksom i öfrige delar. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af Hr von Rosens framställda begäran om återremiss för bestämmande af den ersättning hvilken hör tillkomma sådane särskilde comiterade, som, i st. f. den hittills dertill begagnade pröfningscomitéen, kunna länsvis utväljas för att utsätta kurhus-afgiftens belopp, får jag förklara det jag, för min del, icke befarar, att inom kammar-rätten något klander af de utbetalningar Hr von Rosen omnämnt möjligen skall väckas. För denna omständighets skull behöfver betänk, visserligen icke återremitteras. Mig synes åtminstone vara klart, att då ett läns innevånare finna för godt att, till ifrågavar. bestyr, utse andre deputerade än pröfnings-comitéens ledamöter, så böra länets innevånare jemväl gälda de kostnader, som derigenom åstadkommas. Hr Fåhranis förklarade sig vara förekommen af Hr von Hartmansdorff, och derföre afstå från vidare yttrande. Efter härmed fulländad öfverläggning, biföll R. o. Ad. Bevilln.- Utsk:s förevar, betänk. N:0 8. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s nedannämnde d. 1 dennes på bordet lagda utlåt, och mern.: N:o 35, i anledn. af vaktmästarnes vid bankodiskont-verket ansökning om löneförhöjning; och N:o 36, i fråga om afskrifning af f. d. riksdiskont-verkets utestående fordringar. 6 * Si Den 8 Mars f. m. BankoUtsk:s den 1 dennes på bordet lagda mern. I\:o 37, i anledn. återhållen återremiss å mern. N:o 19, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande, blef härefter föredraget och befanns icke erfordra någon annan II. o. Ad:s åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Beträffande först grunderna för rättigheten att tillverka bränvin, har Kongl. Maj:t, med godkännande af de skäl* bernat da kommitté i detta hänseende fullständigt utvecklat, funnit ett dubbelt ändamål härvid böra sökas, nemligen moraliskt och ekonomiskt, så att hufvudsak ligt afseende må fästas, ej mindre dervid, att sjelfva sättet för näringens bedrifvande icke må föranleda eller underlätta de för ordning och sedlighet skadliga missbruk, som hittills motverkat hvarje bemödande att inskränka bränvinets förbrukning, än äfven derå, att tillverkarne icke genom lagstiftningen inledas eller uppmuntras till misshushållning med de ämnen, sorn för tillverkningen äro af nöden. Ovedersägligen är, för uppnåendet af detta dubbla ändamål, den grundsats, som kommitteen, med ledning af andra länders erfarenhet, uppställt i afseende å bränvinsbränningens utöfvande såsom fabriksnäring, af väsendtlig vigt; men då genom den hittills* redan under Kongl'. Maj':ls AVM. Proposition, N:o 26. 29 en längre tidrymd gällande lagstiftning, rättigheten att tillverka bränvin uteslutande varit fästad vid jorden, och, i följd deraf, jordbrukarne dels blifvit vande att sjelfva tillverka det bränvin, sorn för deras egel behof erfordrats, dels ock mångenstädes så inrättat sin hushållning, att bränvinsbränning begagnats såsom binäring till jordbruket, samt en mera ingripande rubbning uti denna i allmänhet högt uppskattade rättighet otvifvelaktig! skulle för mångå medföra kännbara förluster* har Kongl. Maj:t, under så beskaffade förhållanden, lika med kommitleen, ansett lagstiftningen för närvarande icke böra uteslutande inskränka bränvinstillverkningen till fabriksnäring, helst den betydliga minskning i antalet af mindre bränneriet-, sorn år efter annat egt ruin, gifvetskälig anledning att antaga, det öfvertygelsen allt mera allmänt skall stadga sig derom, alt, för ett väl ordnadt jordbruk, bran vinsbränning icke är oumbärlig, i hvilket fall nät ingen bäst skall ordna sig sjelf, då lagstiftningen dertill lemnar erforderligt utrymme. Kongl.
Hvad åter vidkommer det sednare mom. af samma §, så finner jag detsamma vara af den vigt, alt jag tillstyrker dess antagande, dock med en förkortning, som jag skall taga mig friheten föreslå och hvarigenom § skulle erhålla följande lydelse: ”att K, M. täcktes i nåder utse en comité', som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållandena samt capitalbildningen inom Riket, äfvensom huru nu befintliga allmänna låneinrättningar derpå verka; börande comite'en, på grund af en sådan undersökning och utredning, före R. St:s nästa sammankomst hafva upprättat förslag lill de förbättringar härutinnan, hvilka anses lämplige och ändamålsenlige samt kunna åstadkommas”. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Då den underrättelse, som erhållits från Högv. PresteSt., icke kommit oss till handa genom prot.ntdr., utan å enskild väg från Cancelliet, så torde en möjlighet vara, att en annan underrättelse, som jag erhållit ur en källa, hvilken jag annars funnit trovärdig, kan äga grund, nemi. att, vid PresleSt:s bifall till 56 § litt. b), ett litet tillägg blifvit gjordt, bestående deruti, att näst efter ordet ”befintliga” blifvit insatte orden ”creditlagar”, hvarigenom § erhållit följande lydelse: ”att K. M. täcktes i nåder utse en comité', som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållanderne inom Riket, samt huru nu befintliga creditlagar och allmänna låneinrättningar derpå verka” etc. etc. Detta tillägg, i fall § eljest vinner R. o. Ad:s bifall, anser jag vara nyttigt, för att icke säga nödigt, och får för denna händelse anhålla, att, ehvad PresteSt. beslutat dess antagande elier icke, R. o. Ad. behagade detsamma antaga. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Jag instämmer i allo med Hr Skogman. Vi hafva under loppet af riksdagen haft tillfälle att höra huru begreppen om privatbankernes inverkan på lånerörelsen och öfrige förhållanden blifvit bedömde på ett efter min tanka ganska ofullständigt sätt.
Lltskotten kafva tagit dessa anmärkningar i kekörigt öfvervägande; ocl» kvad först angär den af någre Ledamöter yttrade mening att, pä grund akLancoLeglementet ak är 1779, proportion emellan reela konden ock Sedelstocken kordt kestämmas säsom 2 till 3, tinna Lltskotten denna äsigt redan vederlagd uti det af Lltskotten förut akgikne Letänkande X:o 2, till kvilket Lltskotten kärvid sä känvisa. Lltskotten Kafva oek redan, dä de föreslagit körkällandet ak 5 till 8, i stället för det närvarande ak mänga för tillräckligt ansedds körkällands ak S till 9, kästat afseende ä den förökning i Silfver kondens anti - 182 8talsoek La n co-LItsk o tt c n s tande, som möjligen skulle kunna upjikoinma 6c, igenom att k',»!,»>6 numeia är siäri 8verige skiljdt; »ek linna Lltskotten den anmärkning, 8»,n Klifvit framställd eu>ot uteslutandet af Länen ä äletaller »ek expvrtakla ekfecter, ur l>eräkningen af 8edelstocken, va. ra inom det 8tänd, der densanima klifvit gjord, elice V. Lorgai e8tändet, as en annan Ledamot 8a fullständigt kesvarad, att Utskotten för deras dd ti o sig endast keköfva älieropa livad salunda anförts till stöd för den as Utskotten antagne keräkning.
Stats-Utskotlets Utlåtande N;0 54• bör erlägga mantalspenningar, utan afseende på hans oförmögenhet att då kunna förtjena föda och kläder, samt för den fattige denna afgift, ehuru obetydlig till sitt belopp, vore nog kännbar, det ock syntes Motionairen billigt, att samma afgift antingen upphäfves eller sammanslås med bevillningen efter i :sta artikeln. Då den, enligt nu gällande bevillnings-sladga, utgående personliga skyddsafgiften endast erlägges ifrån och med fyllda 17 år och Utskottet anser, att mantulspenningarne äfven böra, efter enahanda grund, beräknas; så får Utskottet föreslå, att mantalspenningarne hädanefter komma att först vid fyllda sjutton års ålder erläggas. Om Rikets Ständer härtill lemna bifall, lära Rikets Ständer finna, att detta beslut bör underställas Kongl. Maj:ts Nådiga sancLion. Stockholm den 12 April 1834- ”Herr Friherre Tersmeden har afgifvit ett så lydande anförande: ”Emot det beslut Stats-Utskottet fattat, att tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit anhålla om sanction å de beslut, som, i anledning af Stats-Utskoltets nu afgifne Inkomst-betänkande, kunna fattas, dels om minskning af mantalspenningarne, dels om indragning af Lotteriet, får jag mig reservera, på den grund, att 5^ § Regeringsformen ty^dligt och klart bestämmer ”Svenska folkets rätt att sig sjelfve beskatta genom Rikets Ständer allena,” oeh denna rätt af ingen annan § i Grundlagarne är inskränkt, samt ingen skillnad uti nämnde § gjord emellan ordinarie och extra-ordinarie skatter. I anledning hvaraf jag anser den föreslagne anhållan om Kongl. Maj:ts sanction leda till en allt för stor inskränkning af Svenska folkets beskattningsrätt, för att kunna med tystnad förbigås.”
På samma sätt kunna äfven alla afhandlingar, som af gäldenären, emellan tidpunkten för belalningarnes inställelse och den, då konkurstillslåndet genom domstolens utslag lagligen inträdde, hafva blifvit titulo oneroso, slutade, återgång underkastas och blifva till ali laglig verkan tillintetgjorde, derest den eller de, som mottagit valuta af gäldenären (qui ont recu) eller med honom afhandlat, haft kännedom om hans insolvens-tillstånd, d. v. s. varit medvetande om att han sina betalningar inställt. 448. Hypotheksoch förmånsrätter, på giltigt sätt förvärfvade, kunna intecknas ända till den dagen, då konkursen de jure eller genom domstolens utslag blifvit öppnad. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10, 53 Sådane inteckningar, tagne efter tionde dagen, som föregått betainingarnes upphörande, eller konkursens begynnelse do facto, oell intill dagen för domstols-utslagel, som förklarar dess början de jure, kunna likväl upphäfvas och återgå, derest det förflutit mer än 14 dygn emellan den dag, då hypothekseller förmånsrätten medgafs, och dagen, då sjelfva intecknandet egde rum. Denna frist ökas med ett dygn, i fall afslåndet emellan orten, der hypothekseller förmånsrätten medgafs, och stället, der intecknandet sker, är mer än fem myriameter, och ytterligare med ett dygn för hvarje fem myriameters längre afstånd. 449. Har vexelbref blifvit betaladt utaf gäldenären emellan de bestämda tidpunklerne för konkursens början de facto och de jure, kan återgångstalan endast anställas emot den, för hvars räkning vexeln blifvit tagen. 1 afseende på löpande skuldförskrifning gäller samma stadgande emot första endossenten. Med hänsigt till båda åligger bevisningsskyldigheten, att de voro medvetande om insolvensen eller faktiska konkurstillståndet, den, som återgångstalan anställa vill. 450.
Råd föredrager, uppsatte förut skriftelig berättelse om sakens beskaffenhet, och hvari tvisten egentliga består, med skälen å båda sidor, och läte parterna skrifva then under: vilja ilie påminna något thervid ; thet må them ej vägras.’’ Detta är hvad som angår föiedragniogen, och sedan kommer '4 §:n, med följande orda ly del - Den 4 November f. m. *9 lycie!se: ”Jäfvar parten någon af Konungens och Rikets Råd, utan sådana skäl, sorn sägs i 13 cap. i §:n, höle femhundrade daler. Gör Iian thel oheskedeliga; höte som brottet är till, äntå att jäfvet lagligil är. Jäfvar någor olagliga then, som saken hos Konungen föredrager, höte etthundrade daler. ” Ont, som Ulsk. gifvör vid handen, Konungens och Riksens Råd numera ej finnas och i §:n 5 cap. MisSg.-b:n derigenom vore upphäfven, så skulle naturligtvis också de §§ vaia upphäfna, hvilka stadga straffbestämmelser för dem, som obeskedligen jäfva de ledamöter af Högsta Domstolen, soni tili (rädt i Konungens och Riksens Råds ställe. Skulle nu förhållandet vara, ali dessa §§ voro upphäfna, så finnes naturligtvis i lagen ej något bestämdt straff för dem, som öbeskedligt jäfva någon af Högsta Domstolens ledamöter. Jag har hört mångå olika meningar i detta fall så väl inom som utom Utsk. yttras. Somliga hafva påstått, alt dessa §§ icke kunna tillämpas, och andra, att de måste tillämpas. Om nu ej någon ting vidgöres i denna fråga, så skulle måhända deraf blifva en följd, att vid förekommande fall den ena domaren tillämpade dessa lagrum, men den andre ej. Eli så obestämd lag måste blifva högst skadlig, så väl för domare sorn parter, ifall den skulle behöfva tillämpas, Och jag skulle åtminstone för min del vilja tillstyrka, att 2 §;n af 5 cap. Missg.-b:n måtte uteslutas, eller också få en så bestämd lydelse, att domaren med säkerhet visste huiu han borde tolka densamma.
Men dessutom finnes det icke allenast flnanciella, utan äfven rent af politiska skäl, som tala mot lltsk-.ts förslag. Det skulle nemi. icke se synnerligen väl ut inför utlandet, om vi här. för anskaffandet af denna, jemförelsevis obetydliga, summa skulle nödgas höja den direkta beskattningen tned mer än 40 proc. Detta vore ju i sjelfva verket att åt oss sjelfva utfärda ett testimonium paupertatis. Dessutom skulle en dylik skattetillökning verka en obenägenhet, för att ej säga afsky, för allt som hörer till försvarsverket; och denna skulle då vid nästa riksdag visa sig genom en stark benägenhet att pruta äfven pä det nödvändigaste, af fruktan att annars få se alla 4:de och 5:te hufvudtitlarnes extra-ordinarie anslag figurera på debetsedlarne. På alla dessa förenade grunder får jag instämma med dem, som yrka återremiss. Ropen på propos. förnyades. Frih. af Ugglas: Jag ber om ursägt att jag ännu en gång uppträder, men det sker med anledning af den siste värde talarens så bestämdt uttalade åsigt att tillgångar finnas. Man kan möjligen uppleta ett öfverskott på l|:dels million; men jag mäste fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på att R. St:r beviljat tvenne kreditiv, ett på llj million oell ett på 3, för hvilka Den 28 November. 351 inga tillgångar anvisats. Är det klokt att nu använda äfven detta öfverskott, då sannolikt åtminstone lilla kredilivet snart kan komma att lyftas? Man har ordat mycket öfver den stora ovilja, folket skulle komma att hysa mot den ökade beskattningen; jag skall genom ett exempel visa hvad denna ökade beskattning utgör. Man talar om 50 proc. förhöjning, och det låter mycket; men en tjensteman, som har 2000 rdr i lön, betalar nu 20 rdr i bevillning, och skulle således betala 10 rdr till under loppet af 3 år. En hemmansegare, som nu betalar 6 rdr, skulle få betala 3 till under dessa trenne år.
t)offtat odj betjening tjo* raitbe ycrfoner, för tiben från och ntcb ben 1 9Jtaj 1861 tilt 1863 år? flut 32,456: — » crfåttning åt ncbanttåmnba officer?*eitfor för innehållen aflöning för bera? nnmcra afltbtte män nttber bera? frigSfångenftap, nemligen: tilt So^anna Söittjetmina ©tanbertffjötb, föbb stettin . 91:tnt 105: — « Seannette ©tanbertffjötb, föbb nott Storne ... » 112: 50. « Souife Sinbman, föbb Ä 288: ~ 505: 50. » unberftöb åt fåbane, efter 1808-—1809 år? frig q»artef»anbe tanbhoårnömårt, font fun» na anfe? »ara af bylift unberftöb i behof . 30,000: — $ör uyyråtthåtlanbc af Slrméen? yenfionöfafja? yenfionering, fåfom frebitio 256,500: — » fortfatt tittämyning af be nya yenftonS^fta* terna för Strméen od) ©otlanb? sJtationat 450,000: — » betäcfaube af beit brift, font för Slrutéen? yenfioit?fafja fan uyyfotmna i ben frebitit>
Utdrag af ProrocoUkt, häller hos Högwördlge presteSrandec den z Januari i8ro SDSedan PresteStändet, genom de af Trycket utgifne Handlingar och Utdrag af Proiocvtiel, häll,t l Wällofi. Borgare-Ständet den i8 sistledne October, kommit till kunskap derom, att Wälbemälte Ständ tagit PrcsieStändets den 22 September afgifne swar, angäende Jnqwarteringsstyidighet för de i Städerna boende pesoner af Ecclesiastjqve-Skaten 1 den mening, fvm skulle PresteStändet wägradt Jnqwarkering för sädane Hus r Städerne, hwilka Ecctesiostiqve<S!atLn äger, men ej bebor, och denna omständighet ledt derhän, att Höglost Ridderffapet och Adeln, i anledning af Wällofi. BorgareStändets härom fattade begrepp och gjorde anmälan, ätagit sig i förening med nvtznämde Ständ, att för Ecciesiastigve-Statens Hus ulvöra Jnqwarterings-ssyldigheten l Städerna, har PresteSrändtt ansett nödigt förklara, att sedan Wällofi BorgareStändet under den 14 Julli, hegardt Ccciesiastjqve.Statens samtycke, bet mätte alla, iom pä nägot fält hitintill maut frän Inqvartering befriade, samma beswär i allmänhet sig Klaga, kunde sä mycket mindre skägg uppstä om Dm 2; Januari!. 9Z9 sädane Ecclcsiaftiqve,Statens Hus, hwilka, enligt PresteSkändels begifvande wld 1766 ärs Riksdag, redan »vidkännas detta Onus, som den iramstäide jordran war icke om inffränkning, uran om utwldgnide af Jnqwarterings-ssyldighet. Uti de delar, der den förut warit medgiswen, har wägran hwarken kunnat eller bordt äga rum, och som i öfwere.-Mammelse med Kongl.
Då de ändtligen stannade framför mig, såg jag den främmande qvinnan vrida sina händer i förtviflan och utbrista i en ström af ord på italienska, som var så oredig, att, ehuru jag annars något förstod detta språk, efter vi under våra vandringar äfven varit i öfra Italien, jag likväl icke alls begrep hvad hon sade, och så tycktes min mor, som var alldeles lugn, icke bry sig om henne, utan vände sig genast till mannen och sade hastigt: — Nå väl, bestäm er! Vill ni hafva barnet eller icke? Säg fort, ty ni inser väl, att skyndsamhet är nödvändig. — Det är sannt, — sade mannen villrådig och bekymrad. — Låt oss se ert barn! Men detta är mycket vågadt. Det är nästan omöjligt, — tillade han, som det tycktes, i den yttersta ängslan och oro. — Se här, en präktig pojke skulle jag tro och alldeles vid samma ålder, — sade min mor, som hastigt tagit upp den sofvande Paddy, hvilken nu vaknade och visade sina stora sammetssvarta ögon. — Men han är icke det minsta lik det förlorade barnet. Jag vågar det aldrig. Hvad skola vi göra? — sade mannen brådskande, alltjemt i den högsta ångest, betraktande den lilla bruna zigenarungen, under det qvinnan fortfor att gråta och jämra sig. — Nä, som ni vill. Jag är icke angelägen att mista mitt barn och lemnar er honom dessutom icke utan de vilkor jag sagt. — Det är ett förtvifladt spel, men jag vågar det likväl, — sade mannen hastigt. — Se då upp, Enrichetta, tag pojken och lägg honom i vagnen! Det gifves intet val. Herrskapet återkommer icke på tvenne veckor, man kan ju tro, att han förändrat sig. Hör då, Enrichetta, gråt icke som en galning, det hjelper oss icke, — fortfor han, fattande Paddy i sina armar, men då gossen började skrika med full hals, återtog min mor honom, öfverhöljde honom med kyssar och började afkläda honom de kläder han hade på sig samt lindade in honom i alla de schalar och sidentäcken, som funnos i den lilla vagnen, hvilken italienskan medfört.