Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
NI. dä den ster Igenom allmänt tryck icke kan wara lwetykig, jag känner ärminstone icke något alswarligare särk akt yttra sina tankar, och hemställer således om icke order alfwarlig får utestutas, ci mindre ände nästföljande, nämligen: klarr Utt pckl förnekelse, hwilka endast tjena till stöd att inför Domaren göra förbrytaren skuldfri, ändock en mindre klart uttryckt förnekelse kunde wara af lika straffbar beskaffenhet, som den osörsyntaste tydlighet, »vid dylika willors utspridande. Hwad ater widkom»ner det stress af ivo R:d. böter, som i Tryckfrihets Lagen bliswit förestagit, anser jag det icke swarande mot förbrytelsen; jag hemställer derföre, om icke den som mitzbrukar Tryckfriheten till den grad, att framhärdigt törneka Gud, ett lif efter detta och war Evangelista Lära, mätte umgälla sitt brott med samma straff, som 4 §. i Cap. Mitzgernings Balken Utsätter för den, som utsprider willfabcnde lärosaikS, hwilken skall sörwisas Riket. Dä Tryckfriheten asyftar ott sprida sann uplysning, lärer wäl den, som genom trycket söker sprida willan, med rätta böra anses för en skadelig Samhällets Medlem, och såsom sadan förtjena oswannämnde straff. Redacticnen as 2idra Momentet Z:dje H. Tryckfrihets Förordningen, önskade jag af anförde skärmad le biifwa följande: Förnckclsen af en Gud och ett lif efter detta, eller af.den rena Evangeliska Lärans sanning. Brottet stall med Landssörwioning umgällas. Äkerkallap vrn brottslige sine sattfer offentcligen inför Domstolen, Den 8 December. 525 erlägqe han endast 100 R.d. böter. I bada sallen konfisceras skrifte». z.dje Momentet af samma §. är lill ordalydel» sen sadan: thfwexlagdt och klart uttryckt gäckeri af den Allmänna Gud-tunsten, Guos Drd och Sacramen en.
Som Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att hela dagsverksräntan skall till penningar föryaudlas, komme härigenom att i penningar omsättas äfven den del afsamma ränta, hvilken föreslagits alt, förvandlad frän ökedagsverken till 17T7^ skålpund smör, i denna räntepersedel iiigå, hvaremot den gamla smör-räntan af 14 -j30- skålpund förbléfve oförändrad; likväl och då, af numera befunnen missräkning, persedeln kött, under ärendets behandling hos Rikets Ständer, upptagits till 1 Lispund 10 skålpund mindre än den för närvarande utgör, samt detta sjuts böra vid slutliga bestämmandet af smörräntan tagas i betraktande, enär icke något af persedeln kött ingått i den nja spanmålseller höräntan, hafva, med beräknande att nämnde qvantitet kött i värde motsvarar 10 skålpund smör, Rikets Ständer ansett detta belopp lämpligen kunna tilläggas smörräntan, hvilken således för hvarje helt mantal skulle komma att utgöra omkring 1 Lispund 4 skålpund. På grund häraf och i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad E. K. M. i Nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att: l:o Såsom '(hufvudränle-persedlar inom Helsinglands båda fögderier bestämmas: spanmål, smör, kött och hö; 2:o Af dessa hufv.udpersedlar utgöras på hvarje belt mantal: 2 tunnor spanmål. bestående till en fjerdedel af råg oell tre fjerdedelar af korn, l Lispund 4 skålpund smör, 1 Lispund 12 skålpund kött och 24 Lispund hö samt i förhållande derefter pä mindre hemmantal; hvaremot de för närvarande hemmanen åliggande persedel-räntor af spanmål, smör, kött, oxar, får, strömming, lax, jeni och hö försvinna och upphöra.
— Ifrån och med den 1 Julii 1843 åter, inbetalas lill Riksgälds-Contoret, inom hvarje års slut, åtta proc., hvilka alltid beräknas på primitiva capitalet, hvaraf fem proc. såsom ränta å det innestående capitalet, och hvad, som derefter öfverblifver, afskrifves på capitalet, intilldess detsamma är till fullo åierguldet; 2:0 att alla, som yjlja erhålla lån utaf ofvannämnde summa 125,000 R:dr, skola ovilkorligt, enligt E. K. M:s Nådiga framställning, uppföra byggnader af sten, kalkbruk, eller annat tjenligt icke eldfängdt ämne; 3:o vid lånemedlens fördelning, böra de tomtegare företrädesvis unk derstödjas, som i synnerhet kunna vara i behof af lånebiträden utaf allmänna medel; 4:o i afseende pä lånemedlens förvaltning, m. rn. utses en Comité, under Landshöfdingens ordförande, på sätt stadens invånare finna lämpligast. Commilterade piöfva och bestämma storleken af den lånsumma, en hvar lånsökande må tilldelas, samt beloppet, sorn, i afräkning derå, hvarje gång får lyftas.
Motionairen har härjemte, efter framställning om de inskränkningar, hvaraf näringarne på landsbyggden ännu förmenas lida, samt de hinder mot deras vidare utveckling i städerne, som uti ännu gällande Skråordningar skola förefinnas, yttrat, att hans mening icke vore, att binda Regeringen vid de förslag till Handelsoch Handtverks-Ordningar, som Rikets Ständer år 1823 till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnade, utan att hans önskan vore, att Regeringen måtte deri vidtaga de förändringar, som af behofvet kunde påkallas, och hvilka en senare tids erfarenhet godkännt. Förslagsvis är såsom grund för en ny Författning i ämnet antydt, att, beträffande handeln, det vore öfverflödigt att bestämma läroår eller examina, såsom vilkor för inträde deri, eller att inrätta societeter i hvarje stad. Deremot förtjenade det uppmärksamhet, om icke vår Lag, i likhet med en för Frankrike gällande, borde närmare bestämma och låta controlera de handlandes skyldighet att föra böcker, upprätta inventarier samt i 10 år förvara dessa handlingar jemte brefvextingen, P4 det att, i händelse af arf, bolags stiftande eller upplösning, samt cession, någon större säkerhet funnes för deras behöriga »(lemnande. För handtverkerien borde societeterna organiseras på det sätt, att •n lagkunnig och en för technisk kunskap känd person utsåges af Konungens Befallningshafvande såsom förste Ledamöter deri, samt att fyra i districtet boende välkända män genom val af alla handtverksidkare skulle till de förres biträde antagas. Dessa sex borde ega att i mål, 4 Lagssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N:o 33. sorn anginge elt visst handtverk, tillkalla en välkänd idkare deraf, som då borde eg a rösträttighet. Districtet borde utgöras af en stad samt trakten deromkring. I de orter, der städer voro så aflägse, att districten. endast måste bestå af landsbyggd, kunde societeterne åläggas sammanträda en gång i månaden, meli i hvarje stad en gång i veckan.
Man ser således, att denna industrigren är på en fot, som bör väcka uppmärksamhet och som jag tror berättigar den till något skydd. Jag kan derföre icke annat än på det högsta förorda hvad Ekon.Utsk. i detta fall tillstyrkt och önskar bifall dertill. Frih. Cederström: Att dömma afen värd talares yttrande till fördel för betänk., så skulle man tro, att här mera .vore fråga att, genom monopoliska förbud emot begagnande af främmande fartyg, gynna de inhemska skeppsredarne, än att åt Norrländska producenter bereda en lättad afsättning. Det förra är dock endast en lumpen aecessoire, ty man får icke glömma, att 328 Don ll December e. m. der productionen hindras genom för dryga kostnader, der upphör all production, och med den äfven möjligheten af förtjenst för de monopoliserade skeppsredarne. Deremot, om man får begagna frakterne af såväl inländska, som utländska fartyg, hvilka äro lill hands, så lär det böra erkännas, att frakterna blifva mindre, och i samma män ökas också productionen samt i följd deraf antalet af de fartyg, som kunna befraktas. Det är icke genom småsinne, som man leder en nation lill välstånd; tvertom, man leder henne directe till fattigdom och lill den modstulenhet, som uppkommer genom hinder för afsättning. Norrland skulle jemväl på detta sätt komma att sakna sina förnödenhetsvaror, ty de fartyg, som nu ditföra spanmål från Österbotten, skulle icke komma, om de icke kunde påräkna frakt med Westerbottens producter till medlersta eller södra Sverige. Jag förstår mig icke på dylika statsekonomiska slutsatser och i hela den civiliserade verlden lärer det icke vara en främmande makts fartyg förmenadt att sluta fraktfart till hvad annan ort, som helst. Kustfart med båtar, eller s. k. cabotage är någonting helt annat; här är icke fråga derom, utan här är fråga om befraktning af däckade stora fartyg, och denna fraktfart är icke förbjuden i något land i verlden. Man måste tillse, att samtlige Svenskar måtte få all möjlig lätthet för transporten och afsättningen af deras producter, men icke att det ena länet skall skörda på det andras bekostnad. Jag yrkar på det högsta ogillande af betänk.
Den siste talaren har anfört exempel, huruledes i vår gällande lag för misshandling af föräldrar alternativt finnes dödsstraffet föreskrifvet tillsammans med annat, straff; men detta brott är af beskaffenhet att kunna vara synnerligen lindrigt, och då vore det val nog hardt att för detsamma bestämma ovilkorlig! dödsstraff. Jag föreställer mig, att om Gr. I» o n 18 Juli f. in. 187 Sparre finge bestämma straffet för det af honom omtalade banditmordet, komme han äfven sjelf att föreskrifva dödsstraff. Då i öfrigt de skäl, som vid ett föreg:de tillfälle andragits, hör blifvit nprepade, ber jag att äfven få uprepa hvad jag då yttrade, nemi. att i fråga om benådningsrättens utöfning f. n., hvad angår det brott som kommer under lista §:n, i högsta domstolen icke finnes någon straffskola, enl. hvilken man skall bestämma straffet. Karakteren på mord är visserligen förändrad i detta förslag, men deremot bör man ihågkomma, att till en början upsåtet. att döda här är mycket skarpt betonadt, och att dertill fordras att det skall vara begått med berådt mod, d. v. s. med riktigt stadgadt upsåt. Många inkonseqvenser skola förmodligen upkomma af denna svårighet i tillämpningen, såsom jag äfven vid frågans förra behandling tog mig friheten anmärka, synnerligen om det blefve praxis att underdomaren i allmänhet vore af mildare åsigt och tillämpade det sednare alternativet och K. M. i stället tillämpade det strängare. På dessa skäl anhåller jag om afslag å Utsk:ts förslag. Frih. Armfelt, Magnus: Jag anhåller att få anteckna såsom något angenämt att vid en annan gång ihågkomma, det Hr Dalman förklarat, att då B. o. Ad. är af olika mening mot det beslut som Borgareoch BondeStm fattat, han icke anser sistnämnde Stånds åsigt utgöra skäl för K. o. Ad. att afstå från sin en gång uttalade mening.
Under öfverläggningarne hos Fullmägtige hade blifvit erinradt, att »methoden för upplåningen »kunde inrättas på två sätt, del ena genom öppnandet af subskription såväl i »Stockholm, som på lämpliga ställen i landsorten; det andra genom lånets »kungörande till konkurrens för hugade hufvud-entreprenörer eller öfvertagare »inom viss tid.» Det hade vidare blifvit erinradt, att den förra methoden skulle erbjuda jemförelsevis större säkerhet derom att inhemska penningar komme att ingå i lånet samt att, om »hufvudändamålet med den inhemska upplåningen »förblifvit vid det, som utgjorde dess ursprungs-tanke, nemligen bildandet af 36 Stali-Ulskotlcli Ullålande N:o ii. «ett inhemskt fondsystem och en derigenom delvis möjlig konversion af de utländska jernvägslånen till inhemskt lån, så skulle, då någon väsendtlig vigt i •5sådant fall ej hade legat uppå effektueringen af lånet någon tid förr eller »sednare, det utan tvifvel varit häst och med berörda ursprungs-tanke mest »öfverensstämmande att välja subskriptiunsmethollen.» Då Revisorerne, på skäl, som ofvan finnas antydda, hyste den åsigt, att det ursprungliga hufvudändamålet med Rikets Ständers beslut om den inhemska upplåningen, eller att derigenom bilda ett inrikes statslånesystem, icke i ringaste mån undergått någon förändring genom de uti 133 och 134 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente meddelade föreskrifter om de för vissa jernvägsanläggningar beviljade låneunderstöd, enär dessa låneunderstöd endast i det fall skulle få utgå, att penningar genom införandet af ett sådant lånesystem kunde pä föreskrifna vilkor upplånas, vore också Revisorerne af den åsigt, att det så kallade subskriptionssystemet, i fråga om förevarande upplåning bort begagnas.
Den enda skilnad jag kan upptäcka emellan de begge propos-.nu är den, att om den propos., som nu är nej-propos., nemi. att frågan skall uppskjutas, vinner, så står det en hvar fritt att taga på hand, alt vi skola återkomma till denna fråga. Frill. Nauckhoff: Jag tager mig friheten förnya min begäran om uppläsning af Hr Lagerlijelius förslag; jag tror, att det skulle förena begge sidornas önskningar. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Lagerhjelm icke, så vidt Hr Landtm, fattat, framstäjlt något skriftligt förslag; dessutom finge Hr Landtm, erinra, alt propos. blifvit framställd och att Hr Landtm, förklarat sig hafva funnit den med öfvervägande ja besvarad; fråga kunde således endast vara om conlra-propos:ns innehåll, ifall någon skulle i detta afseende vara af annan öfvertygelse än Hr Landtm. Hr Lagerhjelm: Efter min uppfattning af detta ätli - 5i6 Den ag Mars f. m. nes närvarande skick, anser jag mig oförhindrad att, sedan exlra-statsregleringen blifvit genomgången, framdeles göra en framställning af enahanda beskaffenhet, som den jag nu velat göra, och på sådan grund afstår jag ifrån mitt yrkande af någon annan propos, än den som af Hr Frih. o. Landtm, blifvit framställd och ansedd vara af Ståndet bifallen. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer till alia delar med Hr Lagerhjelm. Hr Lefren: Det är väl, alt vi kommit ifrån denna svåra sak, och derför hafva vi alt tacka Hr Frih. o. Landltms benägenhet alt, såsom sig vederbort, upplysa sakens förhållande, och således följa den grundlag, som för oss alla är gällande, hvilket må tjena till svar på Hr Munck af Rosensehölds framställning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 till 4 e*»• In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 29 Mars i84u Plenum kl. 6 e. m.
Med anledning häraf och då hemmans-egarne, i följd af deras antagne ombuds uragtiåtenhet alt inom laga tid hos Kongl. Maj:t i underdånighet öfverklaga sistberörde utslag, och sedan underdånig ansökning om resning jemväl blifvit afsiagen, beröfvats ali utväg att i författningsenlig ordning utverka upphäfvandet af meranämnde tillökning i hemmantalet, men det syntes innefatta en uppenbar orättvisa att tvinga åboerne å dessa hemman att behålla den ifrågavarande odugliga marken, hvilken vid afvittringen icke blifvit af dåvarande egare begärd, har motionären hemställt, det Rikels Ständer måtte bifalla, att de Hortlax byamän, hvilkas hemmansdelar äro dylik tillöknings-skatt underkastade, må, emot skyldighet att till Kronans disposition afträda den deremot svarande mark, befrias från åliggandet att för densamma utgöra skatt och ränta, räknadt från början af år 1835, sedan hvilken tid, i följd af Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes i Norrbottens Län ofvanberörde utslag, oftanämnde skatt varit till uppbörd inhiberad. Enligt hvad de vid motionen bilagde handlingar utvisa, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens Län, uppå vederbörande hem - Slats-Ulskollels Utlåtandej N:o 19 inans-egares ansökning under den 26 September 1824 bifallit, det tillökningsjorden i Hortlax by borde från byns område afskiljas och till Kronans disposition afstås, samt innehafvarne från skatt och tunga derför befrias. Genom utslag den 2 Maj 1825 förklarade likväl Kongl. KammarCollegium, att som, enligt dess laga kraflvunne beslut den 1 Juli 1795, Hortlax by blifvit fastställd till visst skattetal och ego-område, hvarefter ock byn sin fullsutenhet i skog och utmark erhållit samt vissa frihetsår för tillökningsjorden åtnjutit, funne Collegium skäligt upphäfva Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förenämnde beslut.
Albert? tillade hon dock strax efter med mildare röst. Tjugo gånger sparkad häst, som tjugoförsta gången sparkar igen, är inte otålig. Och det är visst och sant inför Gud ... sade hon slutligen, med en knappt hörbar, men innerlig och klangfull ton ... en var det, som ideligen påminte om, och sade och förkunnade, att min mor skulle bli allt bättre ... eller ädlare tror jag dem kallar det ... genom denna plågan: men det var osanning. Ty det vet jag, att hon vart sämre år ifrån år. Ifrån den största ordentlighet och snygghet blev hon till slut osnygg, otäck och slarvig, så jag grät därvid. (Sara grät just nu.) Ifrån att vara en from och gudlig människa, ville hon till slut inte se i psalmboken ... och på sistone ... ack ... Hämta dig! Ännu i dag ligger min mor till sängs, och vet du varav? gunådaste oss! av ... fylleri. Det är inte bra av ett fruntimmer, Albert. Sergeanten steg upp, kände en kall svett under sin tschakot, tog av den och svalkade sig med näsduken. Kanske korsade sig några av hans bästa planer i denna stund inom hans panna. Men han var ung och ägde inte ett förstockat hjärta. Han tyckte synd om människorna; inte heller var han tillräckligt halvlärd, för att komma med den vanliga falska frasen, att illa var bra. Fattad av bestörtning och undran, kom han likväl bort åt ett håll, dit militärer sällan nalkas; han satte sig förtroligt bredvid sin i hast så öppenhjärtiga vän och frågade: Säg mig uppriktigt och rätt fram, Sara, är du vad man brukar benämna en läserska? Läsare ... å då: visst inte. Sådana finns i Västergötland nog, mig förutan. Men du läser ändock stundom i Skriften? Ja. Då känner du också Guds första, stora, allmänna bud ... förlåt, det låter litet ... växer till, föröken eder och uppfyllen jorden. Skall detta bud inte uppfyllas? Efter litet betänkande, dock utan förlägenhet, svarade hon: Det där Gudsbudet innehåller ju ... Att man och kvinna skall vara tillsammans ...
Lag-Utskottet ansåg sig ej heller kunna tillstyrka förslagets antagande oförändradt, utan uppgjorde ett nytt, visserligen i mycket öfverenstämmande med det förra, men likväl i åtskilligt väsentligen af vikande derifrån. Största afvikclsen ägde rum i afseende å straffarten fängelse. Utskottet sökte nemligen i detta frihets-stralf inlägga olika karakterer och indelade sålunda frihetsstraffet i straffarbete och fängelse samt detta sistnämnda i två underafdelningar, enkelt fängelse och fängelse vid vatten och bröd. Emellertid förföll så väl det Kongl, förslaget som det af Utskottet uppgjorda. Två Riksstånd medhunno nemligen icke granskningen, och de öfriga två afslogo begge förslagen, likväl med erkännande af det trängande behofvet af brottmålslagens förbättring och med uttryckande af den åsigt att början lämpligast kunde ske med lagstiftningen om stöld och rån samt bedrägeri och förfalskning, äfvensom, och förnämligast, med ordnande af straffsystemet, i synnerhet hvad anginge frihets-straffen. Denna utgång innebar en tillräcklig antydan om den enda väg, som kunde beträdas för att nå det af alla efterlängtade målet. Den innebar, att, — med afseende å våra representativa former, med bevarande af representationens sjelfetändiga pröfningsrätt i lagstiftningsfrågor och med nödvändigheten att höra icke allenast teoriens, utan äfven erfarenhetens säkrare vittnesbörd om det nya, som skulle antagas, — ingen annan väg var möjlig än den partiela lagförbättringens. Denna åsigt stadgade sig ock alltmer, ehuru det var naturligt att mången skulle tycka, det den högt påkallade lagreformen icke gick tillräckligt fort. Korn så 1853 års riksmöte, och med detta ingick ett nytt skifte i vår kriminal-lagstiftnings häfder. Enskilde motionärer väckte väl då förslag om antagande af hela den utaf LagBeredningen utarbetade strafflag; men varnadt af erfarenheten från föregående riksmöten, ansåg sig Lag-Utskottet icke böra äfventyra ett lagstiftningsförsök i sådan omfattning.
HofRåtterne aflårrinas, vid R 5ttegångsmåiens fullföljande, så återfås de icke eller annorledes ån emot utlöste afskrifjer, hvilket äfven practiceras uti Kongl. Maj;ts Nedre JustitiaeRevision; hvaraf påföljden blifver, enär Rättegångar fulliöljas, att en och sarinna UnderRätts Protocoll och Utslag, blifver på 4 stallen qvarliggande, antingen i originaier eller i utlöste copier, och det utan annat ändamål ån att öka skrifvarebesvåret och Betjeningens sportler, samt att Öfverlasta Archiverne med onödiga handlingar; icke att förtiga det Expeditioner ändå utfärdas med allt för gles och utdragen styl. Till minskning af den beskattning sorn sålunda genom mångfaldiga onödiga sportelafgifter, efter min tanka betungar Rikets innebyggare, och till förekommande af förenämnde missbruk, dristar jag för min del, ehuru med mera nit ån sakkännedom tillstyrka, att Riksens Höglofl. S.tånders Önskan till KonurigaThronen torde kunna framföras, nemligen: att högsiber.orde 1821 års Expeditionstaxa matte närmare öfverses och modereras, och be/tamt förklara: att enär en fqft Egendom bli jaer under Lagfartstid d ny o försåld, någon fortfarande Lagfart och Fastebref s utfärdande af säljaren icke må äskås, och att alla parter måge berättigade anses, att i de högre instantierne återfå sina dit ingifna OriginalHandlingar, utan att behöfva Hen 3 Martil. dem ernet afskrijter (som ofta kunna blifva in cprrecta) utlösa; ändtligen sd ock att någon Formule matte sökas och jnft(tällås för den grånslösa och i alla ajseenden kostsamma godtyckliga utdragning å bohstäfver och meningar famt titulaturer m. m., Jorn eridaft föröda papper och öka parternes kostnader.
På grund häraf tillstyrkte kollegierne i underdånighet nådigt bifall till den underdåniga ansökningen, samt hemställde, det Kongl. Maj:t täcktes af Rikets näst sammanträdande Ständer äska ett anslag, motsvarande värdet af 932 tunnor spanmål, deraf 877 efter årligt markegångspris för Westerås län och 55 efter samma pris för Örebro län, att från Landtränterierne genom kronobetjeningens försorg årligen tilldelas ifrågavarande rotehållare, med undantag af 24 sk. för hvarje rote,som från ränterierne direkte borde knektelego-medelskassan tillställas; hvarjemte Kollegierne, till ledning för bestämmande af detta anslag, hvilket, till följd af den årliga förändring, markegångspriset å spanmål är underkastadt, borde blifva ett förslags-anslag, i underdånighet upplyst, att, efter medel-markegångsprisen för de sista 10 åren, ett belopp af 6,975 Rdr 39 sk. 6 r:st, skulle blifva erforderligt; hvaremot de 466 Rdr, hvilka såsom understöd för soldatrotarne för närvarande från statsverket utgå, skulle komma att från den tid, knektetunnan blifver rotehållarne efter markegångsvärde godtgjord, indragas. Vid föredragning af detta ärende den 2 Oktober 1850 har Kongl. Majit i nåder förklarat, att då, enligt hvad af Kongl. Rrefvet den 3 Juli 1684 och det den 18 April 169S fastställda General-indelningsverk för Westmanlands regemente inhemtas, de så kallade knektetunnorna, till understöd i knecktehållet för större delen af soldaterne vid berörde regemente, blifvit beviljade med det förbehåll, att, i anseende till då förevarande brist på kronan behållen tiondespanmål, detta bidrag icke finge utgå in natura, utan pä Kongl.