Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare tyckes ega befattning, så skall detta värf, att reglera om MilitiaeBoställenasj framtida vidmagthålJande, snarare åligga en Regementets medlem, än Örtens Domare, som dessutom vid de tider, då desse Syner böra förrättas, vanligtvis äro sysslosatte med andra deras Ämbete närmare förenade värf, såsom vanlige SommarTing, HåradsSyrter, Urtima Ting och dy like, af föregångne rättegångar uppkomne befattningar, som fordra en mera bestämd tolkning af Lsgen, ån en Huse - 304 Lagö'tskottets Betänkande», Syn, sorti oftast blott upptager ett facit efver befunna och sammanräknade bristfällen J men likväl borttager en för egentlige Domare-göromålen mycket kringskuren och angelägnare tid. Detta Memorial, med hvad Herrar Bagge, Hegardt, Hjertström och Ullberg, i anledning deraf, uti Vällofl. BorgareStåadet yttrat, har Lagutskottet i öfvervägande tagit, och som den Domsrättighet , hvilken vid Afoch Tillträdes HuseSyner å OfverOfficersBoställen , uti förekommande tvistige frågar eger rum, är af enahanda beskaffenhet, med andre rättsfrågor, och au mera, genom de fleste Boställens utarrenderande på längre tider, angår personer utom Regementet, hvilkas rättigheter, icke mindre i dessa än andre fall, synas böra af vederbörande Domare pröfvas j alltså och enär hinder och uppehåll för ifrågavarande Syners förrättande i föreskrifven tid, kunde inträffa, om denna befattning RegementsAuditenren uppdrogs, vid sådane tillfällen, då han med Regementet vore i Rikets tjenst commenderad till annor ort och långe bortovistandej har Utskottet icke funnit skäl att bifalla motionen , eller tillstyrka någon förändring nti hvad Kongl* Husesyns och BostäUsOidningen, den 15:deSeptember 175a och Kongl. Förklaringen deröfver, den aj Januarii 1770 i detta fall föreskrifva; hvilket dock tillika med en Ledamots särskildta tankaj Riksens Höglofl.
Nej — 43. Föredrogs Constit:sUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern. N:o 5. med utlåt, om K. Propos., ang:de förändring i och tillägg till Riks-Akten af d. 6 Aug. 1815. Detta Mern. blef, på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt: hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid gårdagens Talmans-öfverläggning fråga förekommit när ifrågavande Mein., hvilket förmodades i dag blifva ånyo bordlagdt, borde hos RiksSl:n samtidigt förekomma till afgörande, samt att dervid, enär K. M:s vid sednaste Riksdag afgifna Nåd. Propos. N:o 94 innehölle, att det deri förekommande förslag till ändringar i Reg.F:n och Riksd.-Ordn:n framställdes under förutsättning, att det förslag till förändring i RiksAkten, hvarom Const.Utsk:s lil H. 24 370 Den 11 Februari. Mern. N:o 5 handlar, skulle vinna begge Rikenas National-Representationers bifall, Talmännen ansett att, innan berörde förslag till Grundlagsförändringar företogs till pröfning, så borde detta Mein. i frågan om förändring i RiksAkten vara afgjordt innan de serskilde RiksSt:n samt jemväl hvarje Stånds derom fattade beslut vara de öfrige Stånden genom prot.-utdr. meddeladt. Talmännen hade derföre öfverenskommit att till RiksSt:n hemställa, att Const.Utskrs Mern. N:o 5, måtte få företagas till afgörande Onsdagen d. 18 dennes: hvarefter Talmännen, sedan beslut derom blifvif af samtlige Stånden fattade, ville sammanträda för att öfverenskomma om den dag, som borde föreslås till pröfning af Const.Utsk:s Meni. N:o 3, rörande de hvilande förslagen till ändringar i Grundlagarne; och i följd deraf finge Hr Gr. o. Landtm, nu hemställa att Const.Utsk:s ifrågavande Mein.
Häremot har Advokatfiskals-Embetet hufvudsakligen andragit, att Häradsrättens tillämpning af edgångsbeslutet öfverensstämde hvarken med lag, i strid mot hvilken någon sådan vana att döma, som kunde få namn af praxis, vore föga tänkbar, ej heller med Rättens eget föregående beslut; att allmänna rättegångsordningen stadgade, det uppskofsdom ej finge meddelas, utan så vore. alt vissa omständigheter det oundgängliga kräfde; att, om i mål, der part blifvit ålagd värjemålsed, Domaren, hvilkens pligt vore att tillse, huruvida sådan part ägde den frejd och kristendomskunskap, att eden kunde honom tillåtas, äfvensom att, der skäl dertill vore, förvisa honom till presterskapet för erhållande af undervisning, i dessa hänseenden fått om samma part emottaga vederbörande presterskaps intyg, utvisande oklandrad frejd och försvarlig kristendomskunskap samt att han derjemte blifvit, med afseende å edgång, särskildt hörd och varnad, Domaren uti sin berörde pligt icke hade vidare anledning att uppskjuta edgången; att Domhafvandens nyssanförda förklaring förrådde, att han missförstode meningen med den uti edgångsbeslut vanligen förekommande tidsbestämmelse, hvilken icke åsyftade att någon kontroll skulle utöfvas öfver det sätt, hvarpå religionsläraren fullgjorde uppdrag af förevarande beskaffenhet, utan endast afsåge att lemna läraren tillräckligt rådrum för uppdragets ändamålsenliga utförande, hvaraf åter följde att, derest läraren icke gjorde anmärkning om motsatsen, han finge antagas hafva fått sådant rådrum åtnjuta och att således, då den edgångsphglige hos domaren företedde i öfrigt tillfyllestgörande bevis från siD själasörjare, saknaden i detta bevis af yttrande i afseende på den för religionsförhören använda tid icke i och för sig utgjorde giltig orsak att ställa parten under nytt så beskaffad! förhör; och att i alla händelser icke ringaste stöd förefunnits för det likaledes anmärkta beslutet att fälla Jonas Nilsson att utgifva vitet, Tjugu Riksdaler, två gånger, nemligen särskildt för ofullständigheten i beviset och särskildt för det han icke skulle hafva begärt eli mera fullständigt. Kongl.
Till protocollets förande och expeditionernas uppsättande vid revisionen öfver statsverket, bör Secret. i K. Statscontoret revisorerne tillhandagå; äfvensom det ankommer på revisorerne att antaga erforderligt kameraloch cancellibiträde, jemte vaktbetjening, inom K. Stats-contoret, samt att lämpliga arfvoden, i mån af hvarderas arbete och tjenst, bestämma. S i°. Finna revisorerne något af R. St. faststäldt anslag vara öfverskrida, eller något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, böra revisorerne sådant uti deras till R. St. afgifvande berättelser anmärka, och sitt utlåtande deröfver meddela, samt derjemte, med anledn. af 3o §:n i Riksd.Ordn., dessa anmärkntr hos K. M. i und. anmäla. Revisorerne böra icke allenast sträcka sin åtgärd till efterseende, huruvida utgifterna med stat och författningar instämma, utan äfven Jemna en noga uppmärksamhet deruppå, huruvida Statens samtliga inkomster på rätta tider och till behörigt belopp i Statens cassör influtit och af uppbördsmännen blifvit levererade, huru vederbör., på hvilka controllen öfver krono-uppbörden ankommer, sina i författningarna grundade åligganden fullgjort och, derest proprie balancer inträffat, om nödiga åtgärder i sådant fall, i rättan tid och på kraftigt sätt, blifvit vidtagna, till bevakande af Statens derunder beroende rätt. Sedan revisionen af statsverket blifvit fulländad, låte revisorerne deröfver författa en utförlig berättelse , samt uppgöre sådana jemförings-labeller emellan de beräknade och influtna tillgångarna, samt emellan de i stat uppförda anslagen och de verkliga utgifterna för året, som utvisa öfverskottet eller bristen på hvar titel för sig, jemte beloppet af uppkomna besparingar; och bör denna berättelse med tillhörande tabeller, sedan ett exemplar deraf blifvit utskrifvet och till Ridd.-cancelliets archiv aflemnadt, för att Den 4 Mars e. tu. der till nästa riksdag förvaras, genast genom fullmäktiges i Riksgrs-contoret försorg till trycket befordras och jemte allmänna tidningarna utdelas.
67g skickliabek ehrvcir dcn funnits; längt wore frän mig ork sätta wäre Fälnnärnings Officerares heder i ttviftvrl, men de känna i grund Riks Archivet, wära Charlot, Wara Fästningar, war Aemse, wära Flottor, wart Land, och wore således högst farliga Wapen mi en Grannes händer. Huru skadligt och opolitiskt dct således är, att reducera denna Corps, bewises tillräckligt afsörenämde skäl; Fältniätnings-Statcn ucgör Maller 8;vO R:d. således föga Mer än dek som ärligen tillfaller Vidöppen i Wästerås, och torde likwäl af denne wördige Man icke kunna fordras en mot Fältmätnings-Corpsen swarande nytta, uran alt emot honom begå största grad as »rältwisa. Fortifications-Corpsen, ehuru! sin mahn ganska nyttig, torde likwäl i afseende pä wära Fästningars inskränkta antal, med mycket mera skäl än Fälkmäl» nings-Corpsen kunna åtminstone till en del bljswa reducerade. Wi äga ig stycken Med namnet Lastning, Hedrade käkar; Om en Foriifications Officer bibehölls för hwardera af desta ställen, En Chef, En Major, 2:ne Jnformalions.Adjutanter, t Profetzor och twen» ne Reseve Officerare summa 2O, och det öfriga personalet sättes pä Allmänna indragninga-staren hwarest Le i afseende pä deras nalkande älder gäfwo Staten de wackraftc msigter till snar indragning, sä inspardeS derigenom wida större Summa än dcn som genom Fälrmätnings-Corpsens rednction upkomma ffulle, och bibehölls till Fäderneslanders tjenst ett emot behofwet swa Fjerde Bandet k?:s 44 §74 Den is December. swärm,de antal af sä wäl Fältmälningsr som Forkifi, catio.is.Lfficerare. 2:0 Rrige-Academien.
font tå ftg icfe infunnit, jafroe fin talan mib gag# man$#3cåtten förlorat. ^jåOeé £agman£#$ing nårtnare, ån tre rnecfor efter *£)årab3#3:ing, ocb fåger t^en, font måbjat, att b<m ef fan fafen få bråbt fullfölja; tå (Tall then å gagman^ing året tljerefter fortfåttaö; (Frifme ocf £årabéböfbing tljet å ©ombref tf>era$. <3Båbja t^e ej, forn nu år föreffrif# met, (Tanbe #åraböbom fafl. 3 fammanfjang bermeb, mib 12. €ap. 2. §. 2. morn. SKåttegångtf# 25alfen, ben ånbring (Tall ega rum, att, i (Tallet för orbén: ”femmer (jmar# fea fåranbe eller fmaranbe, å lanbet innan $ingetö jTut, eller i jtab innan 3Råttegångö#terminen ute år, bote (jvartfjera bubbelt,” fåtteö: ”hommer hvar# fen fåranbe eller fmaranbe d lanbet, innan ^jårabé#1^ingetö flut, eller, i ftab, innan JKåttegång Stimma ute år, bote (jmartfjera bubbelt.” 2:0. angåenbe utfårbanbe af alltnån författning, hvarigenom, meb för# Flaranbe, att 2c. £ap. 1. §. 9cåttegångé#33alfen, i (jmab ben omnämner bu# fefpn å ^reffebol, femmer att anbra» ecb upphöra, blifmer (fabgabt forn följer:
);” och, ehuru jag ej erkänner detta, så medgifver jag gerna, att combinerade Franska ocii Spanska flottornas öde der afgjordes, och att detta var ett talande exempel på sjöförsvarets vansklighet, då det är underlägset; och, då det icke lyckades Napoleon, att under det högsta snillets och den högsta kraftens förenade spira, uppbringa Franska sjöförsvaret till en styrka, att med framgång mäta sig med Englands; — då detta, snart sagdt med halfva Europas utvägar, ej kunde åstadkommas, så måste det åtminstone förlåtas mig, om jag tror, att *) Se Grefve Cronstedts anf örande af den b Mars *823. Den i December. proportionsläran, staters financiella och ekonomiska förmågor imellan1, är lill sjöförsvaret mer än till något annat användbar; att det i all statshushållning blifver oundgängligen nödvändigt, att, särdeles hos ett fattigt folk, icke offra nationalkraften på försvarsanstalter, hvilka icke lemna hopp, att vid behofvets stund förete annat resultat, än förspillda krafter och felslagna förhoppningar. Jag anser mig böra i minnet annu återföra, att jag långt för detta medgifvit, det fienden icke, genom annat vapen än en i Östersjön rådande örlogsflotta, nu mer kan afhållas frän landstigningar på våra kuster, eller eröfringar af våra öar, på de tider, då Östersjön är öppen sjö; men villkoret för ändamålets vinnande blifver alltid en öfverlägsen flotta; och det är omöjligheten för Sverige, och för hela Scandinavien, att uppnå ett sådant resultat, sorn stadgat min öfvertygelse, att det vöre origtigt, att offra våra krafter på ett sjöförsvar, som i behofvets stund säkerligen skulle svika de derå byggda förhoppnin garne. Kan man med särdeles framgång vilja påstå, att Sverige bör bygga försvaret af sin sjelfständighet på en flotta, för hvars besättningar icke finnes tillgång af sjöbefaret folk; sorn blott en del af året kan hålla sjön och som, under sin campagne, ej Den i December. uti liela Östersjön eger någon annan tillflyktsort, än den station, hvarifrån hon utgått?
Ridd. och Adelns Protocoll d. 12 Maji e. m. p. 35g; d. i5 Maji f. m. p. 272; d. 21 Maji f. m. p. 369, och e. m. p. 4^3; d. 5 Julli e. rn. p. 204 saint d. 5 Aug. e. m. p. i5g och 202. Bil. till Constitutions Utsh, Betänk. Sedan Nämndens; Utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve oell afgöre Domaren saken oell underställe sitt Utslag HofRättens pröfning, på sätt 25 Cap. 5 §. Rättegångs - Balken Ljuder; roen i alla fall skola handlingarna uti Tryckfrihetsmål underställningsvis af Under-Rätten insändas. Sedan Nämndens Utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve och afgöre Domaren saken, oell underställe sitt Utslag Hof-Rättens pröfning på sätt 2 5 Cap. 5 §. Vid Under - Rätt pröfve och afgöre Domaren saken men underställe sitt Utslag Hof-Rättens pröfning, på sätt 25 Cap. 5 §. Rättegångs - Balken bjuder, men i alla fall skola handlingarne uti Tryckfrihcls - (Skulle, enligt Constitutions-Utskottets förslag, uteslutas, hvarefter momentnumerföljden komme att lättås). Se Bihanget, 3 Samlingen, sid. 100. Ridd. ocli Adelns Prolocoll d. i5 Maji e. tu. 88 Bil. till Conslitutians ZJtsk. Betänk, N:o 3. mål underställningsvis af Under-Rätt lill Hof-Rälten insändas. p. 334, samt d. 21 Maji e. m. p. 4a3 och 4s4- Preste-Ståndets D:o 3 B. p. 282. Borgare-Ståndets D:o 2 B. p. 987, 1026—1027. Bonde-Ståndets D:a 3 B. p. 4>6.
Utdrag d*n 5 och 7 Ociohtr 1899. 'sa snart detsamma stiger öfver 1 R:dr per skålpund; 6:0 att den af Utskottet , pag. fii—631, föreslagna utförseltull, för der uppräknade Trädvaror, antogs med det förklarande, att ziffrorne betecknade skilling och runstycken; 7:0 Utskottets förslag, att, enär Utländsk vara i förädlad form exporteras , den för rudimaierien utgifva Tull må till Fabricardén restitueras , afslogs; 8:0 att varu-aitiklame Boksvärta, Färgträd, Hudar, Skinn, Silke och Socker, skulle från Tolags erläggande befrias; dock under -vilkor, att detta beslut skulle till Kongl, Majus Nådiga pröfning öfverlemnas, med underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Majit j Nåder tillse, om och på hvad sätt ersättning, genom förhöjd Tolag å andra varor, för Städerne må lämpligen beredas; 9:0 att Ståndet i alla de delar , som ej här ofvan äro specificerade, gillade hvad Utskottet, angående stora Sjötulls-Bevillnin; gen , föreslagit. Prof. Utdrag dtn 5 October »829. 31 F rån V ällofl. Borgare-Ståndet* Efter förnyad föredragning af Stats-Utskottets Betänkande, N:o 15a, angående reglering af allmänna Indragnings-Staten , oell samma Utskotts, under N:o 254, i anledning af anmärkningar vid det förra, afgifna Utlåtande , bifölls Betänkandet Nio i52 , med de deruti, enligt Utlåtandet N:o 2Ö4, föreslagna förändringar, dock med undantag af den sjuttonde punkten , angående ifrågaställd pension för f. d. Uands-Kamereraren, Aäsesaoren C. M. Wahlström , i hvilken omständighet Utskottets yttranden afslogos, och!
Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, v. Schul-” zenheim och v. Hartmansdorff, /i) Tit. v. Hartmansdorff, . < - Bilagor lill Constitutions-Uiskottets Memorial, IV.-o 13. 15 lill den der befintliga Öfverbyggnad, hafva hvarken Föredraganden eller Stals-Rådet o) vid föredragning den i/± Aug. 1834 erinrat att denna svårighet var i Boställsordningen förutsedd och afhulpen, och alt deri således ingen anledning fanns lill eli undantag från den i Kongl, Kungörelsen den ig Juli i832 för utarrendering stadgade ordning; men deremot tillstyrkt, alt Kongl. Maj:t, emot en årlig ersättning lill Skånska Dragon-Regementets löningsfond, motsvarande det belopp, hvartill boställs-afkastningen blifvit uppskattad, mätte nämnde boställe på 3o år öfvertaga, likväl med försäkran att, i händelse Regementet under tidens lopp önskade återfå bostället, detsamma i laga ordning afträda. Vid Kongl. Maj:ls den io Nov. 1837 gifna förklaring att, då 011 S:t Barthelemys olyckor förorsakat Kongl. Majlis handcassa betydliga utgifter, och då Kongl. Majit vidare inhemtal, att en del af Handelsoch Sjöfartsfondens medel, hvilkas förräntande emot 5 procent Kongl. Majit tillåtit, för närvarande saknade placering, Kongl. Majit ville, såsom lån för kolonien Sit Barthelemy, men under ansvarighet af Hans Majits handcassa, utaf Handelsoch Sjöfarls-Fonden emottaga 5o,ooo Ridr, hafva Föredraganden och Stals-Rådet p') icke erinrat, hvarken om lämpligheten alt öfverlemna frågan åt Convoy-Commissariatet, eller om de öfriga, vid lån utur publika cassör, vanligen erforderliga former, t. ex. borgen såsom för egen skuld, o. s. v. Då vederbörande Landshöfdingar i Gefleborgs och Wermlands
M:s Nåd. stadga ang:de folkskoleundervisningen i riket, gifven d. 18:de Juni 1842; så finner man uti 5:te §:n 4:de mom:t föreskrifvet, att »Ingen må till elev i ett skol.lä»rareseminarium antagas, som icke, utom öfrige prestanda, kan utan»till Luthers lilla katekes med den antagne förklaringen». — Hvad sorn afses med »den antagna förklaringen» blir tydligt af förberörde förfilttn. Af samma folkskolestadgas 6:te § lista mom. bevisar sig att bland alla de kunskapsämnen, uti hvilka sökande till folkskoleiärarebefattning skall ega fullständig kännedom, ställes katekesen i främsta rummet; och 7:de §:n af nämnde stadga bjuder: »De »kunskapsämnen, hvilka enl. 6:te §:n lista momit fordras af den, »som till lärare i folkskola skall kunna antagas, utgöre ock före»mål för undervisning i sådan skola». Häraf synes såväl att Lindbloms katekes verkligen är i lag anbefalld till begagnande, som ock att meddelande af undervisning i enlighet dermed är ålagd folkskolelärare. Hvad åter barnen angår, tror jag att hvar och en, sorn sysselsatt sig med slik undervisning, måste inse att den gifna följden utaf att sätta en uti frågor och svar upställd lärobok uti deras hand, blir en utanläxa, så vida icke barnen redan då hunnit mognare år. — För närvide är en sådan utanläsning grundad dels på bestämd lag, dels på bestämd praxis, som blir den oeftergifliga effekten af en sådan lag. Ehuru jag visserligen med tacksamhet betraktar det uti förev:de 3:dje punkten afgifna förslag såsom ett steg framåt på reformens bana, måste jag dock deremot framställa åtskilliga anmir. Utskit hemställer till en början att K. M. täcktes stadga, »det Luthers lilla katekes skall utgöra grunden för kristendomsaundervisningen». Denna grund skulle jag åter tro endast får sö - Den 18 Augusti. 16!) kas i den H. Skrift. För barnen anser jag verkligen att den historiska delen af den H.
Då jag redan på f. m. uttalat mina tänkesätt i frågan, hade jag icke ämnat ytterligare begära ordet, men den näst siste talaren, Frih. Hamilton, har upkallat mig ännu en gång. Erih:n har i denna diskussion, som egentligen åsyftar att införa en toleranslag i landet, efter min tanka angripit sjelfva religionsprincipen Denna princip lärer likväl förgäfves kunna kullslås. På grund af densamma har katholska påfvedömet nödgats vika från vårt land. Erih:n har yttrat att han gjort en resa till Danmark för att höra hvad intryck religionsfriheten derstädes gjort, och fått det svar, att den icke medfört den ringaste verkan. Då jag velat försvara religionsfrihetens princip, har detta gifvit mig anledning att äfven tillfråga presterskapet i angränsande länder och de hafva förklarat att de äro fullt tillfredsställde med religionsfrihetens införande. Jag har visserligen icke personligen tält med någon Dansk, men jag har läst åtskilliga-Danska skrifter af högst aktningsvärda författare, som förklara att religions^ frihetens införande är en välsignelse för Danmark. Jag har trott mig böra upptaga detta, och har jag misstagit mig om Frihms yttrande, ber jag om förlåtelse. Frih. De Geer har yttrat att den IC. Proposm icke är mindre liberal än Norska dissenterlagen. Det kan jag icke biträda; jag är fullt öfvertygad att den, som genomläser Norska dissenterlagen, skall finna en himmelsvid åtskillnad mot den liberalitet, som K. M:s förslag innehåller. Såsom jag på f. m. yttrade, kan denna lag icke tillfredsställa de liberala tänkesätt, som i religiöst och politiskt hänseende gjort sig gällande; på J>eu 19 Maj e. m. 325 grund deraf har jag också yrkat att LagUtskrfs l:sta författn. måtte blifva antagen af E. o. Ad., ehuru jag helst skulle velat instämma i Hr Rosenqvists förslag, som uttalar hvad Norska dissenterlagen innehåller till alla delar, hvarjemte jag äfven önskat återremiss på den andra af LagUtsk:t föreslagna författning, specielt med afseende på denna punkt. Talrika rop på propos. hördes ånyo.
Men då hon ej tyckt om henne, så hade Ingrid varit slagen med vanmakt. Ja visst var det sant. Feberrysningarna märkte hon ej till vidare. Hon låg bara och hörde på, hur studenten talade. Hon sof väl ibland, ty hon tyckte sig gång på gång ligga i grafven, och då var det alltid studenten, som kom och lyfte upp henne ur kistan. Hon låg och tvistade med honom om detta. – Nu då jag drömmer, är det du, som kommer, – sade hon. – Det är alltid jag, som kommer och hjälper dig, Ingrid, – sade han. – Det vet du väl. Jag lyfter dig ur grafven, jag bär dig på mina axlar, jag spelar dig till ro. Det är alltid jag. Det, som gång på gång störde henne och väckte henne, var, att hon skulle upp och spela för dalkarlen. Hon reste sig flera gånger för att göra det, men hon orkade ej. Så snart hon sjönk ned på soffan, drömde hon. Hon satt hopkrupen i säcken, och studenten bar henne genom skogen. Det var alltid han. – Men det var inte du, – sade hon till honom. – Visst var det jag, – sade han och smålog åt hennes motsägelser. – Du har ju gått och tänkt på mig hvar dag i alla dessa år, då kan du väl förstå, att jag ej kunde låta bli att hjälpa dig i en så stor fara. Det fann hon ju vara alldeles själfklart, och så började hon inse, att han hade rätt, och att det var han. Men det var en så oändlig sällhet i detta, att hon vaknade på nytt. Då låg kärleken och skälfde i hela hennes varelse. Den kunde ej ha varit mer verklig, om hon hade sett och talat med den allra käraste. – Hvarför kommer han aldrig i lifvet? – sade hon halfhögt. – Hvarför kommer han endast i mina drömmar? Hon vågade ej röra sig. Då skulle kärlekskänslan flyga sin kos. Det var, som om en skygg fågel hade satt sig på hennes skuldra, och hon var rädd att skrämma den. Om hon rörde sig, då skulle fågeln flyga, och sorgen få makt med henne. Då hon ändtligen vaknade riktigt, var det svag skymning inne i stugan. Hon måtte alltså ha sofvit hela eftermiddagen och kvällen. Vid den här tiden skymde det ej, förrän efter klockan tio.
Jag tror således, att det kan vara tids nog, äfven om vi skulle kunna ändra våra civillagar, att besinna huruvida confiscation alldeles skall försvinna ibland ansvarsbestämmelserna. Jag tror att det tål att tänka pä, åtminstone finnér jag icke att anmärkn. är af beskaffenhet att böra föranleda till återremiss. Frih. Palmstjerna: Jag vill blott fästa Gr. Frölichs uppmärksamhet på den omständighet, ali jag icke yrkat confiseationsstraffets allmänna afskaffande. Jag har sagt, att jag delar Gr. Björnstjernas uttalade åsigt, att straffet är betänkligt och stridande mot syftningen af nyare lagstifning, samt att på det fall, som utgör föremål för ansvarighetslagens 1 §, detta 4 H. 3 18 Ben 2 November ftu. straff icke vore tillämpligt. Den frågan åter, huruvida straffet bör alldeles utgå ur vår lagstiftning, har jag lemnat ovidrörd, och erkänner, att Ilr Gr. Frölichs anmärkn:r, ur den synpunkt hvarifrån han sett saken, skulle vara fullt grundade, i fall mitt yttrande hade blifvit rätt uppfaltadt. Gr. Frölich: Då Frih. Palmstjerna ansett nödigt att uppstiga, för att göra mig en sådan erinran, så torde jag tillbaka få erinra honom, att jag i ett sammanhang yttrade mig, icke allenast om hvad Frih., utan äfven hvad Hr Cederschjöld, Rob. Teophron sagt, ehuru jag icke nämnt den sednares namn. Att jag icke uttryckligen upptog skiljaktigheten emellan desse bada Hi rs motiver, dertill var enda skälet, alt jag önskade förkorta talet. Vid föredragning af 2 § yttrade sig Hr von Hartmansdorff: Ståndet lärer benäget finna, att denna § först börjar med ett stadgande, huru förhållas skall när Statsrådet utöfvar Konungamakten, och sedan när det icke utöfvar henne. Slutet af § ålägger samma straff antingen Statsrådet under eller utom denna makts utöfning gör sig skyldigt till lagstridigheter, som enl. 110 § Reg.F. såsom förräderi anses bör.