Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blir förmodligen tillfälle att korta af på andra ställen, så framt man icke äfven här vill neka hvad som nödvändigt fordras. Hr Lagerhjelm: Jag får åberopa de talare, som redan yttrat sig; men det är en omständighet, hvarom jag ber att få tillägga några ord. Med detta verk förhåller det sig så, att secreteraren ej allenast har alla de göromål, som tillhöra denna befattning i andra verk, nemi. att föra correspondancen, samt ansvara för exped:na och föredragningen, utan honom åligger äfven att vårda archivet. Uti andra embetsverk är det särskilde personer, sorn hafva detta uppdrag. Vid detta verk finnas dessutom blott 2 tjenstemän, nemi. en secreterare och en registrator; ingen canCellist, ingen notarie, intet skrifvarebiträde. Då verkets göromål må - Dea 5 Maj f. m. ste förökas, och dess förhandlingar blifva allt vidlyftigare med tiden; så tyckes det också vara nödvändigt, att secreteraren någon gång blir befriad från de befattningar, som i alla andra verk äro uppdragna ät särskilda personer. Det är mig bekant, att under secreterarens tjenstetid 240 tabeller af honom blifvit utarbetade, oberäknadt dem, som särskildt reqvirerats af enskildta verk eller författare, som sökt upplysningar i detta ämne. Af dessa tabeller lära icke mindre än io5 blifvit tryckta. Det måste fordras mycket arbete och draga mycken tid att åstadkomma den tillförlitlighet, hvarförutan dessa tabeller vore af ett ojemförligt ringare värde. Hr von Hartmansdorff: Det linnes vissa tjenstemän, som behandla sina befattningar med den skicklighet och det nit, ätt man säger, att sådant kan icke med penningar betalas. Ville man deraf draga den slutsatsen, att man fördenskull icke heller borde betala dem några penningar, så vore man alltför orättvis. Billigheten synes kräfva, att åt dylika tjenstemän åtminstone beviljas så mycket, som till andra med vanligt nit och vanlig skicklighet måste betalas, för alt förmå dem åtaga sig sådana befattningar.
Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående tågande Truppers inqvartering och proviantering under fredstid. LI. 63. — rörande hegardt fortfarande anslag ät Lärarne vid Stockholms Stads Undervisningsverk. LI. 63. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om afskrifning af förra MagazinsFondens äldre fordringar för undsättnings-spannemål m. m. LI. 64. — angående lösningspriset för anslagne Kolilräntor af Hemman under Ortala Bruk och Norrtelje Gevärsfactori. LI. 64. — om anslag af allmänna medel till aflönande af en DjurLäkare i hvarje Län. LI. 64. — angående indelningsjemnkning och lindring i Båtsmanshållet inom Blekinge Län. LI. 64. — angående reglering af RiksStalens Fjerde HufvudTitel. LII. 45. — angående en afskrifning af öfverskotten på StatsVerkets inkomster. LIL 45* — angående beviljadt ökadt anslag för Upsala Ridskola. LIL 45. — angående ett Lunds Academie återgifvet penningeanslag. LII. 45. •—• angående beviljadt ökadt anslag för det Gym - i93 Gymnastiska Central-Institutet i Stockholm. LII. 45. Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående a:ne till America och Medelhafvet företagne krutförsäljningsexpeditioner. LII. 46. — angående en årlig gratification åt Bruksidkaren Owen, m. m. LII. 46. — i anledning af verkstäld granskning af räkenskaperne af de till Flottans behof år 1826 utaf Förvaltningen af Sjöärenderne uppburne Statsanslag. LII. 46. *— angående verkställd revision af de redogörelser för uppburne Statsmedel, KrigsCollegium för år 1826 afgifvit. LII. 46. — angående förrättad revision af MilitiaeBoställsCassans räkenskaper för år 1826.
Här uppträdde endast allvarliga män, och man kunde nästan ej återhålla tårarne, då dessa skildrade följderna för Irland och England af Home Rule Billens antagande, ty hela nord-östra Irland, där prolestanterna hafva sina starkaste intressen, ropar högt ve öfver Whigs. Det blef så ängsligt, denna kamp i ens inre, att jag afsade mig alla politiska möten; samtalen i hemmen voro nog för mig. Ehuru starka åsikterna kunna vara och huru skarpt de än uppträda mot hvarandra offentligt, är det blott rättvist erkänna, att man ej i familjeoch umgängeslifvet märker någon fiendtlighet mellan olika politiskt tänkande. Ett undantag gjorde jag likväl, då vi blefvo inbjudna till a garden party hos en framstående målare, hvars villa i Hampstead, med dess stora atelier och förtjusande park, är något i sitt slag allenastående. Massor af människor strömmade ut och in, namnet upprepades vid dörren, man såg knappt värd och värdinna, man är så ogenerad vid dessa informella trädgårdsbjudningar, går ensam eller i sällskap, tittar på allt och alla, utan att anses indiskret — och nog har man att se på. Sådana skönheter och i sådan mängd får man ej se i något annat land — men ej heller sådana toaletter. Att många äro särdeles » chic », andra enkla men smakfulla, det bestrides ej — men skulle jag beskrifva hvad jag såg i sammansättningen af färger och snitt, skulle ingen tro mig — och så tycker jag för mycket om engelskorna, känner dem för väl som ädla och utmärkta människor, att vilja framlocka läsarens löje — men så voro vi ock bland artister och Women ' s franchise Bills anhängare. Tror någon man slapp politiken? Nej, efter förfriskningarna och musiken anmäldes » The Earl and Comtess of Aberdeen ». Nu blef det rörelse i lägret, och det tillkännagafs att » Her Ladyship » skulle tala. — Från dörren i den ståtliga salongen, så att hon kunde höras såväl på yttre verandan som i trädgården och de inre rummen, öppnade hon sitt tal med några enkla ord. — .Aldrig hade jag tilltrott en engelska sådan sprittande liflighet, sådan blixtrande kvickhet.
I afseende å kostnaderna för elementar-lärare-bildningens ordnande enligt förestående förslag, hafva, hvad först angår lärare-seminarierna i Upsala och Lund, Kommitterade för de ordinarie professorerna, hvilka der skulle blifva föreståndare och ledare, icke beräknat särskilda arfvoden, öfvertygade att de derförutan villigt skola åtaga sig en omsorg, som afser ett grundligare studium af de vetenskaper, hvilkas målsmän de äro. Deremot torde ett lämpligt arfvode icke billigtvis kunna förnekas de svagare lönade adjunkterna och ännu mindre de alldeles lönlösa docenterna, för den tid och det arbete, som de måste uppoffra i och för de vetenskapliga öfningarne inom seminarierna, hvilket arfvode Kommitterade föreslagit för en adjunkt till 300 R:dr och fiir en docent till oDO Enir årligen. Om då öfningarne vid seminarium i Upsala komma, ätt taga i anspråk verksamheten af 5 adjunkter, nemligen en i latin, en i grekiska, två i moderna språk och en i mathematik, samt af 9 docenter, nemligen 2 i latin, 2 i mathematik, 2 i svenska språket, 1 i grekiska, 1 i fysik och 1 i natural-historia, skulle kostnaden för detta seminarium uppgå till R:dr R:mt 6,000: — För seminariet i Lund hafva Kommitterade, med fästadt afseende å förhållandet mellan de studerandes antal vid rikets båda universi Transport 6,000: — Kongl. Majus Aåd. Proposition A:o 7 i. 27 Transport 6,000: — teter, ansett en betydligt mindre lärare-personal blifva nödig och antager Kongl. Maj:t, att öfningarne der kunna upprätthållas med 4,000:
De 14, 15 och 16 §§:ne af Dtskms förslag äro belt och hållet en omarbetning af den grund, som i den K. förordningen är anlagen för fattigförsörjningen. De äro hufvudsakligen öfverensstämmande med det förslag, sorn af R. St. vid 1840 års riksdag afgafs. Jag ber Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. benäget ursäkta, alt jag går att yttra mig öfver alla tre dessa §§ på en gång; emedan de med hvarandra ega ett sä nära samband, alt det ej är möjligt, att afhandla den ena utan att vidröra den andra. Skillnaden mellan R. St:s förslag vid 1840—41 årens riksdag oell Utsk:ns förevar:de förslag är ingen annan än den att Otsk:n i 14 § efter orden: ”der någon är mantalsskrifven” har i st. f. orden: ”eller sednast varit det” föreslagit att skrifva: ”sednast varit eller bort vara det”: och att i 16 § det ”år” som af 1840 års Ständer beslämdes såsom den tid, efter inflyttningen, hvarinom det skulle tillkännagifvas att den inflyttade ej vore på orten mantalsskrifven, — har blifvit förminskadt till 6 månader. Och i 17 § Ilar af Utsk:n ett tillägg till 1841 års förslag blifvit föreslaget, hufvudsakligen hemtadt ifrån 16 § 1 mom. af den K. förordningen, ang:de de betyg, som skola medföras af de personer som frän en till annan församling inflytta, med den förändring blott, att i förordningen står att betyget skall upptaga tiden och orten dä ett barn blifvit döpt, hvaremot här står att det äfven skall upptagas om den inflyttande är arbetsför, och huruvida ban blifvit för äret mantalsskrifven. Öfver de mot dessa §.§ svarande §§ 21, 22 och 23 i 1841 års förslag hördes landshme, consistorierne, kammar-collegium och Justitiae-kanslern.
Och enligt min tanka lika skadligt till sina ekonomiska följder, som opolitiskt i och då gemensam fördel kan vinnas, vet jag ej hvarföre våra fordna landsmän skulle mera vanlottas än andra nationer, med hvilka Friherre Wrangel, enligt sednare perioden af dess motion, synes vilja att Sverige genom prohibitif-systemetg mildring bör öppna lifligare handelscommunicstioner, än hittills ägt rum. Jag har i Tullverket härstädes förskaffat mig upplysningar angående Finska handelns skick år 1822. Deraf inhämtas, att Sveriges underbalance icke är så betydlig, man i allmänhet förestäldt sig. Värdet af de från Finland till Stockholm berörde år inkomne varor har nemligen uppgått till R:dr Banco 1,387,893: 43 sk , hvarå Tullintraderne utgjort icke mindre än R:dr Banco 79,318: 44» 6., oberäknadt öfvermålstull vid södra vågen, hvars räkenskaper ännu ej hunnit afslutas; äfvensom stadens inkomster af denna handel ej kommit i beräkning. Utgående varor till Finland hafva blifvit uppskattade till ett värde af R:dr Banco 827,203: 34. 5, hvaribland sådane utländska finnas, som utom Köpmannavinsten, vid införandet skänkt Staten Tullinkomst, Nederlagsvaror afgångne Den 25 Martil. 33» till Finland äro värderade till R:dr Banco 397,526: 30. 7. hvarvid i Riket såsom öfverskott qvarstannat recognitionsafgift och antingen enskild provenue eller Commissionsarfvode. Utgående tullen är utförd med R:dr Banco 2,085: 24. Transitovaror, som utgått, hafva ej blifvit uppgifne, såsom icke egenteligen utgörande export-articlar; men de hafva i någon mon afhjelpt Skeppsrederiernes förlägenhet och befordrat enskildt förtjenst hos Svenske medborgare.
“Jag ber om förlåtelse, herr professor, men jag kan verkligen icke. Jag skall tentera om några få dagar och har ännu ej på långt när slutat mitt föresatta pensum.“ “Gör som herrn behagar då“, sade professorn, uppbragt, “jag skall ej vidare besvära herrn med någon bjudning, var säker på det. – Är det för mig herrn skall tentera?“ “Ja, med herr professorns tillåtelse.“ “Jag gratulerar“, svarade professorn, bugade ironiskt och aflägsnade sig. “Han tänker kugga mig“, sade Halfdan för sig sjelf, i det han vårdslöst kastade sig på soffan med benen på en stol, tryckte rökmössan djupare ned på det lockiga hufvudet, svepte bättre om sig nattrocken och beredde sig så att åter börja sina studier. “Han tänker kugga mig. Lycka till, högt ärade herr professor Runius!“ Ett leende af ungdomligt öfvermod krusade hans läppar. Några dagar derefter var Halfdan färdig med sin tentamen. Professorn var vid dåligt humör, emottog honom snäft och lät honom sitta och vänta åtminstone en halftimme, under det han sjelf lugnt satt qvar vid sitt skrifbord. Plötsligt skjöt han dock skrifstolen tillbaka, vände sig mot Halfdan, fixerade honom skarpt och rigtade till honom en hastig fråga. Ett återhållet löje spelade kring Halfdans läppar. Lugnt och klart, utan ett ögonblicks betänkande besvarade han den ganska qvistiga frågan. Nu följde fråga på fråga, den ena mer invecklad än den andra, med en sådan hastighet att det tycktes som om professorn läst öfver dem på förhand för att rigtigt snärja den unge examinanden, som under hela detta brådstörtande förhör satt lugn och obekymrad, som om det varit fråga om ett rigtigt lekverk och besvarade hvarje fråga med förvånande snabbhet, säkerhet och klarhet. Professorn var besegrad. Han steg upp och omfamnade förtjust den unge studenten. “Herrn har aflagt det mest lysande kunskapsprof! Herrn är den skickligaste examinand, jag någonsin haft att göra med! Om herrn har far och mor i lifvet, så gläd dem med att de hafva en verkligt utmärkt son.
Snön hade lagt mest på, där jag hade hufvudgärden, och så blef där dropp, så att jag frös om axlarna. Här sitter jag nu och skrifver på mitt färgskrin.» Brefvets fortsättning är daterad annorstädes den 4 september. Det börjar sålunda: »Ja, det gick icke i tältet där uppe vid isbræen. Stormen tilltog och varade. Jag var där 21 dygn — fick och kunde icke sofva. Höll nästan på att falla samman af trötthet och sömnlust. Så tyckte jag icke, det var idé att vara där längre, ty snön låg så djup, att den steg mig till knäna, utom i lä, där snövallen stod till armarna. Kl. 4 om morgon satte jag mig i ordning till hemfärd. Packade ihop, så godt jag kunde, och tog nästan Gud i hågen. Du skall tänka dig att gå ett par mil i ett oländigt fjäll och icke ha mer att rätta dig efter än motvinden, som här icke alltid går så rak. Jag kunde då jag startade, kl. ½7 på morgonen, icke se tio eller femton steg framför. Snön gjorde som alltid under dessa dagar — jagade fram i horizontalplanet. »Jag tänkte att taga brännvin med mig för att värma upp mig på vägen, men återigen lät jag bli, då jag ju måste tänka mig möjligheten att omkomma och icke ville, att man skulle finna en halftömd brännvinsflaska hos liket! Efter en förhållandevis snabb marsch kom jag lyckligen till Furulund, där man just skulle utrusta en expedition för att söka upp mig och hjälpa mig. Hyggligt folk de här styrande i Sulitjelma! » När man läser en sådan skildring, förstår man en god del af Molins karakter. Hvem mer än han skulle fallit på den idén att låta lämna sig ensam i fjällen för att få måla, tänka och dikta i fred! Sådant var naturligt för honom, liksom för oss att stänga oss inne i ett arbetsrum.
En fråga, sorn inom den ekonomiska lagstiftningen ofta framställts, men lika ofta antingen lemnats obesvarad, eller blifvit på ett i allmänhet föga tillfredsställande sätt löst. är den om grannars stängselskyldigliet. — Så enkel denna fråga vid första påseendet kan för den med stängselskyldighetens fördelning mindre erfarne synas, enär man antager, att gransämjan väl lätt kunde afgöra huru mycket hvarje delegare i en skillnadshnie stänga bör. så invecklad har den likväl visat sig hvarje gång man sökt att praktiskt besvara den. Att seden och bruket här kanske oftare än annars varit det bestämmande, torde man så mycket hellre kunna antaga, som, vid betraktande af den ordning, hvarpå jordens besittningstagande och uppodlande hos oss följt, det icke lider tvifvel, att odlaren, till en början, sjelf fått på bästa sätt försvara sina egor för ohägn, men att, allt efter som landets uppodling fortgått och de enskilde med sina egor närmat sig hvarandra, stängselskyldigheten fått ankomma på sämjedelning. — Lagstiftningens mellankomst, för att ordna den ene medborgarens förhållanden till den andres, skedde först efter det dessa förhållanden redan blifvit reglerade genom de ömsesidiga eftergifter, hvartill hvar och en för egen säkerhet och fördel såg sig föranlåten, antingen af fri vilja eller af tvång. Hvad förhållandet i detta afseende under de äldsta tider angår, så ligger det emellertid, likt mycket annat, i dunkelhet, och de strödda upplysningar, sorn våra äldsta källor innehålla, kunna så mycket mindre gifva någon säker ledning, som det icke ur osanBih. tilt B St. Vi Haft. l 2 Santmans. Lagr samt Allm. Bcsv.- ochEkon.-Utskottets Betänkande M 38. nolikt, att ju förhållandet varit olika på olika orter och att man följaktligen derifrån icke kan hemta någon allmänt gällande regel. — Stängselvitsord var likväl fremmande för den äldste lagstiftningen, och annorlunda kunde ej vara, enär stängsels upprättande beräknades endast för ett enda år emedan stängseln efter sädesbergningen borttogs.
Då man här yttrat, att, genom antagande af K. M:s Propos., förfalskning i Sverige af Norska allmänna handlingar skulle medföra förlust af medborgerligt förtroende, får jag fästa uppmärksamheten på, att, om samma handlingar förfalskas i Norge, geruingsmannen får behålla det medborgerliga förtroendet, enär en sådan straffpåföljd icke finnes i Norska lagen. Hr von Ehrenheim: Då ingen understöd! den af mig gjorda framställningen, förenar jag mig med dem, som yrka på återremiss. Frih. Cederström: Ehuru det af Hr von Koch afgifna redaktionsförslag är något bättre än Lag Utsk:s, likväl och som det af Hr von Koch framställda förslaget äfven synes mig vara något otydligt, vågar jag, som instämmer med de Hrr, hvilka yrka återremiss, äfven framlägga ett förslag till redaktion af denna §. Detta skulle lyda: »Förfalskning af Norska eller andra Europeiska länders allmänna handlingar och märken belägges med lika straff som förfalskning af Svenska handlingar.» Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till den förevarande §:n utan förändring, dels bifall dertill med den förändring, att §:n skulle lyda sålunda: »Norska allmänna handlingar, stämplar och märken vare, i fråga om förfalskning eller missbruk deraf, lika med Svenska ansedda», och dels slutligen återremiss af §:n. 468 Den 14 Juli. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. pä bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på bifall dertill med ofvansagde förändrade lydelse, hvartill svarades nej, och slutligen propos. på §:ns återremitterande, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Biföllos. 21:sta §:n. Hr
Vid pröfningen af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till 1840 års riksdag angående förhöjdt anslag till Carolinska institutets stat, föreslog Stats-Utskottet, efter att hafva påpekat den vidsträcktare verkningskrets och det inflytande på den medicinska undervisningen institutet erhållit, att Rikets Ständer måtte icke allenast bifalla Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, utan äfven ytterligare anslå 400 R:dr B:ko löneförhöjning till hvardera af de sex professorerne vid Carolinska institutet, under vilkor likväl, »att vid den organisation institutet nu erhåller, en yngling, som vid universitetet genomgått en förberedande filosofisk kurs, sedermera må kunna vid berörda institut fullborda sin bildning i medicinska yrket till erhållande af medicine doktors grad.» Till följd af anmärkningar emot formen för det sålunda föreslagna vilkoret, som Stats-Utskottet, oaktadt erhållen återremiss, vidhöll, kom dock Rikets Ständers underdåniga skrifvelse att endast innehålla, det Rikets Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och beviljat ett ytterligare anslag till omförmälda löneförhöjning, »under vilkor likväl att institutet, i öfverenstämmelse med Kongl. Maj:ts för detsamma utfärdade nådiga reglemente af den 11 December 1822, erhåller en sådan organisation, att pålitlige och tillvande läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst vid samma institut kunna danas.» Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollets Betänkande N:o »4. 11 Vid 1847—1848 årens riksdag anhöllo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, att en komité af sakkunnige män måtte blifva nedsatt med uppdrag att utarbeta förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta förslag kunde föranleda; och då denna underdåniga hemställan allt intill 1856 års riksdag ej föranledt till någon åtgärd, upprepade Rikets Ständer sin anhållan i underdånig skrifvelse den 10
Ater sältet för medlens anskaffning; så enär Fullmägtigeii Riksgälds-Goiiloret, med begagnande af disponibla tillgångar eller af den i'gällande Reglemente deni anvisade utväg, icke böra komma i förlägenhet för dtn utbetalning, som lill. en. början lian. erfordras; anser Utskottet sig Stnts-XJ slottets Uttåtnde No 267- S Böra uppskjuta med förslags afgifvande i detta hänseende, till dess RiksgäldsGonlorets Behof på det hela Blifva Bestämdt kände, då (Vågan derom skall i ett sammanhang af Utskottet till pröfning företagas. Vid remissens meddelande från Ridderskapet och Adeln har ett yttrande af Hr Crusenstolpe, M. J.; blifvit till Utskottet aflémnadt, åsyftande Begränsning af de utgifter, hvartill ifrågasatte Creditiv borde få användas; men Utskottet finner häraf icke anledning att tillstyrka något annat undantag, i afseende på de i Kongl. Majlis Nådiga Proposition omnämnde utgifter, än hvad som här ofvan blifvit yttradt rörande quaranlaines-och spärrningsÄtgarder. Ablom till Exp.-Utsk. den 29 Sept.
Vid ett sådant förhållande och då det större eller mindre gagn, sorn den Södra stambanan, till hvars fullbordande nödiga medel antages komma att vid innevarande riksdag beviljas, skall kunna bereda personoch varutrafiken emellan de norra och södra delarne af landet, i så väsendtlig mån är beroende af huruvida en Östra stambana finnes såsom fortsättning af den förstnämnda, synes det vara inagtpåliggande, att denna Östra stambanas utförande icke alltför långsamt bedrifves. Motioner i B argare-Ståndet 1862. JW 223. 421 Skulle, såsom Kongl. Maj:t behagat i nåder föreslå, endast sträckan från Katrineholm till Norrköping, beräknad till 4 mil 25,930 fot, komma till utförande inom slutet af nästinstundande statsregleringsperiod, så återstode vid den tidpunkt, då Södra stambanan vore fullbordad och ett lika allmänt som kännbart behof af en Ostra stambana läte sig förnimma, icke mindre än 14 mil 32,220 fot jernväg, med en till 10,609,487 Riksdaler beräknad anläggningskostnad, att utföra till fullbordande af ifrågavarande stambana. Äfven om man med temlig visshet kan emotse, af anförda skäl, att Rikets Ständer vid nästkommande riksdag icke skola finna med det allmänna bästa förenligt att uppskjuta fullbordandet af denna bana utöfver den derpå följande statsregleringsperiod, så synes det dock vara högeligen önskvärdt, att en större sträcka än den af Kongl. Majit i nåder föreslagna kunde redan före nästa riksdag komma att anläggas, på det att, då de återstående arbetena blefve minskade, den fullständiga föreningen med Södra stambanan kunde så mycket tidigare efter nästa riksdag tillvägabringas.
Det förslag, som Utsk. gjort om ljuds äskande genom trumma eller trumpet, måste således i sig sjelft kunna anses såsom conditionelt, så att der upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste; der äro de offentliga auetoriteterna de facto ursägtade , om de icke nyttjat trumma eller trumpet. Derföre skulle jag tro, alt antagandet af Utsk:s här gjorda förslag icke kan lända till något melin, och då det sannolikt skulle bidraga till att göra R. o. Ad:s beslut mera öfverensstämmande med de öfriga Ståndens, så önskar jag, för min del, att det mätte bifallas. Frih. Rehbinder: Det är egentligen emot det af Frih. Cederström, Anders, afgifna yttrande, som jag anhåller få anmärka, alt om nian, i händelse uppror sker på landet, skulle kunna få tillsammans någon liten obetydlig militärstyrka, så är det likväl mycket troligt alt den icke kommer med musik och spel. För ett sådant tillfälle vore det således mycket lämpligare, att uttrycket — "efter äskadl ljud,” begagnas, och det behöfves alldeles ieke något vidare. Frih. Boye: En värd ledamot, Hr Hjerta, har ansett något mehn ej kunna uppkomma derigenom, att dessa ord qvarstå. Jag ber honom eftersinna, om icke, genom qvarståendet en undanflykt, en ursägt kan gifvas åt de brottsliges qvarblifvande på stället, derföre att de ej hört någon trumma eller trumpet. Jag förenar mig i den åsigt, att för detta förebärande bör ej kunna hemtas något stöd af §:n, och då jag icke ser att dessa ord kunna vara af någon nytta, så begär jag deras uteslutande, på det man ej må kunna missleda omdömet; och ehuru jag ur mycket benägen alt fin - Den 14 April f. ra. 3?7 finna det af Frih. Cederström begärda längre utsträckta borttagandet hafva mycket skäl för sig, skall jag likväl nöja mig med att dessa ord ”genom trumma eller trumpet” utgå, och i stället införes ’’på tjenligt sätt” eller blott; ”ljud blifvit äskadt.” Hr von Hartmansdorff: