Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
41 sk. 8 r.st. för 1852, 53 sk. 4 r:st. för 1853, 1 R:dr 2 sk. för år 1854 och 16 sk. 8 r:st. för 1855, eller i medeltal för hvarje år 36 sk. 8 r:st., hvaremot medeltalet för föregående qvinqvennium var 1 R:dr 4 r:st. per tusende af försäkringsvärdet. Att få sin egendom tryggad för eldfara genom så ringa uppoffring, utgör en välgerning, som af hvarje förståndig erkännes; men det är dock, ty värr! att beklaga, det flere personer inom Länet finnas, sorn ännu icke kunnat förmå ') Sid. 77. 54 sig att i inrättningen deltaga, likasom att äfven sådana finnas, som begärt att ur föreningen få utgå, för att bilda en särskild sockenförening, hvilken dock alltid skall blifva kostsammare att uppehålla. Brandstod utgår ej lika öfver hela Länet; på några ställen fördelas den tingslagsvis, på andra utgöra flera tingslag gemensam brandstod, på andra hafva flera socknar förenat sig derom, men på de flesta ställen utgör hvarje socken ett brand stodsdistrikt för sig. Uti allmänna brandförsäkringsverket för byggnader å landet äro äfven en del åbyggnader inom Länet försäkrade. Enligt de offentliggjorda redovisningarne har förhållandet under qvinqvenniet varit följande: Verkets ansvarighetssuimna ökad med år 1851 25,900 R:dr. » 1852 53,900 » » 1853 18,000 » » 1854 84,060 » » 1855 88,540 » Enligt Kongl. Maj:ts nådiga befallning har städernas invånares uppmärksamhet blifvit fästad å vigten och fördelarne, så väl för dem sjelfva som för det allmänna, att låta brandförsäkra sina hus. Helsovård.
Riksdagsordningen föreskrifver; men det synes mig, sorn om man funnit nödigt besluta afvikelser från den vanliga ordningen för Riksdags-årendernas behandling; och i händelse jag icke misstagit mig i delta mitt omdöme, lärer man äfven satt sig i nödvändighet, att för verkställigheten af samma beslut, stifta Lagar för tillfället. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus, förenade sig med Grefve Posse deruti, att Fri. herre Falkenbergs Memorial kunde tills vidare hvila på bordet. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Enligt Lagen måste motionerna nu till Utskott remitteras. Skulle ett Särskildt Utskott tillsättas, och man önskar, att de ämnen sorn motionerna innehålla, måste af detta Särskilta 446 Den 12 Februarii. Utskott behandlas, så låter det likafullt göra sig. Tvenne Utskott kunna sammanträda genom Deputerade och öfverenskomma om ämnenas behandling. Så skedde vid 1815 års Riksdag, emellan det Särskilta och OeconomieUtskotten. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då frågan nu uppstått, huruvida detta till remittering företagna mål, skulle kunna ytterligare blifva på bordet liggande, får jdg erinra, att Grundlagar, ne derföre ej tyckas lägga något hinder. I RiksdagsOrdningens 4g §. heter det nemJ ligen: ”Uppstår fråga om eller heart remitteras bör, kan denna fråga blott för den Pleni-dagen läggas på bordet • men i nästa Plenum skall beslut ovågerligen fattas ” Emedan således detta mål ej förr ån nu till remittering förekommit, men fråga nu uppstått, hvart remitteras bör; synes ftågan härom otvifvelaktigt kunna till nästa Plenum hvila. Och att så förfara, synes så mycket lämpligare, som det emel. lertid torde hinna afgöras, huruvida Särskilta Utskottet kommer att äga rum.
Majlis Befallningshafvande fatte derefter sitt beslut i ämnet och gifve det magistraten tillkänna; dock må ej mot både magistratens och Stadsfullmägtiges eller allmän Rådstufvas afstyrkande beslutas, att näringsidkare enligt 2 mom. anta gas skola, ej heller sådane näringsidkares antal bestämmas högre än det, hvarom magistraten och Stadsfullmäglige eller allmän Rådstufva äro ense. § 8. För hvarje sådan näringsidkare, som i I mom. af § 7 omförmäld är, skall årligen, så länge hans rättighet fortfar, den komité, som för bevillningstaxering satt är, före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkaren under det nästföljande försäljnings-året i staden föryttras, i fall han sin rätt till bränvinsförsäljning då fortfarande utöfvar. Näringsidkare, som icke före den 1 Juli sin rätt till bränvinsförsäljning hos Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4. 3 magistralen uppsagt, vare • underkastad den afgift, som bör under det näst följande försäljnings-året utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. § 9. Burskap, som hädanefter meddelas, medföre ej rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 10. De i § 7 morn. 2 omförmälda försäljningsrättigheter, äfvensom de, hvilka magistraten, sedan StadsfuUmäglige eller, der sådane ej finnas, allmän Rådstufva blifvit hörde, finner skäligt låta, i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe, under nästföljande försäljnings-år ulöfvas, varde, innan Juli månads utgång, af magistraten på offentlig auktion utbjudna för den af Kongl. Majlis Befallningshafvande jemlikt § 7 bestämda tid af högst tre år, åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal.
Derjemte och sorn Utskottet under Riksdagen Varit föranlåtet, att vid de genom särskilta Deputerade Verkställda Revisioner öfver Kongl. Commetce-Coliegii fonder samt Allmänna Magasins - Inrättningens förvaltning begagna Cantzlioch Väkt-Betjening inom dessa Verk, det Arbetet blifvit förrättadt, så har Utskottet, i likhet med hvad som Vanligen skedt Vid Riksens Ständers Revisorers Sammanträden, ansett sig böra hemställa att de Personer, sorn vid dessa Revisions - Förrättningar tillhandagått Och biträdt, kunde derföre Varda belöiitfe i ma.n äf det besvär hvardera haft, samt får alltså föreslå: Ö 4 11 4?. 335 Flen 5 Augusti För Secreteraren vid Revisionen i Corn* merce-Collegio R:d -B:co 155. Secreteraren vid Förrättningen hos Spanumäls-Directionen 200 Samt Vakt-Betjeningén I förra stället 10. och å det sednare 15. Dessa Arfvoden tror Utskottet lämpligast kunna utgå af Riksdags-kostnads Summan, hvarom allts-å hos Kongl. Maj:t torde ske underdånig anmälan; och öfverlemnas Vördsamt detta allt till Riksens Höglofl. Ständers befinnande. Stockholm den 4 Augusti 18x5. På Höglofl. Ridd. och På Hö gvördiga PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl JDe Géer. C. v. Hohenstein. På Vällofl. BorgarePå Hedervärda Ronde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos samtliga Iliks-StSndcn den 5 Augusti. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af den hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckta motion - Den 5 Augusti 383 tion, huru förhållas bör med de Actier. hvilka tillhört f. d. Konungen, men nu mera är o Statens Egendom.
När en ung man så där skrifver till en ung kvinna, förstår man lätt hvad det är fråga om. Och jag må säga, att en kärlekshandel, som ej är legaliserad. » » Hvad menar herr prosten? » » Jag menar, att en kärlekshandel, som ej helgats genom trolofningens yttre tecken, icke passar den, som har ungdomens uppfostran sig anförtrodd. Har detta förhållande fortfarit länge? » Kerstin kände sig djupt kränkt af den ton, hvari prosten talat. Gråten steg henne i ögonen och hon fick ej fram ett ord. » Jag kan förstå, att detta icke är första gången ni korrespondera med hvarandra, fastän det skett bakom min rygg. Gudbevars, ni har ju ett nätt ansikte, och kan mycket väl kollra bort en karl. Men jag hade aldrig trott detta om kandidat Filén. Min plikt är att gifva honom tillkänna min åsikt, att han bör upphöra med detta, som i alla fall icke kan leda till något resultat. » Tårarne i Kerstins ögon tvungos tillbaka af harmen, som återgaf henne ordet. » Herr prost, » sade hon, » ert sätt att tala är mycket kränkande för mig. Jag har tänkt få behålla min hemlighet. Men edra insinuationer måste besvaras. Då vill jag säga er, att långt förr än jag kom hit till er, hade jag lärt känna Axel, och fastän vi icke, som ni uttryckt er, legaliserat vår förbindelse, ha vi dock inför Gud lofvat hvarandra trohet. Ligger det något orätt häri? Nej. Jag arbetar på mitt håll och Axel på sitt, och när han väl fått en ställning i lifvet, skall jag bli hans maka. Nu vet ni det, herr prost. Ni har tvungit mig att säga det, och jag hoppas, att ni icke mera skall återkomma till denna sak, som helt och hållet ligger utom er domvärjo. » » Er ton, fröken Sangvin, är föga passande mot en förman. Men jag förlåter er. Jag har talat till ert eget bästa. Jag känner kandidat Filén lika bra som ni, fastän kanske från en annan sida, och jag vill ej, att ni skulle hängifva er åt några fåvitska förhoppningar. Han är ju fattig, ni också. » » Ja, jag vet, att detta är ett brott.
Det hade varit en häftig och kort sjukdom, och en dag, då hon varit riktig eländig, hade de burit henne till lazarettet, görande sig af med henne, som man gör sig af med en gammal hästkrake, hvilken blifvit otjenstbar. Läkaren, den skicklige specialisten, hade på sitt lakoniska sätt förklarat, att hon kommit för sent. Vid aderton år hade hon tjent ut. Bit för bit hade hon med en känslig själs blygsel och tvekan berättat systern sin historia, den dystra historien om blomman, som skjuter upp ur dyn. Hon hade vuxit upp i ett af dessa qvarter, der det är ett underverk att förblifva ren, der skam och förnedring och de uslaste laster bilda en väfnad, som snärjer, qyäfver och drar ned i djupet. Under de tio dagar hon tillbringat på lazarettet, hade nästan ingen varit hos henne. Hennes far hade kommit en morgon, ostadig i benen och medförande en elak bränvinslukt, som förpestade sjuksalen. » Det är bäst för dig, om du får gå bort, » hade han sagt med sin sträfva, råa röst. Det hade kommit en syster, öfverdrifvet fint klädd med en liten hatt, prydd med en kolossal, hvit plym, under hvilken de fräcka ögonen lyste. H o n hade haft med sig en ask sötsaker, hvilka den sjuka ej velat smaka. Gif dem åt barnen, nej, kasta hellre bort dem, hade hon helt tyst hviskat till barmhertighetssystern, sorgset betraktande henne med sina stora ögon, hvilka förblifvit oskyldiga, fastän de sett så mycket. Sedan hade ingen kommit, ingen utom den gäst, • som infunnit sig i daggryningen denna morgon, och som väntade sin stund, gömd i skuggan. Dödskampen var icke smärtsam; den redan af mattighet brutna kroppen försvarade sig icke, utan kamp, utan motstånd lät den sig glida hän i glömskans natt, Men i yrsel upprepades sakta och klagande, en-. forniigt som en refräng, dessa ord: Blommor! En enda blomma! Ack om jag hade en blomma!
Uppgräfver man liket af en för vampyrism misstänkt person och trycker på dess mage, utströmmar genom munnen frisk blod i ymnighet. Liket visar sig väl bevaradt. Äfven tron på vampyrer har föranledt ett slags psykisk pest, som ännu i adertonde århundradet spred jemmer i de österrikiska provinserna60. Var hexeriet en diktad folkmagi, så fanns dock äfven en verklig sådan, och denna bestod i en oändlig mängd bruk, iakttagelser och föreskrifter för lifvets alla förhållanden. För att icke tala om astrologernas mycket spridda små handskrifna kalendrar, som lärde hvilka konstellationer, årstider och dagar vore gynnsamma för bad, åderlåtning, hårklippning, rakning, för byggande af hus, för frieri, städsel af tjenstefolk, resors anträdande o. s. v., gafs bland folket en otroligt stor massa af magiska lefnadsreglor, hvilka enhvar måste känna, som icke ville stundligen utsätta sig för vådan att uppbesvärja någon olycka öfver sig och de sina. Från det ögonblick man vaknade till det man somnade hade man sådane reglor att iakttaga: den som vid uppstigandet stack ”orätt” ben först ur sängkläderna kunde lika säkert under dagens lopp vänta något obehag som han måste vara beredd på besök af spöken eller onda drömmar om natten, ifall han icke ställde sina skor med hälarne mot sängen. Då barn födes, får ingen gå ut eller in eller öppna dörren, utan att hafva eld med sig, för att ej trollen må intränga och bortbyta det, eller ock får den inkommande icke tala ett ord, innan han rört vid elden. Af samma orsak, och så länge barn är okristnadt, bör man vaka hvarje natt öfver det, samt låta eld i spiseln ständigt brinna. Före kristningen får barn icke flyttas ur ett rum i ett annat, utan att stål lägges bredvid detsamma. Om tvenne gossar döpas på samma gång, blir den förmer både i kroppsoch själsegenskaper, som först erhåller namn och välsignelse. Den dag då barn kristnas bör modren undvika att handtera yxor, knifvar eller andra eggjern, emedan barnet annars i framtiden blir en mandråpare. Sopar man under vagga, hvari barn ligger, tager man sömnen från det.
Jag förblifwer Eder, Gode Herrar och Swenste Män, alle samteligen och hwar och en i synnerhet, med all Kongl. Nåd och Annest städse wälbewagen. Tryckt hos P. A. Norstedt K Söner, Kongl. Boktryckare. Derättetse, om hwad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag; Gifwen Stockholms Slott ä Riks-Salen den 25 Januari! 1840. källan eller aldrig hafwa Swea Rikes häfder kunnat, i en oafbruten följd, framwisa ett längre, ett lyckligare, tidskifte af fred och lugn, än det af mer än ett fjerdedels arhundrade, för hwilket Kongl. Maj:t och Nationens, efter fem ars förlopp, ånyo församlade Ombud nu inför den Allsmägtiges thron nedlagt tacksamhetens gemensamma gärd. Hwarthelst den Nordiska halföns förenade folk wända sina blickar, utöswer hafwen som omgifwa och fjällen som wärna dem, stola de, i mättet af en lagbunden frihet, i tryggheten af ett stadgadt oberoende, i helgden af orubbade rättigheter, i wärdet af financiella fördelar, icke finna anledning till mitzgynnande jemförelser, om pröfningen är sansad, rättwis och uprigtig. Kongl. Maj:ts förhallanden till främmande Magter lemna ingenting öfrigt att önsta. Ömsesidig aktning, wänstap och förtroende utgöra deras grundwal och en tillförlitlig borgen för deras ostörda fortfarande. Kongl. Majit har derwid, med oaflåtlig omsorg, sökt bereda handeln och sjöfarten ökade förmaner, jemte säkerhet och trefnad, dels genom Mutander af nya fördrag, der sädana förut ej egt rum, dels genom förnyandet, pä ändamälsenligare wilkor, af andra, hwilkas begränsade tiderymd tilländalupit.
»Enligt nu gällande Stat bestås åt Direktörerne vid Straffoch Arbetsfängelserna å Långholmen och Norrmalm samt Malmö, Norrköping och Göteborg äfvensom vid Straff-fängelserna i Landskrona och Warberg provision å fängelsernas behållna nettoinkomst af arbetena, att efter Fångvårds-Styrelsens bestämmande utgå med högst 4 procent, hvarjemte sådan provision till högst enahanda belopp vid fängelserna i Malmö och Warberg, der Arbetsföreståndare äro anställde, samt till högst 2 procent vid fängelserna å Långholmen och Landskrona är anslagen åt den eller dem af fängelsernas öfrige tjenstemän, som utöfva tillsyn öfver fångarne under arbetet, äfvensom högst 2 procent tillkomma Arbetsfurestånderskorna vid fängelserna å Norrmalm och i Göteborg samt Arbetsbokhållaren å det förra af dessa fängelser. Som en sådan anordning visat sig bidraga till höjande af fängelsernas arbetsinkomst och i öfrigt synes lämplig, men förhållandena understundom kunna föranleda till beviljande af någon förhöjning i denna provision, har Styrelsen underdånigst föreslagit en tillökning af 50 procent i den nu anslagna att, på sätt som hittills, utgå efter Styrelsens bestämmande. För Bevakningsbefälhafvaren vid Straffoch Arbetsfängelset på Norrmalm, som, enligt nu gällande Stat, åtnjuter 600 R:dr såsom lön och 300 R:dr såsom arfvode, hvarjemte enligt Staten för Kronohäktet å Norrmalm honom tillkommer ett arfvode af 100 R:dr, har Styrelsen ansett sig böra föreslå den löneförhöjning, att å Staten för Straffoch Arbetsfängelset blifvit uppförd lön 800 R:dr och arfvode 200 R:dr.
Richerts afsägelse lidit en dubbel och kan hända oersättelig Nationalförlust, återstår blott för Riksens Ständer att vidtaga den nödiga åtgärdj hvaruti Fullmägtige ännu icke gatt dem i förväg, nemligen att välja Suppleant, och för Ridderskapet . och Adeln att utse Electorer dertill, samt att hlbjuda sine MedStänder att göra detsamma;, N:o 3. Herr von Hohenhaufent Michaél: Sedan utbetalningen af det mindre Creditivet, på sätt Regeringsformens 63 §. fastställer, blifvit anvisadt uppå Riksens Ständers RiksgäldsCöntoir, torde uti ansvarighetslagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, äfven böra införas det lagstadgahde, som med afseende uppå denna utbetalning finnes uti 2 §. r Mom. af Ansvarighetslagen för Fullmågtige i Banken. Samma Lagstadgande torde dock böra qvarstå i Ansvarighetslagen för B»ncoFullmägtige, emedan Riksens Ständer möjeligen vid kommande Riksdagar kunde finna tor godt, att åter uppå Banken anvisa det mindre Creditivet. Bil till Ridd. o. Ad. Pr. lx Rand, a l8 Den 3 Octobcrf. m, Nio 4. Herr von Hamsvotff, Carl Gnjlaj Reinhold: Då Grundlagen , eller Riksdagsordningens 56 §. tillåter, att sådana frågor måge, oaktadt den stadgade Motionstiden af en Månad ifrån Riksdagens början enligt 27 §, tiliändalupit, väckas, hvilkaaf redan fattade beslut, eller redan upptagne ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser omedelbarligen föranledas ; får jag med begagnande af denna lämnade frihet, vördsammeligen göra nedanstående hemställning. Hos de Respective RiksStånden har förevarit öfverläggning om Höglofl. LagUtskottets i anledning af derom väckt Motion affattade Betänkande, angående tiden då till vederbörande Authoriteter böra insändas Domböcker jemte så kallade SmåProtocoller, eller Protocoller öfver Inteckningar, Ägtenskapsförord, Lagfarter och Förmyndaremål, och om det ansvar
Utaf inuevånarne i Christianstad, hvilka, enligt sednaste mantals-skrifningeu, garnisonen inberäknad, utgjorde 5,034 personer, men hvarifrån borde afräknas minst 900, som under kolera-farsotens härjning voro frånvarande, hade 550 i denna farsot aflidit, utom 4S personer, som dolt på lasarettet och i fängelserna, hvadan således omkring hvar 7:de person af den qvarvarande befolkningen genom farsoten bortrycktes under den tid af 7 veckor, då den derstädes härjade. Dessutom hade de fleste bland de öfverlefvande varit af sjukdomen i mer eller mindre grad besvärade. Utom de i staden stationerade 4 läkare, hade under det farsoten fortfor, antagits 17 extra läkare: och då antalet af sjuksköterskor vid kolerans utbrott befunnits otillräckligt samt en del af dem fallit offer för sjukdomen, hade några och fyratio sjuksköterskor anskaffats från kring - Stats-Utskottets Utlåtande X:o 254. 3 liggande släder och orter. Jemte garnisons-sjukhuset hade 2:ue andra större sjukhus blifvit inrättade och försedda med 120 stycken sängar och nödigt tillbehör, hvilket allt, i förening med underhållet af ett stort, antal sjukoch likbärare samt ett ännu större antal personer för verkställande af graföppningar och förfärdigande af likkistor, jemte den mängd värnlösa barn, öfver hvilka staden måst taga vård, tillskyndat staden så stora utgifter, att detta samhälle icke kunde bestrida dem, utan att allt för mycket fördjupas i skuld.
^ Sluteligen sär Stats Utskottet wördsammeli, gen anmäla, huru som, l anledning as Riksdagsmannen siwers jnsson Ik)'olLsrl8 frän Upland gjorde hemställan, huruwida icke billigheten fordrade, att de ^ptra^)rdmarie Canc-llifter, hwilka wid benna Riksdag hos BondeStändet warit antagne, vch som, lika med be Ordinarie, jko'at delat arbetet och betjent Ständer wid uppsättandet af desi Ansökningsoch Beswärs-ärcnder, äfwen kupde med näaot lämveiigt arswode lhogkvmmaS, Hederwarda BondeS-ändrt uti desi nieddcite ProtccollsUidrag förkiaral sig desto häldre häriill enhälligt samtycka, ssm för bemäite ExtraOrdinane Ean» ^OQ Den n Januarji. Lelljster, vice Häradshöfdingen Llkmsn, vice Häradshöldingen K»Ii^nl,c^, Auditeuren kiörKmLn, E^roOrdinarie Canc kilsten i JustitieRevision Kock rch Eoruren i RikögäldsLonroiret VVs^termZn, «'.t:gt Ständets witkord, skola tili dest fulla nöje Lia iöroälitt, och den härstädes rädande dyrhet pä L'<a lifsmedel skall söorsokat dem en kostnad, dm Siändtt^ansett srg skyldigt, att åtminstone i nägon rnän ersätta. Dä under öfverläggningen af detta ärende, nitnk-qariie »nom Statk-fj>,kottet sunniis >ä delade, ort srägan el utan vok?ring kunnat asgöras , hurum!-
Om således i Riksd.Ordn. inrycktes hvad som ej fått intagas i Ridd.Ordn. vid denna riksdag, att de af R. o. Ad. skola vara ordför. i Utsk. och andra sammansättningar af RiksStts ledamöter, som dertill af R. o. Ad. genom val utses, utan afseende på högre eller lägre nummer; så tror jag, att det allmännas båtnad vore derigenom för det närvar, bäst befrämjad. Jag kan ej heller underlåta att vid detta förslag anmärka, att deri förekommer: "Skulle ordför. utöfver cn vecka vara förhindrad "att ordförandeskapet bestrida, ankommc det på ledamöterna, "revisorerna eller fullmäktiga alt nytt val anställa.” Jag finner det icke vara riktigt att åt ledamöterna inrymma rättigheten till så hastiga ombyten af ordför., hvilka ombyten ofta skulle kunna alstras af ett missförstånd eller öfverilning. Med dessa anmärkn:r vågar jag beledsaga den återremiss af Utsk:s betänk., som jag för min del önskar måtte blifva Ståndets gemensamma tanke. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att under discussionen åtskilliga särskilda meningar blifvit yttrade; några gillade Utsk:s förslag i sitt syfte, men klandrade eller önskade förändring i åtskilliga detaljer; andra hade ogillat Utsk:s förslag i sin helhet och ansett det onyttigt. En mening hade ansett, att R. o. Ad. borde antaga Utsk:s förslag oföräadradt att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa i-4 Den 5 A u g ii ä t i e. m. riksdag. DA denna sista mening förutsatte, att ingen af de andra meningarna skulle kunna göra sig gällande, förmodade Hr Landtm., att R. o. Ad. funne, att den vore den sista, som borde komma att framställas såsom proposition. Den första mening, som blifvit framställd, vore Frih. Raabs, utgående egentligen deruppå, att sättet för val af ordför. i sammansatta Ulsk. och sammansatta Utsk:s-afdelningar äfven borde vara i §:n intaget och bestämdt.
39 från hufvudsladen gående stambanor eller en norr och en söder om Mälaren, så skall man ock nödgas medgifva, att förbindelsen mellan Stockholm och de vestra provinserne för det närvarande kan och måste ske genom ofvanbeskrilne bana, och alt lill följe häraf banan söder om Stockholm bör stå tillbaka och ankomma på utförande framdeles, sedan sig visat, om det är rådligt och möjligt att fortgå med anläggning af statsbanor, och efter det, i sådant fall, de sydöstra provinsernes kommunikationer blifvit ordnade med afseende i första rummet på de fordringar, deras rörelse och näringsgrenar gifva vid handen, en anordning, som torde fordra, att en bana ledes från Katrineholm lill någon punkt på riksbanan, förr än bana från förstnämnde ställe till Stockholm kommer i fråga. Häraf måste det obestridligen följa, att riktningen af den eller de banor, som nu komma i fråga till anläggning, utgående från Stockholm, beror af den föreställning man gör sig om behofvet af en annan förbindelse mellan norra och södra landet, än_ den genom Stockholm, och om den riktning, som åt en sådan förbindelse kan och bör anvisas; samt att, då detta behof, såsom nu skett och mäste ske, blifvit eikändt, frågan inskränker sig (ill den om riktningen. Derest denna nödvändigtvis måste eller vilkorligtvis kan gå genom det nedra landet och i närheten af Mälaren, så är i förra fallet det gifvet, att