Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant hänseende egde väl det förhållande rum, att vid början af provinsen Hallands rotering ifrågavarande hemmansegare protesterat emot påförandet af rotering å deras hemman; att de vid flera riksdagar förnyat dessa protester, samt, att, med anledning af Rikets Ständers skrifvelse, Kongl. Maj:t den 7 September 1756 förklarat, alt samma frälse skulle då och lör framtiden bibehållas vid ulskrifnings-penningarnes utgörande i stället för rotering; — men deremot förekomme, alt Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 2g Juni 1812, förklarat, att all frihet från utskrifning upphört genom den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vidtagna förändring i ulskrifningssältet af det fastställda förstärknings-manskapet, samt alt all oroterad jord derefter komme att roteras; att i hevillnings-förordningen af den 18 Augusti 1812, stadgades, bland annat, "att, ela a/l i riket befintlig oroterad jord, son ro c uj lika beskaffenhet med sadan jord, hvilken dittills dragit ständig rotering, enligt Rikets Ständers beslut, blefve till knekteoch båtsmanshåll indelad;” så följde ock deraf, att rotefrihets-afgiften för alla sådane då med extra rotering belagde hemman och lägenheter borde upphöra, men att, om dylika funnes, som icke hunnit blifva roterade, och ej utgjorde mot roteringen svarande annan skyldighet, de skulle erlägga rotefrihets-afgift; att enahanda föreskrifter blifvit bibehållna uti 1815, 1818, 1823 och i83o årens bevillnings-förordningar; att Rikets Ständer, med anledning af förslag om jemkning uti extra roteringen inom riket, uti underdånig skrifvelse den 17 December 1823, i fråga örn hvilken jord, som bor - Statssamt Allm.
i torftiga omständigheter, en årlig pension på Allmänna Indragningsstaten af 500 R:dr; att, med afseende på de förtjenster, kaptenen vid Jönköpings regmente, Majoren i Arméen Otto Wilhelm Bergenstråhle på den militäriska banan ådagalagt under ett halft sekels tjenstgöring, derunder han, såsom sergeant vid Nylands Infanteri-regemente, deltagit i Finska kriget 1808 samt, efter öfverflyttning till Sverige, bevistat 38 Bil. M 5 till Kongl. Moj:ts Nåcl. Prop. J\i 1, om Statsverket 1859. fälttågen i Tyskland och Norrige åren 1813 och 1814, hans efterlemnade enka, Carolina Ulrika Carlander, som med tvenne minderåriga döttrar befunne sig i största fattigdom, måtte, med anledning jemväl af de vid förra Riksdagen fattade beslut om understöd åt andra enkor efter officerare vid f. d.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 29 Häft. 2 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 115. lighet i fråga om kommunala rättigheter och skyldigheter, helst Utskottet saknar tillräcklig ledning härför i ofvanbemälde komiterades utlåtande, till följd deraf, att desse icke funnit sig kunna framlägga något förslag i dylikt hänseende; och det är af denna anledning Utskottet finnér sig icke kunna till annat afseende förorda ifrågavarande motioner, än att, på grund af hvad anfördt blifvit, Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga nödiga åtgärder, för alt, i vidsträcktare mån än hittills låtit sig göra, den i sednast utfärdade nådiga förordning om kommunal-styrelse i stad nedlagda grundsats om likställighet emellan kommunens alla medlemmar i afseende å kommunala rättigheter och skyldigheter, må kunna genomföras. Stockholm den 27 Mars 4863. Herr Cygnaeus anmäler, att han i behandlingen af detta ärende icke deltagit. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 4863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels Betänkande JYi 116. 1 lisö 116. Ank. till Eip.-Ctsk. den 1 Maj 1863, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackla motioner om ändringar i Kongl. Förordningen om kommunal-styrelse pä landet den 21 Mars 1862. I nämnda syfte hafva förslag blifvit framställda inom Högvördiga Preste-Ståndet af Kyrkoherden Wennerström, Doktor Rundgren och Doktor Runsten, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Josef Smedberg från Elfsborgs län, Olof Olsson, Anders Jonsson och Jonas Christoffersson från Wermlands län, Johan Gustaf Odelberg från Westmanlands och R. F. Gross från Calmar län. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, lill hvars behandling samtliga motionerna blifvit remitterade, har älven genom protokollsutdrag erhållit del af de yttranden, som inom de respektive
— 40,348: ic. - 2:o F.n dylik Obligation jemväl å 2,500 R:dr Hamb. B:co, beräknad å 128 sk. Cours lill Svenskt B:co 6,666:32.— derå ogulden ränta lill den 6 Mars 1836 upptogs till . 58: 2. s. samt Contant . ... 3,069: 9. s. 10,333: 44. 4. Eller tillsammans en summa af 50,682 R:dr 12 sk. 4 r:st. — Och hafva genom upplupne räntor ifrågavarande deponerade medel den 31 December 1838 uppgått lill 57,659 R:dr 40 sk. 10 r:st.
Her ar Cöminissariernes tillstyrkan att det partie gammalt bly* som vid en för Tumba Bruks inrättning, 1 Septernber månad förlidet år, anställd Auction icke kunde föryttras-, må i man af behofvet blifva för byggnaden användt, funno Herrar Fulimägtige välgrundad.’’ Till 1822 års Herrar Revisorer afgaf Revisions Comrnlssarie.n en redogörelse, af följ a tidö innehåll: 'För att med säkerhet kunna å Kdsélskä tomten uppföra en för BanqUens behof tjenlig, samt till formen så beskaffad byggnad, som blefve lika och sammanhängande ined det gamla Archivhuset, måste samma tomt apteras genom grundgräfning och pålning: denna sednare operation, verkställd af sjömän, hvilka, enligt upprättadt Contract, erhöllo 4 Rtdr Banco för ned - Banao~Ut»kottett Betiinkandtn* 653 slåendet af hvarje påle, slöts i medlet af November 1820, På det hela blef val grundmur* hingsarbelet iclco fullbordadt förr än vid Junii månads början 1821, men den delen deraf, hvarpå hu«ets murar skulle ställas, blef verkställd sä tidigt orri hösten 1820 att början då kunde göras med Uppdragande af yttre myrarne till nära halfva höjden af SoUsbasSeinentet.
Om fordran emellan afoch tillträdande innehafvare af boställen eiler sodra allmänna lägenheter. y:o Tvister emellan särskilde menighefer, eller personer om företräde tili hygge eller nmhlbtteå allmänningar, eller till begagnande af andre rättigheter eller förmåner å vissa Kronans tillhörigheter 6:0 Tvister emellan Stk'ders innevånare om rättighet till den åt Städerne anslagne jord *). De ,i första Morn. omnämde åborntts-tvister hafva ‘blott afseende på enskildas stridiga anspråk , att fä begagna den upplåtelse Kronan lemnat af sin egendom. Genom Kor gl. Förordningen om Allmogens frioch rättigheter den 21 Ftbruarii 1789, har det blifvit försäkradt alla Aboer å Kronohemman. att så lange de till hus och jord väl och rörsvarligen häfda deras åboende hemman , de och deras barn skola odrefne derå sitta, man efter man, efter den ordning som *) Sid. 71 och 76 P'esid. Lofvenskjölds Betänkande , sid. räa och följande, Cancelli Kidet Hartmansciorjfs 1 hsifcet. 33 särskildt finnes stadgadt. — Denna ordning, bestämd i Kongl. Brefven den 26 April 1777 och den 15 Julii 1795, har blifvit vidare förklarad genom Kammar-Collegii Kungörelse den 29 Februarii 1808 5 och det är blott tillämpningen af hv3d sålunda om Arfsoch Successionsrätt å Kronohemman är vordet föreskrifvet, som, efter Committéernes mening, skulle, när tvist derom enskilda emellan uppstår , tillhöra Domaren.
Om derföre 3oo,ooo Riksdaler deraf disponerades, skulle circa 4oo,ooo Riksdaler återstå. Dertill kommer innevarande års Saltpettersgärd, jemte anslaget å Tredje HufVud-titelrt, hvarigenom fonden åter kommer att uppgå tiil närä 5öo,oöo Riksdaler. Af denna anledning skulle jag för riiin del tro, att, om ock Kongl. Maj:ts nådiga proprisition, rörande Saltpetter-skatieris nedsättning; af Riksens Ständer anses bora bifallas, sådänt desto mindre förhindras äf ett fattadt beslut, att nu använda en del af fonden, som den samma i ailä fall bör blifva för sitt ändamål tillräcklig, Herr Rothlieb: Én värd Ledamot Herr Grefve af Ugglas har sagt, att Sal1petter-fonden så vida tillkommit genom allmän bevillning, att deu blifvit formerad af de 58,ööo Riksdaler, som Staten årligen till SaltpefterNäringens uppmuntran anslagit. Jag medgifver att skäl till en dylik anmärkning förefinnes; men då för hvarje pund sältpetter* som lefvererats, det endast blifvit såsohi någon ersättning beräknadt i Riksdaler 24 sk. på ptindet, likväl med 16 sk. rabatt, och då saltpettern vanligen kostat 7 Riksdaler pundet, så synes deraf att ej fonden tillkommit genom tillskottet af ofvannämnde 58,ooo Riksdaler; hvilken summa, om saltpetter derföre skulle blifvit upphandlad, och ej hafva utgått af jorden, varit otillräcklig för behofvet af inköp, om den ock utgjordt dubbelt belopp. Jag kan derföre ej inse annat än att ifrågavarande fond med skäl kan anses hafva uppkom, mit af dea skillnad,som värdet af saltpettern utgör Den xi April e. m. 5o5 hvilken årligen utgår af jordbruket, då dess belopp är omkring lein gånger större, än den summa af 68)000 Riksdaler, soxrl Varit i fråga. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel * Jag får tagamig fribeten fästa Högloflige Ridderskapets oell Afleltis uppmärksamhet
Regeringsformen; se Regeringsformen. — om ett Additament till RiksActen emellan Sverige och Norrige; se RiksAct. — angående beviljande af ett Lånebiträde af 200,000 R:dr Banco TransportSedlar till understöd för Götheborgs Stad; se Götheborgs Stad. — angående vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sådane Personer, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Rikena Sverige och Norrige, samt derefter afvika tili det andra; se Riken. — rörande behofvet af särskildta penningetillgångar till upphandling af Spannemål; se Spannemål. Protocoll, angående en lämpligare redaction af Bihanget till RiksStåndens, Dec. 79, 269, 277. — om anmodan till StatsUtskottet att närmare granska Redovisningen öfver Statens förskott till Tryckning af RiksStåndens Pro - 165 af de under Kongl. SerapliimerOrdens-Gillels Öfverstyrelse ställde Hospitalersoch LazarettsRäkenskaper, 274, 2^5.
Presten däremot var ej för de nya planerna; han var rädd för järnbanan; hade man någonsin sett, att människor blifvit lyckligare och bättre, för det de fått en järnbana? Rikare, ja, men också strid för rikedomen, och med denna går allt det goda gamla bort, det stora ömsesidiga deltagandet och hjälpsamheten, framför allt förnöjsamheten. Han var principielt emot järnvägen. Och folket i Adel-, Storoch Lillgatan kom öfverens om, att presten snart började bli en smula förryckt, han med. I afvaktau på järnvägen uppförde man emellertvå solida badbus i bukten — platsen var ju som skapad för badort; att man ej tänkt därpå förr! Och kunde man endast leda strömmen af sommargäster hit, så att ställets rykte blefve stadgadt, så skulle nog banan komma af sig själf — det var alldeles visst. Järnväg — badort — fru Törnes tankar hade genom detta fått en hållpunkt: skulle ej detta kunna förverkligas? Kunde någon tviffa på det? Ett sådant tvifvel skulle, tyckte hon, kännas nä- stan som en förolämpning mot henne själf; det vore j u detsamma som att ej vilja medgifva, att denna vik, denna hennes lilla undangömda kära vrå vore värd att älskas och beundras, denna natur, hvars alla små och stora detaljer nu blifvit henne så välbekanta och förtrogna, men som i sin helhet gripit henne, redan då hon, som nygift, efter färden öfver sandheden plötsligt såg viken utbredd framför sig. Det beböfdes bara, att människor ville lära sig förstå naturen här, så skulle de nog älska den, och då skulle den med makt draga dem till sig, de skulle komma, komma i mängd. Och detta kunde hon lära dem — bara hon kunde få dem hit! Hit? Ja, hvarför inte — just hit, hit till prestgården; vore ej här utrymme nog — och trädgård o c h allt, hvad man kunde önska sig! Hur gladt skulle det ej bli, om den stora gården o c h det stora huset fylldes af människor, af resande — som hade mycket att berätta, som sett världen där långt borta! Öfverväldigad af dessa tankar stirrade hon med stora ögon drömmande framför sig, där hon satt i den lilla gafvelkammaren, utan att röra sitt arbete.
» Nå, är du inte glad, » frågar tant. » A c k j o, » svarar han helt allvarsamt, » jag är mera glad än alla julklapparne äro värda. » Hans lekkamrat Mauritz har som den enda stora önskningen satt på sin lista: » att jag måtte få slippa pianospelningen! » * Det är saligt att gifva! Och hur skär det oss ej deremot i hjertat, då på den snösmyckade julqvällen genom det gälla barnjublet och de menniskovimlande gatornas larm plötsligt en tunn barnastämma ljuder oss i örat: » köp, snälla frun — köp, kära herre! » Hvad då! En ask tändstickor, något uselt leksakskram, som af kölddarrande händer sträckes emot en. Hvem lyss till ropet från detta julfattiga barn, som snyftar och fryser på trappans kalla sten! A c k, innan den hemåtilandes hand funnit börsen, innan hon eller han, ännu obeslutsam, hunnit hejda sina steg, är den späda rösten förtonad i vinden, och almosan stannar i fickan. Ä r det icke ofta så? I denna gåfvofestens tid borde de fattigas barn äfven vara de rikes. Men så snöd är ännu denna verld bestäld, att man ofta nog är glad, om man blott förmår i fullt mått åt sina egna mäta upp kärlekens håfvor. Gud bättre oss! i DU N Henrik Ibsens senaste bok. Ur en skalds qvinnogalleri. | § ® | l e t var ej många år sedan en korrespon&lt;f^^&gt; dent skref från Molde: » Den första dagen jag var här satt jag i ett större sällskap på Alexandrahotellets veranda. Rakt nedanför hotellet är en liten brygga. Ytterst på denna stod en äldre man med grå polisonger. Han var iklädd en högst egendomlig, tätt åtsittande, lång rock och hade på hufvudet en likaledes mycket egendomligt formad hög hatt, som han måste hålla fast med handen för att icke vinden skulle föra den med sig. Han stod och stirrade i hafvet. Vi sutto länge på verandan. Då vi skulle gå, lade jag märke till att mannen stod der allt fortfarande och med blicken fäst på hafvet. Detta uppväckte min nyfikenhet.
Majit meddelat, hurusom Stats-kontoret i underdånighet aflemna! dels en förteckning å de af delta embetsverk intill den 1 Juli nästlidna år under förskottslilel anordnade model, hvilka borde hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, uppgående till en summa af 101,547 R:dr 96 öre, och dels, isamma ändamål, en uppgift ä några under åren 1858, 1859 och 1860 af vissa länsstyrelser anordnade poster, hvilka, i öfverensstämmelse med föreskriften i då gällande iänsslater, afförts å öfverskotten på Statsverkets inkomster, men sedermera i följd af den genom Kongl. Brefvet den 3 Februari sistnämnda år härutinnan stadgade förändring, blifvit uti nkshufvudboken för samma år till förskoltslitel omförda, utgörande 10,863 R:dr 24 öre; och har E. K. Maj:t vidare uti särskilda skrivelser till Rikets Ständers Statsutskott af den 3 Juli och den 4 September innevarande år tillkännagifvit, att dylika förskott, enligt samma skrifvelser åtföljande, uti Stats-kontoret upprättade förteckningar, uppgått under sednare hälften af nästlidna år lill 31,242 R:dr 10 öre, förutom ett till brobyggnader m. m. inom Jemtlands län disponerad! belopp af 10,299 R:dr, i afseende hvarå E. K. Maj:l, i sammanhang med annan fråga, till Rikets Ständer gjort särskild nådig framställning, samt under innevarande års förra hälft till 38,907 R:dr 23 öre. Expeditions-Ulskottel Förslagtill under d. Skrifvelse, N:o i54. 11 Vid granskning af samtliga nyssberörda förteckningar hafva Rikets Ständer icke baft något att emot de deri upptagna utgifterna erinra, hvadan Rikets Ständer, tili ersättning för ofvanberörda af Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, anvisat en summa af 182,560 R:dr 53 öre, alt, enligt E. K. Maj:ts disposition af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus', I afseende på Utskottens Betänkande eller Förslag angående fättet att bestrida de penningeanslag för allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer vid denna Riksdag torde besluta, utber jag mig att få yttra mina tankar. Af det fält hvarpå Riksens Ständer besluta att kostnaden för allmänna arbeten och företag skola bestridas, beror efter min öfvertygelse, huruvida den till de financiella ore - 524 Ben19 Julii /. m. dornas häfvande uppgjoida plan, skall lyckas eller misslyckas. Dessa allmänna arbeten och företag äro för närvarande Göthaoch HjälmareKanaler. Det understöd som förr åt de samma blifvit bevUjadt har bestått i nya Sedelutgifningar. Opinionen tillåter icke längre alt bs-gagna denna utväg. Första frågan blir således nu om Nationen skall fortfara att undersiödja dessa förelag, då den förr nyttjade utvägen är stängd, då Bancovinsten måste dertill användas, och dä enär en gång Bankovinsten upphör, och den upphör så snart sorn penningeväsendet blir regleradt, directa pålagor blifva enda medlet att åstadkomma dessa bidrag. Huru än enskifta Riksdagsmän komma att öfver denna fråga yttra sig, sä är det dock icke svårt att förutse att desse ytterligare bidrag komma att af Riksens Ständers pluralitet beviljas. Det kan förutses att vid hvarje ny Riksdag, nya propositioner till ytterligare bidrag komma att görss, såsom t. ex, till Hamnbyggnader för de Städer, hvilka genom Kanalen komma i communication med hvarandra, och det kan förutses också att Ständerna komma att bevilja dera. Då detta sannolikt blir förhållandet tror jag att Riksens Ständer, 60m utöfva Folkets rätt, att sig allena beskatta, skulle handla väl Den 19 Julii f m. 52 5 emot det skattdragande Folket, om de djrecte underhandlade med de Bolag, som bedrifva dessa allmänt gagnande företag, om de på en gang förnöjde deras anspråk på biträda och satte dem i tillfälle att sedan kunna hjelpa sig sjelfve.
I afseende åter å den norra banan, hafva hvarken komité-ledamöterria eller regeringens medlemmar kunnat komma öfverens om den fördelaktigaste sträckningen af densamma, och då torde det vara tvifvel underkastadt, huruvida mera enighet kan vinnas hos R. St:r; men om R. St:r vilja antaga den princip, jag nyss framställde, att nemi. öfverlåta sådana banors anläggande åt enskilda bolag, så skall det nog snart visa sig, hvilkendera rigtningen är den bästa. Måhända bildade sig då tvenne bolag, det ena för vägen öster om Sigtunafjärden, det andra för vägen vester derom, och man fiuge då se, hvilket af dem som erbjöde de bästa vilkoren och som borde med statsmedel företrädesvis understödjas. Hvad beträffar sammanbindningsbanan genom Stockholm, för hvilken K. M. äskat 3,070,000 rdr, tror jag denna anläggning icke vara af behofvet påkallad förr, än norra banan blir färdig. Det förslag, som ofta varit framställdt, att bygga smalspåriga banor, möter man alltid med det inkast, att omlastningen, som till följe deraf understundom måste verkställas, medförer ökad kostnad. Jag har likväl förskaffat mig säker underrättelse om förhållandet, och erfarit, att på Hudiksvallsbanan t. ex. omlastningen icke kostat mera än ett halft runstycke pr centner. Hvar och en, som rest i främmande länder, vet också att man der får tidt och ofta byta om waggon. Det torde derföre förtjena att tagas i betraktande, huruvida det, blott för att undvika en ringa olägenhet, kan vara skäl att offra stora summor. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: 1859 års jernvägskomité har uttalat och fästat särdeles vigt vid en princip, som äfven jag för min del anser vara fullkomligt rigtig, och som allt hittills varit nästan oomtvistad, nemi. att man icke bör draga jernvägar längs med stora vattendrag.
Uti underdånigt memorial af den 1 nåstlidne April har nämligen Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens lån, under åberopande af Lånets Hushållnings-Sållskaps, memorialet bilagda, beslut gjort underdånig framställning om anvisande af nödiga medel till en kringresande undervisare i landthushållningens särskilda delar, dervid Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hufvudsakligen anfört, att lånets vidstråckthet samt de odlade och bebyggda ställenas afstånd från hvarandra, jemte de få gårdar inom lånet, der jordbruket och landthushållningen så bedrifvas, att föredöme och lärdom derifrån kan vara att för allmogen hemta, Synes göra det af Hushållnings-Sållskapet föreslagna sättet att bibringa lånets jordbrukande hefolkning nödiga insigter i och kännedom om grunderna så vål för jordens råtta bruk och skötsel, som för vextodlingens ordnande och boskapsskötselns förbättrande, lika ändamålsenligt som af behofvet högt påkalladt, helst allmogen numera, sedan skogarne, efter flerårig sköfling, endast undantagsvis medgifva någon betydligare afverkning, riktat sin håg och uppmärksamhet mer ån förut åt jordbruket; hvadan Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ock hyste den öfvertygelsen, att synnerligt gagn borde genom den föreslagna åtgärden beredas ej mindre för jordbrukets utveckling ån befolkningens välstånd, med vilkor likväl att en fullt Bil. N:o 5 till Kongl. Maj ds Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 35 skicklig och för saken lämplig person till kringresande undervisare i landthushållningen erhålles och att denne någon längre tid kommer att uppehålla sig och meddela undervisning i samma trakt, så att allmogen lärer kånna samt fatta förtroende och tillit till honom och de lärdomar samt den undervisning, han meddelar.
Och iste brftär allmänheten l Landsortcrne af sä okunnige och sedeslöse warelser att icke ätminstone nägra stulle stötaaf ett mot Lag och anständighet, stridande skädespel. Hwad Spräkets wärd angär, sä är det Författarenensak, han mä nu läta trycka eller uppföra sin pjece» och lider det wida mindre af ett SpräkfelS stycktiga upprepande pä Theatern, än af dest fbrewigande i en h»k. Jag kan säledes icke begripa att följden af den, na Theåker - Censur kunde bliswa nägon annan än den, att den Oramatista konsten twingades akt fins hälla sig wid en wist gifwen tablatur, ett resultat sä, lebes, dels sä till sin princip falskt och dels sä puerilt att Riksens Ständer wisst icke lära wilja gifva sta sanktion härö. I z Mom. af 7 § päbjude» att ingen för» säljning af nägon bok mä wara tilläten förrän tk exemplar förut blifvit inlemnade till Hof«Can-krr-^ EM Den is Octsber. Embetet, eller ben som a samnia EmbeteS wäctnar äger att taga kännedom af hwad fran trycket utgifweö. Hwartill skall denna inrättning som har sä mycken likhet med Censur, wäl egcnteligen tjena? Att detta kan hafwa menligt inllytande pä bokhandeln och ge anledning till mängsalldiga chikanrr, det begriper jag; men att det skulle kunna bidraga till nägot godt eller nyttigt kan Zag ätminstonc icke inse. Men en högst besynnerlig inskränkning, en inskränkning som ingen skulle kunna gist wara gjord af ett sällskap >f Litteratörer finnes i i Mom. 4 Z strifter lika fom rc. — Hwad säger Ridderskapet och Adeln härom? —^ I en tid dä man warit angelägen om, att sä mycket som möjcligt i borgerligt afseende upp» hälma alla med billighet och tidens upplysning icke förenliguteslutande rättigheter, i en sädan tid will man införa detta Skrätwäng i Litteraturen.