Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan må hysa det oinskränktaste förtroende för styrelsepersonalen, och för den ådagalägga största vördnad och tillgifvenhet; men emot sjelfva Regeringsmagten måste representanten alltid iakttaga misstroende, eljest löper han fara att för ögonblickets belåtenhet uppoffra framtiden. Jag frågar: kan sådant väntas af en Representation, bestående af bara bönder? Jag tror det åtminstone ej och befarar, att den lätt kunde vilseföras af någon skicklig folkledare, vare sig en demagog ur hopen, som vill åstadkomma hvälfningar för att tillfredsställa sin ärelystnad, eller en demagog från timonen, som söker aflocka folket dess frihet. Man har talat om Amerika. Förhållandet är dock der helt annorlunda. Der behöfves icke den ständiga vaksamhet emot Regeringsmagten, då den regerande personen afgår efter fyra år, samt landet består af en mängd särskilda stater, hvilka säkerligen skulle uppresa sig vid första försök till en statskupp af centralstyrelsen. Men för Sverige tror jag icke, att allm. val blefve nyttiga. Måhända skall en framtid visa oss på den ståndpunkt i upplysning och välmåga, att vi, med fördel för bibehållandet och utveck - 366 Den i3 October f. m. lingen af sådana nationalegenskaper, må kunna införa ett representationssätt, grundadt på allm. val. Detta mai är stort och skönt att söka bereda; men icke må någon af oss inbilla sig att binna upplefva det. Hr Hjärne, Harald: Oni jag delade den öfvertygelse med Frih. Boye, att ingen under 35 års ålder borde vara berättigad att utöfva reprcsentantknllet, så borde jag icke vid detta tillfälle yttra mig; men jag bar, då jag begärt ordet, redan på förhand gifvit tillkänna, att jag icke delar en sådan tanka, ty jag tror, att man lika ofta hos personer vid 25 år linner mognad i omdöme och sans i framställning, sorn man ser den saknas bos mången af en högre ålder. Många anmärkn:r hafva blifvit gjorda vid Utsk:s betänk.
Dä Stats-Utstott t likwäl icke ansett sig bära för fäderne yppade mindre betydliga anflags-summor, tillstyrka Bewillninaens förökande, har Utskottet sä midt jäg känner, icke äat nägon annan utwäg eller tillgäng att föresiä, än den betänkandet innefattar. " Skulle Ridderstapet och Adeln, i anledning af Herr Grefwe anmärkningar, äter rem ttcra detta mål till Stats-Utstcttct, anhäller jag derföre, säsom Ledamot deraf, att Utstött-t matte crhälla nägon anwisning, att genom Bewl-ninaens böjande eller pä annat sätt af Lilleängar, lwilka möjlrgtwis stulle kunna för Ut stöttet wara okände, kunna fyllnaden i nödiga anstags-summor föreflä. Herr Baron ocd Landt-Marskalken: Dä Grefwe lvlöi-nsr förklarat sig icke genom sitt yttrande äsyfta aterremisi, utan atuöjas att aflcmna sin tanka till Prctocollct, och Herr ittanvc-rslgm ej oller i afsigt att afstyrka Stats Utstötte ts förslag sig yttrat, beror det af Höst fl. Ridder - Den 4 October. ZZ5 Ridderffapet och Adeln huruwida de gjorda anmärkningarna böra anses hinderliga, etter ej, för antagandet af Stats-Utskottets betänkande. En och annan röst hördes önsta antagandet deraf; hwarefter Herr Baron och Landt-Marstalkcn yttrade sig till en början fä foresta bifall till Stats-Utskottets betänkande om Statswerkets tillstånd och behof uti hela desi widd. Denna proposition blef genast med Ja beswarad. , , > Herr Landt-Marskalken frägade: om icke Ridderstapet och Adeln genom detta bifall äfwen ansäge betänkandet om löneförhöjningen gilladt. Rövades Ja ., .^ ^ Herr Baron och Landt-Marstalken:
Börjes ansigte var som förändradt, den öppna, manliga själsblidhet, som lyste derur, gjorde det nästan vackert. Marianne kände sig dragen till honom af det innerligaste förtroende. Det fans något i hans enkla, osammansatta personlighet, som drog en trollring kring det bästa i hennes sinne. Hon hade aldrig känt sig så god, och derför aldrig så lycklig som nu. Lifvet låg framför dem som ett vidsträckt morgonljust landskap, och det var nu de, som på allvar skulle börja sin väg. Det fans icke en biafsigt, som den ene dolde för den andre, och öga mötte öga, klart och varmt som vore det ett solbeglänst djup, der själ kunde läsa i själ. Ännu hade de i hela verlden intet annat än hvarandra, ännu hade intet främmande trängt sig vanhelgande emellan, ännu var det blott det enkelt naturliga: att de voro ett menniskopar. Ännu behöfde de ej med smekningar taga fasta på lyckan, ty sjelfva tillvaron var njutning, – lifvets stora, sunda fröjd öfver att vara till, att sträcka sig mot framtiden, att fortvara. Och denna stora glädje gled som en underström under deras ord, hur lugna och litet sägande de än voro i förhållande till hvad blicken hade att förtro. Så hördes ljud af steg derute. Som af en händelse kom fru Björk att gå förbi dörren, hon kastade en hastig blick dit in och drog sig så tillbaka med ett försök att låtsa som om hon ingenting sett. »Dina föräldrar!» sade Börje i det han stannade och det drog sig som aningen af en skugga öfver hans ansigte. Att tänka på allt, och det i en stund som denna! Och så förlofningsringar och förlofningsannons och förlofningspresenter! Börje ramlade ned i allt detta från sin himmelsfärd och började redan svettas. Han stod rådvill, Eva fick redan taga sin Adam om hand, och trogen sina traditioner räckte hon honom gladt af kulturens frukter. »Ja, kom», sade hon. Och han följde. Den dagen kunde det icke bli någon officiel förlofning, ty ringarne kunde ej fås förr än följande dag, fast Börje gått direkt från svärföräldrarne och till guldsmeden. Men då det skulle bli kunnigt så fort, brydde man sig icke om att vara så särdeles hemlighetsfull. Annonsen var redan skickad till tryckeriet.
Tiden, som mildrar allt, satte en gräns för hans motgångar; han är rättfärdigad; hans Konung, hans Drottning äro honom återgifna”. Slutet hör väsendtligen till vår tafla. ”Jag stannar: jag fruktar att upprifva sår, dem sex år med möda tillslutit. Hvilken var då vår bestörtning, vår sorg! Alla förlorade vi en vän; Sverige en stor man; menskligheten en vis. Men Du, Furstinna! Du, som i dag gäldar hans minne den sista ärebetygelsen; Du, åt hvars ynnest han vågade gifva vänskapens namn! Det skådespel, hvartill verlden i dag är vittne, hedrar samfäldt Dig och Honom; Dina tårar dina saknader skulle i hans ögon vara en dyrbarare vård, än den, som Du här upprest åt hans aska ... Men jag hänföres; Du förbjuder mig att tillägga mer – och hvad skulle jag säga? Blott detta: Dalin var värd Din vänskap; och Du är värd, att hafva ägt Dalin till vän”. Sådana minnen kunde Dalin qvarlemna: sådana tacksägelser kunde Lovisa Ulrika och den Tredje Gustaf gifva. Jag vill bifoga endast Celsii ord: ”Våra efterkommande må varda så uppodlade de vilja, och finna i hans skrifter så många menskligheter de behaga; han blir dock alltid, så för dem som för oss, förträfflig, så ofta han jemnföres emot Dem, som före honom varit. Ibland oss steg han upp, som en vacker och oförmodad morgonrodna om höstetiden, att bebåda den tillstundande dagen, hvilken vår framtid skall få se i smak och vitterhet”. – Vi, som nu lefva, och sett en mängd utmärkta författare uppträda efter honom, anse oss skymfa ingen, om vi fråga: månne han ej uthärdar ännu, att bredevid dessa efterföljare betraktas? Dalinska Skaldeprof. Brage-Minne af Konung Gustaf Adolf, drucket hos Riddarne af Avazu och Wallasis den 6 November 1732. Tusen och trettio år, och dertill sex gånger hundra, Voro till ända, se’n helvete mot Guds födelse dundra’: När uti Gustafs väldiga mod Roms glupande rike
Såsom redan nämndt är, har folket icke tilltagit i sedlighet och visar obenägenhet för alla kommunala institutioner, hvilken obenägenhet förtynger presterskapets och kronobetjeningens mödor för ordningens vidmakthållande. All byordning saknas och några försök, att inom sockmrne bilda föreningar till allmänna säkerhetens och sedlighetens befrämjande, jande, hafva blifvit mötte med lamhet och liknöjdhet. Polisen på landet är alltså i ett ofullkomligt skick. Lönnkrogar finnas i öfverflöd, oell ehuru ofta de än åklagas, kunna de dock icke utrotas i anseende till den svåra bevisningen. Lurendrejeri och smugleri bedrifvas af öboerne, hvilka ej sällan med våld tillintetgöra tullbevakningens åtgärder. Äfven i städerna är icke politiens vidmakthållande fullt tillfredsställande, men uppmärksamheten är fästad vid bristerna och förbättringar nära att utföras. Om det i förra tider kunde låta sig göra, att med ordinarie kronobetjening nödtorfteligen handhafva Länets polis, så är sådant numera vida svårare, då fordringarne på embetsoch tjenstemäns verksamhet och skicklighet så betydligt stegrats. Folkets till vänjande, att, i form af kommunal-styrelse, sjelf medverka till administrationens goda handhafvande, synes alltså vara alldeles oumbärligt för framtiden. Städerna. Götheborg. Folkmängden har under de fem årens förlopp ökat sig till nära likhet med hvad den före cholera-farsoten utgjorde, och bestod år 1841 af 17,893 personer. Handeln har fortgått med export och import af de vanliga artiklarne, och likasom i förra femårs-berättelsen är en jemförelse uppställd, innefattande förhållandet åren 1836 och 1841. Export År 1836 År 1841 Jern, spik och stål 162,178 Skepp. 200,126 Skepp. Bräder och plankor 89,466 tolft. 131,866 tolfler. Bjelkar 4,541 stycken 4,672 stycken.
Men att nu, antingen blott för dessa hemman eller ock derutöfver för så många, som erfordrades för att fylla sistnämnda belopp ränteved, göra åtnjutandet af ränterförenklingens fördelar beroende af ett åtagande att efter gångbart pris leverera ved till kalkugnen, ansåge Kollegium mindre lämpligt och billigt, emedan de, äfven utan något sådant vilkor, borde, lika med andra hemman, komma i åtnjutande deraf. Kollegium trodde deremot årlig upphandling af ved, för Kronans räkning, att vid kalkugnen levereras lill ett egarens rätt och behof motsvarande belopp, vara ett lämpligt medel att befria hemmanen från ifrågavarande ved-leverering och få ränteförenklingen på Gottland allmänt införd, hvilken upphandling dock, efter Kollegii åsigt, icke borde fortfara längre, än tilldess möjligen i en framtid Kronan kunde få för skäligt pris inköpa kalkugnen, som genast derelter borde å offentlig auktion försäljas, utan rättighet till veds erhållande af Kronan; — och beräknade Kollegium del till veduppköpen erforderliga statsanslag sålunda, att, då medelbeloppen af markegångsprisen för de tio åren 1846 till och med 1855 å en kast furueller tallved i Gottlands län utgjort 2 R:dr 43 sk. 2 r:st. banko och kalkugns-egaren för hvarje kast ränteved erlägger betalning med 20 sk. banko, skulle 2 R:dr 23 sk. 2 r:st., eller i jemnt tal 2 R:dr 24 sk. samma mynt kunna antagas såsom Kronans årliga utgift å en kast honom tillhandahållen ved, hvilken utgift, om kalkugns-egaren uttoge sin rätt till 400 kast årligen, för Kronan uppginge till 1,000 R:dr banko. Kollegium tillstyrkte alltså i underdånighet, att af Rikets Ständer måtte äskas ett förslags-anslag å sistnämuda summa, alt ställas till E. K.
Utom lax, som fångas i myckenhet uti Mörrums å och i hafvet samt äfvenledes, ehuru obetydligt, i Ronneby, Silltorps och Lyckeby åar, utgöra strömming, torsk, flundror m. fl. fiskslag föremål för fiskrarnes bemödanden, hvilka, ehuru stundom fåfänga, dock ej sällan äro ganska lönande. Tjärubränning idkas i nordvestra delen af Länet, hufvudsakligen medelst förbränning af stubbar efter den i äldre tider fällda skogen. Tillverkningen af linne-, bomullsoch ylleväfnader är otillräcklig för ortens behof, som fylles genom tillförsel från Småland och Westergöthland. Trädgårdsoch biskötsel idkas endast till husbehof. Handeln idkas hufvudsakligen med skogseffekter, bränvin och något fläsk samt, undantagsvis i goda år, med spanmål och kan ej anses vara särdeles betydlig. Till kommunikationernas underlättande hafva åtskilliga vägomläggningar och förbättringar af vägarne dels med och dels utan statsbidrag blifvit företagna och utförda, såsom på tvänne 8 ställen å landsvägen från Carlshamn till Wexiö, på ett ställe å landsvägen emellan Carlskrona och Ronneby, på ett ställe å landsvägen från Ronneby till Wexiö, på tvänne ställen å landsvägen från Carlskrona till Ekesjö och på ett ställe å landsvägen emellan Carlshamn och Sölvesborg, allt för kringgående eller sänkning af svåra backar; och har derjemte muddringsarbete blifvit verkstäldt uti inloppet till Sölvesborgs hamn; äfvensom uppmuddringen af Carlskrona stads inre hamn under sistlidet år påbörjats och redan betydligt framskridit. Telegraflmien från Calmar till Christianstad, anlagd år 1855, går genom Länet med sta tioner i Carlskrona och Carlshamn och är flitigt begagnad. § 4. Politisk författning. Kammar verket.
juninatten, ten Nästan hvarje stordåd har fått sitt upphof i kvinnans hufvud eller hjärta. N. vinge Blå, som och När en gång hela jorden upplöser sig i järnbanor och ångbåtar, penningar och spekulationer, då skall - — liksom en anförtrodd hemlighet, en vacker gammal sägen — det poeterna hafva besjungit vidblifva att lefva och vårdas oeh omhuldas i kvinnornas hjärtan. A. Langar. en Midsommarvaka. du var — det ej tänker j a g p å — minnas som — det var, helt sakta Några ord om lärarinnebetyg och deras värde. f landsorten är det vanligen i början af sommaren, som inom familjerna anskaffande af lärarinnor eger rum. Det bör därför just nu vara på sin plats att egna några ord åt en fråga, som vid valet af lärarinna intager ett framstående rum, nämligen den om betygen. Ganska ofta är det endast och allenast till betygen föräldrarne äro hänvisade, då det gäller att bilda sig ett omdöme om den person, åt hvilken de önska anförtro sina b a r n 3 uppfostran. Oeh en hvar, som haft något att skaffa med dessa slags betygbedömanden, vet, hvilken svår uppgift det är. D e betyg, som utfärdas af familjerna, äro ofta illa uppsatta eller affattade i så allmänna ordalag, att man af dem omöjligt kan sluta sig till den åsyftade lärarinnans duglighet och kompetens. Så förelägges man i otaliga fall » orlofssedlar » af följande innehåll: » Fröken N. N. som undervisat mina barn uti vanliga skolämnen, har alltid fullgjort detta sitt uppdrag med skicklighet, ordning och vänlighet, till min belåtenhet, hvarför det är mig ett nöje att kunna rekommendera henne till det bästa. Petersvik den 17 juni 1890. N. N. » Ett sålunda affattadt betyg är i all sin välmening ganska värdelöst. Hvad som är af stor vikt att få veta: om tiden för platsens innehafvande, om elevernas kön, antal och ålder, de kurser de genomgått eller deklasser de förberedts till, och där de vunnit inträde, därom innehåller betyget intet. D e upplysningar, som lemnas om de ämnen, hvari undervisning gifvits, sätt med barnen, disciplin, undervisningsförmåga m. m. äro dessutom ofullständiga.
Man har befarat alt den skulle leda till godtycke, ojemnhet i lagskipningen, samt misstroende till och minskad aktning för domaren; och Herr Hartmansdorff har slutligen hemställt huruvida det må anses lämpligt »alt med bibehållande af vår gamla rättegångsordning och domslolsorganisation, införa en strafflag, deri så vidsträckt utrymme lemnäs åt domarens godtycke.» Redan vid sista riksdag framställdes enahanda anmärkningar emot ifrågavarande grundsats, förespeglades samma vådor deraf; och som, hvad dåvarande Utskott yttrade i ämnet instämmer med Utskottets åsigter, får Utskottet åberopa samma yttrande. Det lyder som följer: »Då lagen bestämmer straff för förbrytelser, kan den icke betrakta de menskliga handlingarne i annat än deras allmänliuhet. Deras yttre följder bero på en mängd omständigheter, hvilkas inflytelse ej förut kan beräknas, och det är ej heller möjligt att från den allmänna regeln göra alla de undantag, som kunna föranledas af förbrytarens ställning, sinnelag och andra i oändlighet skiftande förhållanden. Lagstiftningen skulle endast derigenom fördjupa sig i en kasuistik, som ändå alltid blefve ofullkomlig. Det är derföre, som man i alla upplysta länders lagstiftningar åt domaren öfverlemnat att vid straffbestämmelsen göra afseende på dessa mångfaldiga omständigheter och förhållanden, som karakterisera brottsligheten. Denna grundsats har jemväl af Sveriges äldre lagstiftare varit hyllad. Om man genomläser 1754 års lag, finnér man en pröfningsrätt i vissa fall öfverlenmad åt domaren, vida större, än den som nu är i fråga.
Efter Nådigste Förordnande F. BLOM. Gust. Fredr. Bolm. Till Konungen underdånigst, angående Rikets Ständers sednast församlade Revirers underdåniga Berättelse om verkställd granskning af iS34 och i835 årens redo - Förvaltningens af Sjö-Ärenderne und. utlåtande. Stormägtigste, Allernådigste Konung! Till följd af Eders Kongl. Maj:ts meddeldte Nådiga Remiss 3 Rikets Sländers sistlidet år församlade Revisorers afgifna Berättelse, angående verkställd granskning af Stats-Verkets samt andre af allmänna medel bestående Jonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren i834 och i835, får Förvaltningen, i hvad samma Berättelse rörer Dess Embels-åtgärder, följande utlåtande underdånigst afgifva. 1:0.
Auckarsvärds till mig riktade yttrande, ty jag hade ämnat vänta tills det högt prisade förslaget om förenkling af hemmanens grundskatter blifver föremål för öfverläggning; men jag får väl äfven då tillfälle att tillrättavisa, hvad som egentligen innefattar popularitetsjagt der, oell utreda det verkligen sanna förhållandet. Innan jag lemnar ordet, anhåller jag hos Hr Landtm, och H. St. all få göra en anmärkn. vid den K. proposm, nemi. vid den rör:de fångars vård och underhåll. Den K. proposm upptager en summa af 450,000 r.dr såsom förslagsanslag härför. Riksstaten åter 470,072 r:dr 5 sk. 6 r:st. Ett missförstånd har alttså vållat alt siffran i den K. proposm icke upptager i anslagssumman löneanslagen för fångprester och vaktmästare vid länshäktena och fästningarne 10,221 r:dr 16 sk., samt för skarprättare och profosser 470 r:dr, som med spanmålen efter förvandling gör 20,072 r:dr 5 sk. 6 r:st. Anmärknm år af mig gjord derföre, att riksg.kont. skall fylla bristen i förslagsanslaget. Om nu detta förslagsanslag upplages till mindre belopp än det verkligen af R. St. blifvit anvisadt, så reqvirerar Statskont. från riksg.- kont. så mycket mera till behofvens fyllande och riksg.kont. får ej ersättning för de för mycket reqvirerade medlen, förr än räkenskaperne hunnit för året blifva afslntade; och möjligen kan frågan då, genom åberopande af K. proposm, bereda tvist emellan Statsoch riksg.kontm. Gr. Anckarsvärd: Frih. Cederström har med vanlig frikostighet tillagt mig motiver af popularitets-jagt, hvilket jag trodde hans ålder skulle förbjuda honom att anföra; helst då mina år lika med hans torde sätta mig utur den kategori att dessa motiver kunna med skäl tillämpas. Hvad beträffar
Skulle likväl komitén finna, att det blott är ett Stockholms-intresse, som der påkallar universitet, må då kommunen inrätta det, när den får medel dertill, men om det befinnes, att landets allmänna intresse fordrar ett sådant, då bör landet tillsläppa medlen, och då är tid att öfverväga om man skall upprätta ett nytt universitet i hufvudstaden eller ditflytta det i Upsala. En talare har yttrat, att man ännu är beviset skyldig för, att ett universitet i hufvudstaden är af behofvet påkalladt, och att ett kategoriskt förklarande att ett sådant behof förefinnes, utan anförande af skäl derför, icke utgör något bevis. Jag medgifver gerna, att han har rätt i sitt sista påstående, men jag skulle mycket misstaga niis, om icke han, som vid flera riksdagar varit ledamot af Ekon.-Utsk:t, fått höra flera talande skällor nödvändigheten af ett nuiversitet'här i hufvudstaden. Så vidt jag vill minnas, hafva sådana skäl under föreg:de debatter i denna fråga af flera talare och deribland äfven af mig ofta i hans närvaro blifvit anförda, och jag vill derföre nu endast upptaga några af dem. Ett är, att Sverige behöfver ett universitet med så stort antal lärare, så betydliga samlingar och så många, länge studerande personer, att detsamma kan fullt motsvara tidehvarfvets fordringar och våra egna anspråk, att icke sjunka i vetenskapligt afseende under andra. Men ett dylikt universitet kan man endast vänta att få i Stockholm och enligt min tanka endast om alla de intellektuella och materiella resurser, hvilka nu finnas här och i Upsala, förenas. Tre goda universiteter äro visserligen bättre än två eller ett. Men har man icke tillgång till 3 sådana, är det na turligtvis bättre att få ett eller två utmärkta universiteter än tre medelmåttiga med splittrade krafter. Såsom ett bevis mot behofvet af ett universitet i hufvudstaden har anförts, att Svenska studenternas antal på sednare tider betydligt minskats, men, enligt min tanke, bevisar detta intet, ty endast i ringa mån idkas ty värr i vårt fattiga land studierna ensamt för deras egen skuld. Så länge universiteterna äro förlagda endast i små städer, så länge kommer detta förhållande att ega ruin.
Det enda, jag skulle vilja biträda, vore det tillägg till 17 §, att, om 420 Dcn 19 Mars e. ra. K. M. af de insända månads rapport erna skulle finna banr. kens ställning det fordra, han må äga hindra utdelning åt actieägarne. Det vore det enda, jag i detta fall skulle vilja bifalla. Hr Stråle: Det är onekligen sanet, att grundfonden utgör säkerhet för de utställda sedlarna; men om denna grundfond skall vara ograverad, ar det ostridigt, att banken skall kunna indrifva alla sina fordringar, hvaraf således äfven ostridigt följer, att hvar och en osäker fordran minskar grundfonden, och det är just det, sorn jag velat förekomma med mitt förslag. Om banken första året af sin tillvarelse skulle äga utestående fordringar af 5oo,ooo r.dr och deraf innan nästa år inginge så är det gifvet, att, om undev tiden ett motsvarande belopp osäkra fordringar uppkomme, afdrag å vinsten likväl icke komme att äga rum tili större belopp, än som motsvarade depå lagsökning och coucurs beroende fordringarna, så att det afdrag, som en gång skett, icke ökades, om icke de på lagsökning beroende osäkra fordringarna ökade sig. Jag tror, att delägarne sjelfva böra vara måna om att i utdelning icke erhålla mera än sjelfva vinsten; men om de osäkra fordringarna äfven tagas i beräkning såsom tillgång vid bestämmande af vinstbeloppet, så kunde, derest dessa fordringar icke inginge, delägarne i utdelning bekomma sjelfva capitalet. Det är härpå, son; mitt förslag stödjer sig, hvilket jag anser vara bättre än det, som blifvit af Hr v. Troil framsfäldt, enligt hvilket det skulle bero af revisorerna att säga: så och så mycket anse vi sannplikt icke kunna indrifvas, och i öfverensstämmelse med denna calcul skal! utdelningen ske. I öfrigt får jag hemställa, om icke orden: "jemte ett af K. M. u t sed t allmänt ombud,” böra förändras sålunda: ”jemte ett eller flera af K. M. utsedda ombud. Då flera kunna se mer än en, synes mig K.
I hufvudsaken förklarade Ståndet, uppå Talmannens proposition, såsom sin gemensamma tanka, aLL det icke antager Utskottets berörde hemställan, utan vidblifver den af Ståndet förut godkände grundsats, altSvenska Folkets till Riksdag församlade Representanter, må bilda en enda kammare, hvilken för vissa frågor delar sig i tvänne Nämnder, som serskildt öfverlägga och besluta, men, vid inbördes stridighet i åsigter, sammanträda för att skiljagtigheterne till gemensamt beslut bringa, Af detta Bonde-Ståndets beslut skulle Constitutions-Utskottet, genom Protocolls-uldrag serskildt erhålla del, på det Utskottet må skyndsamt komma i tillfälle, att förevarande princip-fråga till Rikets Ständers afgörande Grundlagsenlig! bereda; och koinme, intilldess beslut härutinnan blifvit i Förstärkt Conslitutions-Utskott faltadt och Riks-Stånden meddeldt, pröfningen i öfrige delar af Utskott, ts Memorial att emedlertid anstå. S, D. Vid föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsocl} EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 30, angående gemensamma Nämnder för vården om Häradernes och Länens gemensamma angelägenheter, fann Ståndet för godt samma Betänkande af slå > under förklarande, det Ståndet icke finner lämpligt besluta om bildande af Häradsoch Läns-Nämnder, förr än sig visat, att inrättningen af Sockne-Nämnder medfört det dermed åsyftade gagn. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-ULskoltens Belänkanden Nio 4 och 29, angående ändring af författningarne rörande Sockenstämma, samt om bildande af C0mmunal-styreiser, fattade Slåndet följande beslut: 172 Trot. Uldr, cl. 6 Mars 184.1* Ståndet godkände Första (1) och Tjugonde (20) §. §. sådane de lyda uti det vid Betänkandet N:o 4 fogade förslag till