Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
93 lisk väg äskadt af främmande regeringar; ensamt kännedomen om denna utgångspunkt hade bort mana till varsamhet, enär svårligen en underhandling kan i dylikt lall öppnas, utan beräkning på egna deraf väntade förmåner. De skäl för åtgärden, hvilka man sökt hemta ifrån de med flera sjömakter ingångna traktater om ömsesidig reciprocitet, dessa skäl äro klarligen vederlagda i det underdåniga utlåtande, som Kongl. Kommerse-kollegium och Kongl. General-tullstyrelsen på nådig befallning under den 9 December 1850 i ämnet afgifvit, och som blifvit Utskottet meddeladt. Förespeglingen om ökade tullintrader är en fiktion, ty den i taxan utsatte tull har icke till det beloppet utgått för varor, införde från transatlantiska orter. Också är i tullen på de förnämsta artiklarne föreslagen en nedsättning, svarande emot den hittills genom tull-lindringarne medgifna; och den nu på de öfriga kolonialvarorna beräknade förhöjning, i min tanka hvarken billig eller gagnelig, hade lika lätt kunnat öppet föreslås, äfven om tull-lindringarne fått qvarblifva. Någon annan fördel för Sverige af den nu föreslagna förändringen lärer knappt uppgifvas, än att våra smärre köpmän möjligen med mera vinst än förut kunna hemta sina varor på närmare håll, ehuru dessa för konsumenten ej derigenom blifva billigare. Men då en sannolik verkan också blifver, att Sveriges större handel och skeppsfart skall nedtryckas och inskränkas, samt exporten allt mera försvåras, har jag ej vågat bidraga till en förändring, så menlig för ett af fäderneslandets dyrbarare intressen. Slorbrittanien, Holland, Frankrike, ja Förenta Staterna, alla ega och bibehålla ännu för dem gagneliga differential-tullar; det är endast af och i Sverige man fordrar deras borttagande. Det kan dock icke vara rätt att qväfva de för vårt land så naturliga skeppsrederierna, icke klokt att sätta vår både export och import i beroende af några få främmande stapelplatser, icke omtänksamt att så förminska vår betydelse bland verldens civiliserade folk.
Sjöfartsrättighet äger sin grund i ett billigt afseende på Allmogens behof att afsätta sina producter, och med möjligen minsta kostnad förskaffa sig oumbärliga köpmanna varor; dä vidare en minskning i Fartygens lästetal skulle, långt ifrån att befordra ändamålet, verka en större skogsåtgång, och flere personers sysselsättning med segel farten, och då antingen denna, vid åtski.liga tillfällen ifrågasatta seg!ationsfrihet blifvit genom flere Kongl. Resolutioner, och i synnerhet genom Högsa ig Kongl. Maj:t Gustaf den lills Nådiga försäkran af den \ Aprill 1789 bekräftad, har Kongl. JSla\:t funnit, uppå dessa och öfrige af Kongl. CommerceCollegium i underdånighet anf örda skäl, ingen anledning förekomma att i Nåder bifalla någon mindskning, hvarken i låstetalet af de fartyg, Allmogen i Norrbotten äger att bygga oeh nyttja, eller i den samma Allmoge förunnade rättighet till handelsresor och sjöfart. Med anledning häraf, får Utskottet, som nu gar att yttra sig öfver det förra af de i denna motion framställda alternativer, förklara, att då, till upphäfvande af ifrågavarande seglationsfrihet, som genom så många Kongl. Rescripter blifvit Vesterbottniska Allmogen försäkrad, några bestämda skäl af Besv. och Ekan. litsle. Betänkanden. 503 Memorialets Författare icke blifvit uppgifna eller anförde, så finnér Utskottet sig icke kunna till den föreslagna åtgärden tillstyrka bifall. 1 afseende på det af Memorialets författare föreslagna Alternativ: att denna, hvarken af Tulleller Uppsyningsman begränsade Seglationsfrihet ätmindstone måtte sättas under nödig Controll, sä anser Utskottet sig böra upplysa, att Kongl.
Lades till handlingarne. N:o 440, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 73. Lades lill handlingarne. N:o 444, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 88. Lades till handlingarne. N:o 445, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 4 4 4 . Lades till handlingarne. N:o 443, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 4 12. Lades till handlingarne. Och N:o 144, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 14 3. Lades till handlingarne. Frän Hedern. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos Konstitutions-Vtskollets Memorial, N:o 54, angående en af Riks - Prot.-Uldrag den 8 Augusti i860. C09 af Riksdags-fullmäktigen Ola Jönsson från Malmöhus län anmäld anledning till anmärkning. Ståndet lät bero vid Utskottets hemställan. N:o 55, med voterings-propositioner rörande det lili Utskottets Memorial, N:o 58 framställda förslag lill ändring i Riksdags-ordningens föreskrifter om Preste-Ståndets representationsrätt. Voterings-propositiöherna godkändes; samt Nio 56, med anmälan om de uti Förstärkt Konstitutions—Utskott verkställda omröstningar. Memorialet lades till handlingarna såsom icke erfordrande någon åtgärd. S. It. Föredrogos Stats-Utskottets Utlåtande N:o 145, i anledning af väckta motioner, angående förändring i sättet för markegångsprisens bestämmande. Återremitterades med anmärkningar i båda momenten; och Ullätande N:o 146, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse, angående väckt fråga om förhöjning i ersättningen till svaga soldatrotar; bifölls; samt Memorial N:o 147, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:ö KM, i fråga om förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning.
I dag säga prästerne så, i morgon säga de annat. Aldrig hade jag trott, att ers vördighet skulle åberopa sådana skäl. Det är mångas mening, genmälde teologen lugnt. Äro vi katoliker? Är detta förbjuden led, huru kan då kyrkan gång efter gång gifva dispens därifrån? Och är det inte förbjuden led, hvarför skola människor förbjuda hvad Gud har tillåtit? Täckes min nådiga drottning förunna en gammal Herrens tjenare att tala så, som han skulle tala till ett af sina skriftebarn? Käre fader, jag begär ju ingenting annat, genmälde Kristina och satte sig vid hans sida, under ett berömvärdt försök att visa sig lugn. Nåväl, jag håller för, änskönt månge äro af annan mening, att vår lutherska kyrka icke bör, såsom katoliker och greker, förhindra ett kristeligt äktenskap genom tvifvelaktiga stadgar, som fresta de svage till synd. Efter mitt ringa förstånd är Sveriges drottning oförhindrad att räcka handen åt ett sitt syskonebarn, men eftersom två finnas, de där kunde till en sådan hög ära i fråga komma, är jag af den mening, att det vore för hennes majestät hugneligare och för riket nyttigare att utvälja den af de två, som icke allenast genom förnämliga egenskaper, utan ock genom inländsk börd och trosbekännelse därtill är värdigast. Kristina reste sig, men satte sig åter. Hon försökte att skratta, men det lyckades illa. Rodnaden på hennes kinder förtröt henne. Hon flyttade sin stol med ryggen mot sin lärares länstol, satte sig i denna ställning och sade: Hvad tror ers vördighet om katolikernes lära, att man skall säga allt för sin biktfader? Vår lutherska kyrka erkänner ej öronbikten som ett sakrament; hon uppmanar de troende att bekänna sina synder för Gud. Det är dock kristligt att ock för sin skriftefader bekänna hvad där på samvetet är. Om ers vördighet inte ser hit, vill jag bekänna en synd, som jag har på mitt samvete. Johannes Matthiæ tvekade. Han såg icke den talande, men hennes röst förekom honom halft skrattande, halft gråtande.
Hr Carleson har sjelf åstadkommit den fullständigaste bevisning att en afvägning af både det ena och andra bör ske, och att det således icke är tillräckligt att uprepa hvad 3:dje och 4:de S§:ue innehålla. Hr Carleson: I an), af Gr. Mörners sista yttrande får jag säga, att då strafflatituder äro utsatte, måste afs:de å mildrande omständigheter alltid fästas, så vida ej dessa omständigheter äro sådaue, att de föranleda lagstiftaren till utsättande af särskilda straff. Gr. Mörner: Då den nu föredragna 37:de §:n endast ut sätter ett enda straff, nemi. lifstidsfängelse, har den dömde verkligen en ganska stor latitud, derföre att han har hela lifstiden för sig, men en sådan latitud har icke domaren; han har ett bestämdt straff att tillämpa. Jag fortfar att förena mig i Gr. Sparres yrkande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å lydelsen af den nu förev:de 37:de §:n, 5 särskilda yrkanden blifvit framställda, nemi.: l:o af Hr Carleson, att Utsk:ts förslag måtte afslås samt 37:de §:n i K. M:s Propos. i stället antagas; 2:o af Hr Olivecrona, att g:n måtte erhålla följande, af PresteSt:t beslutade lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt upstigande led eller å sin maka; miste lifvet. Begår någon dråp, som i 5:te §:n sägs, å sådan skyldeman eller å sin maka; dömes till straffarbete på lifstid.
I mitt sednaste anförande yttrade jag, att det icke är skäl att lösrycka en fakultet från de öfriga, och utgången af den sista voteringen har visat, att lt. o. Åd. delar denna min åsigt. Jag hoppas, att utgången af den nu förev:de frågan äfven blifver 346 Deti 15 Juli f. in. i enlighet dermed. Här har af en fullkomligt sakkunnig person blifvit väckt ett förslag, hvaruti jag till alla delar instämmer. Jagber att till hvad han anfört endast få lägga, att jag anser hans ord så mycket mera gälla, som, derest jag ej misstager mig, han förut varit en af dem, som önskat medicinska fakultetens förflyttning hit till Stockholm samt t. o. m. utgifvit en högst intressant afhandling, hvari en sådan åtgärd förordas. Jag har med nöje erfarit, att han numera frångått denna åsigt, så att han vill fortfarande bibehålla den theoretiska delen af undervisningen i Upsala och den praktiska i Stockholm. Jag delar äfven Hr Ekströmers åsigt, att de, som studera medicinen vid Akademierna, böra försättas i fullkomligt samma kathegori som de, hvilka undervisas vid Carolinska Institutet, och jag tror, att detta skulle utöfva ett välgörande inflytande på medicinens studium i dess helhet. Hr Ekströmer: Med anledning af den siste värde talarens yttrande, att jag skulle hafva varit en ibland dem, som ifrat för hela den medicinska undervisningens koncentrerande här i hufvudstaden, anser jag mig böra uplysa, att detta yttrande hvilar på ett misstag. Jag har aldrig ifrat för en sådan åtgärd, utan jag har tvärtom på detta rum mera än en gång förklarat, att jag icke önskar någon rubbning af de medicinska fakulteterna vid Universiteten. Men hvad jag, under den tid jag varit lärare vid Carolinska Institutet, önskat och förordat, det är, att nämnde Institut måtte utvecklas till en så mycket som möjligt fullständig och sjelfständig medicinsk undervisnings-anstalt.
N:o *4 $■ af berörde kungörelse intagna stadgande, att, vid Svenskt Fartygs utgående ifrån Svensk hamn till utrikes ort, Fartygets Redare skall till Sjömanshuset i staden, der resan börjas, erlägga en afgift af 2 sk. Banco för hvarje läst af fartygets drägtighet, olika meningar skola hafva uppstått örn stället, hvarest ett Fartygs resa till utrikes ort bör anses laga sin början, och hvilka föranledt dertill, att för Fartyg, som afseglat ifrån en stad till annan inom Riket, för att, efter slutadt fragtbeting, i den senare intaga last, och dermed afgå till utrikes ort, Rederien blifvit affordrade ifrågavarande afgift af Sjömanshusen i begge Släderne, bar Herr Carl fA. Modin} uti ett till Yällofl. BorgareStåndet ingifvet memorial, som till detta Utskotts utlåtande är vordet remitteradt, föreslagit, att, till förekommande af missförstånd om stadgandet i åberopade kungörelse och Skeppsredares deraf föranledda otillbörliga betungande, Rikets Högloft. Ständer matte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, örn en sådan förklaring öfver i:sta punkten uti ifrågavarande kungörelse, som uttryckligen bestämmer, att den deruti stadgade lästafgiften skall erläggas till Sjömanshuset i den stad, hvarifrån fartyget, efter skedd utclarering, till utrikes ort afgår. Tgftskottet, som till pröfning förehaft berörde motion, får vördsamt upplysa, att sedan, i och för inrättande och underhåll af Sjömanshus, hvarifrån Sjömän, sorn antingen undei’ tjenst å Svenska fartyg lidit något lill helsa och lemmar, eller ock, för ålderdom och bräcklighet,1 icke vidare voro tjenstbare, kunde påräkna något årligt understöd, blifvit stadgadt, genom 2 mom. af 6 art.
Värdinnan stod på salongströskeln i modern sällskapsdräkt: af siden, öppnade och hopfällde ideli — gen solfjädern i största nervösa spänning och utropade vid min åsyn: » Ack, hvad jag är glad! Hvad det är för en lisa att ha er här! Här har jag gått en half timme och ängslats att något händt er, att jag skulle få telegram med återbud från er i sista stund. Kom för all del genast hit in. jag dör af nyfikenhet, hvad ni skall tycka om salongens klädsel. » Hon var upprörd som en debutant i kulisserna, innan regissörens klocka ringer, att ridån skall gå upp. &gt;Kära ni, ser det svenskt ut? » Mållös af förvåning, med ena galoschen i handen, stirrade jag från tröskeln in i salongen och inandades svensk skogsstämning, julstämning i norden, med doften af grankvistar och liljekonvaljer i förening. Omsider fick jag fram ett halfkväfdt ah! af uppriktig beundran, och då blef den ståtliga frun så sprittande glad, att hon drog mig hejdlöst in på golfvet, från hörn till hörn, tvingade mig att kika i taket och berättade hela tiden om de olika detaljernas anordning med en okonstlad flickas liflighet. Den stora, mattbelagda salongen innehöll som enda möbel ett uppslaget pianino, på hvilket stodo tända grenljus under blågula skärmar, mellan vaser fulla af drifhuskonvaljer. Mot grankvistarne i hörnen stödde sig ormbunkar i näf verställningar. Kronljusens sken dämpades af skärmar i de svenska färgerna. Det var full dager ute, klockan var knappt 3; men rullgardinerna voro nere och de på mattan släpande hvita spetsgardinerna, som fyllde hela fönsteröppningen i ett enda stycke, voro klädda med stensötans gröna blad. Hvalföppningen mellan salongen och förmaket åt gården hade draperier af skira bomullstyger i de svenska färgerna, sammanhållna med knäckebrödskakor på breda blå gula band, och blå-gula skira guirlander, med påträdda brödkakor på jämna afstånd, bildade en effektfull, originell fris. Och taflorna sedan!
Härvid blef hon allt tankspriddare, och under det hon drack sitt the, började hon klaga öfver ett hastigt illamående, satte bort koppen, och steg upp för att aflägsna sig. Leonna tillböd henne sin arm, den hon med en tacksam åtbörd antog. Lagmanskan ryckte väl Leonna, oförmärkt af den andra, i klädningen, men det låtsade Leonna ej märka. «Jag vet icke hvad fröken Nordenskans skall tänka om mig,» sade fru Riebnitz, sedan de kommit ett godt stycke utom löfsaln, «men i anseende till det sätt hvarmed jag bemötes, måste jag synas i bra ofördelaktig dager.» Hon fortfor efter en kort tystnad: «På förnyad bjudning, genom bref till min man från svåger Bärendorf, kom jag hit, under det att min man, som är sjöfarande, är bortrest; min tanke var, att tillbringa en sex veckor här, der jag väntade ett trefligt landtlif och ett vänligt bemötande. Fyra veckor ha ej gått förbi ännu, och jag ber Gud hvar dag att slippa härifrån. När svåger är hemma, är det bättre; jag är då mera fredad för deras sarkasmer, men han har nu varit borta öfver en vecka.» «Det är väl muntrare när ungdomen är hemma?» invände Leonna. «Fröken skall nog få se, jag får ingenting göra, utan att det anmärkes, ingenting säga, utan att det upprepas och vändes och förtydes.» Leonna teg, hon fann sig försatt i den kinkiga belägenhet, man alltid är, när man opåkalladt får förtroende af stridigheter inom en familjekrets. I detsamma syntes en åkande sakta köra uppföre backen på vägen; afståndet var här icke så stort, att hon ej kunde urskilja ett fruntimmer, med en karl på baksätet. «Det är säkert mamsell Sellzing! Kan hon vara fru Riebnitz obekant, då hon är från samma stad?» «I större städer kan folk ofta bo i samma hus, utan att känna hvarandra,» svarade den tillfrågade med en viss min.
Ehuru i vissa af dessa stora och betydande frågor vårt kabinett väl någon gång kunnat hafva ett ord att yttra, har det dock alltid med varsamhet afhållit sig från inblandning der, hvarest det icke kunnat anses ega rätt att utöfva något inflytande. En och annan större politisk fråga finnes likväl, hvaruti de förenade rikena, på grund af sitt läge, af ingångna förbindelser och af dyrbara intressen, haft större anledning att ingripa. K. M:s [legering har alltid varit angelägen om att göra det på ett sätt, som kunnat motsvara landets värdighet, synspathier och intressen, så som de af henne uppfattats; men jag är långt ifrån att fiirneka vigten af det stöd, som från representationernas uttalade åsigter skulle hemtas. På en annan omständighet, som, ehuru skenbart af underordnad beskaffenhet, likväl är långt ifrån att i sjelfva verket sakna all betydelse, ber jag att ett ögonblick få fästa uppmärksamheten. Diplomatiens språk är icke så alldeles detsamma, som i andra lifvets förhållanden begagnas. Man talar ej i en not till en främmande regering, ej ens i en depesch, som är afsedd att till en främmande magts minister meddelas, på samma sätt som i en vanlig embetsskrifvelse, ej ens såsom i en debatterande församling, aldraminst såsom i en för den läsande allmänheten ämnad uppsats. Detta är ett allmänt kändt förhållande, och hvar och en vet att suaviter in modo är en regel i den diplomatiska brefvexlingen, hvilken ingalunda utesluter bevisningens kraft, — stundom ej ens dess skärpa. Häraf följer att diplomatiska aktstycken, mera än andra handlingar, äro underkastade ett olika bedömande, allt efter läsarens olika synpunkt och ståndpunkt. Hvad som af den ene kan anses temligen betydelse-löst, innebär för den andre en temligen bestämdt uttalad åsigt; hvad den ene anser öfverdrifvet artigt, kan för den andre hafva en alldeles motsatt betydelse. Dylika handlingar böra derföre med varsamhet och omsigt bedömas, och det är hvarken klokt eller billigt att genast bryta stafven öfver hvad som icke öfverensstämmer med hvars och ens eget tycke och dess vana att uttrycka sig.
Prot. 1833 & 1834. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 36 Haft. 3 18 Stats-Ulskotlels Memorial, M 236. och påföljande år intill slutet af nästa Riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som under samma år kassan ålegat, må den sålunda uppkomna bristen, inom ett belopp af högst Ett tusen femhundra Riksdaler årligen, af Riksgälds-kontorets medel godtgöras, under förbehåll likväl, att hvad utaf denna anslags-summa för ett år ej behöft användas, icke får för ett annat år af kassan tillgodonjutas; varande härvid dessutom det vilkor fästadt, att ej mindre delegarnes bidrag än pensionerna skola under tiden utgå utan förändring af deras uti det för kassan nu gällande reglemente bestämda belopp. Stockholm den 4 Augusti 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Aug. 1884, kl. 2 e. m. Memorial, angående utdelningen af de till Riksgälds-kontoret aflemnade tryckta Riksdag s-handling ar. (R:gs Afd.) Under sistförflutne Riksdag beslöto och förordnade Rikets Ständer, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid denna Riksdags början borde till nuvarande Statsutskott aflemna uppgift å alla i Riksgälds-kontoret ännu qvarvarande tryckta riksdags—protokoller och bibangs-exemplar samt derjemte afgifva förslag till de beslut och stadganden, som Fullmäktige, med hänsigt till dessa återstående handlingars användande eller framtida förvarande, kunde anse lämpliga och ändamålsenliga. Till fullgörande af Rikets Ständers sålunda meddelade föreskrift hafva Fullmäktige låtit upprätta och till Utskottet öfverlemna en särskild förteckning öfver de i Riksgäldskontoret nu förvarade kompletta exemplar af tryckta riksdags-handlingar och en särskild uppgift å de från trycket utgifna, derstädes för närvarande befintliga, protokollsoch bihangs-exemplar, deraf större eller mindre antal delar saknas; hvarjemte Fullmäktige föreslagit åtskilliga bestämmelser och stadganden i fråga om afsättandet till framtida upplysningar eller utdelningen af den ännu återstående behållningen utaf alla ifrågavarande handlingar.
17 sten af nämnde sjö af fullt likartad betydenhet som hamnen vid Hjo för den vestra, och skulle säkerligen liksom denna tilldraga sig en högst betydlig trafik. Utom åberopande af de skäl och upplysningar rörande den ifrågaställda hamnbyggnaden, hvilka uti ofvan anförde handlingar innefattas, hafva tvänne af motionärerna i ämnet fästat uppmärksamheten derå, att hamnen torde komma att vinna ökad betydelse såsom upplagsplats för ekvirke från den gent emot på Visingsö bolägna, Kronan tillhöriga ekplanteringen. Ehuru Stats-Utskottet vid sistlidno riksdag, då anslag genom enskilde motionärer begärdes för den nu ånyo ifrågaställda hamnanläggningen, af anförde skäl afstyrkto de härom väckta förslagen, erkändes likväl al Utskottet uti dess i ämnet afgifna samt af Rikets Ständer godkända utlåtande såväl den föreslagna hamnanläggningens motsedda fördelaktiga inverkan på rörelsen äfvensom varutillförseln och afsättningen inom
Riksens Ständer, hos hvilka denna fråga är af Stats-Utskottet anmäld , få Nåden förklara , att, som Stats-Kommissarien Widegrens uppgift af den nya methoden till Riks-Hufvudboks upprättande belöntes af Riksens Ständer vid sista Riksdagen med en summa af 30O0 R:d Banko, och han sedermera, enligt E. K. M:s Nådiga tillstånd, å det bestämda arfvodet för Böckernes författande uppburit 1500 R:drs förskott, svarande emot arfvodet för 3tne års Böcker , finna icke eller Riksens Ständer sig kunna tilldela Stats-Kommissarien det begärda ytterligare förskott; men, för att dock i någon mon understödja Stats-Kommissariens önskan, så'att han må sättas i tillfälle till lättare fullföljande och fullbordande af det ornförmälda arbetet , hafva Riksens ständer beslutit , att, då Riks-Hulvudböcker för Första , Andra och Tredje af de i frågavande åren, hvar efter annan eller på en gång, fullfärdiga aflemnas , må Stats-Kommisarien genast utbekomma det för hvarje års Bok bestämda 500 R.drs arfvode, utan beräkning eller afdrag utaf det förskott, han redan fått uppbära - Underd. Skrifvelser. 37 brira förr än Fjerde och påföljande arens RlksHufvudböcker varda upprättade och arfvodet för desamma skulle utfalla. Riksens Ständer framhärda SCc. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 27 Jan. 18 l 8‘ Preste Ståndet d. 27 Borgare-Ståndet d. 27 — - Bonde.Ståndet d. 2 Feb. — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående den sednast fastställda Bevillningens fortfarande för år 1818. S. A. K. Riksens Ständers Stats-Utskott har gifvit dem anledning att, i anseende till Bevillningén för det nyligen ingångna året, fästa sin uppmärksamhet på innehållet affii §.
Och om ofvannämnda Ecclesiastika Embetsmän med deras vederlikar icke innehafva några sådana af jord åtföljda lägenheter, så hvarken böra eller kunna de denna rättighet begagna. Hvad åter beträffar den nödvändigheten, att förekomma chimerika Arrende Contracter, Bcsv. och Elon. Utik. Betankanden. hvarigenom Torpare med flere kunna åtkomma olaglig Brän vinstill verkning och hvarom äfven blifvit erinradt; så lärer detta icke genom Lagen» bokstaf kunna förekommas, utan beror på vederboraades tillsyn, att Lagens föreskrift i hvarje serskildt fall noga iakttages. 4:o Då uti gdje Momentet af samma §* sjelfva grunden för tillverkningsxättighetens qvantitet eller den tillåtna Fanoerymden bestämmes efter Hemmanets värde, anser Utskottet sig häruti icke böra föreslå någon förändring; Förslager fattas väl icke på uppgifter af andra beräkningsgrunder, såsom efter Jordebok åsatt Hemmantal, Personal, utsäde och produetion af jordfrugter, anta! af framfödda kreatur m. m. Man ehuru flere af dessa uppgifter visserligen äga för sig talande skäl, en del af sammanhanget mellan tillverkningen och consumtionen, andra åter af nödvändigheten att sätta denna tillverkning i noga samband med ett väl inrättadt jordbruk , Anner Utskottet dem likväl icke vara af öfvervägande vigt, och fraaiför allt, icke åtföljda af den säkra beräkningsgrund, sorn gör dem för verkställigheten användbara. De flesta och antagligaste innebära i sin natur så mycken svårighet för sin rätta bestämning, äro underkastade så vanskjipa ombyten samt lemna så öppet tillfälle för osäkra uppgifter, hvars controlleraade nästan är omöjligt, att deras antagande, såsom grundprincip, troligen skulle göra dem tili Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden■ 233 föremål för ständiga tvister oell gifva till. fällen till missbruk, hvilka verkställande magten på intet sätt kunde förekomma, Utskott&t tviilar således icke att tillstyrka, det saken måtte förblifva vid hvad nu stadgadt är.