Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot nu stadgade införselsförbud för bomullsväfnader, så väl alngods som shawlar, shawletter och andra dukar, hafva de här ofvan angående förbuden å sidenväfnader gjorda hufvudsakliga anmärkningar full tillämplighet. Förbuden angå nemi. äfven här de varuslag, hvilka af den mindre bemedlade allmännast förbrukas, och förbuden kunna således icke heller i dessa fall stå tillsammans med allmänhetens rätt och bästa, lika litet, som de bidragit till den utveckling och fulländning af fabriksalstren, hvartill man på denna väg trott sig komma, men säkrast hinner endast genom den fria konkurrensen. Under förutsättning att äfven ifrågavarande förbud rnåsle upphäfvas, har Utskottet antagit den af sistlidne riksdags Bevillnings—Utskott föreslagna samt af Herrar Rosenblad och Murén jemväl förordade enklare klassifikation af bomullsväfnader, hvilken bilagde taxeförslag innehåller; hvarjemte Utskottet, följande den grundsats, sorn här ofvan blifvit ofta omförmäld, att vid öfvergången från förbudssystemet häldre Halfsiden - Bomulls - 64 Bevillnings-Ut skottets Betänkande, M S. Ylle - stadga mer än behöfligt höga tullsatser, än att genast söka de tullbestämmelser, hvarmed inhemska industrien framdeles bör kunna bestå, utfört lullsatserna i nära öfverensstämmelse med hvad af Bevillnings-Utskottet vid sista riksdagen föreslogs och således i flera fall utöfver hvad bemälde motionärer eller endera af dem äskat, nemligen: Motionärernes Utskottets förslag. förslag. för alngods, corderoy, jean m. tn 24 sk. — 28 sk. gaze, half-linon m. m 56 sk. — 40 sk. andra ej specif. ofärgade eller färgade 28 å 50 sk. — 56 sk. tryckta eller pressade 56 sk. — 42 sk. shawlar m. m 40 sk. — 1 R:dr, allt per skålpund; hemställande Utskottet, att bilagde taxeförslag i dessa hänseenden malte godkännas. 1 öfverensstämmelse med Herrar Rosenblads och Muréns motioner anser
En Krono-arren» dator, hwilken finner sig haswa ingätt i ett för drygt contrack, stall likasom den enskilde jordägarens förpaktare, antingen söka utpretza af egendomen hwad han tror sig haswa betalt för mycket, eller ock, modfäld och wanmägkiq lämna sig sjelf och sitt landtbruk till ödet. 2:0) Att Statens paräknade winst as odlingar och förbättringar under arrende-tiden kan st'edeS wa» ra mycket osäker, hwaremot det allid blifwer en sjelfägande jordbrukares inkerretze, att förena egendommenS beställd med högsta ärliga afkastning ja ofta, att Man afseende pä del senare, genom odlingar, sörbäck» 1622 Den 28 December.' ringar och nyttiga inrättningar endast bringa egendomen till högre wärde. z:o Att om också större delen as Kungsgärdarne hade sin uprinnelse fran Upsala Ode, synes dct pä iukck wis kunna hindra Konung och Ständer att derom gemensamt »vidtaga hwilken författning som hälst, dä den leder till allmänt wäl. Utom hwad nu sist blifwit anfördt torde mycket kunna tilläggas såsom talande skäl för Skatteköp. Jag äger för min del åtminstone den fasta öfwerty» gelfe, att pä längd och rätt räknadt intet arrende kan öfwerstiga de räntor och onera ffa tremannen efter de fleste orters sä kallade underwisning mäste utgöra. Ju flere Skatte-hemman i en ort uppkomma, jn mera winner derföre Staten, och jn mera lindring minnes i den pä hela orren fördelade bördan as wista servitnter. As Skattegarden hämtas landets redbaraste solkstyrka och när hemmanöklysningen hwarken förmycket inskränkeS eller för wida utsträckes, är der onekeligeu smarte-jorden scrhällningswis lämnar dct största öswerstsoklet af landtmanua produkter ät de tärande medlemmarne i samhället.
Kammarrätten, enligt hvars förordnande, efter anställd undersökning, blifvit upprättad balansräkning, hvaruti, inbegripna förr omförmälda tvänne poster å 609 Ridr och 150 Ridr 3 sk., de der redan den 8 Augusti, innan räkningen uppgjordes, blifvit af landskamereraren, jemte deponerande af 550 Ridr, inbetaide, honom till last fördes 1709 Ridr 39 sk. 1 r. banko, som han, under åtskilliga af de närmast förutgångna åren, skall för bestämda ändamål fått emottaga, meri dertill icke användt. Sedan urskiljdt blifvit, hvilka utaf dessa medel, jemte ytterligare tillkomna 67 Ridr 8 11. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 41 sk. 10 r., hvarför landskamererare!! ej heller skulle visat redo, borde upptagas i de till Kammarrätten ingående räkenskaper, och, hvad angick de öfriga till ett belopp af 909 R:dr 17 sk. 9 r., pröfningen af målet i denna del, såsom icke tillhörande Kammarrätten, är vorden öfverlemnad lill Kongl. Göta Hofrätt, som, uppå advokatliskals-embetets åtal emot landskamereraren, för bristande redovisning af sistnämnda belopp, deruti jemväl 399
• — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Mafts Nådiga Remiss, rörande Landsbofding ars Pensions-rätt vid afskedstagandét, S. A. K, H os E. K. M. hafva åtskillige Landshöfdingar i underdånighet anhållit, att E. K. M, täcktes, på anförde skäl, hos Riksens Ständer i Nåder föreslå, att Landshöfdingarnes Pensioner, vid afskedstagande!, hädanefter måtte varda beräknade på det sätt, att af desse Embetsman vid 60 års ålder, ^:del, och vid 65 år -|:delar utaf Lönerne, samt vid 70 års ålder fulla Löne beloppet Underdåniga Shrifvelser: finge,' såsom årlig pension,' uppbäras, hvilken an* sökning E. K. M. genom Nådig Remiss af deri 30 sistlidne April, till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemnat, till det afseende, som derå kan fästas, i sammanhang med frågan om en allmän Pensions-Cassse-inrättning för Rikets Civile Embetsoch Tjenstemän. Vid öfverläggningarne i detta ämne har hos Riksens Ständer förekommit: att den tili Kongl. Förordningen af den 24 Januarii 1778 Embetsoch Tjenstemän i allmänhet tillagde rättighet, att, då de länge och väl tjent, få, vid 70 års ålder, taga afsked med hela Lönens bibehållande, numera, i anledning af Riksens Ständers vid sistlidne Riksdag i underdånighet anmäldte beslut, blifvit, genom E. K. M:ts Nådiga Bref den 25 Junii 1818, i så måtto förändrad, att J^andshöfdingar, som uppnått nämnde ålder och tjent 30 år, ega vid afskedstagande undfå Pension, svarande emot en Stats-Secreterares Lön, eller 2,346 R:dr 32 sk. med tillökning, efter RiksMarkegångs-pris för de under samma
— Sköterskan — Sjuksköterskan — Kokerskan T — Sofrummen — Sjukrummen — Köket — Matsalen 5 — Tvättstugan — Badstugan — Skolrummet •— Skomakare-verkstaden — Skräddare d:o 5. ", 'Lisprd 27. ä 6*r:dr 162: Transport 589: 5,102 3 7 2 20 949 Transport 58g: 5,162 Silpa till klädtvätten skålp:d 200. — barnens handtvål! 52, — Sjukrummen ni. m i5. Skålprd 267: å 6 sk. 8 r:st 37: 4- — Granris, sand m. m 2o; Materialier för verkstäderna Medicamruter Sotning och lalrinrenhällning 33; ,5 Inventariers slitning och reparations-kostnad upptages till 10 proc. af här nedan utförda inköpssuinina . 2,g: 30i Inventarier. Tvättskålar, nattbäcken, ämbar q: 38. .. 9- 2. 10 spottlådor 2: 24. 2 nattstolar med bäcken 6: 32. 2. 4- Sköterskans "l Sjuksköterskans> rum, sängar, sängkläder, bord, stolar och Kokerskans) Köket: Matsalen : Tvättstugan. r portionerings-bord och 2 matbord ( portions-kiltel och 1 dito skopa af koppar dussin bordsknifvar och gafflar skedar, brödoch knifkorgar m. m 9: 8: 7: T - 1 o. 32. 5.
Skilnaden i ulkaslen kan, jag medger det, — vara högst betydlig, ja, väsendtlig; i förhållande, synnerligast, lill det bruk, man vill göra af de materialier, som kunna fäs ur gamla byggnaden. Ja, man ser utkast, som icke alldeles tyckas glömma, alt gamla grundmurar, svåra att undanrödja, qvarstå i den mark, å hvilken byggas skall. För min del, med fara afl stå ensam med min öfvertygelse, underkastande mig hvarje oblid dom, redan förnimmande, i tankar, — de urbana benämningar, hvarmed jag, utom detta hus, torde blifva hedrad, — bekänner jag fritt, att dessa åsigter af stat, folk och grundlags-stiftning icke äro mina. Kanske sväfvar redan, på en eller annan läpp, utropet: ”en förstockad konservativ?” — Nej, Mine Hrr! just derföre att jag ej är förstockad eller i kärlek till det bristfälliga förstenad; just derföre, att jag skulle önska praktiska förbättringar, för alla antagliga, utförbara inom kort tid, utan våda och med omedelbart förspord nytta; utgörande det första steget på den raka, fastän långa, vägen från samhällets nuvar. ståndpunkt till dess jordiska mål: — derföre kan jag med mina grundsatser för politisk lagstiftning omöjligen förena den method, som hos oss sedan tio år, eller längre, varit försökt, då endast sådant blifvit föreslaget, som icke kunnat, som icke bort, af alla Stånden antagas. Vore jag i den mening konservativ, att jag önskade, för någon egen afsigt (ill äfventyrs, eller af inbiten fördom, bibehålla allt gammalt, det odugliga med det för tiden brukbara och ännu nödiga, det maskstungna med det friska: ja då, Mine Hrr! skulle jag, väl icke antaga det förslag, hvarom vi nu öfverlägga, men vid denna riksdag rösta för hvilket som helst annat af mer eller mindre lika syftning. Ty jag skulle förvänta, att äfven del sednare, sedan det njutit sin 2- eller 3-åriga hvila, skulle befinnas oantagligt, och följaktligen, tills vidare, allt förblifva vid det gamla.
Icke blott uti de förmögnas hus brinna glädjeeldar och höras barnens fröjderop äfven från lägsta koja ljuder glädje, i fängelserna blir det ljust och de fattiga smaka öfverflöd. På landet äro dörr och spis och bord upplåtna åt hvarje vandringsman. I flera af Norges trakter, får den resande ej betala mat och nattläger på gästgifvaregårdarne. Det är en stund då jorden tyckes känna sanningen af det himmelska ordet: «saligare är gifva än taga.« Och icke blott menniskorna, äfven kreaturen ha här godt af julen. Alla ladugårdens innevånare, alla husdjur spisas och undfägnas på bästa vis, och småfåglarne under himmelen jubla härtill, ty vid hvarje lada och ladugård resa sig höga stänger, i hvars toppar rika hafrekärfvar inbjuda dem till en herrlig måltid; äfven den fattigaste torpare, om han intet ax äger sjelf, begär och får af bonden en kärfve säd, reser den upp och låter fåglarne jubla vid sin tomma lada. Susanna hade i julveckan haft mycket att beställa och ofta vakat sent in på nätterna, dels för sina syslors skull, dels för några julklappars skull, med hvilka hon ville öfverraska åtskilliga omkring sig. Och detta var väl orsaken till, att hon något försof sig på sjelfva morgonen till julaftonen. Hon vaknade vid ett starkt fågelqvitter utanför sitt fönster, och hennes samvete slog henne med den förebråelsen, att hon under de föregående dagarnes bestyr alldeles hade glömt småfåglarne, till hvilka hon eljest plägade kasta gryn och brödsmulor ut på snön. Och de hade nu kommit för att påminna henne derom. – Ack, om alla påminnelser liknade fåglaqvitter! – Riktigt ångerfull öfver sin glömska, skyndade Susanna att kläda sig och uppdraga rullgardinen. Och se! då stod utanför hennes fönster en hög och smal fura, i hvars gröna, i kransformar uthuggna topp satt en stor qvast gullgul hafra, kring hvilken stora flockar af sparfvar och bofinkar svärmade om, plockande och qvittrande. Susanna rodnade och tänkte: «Harald!«
Och den före nämnda, ofta så törnbeströdda extra-ordinarietiden, då ungdomen, utan aflöning, lefver på sina egna små tillgångar, under den mången gång illusoriska förhoppningen på en aflönad plats, som skall gälda alla uppoffringar, medförer den tiden för qvinnan, den förtroendefulla, känsliga, kanske alltför godtrogna, unga qvinnan inga särskilda laror och möjliga olyckor? Vi länke oss henne förenad i gemensamma, trägna embetsmödor med den unge, manlige kamraten; en ömsesidig tillgifvenhet, högaktning och sympatin utvecklar sig med lätthet emellan dessa unga hjortan; framtiden visar sig leende oell löftesrik för deras lilliga inbillningskraft; ljusa förhoppningar närås af medvetandet om det redliga strälvandet att förtjena sin utkomst genom flit och skicklighet; dessa tjusande framtidstaflor hägra för deras blickar, under förtroliga vandringar i hufvudstadens grönskande omgifningar, efter alla för dagen slutade nitiska skrifverier i embetsverket; — nå väl, den stund kommer, då själarnas förbund vill beseglas med en för lifstiden afslutad äktenskaplig förening, hvarvid alltså lysning och vigsel enligt våra lagar äro särdeles applikabla, men det är just då, som, — i följd af fattigdomen, tveksamheten, bekymret och sorgerna infinna sig, när omöjligheten att ett hushåll försörja, förhindrar den så vackra oell lofvärda önskan att hjonelag bygga; del är då kanske, som ryggade framtidsplaner, krossade lijertan och förstörd lefnadslycka utgöra frånsidan af den medalj, som visat en så trefnadsfull harmoni mellan de unga samtjeriande af båda könen; och slutet på det extraordinarie, nyss så glada umgänget blifver, synnerligen för qvinnan, alldeles icke så lyckosamt, alltid åtminstone, som hrr lagstiftare i sin otvifvelaktig! ytterst välmenande ifver åsyftat.
Tiden, som läker och helar allt, hade gjutit sin balsam i saknadens sår och tanken föll allt mindre och mindre tryckande på mitt minne. O! hvarför fick det så ej vara! Hvarför blef jag dömd att ännu irra, som en vålnad, på min egen graf och förpesta samma nejder, hvilka förut sågo mig lefnadsfrisk och lycklig? – Jag dog ej i vågorna, Sara!– jag dref ej kring okända stränder, ett vanstäldt lik, Celestine! Det var mitt goda namn och rykte, min ära, hvilka Mälarn för evigt slöt i sitt skumhöljda sköte. Från stentrappan ilade jag att möta döden, som spöklikt sväfvade mellan vattenpelarne på djupet; men den hvirflande strömmen, som oemotståndeligt förde mig med sig, jagade den förvirrande dödsbilden ur min hjerna och återförde deruti kärleken till lifvet. Jag såg upp ur vattenbrynet, såg himmelens manande stjernor öfver mitt hufvud, och i deras glans upptinade min beslutsamhet att dö – jag simmade, ej mer en lekboll för nattliga vågor. Då sköt, en stor svart fågel lik, med friska vindar i spända segel, en skuta ur Blasieholmshamnen. Mina rop hördes af folket om bord, och snart befann jag mig der, omgifven af menniskor råa till ytan, men goda, välvilliga till hjertat. Ett kort, hemligt samtal mellan mig och skepparen föreföll – och skutan fortsatte sin bana; men dess besättning var tillökad med en man – och denne var jag. Efter en lång stormig sjöresa befann jag mig nu på Finlands minnesrika stränder, och att söka mig en verkningskrets, blef nu mitt förnämsta syfte. Att införlifva mig med Rysslands härar, dertill var mitt Svenska hjerta ej nog mjukt; att egna mig åt målarekonsten, deraf hade jag allt för bittra minnen. Jag gick derföre in i en teatertrupp som då vistades i Helsingfors. Jag blef en mångsidig skådespelaretalang.
Dalmans, som ock utom detsamma i ett vidt omfattande, välsiguelserikt arbete i välgörenhetens tjäust. Och vi kunna i dag, då Idun för sina läsarinnor framställer Hilda Dalmans yttre bild, ej bättre och mera sympatiskt få den andliga bilden tecknad än genom ett utdrag ur dessa vältaliga ord, som godhetsfullt ställts till vårt förfogande. De gifva på samma gång intressanta interiö- rer från gångna dagar, som helt visst med nöje skola mottagas i månget, nutidshem. » Det är, » yttrade vid tillfället talaren, » det gamla Dalmanska hemmet, jag ville föra er till, sådant så många af oss erinra oss det — låt oss säga — på 50-talet, d. v. s. för 30 å 40 år tillbaka. Och då vi tänka på. detta hem, håller jag före, att det för roånger » Talis af de närvarande särskildt är de i vida kretsar bekanta musikaftnarne där, som i första rummet framstå för erinringen. Jag vet icke, om i något hem i vår stad hvarken förr eller senare aftonunderhållningar sådana som dessa haft något motstycke. Musikaliska soaréer, vid hvilka både mycken och god musik bjudits, och där gästerna hufvudsakligen utgjorts af bekanta musikidkare och musikvänner, kunna vi väl ock annorstädes ifrån erinra oss. Här var visserligen äfven det musikaliska elementet starkt representerad^ men det gjorde sig ingalunda gällande med någon slags exklusivitet; och på grund af den gästfrihet utan like, som kännetecknade det Dalmanska hemmet, och lättheten att där förskaffa sig tillträde, bar societeten icke just en påfallande musikalisk prägel. Men de erbjödo, dessa soaréer, ett alldeles egendomligt behag och hade en helt egendomlig tilldragningskraft, som väl ytterst var att hänföra till värdfolket, men som också gaf sig tillkänna i vissa betecknande drag. Sålunda försiggick aftonunderhållningen ej just efter ett uppgjordt program, utan hade snarare karaktären af något improviseradt; det berodde sålunda till stor del på tillfälligheter, hvad som förekom, och hvilka de medverkande voro. All stelhet var bannlyst.
Medel. 3:o Grefve Gyllenborgs, Joli. Hen., den i5 dennes på hordet lagde Memorial, med anmodan till Stats-Utskottet, att uppgöra en Historisk Tableau, i afseende på förändrade förhållanden i Statens inkomster och utgifter, ifrån och med 181 o års Stats-Reglering intill närvarande tid. 4:o Grafve von Plåtens, Balz. Bog., den i5 dennes på hordet lagde Memorial, angående Talemäns-Tafflarnes återställande, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttranden. Protocolls-Utdrag. 1169 5:o Herr Gripensvärds, Fr. Ad., den i5 dennes på bordet lagde Memorial, angående allmänna Magazins-Directionen. Statsoch Banco-Utskotten: Herr af Darellis, Isaac, den i5 dennas på bordet lagde Memorial, med förslag till en Finance-Plan, jemte de af Herr Rosenblad, Bernh., och Herr Tham, Wollrath, äfvensom ytterligare Herr af Barelli, rörande samma ämne afgifne yttrande. Statsoch Banco -Utskotten: Grefve Spens, Carl Gustaf, den 10 dennes eftermiddagen på bordet lagde Motion, angående Postfrihet för Riks-Ståndens Protocoll och Bihanget, vid innevarande Riksdag. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Stjernslams, Ludv., den 16 dennes , på bordet lagde Memorial, om anslag å Stat för en Provincial-Läkare i JNorra Halland. Lag-Utskottet: 1:0. Riksens Ständers Justitia» - Ombudsmans den 3 dennes, eftermiddagen, på bordet lagde Ämbets-Berättelse, jemte de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden. 2:0 Herr Gyllenrams, Carl Anton, den i5 dennes på bordet lagde Memorial, om upp - 1170 Riks-Ståndens häfvande af Förordningen, den \ Juhi 1817, som endast vissa timmar på dygnet tillåter gästning å Näringsställen. Lagsamt Allm.
Skulle R. o. Ad. verkligen fatta ett, efter milt förmenande, så olyckligt beslut, som att antaga någotdera af de begge nu föreslagne redaktionsförslagen, vore det i det hela likgiltigt, hvilketdera man beslutade sig för. Skulle emedlertid någotdera kunna anses böra hafva företrädet, så vore det visserligen det af Frih. Raab föreslagna. Men begge äro, enligt min tanke, lika förkastliga, ty, M. Hrr, nog bör det väl för en hvar synas något eget, att man helt kathegoriskl afgifver den förklaring, att ingen af de hittills bestående hypotheksföreningarne vidare skalf ega rättighet att fungera i den rigtning, som förut blifvit densamma af K. M:t medgifven, under det, man dock ej eger visshet om, att verkligen någon sådan inrättning, som genom detta förslag blifvit åsyftad, skall komma till stånd. Som jag aldrig varit delegare af hvarken någon hypothekseller privatbanks-inrättning, så torde mitt upträdande mot hela detta förslag icke kunna anses föranledt. af enskildt intresse. Mitt enda interesse har så väl vid detta, som vid hvarje annat tillfälle, varit att i min ringa mån söka motverka antagandet af reformer, som utan nödvändighet i allt för väsendtlig mån ingripa på de enskildes redan egande rättigheter, och det är på denna grund som jag fortfarande anhåller om afslag å förev:de g. Hr von Ehrenheim: Ehuru jag visserligen ej delar Hr Hjärnes farhåga att hypotheksföreningarne sjelfva skulle göra allt till för att aflägsna tidpunkten, då de skulle komma att ställas under hvpotheksbankens förmynderskap, tror jag likväl, lika med honom, att den af Utsk:t föreslagna redaktionsförändring bör ega företräde framför den af Frih. Raab föreslagna.
Pä egendomar, som i Lanc^uen blifvit belania, gjordes ej sällan anspråk af Kronan, som genom KeäuLinonen wille dem sig tilcrkanna: detta hände jamwäl med sädana, som Lancén i laglig ordning för-auÄionerat, och följderna häraf blefvo Läntagares och Lautionisters lagsökning, samt stundom Rättegångar. En öfwerklagad penningehrist, sträckte sig äfwen til Rikets Bruksrörelser: flera resor blef Lancinsn tillitad, at den samma genom län afhjelpa: Lanciuem rmdandrog sig ej eller at häruti gagna: iz;2 Brukä LsteKsr motkogos säsoiri pant: kanguen geck an längre: et red n ar 167g upgifwet krcheQ em Lmcu-L^nroirs inrättande utom Stockhem npliisi wades ar 1692; kmgusn fann sig nu kunna dck bifalla, och bet folsta inrättades genast j Fahlun för Koppa,bergslagens tjenst, hmiikea deraf d,og ranta til ar r?0s; dä det b!ef indraget. ?lndra orter saknade ef eller denna hjelp i deras rörelse: ds följande -ren röyz, och 169g. gjordes lika inräktninaa^ i Göchrberg och Orebro; men tidernaS förändrade skick förorsaka, de deras uphörande är 1702. Äsiven war man lid efter annan betänkr, ak med 6>>nco rois förse Städerna Wiborg, Westerås, Gest, , Makmö, Riga och Nmwa; men det kom aldrig lil någon werkställighct. Dä detta bewisar bade 8-rnc^usns sörbätsrado tllständ och dest nyrka för det allmänna, bkef ock wid Riksdagen ar 169g mödan ar öfwer se stprelftu ganska läcr för l^nc» U,skottet.
Med anledning af derom, vid innevarande Riksdag, gjord framställning, och då Rikets Ständer anse, att sammanförandet af nu gällande Författningar, rörande Post-väsendet, otvifvelagtigt skulle leda lill ett lättare och säkrare bedömande af dit hörande ärenden, samt vara af stort gagn för afgörandet af dervid uppkommande tvister; men en sådan Författnings-Samling icke torde böra utgifvas, förr än de, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, nu under utarbetning varande stadgsnden, rörande Post-väsendet blifvit gillade och stadfästade; få Rikets Ständer hos E. K. M. anmäla deras underdåniga önskan, att de Författningar som angå Post-väsendet, måtte varda öfversedde och i de delar, sådant kan anses behöfligt, ändrade och förbättrade, för att derefter, så vidt de blifva till efterlefnad gällande, sammanföras, och, på sätt E. K. M. i Nåder finnér tjenligast, af trycket utgifvas till allmänhetens kännedom. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 April 1841. 66o Expeditiont-UtskoUds Förslag till und. Skrifvclsej N-o 296, N:o 296. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den i4 April iGfn Preste-Slåndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 — Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, i anledning af väckt frågaj om förhöjd skjutslega vintertiden emellan Grisslehamn och Eckerön samt angående befrielse för Wäddö sockens invånare från skyldigheten, att underhålla vissa byggnader vid Grisslehamn. (Statssamt Allm. Besy. och Ekon.-Utsk.