Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon kan ju vilja köpa sig en nyutkommen bok, dricka en kopp choklad en förmiddag hon är ute, lyckönska en vän med några blommor, skänka en släkting, ja, hvarför icke sin man en fö- delsedagsgåfva o. s. v. A t t vid sådana tillfällen och för dylika ändamål anlita mannen om en femtioöring, en krona eller femma, redogöra för hvad penningarne skola vara till samt måhända blifva förbjuden det tilltänkta nöjet eller den önskade småsaken, tyckes mig snart sagdt barockt. Som fri människa hun' nen mogen ålder bör det väl i dylika fall vara hennes moraliska, om ock efter svensk lag ännu ej hennes juridiska rätt att handia efter eget godtfinnande. Fordrar familjens ekonomiska ställning, att hon i ifrågavarande fall 269 åsikterna hos denne fine kännare och bedömare af kvinnlig skönhet. I likhet med många andra och som de gamle anser han kroppens skönhet för en återspegling af själens skönhet, en mycket idealistisk att ej säga optimistisk åsikt. H a n s princip är densamma som användes af flere andra: sammanställande af de skönaste kroppspartier hos enskilda till åstadkommande af högsta skönhet. Han definierar uttrycket hos de färger, som förekomma hos hud och hår, och ger såsom den skönaste företräde åt blonde (blond), hvarvid är att märka att han därmed förstår e n mild, åt brunt lutande gul färg. Håret måste vara tätt, lockigt och långt, byn klar, men icke dödsblek, ögonbrynen mörka, sammetsmjuka, tätast i midten och afsmalnande mot båda sidor, det hvita i ögat af ett lätt blåaktigt skimmer, iris icke alldeles svart, ehuru alla poeter sucka efter » oceAi nerh (svarta ögon) som en Cytheres nåd, detta fastän det himmelsblå varit' något utmärkande till och med för gudinnor och det milda, vänligt blickande mörkbruna är allra älskligast. Själfva ögat bör vara stort och uttrycksfullt; ögonlocken åro vackrast hvita med knappt synbara röda fina ådror; ögonhåren böra hvarken vara för täta eller för långa eller för mörka. Ögonhålan måste ha kindernas färg.
RegementsOfficerarne skulle, oberäknadt en förminskad årlig inkomst, äfven förlora på utgifna accorder, då den mindre lönen ej kan betalas så högt som den större. Derjemte hade de öfrige Officerarne ej fått någon tillökning. Deras loner äro visserligen ändå för små; men om Statens tillgångar icke medgifva, att alla dess Embetsman få en behöflig inkomst, borde likväl en analogie finnas emellan de mer eller mindre vanlottade; och på denna grund lärer det icke anses obilligt, att Officerarne vid Wermland Fältjägare fingo åtminstone samma löneförmåner som Befälet vid Hallands Beväring, hvilket utom mötestiderne ej har någon tjenstgöring, och icke erlägger accorder; hvaremot Officerarne vid Wermlands Fältjägare, såsom en värd Talare redan an - Den 21 Maji e. m. 207 fört, tjenstgöra 3:ne månader ärligen, utom möten, och betala ej obetydliga accorder. Utan att klaga öfver för små inkomster för Regementsbefälet, åtminstone inom Majorsgraden, måste jag dock nämna, att Chefslönen är vida mindre, än hvad sorn är föreslaget inom den öfriga Armeen, till ett belopp af circa i,3oo R:dr; och med Majorerne är det förhållande, att då deras löfner endast med 3oo R:dr, efter projecterad förhöjning, öfverstiga CompagnieChefernes, blir det en gifven förlust att befordras till denna grad, då ränta för accord och omkostnader i och för tjensten afdragas, hvilket alltid är och blir ett missförhållande inom ett Regemente, StabsCapitainerne anses likväl af mig vara de sämst lottade, helst det visar sig, att ofta denna grad ej uppnås på mindre än i5 å 20 år under närvarande förhållanden, och det är icke uppmuntrande, att efter en sådan tjenstetid ej hafva tillträdt en lön af mer än 4^° R.‘dr, hvartill den blifvit förhöjd från 35o, hvaraf man, med afsägande af de flesta beqvämligheter, ej kan lefva oberoende.
Den af Carlberg vid äldre år författade berättelse, hvilken är intagen i första delen af handlingar rörande Skandinaviens historia, har följande rubrik: »Sanfärdig Berättelse af några få omständigheter, som sig tilldrogo den natten då Högstsalig Hans Kongl. Maj:t konung Carl XII uti tranchéen för Fredrikshall olyckligen blef skuten». I denna berättelse förekommer följande: »Ändtligen efter långt väntande kom manskapet med deras tilldelte officerare anmarcherandes in uti den förut färdiggjorda linien, hvars bröstvärn blef genomskuret till communication emellan begge linier, den gamla och den nya, som nu skulle framföras. Så snart det var gjordt och manskapet blifvit tilldeladt, trädde fransyske öfversten Maigret, som var direktör af attacken, framför arbetarne och utstakade den nya linien på det sättet, att efter honom defilerade soldaterna man för man som buro fasciner jemte spadar och hackor. Så fort nu som Direktören gick linien fram, lades fascinerna efter honom i en rät linie, hvarjemte soldaterna blefvo liggandes. När då den tillernade linien var utstakad, defilerade å nyo flera soldater fram, som äfven väl lade sig vid fascinerna med nödiga verktyg försedde. Derefter framburos de förut färdiggjorda skanskorgar, som fortifikationskaptenen Faschung blef kommenderad att låta dem efter den utstakade linien uppställa. När då skanskorgarne voro i ordning komne, blef jag anbefalld att gå in i nya linien och låta fylla skanskorgarne. Hvarpå efter ett sakta gifvet tecken arbetet begyntes, då jag uppmuntrade manskapet att flitigt arbeta och gräfva sig neder, på det de snart måtte få skanskorgarne med jord uppfyllde till deras betäckning. Här måste jag åter något stanna och berätta, att från nya linien kunde distansen till utanverken vara något öfver 200 alnar och således under musköttskott.
Siri/v* N:o 4°7- 287 Till E. K. M:ts Nådiga disposition till förmon för Läroverken i Riket, enligt R. St;s serskildt aflåtande underdåniga svaråE.K.Mtts Nådiga Proposition af d. 27 Febr. nästlidet år 60,000: •— 24 en 5: 4- — för Kyrkors underhåll, dels contant, dels indelta räntor samtKronotionde-Spannmål, 64,266 Rdr 18 sk., samt efter inflyttning på Staten af 69,900 Rdr 20 sk., som förut under anordning utom Stat utgått 134.166: 38. — med 7 T:r Spannmål under penningeiön ä 6 Rdr och 3363 T:r 3i k:pr Spannmål in natura, med fastställd beräkning af calculationspriset för nämnde under Titeln anslagne Spannmål från 5-j till 5 Rdr per Tunna. För Gymnastiska Central-Institutet 2,000: för Mechaniska Scholan 3oo: -— —- för den i Stockholm inrättade Normal-Sebola lill Vexelundervisningens befrämjande 2,000: — utgörande alltså totalbeloppet af denna Hufvnd-Titels anslag 544,807: 44- 8. 288 Ex/ieditions-Utshottds Memorial, N:o 407.
Om hela den regulicra och utffrifna Armsten sedermera alltid hölles complett af nya conscribcrade, som kill delta ändamäl samlades och öfwa, des hemma i larrdct, sa stulle ändamälet efter min tanka säkrare winnås. Att utsträcka conscrkptionen till 45 är, anser jag wara alldeles oförenligt med wär tids närwarande sätt att föra krig , Lä -hwarje Soldat bör wara Jägare. Sä snart en arbetskarl hunnit till 40 ar, är hail redan stel och owig till sädan tjenst, samt uthärdar ej länga marcher. Detta galler i allmänhet, och torde endast kunna göras nägra undantag för en del af de nordligare trakterna, der folket sednare kommer till mognad och lefwcr längre. Om det möter mycken swärighet, att pä kort tia lära en ring Recryt att exercera, sä blifwer det annu swä - Den 1Z April. sivär ar e, om ej omösligt, alt inom samma tid knöfwa en sa gammal karl. Wid Armsen har hittills ingen Soldat fatt antagas, sou, warit öfwer 40 är; och det ar ej längesedan, som 33 ar ivar det högsta.,— Till Jägare har man gansta sällan anwärft nägon, som warit öfwer 24 är. Jag skulle derföre till Högloft. Riddcrskapet och Adeln i ödmjukhet hemställa, om icke Herr Amiralen Baron Oeäer8krom8 förslag i delta fall more lämpligare, nemligen att utskrifningen endast sier frän och med 21, till och med 35 är. Ester sistnämde ärs älder bör hmar och en kunna, obehindrad, fä antaga det lefnadssätt han finner förmånligast. I anledning af Utskottets förslag rörande förändring med indelta Arme-en, och hmad jag uti Memorial af Ven 11 sisiledne Januarii, sä wäl till Högloft. Nidderstapet och Adeln, som de öfrige Respective Gränden tog mig den friheten ödmjukast förestå, får jag nu till Högloft.
I sammanhang med nu förevarande ämne,' och som RiddarhusUtskottet under låsning af RiddarhusDirectionens Protocoll inhämtat, att olika behandlingssätt vid stipendiers bortgifvande understundom blifvit inom Directionen följdt, I42 Den II Augusti c, m. i det, att sådant vanligen skett efter det ledigheten någon tiel förut varit till sökanders un. derråttelse i allmänna Tidningarne kungjord; men ock, ehuru mera sällan, att stipendierne blifvit disponerade genast efter det ledigheten år vorden hos Directionen anmäld; alltså och då någon bestämd föreskrift härom, så vidt Utskottet kunnat utröra, icke finnes; men sådant icke destomindre synes vara af behofvet påkalladt; får Utskotlet till Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke stadgas måtte, att hädanefter hvarken stipendium eller fri Cädettrrim jmå af Ridöärhustiirectioberi bortgifväs forir; åri detsamma varit tvenne månader såsom ledigt i Tidningarne kungjordt, räknadt från den dag, då ledigheten i Stockholms Postoch InrikesTidningar första gången införes, qch hvilket kilbgörande bör trenne gånger förnyas. §• ib. Då RiddarhusUtskottet uti ett särskildt afgifvet Betänkande, anmält den af Utskottet •verkställde granskning äf det vid sista Riksdag uppgjorde förslag till eh hy insfruetion för RiddarhusDirectionen och Riddärhiisets Émbetsoch Tjenstemän, jemte resultaten af en sådan granskning, samt tillika upplyst orsaken, hvar. före Utskottet ansett sig böra tills vidare uppskjuta med pröfningen af förslaget till ett nytt Lånreglemente; torde Utskottet, i afseende på hvad 12 § af Directionens Berättelse, rörande dessa ämnen, innehåller, nu icke behöfva att ingå i något ridare yttrande, l)en ii Augusti e, m. § 11- Då de skål RiddarhusDirectionen uti i3 §. anfört emot fortfarandet af det AdvocatFiscalen i Kongl. Götha HofRått, Lagmannen O.
Jag hyser i detta afseende nära lika tanka med den Herr Professor Agardh yttrat sig äga i sitt anförande till Utskottets protocoll, att den del af Lånetillgångar, som för de Handlande behöfdes, borde vara ställd utan omsättningsrättighet, och på 6 eller 9 månader, men hela den öfriga Fonden utlånas på Inteckning, och afbetalningen blifva betydligen minskad. Men äfven denna förändring hör ske med varsamhet. Vi hafva nu vant oss vid Discontviikor, och kunna ej upphöra tvärt med denna vana. Å. en annan sida lärer det vara tämligen afgjordt, hvad äfven i Utskottens Betänkande ådagalägges, att en origlig lånc-principe för Fastighets-Lånen 1815 antogs. Genom betydligen lägre Ränta än den i Landet lagliga, blir Låne-rättigheten sjelf ett föremål för speculation, icke en utväg till afhjelpande af ett be - 614 Den *5 April. hof. En hel annan sak är, dä Länen gifvas för att verkeligen vara en förmän, en uppmuntring, såsom Odlings-Lånen och Manufactur-Discontens; på dessa hör betalas en efter omständigheterna nedsatt Ränta. För OdlingsLånen har denna hittills varit 2 procent, som hör bibehållas; men afbetalningen har varit som synes vara för stor , ty huru mångå äro ej de gagneliga Odlingar, som först om 4 eller 5 år hörja ge revenue, och ej förrän mångfalldiga år senare hinna inbetala hela den nedlagda kostnaden. Jag föreslår derföre, att afbetalningen för Odlings-Lånen minskas till TV, eller 10 proCent om året. På de skäl, som af Herr Lagman Mannerstam till Utskottens Protocoll blifvit närmare detaljerade, har jag låtit i Odlingslån årligen utgå 3oo,ooo R:dr, men för de lån, som icke gifvas såsom en uppmuntran, som gifvas blott för att hålla allmänna Låne-crediten vid magt, blott för alt ej minska Banquens Hypotheque-massa, för dessa Lån är efter min tanka rätta medelvägen, att stadga 5 proCents ränta.
Herr Grefven och Landt Mars kalken förklarade, att det alltid varit vanligt att hvarje Ledamot talat i den ordning han blifvit af LandtMarskalkeo dertill uppropad. Herr voll Hartmansdorff: Jag instämmer i den mening Friherre Boije yttrat, och vill således för närvarande afstå ifrån den anmärkning jag ämnade göra. Jag hemställer i följd häraf, om det icke vöre lämpligt, såsom Friherre Boije föreslagit, att man lör redighetens skull först uppläste hvarje §. i sin ordning, eller ock att Herr Grefven o< h LandtMarskalken uppaåfve hvilken §. som skulle pröfvas; emedan man eljest kunde komma att öfver hela RiddarhusOrdniogen tala om och i hvartannat. Grefve Cronhjelm, Polycarpus förenade sig med Friherre Boije, .1 Herr Grefven och LccndtMar skalien yttrade, att han ansett d«t vara dess skyldighet, att uppropa hvarje Ledamot i den ordning han Den 11 Juni i f tn. anmält sig att tala? men om Ridderskapet och Adeln önskade, att hvarje jjj. särskilt lör sig till pröfning företogs, hade Herr LandtMarskalken, lör dess del, icke något deremot att erinra. * Då i anledning häraf, Ridderskapet Och Adeln hördes önska aa hvarje §. mätte särskildt för sig till öfverläggning företagas, heim ,r ställde Herr LandtMarskalken om någon anmärkning vore vid t §. att framställa ; och som ingen i detta afseende anmälte sig, företogs 2 $. Hvarvid Herr LandtMarskalken uppropade Friherre Boije som anförde: Friherre Wrangels anmärkning åsyftar ingen annan rättighet , tller förmon för Ridderskapet och Adeln än den som Ståndet af ålder, och i alla tider, har ägt och ännu måste äga; åtminstone känner icke jag någon Lag, sorn, nied Ridderfkapets och Adelns samtycke, fråntagit Ståndet denna rätt.
Jag förenar mig derföre med Hr v. Hartmansdorff och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes föredraga Constit.Utsk:s betänk, punktvis, Ufven af det stora skäl, att om följden deraf skulle blifva, alt R. o. Ad., vid afhörandet af punkterna i betänk., skulle med eller utan amendement vilja antaga dem såsom sin gemensamma tanke, vore redan de facto alla de spridda anmärkningarna undanröjda. Jag begär således, att Hr Gr. o. Landtm., i följd af det begrepp om laglig ordning, som vi hittills haft, ville gifva oss propos. på de särskilda punkterna i Utsk:s betänk. Gr. von Fersen, Hans: Sedan nu ämnet blifvit dis-* euleradt och vi hunnit så långt, att vi skola söka reda oss ur det chaos af olika meningar, som under discussionen uppkommit, torde det vara tillåtet att yttra sig i afseende på formen. För min del kan jag ej annat än med Gr. Frölich instämma deruti, att af Hr Gr. o. Landtm, måtte framställas propos. på de olika meningar, hvilka bär blifvit yttrade, med hemställan till R. o. Ad., huruvida de utgöra It. o. Ad:s tankar, hvar och en för sig. Det har synts mig under discussionen, som 0111 den till större delen hvälft sig kring titeln af betänk, och till ganska ringa del vidrört sjelfva betänk. Det är således nödvändigt, att då discussionen angått betänk:s titel eller Nationalrepresentationen, framställning göres å de förslag, som i detta ämne blifvit afgifnä.
Prålande täflan med rikaste Europeiska diplomatier och fåfängan att medelst sådan skrytsam prakt bibringa utländningen öfverdrifna begrepp om Sveriges politiska förmåga, hafva nämnts som ursprunglig beräkningsgrund vid diplomatiska anslagets bestämmande, och sednare motiv att motstå dess nedsättande. — Supponerande af oförstånd hos motståndare är visserligen en väg till medhåll; men lill dettas varaktighet hörer att undersökningen ej jäfvar suppositionen. Ett enda ögonkast, egnadt åt jemförelsen af vår diplomatiska budget med öfriga staters af lika rang, blifver i detta fall tillfyllestgörande. -— Grannlagenheten förmenar mig att något anföra om oss tre, som vid de största hofven äro anställde. Men rättvisan kallar mig till förklarande, att öfrige envoye's och t. o. m. charge's d’affaires aflöningar icke motsvara det anspråkslöst beräknade bebof 20 H. 92 ?3o Den aj Februari e. m. vet. Jag sager derföre — ”Nej — det handlar icke om prål och skryt. Det handlar endast derom, att Sverige icke må utomlands upphöra att diplomatiskt synas der och så sorn den politiska verlden blifvit tillvänjd alt se Sverige repi esenteradt. Hemliga utgifter hafva framhållits såsom obehöfliga — således undantagsvis för vår Regering; ty alla normala Europeiska representationer finna deni oumbärliga och votera dem. Dernäst hafva dessa utgifter stämplats såsom äfvenväl sårande för Sveriges nationalstolthet; åter en säker metod all fördelaktigt bereda åhörare. — Om protocoller kunde infordras af öfriga representationer, sorn i båda. hemisfererna hafva plena i afton den 27 Februari, ville jag ingå betydligt vad, att i hvartenda af dem bar nationalstoltheten blifvit denna samma qväll af oppositionen åberopad. Vare dock långt ifrån mig att ogilla sådana åberopanden! De verka nyttigt, äfven i de länder, der sjelfberömmet icke så utmärkt ärofullt som i Sverige vidimeras af häfderna.
Yi föreställa oss att denna lilla interiör är för åtskilliga bland våra läsare okänd eller bortglömd, hvarför vi anföra detta ganska intressanta aktstycke, lydande som följer: Dalmans audiens hos konung Oskar I. Konungen: Jag tackar er fur den skrift ni^ öfverlemnat mig, jag har förut deroin tagit kännedom. Den visar, att ni väl studerat er in i den vigtiga representationsfrågan och klart uppfattat densamma och den betydelse den eger för nationen. Jag har derför med nöje befalt inköp för statens räkning af ett betydligt antal exemplar af eder skrift för att spridas genom landshöfdingarne och med Posttidningen. Jag tror tiden just nu vara inne att verka för sakens framgång, och att det sker bäst genom att upplysa folket om innehållet och den verkliga meningen af mitt förslag. Jag tackar herr Dalman för dess varma bemödanden i detta fall. Jag svarade: Att höra Eders Maj: ts nådiga ord, är för mig på det högsta smickrande och fördubblar min underdåniga tacksamhet för det bidrag Eders Maj: t lenmat af stadsmedel, för utgifvandet af mitt lilla arbete.Men icke blott for enskild räkning, ännu mer for fosterlandets, uppfylla Eders Maj: ts ord mig med glädje. Jag har nämligen, om Eders Maj: t tillåter mig tala öppet, mångenstädes hört, att Eders Maj: t skulle hafva förlorat i intresse för den stora frågan; och - denna farhåga, den jag sjelf dock hvarken någonsin hyst eller kunnat hysa, har ännu återhållit många att decidera sig. Svensken ser i allt upp till sin konung. Han vill i Eders Maj: ts eget öga läsa, från Eders Maj: ts egen mun höra hvad kungen vill. Och när han vill hvad rätt och sant är, följer honom troget svenska folket. Konungen: Ja, svenskarne • äro ett godt folk, när det får följa sin egen ingifvelse, men det lyssnar stundom lätt till falska profeter. Det ha flere af Sveriges konungar fått erfara. Det smärtar mig, att mina afsigter i representationsfrågan kunnat misskännas. Det är ej rättvist. När ständerna icke kunde komma öfverens om ett hvilande förslag, tog jag sjelf initiativet. Derefter har jag ansett saken böra få af allmänheten begrundas och diskuteras utan någon regeringens inblandning.
Norrland, Landtbruksskola derstädes — 4 1 179 b. 2 Juli b. 2 Juli b. 5 Juli b. 2 Juli » utgifter för Artilleri-Batteriet derstädes 56 4 1 157 — b. 21 Maj b. 21 Maj b. 17 Maj ä. 21 Maj 75 Svar på återremiss — 4 1 174 — a. a. 2 Juli a. a. 2 Juli a. a. 5 Juli 1. b. 2 Juli Norrlida Gästgifveri, anslag till . — 4 1 87 6 b. 26 April b. 26 April b. 30 April b. 50 April 171 Norrska gränsen, upphörande af derstädes anställd tullbevakning — 8 86 — b. 30 April b. 17 April b. 23 April b. 17 April Norrska hingstar, se Hingstar. Nummerhäst, om förändradt användande af böter för dess vanvårdande — 8 38 — b. 22 Mars b. 22 Mars å. 2 April å. 2 April Svar på återremiss — 8 109 — a. a. 14 Juni a. a. 12 Juni a. a. 18 Juni a. a. 12 Juni Nyblaeus, J. E., pension till 1 4 1 90 9 å. 26 April å. 50 April å. 3 Maj b. 5 Maj Svar på återremiss — 4 1 155 28 b. 14 Juni b. 14 Juni b. 14 Juni a. a. 14 Juni 174 Ny bro, mellan Linköping och Berg, dess ombyggande af jern . — 4 4 163 18 b. 26 Juni b. 26 Juni b. 28 Juni b. 28 Juni 177 N. Kongl. Proposit eller Skrifvelse, Samling. Afdelning. enci | Memorial. Utlåtande, Betänkande „ 11 Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. V pr U3 CL 03 09 cn I a CD c" Ridd. o. Prcste■BorgareStåndet. BondeN:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
Hvilket ändlöst jubel, när de vikande massorna kastade sig öfver fienden; hvilken ryslig förvirring; hur stolt och segerglad ljöd icke björneborgsmarschen öfver stridsbullret; det var ett helt folk, smädadt, tillbakasatt, jagadt nära nog ur dess landamären, som nu i ett ögonblick fick vakna upp till en annan verklighet, i hvilken segerns krona vinkade så skön; det var en berusning, som var omätlig; om mångdubbel styrka stått emot dem, skulle finnarne ändå vunnit seger. Då centern så oförmodadt genombröts, måste de båda ryska flyglarne, som just höllo på att förfölja den finska hären, retirera, för att icke i sin ordning blifva öfverflyglade. Det dröjde icke länge, förrän striden å nyo utspann sig längs hela norra stranden, upp på hvilken ryssarne blifvit jagade, snart sagdt i en handvändning. Dyster och ett rof för de gräsligaste lidanden vandrade Pekka Pirrtiainen mellan de kylande snöbergen. Fram till Siikajoki tordes han icke. Förrädarens samvetsförebråelser hopade sig öfver honom och tyngde hans sinne; hvart han såg, tyckte han sig upptäcka armar, som ville gripa honom, krossa honom. Under det Pirrtiainen fridlös irrade omkring, hade Rietu slutit sig till en ströfkår, som blifvit utsänd för att undersöka isen. Den unge mannen brann af begär lika mycket att utmärka sig, som att få reda på Pekkas spår. Och detta för Ellis skull. Det var stark skymning, då den trupp, till hvilken Rietu hörde, tågade ut i riktning mot Carlön. Truppen var sammansatt af nyländingar och björneborgare; hvar och en täflade att göra sitt bästa; här och der skingrades en trupp ryssar, här och der tillfångatogs en annan. Elden från handgevärssalvorna upplyste de kala snödrifvorna och spred ett magiskt, fastän minutligt sken öfver det vidsträckta, ödsliga fältet. Ljudet från kanonerna och musköterna vid Siikajoki hördes än doft, än klart och tydligt. Plötsligt spratt Rietu, som gick i främsta ledet, till. Hvad kunde orsaken vara?
I samma mån flottan skulle nära nog uteslutande bestå af ångfartyg, måste tim förseende äfven blifva af större vigt, att den eger tillräckliga förråd af de för dessa med stenkol, fartyg erforderliga stenkol, samt att dessa äro af utmärkt beskaffenhet, så väl för att vara fullt ändamålsenliga vid begagnandet, som för att utan olägenhet kunna en längre tid i förråden förvaras. Komitén tror derföre det vara fördelaktigt, om anskaffningen af detta vigtiga material icke, såsom för närvarande tillgår, skedde endast medelst upphandlingsauktion eller anbuds infordrande, utan om vederbörande embetsverk tillika finge frihet att, då sådant funnes förmonligt och lämpligt, med något kändt handelshus, der fullgoda stenkol stå att erhålla, uppgöra kontrakt om desammas tillhandahållande. Om beredande Då Komitén anser det vara af synnerlig vigt och äfven i sina beräkningar a{u‘floti’an"1 afseende å den nya sjökrigsmaterielens tillvägabringande förutsatt, att de sjöbyggnadsfnreförsvaret tillhörande byggnadsföretag må utan afbrott och med möjligaste skynd^afbrott verksamhet utföras, har Komitén trott sig böra underdånigst fästa Eders Kongl. ställas. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på dels fördelarne af att de erforderliga anslagen beredas att utgå så, att hvarje sådant byggnadsföretag må kunna fortgå oafbrutet, utan att behöfva afstadna eller fördröjas i brist på medel, samt kunna fulländas åtminstone under loppet af en statsregleringsperiod, och dels angelägenheten af att, sedan medel blifvit anvisade, arbetena verkställas med all den skyndsamhet omständigheterna medgifva. 47 Med afseende å vigten deraf, att en närmare Och mera fullständig känneOm åtgärder dom hos oss må vinnas om de, synnerligast inom de större marinerne, oafbruf°r, mnnande O 1 !• -I • • i 1 aJ närmare tet fortgående törbättringarne och förändrmgarne i sjökngsväsendet, än som kan kännedom merhållas medelst den tjenstgöring i fremmande mariner, hvartill för närvarande rande förhult •/ .. o o • .