Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att om man betoge styrelsen en sådan utväg, skulle styrelsen så mycket lättare kunna komma i behof af att indraga lån. Det hör dessutom till en sund bankförvaltning, att den icke blott kan äga bevilja lån, utan äfven sjelf upptaga sådana. Ang:de 4:de mom. finner jag visserligen, att någon tillämpning deraf aldrig lärer komma i fråga; men rättigheten är fullkomligt principenlig och alltför vigtig för att uteslutas från grunderna för en banks rörelse. Jag yrkar således bifall till hela punkten med en sådan förändring af ingressen, som jag i min uppgifna redaction dertill föreslagit. Frih. Rantzou, Joh. Alb., förenade sig med Gr. Cronhjelm. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag nu utber mig tillåtelse att få utveckla mina åsigter, rör:de denna yrde punkt, som är en bland de vigtigaste, får jag börja med den förklaring, att häri ligger ett bland skälen, hvarföre jag icke i går kunde ingå på Frih. Ehrenborghs och Gr. Frölichs förslag att collectivt afgöra flera punkter på en gång, emedan jag då icke blifvit i tillfälle att uttala min opinion öfver yrde punkten. Denna punkt börjar sålundar Att Bancostyrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen &c. Men hvilken skulle väl här bedöma umbärligheten? Jo, Bancofullmägtige; och vi håfve redan hört, att D c n a5 Juli c. m. de för ett slikt bedömande skulle hafva en thermometer i coursen. Det förefaller likväl något godtroget att taga ett så sammansatt pbenomen som coursen till grund för bestämmandet af rörelsecapitalets storlek. Vore R. St. alltid församlade och byggnaden densamma som för Engelska Parlamentet, så att man kunde tillegna sig deras erfarenhet, som gjort rörelsen till sitt yrke, då skulle jag tro det vara möjligt att få en säker grund för bedömandet af rörelsens behof, men derförutan icke.
Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den it $istledne Marti i afgifne, samt den i dennes ek termiddagen på bordet lagde Betänkande, om förändring och lindring j Saltpetter-gardens ut* görande. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade jnlemnat ett Memorial, som upplästes så ly» dande; Då Högloflige Stats^Utskottet afslagit min Motion, om upptiäfvande af tvångs-lagarne att anskaffa Saltpetfer, samt lindring i de Gärd» $kyldiges förbindelse, i detta afseende, hade jag vantat, af Utskottets upplysta nit för all» plån och enskildt rätt, att till grund för afsla. get icke blott skulle åberopas Riksens Ständers beslut vid for blume Riksdagar, som vid föran» drade omständigheter böra kunna undergå för, ändring, utan att en mera detaillerad pröfning och vederläggning af mina anförde skäl , der» med skulle stå j sammanhang, heiist detta ärende ar ett af de vigtigaste, sorn angå den jordbrukande delen af Nationen, hvilken i detta afseende ostridjgt äger rätt att äska en nog* grann rättvisa. Detta synes mig likväl icke sä noggrann* vara iagKaget, då UtsliQUct blott Den 4 April, 201 5ig yttrar; att sorn au gällande Författningar grunda sig på Riksens Ständers egna Beslut vid jiirJlutne Riksdagar, kan sä myrket mindre tillstyrkas en nedsatt årlig afgift för Salt petter i penningar, som det skulle motverka den förkofran af Inrikes Saltpetter-tillverkningen, sorn Riksens Ständer ds}’/« tadt, det vill säga med andra ord i Att eftersom Riksens Ständer en gäng ansett
Den föreslagna åtgärden komme att medföra mycken nytta, sedan sparbankerna nu tyckas hafva vunnit sympathi på landsbygden; men så länge icke några ersättningsbelopp gifvas för hvad genom posttjenstemans förvållande förkommer, kan man icke vänta att sparbanks-direktionerna skola begagna sig af den lägenhet, som står dem till buds att få penningar försända. Jag upprepar ännu en gång, att det är mindre för den ersättning, man kan komma att tillerkännas, som jag väckt denna motion, än mera på det postverket må få en sporre att egna mer uppmärksamhet åt lösväskornas vård. Då postiljonerne stå i postverkets tjenst, är väl det naturligaste att postverket af dem uttager den ersättning, de kunna kännas skyldige att gälda. En enskild person kunde visserligen i rättegångsväg göra sin talan om ersättning gällande, men en sådan rättegång skulle i de flesta fall komma att medföra vida större omkostnader och besvär än hela väskan är värd. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Björnstjerna: Frih. Cederström har mycket riktigt visat att postväskor ofta innehålla handlingar af den allra största vigt för den enskilde. När så är förhållandet, frågas: kan verkligen deras förlust ersättas med de 50 rdr, som skulle i ersättning erhållas? Nästa fråga blir: kan en sådan plikt gifva någon säkerhet för att väskorna framkomma? Antingen är det postverket, som kommer att betala; då torde icke åtgärden komma att särdeles inverka på postiljonernes nit; är det åter postiljonen, som skall betala, måste en långvarig rättegång först utageras. Huru skall saken bevisas? Postiljonens ord är väl lika godt, som dens, hvilken mottagit väskorna! Man vet att [ganska ofta, när posten framkommer till stationen, icke något bud der finnes. Hvad skall postiljonen då göra? Skall han vänta, till dess budet behagar infinna sig, eller skall han lemna väskorna till tredje person? A andra sidan kan icke nekas, att lösväskorna af posttjenstemännen betraktas som en sak utan all betydenhet. En hemställan sådan, som den Hr Ljungberg i sin reservation föreslagit, torde således verkeligen vara af hehofvet påkallad.
Jag kan derföre icke finna annat än att den reservationsrätt StatsUtsk. i första delen af litt. f föreslagit, är fullkomligt riktig; den är såsom en allmän grundsats riktig, men såsom de fleste sådana tål den vid undantag i vissa fall, och så tror jag också här vara händelsen. Det är t. ex. föreslagit att tillsätta nya professorer vid Universiteten, men att tillsätta dessa på förordnande tjenar till ingenting, ty dessa tjenster kunna naturligtvis aldrig komma under kathegorien af indragning, emedan de icke tillsättes, såvida icke behofvet af kunskaper ovilkorligen fordra dessa lärostolars tillskapande. Derföre synes mig, att man bör göra ett tillägg till lista mom. af litt. f, en reservation, sådan som deD hvilken förekommer i slutet af det Utsk:s Utlåt., som finnes på pag. 4, hvarigenom punkten skulle få följande lydelse: »Nya tjenster för hvilka aflöning vid denna Eiksdag beviljas, må icke tillsättas annorlunda än genom förordnanden, dock med de inskränkningar häri, som för särskilda fall tilläfventyrs kunna finnas lämpliga.» Pinnes icke denna reservation äfven här iakttagen, så hafva E. St:r bundit sina händer i motsatt syftning. Hvad åter sista mom. af litt. f beträffar eller att »aflöningen utgår i mån af tillgång och sedan samtlige inom verket förut varande löntagare af anslagssumman för verket åtnjutit sin tillständiga rätt, enligt stadgade grunder», så är detta icke allenast mörkt ulan äfven Den 23 M ar s f. m. 313 orättvist. Om vi tänka oss att K. St:r t. ex. besluta tillsättandet af tre eller fyra nya Professorer vid Universiteten, och dessa tjenster endast tillsättas på förordnande, och det tillika stadgades, att aflöningen för tjenstemännen komme att förhöjas i mån som tillgång dertill funnes, så skulle följden kunna blifva att de gamle tjenstemännen, hvilka erhållit löneförhöjning, finge en del af de nya lönerna såsom löneförbättring, och att de nya platserna ej kunde komma att tillsättas i brist på medel, ehuru sådana blifvit anvisade.
Genom ett sådant förfaringssätt skulle följden blifva, alt, då fråga en gång upstår om någon lindring i jordbrukets skattebördor, skulle vi, litet hvar, såsom jordbrukare finna oss jäfvige att tala om en sådan fråga; och jag är fullkomligt öfverlygad att ingen af intresse för bruken låter förleda sig alt lemna en upgift, på hvilken man icke skulle kunna förlita sig. Jag har kommit till den åsigten, alt man bör bifalla den ifrågasatta lindringen. Jag skulle visserligen gå lika långt som mången annan vid detta tillfälle och jemväl bifalla Hr Waerns motion; men då Utsk. gått en medelväg, och jag föreställer mig att, om behofvet påkallar en ytterligare nedsättning, sådan i framtiden äfven beviljas, anser jag tillräckligt att bifalla Utsk:s förslag. Jag anser det vara till komplett evidens ådagalagdt, att bergshandteringen eller brukshandteringen, betraktad i och för sig sjelf och icke i samband med jordegendom, i allmänhet lem - 410 Den 22 Mars e. m. nar föga vinst. Olika förhållanden kunna förefinnas på ett och annat ställe, så att somliga bruk drifvas med vinst, enär jerntillverkningen stigit, och att andra åter drifvas med stor förlust, hvarpå det säkraste beviset är, alt icke mindre än 40 ä 50 bruk blifvit npdlagde, Jag hemssäller då, om icke lämpligaste sättet att beskatta en sådan rörelse är, hvad Frih. Tersmeden jemväl föreslagit, nemi. alt belägga den me(l bevillning efter behållna inkomster, hvarigenom rörelsen kommer att draga en riktig skatt. Ur dessa skäl och då det ligger i jordbrukets välförstådda intresse alt uprätthåila värdet af våra bruk, emedan dessa äro de största afnämarne af landtbrukets produkter, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Gr. Mörner: Carl Göran Detlof: Ett yttrande af Hr Akerman bär föranledt mig alt ånyo begära ordet. Han påstod nemi., att jag skall hafva sagt, att jernhandteringen befinner sig i ett florerande tillstånd. Något sådant yttrande har jag icke haft.
Enär vid sådant förhållande, oaktadt Hedervärda Bonde-Ståndet vidhållit sitt beslut om antagande af en författning angående underpant i lös egendom, Utskottets i sådant hänseende framställda förslag måste, till följd af de tre öfriga Riks-Ståndens beslut om den ifrågaställa lagstiftningens-inskränkande till en författning om förlagslån, anses hafva förfallit, återstår intet annat hinder för vinnande af den samstämmighet emellan Riks-Ståndens beslut, som enligt 87 § Regeringsformen i lagfrågor erfordras, än den skiljaktighet, som, på sätt ofvan förmäles, har uppstått i afseende på lydelsen af 2 § i den beslutade författningen om förlagslån; och får Utskottet derföre vördsamt inbjuda Höglofliga Ridder skåpet och Adeln att angående lydelsen af denna § förena sig med Högvördiga Presteoch Vållofliga BorgareStånden ; men, för den händelse Ridderskapet och Adeln icke skulle härpå ingå, jemlikt 73 § Riksdags-ordningen för votering i Förstärkt Lag-Utskott framställa denna Voteringsproposition. Den, som vill, att 2 § i den af Rikets Ständer beslutade författningen om förlagslån skall, i öfverensstämmelse med Presteoch Borgare-Ståndens beslut, lyda sålunda: »Förlagsgifvare ege, der afhandlingen efter nästföregående § upprättad är och intecknad blifvit, att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle,» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; 4 Lag-Utskottets Memorial JQ 61. Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Utskottets afRidderskapet och Adeln antagna förslag, beslutat att ifrågavarande § skall erhålla följande lydelse: »Förlagsgifvare ege att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle.» Stockholm den 9 Juni 1866. Stockholm, E. Westrell, 1866. / Lag-Utskottets Memorial N:o 62. i N:o 62.
Hvad åter vidkommer de af Herrar Forssberg och Hahn framställde förslag om inrättandet af Vexlings-Contor i städerne i allmänhet, så, enär inrättandet af sådane Contor skulle för Banken medföra betydliga kostnader, utan att Banken genom desse anstalter tillskyndades någon fördel, anser Utskottet sig ej kunna tillstyrka bifall till hvad Herrar Forssberg och Hahn härutinnan föreslagit. Beträffande dernäst Commissariatets ofvanintagne anmälan, så, enär det synes Utskottet betänkligt att föreslå någon ytterligare uppoffring å Bankens sida, till förhöjning af det uti Banco-Reglementets 4 Art. 2 Afd. 5 §. för vexlingsförrättare i Landsorterne bestämda arfvode, utgörande i allmänhet en half procent af vexlingssumman, men detta arfvode, åtminstone hvad de aflägsnare Länen beträffar, knappast lärer förslå, till betäckande af omkostnaderne för penningarnes fram-och återsändande samt de med vexlingen förenade„förluster på falska, förfalskade och stympade sedlar m. m., så och med fästadt afseende derå, att ifrågavarandervexlingsanstalter icke afse Bankens, utan allmänhetens nytta och beqvämlighet, samt att de medel, hvilka för vexlingens underlättande, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Dess oeh Rikets Stats-Contor af den 22 Maji 18rcy, (se ofvan åberopade §. i Banco-Reglementet) framoch återsändas emellan Kongl.
Detta ändamål anser jag under de 37 år, som sedermera förflutit, kunna vala vunnet, och jag tror förhållandena nu vara så jemnade, alt man verkligen, utan någon slags obillighet, kan tillsiy 1 ka lika skatt för samma slags inrättningar. Af dissa skäl biträder jag med min röst sjelfva principen af Ulskrns förslag; men jag tror, att den 4 punkten bör erhålla någon rättelse, och på sådan grund instämmer jag med de ledamöter, som yrkat återremiss. Jag skulle för det första anse, alt edgång är ett bevisningssätt, hvilket så sällan som möjligt hör användas, helst i frågor af sådan beskaffenhet, som denna. Alt förete böcker, är derjemte ett åliggande, som måste vara förknippadt med ganska stora svårigheter för den som dertill förbindes. Instämmande hufvudsakligen i Hr Biskop Hedrens reservation, skulle jag i stället vilja föreslå den controll, alt Taxerings-comite'en, ifall den dertill tror sig hafva grundade skäl, ifall den har fattat misstanke om oriktiga uppgifter, må kunna taxera högre än som skulle motsvara den gjorda uppgiften; bruksägaren naturligtvis då obelaget att deröfver klaga, och att, om honom så godt synes, förete sina böcker till motbevisning. Om R. o. Ad. bifaller återremissen, så skulle jag derjemte taga mig friheten att till Utsk:n hemställa, huruvida ej, då ämnessmidet nu befinner sig i alldeles samma calhegori som stångjernssmidet, det borde tilläggas, att bruksägare i de uppgifter, som dem åligger att afgifva, äfven höra uppgifva beloppet af tillverkadt ämnesjern i sammanhang med uppgiften om tillverkadt stångjern; ty ämnesjernet är äfven föremål för beskattning, ehuru jag ej kan erinra mig att detta ämne i Utsktns betänk, blifvit vidrördt. Hvad slutligen frågan om frälserätten angår, så hemställer jag till den värda talare, som understöd! Hr von Troils reservation, huruvida ej denna rätt stödjer sig på så bestämda författningar och försäkringar, att den icke gerna kan borttagas, utan att träda enskild rätt för nära, hvarföre jag således häruti instämmer med Utskins pluralitet. På de skäl, jag nu anfört, förenar jag mig med de herrar, som begärt återremiss. Statssamt Allm.
I sådant fall kunde icke 5 och 6 §§:ne qvarstå; emedan det står i den förra, att ”en hvar till brännvins bränning berättigad vare obetaget att anmäla sig lill dess ulöfvande under en eller flera månader.” Med flera månader kan lika väl förstås 2 eller 7, som 6, och detta stadgande skulle således stå i ovillkorlig strid emot beslu tet, i afseende på tiden. Derföre måste jag anhålla om Ståndets bifall till Utsk:ns hemställan i den nu föredragna §:n. Frih. Cederström: Det är i sanning en besynnerlig tolkning af besluten rör:de tiden, som Gr. Hamilton tillåter sig. Vi antaga med honom, att 6 månader är ett ultimatum af R. St:s beslut, rör:de tiden för brännvinsbränningens utöfning. Månne då icke tidens bestämmande till en eller flera månader skulle vara en inskränkning i denna tid af sex månader, eljer tror man sig äga rätt alt annihilera R. St:s beslut derom? Om R. St. besluta 8, 10 eller 12 månader, d. v. s. alla månaderna, så bade rättigheten alt anmäla sig för en eller flera månader i alla fall kunnat qvarstå, och äfven om R. o. Ad. instämt med PresteSt. om tidens bestämmande till 3 månader, så bade Svenska medborgare bort äga rättighet att anmäla sig till en eller två eller tre månader, på samma sätt som nu till en eller flera eller alla sex. Jag skulle förmoda, att det ej lärer blifva möjligt att advocera bort en så enkel sak, och ifall R. o. Ad. vidhåller sitt beslut, så är det Utsk:ns ovillkorliga skyldighet att inkomma med voter:s-propos:r. Hr von Hohenhausen: R. o. Ad. har redan beslutat, att tiden för brännvinsbränningens utöfvande skall blifva 6 månader af året. Nu är frågan, huruvida denna tid skall få delas i terminer eller ej. Detta ar det som utgör föremålet för öfverläggning, och hvarom beslut nu genast skall fattas. BondeSt:s förslag är, att förblifva vid hvad som hittills stadgadt varit. PresteSt. deremot har beslutat tidens inskränkande till 3 månader.
Men som din unga syster, hvilken, som du väl känner, är af en mera svag kroppsconstitution, nu af all genomgången alteration så affecterad blifvit, att hon nu är till helsan illa disponerad; alltså kan hon nu icke orka med att sig härifrån begifva, och jag henne icke heller ensam lemna, utan har Furst Galitzin, hvilken är en hederlig och estimabel herre, lofvat att pålitliga personer expediera, hvilka på allt sätt skola uppspåra, hvar du dig möjligen kunnat refugiera, och dig detta brefvet tillställa, på det du sedan må kunna nödiga demarcher taga, för att genast dig hit begifva. Som jag förmodar, kan du väl taga jungfru Malin med till din betjening, och kan du anbefalla fogden att komma för att kuska, kunnande jag sålunda få lägenhet att honom mina befallningar gifva: och bör han af de nyss uppburna, men oredovista medel, som han omhänderhafver, till din hitresa disponera. Skulle, det jag mig icke kan imaginera, du kommit längre ifrån vårt ödelagda hem, än att du facilement kommer åt att berörde personer till din tjenst employera, så öfverlemnar jag åt ditt eget jugement och omtanka, att uppå lämpligt sätt om din hitkomst arrangera, emedan jag här ej kan jugera hvad för dig lämpligast kunde vara. Endast må du med största promptitude allting arrangera, på det mitt hjertas oro må lindras och soulageras. Dock bör du iakttaga, att de personer, du till ditt beskydd och din betjening antager och choiserar, böra vara sådana, det anstår en fröken Boije hos sig hafva. Ehuru det väl torde förefalla dig mindre agreabelt, bör du dock tillåta de af fursten medsända ryska militairepersoner, att eskortera dig, ty det är sålunda säkrast. I hopp att snart få dig här embrassera, meddelar jag dig nu endast min välsignelse, och spar närmare detaillerande och redogörelse, till dess vi med Guds hjelp snart träffas. Min ömt älskade dotter, Din hulda och välaffectionerade Moder Catharina Boije.
Bor gare Ståndet hvarefter beslöts att till Ständerne åter öfverlemna ofvan nämde Kgl Proposition om Ultram. Besittningarne. — Öfverlades att hos Riks. Ständer gjöra hemställning om afgjörandet af formen för Grundlags frågors behandling. — lades på bordet. — Upplästes 2 :n skrifvelser från HofCansleren åtföljde af Protocollerne öfver KrigsKammarHandels och Finance Ärender hållne i Stats Rådet och Allmänna Beredningen. Utskottet öfverenskommer om hvilka Ledamöter som komma att utgöra hvardera af de 3 :n Fördelningarne. 3 :o d. 30 April Emottogos Eccles. Expeditions Proto coller. Granskningen af Stats Råds Protocollen börjades sedan Utskottet satt sig på tre afdelningar. 422 1812 års Riksdags Const. Utskott 4:0 S. D. efm. Protocolls läsningen fortsattes. 5 :o d. 1 Maji D :0 D :0 D :0 6 :o d. 2 Maji Läsningen af Protocollen fortsattes. 7 :o S. D. efin. D :o D :o D :o 8:o d. 4 Maji. D :o D :o D :o 9 :o S. D. efm. D :o D :o D :o 10 :o d. 5 Maji. D :o D :o D :o 11 :o d. 6 Maji D :o D :o D :o 12 :o S. D. kl. 11. Utskottet sammanträdde in Pleno och öfverlade, sedan granskningen af Handels och Finance Protocollerne nu var full ändad, hvarjemte Protoc. för d. 22 Febr. 1811 uppl. Beslöts att från Hof Cansleren begära åtskillige vid särskildte tillfällen förde, samt. ibland ministerielle sådana Protocoll som röra allmänt kända händelser. Upplästes Prot. Utdrag från Högl. Riddersk. och Adeln samt Högv. Preste Ståndet med communication af den und.
Uti I8II års Riks-Stat upptogs endast öfverskottet på 1810 års Sjö- och Landt-Tulls medel samt Acciserna, jemte Postoch CharttESigillatse-medlen; men öfverskottet pä Landt-rentorna eller Stats-Verkets Ordinarie eller ständiga Inkomster kunde då icke upptagas och beräknas, emedan beloppet deraf mäste utröna! af afslutade Landt’-Räkenskaper, eller derpå grundade General Stats-Förslag, hvilka ej förr, än till I812 års Riks Stat kunde erhållas. 2:0 Besparingar på 18 Io års Utgifter, enligt Bilagan Litt. C, 130,978 R:dlr 43 sk. 4 rst, Dessa hafva, på enahanda grund, söm, i anseende till öfverskottet på inkomsterna, blifvit anförd, icke eller kunnat upptagas och beräknas förr, än Uti I8I2 års Riks Stat. 3:0 Län af Banken.- Detta består uti dö medel, hvarmed Banken, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den '24 April 18I0, samt 18 §• Riksdags-Beslutet af den 2 Maj samma ar, borde biträda Stats-Verket till inlösen äf utfärdade och af Riksgälds-Contoiret accepterade Invisningar för Krigsskulder, och utgjorde en summa af 1,971,040 R:dlr 34 sk. 2 rst., samt borde på åtta Terminer eller Qvartaler, åren 18H och I8iq, utgå med 985,520 R:dlr 17, sk, 1 rst. för hvardera året. För Den 14 JuUt *3*3 För ar 1812 har, fördetta behof, fran Banken' blifvit reqvireradt och uttaget 809,000 Ridr.
Med åberopande deraf, att hinder för undervisningens behöriga fortgång i folkskolorna inträffat till följd deraf, att folkskolelärare finge, efter vunnen befordran till annan befattning, ofördröjligen lemna den han innehade, hafva, till förekommande af berörde olägenhet, hr doktor Abr. Nordström inom Högvördiga Preste-ståndet och riksdagsmannen Carl Dahlgren inom Hedervärda Bonde-ståndet föreslagit', den förre, att ett så lydande tillägg måtte fogas till 2 mom. af 6 § uti folkskolestadgan: -Lärare, som vunnit befordran till annan lägenhet, må icke, utan skolstyrelsens tillstånd, afflytta under pågående läsetermin eller förr, än ny lärare hunnit anställas;» samt riksdagsmannen Dahlgren, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t anhålla, att folkskolelärare må förklaras icke vara berättigad, att lemna sin en gång åtagna befattning förr, än sex månader efter det han skolstyrelsen derom underrättat, så vida han ej genom egen försorg kan anskaffa annan behörigen qvalificerad lärare, som af nämnde styrelse godkännes. På grund af motion vid sednaste riksmöte anhöllo Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Majit, att vid nyss åberopade mom. i folkskolestadgan måtte göras ett tillägg, så lydande: »Folkskolelärare ege icke, utan skolstyrelsens bifall, rätt att från sin innehafvande tjenst afflytta förr, än sex månader förflutit efter den dag då han hos skolstyrelsen anmält sin afsigt att från skollärare-tjensten afträda,» men Kongl. Majit som den 29 September nästlidne år meddeladt Nådigt beslut, i anledning af Rikets Ständers vid sednaste riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse om åtskilliga ändringar i folkskolestadgan, har der - » Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande. \:t> 67. vid icke funnit skäligt i Nåder bifalla Rikets Ständers framställning i den del, hvarom nu är fråga.