Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ja väl,» svarar Klercken, bragt ur fattningen en smula af allvaret, med hvilket hon slungar fram sin fantastiska slutkläm, »men jag förstår ändå inte, hvad denna tillfälliga och ytliga likhet kan ha för innebörd. Jag anar något mystiskt och dunkelt därunder, förstås, men med förlof sagdt, så tror jag sist och slutligen att ni endast vill göra narr af mig. Det är allt hvad jag kan sluta mig till.» Fru d’Ottange blir stående på stället. De ha under tio minuter alldeles mekaniskt och frånvarande förflyttat sig framåt sida vid sida, utan att gifva akt på någonting annat än hvarandra. Nu ser hon sig omkring med ett uttryck som om hon kommit till sig själf igen, tager några snabba steg öfver vägen och sätter sig på stenbarrièren, som följer vägen åt på sjösidan. Hennes ansiktsuttryck har förändrat sig helt och hållet, det viljefasta, nästan fanatiska draget är borta, och i stället träder ett litet, mycket sorgset smålöje fram på de vackra, bågformade läpparna. Blicken förlorar sin skärpa och starka glans, och hennes stämma är en helt annan persons, när hon ändtligen gitter svara: »Hvarför skulle ni jaga bort min vackra dröm med edra hårda och tanklösa ord? Er lilla lumpna egenkärlek har alldeles brutit min säkra fattning, och hela min siarförmåga är borta.» »Hysteri!» tänker Klercken ett ögonblick, men känner i detsamma synd om henne. Än sedan, om det var bara hysteri och öfverspändhet? Hon var långt intressantare, långt vackrare, långt större och starkare nyss. Nu förefaller hon honom som ett torkadt skal, som en kautschuksballong, därifrån man låtit en del gas strömma ut och som fallit i fina rynkor och veck efter sin spänstiga, stigande fullhet ögonblicket förut. Han är nästan ångerköpt och söker förgäfves efter några uttrycksfulla och vackra ord att försona sin tanklöshet. Slutligen nöjer han sig med några helt vanliga: »Ni är alldeles för känslig för ett afbrott – nästan lika känslig som jag själf. Bara en liten smula nyktert förnuft, och ni tappar bort hela er säkerhet och er inspiration!» »Hvarför då afbryta mig?» »Jag kunde inte annat.
Tillökning i Beklädnadspenningar åt Trumpetare vid Artilleriet, 27 å 20 R:dr 540: — Till Bevä rings - manskapets beklädnad, etc 26,666: 32. Indelda räntor Lifmundering för indelda Infanteriet Inqvarterings-kostnader i Stockholm, 702,786.36. 2. 389 För slag s-anslag Till ordnande af inqvarteringen i Stockholm, Reservations-a\siaoInqvarterings-kostnader i landsorterne, Förslags-anslag “ Salpeter-uppköp Ved och ljus för Fästningsoch Garnisons-orter . 40. diverse Anslag. Spanmåls-upphandlingsoch Bageri-kostnader Durchmarche-kostnader, Reservations-anslag, 1852 års Afgår: Öfverflyttning lill 5:te Hufvud-Titeln . Reseoch Tråklarnents-kostnader, Förslags-anslag Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. in m. 11. Verk, 1852 års anslag 20,000: — 12.000: — r Krigs-Kolles tunt Afgår. Öfverflyttning till Krigs-Kollegii Aflönings-sta 'b1- m. m. Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus Kansli-Expedition, Förslags-anslag Afgår: Öfverflyttning till Expeditionens Aflönings-stat 300: — samt för jemnande af Hufvud-Titelns slutsumma ... .3: 31. 4,500: 900: “ur Departementets 2,627:43. 8. I n d e 1 d. Mått. Värde förslagsvis, ä 6f R:dr T:n. Oindeld. i Mått. Stockholm den 22 September 1854. Expeditions-Utskottels Förslag till anderd. Skrifvelse, iV:o 129. 267 arméen, näst efter Artilleri-regeménterne; hvarjemte E. K.
Dm krono/brefbäring^ffplbigheten; 42:0. ben 23 (September, angäenbe ett foränbrabt antoänbanbe af ben | procent, forn af fterbhuä inom Carlftabä (lift nit erlägges till *£)ofpitalet berfläbeé; 43:0, angäenbe foreflagne anbringar i kongl. $6rorbnin# gen ben 19 december 1827, angäenbe fjemmanéflpfning ocf) jorbaffonbring; 44:0. t anlebning af kongl. “DJla/itä SQäbiga ^ropofftion, att kongl. gororbningen j,en december J827, om fKmmanéflpfning och (orbaffönbring, mä äfmen gälla i affeenbe ä (Sätern 9vä# och £Rär$# farn t ^rälfehemman; 4v:o. ben 28 (September, om förklaring och tillägg i kongl. kungorel? fen ben 17 ^Dtarä 1824., om oeconomiffa befigtningar ä kprfoherbe^boftällen; 46:0. angäenbe äbo# och befittningSrätten till be fä fal# labé fprfohemmanen i $allanb; 47:0. ben 19 öctober, angäenbe t3Bejrel#€ontrolleuri5#befattningarne, famt om betfore erforberlige foffnaber; 48:0. -— om foreffrifterä mebbelanbe till kongl.
Vid den tonvigt, som hon lade på det sista ordet, såg kusin Jean hastigt upp. ”Behåller kusin Blenda ännu sina små romantiska idéer – och jag som hoppades att de redan blifvit drifna på flykten!” ”Hvad romantiskt är deri, att jag ej kan älska en borgare?” ”Är ni alldeles säker på att ni ej kan det, eller bättre sagdt, är ni säker på att instinkten bestämdt skall upplysa er, om ert val händelsevis faller på en sådan?” ”Händelsevis – tror ni att jag kunde det ringaste fästa mig vid en person händelsevis, utan att veta hvem han vore?” ”Nå men, min fröken, ni förbryllar mig alldeles!” ”Hur så?” ”Jag hoppades att ni åtminstone med en känsla af välvilja erinrade er den vän, som ni förvärfvade i Wennersborg, och nu behagar ni försäkra att ni icke det ringaste fäster afseende vid mig!” ”Vid er?” ”Ja, vid mig!” ”Känner jag då icke er?” sade Blenda med ett hjertligt skratt. ”Icke, så mycket jag vet!” ”Men så är det ändå! Ni tror er ha bevarat ert inkognito så väl, och vet ni hvad – redan innan jag talat ett ord med er i Wennersborg, visste jag hvem ni var.” ”Verkligen?” ”Jaha!” ”Jag tar mig likväl friheten att betvifla riktigheten af er kunskap Men tillfredsställ min nyfikenhet och säg hvem ni tager mig för – det är alldeles nödvändigt att jag får veta det?” ”Förlåt mig, min herr kusin, det är alls icke nödvändigt, och jag ärnar icke mer tillfredsställa er nyfikenhet, än ni under hela långa tiden funnit nödvändigt att tillfredsställa min. Ni är för mig kusin Jean, jag är för er kusin Blenda, och dermed är saken uppgjord!” ”Tills vi komma öfverens om någon ny uppgörelse – är det så?” ”Just så!” ”Och emellertid lofvar ni ju att tro min försäkran – den jag gifver er vid min heder – att ni alldeles icke vet dens namn, som ni, genom kännedomen af hans handlingar, tillåtit att söka förvärfva er gunst!” ”Hvad säger ni, kusin: min gunst – nej, dertill har jag visst icke gifvit någon tillåtelse!”
Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, dels för flyttande af den botaniska trädgården i Lund beviljat eli anslag af 42.000 R:dr, deraf likväl endast hälften, eller 21,000 R:dr, må under nästa stalsreglerings-period med en tredjedel, eller 7,000 R:dr årligen, lyftas; dels ock för uppförande af ett ändamålsenligare vexthus anvisat en summa af 33,000 R:dr, att för en gång fiån Riksgälds-kontoret utgå. 73:o. För fyllande af Veterinär-inrättningens i Stockholm behof af tillfällig beskaffenhet, har E. K. Majit begärt: till sådana byggnadsarbeten å den inrättningen tillhöriga egendom, som, eller af E. K. Majit godkänd plan, kunde profves mest be höflige . R:dr R:mt 13.000: — till islåndsältande af inrättningens smedja , „ 15,000: — och lill inköp af kemiska och fysiska glas, apparater, botaniska och drogue-samlingar m. m „ „ 2,000: — eller tillhopa R:dr R:mt 30,000: — Expedilions-UtsktItets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 197. 205 Beträffande förstnämnda anslag innehåller det den Kongl. Propositionen bilagda Statsråds-prolokollet, bland annat, att Direktionen för Veterinär-inrättningen, uti sitt underdåniga memorial angående de anslag, hvaraf inrättningen vore i behof, gjort framställning om beviljandet, jemte andra, af följande belopp, nemligen: 25,142 R:dr 50 öre för verkställande af nödiga reparationer å inrättningens byggnader; 12,000 R:dr för åstadkommande af ökadt utrymme för analomi-sal och obduktionsrum med dithörande smärre lägenheter, hvilket, enligt Direktionens tanka, kunde bäst vinnas genom inredandet af det s. k, torkhuset, samt 68,000 R:dr för uppförande af en audiloriioch musei-byggnad.
Majus förslag, att till en skansanläggning vid Oxdjupet anvisas för år 1867 ett belopp af 100,000 R:dr. Exp ed i ti o 11 s - Li (sko Hets Förslag till underd. Skrifvelse, J\:n 67. 21 57 :o. Befästningar ne vid Carlskrona. Enligt hvad af Statsråds-protokollet iuhemtas, hade Chefen för Ingeniörkorpsen framlagt planer och förslag, afseende Kungsholms fästnings förstärkande och komplettering. Derest de härmed afsedda förändringar komme till verkställighet bringades visserligen denna fästning i ett fullt brukbart stånd äfven mot nutidens anfallsvapen. Den kunde likväl icke lemna något rätt kraftigt försvar åt stängsellinierna, hvartill verkens lägen icke voro lämpliga, såsom helt och hållet förlagda efter andra försvarsgrunder, eller att tidigt kunna möta en inseglande fiendtlig flotta med skott långskepps. Det klefve således, efter Chefens för Ingeniörkorpsen tanke, angeläget att ordna detta försvar utom fästningen, och ingen plats egnado sig härtill så väl som undervattensgrundet Dynan, beläget sydost från Drottningskär och omkring 800 fot från stranden af Aspö. Ett förslag hade derföre blifvit upprättadt att. förse detta grund med en för ändamålet lämplig befästning, bestående af 11 stycken bepansrado kasematter för de grofsta pjeser mot inloppet och stängsellinien, samt 10 stycken vanliga kasematter mot landsidan och till boskjutning af terrängen framför Drottningskär. Genom denna enda anläggning på Dynan vunnes det dubbla ändamålet att få en ytterst kraftig beskjutning mot inloppet och på samma gång ett godt försvar för Drottningskär och Aspölandet; varande kostnaden för denna befästning beräknad till 956,396 Ridr 79 öre. Sedan de sålunda föreslagna befästningsarbetena blifvit utförda och vederbörligen bestyckade, samt sedan den under byggnad varande skansen vid vestra Hästholmen fulländats, blefve försvaret af Carlskrona inro redd tillräckligen tryggadt, så vidt det vore på fästningar beroende. Dertill komme dessutom do redan färdiga stängselflottorna, utan hvilka något rätt tillförlitligt försvar af inloppen icke kunde åstadkommas.
Men jag hoppas, alt vi dock skola så långt framskrida påden Conslitutionella banan, att den tid en gång kommer, då äfven Svenska Medborgare med förvåning skola läsa och knappt vilja tro, att då Konungen sjelf föreslagit en bestämd gräns för Commandomål till förekommande af den Militaira förvaltningens ingrepp i de civila Auctboriteters, en del af Lagstittande makten förkastat ett så liberalt förslag, oaktadt samma makt (Riksens Ständer) vid nästföregående Riksdag ansett nämnda gräns ej vara i våra Grundlagar nog tydligt uttryckt, och ConstitutionsUtskottet då på samma grund i ett anmärkningsmål ej ansett sig befogadt, att till ansvar använda den §., som derom stadgar, samt sedan godkändt Konungens Förslag om denna § Om derföre tillägget vore öfverflödigt i ett afseende, skulle dock dess antagande befria $. från den vid -sista Riksdag, der tillagda felaktighet, ’ att ej vara nog tydlig. Jag medger, att knappt något Rikes Historia kan framte exempel af ett Förslag från executiva makten till inskränkning af dess egen myndighet, och att det ovanliga häruti kunnat väcka farhågor hos en och annan, sorn ej närmare undersökFörslaget, eller kännt dess motiv och ändamål; j synnerhet då man tillika fick hör», att Förslaget var blott negativt och ej positivt, och att förslaget beskref en Circel m. m. dylikt. Åro väl Tio Guds Bud mindre positiva eller bindande, fast de fleste i formen äro negativa? Då frågan är om att inskränka ea Den 15 Maji e. rn, 187 menniska® eller en myndighets befattning, så är det åtminstone likså nödigt, att uttrycka, hvad han icke får befatta sig med, som hvad han får befatta sig med. 1 Konungens Förslag uttrycktes begge delarne, meni detäldre stadgandet blott den ena delen. Förslaget innehöll utomdess ordagrannt äfven det »äldre, blott positiv» stadgandet, och ett tillägg, som, oaktadt sin negativa form, hade en positiv bestämning.
Derefter kommer: »Hvarje annan inom borod nings-distriktet bosatt person vare skyldig att, så vida han icke de 2:ne nästföregående åren deltagit i distriktets bev:sberedning eller är af laga förfall hindrad, emottaga förordnande att vara ordförande eller ledamot i beredningen;» och sist står: »Utom distriktet bosatt person är icke, utan sitt eget Den 16 Maj e. ui. 193 medgifvande, skyldig att sådan befattning sig åtaga.” Detta sista mom. är uppenbart stridande mot det första; ty om kronofogden är boende utom distriktet, så är han ju genom denna generella föreskrift frikallad från att vara ordförande. §:n kan äfven läsas så, att kronofogdens skyldighet skiljer sig från andras deruti, att han är skyldig att åtaga sig förtroendet hvarje år, under det att andra blott hvart tredje år dertill äro skyldige. Det ligger således en tvetydighet i §:n, som bör rättas, hvarföre jag anhåller om återremiss. Gr. Lagerbjelke: Sannolikt har den siste värde tala ren läst ifrågav:de §, sådan den förekommer pag. 20, och icke iakttagit den rättelse, som pag. 71 deruti blifvit gjord. Så snart man läser denna förändrade lydelse, finner man att §:n är delad i 2 morn., och då förfaller den af Gr. Hamilton gjor da anmärkningen. Då jag emellertid nu har ordet, ber jag att få fästa uppmärksamheten på, att när man vill inrätta dehär åsyftande beredningarna, måste man ställa så till, att de kunna komma till stånd i alla händelser. Jag tror, att det skall blifva lätt för K. M:ts Befide att öfvertala personer att åtaga sig detta besvär, men det kan verkligen inträffa inom en eller annan socken att icke mer än en enda person är lämplig till ordförande. Om nu denna person icke kan eller vill åtaga sig saken, så finnes det ingen annan utväg, än att medgifva, det kronofogden må vara ordförande. Det är således en ultima ratio, på det att lagen må under alla omständigheter städse kunna bringas till verkställighet. Jag anhåller om bifall. Hr lteutersvärd:
Det kan och bör således ej förnekas, att ju icke efter 1837 års felslagne skörd och derpå följde stränga vinter samt 1838 års svaga årsväxt, äfvensom vid lifsmedlens under de senare åren af qvinqvenniet höga pris, omisskänneliga tecken antydt, att bland den för ,daglön arbetande folkklassen rädt en viss förlägenhet, sorn, om den än låter närmast förklara sig af nyssherörde tillfälliga orsaker, dock synes hafva sin rälta grund i den obesutne elier lösa befolkningens tillväxt med större steg, än näringsutvägar och arbetsförtjenst hunnit blifva för dem tillgänglige. — Föijderne af det hinder, samma orsaker emellertid synas hafva uppställt emot folkökningen eller åtminstone mot dess öfverdrift, må fördenskull kunna anses, för detta fall, såsom mera nyttiga än skadliga. Påståendet, att folkets fysiska styrka skulle i senare tider hafva aftagit, kan jag för min del icke antaga såsom regel, liänfördt till det yngre och uppväxande slägtet. Ulan har jag tvärtom flere anledningar, hemtade jemväl från erfarenheten vid bevärings-mönstringarne, att anse detsamma oriktigt, i synnerhet som ökad produktion af födoämnen och större tillgång på beklädnadsförnödenheter beredt allmogen tillfälle att lefva och kläda sig bättre än förr. —- Men undantag från detta omdöme måste jag likväl medgifva, dels för de lyckligtvis ännu sällsporda fall, då ungdomen dagligen och öfverflödigt nyttjar bränvin, dels ock för den yngre population, som, tillkommen efter i backstugor och inhyses bosatte hjonelag, blifvit uppfödd under fattigdom och brist, i följd af föräldrarnes lelslagna beräkning att subsistera såsom oberoende arbetare. — Här, såsom i andra Rikets landskap, förhåller det sig eljest så, att bergsoch skogs-trakternes inbyggare ära i allmänhet resligare och starkare, än slättbygdernes. Folkets lynne och bildning måste, uti ett Län af så betydlig storlek och der naturen antyder så olika föremål för verksamheten, framte många skiljaktigheter.
Då fast egendom, som under sistförflutna tio år blifvit såld eller undergått ofvanomförmälda värdering, uppskattas högre eller lägre än den sednast betingade köpeskillingen eller den godkända värderings-summan, böra de särskilda skäl, hvilka dertill föranled t, i Taxerings-handlingarne eller Kommittéens protokoll antecknas. Åbyggnader å stadsegendom samt öfriga i denna §:s 4:de punkt uppräknade hus och byggnader få ej heller, ulan på enahanda sätt tillkännagifven särskild anledning Forsla;i till Instruktion för Taxerings-förrättningarna. 5 upptagas lill lägre värde än det, för hvilket samma byggnader äro hos allmän brandförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. § B Vid de fall, då förevarande taxering af fast egendom icke kan grunda sig på köpeskilling, hyra eller arrende, hvpotheks-värdering eller brandförsäkring, bör, på det en jemlik och rättvis taxering samt författningsenlig beskattning må tillvägabringas, egendomens värde upptagas till ett belopp, som, med hänsigt till densammas storlek, beskaffenhet, förmåner, läge och afsättnings—tillfälle samt öfriga kända eiler upplysta förhållanden, motsvarar uppskattnings-värdet å andra i närheten belägna, jemförliga egendomar, derå ofvan uppgifna taxerings-gruuder kunnat tillämpas; åliggande det för öfrigt vederbörande taxeringsmän att, enligt deras på förut egande kännedom elier under taxerings-förrättningen vunna upplysningar grundade öfvertygelse, uppskatta hvarje egendom till dess verkliga värde. § 6. Då fast egendoms värde beräknas efter dess afkastning, bör behörigt afseende fästas å de grundskatter samt öfriga utskyIder, som utom allmänna bevillningen skola af samma egendom utgöras, så att värdet å en med dylika skattebidrag jemförelsevis högre belastad egendom skäligen minskas i förhållande till det värde, som åsättes en af skatter och andra utskyIder mindre betungad, fastän till storlek och beskaffenhet för öfrigt dermed jemförlig egendom. Då frälseränta förenats med eganderätten till den jord, hvaraf sådan ränta dittills utgått, skall samma egendoms taxering höjas i förhållande till sagda räntas värde.
Antogs, så lydande: "Till grundfond för Allmänna Hypotheks-Banken öfverIcmnar Rikets Ständer åtta millioner Riksdaler uti obligationer af samma lydelse, som de, hvilka af Riksgälds-kontoret för den inhemska upplåningen utlärdas.” 8 5. Ståndet beslöt, att denna § skall utur förslaget utgå. 8 6. Godkändes, enligt Memorialet, N:o 40. 8 7- Momentet I antogs, så lydande: ”Då särskilda Hypotheks-föreningar, hvilka, såsom delegare, uti Hypotheks-Banken ingått, till erhållande af lån, ställda på viss årlig afbetalning, sig anmäla och erforderliga säkerhets-handlingar derför i beredskap hafva, bör Hypotheks-Banken, i den mån den pröfvar allmänna penninge-stäilningen vara dertill lämplig, samt så vida andra för ändamålet användbara medel icke för densamma äro att tillgå, om upptagande, för de sökandes behof, af sådana lån emot räntebärande, till innehafvaren ställda, på viss årlig afbetalning lydande obligationer, vidtaga erforderliga åtgärder.” Momentet 2, enligt Utskottets förslag, afslogs och i dess ställe skola införas två momenter, så lydande: Mom. 2. ”Utan Kongl Maj:ts och Rikets Ständers medgifvande få dock Hypotheks-Bankens upplåningar, sammanräknade, ej öfverstiga en summa af 40 millioner Riksdaler Riksmynt.” Mom. 5. ”Likaledes må ej, utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers medgifvande, några nya lån af Hypotheks-Banken upptagas, sedan trettio år förflutit efter den dag, då Kongl. Maj:t fastställt Hypotheks-Bankens Reglemente.” Det af Utskottet, i Memorialet, N:o 40, föreslagna tredje momentet, som blifver det fjerde, bibehålles. 8 8. Gillades., enligt Memorialet.
Emellertid blef dagen mig fördömdt lång, jag började känna mig hungrig och blef deraf ännu mera otålig. Jag tänkte taga en af alla dessa böcker som funnos, men skåpen voro lästa, och ingenting annat än nöjet att läsa deras titlar återstod mig; jag försökte somna igen, men, som man sällan kan njuta af denna Guds gåfva just när man helst önskar det, så kom ingen sömn i mina ögon: dessa båda rum, som så oförmodadt blifvit gränsen för min frihet, hade jag redan flera gånger undersökt; de erbjödo icke mera något nytt, och ändå vandrade jag omkring i det lilla kabinettet, för fjerde gången mönstrande hvarenda en af de gammalmodiga möblerne, och i synnerhet den stora messingsbeslagna pulpeten, som hela tiden retat min nyfikenhet. Der han stod så hjulbent med sin tjocka buk och den sneda klaffen uppöfver, tyckte jag – i harmen att inte med mina blickar kunna genomtränga denna väl tillslutna klaff – att han liknade en cyklop, som gapskrattande kastat sig baklänges och genom nyckelhålet – sitt öga – plirade på mig, liksom gäckande min nyfikenhet. För att komma ifrån denna försmädliga persedel, vände jag mina blickar beundrande på en hvit alabaster-urna af sällsynt skönhet, som stod framför en stor spegel infattad i väggen, och tog slutligen en ländstol, hvilken jag ämnade lyfta fram för att sätta mig och vända ryggen åt den frestande byrån, då öfra delen af ryggstödet stannade i min hand, och stolen stod på samma ställe orörlig. Någonting klingande föll i detsamma ned på golfvet; vid mina fötter. Jag böjde mig ned och upptog en liten nyckel; stolen hade icke gått sönder, den öfra karmen var gjord att lyfta af och tjenade som lock till den låda, hvilken det breda ryggstödet bildade, och som tycktes tjenat till förvaringsrum åt nyckeln, som fallit ur då jag så häftigt ryckte till stolen. – Det här huset har då icke en, utan tusen besynnerligheter, – mumlade jag för mig sjelf; – jag har aldrig sett förr att man nyttjar ländstolar till nyckelskåp, men – lika godt, denna nyckel lär icke varit nyttjad på temligen lång tid då den kan vara så rostig men – hvem vet
Men jemte en sådan, den amhulatoriska methodens, orenlighet, i hvad beträffar skolungdomens sedliga uppfostran, är det nu också af de många hopblandade läroämnenas olikartade innehåll en naturlig följd, att hvardera liniens ynglingar, vid inträdet i det praktiska lifvet, icke kunna medhafva från skolan den grad af det slags olika duglighet, som, efter hvardera liniens olika syftning och bestämmelse, hade kunnat och bordt å hvardera linien särskildt uppöfvas och utbildas. Och sådant synes mig innebära någonting äfven i det afseendet sam hällsvidrig t, att de unga och lättböjliga förmon genheterna och själskrafterna ej blott medelst mångläsningen försplittras eller hämmas, utan äfven, i följd af de sammangjutna ämnenas olikartighet, möjligtvis missbildas eller missrigtas, och det till förfång för sjelfva samhällsordningen. Ty äfven sambällslifvet är ett skollif, fast i större skala, och äfven detsamma har likaledes sina tvänne stora bildnings-linier. Men ock derföre, att man vanligen förbiser skillnaden emellan bildnings-linierna utom skolan, förbiser man dem äfven och vill förblanda dem inom densamma. Det är den stora skillnaden emellan det enskilda lifvet och det offentliga, eller den stora skillnaden emellan å ena sidan samhällets yttre reala natursida, med dess naturfria och privatpersonliga, industriela och kommerciela förfoganden, och, å den andra, samhällets universela så alt säga ande-sida, eller den, alla enskilda intressen förmedlande, allt enande och ordnande samhällsmakt, som företer sig under formerna af Kyrka och Stat. Och här är det, likasom i skolan, en ofrånkomlig skiljaktighet emellan, å ena sidan, en lifvets real-linia, der allt vetande blir naturkunnighet eiler real-vetande, och all gerning en real-verksamhet, och, å den andra sidan, en humanistisk bildnings-linia (statens och kyrkans), der allt vetande blir ordskunnighet, och ali handling en andelig verksamhet medelst ordets gerningar.