Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Franska Utrikes Ministerns depesch af den 22 Februari och i härvarande Franska sändebudets skrifvelse af den 7 Mars, antyda nogsamt, att Frankrike icke är sinnadt antaga äfven den lägsta af omförmälda taxebestämmelser, utan fasthellre fäster synnerlig vigt vid surtaxens bestämmande i full reciprocitet med hvad inom Frankrike är gällande, eller till \ 5 francs par hectolitre ren alkohol, motsvarande ungefärligen \ 4 öre per kanna af 50 °/0 alkoholhalt. Ur det Franska härvarande Sändebudets skrifvelse ville deremot synas framgå, som skulle man i Frankrike Bränvin och Sprit. 20 icke fästa någon vigt hvarken dervid, att surtaxens nedsättning skulle omfatta bränvin och sprit af säd eller rotfrukter, eller vid nedsättningens tillämpning jemväl på bränvin, som indirekte hitföres från Frankrike, utan fasthellre förnämligast afse lindring i afgilten för Frankrikes egendomliga sprittillverkning af vindrutvor och frukt samt till och med icke ogerna se fastställandet af en differentialtull till förmån för dessa Franska produkter vid direkt införsel. Härigenom har man likasom anvisat en utväg att undgå de betänkliga olägenheter, hvilka under vår nu gällande exceptionella lagstiftning angående den inhemska bränvinstill verk ningen otvilvelaktigt skulle uppkomma genom surtaxens allmänna nedsättning betydligt under hvad tulltaxan för närvarande bestämmer. Vore den inhemska tillverkningen till tid och tillverkningsbelopp en fullkomligt frigifven fabrikshandtering, skulle någon betydligare skilnad emellan tillverkningsoch införselsafgifterna svårligen kunna bevisas vara af behof påkallad, då Sverige i allmänhet exporterar sådana råvaror, af hvilka bränvin tillverkas, och sjelfva tillverkningen icke är af beskaffenhet att emot utländsk medtäflan erfordra något högt skydd. Men så länge omförmälda inskränkningar i den inhemska fabriksrörelsen qvarstå, härflyta deraf otvilvelaktigt både verkliga och i allmänna föreställningssättet djupt rotade, om ock öfverdrifna farhågor för en närmare likställighet i allmänhet emellan tillverkningsoch tullafgifterna.
Jag kan icke med visshet erinra mig ordalagen lill de skuldförbindelser, som till Banken gifvas, men det minnes jag bestämdt, alt 3 månader efter anmaningsbrefvens utfärdande, skall man lagsökas om liqvid icke sker. Jag tager för gifvet, alt Banko-styrelsen icke kan lemna ett lån på sådana vilkor att det icke, under några omständigheter, skulle kunna upsägas. Hvad angår Gr. Mörners hemställan om det förminskade arbetet, så är jag fullt förvissad derom, att, sedan B. o. Ad. har bifallit den af Utsk. föreslagna mindre komitéen af 3 personer, för reglerande af Bankens angelägenheter och dessutom en motion blifvit inom Utsk. väckt, om indragning af flera tjenster i Banken, indragning verkligen kommer att ske af de tjenster, hvilka, till följd af anmaningsbrefvens uphörande, kunna anses öfverflödiga. Frih. Stjernstedt, Jakob Thedor: I händelse R. o. Ad. bifaller, hvad BankoUtsk. nu har tillstyrkt, så möter visserligen icke något hinder för Banko-styrelscn alt vidtaga en sådan upsägning, som Utsk. här har tillstyrkt. Jag har efterhört detta förhållande och fått den' uplysningen att under likartade omständigheter med denna, sådana upsägningar förut skett och haft till följd, att den åtgärd, Banko-styrelsen velat vidtaga, kunnat verkställas. 106 Den 18 Juni f m. Gr. Gyldenstolpe: Dessa fastighetslån äro ställda på 6 måders upsägning. Således kan det icke förvägras Banken, att, när helst Banken så för godt finner, upsäga desamma. Hvad sjelfva tjensterna beträffar, så kan naturligtvis icke anmaningsräkningarnes Utskrifvande föranleda någon besparing, emedan de, som besörja denna utskrifning icke hafva någon annan ersättning derför än den lön de åtnjuta för sina ordinarie tjenster. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Likväl tror jag att inom England ingen nu påstår dess stora statsskuld vara en orsak tili välmågan, utan tvärtom att landets stora rikedom, sätter det i stånd att håra tyngden af den stora skulden, och att denna rikedom ånna mera skulle stiga, om ej alla industriella företag måste betungas med dryga skatter i och för råntorne å Statsskulden; skatter, öfver hvars tryckande börda Parlamentet hvarje session erhåller klagomål Irån alla Rikets delar. Jag tror mig äfven böra nämna, att ingen del af Englands Statsskuld tillkommit för att förvandla Staten till ett låninstitut åt enskiite, utan endast för Statsbehof; äfvensom att Engelska skulden ej circulerar såsom mynt, Skullé Herr Tham* anförande vara grundadt om sedelstockens större belopp från 18 io i8i5 ån nn, oaktadt under en vida. lägre cours, så visar detta, tvärtemot hvad Herr Tham vid ett annat tillfälle anfört, att, ingen myntbeståmniog år möjlig, utan genom, en verklig realisation. Herr Thams satts, att ingen jemförelse emellan andra länder och oss kan äga rum, delar jag ingalunda. Jag tvärtom, tror, att samma orsaker i alla länder alltid ver-, kat samma resultater, och att således vi kunna. Den 11 April f. rn. begagna andra nationers erfarenhet, för att, undvikande deras misstag, använda det nyttiga i deras girna efterdömen. 4 Grefve Posse, Carl Henric: Jig ämnar ej upptaga tiden med en lång discnssion i ett så interessant ämne. Jag vill blott fästa mig vid ett yttrande af den sista värde talaren, nemligen att myntets vacklande värde anses af honom, i öfverensstämmelse med hvad FinanceComittén yttrat, vara den enda och sanna orsaken till landets nuvarande förlägenhet.
Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Den anmärka., som sednast blifvit gjord, vill jag ej upptaga, helst jag tror, att densamma, åtminstone hvad sjelfva beräkningsgrunden för utgörande af underhållskostnaden beträffar, blifvit tillräckligen vederlagd genom hvad redan blifvit anfördt. Men då jag innerligen önskar framgång åt denna vigtiga sak, så anser jag, lika med flera andra ledamöter, det vara nödvändigt att göra medlen, till erhållande af ifrågavar. bildningsanstalter, så litet tryckande som möjligt; ty eljest kan afvoghet mot hela förslaget uppkomma; aldraminst tior jag att sådana föreskrifter böra deri inflyta, som sakna billighet oell rättvisa. Till denna cathegori tror jag dock kunna hänföras stadgandet i 2 §:n, alt hvarje församlings medlem skall deltaga uti ifrågavar. skolbyggnad, således äfven de medlemmar inom församlingarna, som redan inrättat och underhålla egna skolor. Obilligheten häraf inser livar och en. Jag skulle derföre önska att ett tillägg lill nämnda § gjordes, hvarigenom den, som redan underhåller en fast skola för minst 3o fasta arbetares barn, befriades från ifrågavar. skyldighet alt deltaga i kostnaderna för sockenskola. Om denna min framställning gillas, skall jag uppgifva den redaction af §:n, som jag önskar måtte antagas. Hr Ribbing, Arvid: Frih. Cederströms anmärkn. i afseende på bidragande till kyrkobyggnad skulle jag vilja understödja, såvida sorn efter de ord, som här finnas utsatta, äfven skulle åberopas 26 cap. 1 §:n Byggo.-b:n; men att borttaga berörde ord, nemi.:
Deputerade i underdånighet, förklarat deras synnerliga förtrytelse öfver de tilltags na, Den 11 Mars, 445 na, särande, fast magtlösa forsöle, hvilka förnummits vara vågade, att göra i', d. Konungens och och dess efterkomrfiandes förmenta anspråk gällande. X sammanhang dermed få nu Riksens Ständer i underdånighet öfverlemna de beslut, de, i anledning af dessa försök, funnit sig befogade att enhälligt fatta. Riksens Ständer anhålla nemligen hos liders Kongl. Maja i djupaste underdånighet, det täcktes Eders Kongl. Maj:t låta föra personerna af det fordna Konungahuset till minnes, att det beslut, i grund hvaraf de njuta sina pensioner och inkomster ifrån Sverige, innehåller deras förbindelse, att med stillhet och utan mindsta försök af motverkan anse sakernas stadgade ordning i detta Rike. De åro af den tanka, att hvad redan handt svårligen kan anses annorlunda, än sorn Co ntraetets brytande å deras sida, hvilket förr eller senare måste följas af detsammas upphörande afven å Svenska Regeringens sida. Riksens Ständer anhålla derföre, det täcktes Eders Kongl. Maj:t hos det Storhertigliga Badenska Hofvet yrka en nöjaktig förklaring öfver hvad å detsammas åtgärd synes hafva berott, saint en offentlig försäkran, att dylika tillbud ej mera skola förnyas, hvarjemte de åt Eders Kongl, Majit* Nådiga bepröfvande i underdånighet öfverlemna att, under afvaktan af svar, provisoriskt låta innehålla med alla utbetalningar af förutnämnda rentor och underhålls-inedel, så framt det skulle nödigt synas. Slutligen vilja Riksens Ständer härmed i underdånighet hafva förklarat, att om ett Den 11 Mars. ett tillfredsställande svar jemte lämplig garanti för vederbörandes framtida förhållande alldeles skulle uteblifva, Riksens Ständer nu hafva samtyckt, att all utbetalning af berörde medel förklaras vara för nu oell alltid upphörd. Riksens Ständer framhärda m. in.
Jag vet nogsamt, lika väl som han, att svårighet understundom upstår att finna ledamöter inom detta Stånd, hvilka vilja tillbringa sommarmånaderna här vid Riksdagen; men derföre att ett sådant förhållande eger rum inom ett Stånd, kan jag för min del icke finna att skäl finnes för bifall till ett förslag, då icke enahanda förhållande existerar inom de öfriga Stånden. Vill ej R. o. Ad. här sammanträda, då kan det vara tid för den att afsäga sig sin representationsrätt; men jag föreställer mig att så länge det finnes ledamöter inom Adeln, som vilja utöfva denna dyrbara rättighet, så skola de också här sammanträda och villigt uppoffra de enskilda fördelarne för det allmänna bästa. Vidare har Gr. af Ugglas yttrat, att det icke skulle vara så svårt att få kanslibetjening, om Riksdagen blefve prorogerad. Jag får med anledning deraf underrätta Hr Gr:n derom ätt, fastän denna dråpliga förändring ännu icke blifvit införd, har dock den största svårighet yppat sig vid denna Riksdag att få duglig betjening; ja, för att få personer, hvilkas skicklighet och arbetskraft kunde göra dem tjenliga till Sekreterare inom Utskog har man rent af fått supplicera hos dem att mottaga platsen. Jag har sjelf varit i detta predikament under denna Riksdag, sedan R. o. Ad. täckts hedra mig med den främsta platsen inom ett Utsk., och enahanda har förhållandet jemväl varit för en annan ordfrde inom ett annat Utsk., ehuru han var lycklig nog att erhålla den jag önskade till Sekre terare, men hvilken vägrades mig. När nu förhållandet redan är sådant, hvad skall det då blifva om Riksdagen prorogeras. Vi veta S24 Den 14 December f. m. att från landsorten mångå dugliga och utmiirkta tjenstemän upresa för att vinna anställning vid Riksdagen; men skulle den prorogera» under några månader, torde det hända att, just, dessa utmärkt» personer resa bort, och då blefve det säkert ganska svårt att återfå dem, emedan deras egna göromål under tiden kunna hafva undergalt, sådana förändringar, att, de icke kunna ånyo tjenstgör» vid Riksdagen.
Vid lörekommen erinran derom, huruledes i Westerås stad för åtskilliga varor och effekter uppbäras vågoch mätare-penningar, jemlikt derå af K. M:t den 2 Juli 1816 i Nåder gillad Taxa, och jemväl särskildt af Magistraten stadgadt vite för underlåtenhet att sådane erlägga blifvit utfärdadt, oaktadt dessa afgifter icke finnas omnämnde i den af E. K. M:t den 28 Oktober 1849 utfärdade nya Taxa å hamnoch bropenningar i besagde stad, hvilka vågoch mätare-penningar föranledde stora olägenheter för de trafikerande, men icke tillskyndade stadskassan mera än 300 R:dr om året, till hvilket pris rättigheten att dem uppbära vore åt enskild man utarrenderad, hafva Rikets Ständer funnit det icke vara med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att för torgförda landtmannavaror vågeller mätare-penningar erläggas i andra fall, än då varorna, efter köparens eller säljarens egen åstundan, undergå vägning eller mätning vid stadens vågeller mätare-bus; och få fördenskull, samt med fästad! afseende jemväl å den omständighet, att rättigheten för Stockholms stad till uppbärande af dylika afgifter blifvit genom Kongl. Rrefvet af den 23 Oktober 1823 för andra än nyssom - 368 Expedilions-VtskoUels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 140. förmälda fall upphäfd, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes vidtaga åtgärder till beredande deraf att vågoch mätare-penningar för de till Westerås ankommande landtmannavaror icke måtte erläggas i andra läll, än då varorne, efter köparens eller säljarens egen åstundan, undergå vägning eller mätning af stadens vägare eller mätare. / Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 September 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Sept. 1834.
efter hvad som pratades! Det är sant! ja, då är jag förlorad! Har man lyssnat på oss? Låt mig tänka ADOLPHE. vi tro Dig! Men så förklara Dina obetänksamma ord! Och MAURICE. fängelse, men det gör ingenting! Marion är död! död! Och jag har dödat henne! Allmän upsptåndelse. ADOLPHE. Jag kan inte! Jag vill inte! Jag kommer i hvad Du sade? Betänk hvad Du säger, väg Dina ord! Vet Du MAURICE. Hvad sade jag? ADOLPHE. Du sade att Du dödat Marion. MAURICE. en mördare och att jag kunnat döda mitt eget barn? Fru Cathérine, Ni som känner mig, säg, tror Ni, tror Ni... Fins här någon varelse som kan tro att jag är TREDJE AKTEN FRU CATHÉRINE. hjertat fullt är talar munnen; och han har talat onda ord... Numera vet jag inte hvad jag skall tro. Deraf MAURICE. Hon tror mig icke! ADOLPHE. menade med att »Din kärlek dödar allt som står den i vägen»! Nå, men så förklara Dig; förklara hvad Du MAURICE. klara det? Jaså, det vet de också! Vill Henriette för HENRIETTE. Det kan jag icke! ABBÉN. har förlorat sympatierna, mina vänner! Jag ville jag det icke mera! Ja, här är något dåligt med i spelet, och Ni nyss svära på att Ni voro oskyldiga, men nu vill MAURICE till Jeanne. annat. Hvad Du säger betyder för mig mer än allt BROTT OCH BROTT JEANNE kallt. lade Du ordet förbannelse vid orgien ute i skogen? MAURICE. Svara först på denna fråga: Öfver hvem utta dig, och lika fullt oskyldig! Låt mig gå härifrån, jag kunde förlåta mig den! Har jag gjort det? Kanske! Ja, ja, jag är skyl ty jag blyges och min missgerning är större än att HENRIETTE till Adolphe. Följ honom, eljes gör han sig illa! ADOLPHE. Skall jag? HENRIETTE. Hvem eljes? ADOLPHE. utan bitterhet.
Jag tror, att det vore bäst att bespara den stora theatern för den mera bildade publiken, så att den alltid der kan vara tillfredsställd, och låta den obildade publiken söka sin tillfredsställelse der, hvarest den alltid kan finna sig belåten. Der kan folket mera ogeneradt njuta af farcerna, och moraliska stycken, lämpade efter deras uppfattningsförmåga, kunna äfven der till deras nvtta uppföras. Jag tror, att det stora spectaklet då skulle bättre bära sig. De mindre theatrarna kunde då blifva skolor för de större, och man kunde slippa att på dessa sednare se debuter af mindre öfvade sujetter. Jag fortfar att yrka äterremiss af betänkandet. Frih. Boye: Den talare, som ifrat emot censuren, har sagt, att ju afskyvärdare lasten framstalles, desto mera verkar den emot lasten. Jag ber honom eftersinna, att då han skänker en sådan verkan åt framställningssättet, men deröfver icke vill medgifva några controllér, tyckes han vilja, att theatrarna skola blifva plantskolor för lasterna och osedligheten. Hvar och en bör gifva rattvisa åt sina motståndare. Gr. Löwenhjelm har rätt deruti, att ett annat förhållande nu äger rum, än under Gustaf IIf.‘s tid. Jag är dock icke af den tanken, att här blott finnes sinne för en theater; men skulle så verkligen vara, får jag använda detta såsom ytterligare skäl för min mening; man kan ju då så mycket hellre låta rivalen uppträda, som dess fall är säkert. Frih. Åkerhjelm har väl sagt, att man icke bör tillåta enskilda att ruinera sig; men det går icke an att skapa förmynderskap för allmänheten. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få upptaga några skäl, som blifvit anförda emot återremissen. Gr. Löwenhjelm har sagt, att theatern icke skulle bära sig, om man oaflåtligen gåfve piecer af ädlare genre. Frih. Åkerhjelm har redan uppgifvit, huru blandad publikens smak är, och sådan ar äfven min tanka. Gr.
De långa vandringarne till beten, hvilka enligt faktiska uppgifter understundom måste understödjas med ditförd halm från hemgårdarne, är ett bevis, framför alla andra, på behofvet af en annan ordning, och anvisningar dertill hafva ej saknats.» »Såsom ett försök, hvad genom praktiskt föredöme kan åstadkommas, har Kongl. Sällskapet anslagit 500 R:dr R:mt för hvartdera af åren 1860 till och med 1864, till understöd för en rationelt ordnad, mindre mönLandsh. -Emb. uli Gefleborgs län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Gefleborgs län. Mönstergård. Trädgårdsskötsel. Jordbruksarbetare. stergärd i Ljusdals socken. Företaget, beslutadt under perioden, men till sitt utförande liggande utom densamma, är ännu för nytt, att medgifva ett yttrande örn dess framgång. Hela dikessystemet är emellertid vid gården ändradt från det gamla, högst ofullkomliga, och grunddikning till stor del redan verkställd.» »Fruktträdgårdars anläggning och trädplantering i allmänhet hafva varit ett stadigt föremål för Kongl. Sällskapets nitälskan och uppoffring. Premier hafva utdelats såväl i förra som senare afseendet.» »Såväl med de krafter, hvilka stått Sällskapet omedelbarligen till hands, som medelst inköp och kostnadsfritt tillhandahållande inom länet af de fleste tillgänglige alster inom den periodiska landtbrukslitteraturen, har Sällskapet i öfrigt sökt sprida kännedom om nya åsigter och bepröfvade erfarenhetsrön.» »På Kongl. Sällskapets bekostnad hafva åtskilliga agrikidtur-kemiska undersökningar under sommaren 1858 blifvit företagne inom länet af Professor Alexander Muller. Iakttagelserna dervid hafva blifvit spridda genom berättelsens tryckning uti 5:te häftet af Kongl. Sällskapets tidskrift.» »Jordbrukets behof af arbetare är kännbart i detta län, i anseende till de binäringar, som derinom förekomma.
Märkes ej skadan löre eller vid lossningen, vare lastemottagarens anspråk på skadeersättning icke inskränkt deiigenom, att lian utan anmärkning varan emottagit, der ban genom en, inom fyra tioå 11 a timmar efter lossningen bållen, besigtning, som i föregående § sägs, styrker skadan och derjemte visar att godset varit i fartyget inlastadt, samt att skadan icke efter lossningen varan fikommit. § 108. Skall befälhafvare!) ersätta förloradt eiler skadadt gods, utgår ersättningen efter det värde, godset har å bestämmelseorten, när fartyget dit ankommer. Har godset gått förloradt, ersättes hela delta värde; har del endast tagit skada, afdrages från värdet i oskadad! tillstånd, värdet i skadadt tillstånd, och återstoden utgör skadans belopp. Från värdet al det förlorade eller skadade godset afdrages dock den frakt, tull, samt öfriga kostnader, hvilka, i anseende till förlusten eller skadan, icke komma att för detsamma utgöras. Gäller ersättningen gods, hvars beskaffenhet enligt konnossementet varit befälhafvare!) obekant, må vid dess bestämmande afseende å denna omständighet fästas. § 109 Emollagandel af godset medför förpligtelse alt betala öfverenskomma.!! frakt, ersättning för öfverliggedagar, redan fastställda haveribidrag och öfriga af befäl hafvaren för godsegarens räkning gjorda utgifter, äfvensom att uppfylla andra be fraktaren åliggande skyldigheter, sorn grunda sig på den handling, enligt hvilken godset emottages. För de haveribidrag, hvilkas belopp ej blifvit fastsläldt, är godsegare skyldig att ställa säkerhet. I brist af annan öfverenskommelse, beräknas frakt, som utgår efter mått, vigt eller mängd, i förhållande till det utlastade, men ej till det inlastade godset. § no Der ej vid konnossements tecknande särskildt förbehåll gjordt är, skill betingad frakt gäldas fullt ut, ända att under resan gods, sorn förskämning underkastad! är, tagit skada, eiler kreatur dött. 27 Flytande varor bar man rätt att öfverlåta för frakten, när mera än hälften utiäkt.
Ectänkanden. ling, vara ansvarige för deras förra vägstycken, anser Utskottet, på dessa skäf, enahanda grundsatser böra få gälla äfven för de H emman, hvilka, ehuru de i och för Canalanläggningen upphört att äga något visst Hemmantal, och jemväl af samma orsaker kunnat i ägo området blifva förminskade, likväl derföre icke helt och hållet försvunnit eller upphört att vara till. Utskottet har således trott sig kunna föreslå, att hvad de gamla vägarna beträffar, de samma måga af Hemmanen underhållas, till så lång sträcka eller famntal, som före Canal-anläggningen tillhört hvarje Hemman, inen att de vägstycken, som derefter öfverblifva och för hvilka en motsvarande underhållsskyldighet förut ålegat de genom Canalanläggningen utur Jordeboksn utgångna Hemman, böra af CanalBoIaget underhållas, utan att afseende torde få göras derpå, om de ära samme elier andra vägstycken, än dem, CanalBolags Hemmanen tillförne ägt, endast att de i ersättning gifne Hemmanen icke betungas med större väglotter, än som tillhört de till Canal-Bolaget afstadde hemman. Vidkommande åter sådana vägar, sorn i och för Canalanläggningen måst öppnas och förut icke varit till, så är Utskottet af den tankan, att samma vägar böra ensamt af Canal-Bolaget underhållas, i händelse de endast för Canalens räkning och för dess behof nyttjas, men att, der sådane vägar kunna vara gagnelige äfven för Landsorten och bidragande till en lättare communication Besv. ock Eken. Utsk. Bctäukanden. 89 och transport, underhållandet af dem da l>ör fördelas emellan CanalBolaget och vederbörande Hemmans innehafvare efter Konungens Be falin i ngshaf vandes pröfning. Och som den nu föreslagne väg-reglering är en följd af Canalanläggningen, sä har Utskottet ock ansett det vara billigt, att Canal-Bolaget vidkännes alla till en sadan reglering åtgående kostnader. Hvilket allt vördsammeligen hemställe3 RiSrsens Höglofl. Ständers bepröfvande.
Kungl. Operan har nu blifvit färdig med ytterligare tvänne nyheter, nämligen Mozarts » Bastien och Bastienne », sångspel i en akt, af den store mästaren komponeradt vid tolf års ålder, samt Leoncavallos 2-akts-opera » Pajazzon », hvilken öfveiallt, där den uppförts, väckt nästan lika mycket bifall som Mascagnis » Cavalleria ruslicana ». Detta program var afsedt att gifvas första gången på torsdagen innevarande vecka, hvadan vi i nästa nummer få tillfälle återkomma. Fru Melba, den ryktbara franska sångerskan, kommer, enligt på telegrafisk väg mellan operadirektionen och sångerskans impressario, hr Carl Strakosch, gjord öfverenskommelse, att i senare hälften af oktober uppträda på operan i några af sina favoritpartier. a K. Dramatiska teaterns första nyhet för spelåret har mottagits med stort intresse och ulan gensägelse ock gjort sig förtjänt däraf. En för vårt land ny författare introduceras med densamma på svensk scen. I sitt hemland Italien är Vittorio Bersezio sedan länge en af de mest uppburna dramatiska skriftställarne, och särskildt har hans komedi Le miserie del Signor Travetti förvärfvat sig en nästan klassisk rang på de italienska teatrarnes spellistor. Den är redan trettio år gammal, men dess popularitet oförminskad än i dennna dag. Försvenskningen är nu verkställd af Ernst Lundquist, och har originalets titel utbytts mot det icke illa funna: » Kronans kaka ». T y styckets ledande idé är skildringen, huru svårt, knappt och förtryckt en underordnad statens tjänsteman kan ha det, om han ej genom ovanlig talang förmår bryta sin väg eller genom inställsamt lismande hos förnäma krypa den. Styckets hufvudfigur, den stackars Travetti, har också i Italien blifvit till en fullständig typ för hela denna klass af tjänstemän » på indragningsstat ». bevisade sig också därför: det tragiska tangerade på ett par punkter — det rent motsatta. H r Alb. Ranft som samma tidsandas depraverade ofler spelade icke utan framgång på sin säkra rutin.