Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1163 enskildt inom Presteståndet blifvit gjorda och remitterade tiil Ståndets enskildta Utskott: att Utskottet förklarat sig gilia det stadgande, som tillåter Schol-Colleiiierne, att, om en gosse varit i en klass 2 år, utan att ur den uppflyttas, då köra bort honom från scholau, med förklarande, att hans natursgåfvor göra honom oskicklig att begagna undervisningen, hvilket skulle leda till ett skadligt och obehagligt arbitrage, hel ds t man svårligen inom 2 år kunde bestämma, hvaden gosseduger till; varande* exemplet af Linné härvid anfört, som gick 5 år i schö» lan och fick af sina Lärare endast det vittnesbörd, att han var en vild, maskstungen stam, som blott skulle bära surkart till frugt; hvarjemte UppfostringsCommittéens upphörande yrkas; Att icke, på sätt Utskottet föreslagit, någon meddellös, som blifvit intagen, bör befrias från de uti grdje sectionen omnämnde afgifter till Bibliotheks-, Premieoch Fattigsamt Schöl Cassör, enär, om dessa Cassör skola uppfylla sitt ändamål, böra de för dem påräknade inkomster icke förringas; att det bör blifva hans egen eller hans anhöriges säfe att skaffa sig nödiga medel; hvarom icke bör han derifrån uteslutas, hvadan den bibehållna pröfningeo af gossens förmögenhet, eller det föreslagna efterskänkandet af scholafgifterne, icke anses lämplig. Hos Högv. VresteStån• t let: Att, enär den af Utskottet föreslagna 4164 BeSv. och Ekon. Utsk. Betänkanden.
Alla akademiska examina skulle hon få aflägga, endast med undantag af de teologiska. Men mot detta vidtgående förslag reserverade sig en stor del af utskottets ledamöter från riddarskapet och adeln samt prästeståndet. Det sätt, hvarpå en bland dessa reservanter, professor Sigurd Ribbing från Upsala, formulerade sin åsikt, väckte sådan uppmärksamhet bland såväl meningsfränder som motståndare, att vi måste bedja att här få anföra åtminstone hufvudpunkterna af hans reservation. Den uttalar nämligen med skärpa och reda hvad en mycket stor del af den högre bildade allmänheten på denna tid tänkte. Om våra läsarinnor finna den något hårdsmält, så erinra vi endast om, att det är en professor i teoretisk filosofi, som talar. Professor Ribbing söker ett svar på den frågan, till hvilka offentliga befattningar kvin-. nan kunde anses lämplig. Han uppställer därvid såsom allmän norm den sats, att kvinnan icke är passande för någon sådan verksamhet, som väsentligen förutsätter och innebär användning af det rena, isolerade förståndet, eller som genom hvarje inblandning af känsla och fantasi såsom bestämmande skulle förvridas från sitt syfte. » Enligt denne norm » — säger han — » och för att ej tala om prästerlig befattning, då utskottet ej för kvinna föreslagit rätt till sådan, anser jag henne icke vara lämplig till jurist, då för denna uppgiften är tilllämpning af lagens allmänna regel i hela dess renhet, ofta hårdhet. A f hufvudsakligen samma skäl anser jag henne ej heller böra kunna bekläda åtminstone de högre platserna inom kansliet och de administrativa verken. I » fr * Att denna examen från och med 1864 hade blifvit öfverflyttad till skolorna, synes ha undgått Svensén, då han skref sin motion. Felet rättades sedan vid motionens behandling i vederbörande utskott. seende på den filosofiska graden får jag förklara, att dess absolverande, liksom i allmänhet vetenskap i ordets strängare bemärkelse, för kvinna helt enkelt är omöjlig, ett af hela kulturhistorien bekräftadt påstående, som icke vederlägges däraf, att kvinnor funnits, som mer eller mindre utmärkt sig i olika arter af konst. Återstår så medicinen.
Huru förhållas bör med den, som utsprider villfarande lara, är särskildt stadgadt.» Herr Doktor Sandberg: »att alla sådana föreskrifter måtte upphäfvas, som kunna tydas och tillämpas såsom förbud för lutherska kristna att komma tillhopa uti enskilda hus och uppbygga hvarandra med bön och sång och betraktandet af Guds ord i den Heliga skrift och andra lutherska kyrkans renläriga böcker»; äfvensom att det måtte dels stadgas: o »att statskyrkans prester må vara både berättigade och förpligtade att, der sådant enträget önskas och begäres, vid dop, skriftemål och nattvardsgång, äfven då de förrättas offentligen i kyrkan, begagna gamla handboken af 1693 och tillika tillåta bruket af gamla Psalmboken och Cathechesen, jemte de nya»; dels ock tillåtas hvilken prest som helst att, på anmodan, döpa barn och meddela nattvarden åt personer, hvilka tillhöra annan församling, än den, i hvilken han tjenstgör; — hvarförutan Herr Doktorn, enär den verlds liga - Lag-Utskottets Betänkande JYS 46. 9 liga maktens biträde emot de andligt oroliga och förvillade, efter bans åsigt, ej borde i annat fall påkallas, an der verklig lagöfverträdelse blifvit begången, helst det tillhörde presterskapet att söka återföra de förvillade, hemställt, om icke, för den händelse att nå gon församlings prester icke förmå leda der uppkomna andliga rörelser, »Stifts—styrelsen må dit sända sådane ordinerade lärare, hvilka äro utrustade med utmärkta gåfvor både af nåden och naturen, samt såmedelst kunna vinna det upprörda folkets förtroende.» Och af Herr Carlheim Gyllensköld, »att Rikets Ständer må, för deras del, besluta en författning, hvarigenom stadgas, att, när sådant i följd af samvetsskäl begäres, Prest må ega, efter samråd med sin Biskop, att vid embetsförrältning undantagsvis begagna den så kallade gamla Kyrkohandboken, Psalmboken och Cathechesen, intill dess andra sådana kunna, efter behörigt godkännande, varda af Svenska församlingen allmänneligen antagna.»
Emellertid torde likväl det försvar, som den värde talaren afgifvit för KammarRättens åtgörande i detta fall kräfva ett genmäle från min sida. Först och främst har jag yttrat, hvad Hr Gripenstedt icke kunnat förneka äga sin riktighet, att den upgift, som finnes i StatsRådsprot. ang:de sportelinkomstens lika fördelning inom hvarje tjenstegrad i Kansliet, strider emot verkliga förhållandet; men jag har också sagt, att om KammarRätten velat meddela en sanningsenlig uplysning härutinnan, så, hade föredraganden troligen icke kommit att förbise obilligheten deraf; att just genom denna indragning och den deraf följande likheten i inkomster, den nitiska och skicklige Notarien kan öfver höfvan blifva betungad i sia tjenstgöring, under det att den som är mindre nitisk och duglig kail få ett ganska lindrigt arbete. Innehåller den tabell, som Hr Gripenstedt åberopat, upgift om sportlernas lika fördelning, så har jag derpå ingenting annat att svara, än att denna tabell är oriktig. Det hade varit önskligt om KammarRätten af Kansliet sjelf infordrat en bestämd upgift på hvarje tjenstemans sportelinkomster; ty då hade sanningen kommit i dagen, men så skedde ej, utan förslaget upgjordes så hemlighetsfullt, att de underordnade tjenstemännen icke ens visste deraf, än mindre hade något tillfälle att deruti göra eller söka bereda nödiga rättelser. Det är visserligen sannt som Hr Gripen - Den 91 Oktober, f. m. 177 stedt erindrat, att Revisions-Kommissarierna hafva fått sig tillagd en löneförhöjning. Detta har jag också icke bestridt, ej heller att icke denna lön är större än både deras förra lön och de sportler de haft tillsammanstagne; men månne förlusten af en inkomst som man haft kan sägas innefatta upmuntran att visa större upmärksamhet än förut i tjenstepligters upfyllande. Det är KammarR:ns ifrån denna mistning af en sportel dragna slutföljd, som jag klandrat, och jag önskade att bättre än som skett i detta hänseende blifva af Hr Gripenstedt vederlagd.
Ankom <Jeu ig Auj. i6®3. Ytterligare Utlåtande i frågan om yrkad befrielse f ör Gothlands hemansegare att in natura aflemna Skattetjära. Sedan allmogens fullmägtige från Gothland, uti till Utskottet remitteradt Memorial, yrkat rättighet för öns hemmansegare, att efter markegångspris, med tillaggd förhöjning för forlön, få afbörda sig den bland deras hemmans jordeboks persedlar, som är fastställd att i tjära utgå, och Utskottet, uti häröfver afgifvet Utlåtande, af den 21 sistlidne April, afstyrkt bifall till samma yrkande, på den grund, att nämnde tjära frän längre tid tillbaka varit örlogsflottan anslagen och för dess behof skall vara oundgängeligen nödig; så hafva Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, till Utskottets förnyade yttrande, behagat återförvisa ärendet, i anledning af de anmärkningar, som af flere desse stånds ledamöter blifvit emot Utskottets förra Utlåtande framställde, och bland hvilka först förekommer, att Utskottet, med inskränkning till den tjära, sorn af örlogsflottan disponeras, åsidosatt allt yttrande, rörande den till andra stater, såsom 1142 Besv. oek Ekon. Utsk.
Mot denna redaktion är anmärkt, att väl det motsvarande gamla stadgandet, att allt det i bränneriet vid beslagslillfället befintliga bränvin vore förbrutet, möjligen kunde föranleda dertill, att den, som beträddes med oloflig bränvinsbränning och vid bcslagst ill Hillet i sitt bränneri förvarade lofligen tillverkadt bränvin, blefve fråndömd såväl detta som det olofligen tillverkade, men att det nya stadgandet åter skulle hafva till följd att, i anseende till svårigheten för en åklagare att visa huru stor del af det bränvin, som vid beslagstillfället anträffades å det ställe, der oloflig bränvinsbränning egde runi, var olofligen tillverkadt, förbrytaren i de flesta fall finge behålla en stor dei af den påräknade vinsten utaf sin förseelse, hvarföre det gamla stadgandet borde bibehållas; att uttrycket: ”det vid beslagstillfället befintliga bränvin” vore otydligt, enär derigenom icke utmärktes stället, hvarest bränvin borde påträffas, för att kunna förbrutet anses; samt att den hårdhet i tillämpningen, hvartill uppställningen af det gamla stadgandet kunde leda, skulle kunna mildras derigenom, att man tillerkände bränvinsbrännaren bevisningsrält i afseende å sådan del af det i bränneriet befintliga bränvin, som vore lofligen tillverkadt. I anledning häraf få Utskotten, med frånträdande af sitt förra förslag, tillstyrka, att, med bibehållande i öfriga delar af den föreslagna 35 §, sista momentet deri må erhålla följande lydelse: Uti alla i denna och nästföregående §§ omförmälda fall vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det uti bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befntliga bränvin, jemte de käril, Bih. lill B. St. 2 Afd. 3 Haft. 3 18 B ev i lin.-, Lagsamt Allm.
Efter uppläsandet häraf, beslöt Konsistorium att i den underdåniga förklaringen hänföra sig till Räntekammarens och Kontorets ofvan intagna utlåtande, samt, med afseende på den i första punkten gjorda anmärkning, derjemte åberopa de åtgärder, som frän Konsistor» sida blifvit vidtagna för den ifrågavarande professionens tillsättande oell att fä till lön för dess innehafvare de för sådant ändamål här tillgängliga medel använda; och skulle, i sådant afseende, vid den underdåniga expeditionen biläggas Konsistor» academici, till Hans Kongl. Höghet Kronprinsen och Akademi-kanslern den 13 December 1S50 aflåtna, underdåniga skrifvelse i frågan. Professor Lundell var härifrån i så måtto skiljaktig, att Professorn ansåg, att som Herrar Revisorers anmärkning endast åsyftade anslagets till professionen användande, och icke de åtgärder, som för densammas tillsättande blifvit vidtagna, Konsistorium nu endast hade att yttra sig på hvad grund anslaget kommit att till Universitetets reservfond ingå. In fidem A. Ripa. Bilaga till Lunds Akademiska Konsistor» förklaring, i anledning af Kikats Siänders ltevisorcrs anmärkningar vid nämnde Akademis räkenskaper för åren ISIS och 1849. Till lians Kongl. Höghet Kronprinsen! Sedan, i anledning af det upprättade underdåniga förslaget till en profession i kriminalrätt och statsrätt här vid Universitetet, saint Eders Kongl. Höghets tillstyrkan angående en sådan förändrad fördelning af läroämnena inom Juridiska fakulteten härstädes, som af statsrättens närmare samband med andra juridiska discipliner, än kriminalrätten, kunde föranledas, utan förbiseende af Rikets Ständers i afseende på statsrätten ar 1840 gjorda underdåniga hemställan, Kongl. Maj:t funnit för godt meddela nådig föreskrift om infordrande af förslag till en lämpligare och — 353 — pa vetenskapernas inre sammanhang mera grundad fördelning af läroämnen mellan särskilda professionerna inom nämnde Fakultet; så har, uti nådig skrifvelse af den 30:de sistlidne September, Eders Kongl. Höghet anbefallt
2:o ^uiébonbe päftar för be å panö bebetfebel upptagna tjenfkepjottö utffptber; loarattbe puöbottbe jetmoät, mib briflanbe tillgång poö ben ffattffptbige, anfioarig för jute lajjbtbönberé od) torpares, äfioenfont för be å pattö ägor bofafte arbeta* reö utffptber; bock är palt icke uuberfaftab fåbatt anfmarigpet för ftflitämttbe per* fotter, berell meb utbrag af bet toib fockettftämma förba protokoll etter annat ber* toib ntebbelabt intpg fkprkeö, att be äro fattige ocp oförmögne att genom arbete fönoärftoa nöbtorftigt uppepätte för ftg od) be juta. 3:o ft-tpttar, efter maittatöffrifningen, panbetöbetjent, tjeitjkepjon, lanbtboitbe, torpare etter annan arbetare, mare puöbonbe etter arbetögifmare, fåbant oaktabt, ffptbig gätba beit flpttabe perfoneitö kronoutffptber; bock meb rättigpet att berför bereba ftg crfättning genom afbrag å innefkåettbe lött od) arbetöförtjenft; börattbe, i fåbant fatt, bemiö ben flpttanbe mebbetaö, att panö kronoutffptber för bet tö* pattbe ©emittningés^örorbning i8i>2.
jag tror det icke; ty jag är öfvertygad derom, att just det förhållande, att Danmark af sin Konung högsint erhållit en fri författning är, hvad som i denna stund höjt Danska folket till ett hjeltefolk, hvilket hälsas af Europas beundran och hvarje civiliserad nations varma deltagande. Gå vi slutligen till Amerikas Förenta Stater, så har historien icke att upvisa något land, som så hastigt utvecklat förvånande materiella krafter, med hvilka snart måste följa äfven de intellektuela; ty hvem förnekar, att de Nord-Amerikanska Fristaterna gjort jättelika framsteg uti industrien; och att de äfven skynda långt framåt inom vetenskapernas och litteraturens områden, kommer snart att visa sig 46 Den 18 December. och miisle blifva elt resultat af de vidsträckta och ändamålsenliga anstalter, hvilka inom detta land lillvägabringas för både allmän folkupfostran och högre hildning. Man har ytterligare sagt, att de samfällda valen skulle undergräfva den monarkiska principen och inskränka konunga-makten. Detta är en gammal visa och flera föregule talare hafva redan vederlagt’delta påslående; men jag vill endast erinra och fråga, om historien gifver vid handen att konungamakten i något land varit mer undergräfd än den var hos oss, t. cx. under det rikets allena maktegande Ständer genom sina parti-chefer regerade, om den monarkiska principen mindre än då hållits i helgd, när Konungen icke ens fick ordna Sitt eget Hof, icke sjelf välja sina ministrar m. m.? den tiden tyckes böra vara serdeles lärorik för dem, som uprikligt önska en stark konungamakt, men ändå tro denna bevaras genom en af Stånd sammansatt representation. Och hur väl betjent är i det hela Konungen äfven nu af dessa fyra Stånd och de der tongifvande, när nemi. Konungen icke vill gå deras ärenden? Samme talare har vidare nämnt, att genom det nya förslaget Konungen skulle förlora Sitt prerogativ ali utdela adelskap.
A, närmare utvisar, såsom grund för beräkningen af samma anslag, antagit det belopp hvarmed det enligt sednast afslulade (1858 års) rikshufvudbok verkligen utgått; och kommer detta anslag, i följd af de af Utskottet nu tillstyrkta nya anvisningar, 99,719 R:dr 16 öre, att uppgå till en summa af 1,170,150 R:dr, eller 52,210 R:dr Runt utöfver hvad nu gällande Riks-stat för allmänna Indragnings-staten upptager. 92:o. Slutligen får Utskottet, jemte upplysning att, af de vid sednaste riksdag å denna Hufvud-titel uppförda anslag, en del indelta räntor samt oindelt spanmål genom innehafvarnes afgång upphört och indragits, hemställa, att Rikets Ständer må medgifva, att, vid den nya Riks-statens upprättande, allmänna Indragnings-statens förslags-anslag får jcmkas i den mån, som blifver erforderligt för att till jemnade belopp bringa Riks-statens slutsummor i afseende å såväl penningar som indelta räntor samt indelt och oindelt spanmål. Stockholm den 9 Augusti 1860. Reservationer: Emot 4:de punkten (angående öfverflyttning till Pensions-Staterna af anslaget för blesserade officerare och under-officerare): af Herr Gråå. Emot öde punkten (angående understöd till äldre militärer och läkare, som bevistat krig): af Herr Wrangel, som reserverade sig deremot att ifrågavarande understöd skulle användas endast åt från Arméen och Elottan ”afskedade” officerare och underofficerare samt läkare. Emot stat) : Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 69 af Herr Hierta: ”Det hufvudsakliga skälet, som blifvit anfördt till stöd för förslaget, att Staten må öfvertaga pensionerandet af Konung Oscars Hof-stat, är prejudikatet att så skett sedan införandet af nu gällande statsskick såväl med Konung Carl den XIIlis som med konung Carl Johans Hof-stat. Prejudikater af detta slag hafva en stor kraft med sig; men kunna dock icke bilda lag.
Communicationer äro de af föga värde och kunna icke med större nytta för det allmänna användas, än till nya Hemmans anläggning för landets uppodlande och befolkning; Hvarföre Kongl. Majit anser desse Skogar härvid icke vidare komma i fråga, ytan att med dem bör förhållas efter de Författningar, sorn i förenämnde ändamål redan äro gifne eller vidare kunna af Kongl. Majit meddelas. Hvad nu först angår Krono-Parkeme och de Krono-Allmänningar, hvartill Kronans dispositionsrätt funnes vara enahanda sorn till Krono. Parkerne, anser Kongl. Majit lika med Riksens Ständer, de af desse Skogar böra under Kronans disposition bibehållas, som för Flottornas 456 Proposition om Krono-Skogarne i Riket. och andra Kronans behof befinnas nödige. Vid deras undantagande borde afseende hufvudsakeligen fästas å deras beskaffenhet och vidd, äf-« vensom å belägenheten, till vinnande af säker bevakning och lätt transport af Skogs-effecter derifrån; Och böra Kongl. Majds Befallningshafvande , i anledning häraf föreslå ogh Kongl, Majh derefter bestämma, hvilka Parker sålunda ma för Kronans räkning bibehållas. Men på det att den nytta, sonr af denna anstalt påräknas, ej må blifva förfelad, är angeläget att verksam-* ma åtgärder till Parkernes vårdande och för bätti rande vidtagas, såsom: Att Boställen för nödigt; antal Skogvaktare till Parkernes fredande, f yttre kanterne anlägges., om de redan nuvarande befunnes otillräcklige:
Jag älskar ej vår indelta annee; jag bekänner det öppet, oaktadt jag väl känner det skarpa tadel, som derföre skall riktas emot mig. Till sin historiska idee kan den vara ganska vacker, men jag önskade också derföre denna redan införd bland minnena i våra häfder. Den var af stor och ' 6 H. 54 4a6 Den 9 Maj f. ta. väsendtlig nytta denna inrättning för sin tid; ty då hade alla Europas nationer stående härar. Folkbeväpningens idde var ju bortglömd och återfanns först under de fria folkens strider mot slutet af förra och i början af detta århundrade. Som man vanligen bekämpar sina fiender med samma slags vapen som de sjelfve nyttja, måste vi naturligtvis också hafva en sådan här uppsatt; och då kunde vi ej få den för bättre pris, åtminstone under dåvar. förhållanden. Allt är nu förändradt; först och främst kalla nu de flesta af Europas nationer alla eller nästan alla deras stridbara ynglingar till värnpligtens uppfyllande, och söka under ständiga öfningar åstadkomma den förberedande förmågan dertill. Vi måste nu göra så med, om vi skola kunna talrike nog möta våra fiender i striden. Förr var stående här nog för ett lands försvar; nu är den det på långt när icke; nu måste folkens egna krafter icke allenast, som fordom, tid efter annan, i mån af afgången, kallas att fylla de glesnande lederna, utan genast i första ögonblicket af stridens utbrott vara redo. Det kunna de omöjligt någonsin blifva hos oss, så länge vi hålla en stående här, lika talrik som förr, och grunda dess va■Denfärdighet och krigslydnad på ända till tjuguårig tjenstgöringstid. Sverige liar ej nog inre styrka att stödja sitt försvar på de båda principerna gemensamt; det måste välja emellan den ena eller den andra, vid straff att blifva alldeles utmattndt genom det fruktlösa dubbla försöket. Den ali* manna krigsbildningen kan ej uppoffras; det vore detsamma som att offra vår sjelfständighet; alltså måste indelta hären förr eller sednare bort, eller, min mening rättare uttryckt, så reduceras, att den kommer att utgöra blott en ringa beståndsdel af hela försvarsstyrkan.
Band. 23 354 Den~19 Julii c. m. några olägenheter, utan fast mer befrämja en nödig ordning och bereda ett tilliälie tor Ridder skåpet och Adeln att sjelfve lära känna de ' Ledamöter, som med dem införlifvas innan något allmänt förtroende blifver å Ståndets vägnar dem uppdragit: finner Utskottet, icke något hinder för tillstyrkande af den förändring Friherre Wrangel åsyftat, att nemligen lntroduction hädanefter ej må meddelas af annan än Ridderskapet och Adelnunder påståendeRiksdag, menick» deremellan; dock som den tid a i 2:ne år som genom ofvanberörde Författningar är vorden föreakrifven den sorn adlad eller upphöjd blifvit, att begära Infroduction, syne*, oagtadt en nu föreslagen förändring, lämpelig att bibehålla enär det ej bör alldeles ankomma på den idlade eller upphöjde, att efter godtfinnande fördröja fullgörandet af de vilkor som erfordras, innan de förmoner hvilka den förundte värdigheten åtfölja, få tillgodonjutas; anser Utskottet sig icke hafva skäl att tillstyrka nåändring uti hvad Författningarne i denna del innehålla. Hvilket dock allt till Höglofl. Ridderskapet och Adelns vidare pröfning vördlamt öfverlemnas. Stockholm den 9 Julii 1823. Få RiddarhusUtskottets vägnar Eric Sparre. N. Snoilsky. £>c'n i4 .Tulli c, m. 355 N:o 4» Hörsamste Memorial! Sedan Höglofl. Ridderekapet och Adeln vid sise» Riksdag funnit för godt förordna, att det af RiddarhusUtskottet uppgjorde
Jag har setat på ett utbredt lakan midt i Kungsrummet och gråtit, gråtit de bittraste tårar jag någonsin gjutit i hela mitt lif — när jag inte haft hjärtesorg. Det var för mycken lycka! Du pöste, så du höll på att pösa sönder, du, Lovisa lilla! Du behöfde knusas — nu igen — knusas riktigt. Och knusad är du — i småsmulor! Samma dag på kvällen smög jag mig upp till fru Ungfrau för att om möjligt snåla mig till litet godt humör igen, så riktigt modlös kände jag mig. »Jack säge dig någet, min Lovise», sa hon, utan att alls låtsa om min särskilda missräkning: »Jack ämne sitte in dem kastell und schläppe raketer för det Majestätet upp – aber det Majestät komma nichts. Nu jack schläppe de raketer upp för er — schnart — på en schtor fest. Aber nicht just nu. Jack und den kapten ligge i den luf, aber seden!» Nog är hon rar! Alltid bjuder hon till att roa och förströ oss, när något tråkigt inträffat. Alltid. Också riktigt önskar jag, för hennes egen skull, att hon och kapten inte länge måtte ligga i »den luf» på hvarandra. Men någon tröst fick jag inte. Det känns, som om jag setat i en gunga och svängt högt högt mot en strålande sky och fallit pladask i backen. Vete Gud, när jag orkar samla ihop mig mera! SJUNDE KAPITLET. Helande Plåster. Sista båten. Farbror Janne. Ingen människa står ut med att känna sig slagen i småsmulor alltjämt. Också börjar jag hämta mig litet och så gör stan med. Tanken på hvad vi ska ta oss till med Kungsrummet, har nog varit den ett så godt och helande plåster. (Tapetseraren tar igen det mot afdrag — men det får de inte veta än!) Den enda riktigt tröstlösa är lilla Alf, som gråter nätter och dagar efter sina vingar (och efter mormor!), men nu har han fått en trähäst, som tycks bli hans plåster. Hos Enes ligger den vackra uniformen insvept i silkespapper på vinden, och konungabesöket nämns aldrig där i huset.