Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörners reservation, ulan fastmera bifalla Ulsk:s i della ärende på så välgrundade skäl afgifna, nu föredragna och med den ytterligare utredning, som blifvit inför R. o. Ad. vördsamt framställd, slutligt beledsagade utlåt. Hr Printzensköld, Carl: Den praxis, som Gr. Mörner anfört hafva varit inom StatsUtsk. gällande, att när 2 Stånd bifallit eli Utskcs betänk., Utsk. vidblifva sitt yttrande, anser jag ingalunda vara af den beskaffenhet alt afseende derå bör fästas. Det kan såsom här år händelsen, inträffa, att nya uplysningar blifvit meddelade, som böra föranleda lill ett alldeles motsatt resultat och det skulle vara att beklaga, om Utsk:n skulle, derföre 2 Stånd bifallit deras på understundom ofullständiga uplysningar meddelade tillstyrkanden, anse sig icke kunna, oaktadt ytterligare erhålllna uplysningar, frånträda sin en gång fattade mening. Således anser jag Utsk. här hafva handlat ganska riktigt, då Utsk., med frånträdande af sitt förra yttrande, tillstyrkt hvad motionären föreslagit. Jag anser det vara en helig pligt af oss, att, så vidt vi kunna, egna rättvisa åt den sanna förtjensten det jag i främsta rummet räknar den, som härrör af vidsträckta kunskaper. Här är ådagalagdt, att den ifrågavar:de Bibliothekarien är en man, utrustad med sällsynta egenskaper och serdeles egnad alt förestå ett Bibliothek, och när nu Linköpings Bibliothek är, på sätt en talare hår förut har uplyst, ett af de största i riket, så anser jag för min del, att det vore väl mesquint, om jag så får uttrycka mig, om icke R. o. Ad. skulle bifalla en så billig begäran, som den, att K. M. måtte ega rättighet, att af det reserverade anslaget till emeriti-löner få använda ett så stort belopp, som erfordras, för att gifva den ifrågavar:de Bibliothekarien ett årligt anslag af 266 r:dr 32 sk. b:co; hvarföre jag vördsamt anhålller om bifall till Utsk:s betänk.
Jury i Tryckfrihetsmål; upphörarde deraf; sc Tryckfrihcts-Förordningen §. 5. Justitiiv-Ombudsman; sc Berättelse. » hans rättighet att bevista Riks ståndens Plena; se Regerings-Formcn §. gg. j> om en Löne-ersättning till ho nom »1»»»»», ,,, »> om förrättadt ral dertill , , , Justitice-Ornbudsman Landin; om hans lön såsom Hof-Rätts-Råd, samt om arfvode tili den, som i hans stalie tjenstgör såsom Ledamot i Svea Hof-Rätt ,,,,, Svar på återremiss , , , , , dess Suppleant; om förrättadt val dertill ,,,,,, Jägeri-; se Skogs-staterna. Jönköpings Skola; se Elementar-Läroverket. Län; vissa hemmans derstädes befrielse från öfverrotering ; se Rotefrihct. K. Kafle, Administratör vid Invalid-Inrättningen; se Anmälan 47. » 1* sr o 5. o -TJ O < T3 N;o ►“ V 34 l.b. ? 34 34 b. V 35 a. a. | 35 Prcste Ståndet. b. v 34 b. \l 34 b. 134 a. a. V 34 Borgare Ståndet. Kallelser i brottmål; sc Nämndemän. Kammar-Collegium: anslag till dess Löne-regleiing; se Hufvud-Titel, Andra, pag. n. Kammar-Rätten: anslag till dess Löne-reglering; se Hufvud-Titel, Andra, pag. 18, ig. „ om granskning derstädes; sc Banken io. Kanoner och kanonlås; se Anslag för en gång. Kapp mill> Kronans; se Markegångsprisen. Kefvinge, hemman under Ulricsdals Kungsgård; om everldelig skattemannarätt derå ,,,,, Svar på återremiss Klabböle Krono-Laxfiskc; se Krono-Laxfijke. Klander; se Lagsökningsmål. Klemanj Lands-Sccreterare; se Anmälan 0.
Fröt. 1834. to Sami. t Afd. 5i 4oa Expeditions-Utskottets Förslug till und. Skrifvelse N-o 217. hemta Rikets Ständers mening; i hvilket ändamål alla till E. K. M. i detta ämne inkomne skrifter och handlingar blifvit till Stats-Utskottetöfverlemnade. Härvid hafva Rikets Ständer tillika inhemtat, huruledes ifrågavarande tvist altsedan år 1811 fortgått emellan Allmogen och Presterskapet på Gottland, angående det sistnämndas aflöning, så i afseende på beloppet som sättet att densamma utgöra; samt att, efter det E. K. M:s Befallningshafvande och Consistorium i Wisby slutligen i frågan sig i underdånighet yttrat, alla till detta mål, hörande handlingar blifvit, jemlikt E. K.
Jag tror visserligen icke, att olägenheterna af auktionssysteraet skulle sträcka sig så långt, som Frih. Rehbinder förmenat, då han sagt, att om en krog skulle behöfvas i norra delen af en socken, kunde rättigheten förvärfvas och utöfvas af en person, som hodde i den södra ändan af samma socken. Det är nemi. föreslaget, att socknenämnden skulle ega att bestämma trakten för näringsställets inrättande, men äfven denna bestämning anser jag vara allt för vid. Jag tror nemi. att endast 2 eller 3, närmast stället boende personer komma att ingå i täflan och det blefve väl då den vanligaste händelsen, att endast minimi-kannetalet bjödes. Det vore i sådant fall vida lämpligare, att på förhand bestämma en minimi-summa, hvarigenom alla svårigheterna häfdes. Man bar sagt, att det vore bättre att återremittera frågan, än att antaga Gr. Mörners förslag. Saken torde måhända vara likgiltig, men jag tror dock, att om R. o. Ad:n förenar sig om Gr. Mörners förslag, en bestämd opinion derigenom uttryckes. Frågan återkommer i allt fall till Utsk.-, i följd af ett annat Stånds återremiss, och det blifver då Utsk:s åliggande att sammanjemka meningarne. Med kännedom af den föga benägenhet för auktions-systemets borttagande, som finnes inom Utsk., tror jag att R. o. Ad:n handlar rättast, om Ståndet stannar i ett beslut, hvarigenom en motsatt mening tydligen uttryckes. Vi veta alla, att Ståndens diskussions-prot. sällan eller aldrig läsas i Utsk:n, i synnerhet då det lider till riksdagens slut och då Utsk:n anse det vara deras pligt att så fort sorn möjligt återsända Betänk. På grund häraf anhåller jag om bifall lill Gr. Mörners förslag. Gr. Mörner: I hvad jag nu ämnade andraga är jag lill en stor del förekommen af Hr von Troil. Jag vill derföre endast med några få ord uptaga åtskilligt, som emot mitt förslag blifvit anmärkt.
Hvad förråden särskildt beträffar, täger jag tillfället i akt att yttra den mening, att de anslag, Utsk. tillstyrkt för KrigsCoIlegii behof, äro otillräckliga och ringare än de, som vid sista riksdag beviljades; visserligen icke ringare till siffran; men som den siffran blott betyder ett visst qvantum kläde, jern, läder &o., och klädesprisen stigit sedan sista riksdag, är det tydligt, att det anslag, StatsTJtsk. tillstyrkt, är ringare än det, som vid sista riksdag beviljades, så mycket ringare sorn 3a sk. per aln å 5i,ooo alnar, och således omkring 34-,000 r:dr mindre än det, som vid sista riksdag beviljades; men att det vid sednaste riksdag lemnade anslaget icke varit öfverflödigt, bevisas bäst deraf, att det icke funnits tillräckligt för beväringsmanskapets beklädande. Beväringsmanskapet har årligen ökats; det måste beklädas, och deraf uppkommer ett ökadt behof af anslag; men om anslaget icke okas, blir förmodligen följden den, att bristande munderingar måste tagas ur de större förråden, hvilka blifvit afsedda att tjena till reserv, och förråden blifva sålunda tömda, hvarefter vi stå på samma punkt som vid sista riksdagen. Jag har förut förklarat, att jag anser 15,000 munderingar för så godt som intet, samt att derföre åtminstone så stort anslag bör beviljas, att detta obetydliga förråd icke måtte behöfva tillgripas; hvarföre jag äfven, när åtcrrcmissen kommer att behandlas i Utsk., ämnar tillstyrka 3o« Den 27 Maj. Utsk. att öka detta anslag så mycket, sorn till fyllnad af detta behof erfordras, och jag gö'r det så mycket hellre, sorn jag anser det vara stor misshushållning att anslå så litet för de årliga behofven, att man nödgades gnaga på förråden. Gr. Löwenhjelm: Jag anser mig förpligtad att yttra några ord i anleda, af hvad en värd ledamot sagt, ang:de cavalleriets organisation.
Den 11 Juni i e. mi Att Sverige, särdeles i de Norra Provincerca, har betydliga skogsförråd, som icke begagnas, utan förstöras af tiden till största skada för Fosterlandet, erkännes af alla, sorn rest i dessa trakter. Att utan skäl motsäga detta, ådagalägger okunnighet eller föresatts. Det har redan blifvit anmärkt, att våra skogar ej skola förstöras genom en friare disposition; att deras vård beror af den inkomst man af dem kan draga, ty i allmänhet misshushållas icke meden produet, som äger betydligt värde; att deremot, om Trädvarorne ej finna afsättning i våra hamnar, de då skola minskas genom vanvård och svedjande. Jag åberopar för öfrigt hvad jag i detta afseende i mitt utlåtande till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den 15 April haft äran anföra. Det är en af alla upplysta Statsmän godkänd sanning, att de företag, som icke på egna grunder bära sig och gifva skälig utkomst, utan behöfva understödas med tvingande och uteslutande privilegier, kunna misstänkas att ej vara för den allmänna förmögenheten sä gagnande, att hela menigheters fördelar derföre böra uppoffras. Nationella välmågan ökes egenteligen genom en ymnig produetion af begärliga varor. Denna bör således vara en hufvudsak, men icke sjelfva sättet, huru varorna transporteras. Än mindre bör detta sätt så beskyddas, att jemnvigten emellan Näringsgrenarne derigenom rubbas. Ad. Prot. VII B. I Afd. 39. Den ix Juni i e, m. Det är öfverflödigt, som jag vill hoppas; att anmärka, huru monopoliska författningar äro rakt stridande emot den personliga frihet, hvarföre menniskorna trädt i borgeliga samfund, och för hvilken vi i allmänhet tyckas äga en varm nitälskan. Den är i närvarande fall tydligt uppoffrad för enskildta Corporationers förmenta förmåner. Att inskränkningar för jordägaren vid försäljningen af dess producter, i mer än ett afseende motverkar landets tilltagande i välmakt, är bland de erkända sanningar, som icke behöfva annat bevis, än det erfarenheten lemnar.
Frih:n har synbarligen ieke i minnet de grunder, som äro bestämda för förvaltningen af dessa lägenheter; ty det är rent af omöjligt, att han i sådant fäll skulle förebrå mig inconseqvens härutinnan. Han skulle medgifva, att dessa grunder äro peremtoriska och ej medgifva någon leuteration af K. M.; att här således icke kan vara fråga om att bestämdt öfverlemna en del af förvaltningen till R. St., men väl uti ett och annat fall, der K. M. icke kan besluta annorlunda än till simpelt afslag. När K. M. öfverlemna!' handlingar till R. St., så är det klart, att K. M. derigenom vili inhemta R. St:s yttrande, huruvida de medgifva, alt undantag för dessa särskildta fall må äga rum. Deraf måtte icke följa att K. M. öfverlemna!' till R. St. förvaltuingsåtgärden i detta afseende i strid med grundlagen , utan att Han endast vill veta huruvida R. St, medgifva, att ett undantag får äga rum. En annan talare, Gr. Frölich, har erkänt riktigheten af de åsigter jag framställt, rör:de grunderna för förvaltningen af Kronans egendomar, och har jemväl medgifvit, att R. St. rätteligen i hvarje sådant fall böra tillkännagifva, att de medgifva ett undantag från ofvannämnda grunder; men han har tillika yttrat, att om man skulle öfverlemna en sådan fråga till K. M. och Styrsisen, skulle de derigenom kunna taga sig anledn. till leulerationer äfven uti andra fiägor och när som helst. Men det är ett medgifvande deraf, att genom tillåtande af undantag för vissa speciella fall, kan det 4 5a Den 3o Maj f. ra. icke hända att den af R. St. beslutade och af K. M. år it3io kungjorda författning, rörtde grunderna fö'r dessa egendomars förvaltning, i någon nian blir förändrad. Först sedan motion blifvit i vanlig ordning väckt om förändring af dessa grunder, sedan R. St. densamma bifallit och för K. M. tillkännagifvit sitt beslut, deruti rättighet blifvit
Huru Saltpetergärden tillkommit, vete vi alla; den tillhör vår egen tid. Jordbrukaren var skyldig att tillåta Saltpetersjudaren hämta Saltpeterjord i Ladugårdarne, och Den 28 April e. m. 49 och att derjemte sjelf biträda med dagsverken och nödig ved. För att slippa denna våldgästning i Ladugårdarne, medgaf man en Saltpetergärd, som bestämdes till § L@ på Hemmanet. Men då man vid sista Riksdag ansåg sig behöfva använda en del af den samlade fonden för andra föremål, blef denna gärd nedsatt till hälften eller till 5 marker. Nu vill man förvandla den i penningar, och om vi bevilja detta, skall gärden vid nästa Riksdag upptagas som ordinarie ränta på jordbruket, hvilken aldrig skall kunna borttagas, liksom det skett med alla äldre räntor. Jag tror likväl det vara ett lika åliggande för hela samhället att bidraga till fyllande af Statens Saltpelerbehof, som ingår i försvarsverket. Det har redan ganska riktigt blifvit anmärkt, att Städerne äfven böra bidraga härtill, och det förefaller mig besynnerligt, att de hittills varit befriade, enär der i allmänhet finnes en sådan tillgång på Sallpeterämnen, att jag är öfvertygad, det Stockholm ensamt, skulle kunna producera så mycket Saltpeter, som svarar emot behofvet, och göra tillverkningen till en fri näringsgren, som den bör vara. Jag fortfar således att yrka afslag på Utskottets Betänkande i den förevarande punkten. Herr Hjerta: För att besanna hvad Friherre Anckarswärd nyss anfört, torde jag 22 H. 4 5o Den 28 April e. m. blott behöfva lemna en hort beskrifning, buru det på löoo-talet tillgick med Saltpeterhjelpen, som nu mera är en ordinarie ränta, ehuru lika obillig och ojemt fördelad beskattning som Saltpetergärden, om hvars upphäfvande jag instämmer med Friherre Anckarswärd. Saltpeterhjelpen var från början en afgift, som erlades af hemmansägaren i stället för dess förra skyldighet att förse kronans Saltpetersjudare med ved, vatten och kost.
Det är vfd betraktandet af den mängd frågor forn detta ämne förutfätter, af de mång* faldiga underfökningar det erfordrar , af företrädets beroende af lokala förhållanden och omfländigheter, forn Conllitutions Utikottetjmed häpnad infett hela vidden af fitt åliggande, med mifstroende till egna infigter ftadnat i den öfvertygelfe att endaft allmänna grunder för vilha hufvudfrågor, endaft anledningar till ett jemnförligt bedömmande af olika mera detaillexade Fardag, fkulle blifva det forn af Conftitu. tions-Utfkottet borde och kunde för det närvärande uppgifvas. Ut/kottet har funnit, att annat är fjelfva Förflagets riktighet, annat defs antaglighet vid tillämpningenj Att det förra beror uppå defs öfverensftämmelfe med hvad forn bör utgöra en Lagftiftnings hufvud-föremål, att det fenare beror uppå mer eller mindre ftadgade vanors helgd och allmänna omdömets derefter antagna riktning, vid den tid då ett fådant Förling Ikall införas. UtlkotteF forn funnit att till grund för det förra borde föregå et» underfökning af villkoren för Samhälls Contractet, ett betraktande af ämnet endal! under allmänna fynpunkter efter tideböckernas och StatsLärans förenade och jemnförda uppgifter och anvisningar, har återigen i anfeende till de fenare tagit för afgjort , att deras bellämmande berodde helt och hållit af lokala förhållanden och af tänkefätten den tid då verklfäliigheten Ikuile 'börjas} Att fäledes pröfningen deraf borde öfverlemnas åt allmänna upplysningen, och fafcliäilandet åt det derefter liadgade allmänna omdömet.
Sedermera har samma embetsverk d. 14 November 1845 afgifvit serskildt yttrande, an gide de åtgärder som kunde föranledas af R. St:s utaf K. M. sanktionerade beslut ronde den nya myntenhelen. I frågan om sättet för skatternas debiterande och uppbörd, hafva kammarcolbm och statskont. afgifvit utlät, af d. 23 December 1842, hvilket utlät, specielt afsäg frågan om den förändring som nu ifrågakomma, eller att häradsskrifvare!! icke skulle behöfva vara närvarande vid uppbörden, utan denna kontrolleras på annat sätt. Vidare hafva R. St. vid flera tillfällen gjort framställningar i fråga om uppbördsoch redogörelseverkens förenkling. Efter det vederbönde länsstyrelser blifvit hörde, afgaf K. kammarcolbm är 1844 ett utlät., hvilket just afsåg den fråga, som här kommer alt utgöra föremål för pröfning eller den tid räkenskaperna böra omfatta. I afseende på preskriptionstiden för redogörares ansvarighet, hafva först kammarcolbm, statskont. och kammarrätten afgifvit förslag till stadganden och sedermera har kammarrätten år 1844 åter deröfver utlåtit sig. Efter de upplysningar jag nu haft äran meddela, torde R. o. Ad. nogsamt finna, att i alla de hufvudfrågor, som i K. M:s nåd. propos. innefattas, hafva erabetsverken afgifvit yttranden, äfvensom R. St. derom aflåtit underd. framställningar lill'K. M. in - 6 Den 7 September f. m. nan komiterade tillsattes. Det berodde således på K. M. att vid pröfningen af alla dessa ärender fatta de beslut, Han, med afseende på sakens beskaffenhet, ansåg lämpliga. K. M. har således varit oförhindrad att i de delar der han godkände förslagen, lägga dem till grund för sin nåd. propos., men att i öfriga delar, om han så för godt funne, låta inom Statsrådet utarbeta förändrade förslager.
Utsträckt lill privatlifvet och dess alldagliga förhållanden, strider ett sådant godtycke mot begreppet om rättvisa och lagbunden frihet såsom en af hufvudgrunderna för ett. väl ordnadt samhälle, och måste derigenom utöfva ett demoraliserande inflytande, emedan det icke kan undgå att hps den tjenande klassen i allmänhet väcka och fostra en sinnesstämning af misstroende och bitterhet, som det hör vara både lagstiftarens och menniskovännens syftning att undanrödja. Förhållandet mellan tjenare och husbonde kan här, likasom i hvarje land der lifegenskapen är afskaffad, till sin grund icke betraktas annorlunda än såsom härledt från en å båda sidor frivillig öfverenskommelse eller ett kontrakt, hvarigenom den ene kontrahenten åtager sig, att åt den andras tjenst egna sin tid och förrätta vissa arbeten emot öfverenskommen betalning; och detta så mycket mera, som båda före kontraktets ingående ega alldeles samma rättigheter inför lagen och äro oberoende af hvarandra. Orsaken hvarföre de ingå öfverenskommelsen är, att de båda äro lika mycket i behof af hvarandras biträde; och det är endast genom detta kontrakt som det bestämmes, hvilkendera efteråt skall blifva herre öfver den andra. Men i samma mån som rättstillståndet utvecklat sig och intagit sin plats uti de menskliga idéerna, har det äfven blifvit antaget såsom en grundsats, samt såsom ett hvilket tillhör det civiliserade Europeiska samhället och såsom ett utmärkande kännetecken hvarigenom detsamma skiljer sig från det vilda eller halfbarbariska, att i det förra finnas vissa oförytterliga rättigheter, som ingen kan genom kontrakt öfverlåta. Sålunda skulle hvarje kontrakt, hvarigenom någon förbunde sig, att, emot en viss summa penningar låta sig tillfogas af annan ett visst bestämdt antal örfilar, kindpustar, sparkar eller slag å en eller flere kroppsdelar, med eller utan begagnande af tillhygge, icke kunna göras gällande inför Svensk domstol.
Herrn i huset satt i en ländstol, som om vintern stäldes framför brasan, frun satt och arbetade. Barnen sprungo omkring och gjorde odygd. Grane satt mest för sig själf. Det fans veckor, när han knappast deltog i samtalet. På eftermiddagen var det ännu en timmes lektion med gossarna, och sedan hade han aftnarna fria. Å, dessa aftnar, hur han njöt af dem. Att få stänga in sig på sitt rum, veta, att man hade rätt att vara instängd, att ingen skulle komma för att störa. Då läste Grane mycket, och han läste på det särskilda sätt, som man gör, då man känner sig ensam, när man i hvarje bok, där sådant kan ske, lyssnar till de ord, hvilka sägas, som till en lefvande människas varma röst. Man hör ett hjärta klappa mellan raderna, bröstet fylles af sympati, ögat tåras. Det är, som om man i tysthet tryckte handen på en okänd vän. Och sådana vänner fick Grane under denna tid många. Han skref äfven ett och annat, utan att dock tänka på att trycka det. Det tjänade blott till ett aflopp åt hans egna tankar. Och dessutom förde han en tid en dagbok af det egendomligaste slag. Grane hade under sina tidigare studentår haft en kort kärlekshistoria. I den familj, där han under skoltiden var inackorderad, såg han ofta en ung flicka, som gick för att taga pianolektioner af frun i huset. Hon var då sexton år gammal, hade gråblåa, lifliga ögon, ett ansigte, som skiftade efter alla de lifliga intryck, hvilka oupphörligt aflöste hvarandra i hennes lättrörda sinne, och ett brunt lockigt hår, som i ostyrig oreda slängde omkring hennes lilla vackra hufvud. Hon hette Ellen. Grane brukade passa på henne i porten och följa henne hem, när hon hade slutat sina lektioner, och på den korta vägen till hennes hem hunno de att tala om så mycket, att det räckte till att sysselsätta Granes tankar, ända till nästa gång han träffade henne. En gång stannade hon vid en lyktstolpe, en bit ifrån huset, där hon bodde, och sade adjö. – Har ni flyttat? sade Grane leende. Hon slog snabbt upp sina ögon mot hans och log emot honom. – Det är inte värdt, att mamma får se er.
pB heme knn ankomma, sprida omkring sig en kansla. af frid och ro. Att sjukskoterakeinstitutionen p&amp; senaste tid blifvit s % popular som skett och framfor allt att den vunnit sympati och understod af landets liikare berSor till icke ringa grad diirpl, att den i likhet roed hela het nuticla mera vetenslrapliga sjukv&amp;rdsv ' 6sendet stgllt sig 11 % rent nlansklig och sainhallelig gruncl. Bil. B. Beriittelse f r h Fredrikn-I3remer-Forb~i11dets distriktfiirening fiir halsooch sjulrviird i h '. distrilct af N. la11 on1 dess verksa.n~bet under &amp; r 189 ... 1: o. a) Antal ledamoter i distriktforeninge. b), Styrelseleda~notems namn och furtktioner, med uppgift p i den styrelselednmots namn och d r e s s, som har att uppeh %lla forbindelsen mecl Fredrika-IBremerForbundet. c) krsafgifter; kassa,ns sttlllning. 2: o. For halsooch sjukvirden vidtagns gtgiirder. a) Distriktskoterskans unclerstodjande. Redogorelse for hennes vorksainhet. V8rdade sjnka: i ccknta infektionssjulcdomar; i kroniska d: o. (tuberlzelsjnkc1orn); i a d r a sjnlrdomar. Skoterskens afloningsform&amp;ner; semester. b) Sjukns afsldjande frBn frislra; mtrymda bostiider. c) Desinfelction anordnad efter smittosa~nma sjukdomar; desinf ek tion af lagenhet som bebotts af lungsiktig. 3: o. Andra med halsooch sjukv8rden i sa~nmanhsng st %ende ~rendeu, som af foreningen behandlnts, men soin icke iiro under o£v: mst8ende ruhriker hiinforliga.
Jag tror, att då Riksens Ständer år 1809 stadgade vårt Samhällsskick, och uti RegeringsFormen insatte en §. sådan som den 59 hvilken lyder: ”Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och ”behof late Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöf”ver de Ordinarie inkomster, och hvilka be”hof genom Bevillningar böra fyllas;” så var detta detsamma som att säga, att en billigare beskattningsgrund än grundskatt skulle i fram* tiden följas, och att densamma skulle genom bevillningar tillämpas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos . 1r Hogl oflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm Aren 1817 och 1818. ^ — ^ o . {ir * ? % É Fjerde Bandet. £ Andra Afdelningen. V STOCKHOL M, Tryckt hos Otor Gxahn, i 8 il» Tisdagen den 17 Martil, Plenum klockan iu Förmiddagen. J"usterades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Hogloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 14 Martii igi8. S. D. Vid föredragning af Constitutioné.1 Utskottets den 11 dennes aflåtne Memorial, innefattande anmälan af tvänne Redactionsfel uti de vid 1815 års Riksdag beredde Förslag tili ändringar i 38. och 46. §§. af Riksdagsordning gen, fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln att 'samma Memorial endast borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Con-: atitutionsUtskottets sedan 1815 års Riksdag hvu lande och den 19 sistledne Februarii på bordet lagde Förslag till ändring ii nedannämnde §5. af RegeringsFormen, beslöt Höglofl.