Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare bure försyn för alt resa hit såsom sökande. Ibland hvilka andra, skulle då BondeSt. välja? Jo ibland hvilka som helst af folk i hufvudsladen. När BondeSt:s medlemmar komma ifrån orterna och icke känna personalen härstädes, så kunna de icke veta hvem som förtjenar deras förtroende, utan mäste söka ledning af andra. Förmodligen vände de sig till sina Fullmäktige i Riksg:s-kont. eller Banken, eller rättade sig måhända efter vissa Tidningsskrifvares anvisning. Månne det val, sorn derefter skedde, skulle blifva lyckligare än Konungens? Ar det icke troligt, att Tidningsskrifvare litade mest på sig sjelfva och fördenskull funne riktigast att låta välja sina egna personer? I sådant fall, Mine Hrr, hurudan ledning finge väl BondeSt.? Den 25 Januari f. ni. 157 Man säger måhända att, om BondeSt. får, emot sin vilja, en Sekret, af Konungen, så kan denne Sekret, litet eller intet uträtta. Jag tror tvärtom, i strid mot den förutsättning, som en talare nyss gjorde, att BondeSt., äfven om det ej finge sjelft välja sin Sekret. dock skulle af en sådan kunnig och rättskaffens man, uplyst om grundlagens fordringar och sakernas sammanhang, taga rättelse af hans vägledning. Om motsatsen någon gång inträffar, så måste det anses såsom ett undantag. Jag tror, med ett ord, icke alt Ståndet åsidosätter goda skäl, derföre alt de andragas af en man, som Konungen förordnat till dess Sekret. Om nu denne, i st. f. att under hittills varande omständigheter hafva hållit emot misstag, blifvit en sådan som sköte på för att få dem begångna, huru skulle det då slutas? Kunde det icke hända att sådana propos:r, som man nu hör omtalas vara af lösa eller obehöriga personer gjorda, på sexor, på reform-klubbar och andra dylika ställen, utginge just ifrån den, som vore tillsatt för att redigera Talmannens proposir till sitt Stånd? Här förekommer äfven ett annat skäl, hvarföre jag befarar att Ståndets val af Sekret, skulle misslyckas.
Sedan emellertid berörda uträkningar numera blifvit upprättade och i behörig ordning fastställda, hvarigenom ifrågavarande ersättning är bestämd att utgöra i spanmål 24,713 kubikfot 3 kannor och i kontant 4,078 Ridr 98 öre, samt således ej vidare behöfde i Riks-staten upptagas såsom förslags-anslag, hade Utskottet i förutnämnda punkt af Utlåtandet endast tillstyrkt, att ersättnings-anslaget skulle uppföras till ett bestämdt belopp utan egenskapen af förslags-anslag, — nemligen dels på sätt i tabellen ock är rätt upptaget, ett bestämdt spanmåls-anslag och dels ett kontant anslag; men härmed har icke, såsom den i Borgare-Ståndet gjorda anmärkning förutsätter, afsetts att hela anslagsbeloppet skulle uppföras i kontanta penningar. På grund af hvad sålunda blifvit upplyst, och då ofvanberörda tabell är af de öfriga Riks-Stånden lemnad utan anmärkning, torde Rikets Ständer finna, att Borgare-Ståndets återremiss ej kan till vidare åtgärd föranleda. 29:o. Uti 9:de punkten af samma Utlåtande hade Utskottet tillstyrkt Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts den 9 sistlidne Mars aflåtna nådiga Proposition, angående pensioner å allmänna Indragnings-staten för åtskilliga till framlidne Hans Majit Konung Oscar lis hofstat och betjening hörande personer; — men som denna Utskottets hemställan är bifallen endast af 2:ue Riks-Stånd, Ridderskapct och Adeln samt Preste-Ståndet, men deremot afslagen af Borgareoch Bonde-Stånden, får Utskottet, tor frågans afgörande genom omröstning, föreslå följande proposition: ”Deri som vill, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Majits nådiga Proposition, angående pensioner å Rikets allmänna Indragnings-stat för åtskilliga till framlidne Hans Majit Konung Oscar lis hofstat och betjening hörande personer, bevilja den för berörda pensionering äskade summa, 19,600 Ridr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, bafva Rikets
13 lifvets å'n<!amäl är fördelaktigast. Det är en ädel drift hos menniskan , att för hvad hon anser sannt och rätt våga allt, och med alla krafter värja sig mot orättvisa och förtryck. Men denna drift qväfves af det ängsliga nit , sorn , med skuggrädsla för all rättsstrid, sträfvar att stina förlikning på hvad sätt som helst , och derigenom ej allenast skakar tron pa rätt, utan till och med undergräfver dess tillvaro. En förlikning medförer alltid ovisshet om hvad, efter Dag, i det gifna fallet är rätt, och befordrar således okunnighet om rätten. Den lefvande idéen om rät.i visa, och interesset derföre, måste således hos folket aftaga i den nion man förekommer tvistiga rättsfrågors pröfning och afgörande af Domaren, hvilken är, eller åtminstone bör vara, Lagens tunga, tolken af de rättsgrunder Staten hyllat och lofvat att hägna. Men utom det att förlikningsnitet förlamar skyddandet af lagliga rättigheter, verkar det äfven mot sitt eget syftemål, rättagångars minskande, och äggar den strids lystnad, det vill hämma. Ty da, vid för-] liknings ingående, den ena parten vanligen afstår något af sina ovissa rättsanspråk, och detta afstående ofta otillbörligen kommer den andra parten till godo, lockas derigenom den^ ne senare till nya försök att på lika sätt bereda sig lika vinning. — Mängden af /Ör - 14 LagUtskottetS Betänkande Nio 158. likte mai vittnar således ingenting till fordel för rättstillståndet inom Staten; endast antalet af a/domde inål vitsordar rättsansfallernas kraft och ändamålsenlighet; och man må dä icke af uppgifter från främmande lander å numertalet af tvister, som der, genom Förliknings-Domstolars åtgärd, blifvit bilagde, draga den slutföljd , att rättvisan der blifvit i samma moa befordrad.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar må, enligt 56 §:n RegF:n, delgifvas Högl. Besvärsoch Ekon.Utsk., till hvilket jag begär återremiss af betänkandet. Frih. Hamilton, Hugo: Jag anhåller vördsamt, att genom Hr Ridd.Secret:n få vela, huru detta betänk, blifvit i de andra Stånden behandladt, ifall underrättelse derom inkommit. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att BondcSt. återremitterat detta utlåt., men att ingen underrättelse om de öfriga RiksSt:ns beslut i ämnet ännu ankommit. Frih. Hamilton: Jag har enskildt blifvit underrättad, alt äfven BorgareSt. återremitterat delta betänk., i hvars egentliga utarbetning jag icke deltagit, ehuru jag varit med om beslutet. Utsk. utgick från den synpunkt, att möjligen en sak, som på detta vis var beroende af ministeriel eller diplomatisk behandling, kunde vara af den grannlaga art, att det vore svårt för Ständerna att mera calhegoriskt yttra sig, emedan det kunde vara osäkert, huruvida sådant skulle gagneligt eller skadligt inverka på negociationen. Jag har sedermera enskildt fått höra, att negociationen fortgått temmeligen betydligt med de öfriga makterna, som taga en ganska valin del i denna fråga. Det torde då, åtminstone efter min förmening, icke kunna vara annat än gagneligt, att Ständerne yttra sina tankar deruti, och, om icke i de häftiga ordalag, som i ett annat Stånd lära blifvit begagnade, likväl sansadt och kraftigt uttrycka den opinion, att de missbruk, som nu länge af en annan stat blifvit gjorda vid behandlingen af tractat-förhållanden, måtte blifva så snart som möjligt afhjelpla. Sverige har rättighet att fordra det, och denna rättighet måste göra sig gällande, då alla förhållanden för öfrigt synas vara sådana, att de medgifva det.
Sålunda innehölle de talrika och väl bevarade sviter af de skiljaktiga natur-alster, som bebo dessa nordliga haf från deras yta och ända ned till inemot 280 famnars djup; — och hade samlingarne blifvit så utmärkta derigenom, att Torell icke allenast egde en grundlig kännedom i ämnet och användt synnerlig omtanka vid planens uppgörande och förberedande, utan lith. tilt R. St. Prat. 185!) & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 27 Höft. 2 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 75. äfven ådagalagt mer än vanlig djerfhet och ihärdighet i dess utförande. Alla dessa resor hade Magister Torell verkställt på egen bekostnad. Med kännedom derom, att exempelvis resan till Spitsbergen, som varade mellan två och tre månader, utfördes på ett särkildt i Hammerfest förhyrdt samt för ändamålet enkom inredt och utrustadt fartyg, och att särskilda, särdeles kunniga, lotsar derför anskaffades, samt att på Island dels arbetsfolk vore ytterst dyrlegdt, dels alla resor måste ske medelst ridoch packhästar, borde lätt inses, att dessa resor icke kunnat verkställas utan en högst betydlig kostnad, som säkerligen icke understigit 10,000 R:dr. Men Magister Torell ansåge sig ännu böra begagna de närmaste åren af en hittills ostörd helsa, för att ytterligare fortsätta dessa forskningar och hade afsett att använda dem dels för en ytterligare resa till Spitsbergen, som, om möjligt, borde företagas under innevarande år, dels till jemförande undersökningar af det nordliga Norge och dels att genomgå och ordna det insamlade. För att befrämja en så oegennyttig och för fäderneslandet hedrande vetenskaplig verksamhet, hafva motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställa en summa af Åttatusen Riksdaler Riksmynt, att, i den mån Kongl. Maj:t pröfvar nödigt, utbetalas till Magister Torell för fortsättande af hans forskningsresor i de nordliga trakterna af Atlantiska hafvet och Ishafvet samt ordnande af derunder tillvägabragta samlingar och iakttagelser.
Då det fortgående afvittringsverket i Jemtland ännu icke hunnit till slut bringas samt dessförinnan några hufvudsakiiga åtgärder till verkställande af den nya roteringen ej heller kunde företagas, men angeläget vore, att den Rustoch Rotehållare för 3 år beredda iipdring äfven fortfarande finge af dem åtnjutas, föreslog nu Kongl. Majit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 4,000 Ridr Bico, till understöd för bemälde Rustoch Rothållare, att från 1845 års början utgå, intill dess den nya roteringsförrältningen derstädes varder afslutad och fastställd. Utskottet, som jemväl erhållit remiss å Anders Olssons från Jemtlands Län i detta ämne väckta motion, samt tagit kännedom af de yttranden, Stals-Ulskottets Utlåtande, N.o 8g. hvilka inom Borgareoch Bonde-Stånden afgifvits, i anledning af den Nådiga Propositionen, får nu anföra följande: Redan år 1806 var fråga om lindring uti roteringen i Jemtland. Uti Nådigt Bref af den 2 October nämnde år, förklarar Sig Kongl. Maj:t, i anseende till den stränga rotering, sorn Jemtland undergått, anse nyttigt, att ny allmän rotering derstädes företoges, hvarvid lika grunder borde följas, som för den öfriga Svenska roteringen lagde blifvit; och uti Nådigt Bref af den 24 Mars 1808 anbefalldes Krigs-Collegium förständiga vederbörande att, i sammanhang med fortsättningen af den sedan 1786 afbrutna afvittningen, upprätta förslag till IndelningsVerk för Jemtland. Någon verkställighet följde emedlertid icke häruppå, emedan allt hvad om ny rotering förut var förordnadt, blef genom Kongl.
Hon var ej blott i yttre mening hufvudet högre än allt folket, äfven i inre mening måste människor se upp till henne, en situation, hvilken inger vissa naturer tillgifvenhet, men åter andra motvilja. De, som vid ett ytligt sammanträffande i sällskapslifvet hade dömt Victoria Benedictson som stel, stolt och kall, blefvo emellertid genomvärmda af hjärtegodheten i hennes väsen, ifall de bragtes i beröring med henne genom någon deras sorg eller glädje, som hon kunde dela. Skvallerintressen däremot delade hon aldrig och hon brukade på bjudningar rädda sig undan fruarnas, af dessa intressen lifvade, krets ut till ungdomen. Hon slog sig då ned vid pianot och spelade oförtrutet dansmusik, under ungdomens glada tacksamhet. Glad satt hon då själf i ungdomsskaran, som flockades kring henne och täflade i att visa henne sin beundran och tillgifvenhet. Hennes makt öfver ungdomen var obegränsad. Hennes styfbarn dyrkade henne och voro stolta öfver henne. Hon var en, genom själfva sin slutna hemlighetsfullhet tjusande varelse, som kunde styra med ett ord, häjda med en blick och väcka lycksalighet genom ett af sina sällsynta loford, eller sina ändå sällsyntare smekningar. Hennes misshag var förkrossande; hennes godhet rörde alltid på ett innerligare sätt än andras. Det var icke blott barn och ungdom, som kände detta stilla, djupa väsens oemotståndliga dragningskraft. Den unga hustrun till den åldrade mannen blef ofta mål för andra mäns hyllning, en hyllning, som åtminstone en gång stod på gränsen till en allvarligare känsla. Denna vänskap bragte en rikedom af sympati, af utvecklande tankeutbyte, af värme in i hennes lif. Då svårigheter uppstodo var det icke mannen, som gaf hjälp vid pligtuppfyllelsen – en antydan därom finnes i Ur mörkret. Och denna erfarenhet vidgade som genom en jordbäfning klyftan mellan man och hustru. Ännu ett annat ämne hade börjat att starkt uppröra samlifvet. Diktarhågen hade brutit fram hos hustrun. Och den mötte nu, men förstärkt, hindret från barndomen och ungdomen. Var hon icke hustru och mor? Borde en kvinna försumma sina närmaste pligter för en okvinlig ärelystnad?
Vill man gå klokt till väga, och icke göra några onödiga skakningar, torde det vara bäst göra en början med detaljerna. Jag har hört Herr Thams yttrande här klandras, och vill upptaga detta klander, emedan det måhända skulle vara mindre behagligt för honom sjelf, att ge en förklaring af sitt yttrande, än om en annan gör det. Jag har fattat hans yttrande sä, alL om Representationen ansåg sig icke kunna befatta sig med Kongl. Majlis Proposition, och i följd deraf icke bifalla den, vore det ännu mer oformligt att'gifva ett afslag derpå. Friherre Anekarswärd har ock yttrat, att det synes som man genom ett föregående Betänkande ville utlägga snaror för en påföljande pröfning. I fall detta skall innefatta ett generell omdöme, så är det obehagligt; men i fall det är rigtadt emot SlatsUtskottets Ledamöter enskildt, så äf det lätt att bära. 358 Den 8 October e. m. Herr Ribbing, Arviel: Utlåtandet synes så mycket mera innefatta en motsägelse, som all reglering går till nästa Riksdag, hvilket äfven här lärer vara meningen; men tillika finnes uttryckt att denna Författning skulle gälla för Biskop Ebersteins lifstid. Således måste Utskottet antingen hafva motsagt sig sjelf, eller ock bestämt Biskop Ebersteins lifstid jemt till nästa Riksdag. Något annat medel ges nu icke, än att antingen rätta det redan begångna misstaget i InkomstBetänkandet, eller ock icke uppföra denna Stat på Biskopens lifstid, utan blott till nästa Riksdag, ehvad han då lefver eller icke. Herr Tham: Jag har aldrig haft för afsigt att öfvertala Friherre Anckarswärd att ingå på mina tankar. Att jag af honom blifvit missförstådd, har jag hela Riksdagen erfarit. Protocollerna komma att visa, om jag förtjent det, eller icke. Mina ord voro dessa: Om Ständerna äga rätt ingå i pröfning af denna sak, anser jag dem böra bifalla en åtgärd, den jag tror vara nyttig. Om åter Ständerna, efter Friherrens tanka, icke kunna ingå i en sådan pröfning, lönar det icke eller mödan, att afslå Utlåtandet.
Direktioner utlemna antingen amorterings-obligationer ställda å Svenskt mynt och utgifna på Svenskt språk samt löpande med 4, 4£ eller 5 procents ränta, eller ock det belopp i kontanta penningar, som Riksgälds-kontoret genom sådana obligationers försäljning kan erhålla; men som den sålunda gjorda framställningen egentligen afser en förändring i det af Hypotheks-föreningarne hittills verkställda upplåningssätt och fonde - 8 Stats-Vtskottets Utlåtande N\o 165. rade stats-obligationers tillhandahållande åt dessa föreningar, så och enär det af Kongl. Maj:t till Rikets nu församlade Ständer aflemnade förslag angående Hypotheks-föreningarnes förändrade organisation blifvit remitteradt till Sammansatta Stats-och Banko-Utskottet, har Stats-Utskottet jemväl ansett Professoren Agardhs nu omförmälda motion böra till detta Utskott öfverlemnas för att, i sammanhang nied nyssberörda förslag, behandlas. Under flera föregående riksdagar har, genom derom gjorda framställningar, Ri keta Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å angelägenheten och lördelaktigheten af ett efter andra staters föredöme ordnadt fondsystem, hvarigenom ej allenast tillgång skulle beredas till utförandet af sådana större, allmänt gagnande företag, hvilkas kostnader icke kunde af de vanliga stats-inkomsterna bestridas, utan äfven allmänna rörelsen underlättas samt den enskilda sparsamheten uppmuntras och smärre kontanta behållningar göras fruktbärande; men farhågan för förnyandet af den oreda i landets penningeförhål landen, som ett missbrukadt och obetänksamt utgifningssätt af Svenska kreditpapper förut medfört, har ända till sednaste tider hos representationen väckt öfvervägande betänkligheter emot den föreslagna skuldsättningen, hvars anlitande dessutom ansetts desto hellre kunna och böra undvikas, som nästan oafbrutet stigande stats-inkomster och derigenom uppkommande öfverskott samt särskilda mot fördelaktiga betalningsvilkor erhållna och snart liqviderade lån lemnat full tillgång till de extra eller tillfälliga stats-utgifter, som af Rikets Ständer beviljats och anvisats till utgående i särskildt stadgad ordning.
Man firade Karlsdagen, då Gjörwell af Brita Nora erhöll den »vackra gåfvan af 4 Immorteller, en större Gredelin, som betecknade henne själf och 3 mindre gula för våra barn», och assessorskans födelsedag, då Gjörwells egen lärda fjäder plötsligt får en galant inspiration, och han för att hylla »m:e Gjörwell» på en papperslapp, lagd på en uppslagen del af Moréris eller Bayles lexika, skrifver sin lyckönskningsvers på franska: Quel doux contentement vient donc remplir mon cœur? Sans doute un jour heureux s’est levé sur ma tête! Mais pourrois-je un moment ignorer mon bonheur? De l’aimable Brigitte aujourd’hui c’est la Fête o. s. v. Gäster och vänner kommo trägnare än någonsin ut till Kaptensudden, dit de unga döttrarna lockade ett helt garde af friare – och på söndagarna var där »Grande cour». Aldrig tryckte någon omsorg så tungt, att man glömde att njuta af samlifvet med hvarandra och naturen eller att förfriska sig med läsning vare sig af »Mille et une nuit» eller af någon herdedikt, som ofta husfadern själf försvenskade för sina döttrar, kännande sig helt ungdomlig om hjärtat, medan han skref om Celadon och Phyllis. Så te sig familj och hem för oss vid Torpets sista och stora tid, då den sammanhängande gjörwellska familjekorrespondenten börjar. Gjörwell är då redan 60 år – Sergels kort därefter skurna porträttmedaljong visar den gamle lärdes hufvud, ett gubbhufvud med hög panna utan stränghet, böjd näsa utan skärpa, en sluten mun af ett mildt allvar. Blicken har ett tåradt leende, och kring mungiporna myser en vis ålderdoms glada öfverseende. Det är ett filosofhufvud, icke den skrattande Demokrits, icke den gråtande Heraklits, en kristen filosofs lugna och blida typ ...
Till åtlydnad af K. M:s Nåd. kallelse till plenum plenorum denna dag kl. 2 e. m. afgick \ timme före den sålunda utatta tiden Hr Frih. o. Ordkden jemte R. o. Ad. till Rikssalen der 11. Ex. Hr Just. Statsministern å K. M:s höga vägnar upläste K. M:s Nåd. svar, i anledn. af åtskilliga utaf R. St:r vid innev:de Riksmöte antagna lagförändringar, samt Hr Frih. o. Ordftden till K. M. i underdånighet öfverlemnade R. St:rs underd. svar med bifall till 4 K. M:s Nåd. Proposir i lagfrågor. H. R. o. Ad. åtskiljdes, enl. derom före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, vid utgången från Rikssalen kl. | 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Måndagen den 21 December 1857. Plenum kl. 6 e. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtm:s ställe, föra ordet. Gr. Adlersparre, Carl, upläste en så lydande motion: Sedan Rikets Höglofl. Ständer vid inev:de Riksdag afslagit den för Kongl. LifBeväringsReg:tet af K. M. äskade löneförhöjning och emedlertid beslutat beväringsexercisens förlängning till dubbelt emot hvad hittills egt rum och då förhöjda löner blifvit beviljade åt både Hallands och WesterNorrlands BeväringsBataljoner, så synas rättvisa och billighet fordra att åtminstone någon ersättning lemnäs åt Officerarne af LifBeväringsReg:tet under 2:dra Beväringsmötet äfvensom åt dem af Reg:tet, hvilka, enl. Generalordres af den 24 Juli innevide år, äro skyldige att emellan exercistiderna vistas i Stockholm.
Efter sistnämnda dag till den 15 Augusti 1862 dels afskrifvet 115,560: 23. dels levereradt 2,013: 91. dels ock affördt såsom provision 161: 93. 2 175- 84 Den 15 Augusti 1862 utestående fordringar 74,784: 37. 192520- 44 Och hade Kammar-rätten, i betraktande dels af de obetydliga belopp, som, enligt hvad ofvanstående uppgifter visa, å ifrågavarande undsättningsfordringar influtit, äfven efter det provision för deras indrifvande blifvit beviljad, dels ock af de hinder, hvilka, på sätt i den Kongl. Propositionen blifvit nämndt, mötte för samma fordringars indrifvande, slutligen yttrat, att ytterst ringa afbetalningar å dem vore att för framtiden emotse, och att afskrifning af fordringarne således vore den enda åtgärd, sorn numera återstode att vidtaga. På grund af hvad sålunda förekommit, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att de undsättningslån, hvilka, i anseende till 1830 och flera påföljande års missvexter uti Westerbottens och Norrbottens län, blifvit af Staten, emot enskilde undsättningstagares förbindelser, under åren 1831—1839 inom dessa län utgifna samt, enligt behöriga restlängden, hos undsättningstagarne ännu utestå oguldne, må, utan vidare undersökning angående gäldenärernes tillgångar, varda ur kronoräkenskaperna afskrifna i den för afskrifningsfrågor stadgade ordning. Denna nådiga Proposition hafva samtliga Riks-Stånden remitterat till Stats-Utskottet, som, med afseende på de i densamma anförda förhållanden, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl Maj:t deruti behagat föreslå. Och anser Utskottet sig härigenom äfven hafva besvarat följande i samma ämne inom Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade motioner, nemligen: inom Hidderslcapet och Adeln af Herr von Hedenberg, L. A., (mot.
Men vi kunne mycket skylla oss sjelfva , som mera använda tryckfriheten till personliga tvister* Den 7 Juli *■ n*. 441 än till afhandlande och utredande af Rikets angelägenheter; jag tviflar pä , attén enda Tidning ens omtalt förlägenheten i någon enda Provins, Men den af Herr Baron Wirsén, citerade 42 §, af den i öfrigt ofta lätt missförstådda Riksdagsordningen, kan icke hit lämpas. Den föreskri Iver blott den väg, som ett Utskott skall följa, då det önskar upplysningar af någon Konungens Embetsman, eller något publikt Yerk, men vidrör all si eke den åtgärd Styrelsen sjelf behagar taga för att meddela Riksens Stander någon upplysning. Jag medger ock, att Riksens Ständer äfven kunna fela, och anser för bästa bevis härpå hvad Herr Baron Wirsén anfört, att, då vi nu klaga öfver för dryg Bevillning, så var det Riksens Ständer sjelfve som 1812 ej blott bevilljade denj erforderliga Summan, utan höjde afgiften frän 4 till 5 procent utöfver hvad som var föreslaget, samt att, oaktadt den af flera värda Ledamöter med skäl öfverklagade bristande afsättning på Spannmål, hafva Riksens Ständer ännu ej vidtagit någon åtgärd, ehuru tidigt vid denna Riksdag föreslagen, att för Statens räkning uppköpa säd. Man kan dock anmärka , att Riksens Ständer 1812 bestämde Bevillningen efter det då be« Den 7 Juli e. m. hntliga RörelseCapitalet, och att de ej iiro hufvudsakliga skulden till dettas nuvarande ringhet. Oförutsedda händelser, conjuncturer och omständigheter, hafva kunnat vålla vissa skadliga mesurer. Jag medger ock, att då principerna äro så olika i StatsOeconomien , äfven hos de berömdaste Statsmän, kan man lätt förorätta Ministrar med anmärkningar, ehuru jag tror, att olikheten i principer hos de förra hävledt sig af olika locala och andra ett lands särskilda omständigheter. Ibland kan äfven en mesure XD % genom sina följ ler anses felaktig , men dess uraktlåtenhet hade kanske medfört ännu svårare följder.