Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den publik, som komme att öfver - 126 Den i5 Januari). vara sammankomsterne, Liefve föga talrik, så framt omväxling af personalen hindrades, enär antalet af platser ej lärer komma att öfverstiga 80. För att sprida en allmän kännedom af ärendernas behandling, hör tillfälle lemnäs åt så många, som möjligt är, att bevista sammankomsterne, hvilket icke är fallet om, på sätt Utskottet tillstyrkt, hvarje hillet gälde för en vecka. I afsigt att göra utdelningen mera spridd och allmän, torde ock höra stadgas, att icke mera än ett inträdeskort åt hvarje åhörare finge utdelas. Till missbruks förekommande borde kortet för hvart plenum påtryckas en särskild bokstaf, på sätt som sker vid de Kongl. Spectaclerne. Efter min öfvertygelse skulle utdelningen af dessa kort lämpeligast verkställas genom någon Riddarhusets tjensteman, en timma före det plenum, som ej på förhand i anslage-t förklarats slutet. Vida större billet-utdelning besörjes ulan olägenhet på sådant sätt vid andra sammankomster t. ex. till Svenska Akademiens högtidsdag. Att öfverlemna utdelningen lil! Bänkmännen har mycket emot sig. Utdelningen skulle kunna blifva nog ensidig och möjligen föga begagnas, det förra i anseende till godtycket, det sednare för svårigheten att känna, till hvilken person man borde adressera sig och hvarest finna honom. Om deremot uppå en skriftelig anmälningssedel af arne Ridderskapets och Adelns representerande Den i 5 Januarii. 127 medlemmar inträdeskort nflemnas, s5 Liefve det lättare att vinna det Önskade inträdet, under det, att de, som underleknat anmälningssedeln, för den anmältes förhållande trädde i moraliskt ansvar. Utdelningen kunde ske i RiddarhusDirectionens förmak, eller i det yttre af de så kallade Secreta-Utskottsrummen. Att öfverlåta sitt inträdeskort åt annan, borde vara förbjudet vid äfventyr för den, som verkställt öfverlåtelsen att, såsom jag förut yttrat, ej vidare tillåtas inträde såsom åhörare, och för den som samma inrädeskort orätt begagnat, att såsom obehörig blifva utvist.
Söderholtz från samma län instämt, till Rikets Ständers behjertande framställt den nödställda belägenhet, hvari aflidne Häradsskrifvaren i Oppunda och Willåttinge häraders fögderi, Landskamereraren Jonas Fröbergs Enka, Ulrika Henrika Fröberg, född Carell, sig befunne; varande af motionären i sådant afseende vidare anförd t, att Fröberg, som, född år 1789 och den 29 Oktober 1816 befordrad till Häradsskrifvare, 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. afled den 2 September 1835, vid sin död efterlemnade, utom enkan, tvänne minderåriga flickebarn, för hvars uppfostran modren icke haft andra tillgångar att använda, än dels den ringa pension af 45 R:dr årligen, som hon från Oivil-statens allmänna pensions-inrättning åtnjutit, dels ett henne tillfallet arf till belopp af 800 R:dr. De ansträngningar, som den moderliga omvårdnaden om barnen, hvilka under uppvexten båda varit sjukliga, gjort nödvändiga, hade brutit hennes krafter och så medtagit tillgångarne, att hon vid en ålder af 55 år med sina ännu oförsörjda döttrar befunne sig i verklig fattigdom. På grund af dessa förhållanden och med afseende hufvudsakligen å hennes aflidne mans stora förtjenster ej mindre såsom embetsman, derför han ock såsom ett vedermäle af Kongl, ynnest den 10 September 1831 hugnades med Landskamererare namn, heder och värdighet, än äfven såsom enskild medborgare, i hvilken egenskap han varit af alla särdeles högt aktad och värderad, har motionären hemställt, att Enkan Fröberg måtte, sålänge hon lefde ogift, af allmänna medel beviljas en årlig pension af 300 11:dr.
Kungörelsen, angående enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, af den 9 Januari 1846; Kongl. Förordningen, angående vissa lag-bestämmelser, med afseende på enskilda Banker, af den 6 Oktober 1848, och Kongl. Kungörelsen om vissa ändringar och tillägg vid Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda Banker, som utgifva egna kredit-sedlar, af den 10 November 1855, visar sig uppenbart, att dessa lagar innefatta bestämmelser både af civil-lags och ekonomisk natur. Oro, å ena sidan, det är af vigt, att gränserna för de begge Statsmakternes befogenhet i fråga om lagstiftningen noggrannt iakttagas, så är det, å andra sidan, för allmänheten, som i de af lagstiftande makten utfärdade författningar måste söka ledning för sina åtgöranden, önskvärdt att finna föreskrifterna i ämnet i en författning sammanförda. På grund häraf och för att, utan att träda någondera Statsmaktens befogenhet för nära, gå detta allmänhetens billiga anspråk till mötes, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att ingressen till förslaget må erhålla den lydelse, att Rikets Ständer 'odels för sin del besluta, dels hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att etc.
Redan de första åren af jernvägens verksamhet hade man erfarit dessa olägenheter af kanalen, i följd hvaraf jernvägsbolaget, i den ordning bolagets reglemente föreskrifver, redan år 1862 beslutat, att jernvägeh borde utsträckas till Dellens strand. Utförandet af detta beslut skulle dock vara beroende af huruvida bolaget kunde få upplåna de erforderliga medlen till billig ränta och lämp - år 1860 till * 1861 „ „ 1862 „ „ 1863 „ „ 1864 „ 75,458 R:dr, 78,401 „ 81,490 ,. 101,617 „ 94,186 „ 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. liga återbetalningsvilkor. Bolaget hade ock genom sin direktion sökt på enskild väg skaffa sig de erforderliga medlen, men för de lån bolaget kunnat erhålla, hade begärts en högre ränta och sådana vilkor i öfrigt, som bolaget icke funnit antagliga. Af sådan orsak hade jernvägsholaget nu önskat få saken anmäld hos Rikets Ständer, under förhoppning att Rikets Ständer ville understödja ett allmängagneligt företag, hvarpå i väsendtlig grad berodde utvecklingen af en stor, med rika resurser af naturen gynnad landsort, som utgöres af Delsbo, Norrbo, Bjuråkers, Forssa, Högs, Tuna, Idenors, Rogsta, Ilsbo, Enångers, Njutångers, Jerfsö, Ljusdahls, Ferila, Loos och Hogdahls socknar, med en folkmängd af öfver 34,000 innevånare, samt Herjeådalen, hvaraf den ojemförligt största delen har sin afsättningsort i Hudiksvall. Komme i framtiden en stambana att genomlöpa Norrland, så vore genom banan från Hudiksvall till Dellen, sådan den nu blefve, redan en bibana färdig att leda trafiken till stambanan, der den skulle genomlöpa Ljusnans och Dellarnes rika dalgångar, hvarigenom Hudiksvalls jernväg komme att i många afscenden återgälda det understöd den nu kunde erhålla. Utom den nu föreslagna utsträckningen blefve Hudiksvalls jernväg endast en till verkningar och nytta half kommunikationsled.
samt Örebro sparbanks offervillighet nu grundats ett arbetshem för sinnesslöa, hvilket skall fullständiga skolans kärleksverk genom att omhändertaga de minst begåfvade och dem bland skolans före detta lärjungar, hvilka visa sig icke vara utrustade för lifvets strider. E t t lif i kärleksfullt, uppoffrande arbete kräfver sin belöning i en sorgfri ålderdom, men som bekant är lärarinnekallet ingen guldgrufva. Fröken Lundell har dock sparat sig ett litet fridfullt hem i omedelbar närhet af den skola, hvilken hon nu lämnar, och ärnar med en syster där framlefva sina återstående dagar. Tacksamma föräldrar och lärjungar önska henne härtill all lycka och välsignelse. K. M. lunda Kvinnan som matematiker. matematiken skap man i H&gt;ag vill ut ur kvalmet, som hotar mig kväfva, jag vill fara på vingar i månklar natt. Jlör, vinden kallar, den midvintersträfva, med röster, som slockna melodiskt och matt. fjag känner dig, sång ur den stora natur! ^Du nalkas förtroget och gladt till mitt öra, som ville en kärlig hälsning du föra från luft och frihet, från gran och fur. par så, gren alldeles torde att helt nor att hon säkert kvinnliga denna art af Hypatia var och och därefter hon af patriarken en en kyrka, därefter Så utaf mest namn hundraden. har af bekant i var och fysiker. Hon 17 på på 1706 dog Samtidigt Delaunay, med henne sedermera geometri ined stor Marie Agnesi Milano. Karlfeldt. utföra en ningar. — Såsom sikt, några Journal i of maförtjäna Paris år mängd — vid sedan nämVenuslät kvinnor astronomiska beräk— afslutning vilja Maud Meyer g j o r t Franklin m e d - torde ock observatoriet för hon vi pä anföra denna hvad om vi börja att tager man öfverfransk kvinnornas skrifver: beten, lilla en förmetod » I våra i dagar, göra själf ständiga artill förevändning för och som icke männens. sofera, alltid Man hvilket att kvinnorna, öfnians född dem sept. att vi som hvilka hjärna.
Aro kulörta sängtäcken dyrare, mera ägnade att gamla damm uti eller mera ovaraktiga än andra färgade väfnåder, såsom klädningstyger, borddukar, möbeltyger, mattor, förkläden, kulörta gardiner m. m.? Eller borde dessa kanhända allesamman helst vara hvita, eftersom denna färg är » skönare än någon annan och praktisk tilllika »? Om lättheten att anskaffa » dyrbara konst väf - nader » behöfver jag ingenting » tro », ty jag vet hvad de flesta slag af väfnader kosta i penningar och arbete och har aldrig påstått, att den obemedlade bör begagna sig af dyrbara sådana. Men jag vet äfven, att man kan väf va de vackraste sängtäcken till ytterst billigt pris, ss. t. ex. med hvitt eller oblekt samt rödt eller blått bomullsgarn, i någon enkel väfnad med tre eller fyra skaft. Om sådana täcken i » första tvätt förlora sin vackra färg », måste det bero därpå, att man ej förstått rätt välja — ty allt garn är visserligen icke tvättäkta, icke en gång rödt och blått, — eller behandla garnet, innan det användes i väfven, eller ock att man ej förstår konsten att tvätta kulört, eller ock kanhända på båda dessa omständigheter. Om virkning har jag alldeles icke yttrat mig, utan i förbigående och i sammanhang med hvad jag kallat » kosmopolitisk prydnadsslöjd », om hvilken säges att den kan vara både vacker och nyttig, om än icke intressant. Däremot äro anförda friherrinnan Adlersparres ( Hon säger att spetsvirkning är vacker » endast med fin tråd i lämpliga mönster, eller utförd i tjocka länkar af bomullsgarn, till af bildning af forntida sydda spetsar » — » liksom äfven tät virkning, då den utföres i upphöjda mönster i två färger till täcken ».
Stander anmäla den swarighet och olägenhet för de Evile Werken, som derutaf uppkommer, att de nödgas wara i saknad af de Löner Staten bestar, wid de tillfallen da Embeksoch Tjensteman, som uppnatt 70 ars alder, erhrlla alsted med hela Lönens bibehållande , och E.ttctträdaren alisa mäste tiena utan den Embetet eiler Timsten tillhörande Lön. Redan genom Kanal. Resolutionen af den 2z September 1668 aro Ttänsteman sam trogtt tient haswa, försäkrade, att de för Sjukdoms och Älders skull icke skola fran Timsten tränaaS eller mista sin Lön och annan rättighet, utan sadant oafkortad! åtnjuta, sig och de sina till hjelp och understöd; och genom Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Vid Landstingets början läte ordföranden för detsamma framlägga en af Räkenskapsföraren upprättad beräkning öfver så väl de utgifter, hvilka, på grund af föregående Tings beslut, skola under det nästföljande året af landstingskassan bestridas, som den behållning, hvilken vid årets slut kan vara att påräkna, och de inkomster, hvilka enligt föregående Landstingsbeslut eller på annan grund böra under det nästföljande året inflyta. § 46. Med ledning af denna beräkning och de under Landstingets sammanvaro fattade beslut skall Tinget, innan det åtskiljes, upprätta fullständig utgiftsoch inkomstslat för det nästföljande året, utvisande, å ena sidan, de särskilda utgiftsposterna och, å den andra, de tillgångar och inkomster som äro alt påräkna samt det belopp, hvilket skall hos länets skattskyldige innevånare uttaxeras. § 47. De afgifler, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till den bevillning för egendom, rörelse, lön eller annan inkomst, som af en hvar skattskyldig till Statsverket erlägges, på det sätt, att den summa som af Landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemföres med hela det för ofvannämnda föremål från länet till Statsverket utgående bevillningsbelopp, då sig visar huru många ören riksmynt i landstingsskatt belöpa sig på hvarje riksdalers bevillning.
Bifölls; S. D. Föredrogs ånyo Statsoch Bevillnings-utskottens utlåtande N:o 20, angående vackt fråga om utsträckt portofrihet för kontrakts-proslarnes skrifvelser i embetsärenden. Ståndet lät vid hvad Utskotten hemställt bero. Borgare-ståndet. S. D. Vid företagande till behandling af Bevillnings-utskottets betänkande N:o 13, angående tullbevillningen, beslöts, det skulle Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 7 December 1847, med förslag till förnyad tulltaxa, jemte tariffen och underrättelser, läggas till grund för öfverläggningen och besluten i detta ärende, som, efter denna ordning, alltså föredrogs, och dervid förekommo: l:o frågorna om förbuds-bestämmelser uti tulltaxan, angående försvinnandet af tullvärdes-kolumnen, om sättet för utgörandet af tolag, rörande antydda förändring i afseende på beräkning af nederlags-rekognition och packhus-hyra, och om förändring uti tulltaxans form. Kongl. Maj:ts nådiga proposition godkändes. 2:o Den Kongl, skrifvelsen bilagd tariff för införselstullen. Antogs, endast med förändring, i afseende på nedan uppräknade artiklar: Broderade arbeten, andra slag. Enligt Bevillnings-utskottets förslag, åsattes en tull af 25 r:dr ef100 r:drs värde. Caffe. En tull af 3 skillingar för skålpundet bestämdes. 412 Prot.-utdrag elen 29 Maj 4848. Flyttsaker: Dessa uti det af Kongl. Maj:t meddelade förslag intagne ord: ”men om de inkomna för sådane personers räkning och vidare begagnande, som varit å utrikes ort bosatte och der betjenat sig af desamma, må de, efter enahanda pröfning, tullfritt införas”, ansågos böra ur tulltaxan försvinna. Färger och Färgningsämnen: Cochenill. Tullen bestämdes till 8 sk. för skålpundet. Spanskgröna. En tull af 2 sk. för skålpundet åsattes. Andra slag, ej specificerade.
Nådiga skrifvelse rörande föreslagen jemkning i ExtraRoteringen. P. 126. — om StatsUtskottets utlåtanden: 1) om indragning af Taffel penningar för Rikets Högsta Embeten, m. m.; 2) om Boställes anslående åt Kronofogden i Sollentuna, Wallentuna och Danderyds Skeppslag; 3) om understöd lill förbättrande af Hamnen vid Halmstad; 4) om uppförande af en Bro öfver Färjesundet vid Sigtuna; 5j) om understöd till Assessor Lundeqvist för dess utgifne Kammarverk; 6) om inköp af Boställe åt Domhafvanden i Åse, Barne, Wiste och Kållands Härader. P. 126. — om StatsUtskottets Betänkande, angående beräkningsgrunden för RiksMarkegångspriset å den under Rikets Embetsoch TjenstemannaStater med penningelöner uppförde Spannemål; P. 127. — om StatsUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid dess Betänkande angående framtida dispositioner af Wendtholms HofStallAng. P. 127. —- om StatsUtskottets Utlåtande i anledning af 1822 års Revisorers Berättelse öfver StatsVerEets förvaltning och räkenskaper. P. 127. förn remisser: af Friherre Björnstjernas 330 memorial rörande Krigsmakten till lands; af Friherre Skjöldebrands memorial rörande Allmänna MagazinsDirectionens förvaltning; af Herr von Hartmansdorffs memorial angående upplösning af KrigsAkademien, m. m.; af Friherre Boyes memorial , angående upphäfvande af den så kallade Minimi-tabellen, af Herr af Sillens memorial, angående förändring af flytlningstiden för tjenstehjon; af Herr Bruncronas memorial, angående Finska Handeln. P. 128. — om StatsUtskottets Utlåtanden: 1) om Tulltägts upphörande af den Ved som införes till Halmstad; 2) om Ångfartygs byggande till fortskalfande af Båtsmans-commenderingar.
För ”de 21 län, som återslå, måste användas lika många (21) hofrättsledamö"ter, så att i alla Hofrätterna tillsammans icke flere än 10” (eller nu, och med inberäkning äfven af Presidenter och Vice Presidenter, 20) ”kunna ”vara öfrige vid de tider, då juryting i alla länen hållas; och af dessa finnas ”endast uti Göta Hofrätt så månge, som fordras att utgöra en division. ”Genom jurylingens utsättande på olika tider kan den i de två Hofrätterna eljest ”inträffande fullkomliga stagnationen undvikas; men afsaknaden i hofrättsleda”möternes personal blir derigenom icke mindre, när hela året beräknas; och i ’’sitt öfriga arbete njuta de genom juryinrättningen ej någon minskning, då ”alla mål, som skola skjutas under jury, förut måste, efter underställning, ”vara af hofrätt pröfvade. — Skulle åter hofrätterne, enligt 1815 års förslag, ”befinnas utflyttade till lika antal med nu varande divisioner; så kan ej något ”juryting hållas, utan att hofrätten (öfverrällen) när dess ena ledamot der ”(vid jurytinget) förer ordet, kommer ur stånd att hålla sammanträde; och ”då finnes väl ingen bättre utväg, än alt samtlige ledamöterne på en gång ”användas vid jury tingen och hofrätternes (öfverrätternes) öfriga arbete imedlertid hvilar.
För dem gäller det nu endast att kunna honorera de tillbakakommande vexlarne, då annars deras varulager måste realiseras till ett jemförelsevis obetydligt värde mot hvad de kostat å marknaden. Men det finnes äfven bland dessa lager betydligt förråd af spanmål och andra landtmanna-piodukter äfvensom af fabrikstillverkningar. Naturligtvis kan ingen producent konkurrera med de försäljningar, som ske för konkursmassors räkning, då blir stoppning äfven uti den inhemska produktionen och detta kommer i sin ordning att verka på arbetare och arbetslöner. Med ett ord, man kan icke förutse, hvart detta skall leda, såvida icke någon hjelp kan påfinnas för sådana personer som ännu äga betydliga öfverskott och således borde understödjas. När jag sagt detta, tror jag mig också hafva påpekat att det finnes anledning för dem hvilka stå utom dessa förhållanden, -— så vida man kan stå utom dem, då väl ingen finnes, som icke har vänner eller bekanta hvilka drabbas af dem, — att det finnes en anledn. för hvarje fosterlandsvän att försöka sig i samma riktning som StatsUtsk., huruvida icke någonting kan och bör åtgöras för att bereda hjelp. Sedan jag nu vidrört de allmänna orsakerna till handelskrisen, vill jag fästa upmärksamheten på dem som jag anser vara speciela för vårt land. Jag tror att den penningekris som här f. n. egor rum, synes ganska naturlig, då jag uplyser att jag här i min hand håller ett utdrag af R. Stms Banks Hufvudbok för de förflutne åren, som visar att sedelstocken under sista tiden blifvit till ett ganska betydligt belopp minskad. Man inhemtar af Bankens bokslut den siste December förledet år att de utelöpande Bankosedlarne vid 1856 års början utgjorde 39,450,000 Rdr Bko (jag kastar bort småsummorna) den 20 November detta år deremot endast 30,529,000 Rdr Bko. Således cirka 9,000,000 Bko som R. Stms Bank indragit af sina sedlar. Dessutom hafva Bankens Depositioner nedgått från 14 till 51 mill.
s 48g — 5oi, bif. af Pre^ steStåndet, IX s irpi, af Adeln, IX s 1215, af BorgareStåndet, IX s 1233. Underd. Cassa, Kongl. BergsCollegii, II s 422. — Skånska Hingst-prasmie-, II s 422* Cassern å Skeppsholmen, hyra för, I 1. s 841. — om anslag till reparations-kostnadon å Kongl. Svea LifGardets. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 184—i88,återrem. af Adeln, IX s 646, bif. af BorgareStåndet, IX s 659, af BondeStåndet, IX s 675. Ytterligare Utlåtande, IV 4* s 767 — 769- Underd. Casseurer, om tillökning i de för Bankens, bestådde Missräkningspenningar. UtskotLets Betänkande, VI r. s 187 — 191, bif. af Adeln, IX s 238, af PresteStåndet, IX s 243, af BorgareStåndet, IX s 245. Casseurer, om tillökning för RiksgäldsContoirets, bestådde Missräkningspenningar. StatsUtskottets Betänkande, IV 4* s 831, 83a, bif. af Adeln, IX s 155, af BorgareStåndet, IX s i63, af PresteStåndet, IX s 171, af BondeStåndet, IX s 176. Cassör, aflemnade från KrigsCoilegium, II s 421. — om granskning af Räkenskaperne för de under KrigsCoilegium och SeraphimerOrdens-Gillet ställda; Konungens nådiga Skrifvelse, I 1. s 479—•4&4> remitt. till StatsUtskottet, II s i25i, 1256, 1273, 1287. Utskottets Utlåtande.
Riksdagsordningen innehåller, att Rikets Ständer kunna genom Ståndens pluralitet, när så nödigt pröfvas, förelägga Utskotten tid till deras Betänkandens afgifvandej likväl och som hvarken i nyssnämnde §, eller på något annat ställe i Grundlagarne funnes stadgadt, att Rikets Ständer skulle äga, att, innan Utskotten ännu sig yttrat, genom beslut föreskrifva dem vissa former för uppgörandet af deras Betänkanden, efter hvilka de borde vid målens pröfning sig rätta; samt, hvad StatsUlskotlet serskildt angick, 3o §. Riksdagsordningen uttryckeligen stadgade, icke allenast att Stats - Den i5 Januarii. 57 Utskottet borde granska, utreda och till Rikets Ständer uppgifva Statsoch RiksgäldsVerkens tillstånd, förvaltning och behof, utan ock att det ålåg detta Utskott, att utröna, pröfva och föreslå del', sora till Statsoch RiksgäldsVerkens behof erfordras, sedan nödige indragningar och besparingar blifvit iakttagne; alltså och då det förslag, hvarå Friherre Anckarswärd begärt proposition eller, att StatsUtskottet måtte åläggas att rörande Statsregleringen afgifva ett Betänkande, som i första rummet upptager, hvad Staten kan tarfva till en fortsatt och oafbruten gång, med undantag af alla vid sista Riksdag beviljade anvisningar å öfverskotten, och med iakttagande af endast den tillökning, som under 8:de IIufvudTiteln blifvit af Kongl. Maj:t begärd, i och för fångars skjuts och underhåll, efter lians Excellences tanka, ostridigt skulle föranleda till inskränkning och hinder uti den fria granskningsoch pröfningsrätt, som i afseende å Statsregleringen, enligt nyssnämnde Grundlags stadgande, StatsUtskottet tillkommer, ansåg Hans Excellence sig icke kunna å Friherre Anckarswärds berörde förslag meddela någon proposition.
Den förändring i system, som inträffat derigenom, att i spetsen för Eckles.- Depit blifvit satt en lekman i stället för en prest, har, efter min öfvertygelse, varit i så fall till stor fromma, som man eljest sett att de kyrkliga reformerna under den föregående regimen icke stigit ett tuppfjät framåt. Det är derföre glädjande att i spetsen för detta Depit kommit en man, som har hela landets förtroende, erkänd skicklighet och kunskaper; och ehuru de reformer, som nu äro ifrågasatta, icke äro af någon genomgripande art, utan mera hålla sig till de närvarande fordringarna, är ^let dock med tillfredsställelse man ser, att man vill framgå på förbättringarnes och utvecklingens bana. Jag erkänner dock, att jag anser en mycket vigtig fråga hafva blifvit afgjord under den nya ministern, nemligen frågan om kyrkomöten, hvilken blifvit afslagen, och jag började med anledning deraf verkligen frukta, alt de kyrkliga reformerna icke skulle gå. vidare framåt, utan det syntes som om man ville gifva företräde åt det prelatensiska förmynderskapet och absolutismen inom kyrkan. En hädangången häfdatecknare har sagt, att det går en oro genom tiden; och han har rätt. Det är icke dagens oro, som bortgår vid qvällen, det är en genomgripande oro inom hela samhället. Det är tidehvarfvets ideer, som genomströmma både Kyrkan och Staten. Med afs. härpå kan den kyrkliga representation, som vi här ega, icke upfylla det oafvisliga behof, som förefinnes. Vi veta, Mine Hrr! att vår nuvarande representation är sammanblandad af elemeuter både ur Kyrkan och Staten. Derigenom har också det onda upstått, att antingen Staten slukat Kyrkan, eller tvertom. Vi veta också att med undantag af några reformer, som skett på de sednare åren, ingenting under de föregående femtio blifvit inom kyrkan uträttadt. När vi t. ex. företaga deli fråga, som i dag utgör föremål för öfverläggningen, och efterse, huru den blifvit behandlad, så finna vi, att den blifvit af K. Mit hänskjuten till PresteStåndet vid 1851 års Riksdag.