Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afdelningens upplysningar vitsorda äfven, att derigenom intet förlorats, utan tvärtom mycket vunnits; — och om den anmärkning icke saknar grund, att en collegial-administration åtminstone i pecuniert hänseende måste ega företräde genom ansvarighetens fördelning på flera personer, så torde likväl äfventyrligheten säkrare förckommas genom vidtaget stadgande, att alla Kongl, Myntets skuldsedlar och coatanler, utöfver ett visst för de oftare påkommande behofven nödigt belopp, böra ofördröjligen å vederbörligt ställe deponeras. Jag skulle derföre önska, att Kongl. Myntet aldrig ställdes under något Collegium, utan under en enda persons öfverinseende, den Kongl. Maj:t, såsom varande i bästa tillfälle att bedöma hvad Statens gagn i detta afseende klafver, eger tillförordna och derifrån åter, efter sig företeende omständigheter, entlediga. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SAMTLIGA RIKSSTÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866. ELFTE SAMLINGEN. 4de Afdelningen: Motioner i Bonde-Ståndet. Förteckning öfver motioner, väckta hos Hedervärda Bonde-Ståndet vid lagtima Riksdagen åren 1865—1806. Af Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län, om förändrade grunder för kronobrefbäringens utgörande, N:o 2. „ Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län, om åtgärders vidtagande för jordens befriande från densamma åliggande skyldighet att underhålla allmän landsväg. „ Sven Rosenberg från Christianstads län, om förlängd betalningstid för på utmätningsauktion inköpt egendom. „ Sven Rosenberg från Christianstads län, om bestämmande af den un dervisningstid, som må anses motsvara den folkskolelärare tillerkända minimilön. „ Sven Rosenberg från Christianstads län, om förändrad röstberäknings grund vid prestval. N:o 6. „ Lars Ersson från Södermanlands län, angående förhöjning af de vid sistförfiutna riksdag beviljade särskilda anslag till skarpskytte föreningarne i riket.
I sta Afdelningen: Rikets Ständers Bevillnings-Stadga, Riks-Stat samt Förslag till Förordning angående Stämplade PappersAf giften, jemte Riks dags-Beslutet. &mm t ‘i lali is. ii K i. i. t ua t si i. lilå« { flllf<lJll;iä9'0*M 1 £SS^fälMMifc 4S8f ftoo 0c8t \ • '■ •- V •■; ,*•"" .• .» ■-*•■■■ *c,:; ■<•'• 3S«I£#*T Ui . ;, ii si i ' nnVy/iv/'! Vhu v-, ivi\>s -?.\ViVi f«\4nV$«&-•■;V’''-*V **‘>W;viV£ »AaÄVA -V-UUV-;' a4I. **\M-*Vy.«\.VÅ \mV; p.'-(t\vMVWv WU . V'* Vi i W A\ - iV\ i -\ Å\ o\ . Uiktts 3tänl>ei*0 r iu i 11 u i n g fov åv 1852 od> bv påfaifanbv intill flutet af fcet av, ba ett favnyab $$ett>iflmit<|$*3ta& fia af Sftifets stauber laarbee antagen; ad? famtncft tnt& lagtima 9Kfdtagen i 0tacfftalin bett 1 ©cptcmbcv 1851. ©mericjeé JtiM till allman 2agtima !ftiBfc>a3 farm manfallafre od) l)di* i @todl)olm förfamlabe 0tdnte/ gore loeterligt: att, fcban SKM, jemltft ^egerhtgsHfyrmenS förcffrifter, gratt
Nu är i afseende å Dylta bruk uti dess år 1712 ånyo bekräftade privilegier uttryckligen förklaradt, att som »grufvor och de ädlare verken äro från rekognition befriade, så vele Wi nu och i framtiden hafva frikallat svafvelbruket, såsom ett af de ädlare verken, från en slik rekognitions erläggande, så väl för Hålahult, som der några flera skogstrakter för svafvelbruket kunna uteökas»; hvaraf alltså tydligen följer, att ifrågavarande två allmänningar äro rekognilionsskogar, ehuru rekognitions afgift på anförda skäl för dem ej betalas, och att de således äfven enligt gällande 12 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 128. författningar böra få af sina innehafvare till skatte inlösas samt åtnjuta öfriga med rekognitionsskogar följande rättigheter. Billighetsskälen förnekas, emedan »den betydliga fördel, som Dylta s. k. bruksegare (!) hemtat från berörda utskyldsfrihet borde motsvaras af någon minskning i rättigheterna.» En vådligare grundsats för rättsordning i allmänhet och bergsnäringen i synnerhet torde knappt kunna uppställas, än denna. Dylta bruk är särskildt /örpligtadl mot Kronan lill vissa bestämda prestationer och skyldigheter, och har derför fått si» vissa förmåner anvisade Då bestämda vilkor, och till dessa förmåner höra 1 . ifrågavarande två allmänningar. Det skulle då innefatta en fullkomlig kränkning af lagbunden rätt och kontrakt, om den ena parten vore befogad att godtyckligt minska den andras rättigheter derför, att den sednare enligt den förres påstående skulle haft betydlig fördel af sina betingade förmåner; och det rättskränkande härutinnan blir visserligen icke mindre derigenom att den, som gör detta yrkande är Rikets Ständer, hvilka dock framför allt borde tillse att en hvar enskild man skyddas och upp rätthålles i sin välförvärfvade rätt. 2. Hvad angår uttrycket: »Dylta sä kallade bruksegare,» och den dermed förbundna satsen: »att
Ständer ansågo en summa af 1,200 R:dr böra disponeras, som ock den för omförmälda personal belöpande aflöningen, intilldess densamma framdeles kunde komma att å stat uppföras; äfvensom Rikets Ständer i underdånighet tillkännagåfvo, att de, med fästad uppmärksamhet på den allmänna vigten och nyttan af en Riks-Hufvudbok, funnit skäligt att, såsom belöning för Stats-Kamrerarens i Siats-Kontoret, vid upprättandet af 1821 års bokslut, ådagalagda förtjenst, nit och skicklighet, tillägga honom en gratifikation af 3,000 R:dr Banko. Ett Riks-Boksluls-Kontor, med 1 Kamrerare, 1 Bokhållare och 4 Kammarskrifvare, aflönte lika med deras vederlikar inom Stats-Kontoret, blef genast organiseradt, och Riks-boksluts-arbetet i verket satt, så aLt, från och med för år 1822 och allt framgent, Riks-Hufvudböcker, i öfverensstämmelse med formuläret, på bestämda tider varit färdiga, och lör Rikets Ständers Stats-Utskott och Revisorer tillgängliga; och hafva alla de tillägg, som af Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt beslutits, blifvit med största noggranhet i Riks-Hufvudböckerna intagna. Bland dessa tillägg torde särskilt böra omnämnas det, som var en följd af den, under den 27 Februari i83o, i nåder utfärdade, af Rikets Ständer lill Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse i underdånighet öfveriemnade, förnyade Instruktion för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med Siats-Verkets granskning.
Det kan icke nekas, att så väl i afseende å export-handeln som sjöfarten, de fördelar, som sålunda genom den ilrågav:de traktaten skulle vinnas, äro ganska väsendtliga; men, såsom jag redan förut haft äran yttra, dessa fördelar kunna icke uppnås, utan att i vederlag derför göras vissa medgifvanden, synnerligen sådana, hvarigenom beredes lättnad för alsättningen härstädes af Franska produkter. Det ligger i sakens natur, att jag vid detta tillfälle icke kan ingå i någon speciel redogörelse för fordringarna i detta afseende, men jag anser mig dock kunna häntvda på de bestämmelser, som i de förut omförrnälda traktaterna förekomma rörande ett par särskilda artiklar af mera vigt, nemi. bränvin och sidenvaror. Den fordran, som Frankrike vid föreg:de underhandlingar med oss framställt om bestämmandet af en viss, ganska låg tullafgift för bränvin, har nu i nämnda traktater blifvit utbytt mot stadgandet, att bränvins-tullen skulle sättas lika med produktionsskatten inom landet, jemte en s. k. »surtaxe». Denna surtaxe, eller tullens öfverskott utöfver tillverknings-afgiften, är, enligt de särskilda traktaterna, något olika, och bar i fördraget med England, der den är högst, blifvit bestämd till 5 pence pr gallon »proof spirit», eller omkring 18 öre för kannan bränvin af 50 proc. styrka. Som man vet, utgör tillverknings-afgiften härstädes för närv:de 60 öre per kanna, och tullen omkring 1 rdr 10 öre, i följd hvaraf »surtaxen» nu uppgår lill 50 öre. Att en i sådan surtaxe måste finnas, eller med andra ord, att tullen måste sättas högre än produktions-skatten, anser jag nödvändigt, med afseende på vissa omständigheter och inskränkningar, den inhemska tillverkningen af bränvin är underkastad, och som i vi ;s mån fördyra varan — hvaribland särskildt må nämnas att skatten skall erläggas förskottsvis; men till hvilket belopp denna surtaxe, utan orättvisa, ytterst må kunna bestämmas, är en fråga, hvaröfver jag nu, af lätt begripliga skäl, ej kan afgifva något bestämdt yttrande.
Här inträder emellertid mannens rätt och pligt att betrygga sin makas framtid genom testamente, och det synes mig, som om ”äktenskapets betydelse och föreningens innerlighet” ej skulle lida något deraf, alt den ena makan såsom gåfva emottager hvad den andra af kärlek gifver, likasom det för den efterlefvande makan och barnen kan leda till större trygghet för deras framtid, om mannen och fadern om sin egendom får förordna efter omständigheterna. Det Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. Det giltigaste skälet för förslaget har man likväl hemtat från det förhållande, att en obemedlad man före äktenskapet inköper en fastighet, den han under äktenskapet betalar antingen med hustruns i boet. införda penningar, eller genom flit och omtanka med hustruns biträde, men utom det att ett sådant undantags-förhållande ej hör kunna föranleda till rubbning i en giltig rättsgrundsats, får jag anmärka, att lagen i 11 kap. 2 § Giftermåls-Balken lemnat tillfälle till rättelse i det förra hänseendet genom stadgandet, att om man eller hustru gjort gäld före äktenskapet, hvar skall gälda sin af det han eller hon förut egde. Häremot invänder man väl, att i de liesta fall det skall vara omöjligt att utreda beloppet å mannens skuld före äktenskapet; men om äfven så vore, hvilket jag icke obetingadt medgifver. hör väl ett sådant svekfullt, samvetslöst beteende ej föranleda till en mera allmän orättvisa. 1 sednare hänseendet åter eller då makarne med gemensamt arbete och omtanka betalt en före äktenskapet inköpt fastighet, inträder mannens rätt och pligt, att genom testamente göra sin maka den rättvisa hon förtjenat. Man påkallar högt en utvidgad testamentsrätt i stad. Af hvilken anledning? Jo, till stor del derföre, att den der gällande giftorätten medför den orättvisa, att en före äktenskapet förvärfvad egendom till stor del beröfvas en efterlefvande maka, hvilket missförhållande man vill genom testamente afhjelpa; och nu söker Utskottet införa samma orättvisa i giftorätten pa landet, i stället för alt, såsom Lag-kommittéen gjort, upphäfva den i fråga om nu gällande giftorätt i stadsfastighet.
Nu måtte vi väl få Eos, sade Herr Hugo, under det han läste upp väskan. Ja rigtigt! Men si, detta är trean, och tvåan har således uteblifvit. Curiöst! Min vän, ÖfversteLieutenant Flach, känner jag för en så ordentlig man, att på hans postkontor inga bref eller tidningar bortslarfvas eller bli qvarliggande. Han sköter sin syssla, han, rigtigt con amore! Men det faller mig in, att jag sista postdagen var bortrest, och lemnade nyckeln åt er, Herr Flabbe. Ni, öppnade, kan jag tro, väskan på er kammare, och der har ni säkert kommit, att sticka undan bladet. Var god och gå efter det! Herr Flabbe, synbart förlägen, stammade någonting, som uttryckte den meningen, att hans lilla recension vore ett hastverk, en obetydlighet, som på intet sätt förtjente läsas. Herre, utfor Hofmarskalken med hetta, ni måtte väl icke med flit gömt undan Nummern. Tidningen är min: ni skall, om ni fordrar, få se qvitto från Carlstads Postkontor. Hvarken ni eller någon annan har rätt att lägga beslag på min egendom. Langa således hit bladet, karl; jag måste ha det, om det också bara vore för samlingens skuld. Jag tål inga defecter, till och med inte ens i sjelfva Blackan. Herr Flabbe gick, och infann sig snart ganska rigtigt med den saknade Tvåan. – Godt, min vän! sade Herr Hugo. Här står nu artikeln. Du, Fabian, kan läsa opp den för oss. – Men hvad, Herr Flabbe, ni vill gå? Stadna dock qvar: jag förmodar, att ni icke skrifvit någonting, som ni behöfver skämmas för. Var derför inte så modest! Vi ha nu inga öfverdrifna anspråk; det är ju här inte fråga om någon prisskrift. Fabian (läsande): ”Hvilken vänligt skön själ är icke denna glasmästardotter, det naiva, öfver den dumma convenansen och fördomen höjda naturbarnet!” Herr Hugo. Är ni besatt, Kolskrifvare! Kallar ni en slik person för en skön själ, ett naturbarn?
Maj:t anmälda önskan om införande vid båtsmanshållet af ett för såväl det allmänna som de rustningsoch roteringsskyldige mera fördelaktigt och äfven i öfrigt lämpligare beklädnadssätt, än det dittills följda, denna angelägenhet efter föregången utredning af dermed gemenskap egande förhållanden samt rustoch rotehållarnes hörande, blifvit, i öfverensstämmelse med flertalets bland dessa åsigter, genom Kongl. Förordningen den 22 December 1848 sålunda ordnad, att, på deri stadgade vilkor, anskaffningen och underhållet af båtsmännens beklädnad, med undantag af deras kappsäckar och s. k. småpersedlar, eller skjortor, strumpor och skor, öfvertagits af Kronan, samt detta beklädnadssätt derefter småningom vunnit det erkännande hos de rustningsoch roteringsskyldige, att numera af hela båtsmanshållet återstå endast några få nummer, som icke derpå ingått; så hafva Rikets sednast församlade Ständer uti skrifvelse den 31 Oktober 1863 angående reglering af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitel, i sammanhang med behandlingen af frågan om förhöjning i anslaget för båtsmansbeklädnadens underhållande, bland annat, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte täckas vidtaga nödiga åtgärder, hvarigenom rustoch rotehållarne vid båtsmanshållet kunde på enahanda grunder, som uti ofvanberörda nådiga Förordning angående båtsmansbeklädnaden finnas antagna, befrias från skyldigheten att anskaffa och underhålla kappsäcken och de s. k. småpersedlarne. För att tillvägabringa den närmare utredning af härmed sammanhängande förhållanden, som af Rikets Ständers berörda underdåniga framställning påkallades, 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 53. uppdrog Kongl. Maj:t denna utredning åt en särskild för ändamålet tillsatt komité, hvilken, efter slutade arbeten, den 12 sistlidne Juli afgaf underdånigt betänkande och förslag i ämnet.
Åtskilliga andra större vattenaftappningsarheten äro ifrågaställde samt undersökningar derom äfven hällne, ehuru de uppgjorde förslagen ännu icke hunnit till pröfning öfverletnnas och ännu mindre statsanslag dertill beviljas; och är all anledning att förvänta, det många och stora företag i denna rigtning, som på landets ekonomiska förkofran utöfva ett så mägtigt inflytande och bereda utkomst och bergning för en ökad folkmängd, blifva inom detta Län verkställde, allenast genom fortfarande statsanslag deråt lemnäs samma understöd och uppmuntran. 3 §■ 2. Inn e.vå,na.re. Enligt de är 1842 författade mantalsoch skattskrifningslängder utgjorde befolkningen: Uti Gestriklands Fögderi. Skattskrifne af Mankön af Qvinkön Skattfrie af Mankön af Qvinkön » » 7,537 8,112 7,282 7’795 30,726. Uti södra Helsinglands Fögderi. Skattskrifne af Mankön .. 7,792 af Qvinkön .. 8,685 Skattfrie af Mankön .. 8,288 af Qvinkön . 9>138 33,903. Uti norra Helsinglands Fögderi. Skattskrifne af Mankön 8,740 af Qvinkön .. Uti Gejle Stad. Skattskrifne af Mankön 2,371 af Qvinkön 3,017 Skattfrie af Mankön .. 1,423 af Qvinkön 1,611 8,422. Uti Söderhamns Stad. Skattskrifne af Mankön 495 af Qvinkön 507 Skattfrie af Mankön 291 af Qvinkön 324 1,617. 4 Uti Hudiksvalls Stad.
Den saknar all inre styrka, och skall derföre stå i grundlagen såsom en utmaning till de uteslutna demokratiska elementerna, att försöka dess utplånande. När stormen emot den på sådan grund uppförda byggnaden begynner — och den kan icke länge uteblifva — då faller den, ty den var byggd på sanden; och då är vårt land icke längre fritt, utan bundet, bundet antingen af makten uppifrån, som för fäderneslandets räddning måste taga väldet i sin hand, eller af makten nedifrån, som af andra orsaker tager hand om fäderneslandets öden. Historien, älven den närvarande tidens, har sina lärdomar att gifva i afseende på dessa farhågor, hvilka således icke torde vara att förakta! Den 20 Januari. 135 Att för öfrigt i det Kongl, förslaget jordbruks-intresset är gynna/dt på bekostnad af alla andra intressen, lärer icke kunna bestridas, icke nog dermed, att, i fråga om valrätt och valbarhet till andra kammaren, 30 å 50 rdrs inkomst af jordbruksfastighet motsvarar 800 rdrs inkomst af kapital eller arbete; i kammaren representeras landet af 130 ledamöter, under det att städerna sända endast 50. Motsvarar ock detta ungefärligen det nuvarande förhållandet inom Borgareoch Bonde-Stm, så ligger dock den stora skilnaden deruti, att för framtiden dessa oproportionerliga tal komma att fungera tillsammans uti en kammare. Alven i denna punkt kräfves således en erfarenhet från landstingen, för att tysta de betänkligheter, hvilka under sisth riksdag inom Borgare-St:t uttalades och till en början vållade sagde Stånds afslag å förslaget om landstingen. Må man nemi. fritt orda om fäderneslandets gemensamma intressen; så snart det kommer till sak, visar sig nog, att de särskilda intressena hafva sina efter särskilda klasser bestämda målsmän; och jordbruks-representanten har icke i den nuvarande representationen visat sig försumma sina egna intressen; han lärer icke heller för framtiden komma att förbise dem.
I P ip co Of 1 05 p »— CO Cjf W tji O C5 o QO O o UQ 03 cr CD <1 s. r? Of 05 05 CO O p Of GC 05 ^0 05 Of r\ , c ' CD 02 tb p w H-1 TT c3 PQ 0Q u o -M w m ~U> O M • rH o <3 e rf O b05 t O* s ° 05^ r-H co ro' CO 00 00^ CO td CO G0 CO I lO pH lo öi : co co C^CO 05 L, i-H ^f (M •© 3S« ho fe G cö pq a3 ri4 O (/} ho a G a> c3 > CUt/j •-O <D CÖ -U> C G G :cö 3 s G GP rf co b-* O' H O lO lO 00" CO HO 7G O +3 2 "g fcJD > o rO ö3 G O OQ fe O fe fe PQ fe r*"H « SO [>■ fe rf O 1 rf L05 1 , CO 1— d; O [d o: O O 05 h cd co d d CO X' o »o GC^CO O sO d c^r cd r—v GN co HO (V* HH CO fe <1 c/j i 2 cö Gh {3 CO t». :o3 G o3 CA CA ai C/} O CA 50 c3 cC Ä rb -+J CD -H c fe O CO oo CO rf Lrf rf 05 CO 15 O lO ]>. id co co rf tco rf r05 05 co di d d cd* rb 05 - 05 co co 05 b-^ <o 05 d CD ld rf cp CM co 05 O co co 00 C^fO GO d d d »d co 1 .rf « : : HO CD •
Samme man, Gr. von Platen, stod och såg på en manöver med kanonjollar, och då han såg en kanonjoll, som manövrerades särdeles väl, tillsporde han en af de kringstående: —»Hvem är det som förer den der jollen? Man ser strax på manövern att han är en rigtig sjöman.» Den tillfrågade svarade — jo det är Hr amiralens egen son, Baltzar. I sanning ett icke ringa vitsord på Hr Dep:ts-Chefens sjömanskap. En annan omständighet är, att de fartyg, vi troligen hafva att motse, äro Monitorer. De komma sannolikt att utgöra vårt framtida försvar, ehuru vi ännu icke så alldeles kunna veta huru de skola blifva — så mycket mindre, sorn artilleriet i våra dagar gör sådana framsteg, att hvad som är bra i dag, icke kanske duger om 8 dagar. En Engelsk sjöofficer af stor erfarenhet och som gjorde sista kriget som adjutant hos befälhafvaren framför Sebastopol, skref häromdagen till mig, med afseende på hvilka fartyg, som nu voro de ändamålsenligaste: »Då jag ser att man nu med de nya kanonerna genomskjuta 10 tums jernplåt lika lätt, som man skär igenom en ost, vet jag icke hvad man skall kunna lita på; — men det kan jag bestämdt säga, att den, som har de hästa sjömännen, den får öfverhanden. » Dessa nyssnämnde fartyg, Monitorerne, hafva ungefärligen följ:de dimensioner: längd 177 fot, bredd 42, och äro 10 fot djupgående, samt hafva en drägtighet af 38,000 kubikfot, d. v. s. hälften af Vanadis’. Löjtnant d’Ailly har visserligen konstruerat en mindre sådan, men den är dock 150 fot lång, och således större än korvetten Lagerbjelke. Nu frågar jag, orri det icke fordras ett verkligt öfverlägset sjömanskap att under fiendens eld lora ett sådant fartyg? Jag tror derför att det är af aldra största vigt att de, som skola föra dem, äro verkliga sjömän, och icke rakt ovana vid sjön. Medan jag har ordet, kan jag icke annat än beklaga att man gått in på en sådan princip som att förminska officerskorpsen.
H o n var tyst en stund. Lyssnade hon på något sakta genljud från en längesedan tystnad, tårkväfd röst? — » N å? » sade lilla frun slutligen lågt. — » Jo, j a g höll så å frun, vet frua lilla. Och fast j a g var så begifven på dans och all munterhet, så var det liksom ingen ro i mig, förrän j a g kom hem igen, och alltid gick j a g i strumpfoten och lyssna ' vid dörren, om hon sof — för si, dansen var j u alltid o m natten, vet jag. — Jo — men så var där en ung karl — han var då en riktigt vacker gosse, vet frun, och soldat var han, och han hette Frisk, liksom andra soldater, som förr haft hans nummer och torp — frun vet nog, att namnet följer m e d soldattorpet! — Det är just den stugan, som man far förbi halfannan mil härifrån på väg till sta ' n — alldeles i utkanten, där skogen tar slut, o m frun minns! — Jag var j u inte så rynkig då som nu, utan riktigt rosig och rund i ansiktet och munter i sinnet. — Och så vardt vi fästefolk; och vi gick tillsammans till källan trefaldighetsnatt, och j a g dansade inte m e d nå ' n ann. Och stolt var jag öfver honom, när han kom i sin uniform och bad herrskapet, att j a g skulle bli fri från tjänsten för att giftas med hon o m före hösten. För si, frun, vi var kä- restor på riktigt vis, för j a g var alltid en anständig flicka, som fruktade Gud, fast jag var så skrattmild af mig. — Jag såg nog, att herrskapet blef ledsna, men de gåfvo mig fri, som j a g ville!
Sedan vi läst en egenhändig order från Garibaldi och beundrat en rostig värja, som, om man får tro vår värd, druckit lika mycket blod som Don Quixote’s beryktade pamp, inburos förfriskningarna: senapsbröd bakadt med vin, johannesbröd och ett slags mycket stora sötaktiga bönor, om hvilka signoran helt oskyldigt anmärkte, att de voro alla åsnors favoritmat, samt ett mycket svagt och sött vin, närmast liknande vårt bränvin. Nu kommo flere grannqvinnor på besök, med nyfikna ögon betraktande främlingarne, och sedan vi så godt som möjligt besvarat alla deras frågor, togo vi afsked, beledsagade af vårt vänliga värdfolk ända ut på gården, vid hvars grind dock signoran stannade, liksom inför ett bestämdt råmärke. Ingenstädes spelar »det passande» en så stor roll som på Sicilien. Det är en tvångströja, i hvilken den sicilianska qvinnan insnöres ända från barndomen och som qväfver eller åtminstone hämmar hennes sjelfständiga utveckling. En dam »comme il faut» kan icke visa sig på gatan annat än åkande i täckvagn; en ung flicka kan icke tala med en ung man, utan att duennan skall vara tillräckligt nära för att höra hvarje ord. Deras handlingar vaktas, deras bref konfiskeras, deras blickar utspioneras. Ja, man vet icke, om man skall gråta eller skratta, när man hör, hvilka forsigtighetsmått som iakttagas för att skydda de unga flickorna mot verldens snaror, och hvem kan väl undra på, att resultatet så ofta blir ett motsatt till det önskade. Uppfostrade utan aktning, hvarifrån skall då sjelfaktning komma, och dessutom, hvilken känner icke den förbjudna fruktens makt. Som ett bevis på huru långt det passande kan sträcka sig, vill jag anföra, att inom vissa familjer särskilda gamla gummor äro anstälda, för att göra de nödvändiga uppköpen, ty de yngre tjenarinnorna »kunna icke visa sig ute ensamma», utan att husets anseende skulle lida. Detta är ett faktum, som jag har från en siciliansk husmoder, hvilken tycktes anse saken såsom fullkomligt naturlig. Den gifta qvinnan är ännu mer afstängd från det yttre lifvet än den ogifta.