Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Papper under arbete från år 1863 Material-kostnader: Lump Klorkalk, soda, svafvelsyra, limläder, färger m. m. Andra till bruksdriften hörande kostnader: Ved och kol Gaslysning Förslitning af filtar, underhåll af formar, förnötte inventarier 3,083: 92. 879: 41. 1,049: 71. Transportkostnader, dragares underhåll 1,753: 58- Kronooch kommunal-utskylder, skrifmaterialier och diverse kostnader 5,011: 46. Hitförde kostnader'. Folkskolans underhåll Helsovård och medikamenter Pensioner och enskild fattigvård Reseoch traktaments-kostnader Under året tillverkadt papper'. För Bankens räkning, enligt specifikation, litt. a) » åtskillige verk och inrättningar, enl. dito litt. b) » enskilde enl. dito litt. c) » brukets behof enl. dito litt, d) Under året fallet utskottspapper samt pappersspån Försålde kasserade pappersfiltar samt vinst å försåldt utskottspapper m. m. Debet Utsäde Dagsverken m. m. Utfodring af dragare Halfva kostnaden för åns sänkning Vinst å hemmanet i angen. Arets skörd: Spanmål Hö och halm Ved, timmer, plank bräder Kredit. ’ Debet. Tull för sågning uti virke 399: 24. Kontant för sågning 303: 72. 96 Summa | 2,125 . 66 , Vinstoch förlust-räkningen. Debet. Förlust på en under inventarie-värdet försåld presspump Kredit. Dito å försåldt jernskrot och lumpaffall Dito, öfverskott å lump och spanmål Dito å papperstillverkningen Dito å Tumba hemman 04 36 29 22 07 Dito å mjölqvarnen och sågen Summa 22,201 98 Balans till år 1865. Debet.
Genom hvad sålunda utredt blifvit, har Utskottet väl funnit ej mindre frågan om Dahlgrens skyldighet, att ansvara Staten för ifrågavarande uppbörds-medel, än ock den emot f. d. LandsSecreteraren Kleman jemte Landshöfdingen i Wermlands Län, i följd deraf, väckta fråga om ansvar och ersättning, vara i laglig ordning pröfvade och bedömde, äfvensom Statens rätt, genom qvarstad å Dahlgrens egendom, behörigen förvarad för hvad af samma medel ännu oguldet finnes. Dock som i förevarande mål det serskildta förhållande sig företer, att Dahlgren, som jemte Numan till Statens godtgörande en gång redan utbetalt de ifrågakorane balancemedlen, endast af dervid lemnadt förtroende till en sin förman och genom dennes oredliga förfarande, ådragit sig den nu ådömde skulden; så och med billigt afseende så väl härå och å den Betänkanden, N:o 368. 3oi ställning hvari Dahlgren såsom underordnad Tjensteman till Kleman sig befunnit, som ock derpå, att, efter hvad K. M:ts Bef:h:de upplyst, Dahlgren, i det ögonblick Kronans kraf till fullo utgår, med mångå barn bringas uti en utblottad belägenhet; har Utskottet ansett sig, med åberopande i öfrigt af de skäl som föranledt Utskottet att för Landshöfdingen af Wingård tillstyrka afskrifning af honom till ersättning ådömde allmänna medel, hvilka f. d. LandsSecreteraren Kleman under tjensteutöfningen tillgripit och förskingrat, böra vördsamt föreslå R. Sl:r: att bevilja v. KronoFogden Dahlgren eftergift från betalningsskyldighet af hvad utaf KronoFogden, K. Räntmästaren Niimans ifrågavarande Balance, ännu icke blifvit. Kronan godgjordt, utgörande i Capital och uppgäld tillhopa 3,279 R:dr ix sk. 9 rist., äfven som af den ränta som på Capitalbeloppet kan vara upplupen; samt att R.
Johan har nu visserligen blifvit befordrad, som tant j u vet, men lönen är ej tillräckligt stor för, att därmed skulle kunna bestridas hela vår bosättning, hyra, tjänstefolksaflöning och öfriga omkostnader, som skulle bli nödvändiga för att häfda vår ställning i sällskapslifvet. Johan är en fiende till vidare skuldsättning, har dessutom någon skuld från sin studietid, och den vill han först och främst gälda Hvad ändå de lägre samhällsklasserna kunna skatta sig lyckliga framför oss, som måste lefva på samma sätt som våra förfinade likar! Hos torparen och dagakarlen äro kojan och hjärtat nog. Där känner man ej till ordet representera; där nödgas ej ungdomens kärlek skatta åt » kulturens offerväsen ». Kära tant, skrif åtminstone ett par ord till stackars Johan, o m du ej också unnar ett par tröstar de rader åt din beklagansvärda niece Angela. » Hvilken frän doft från skräpporna! Eller kommer den måhända från ung Angelas skrifvelse? Skall jag besvara densamma? Skall jag skrifva till » stackars J o h a n »? Nej, ingen af delarna. Hvad skulle det gagna till att erinra Angela eller hennes föräldrar om fånigheten för mindre bemedlade familjer att lägga ett helt kapital i en förlofvad dotters utstyrsel med gångkläder och dito linnepersedlar, då den unga damen skall med sin man bosätta sig i ett samhälle, hvarest allt kan få köpas allt efter som det behöfves? Kardborren måste följa sin drift och utbreda sig. Undrar mig, hvad Angela egentligen tänker på, då hon beklagar Johan! Månne det är på den unge mannens djupa v e öfver att se hägringen af ett eget hem upplösas i dimma? Tänker hon på den förfärliga kamp, som den hemlöse, ogifte mannen måste bestå? Å, bevars, därtill är Angela allt för anständig! Det är endast den hänsynslöse naturvännen, som lyfter undan skräppebladen för att se, hur mycken härlig brodd de ha förkväft och hvilka giftiga svampar och fula kryp som frodas under de breda, sträfva bladen. Tänker den unga flickan — förlåt damen. '
Banko-utskottet: Herr Munck af Rosenchölds , Nils Rudolf , denna dag väckta motion om privatbankernas upphörande vid deras nuvarande oktroyers slut samt inrättande af ^banko-diskonter i alla de städer, der privatbanker finnas; Herr von Hohen hansens, Mich. Silvius, denna dag väckta motion, angående rättighet för banko-fullmäktige att bevilja lån af handelsoch närings-diskonterne på liypothek af inteckning i fastighet jemte borgen, samt att diskontera å utrikes ort, här på platsen dragna, af godkända handelshus accepterade, vexlar. Lag-utskottet: Herr af Sillens, Gustaf Otto Probus, denna dag väckta motion, angående upphäfvande af det i andra (2) kap. 5 § Utsöknings-balken förekommande preskriptions-stadgande; Herr Munck af Rosenchölds, Nils Rudolf, denna dag väckta motion, att hvar och en som köper svensk jord, må i och med samma stund anses för Svensk medborgare; Herr Dalmans, Wilhelm Fredrik Achates, denna dag väckta motion, med förslag till förändring i lagstiftningen om hvad och huru mycket i testamente gifvas må; Herr Kröningsvärds, Carl Gustaf, denna dag väckta motion, angående förlängning af den i 1 § 30 kap. Rättegångs-balken stadgade preskriptionstid; Friherre Duvalls, Axel, denna dag väckta motion, angående utfärdande af den lagförklaring, att 5:te § i 16 kap.
Stad för närvarande påförda antal af ro Ordinarie och 3 Extra Roterings-Båtsmän, än jemväl att Staden måtte berättigas att återbekomma den, sedan år 18185 af Staden uttagna Rotefrihetsafgift för sistnämnde 3:ne Båtsmän, enär Staden, genom en af Motionairen åberopad, meri icke bifogad Kongl. Resolution af 1817, skall vara från samma afgifts erläggande i Nåder b.efriad, Af de, uppå Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, till Utskotten öfverlemnade Handlingar, innefattande ej mindre de Kongl. Collegierries, än vederbörande Konungens TBefallningshafvandes, hvar för sig, afgifna yttranden och meddelade uppgifter, inherntas hufvudsakligen: att, sedan Kongl. Maj-.t, genom Nådig Skrifvelse den T3 Junii 1806, anbefallt Förvaltningen af Sjö-Arendena samt Kammaroch CommerceCollegierne att, efter vederbörande Eandshöfdingars och Magistraters hörande, gemensamt i Underdånighet föreslå en allmän reglering af Statssamt Oec.-UtsH. Ut!. N:o uo. S Städernas Båtsmanshåll öfver hela Riket, utan hinder af hvad härutinnan åren 177 I och 1773 blifvit af Kammaroch Commerce-Collegierne föreslaget, samt, då någon verkställighet ej derå följt, genom Nådig Skrifvelse, den 26 November 1822, ytterligare täckts anbefalla förstbemälde Gollegiér att, innan samma irs utgång, inkomma med ofvannämnde underdåniga förslag, Collegierne i underdånigt Betänkande, den 22 Augusti 1823, tillkännagilvit, att, i anseende till de flera Författningar, rörande Rikets försvar, hvilka sedan år 1809 blifvit vidtagne, och den förändring, som, i följd deraf, med Båtsmanshållet egt rum, den år 1806 a'nbefallda nya reglering deraf icke lämpligen kunde uppgöras, innan Kongl. Majlts närmare
Då alltifrån äldsta tider intill år 1830 Riksdalers-utmyntnings-Smältningar vanligen loijerades lill endast 14- lods halt, under förutsättande — 224 — att, genom Koppars afbränning under smältningsprocessen, och genom hvitsjudningen, penningarne skulle vinna 1 grän ( Majit och Kronan, som deremot vidkännes brutto afgångarne i Smältningarne. — Redan den omständighet, att, vid prof å 3:ne särskildte penningar af samma utmyntnings-smältning, desse kunna finnas olika roed en och annan tusendel, bevisar, hurusom det alls icke är möjligt, särdeles vid handtering i stort, att undvika smärre halt-clifferencer, och likaså är penningarnes vigt i beroende af flere omständigheter, såsom eldens mer eller mindre starka verkan under glödgning, penningarnes mer eller mindre angripning af den utspädda Svafvelsyran under hvilsjudning o. s. v., till följd hvaraf absolut riktighet omöjligen står att erhålla i den grad, att alla penningarne varda till vigt och halt fullt lika-, ja, icke ens, vid mindre vana hos arbetarne, kan undvikas, att ju icke en eller annan penning inom ett större parti kan finnas i det yttersta af remedium, då deremot .andra penningar äro i motsvarande molin tyngre, allt utan något beräkneligt värde. Åf Tjenstförrättande Myntproberare!! Tharas intyg och yttrande utredes förhållandet med vigten och halten å 1830 till och med 1839 årens Silfver - — 225 — Silfvermynts-lefvereringar till Rikets Ständers Bank, och af min till Rikets Ständers Revisorer afgifne, ehuru uti deras berättelse ej intagne uppgift, specielt för åren 1837 och 1838, då största tillmynlningen af Hela Specie Rxlr alltsedan realisationen, ägde rum, upplyses, att medelvigten å då tillverkade 6,821 påsar, hvardera å 150 R:dr Specie, ut I115555 U.\ så att, vid full normalhalt, remedium i vigt icke ens uppgått till T5,55-del.
Till betäckande af deh brist i tillgångarna för liqvid af capital och ränta på Stats-lånen, hvilken kan förvållas genotn fördröjda Capitaloch ränte-betalningar å fastighets-lånenj böra Tullmägtige i Rikägälds-Contoiret berättigas att Upptaga lån, hvilka återgäldas i den moa dessa betalningar inflytai Dell ränta, Biksgälds-Contoiret för dessa lån får vidkännas * ersätteS på sätt Uti 8:de punkten af Utlånings» Vilkoret! härmare bestämmes. 180 Exp.-Utsk. Förslag till und, Skrif v. IV: o 448 I frågan om rättigheten till delaktighet af den till fastighets-lånen bestämda fond, hafva R. St. väl ansett de personer, hvilka behöfva omsätta äldre skuldförbindelser, i första rummet deraf böra komma i åtnjutande. Men då äfven andra, hvilka äro i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter, icke böra vara uteslutna ifrån förmonen, att, genom begagnandet af denna låne-inrättning, kunna afbörda sig mera besvärande, icke intecknade skulder, i synnerhet om Fondens tillgångar det medgifva; hafva R. St., för att, så vidt möjligt är, utsträcka den dermed åsyftade hjelpen, trott denna Fonds anlitande böra stå öppen, jämväl för sökande af nya lån, emot pant af jord, hvarvid äfven i betraktande hos R. St. kommit, att, då de första inteckningarna merendels innehafvas af publika Verk, så skulle, i händelse tillgångarna allenast förbehållas först intecknad jord, en alltför hastig rubbning i nu varande förhållanden kunna ega rum. Så väl i afseende på denna omständighet, som hvad R St. i öfrigt trott böra vid utlåningen iakttagas, åberopa R. St. i underdånighet deras Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret derom meddelade följande allmänna grunder: Exp.-Ulsk. Förslag; till und. Skri/v.
Oör dettu vigtigu uncluniäl, ä8liu>- Xongl. l>luj:t gf ltilret8 8tänder el,!. ulligt ereditiv, llvildet, du dedofvet ällnn ur ode8täm!lt ocd troligen ödu8, i 8un!inu mon n;'u 8!iul-in!ättilingur don!il>u tilt 8tund, lä!Nsdigu8t dun unvi8U8 slä Ilidsgäld8-<dontore!. NN! 8tuten Njljlrättur dildliing8-ui>8tuiter lör dlifvunde 8liol-Iurgre eed iemväl lenniur !)i<lrug till derus ullonuiikle, 8!» inäste det dlifvu försuinIingu>lie8 äliMUlide utt inom nugon viss föi eslii ifven tid inruttu sdolor oell untugu silutvuils oed goddände läiliie. Väl ur det sunt, utt om den lorstu duiulu-uli-lei visningen desoi^es ut' dunnigu oed ediustligu föräldrur, sä sär din nets leligiösu dunslu derus en väedelse oell el t stöd, 8om sdolun ieds ulliikl eilei' lidu verdsumt dun eidljudu; ätmilistone mäste sdoluns demödunden, lör utt liufvu önsdud lrumgäng, unileilstöcisus uf den enhilda föruldruvärden. Oen krom lies oed religiös:, däuslu» sorn lifv» forti ldrurns, de föredömen uf gn,lsfrudtun oell edristligu dygder, dvurmed de förel^su durnen, träng:, sig till <lessus lijertun oell slä der rotter oel, duru frumtidu derrligu trudter.
”Jag passade på tillfället, medan jag var högtidsklädd för åldermans begrafning, att göra min reverans och lemna den här pjesen, som jag tänker fästmön skall tycka klär upp hela karlen.” ”Åh, gud bevars, mästare ... En så fin hatt till mig – det går aldrig an!” ”En brudgum blir aldrig för fin ... Mamsell Helena kommer ju hit i eftermiddag att säga sitt behag – visa henne då hatten ... Men passa den nu först!” ”Mästare, käre mästare!” ”Inga kruseringskomplimanger!” ”Det var icke just det.” ”Hvad var det då? Skynda sig – det ringer snart till begrafningen.” ”Var så god och tag hatten tillbaka!” ”Huru nu – är hattmakare Björkelund en så ringaktad man i samhället, att ingen kan ta emot en liten gåfva af honom?” ”Icke så. I morgon tar jag med stor tacksamhet emot hatten. Men just nu – nu, då mästarn går på begrafning ...” Mäster Björkelund såg mäkta förvånad ut, men tog ändå hatten med stor godmodighet och bar den tillbaka in i sin egen kammare, der den blef satt ofvanpå sjelfva mästerstycket, hvarefter han med lyftad käpp varnade kissan att sträcka sina lekar upp till den plats, som hon eljest med förkärlek besökte. I detsamma började kyrkklockan verkligen ringa, och mästaren rusade så häftigt åstad, att han i förstugan nära nog stött emot både fästmön och sin egen hustru, som kom från köket med kaffebrickan. Och klockorna ringde och ringde, medan Helena steg in och, ledsagad af brudgummen, trädde fram mot tröskeln till det mystiska rummet, der de stannade och sågo på hvarandra. ”Vill du icke gå in och betrakta det?” frågade han blygt. ”Nej”, svarade Helena med en hos henne ovanlig häftighet, ”dit går jag aldrig in förrän det skall så vara. Det käns precis som om fötterna icke kunde bära mig öfver tröskeln Så underligt – så underligt!” ”Herre gud, är du ej nöjd?” ”Jo, för mycket, min gode vän ... Jag ser allting, fastän de hvita florsgardinerna hänga som en hvit sky för fönstret ...
Transport: 2,112,102: 83. 2,151,874: 66. 4 — 26 — Transport: 2,112,102: 83. 2,151,874: 66. cents räntaå kapitalåterstoden beräknas; utbe taldes år 1844 22,314: 16. 21,489: 17. till sistnämnde stad, å 22,500 R:dr, för samma ändamål, emot dito af 6 procent och beräkning af 4 procents ränta för återstående kapitalbeloppet; ut betaldes år 1849 16,445: 6. 15,768: 23. » jDirektionen för Göteborgs hamnoch elf-arbeten, å 210,000 R:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent utaf hela låuesumman, dervid räntan beräknas till 2 procent; utbetaldes under åren 1848— 1857 167,157: 55. 153,682: 13. » staden Strömstad, å 15,000 R:dr, för -fullbordande af hamnanläggningen vid nämnde stad, utaf hvilket lån årligen skola återbetalas 6 procent, hvarvid beräknas 4 procents ränta; utbetaldes är 1858 14,719: 70. 14,394: 2. » staden Åmål, å 8,000 R:dr, för hamnbyggnaden derstädes, emot dito dito; utbetaldes år 1861 — 8,000: — » staden Grenna, å 37,500 R:dr, för byggande af hamn vid nämnde stad, emot dito dito; utbetaldes år 1861 — 37,500: — » staden Wadstena, å 48,000 R:dr, för hamnanläggning derstädes, emot dito dito; utbetaldes år 1850 36,642: 88. 35,273: 31. » samma stad, för dess hamns fullbordande, å 15,000 R:dr. emot dito dito; utbetaldes år 1855 13,377: 10. 13,010: 70. » staden Linköping, å 30,000
Hvad linieskeppet Stockholm beträffar, ber jag att ur Hr Brakels motion få uppläsa följande: »De båda med auxilier-machin försedda skeppens sjögående duglighet kan bäst bedömas deraf att H. M. Konung Garl XV år 1861 steg om bord på ett utaf dem, för att afgå till Frankrike, men skeppet kunde icke för motvind fortsätta sin väg, utan nödgades att inlöpa i Themsen, och H. M. nödgades gå ombord på en af våra bestyckade ångbåtar, för att kunna fullfölja sin färd.» Jag har icke nämnt något om hvad som kunnat föranleda H. M:s beslut att gå om bord på Orädd; jag yttrade blott att jag såg båda fartygen utlöpa i vackert väder från Christiansand, och hvad jag sjelf sett, derpå tror jag mig ej misstaga mig. Linieskeppet, som skulle hafva inlupit i Themsen för storm, såg jag längre ned i kanalen utanför Dover, gående nordvart hän, för att äfven i vackert väder söka Themsen. I afseende på det anslag, som på enskild motionärs förslag vid 1856—1858 årens riksdag anvisades till byggande af 2 nya kanonbåtar af förbättrad modell, har Hr Brakel klandrat, att sedan den ena båten var byggd, förvaltningen ej hemställde om inställande af den andras byggande, för att i stället inbespara anslaget. Jag frågar huruvida förvaltningen vid den tiden, innan ännu någon komité blifvit nedsatt, kunde hafva skäl att gå ifrån, hvad R. St:r utan K. M:s begäran hade beslutat. Förhållandena hafva sedermera betydligt förändrats, och nu skulle det visserligen icke vara lämpligt att gå tillväga på samma sätt. De sednare aumärkningarne beröra så mångfaldiga ämnen, att jag f. n. ej är i tillfälle att bemöta dem alla, emedan dertill skulle fordras särskilda upplysningar. Åtskilliga af dem anser jag mig dock böra upptaga. Hr Brakel har yttrat att jag skulle anse båtsmännen vara tjenliga att användas till »släparbeten»; jag har undvikit detta uttryck, emedan jag vet att det är IL I. 6 82 Den 15 November f. m. förhatligt.
pr vecka gör pr år 832: — Hyra för 2 rum och kök pr år 250: — Kläder och skodon dito _ 160: — Kontribution 100: — Ved med omkostnader 1 44: — Oförutsedda utgifter 50: — Tvätt 30: — Mangling 10: — Fotogen 50 liter pr år 8: — Såpa 7 kilo, tvål 1 kilo pr år 4- — Diverse, såsom tändstickor, blanksvärta etc. 12: — Kronor 1,500: — Må det nu tillåtas mig att visa, huru veckopenningen kan ställa sig: 1893 och villorna ligga där pyntade och färdiga att taga emot sommargäster och båtarne med hvita, rena segel vänta på lustseglatser ut till hafs. Ä n n u väntar badorten på badgästerna. Intendenten och doktorn stå på badhusverandan och undra, om denna dags ångbåt skall medföra något för dem. Baderskorna sträcka på sig i korridoren, uppasserskorna duka för de väntade i matsalen. D ä r prunkar det långa midtbordet med vilda blommor från någon täppa i lä — j a g kan inte förstå, hvar den finns, denna blomstergård — och med 5 3 bränvinsglas, som vänta på 5 3 af skapelsens herrar. Och måsarna ropa utanför efter gifmilda sommargäster och nere på sjöbotten g å krabbor och vänta på att bli lockade med en köttbit och svekfullt uppfiskade på badhusverandan. Allting väntar. Men inte jag. J a g njuter af friskheten och stillheten här ute i hafsbandet, andas in hälsa med fulla lungor och finner världen utmärkt sådan den är. Skulle den ej fortfortfara vara » sådan den är », och skulle nå- got omstörtande och underbart öfverraska mig, så kan det kända att j a g låter höra af mig. Men lita iute för mycket på mitt löfte. M a n blir lat här ute — och man är visst alltid lat, när det gäller att hålla sina löften. N u skall j a g ut och fiska med kandidat. (åter några öfverstrukna rader.
Till denna indragning af Odlingslånetl inser jag icke att fiikets Ständer vid innevarande Bilsdag hafva större skäl än år 1818- Atskillige andra näringar hafva Utvägar för sig öppnade till billigt understöd så Uti JernContoiret, som Manufactui Disconten , Jordbruket ensamt, sorn dock är hufvudnäringen , beröfvär man all hjelp ! ty på det sätt Discont-utlåningen nu verkställeS, medför den ingen nytta för jordbrukaren , hvar3 skörd icke är mer än en om året, och afsättnirigen deraf dessutom svår, följakteligen blifva de föreskrifne inbetaIniftgarne 2:tie gånger om året med en jitedel af primitiva Capitalet , allt för dryga och Banco Utskottets Betänkan den. m kännbara att fullgöra. Jag tillstyrker derföre, för tillvägabringandet af någon lindring för Jordbruket i att i likhet med hvad någre Ledamöter inom RiksStånden föreslagit , de af Jordbrukare upptagne UriS;, som icke öfverstiga 2000 R:dr, må få inbetalas på 5 år med en 5:tedel om året eller en io:dedel hvarje halfår. Uti denna reservation instämde Herr Prosten Hasselroth och Riksdagsmännen Gustaf garsson från Stockholms Län, samt Johan Andersson från Skaraborgs Län, Herr Nilsson ”Vid det Betänkande, som Hög loll. Utskottet meddelat öfver åtski IIige motioner rörande Discont Reglementets förändring och tillämpning, utbeder jag mig få anföra mina Särskilda tankar, som jag anhåller måtte få åtfölja detsamma till Hö'glofl. Med förutsättande deraf, att
Det är icke omöjligt, att Eddans qväden blifvit afsjungna eller reciterade under minoch åtbörd-spel samt till och med äfven beledsagats af instrumentalmusik; men om utförandet skett af flera personer, hvilka tagit hvar sin roll och framställt denna, är svårt att afgöra. Bevisande för ett sådant teatraliskt utförande har man funnit den omständigheten, att så väl uti de dialogiska sångerna som ock uti dem, hvarest dialogformen är den förherrskande, stundom förekomma berättande leder uti obunden stil, hvilka afbryta dialogen och merendels tillkännagifva hvad som tilldrager sig, innan en ny afdelning af samtalet börjar. Ur ”Sången om Fafner” meddela vi som exempel sångens början. Efter en prosaisk inledning, hvilken denna sång har liksom flertalet af Eddasångerna, heter det: ”Fafner qvad: Sven, du ungersven! af hvem är du buren? hvilken hjeltes son? att du rödt i Fafners blod färgat har din blanka klinga; mig till hjertat trängde svärdet.” Sigurd dolde sitt namn, ty det var deras tro i forntiden, att en döende mans ord förmådde mycket, när han förbannade sin ovän med namnet. — Han qvad: Högdjur nämnes jag och gångit hafver jag, den moderlösa sonen; jag ej fader eger som andra mensko-söner, och jag vandrar ensam.” När sedan under samtalets lopp Fafner märkt, att Regin förrådt honom, och han varnat Sigurd för dennes falskhet samt derpå dött, heter det: ”Regin var bortviken, medan Sigurd slog Fafner, och kom då tillbaka, när Sigurd strök blodet af sitt svärd. Regin qvad: Hell dig Sigurd!” m. m.
Frih. Cederström, Anders, uppläste följande: Förenande mig i Hr Hjertås åsigter, rör:de offentlighet vid underdomstolar, kan jag ej i allo dela hans yrkanden Den 18 Mars c. m. 3/3 om offentlighet vid poliskamrar. Jag medger gerna offentlighet i alla de mål, der poliskammaren äger domsrätt, ty der är förhållandet lika som vid öfriga underdomstolar; men der polisen blott äger ransaka, eller egentligen, undersöka corpus delicti, d. v. s om den eller den förbrytelsen, oordningen o. s. v. är begången, och hvilka personer, som dervid mer eller mindre äro comprometterade m. m., utan att polisens protocoll i dessa mål har vitsord, — der anser jag all offentlighet höra .undvikas, såsom i de flesta fall mer skadlig än gagnelig. Poliskammaren är här ungefärligen detsamma som undersöknings-juryn i England, hvilken äger att bestämma: 1:0 om den föregifna förbrytelsen eller corpus delicti verkligen är begången; samt 2:0 om den tilltalade eller misstänkte personen är så comprometterad, att skäl för hans häktande eller tilltalande af actor publicus inför domstol är förhanden. Befinnes den tilltalade så öfvertygad, alt antingen målet förvises till behandling af vederbörlig domstol, eller han ålägges att träda i häkte; så kommer ju målet att vid den domstol, sorn äger att detsamma ransaka och afdömma, få all den offentlighet, som kan önskas. Skulle motsatsen deremot äga rum, eller att den föregifna förbrytelsen ej anses böra eller kunna inför domstol åtalas; så torde det vara lika så nyttigt sorn öuskvärdt för parterna i allmänhet, att offentlighet vid undersökningen ej ägt rum. De flesta mål, som af pöliskamrarna undersökas, och som af dem ej få afdömmas, ej heller pröfvas, samt böra till domstol förvisas, äro af den beskaffenhet, att den tilltalade, örn än aldrig så oskyldig, ändock ofta genom offentligheten vid ransakningen, skulle komma att underkastas omilda, ofta oförtjenta omdömen.