Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit måtte täckas, med anledning af här ofvan framställda omständigheter, låta Dess förnyade nådiga taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar den 12 Maj 1857 undergå revision och omarbetning, afseende såväl förändring i grunden för debitering, som äfven skälig nedsättning i de delar, der taxan må befinnas för hög; dels att E. K. Majit måtte i nådigt öfvervägande taga, om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de hittills stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till Landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af Landtmätares räkningar öfver verkställda förrättningar. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 November 1863. Expedilions-Utskoltets Förslag till anderd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1 863. Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående ändring i Kongl. Kungörelsen den i Maj 1827, rörande ersättning till och af boställshafvare i anledning af verkställda egoskiften, m. m. (Sammansatta Stats-, Lagoch Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 54.) S. A. K. Genom Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 år föreskrifvet, hurusom den ersättning boställshafvare blifvit förpligad till en eller flere delegare inom skifteslag utgifva för husflyttning, odling, hägnad, dikning, ståndskog eller plantering, äfvensom skillnaden mellan den ersättning bostållshafvaren till verkställande af husflyttning, odling, hägnad eller dikning, af öfrige delegare eller af allmänna medel erhållit, samt den fulla kostnaden för sådant arbete, skall, jemte den å bostållshafvaren för skiftets verkställighet belöpande kostnad, till godtgörande fördelas på tjugu år, med en tjugondedel på hvarje, räknadt från och med det år skiftet tillträdes.
Att den i Sjette Puncten omnämnde försäljning af Allmänna MagazinsInrättningens Spannmålsoch BränvinsLager bör med varsamhet verkställas , samt följaktligen från Riksens Ständer bos Kongl. Maj:t underdånig anhållan göras, det Kongl. Maj:t täckes derå fästa Nådig uppmärksamhet och anbefalla försäljningens föranstaltande på ett sätt, hvarigenom den ej må kunna medföra någon menlig följd, i anseende till de nuvarande låga Spannmåls-prisen. f Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 5a8, dels om all Jords lika beskattning, dels ock om förändring i sättet för skatternes utgö - iai6 Prot. Utdr. d. 29 October 1823* rande, fann Bonde-Ståndet för godt ogilla Utskottens Betänkanden, och ansåg Riksens Ständer böra till Kongl. Maj:t framställa, den underdåniga önskan: alt intill nästa Riksdag må genom KonglMajrts Nådiga försorg utarbetas, och efter inhemtande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om Stats-Verkets tillstånd och behof, Ständerne föreläggas ett Förslag öfver beloppet af indelclte och behållne Stats-Inkomster, hvilka genom Ordinarie räntors och Kronotiondes afskaffande komme att saknas, samt, derest grundsatsen: Jordens lika beskattningj antages, genom Allmän Bevillning ersättas, på det Stats-Regleringen och Bevillnings-beloppet må nästkommande Riksdag derefter kunna bestämmas, i händelse ofvannämnde Förslag då skulle vinna Riksens Ständers bifall. Och skulle Bespective Med-Stånden vänligen inbjudas, att 0111 enahanda beslut med Bonde-Ståndet sig förena. S. D. Vid förnyad föredragning af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att med BorgareStåndet instämma “uti det, i anledning af StatsUtskottets ut-; låtande, rörande Hans ExcellenCe Herr GreH ve Ruuths lån af Wismarska panteskillingen, af Ståndet gjorda tillägg om anmodan till StafsUtskottet att uti Instructionen för de blifvande Fullmägtiga i RiksgäldsCöntoiret föreskrifva infordrande af behöriga värderingar öfver den pant, som för detta Lån blifvit intecknad. Ut Supra. Herr LandtMarskalken tillkättnägaf, atFadeliga Ä,tten Woltemat i dessa dagar utslock* «} 2V> i"Den %% Maj. «' m. nät, och att således Herr Tserhjelm, Henrie Wilhelm, som under närvarande Riksdag haft säte och stämma för berörde Att, tagit afträde från Riddarhuset samt återlemnat sin Polett; i följe hvaraf Herr Iserhjelms befattningar såsom Ledamot i Expeditionsutskott tet, och såsom Bänkman, hade upphört. Upplästes från de öfriga Resp. Stånden ankomna ProtocollsUtdrag, från Högvördiga PrestStåndet, af den 24 April, om remiss af åtskilliga StåndsLedamöters Memorial: ont bifall till OeconomieUtskottets utlåtande öfver gjord hemställan, rörande Bränvinsbränningens iortfarande under loppet af Maj månad ; af den l Maj, om instämmande uti BondeStåndets beslut att bifalla OeconomieUtskottets Betänkande, angående Glas - och Porcellainsförares m. fl. Handelsrättighet, under vilkor att sådant icke må tillämpas på Allmogens rätt att föryttra sina slöjder; — om återremiss af LagUtskottets Betänkande öfver Doctor Segerstedts Memorial, angående ändring uti Kungörelsen af den 28 Mars 1811. — Om remiss af tvänne StåndsLedamöters Memorial. — Om inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig i Prest.
Inteckningsförnyelserne äro riktigt och behörigen fullgjorde; hvarefter Kassorne af honom och dem, sora vårda Kassa-nycklarne, jemte RiddarhusFiskalen, inventeras. Då Revisionen slutad är, aflemnas skriftlig berättelse öfver förhållandet, jemte förslag till de förbättringar, som kunna linnas nödige, att antingen af Direkt, genast antagas, eller uti afgifvande Riksdagsberätlelse hos R. o. Ad. anmälas. Efter hvad Revisions-berätl elsen föranleder, sker remiss till vederbörandes utlåt. och sedan detsamma inkommit, beslutar Direkt., huruvida décharge må meddelas, då den reviderande Direktören sådant i llufvudböckerne antecknar, med åberopande af nyssnämnda berättelse. § 32. De förändringar, tillägg och förbättringar i denna Instruktion, som genom vunnen erfarenhet kunna linnas nödige, böra af Direkt, i dess lill R. o. Ad. afgifvande Riksdagsberättelser föreslås. För öfrigt vare del Direkt, tillåtet, att vid möjligen sig företeende särdeles tillfällen, när antingen uti Instruktionen ej något liDnes föreskrifvet, eller den icke lemnar tydlig anvisning, efter bästa öfvertygelse, taga sitt beslut, då likväl alla de skäl, hvarå ett sådant beslut är grundadt, böra omständeligen uti prol. inlagas. Tredje Artikeln. Om Riddarhusets Tjensteman och deras åligganden. § 33. Riddarhusets tjenstemän åro: Ridd.Sekret., Ridd.Kamereraren, Ridd.Fiskalen, Förste Kanslisten och Andre Kanslisten. Innehafvandet af deras befattningar beror af R. o. Ad:s förtroende, så att desse tjenstemän kunna från sina sysslor af Ståndet skiljas, när två tredjedelar af Ståndets vid omröstning in pleno närvarande ledamöter sådant nödigt anse. Riddar hus-Sekreteraren. § 34.
41 gjort sig förtjent af det obilliga misstroende, som den af BorgareSt. beslutade inbjudning otvetydigt innebär. lili de anmärkn:r, sorn, på sätt bemäldt är, föranledde denna frågas återremitterande från BorgareSt., ordas om en förändring i pensions-kassans regbte, hvarigenom, till förfång för kassan, Militärer skola blifvit berättigade, alt vid förflyttning till indrägtiga civila embeten fortfarande upbära pension från kassan. Man måste häraf ovilkorligen bringas till den föreställning, (och det är utan tvifvel detta anmärkaren åsyftat), ali uti regi:tel nyligen införts något stadgande, som tillägger den utpekade klassen af kassans delägare undantagsvis en förmån på de öfriges bekostnad. Nu är likväl verkliga förhållandet, all, då de pensioner, som från nämnde kassa utgå, till hufvudsakligaste delen bildats genom delägarnes enskilda bidrag, delägarne i allmänhet städse varit berättigade, att, vid den i reglem:tet stadgade lefnadsoch tjensteålder, efter afsked (rån Mi 1 ilär-tjenst på stat, tillträda och sedermera, utan några förbehåll, för lifstiden bibehålla den, för en hvars innehafda grad bestämda pension, från hvilken allmänna regel undantag endast ägde rum för f. d. Militärer, som i Nåder utnämndes lill Landshöfdingar, hvilka, ehvad de vid afgången nr krigstjensten voro pensionsberättigade eller icke, voro förbundne att åter ingå såsom delägare i kassan och förblifva del, till dess de lemnade Landsh.-Embete!, dä de först finge komma i åtnjutande af den pension, hvilken med reglementet öfverensstämde.
Utskotten kunna så mycket mindre finna rigtigheren af denna slutföljd, som den föregående ^:te §:n tydeligen bjuder: ”Det vare Församlingarne obetaget, att hädanefter som hittills genom SädesMagaziner och tillskott af matvaror bidraga till den fattigvård dem åligger.’’ Ingenting n å väl ock vara lättare, än att efrer Marker äng, eller på annat öfverenskommet sätt i värde beräkna de tillskott, sorn ju natura ut - LagUtsktttets Betänkande». 3:0 Att vid uppkommen tvistj som of Kongl. Majits Befallningshafvande afdömes, Pastors företrädesvis tiUagde rost vid bestämmandet of totala beloppet må försvinna. Utsträckningeo af detta företräde och i hvad mening det varit yrkadt, inhemtas lätt af de tillagde orden ”så vidt skälen till Pastors förslag äro behörigen uppgifoe och utredde,” hvaraf klarligen synes» att pröfningen är alltid Konungens Befallningshafvande förbehållen. Likväl medgifva Utskotten, att § n i denna del kan emottaga större tydlighet och föreslå derföre, att den må slutas med de orden ^bestämma då Konungens Befallningshafvande uppå Pastors anmälan, hurudermed skall förhållas samt det öfriga utur §:n bortgå. Att i stället för Pastors anmälan, bör för Städernas räkning stå, ”Pastors eller vederbörande Magistrats anmälan,” är rätteligen anmärkt, och bor vid sluteliga redactionen observeras, hvarigenom dea anmärkning äfven försvinner, att afgifterne böra olika för Stad och Land bestämmas. 4:0 Att icke Konungens Befallningsm hafvande, utan Biskopp ock Consistorium vore den Auctoritet, hvartill dessa tvisters afgörande borde hänskjutas.
Jag frågar, hvarifrån Utsk. hemtar anledning till en sådan förmodan? Ar det icke klart, att tomten blifver dyrare i samma mån den hinner blifva bebyggd, och finnes väl någon anledning att tro, att icke en så välbelägen tomt som den, hvarom fråga är, småningom skall allt mer och mer bebyggas? SlatsUtsk. har också, oförsigtigt nog, tillintetgjort sitt eget omdöme, derigenom ali Utsk. haft godheten upplysa, alt 2:ne af de tomter, som för ändamålet erfordras, inköptes år 1836, den ena för 3,000, och den andra för 1,366 r:dr 32 sk., men att sedan de blifvit något bebyggde, den ena nu kostar 17,000 r:dr och den andra 10,000 r:dr. Belviflas kan väl icke, att Svea Artillerireg:te i alla fall snart nog måste förses med casern, och vore det derföre icke skäl att nu, medan det står till buds att få köpa en tomt, der casernen skulle blifva utmärkt väl belägen, raan afslöte detta köp, innan priset stegrades? Det är dessutom af högsta vigt, att frågan om casernbyggnaden får någon bestämdhet, på det att vederbörande må komma i tillfälle att vidtaga sådana förberedande åtgärder, som kunna blifva, icke allenast ledande till besparingar i hnfvudsaken, utan äfven till fortsky lidande af sakens utförande. Jag behöfver säkerligen icke för denna upplysta församling visa fördelen och, snart sagdt, nödvän - Den 17 Mars f. m. 403 dighelen af en samfäldt, eller regcmentscasern för en garnisonerande trupp; delta behof är erkändt i andra länder, och förnekas icke eller i Sverige, der endast Svea Artilleriregemente för det närvarande saknar fördelen deraf. Artilleriets befäl användes till många comraenderingar; det är klart, att den del af detsamma, hvilken återstår till tjenstgöring inom regementet, och hvilken är ganska fåtalig, icke kan medhinna all i spridda caserner vidmakthålla den ordning och likstämmighet i truppens behandling, som är så vigtig.
T y det är upprepandet, vanan, hvilka på alla hemlifvets områden bestämma känslans djup och innehållsrikedom. Illa sköter därför den uppfostrare sitt värf, som icke förstår att bruka årets fester, liksom alla dess andra naturliga glädjeämnen, för att utveckla barnets känslolif, för att poetiskt fördjupa så väl dess ömhetssom dess skönhetsintryck. Hemmet i staden har i detta fall färre hjälpmedel än hemmet på landet, men hvarje hem har dock någon möjlighet att göra af brotten i årets hvardagsgång rika på färg, en färg, som ger en glödande innerlighet ännu åt gubbens minnen, och som tårar främlingens ögon när han, i andras hem, ser några af de små ting, hvilka voro festens kännetecken äfven i hans barndomshem. I staden som på landet har man j u i regeln julgranar och barnen själfva vaka så godt de förmå öfver att granen skall blifva prydd alldeles på samma sätt år efter år. Och öfver vissa af julmatens traditionella delar vakar den manliga konservatismen. Men annars består julens firande numera egentligen endast i hopandet af nya läckerheter och massor af julklappar, och ingendera delen främjar den poetiska julstämningen! Den gammaldags julfirningen, med grenljus och stora högar af julbullar; med kärfve åt fåglarne och dopp i grytan; med julbock, julkrubba och julkubbe; på landet med den hänryckande färden vid bloss till julottan; med de gamla jullekarne ända till tjugondag Knut, då julen dansades ut — alla dessa och andra gamla seder fyllde barnets sinne med helgens säregna stäm1896 ning, en stämning som tyvärr allt mer förflyktigas genom det nutida julfirandet: fråssandet i ett öfverflöd af presenter, godsaker och banala barnkalas. Här och hvar uppehållas ju ännu en och annan af de gamla julsederna, men i det stora hela blifva dessa seder allt mera tillfälliga och höra icke till det ovillkorliga, det genom hvilket festminnena bli djupa — och säregna. Nyåret har länge saknat en särskild festprägel, — ty nyårsvakan är nästan alldeles fallen ur bruket — och därför borde hemmen skapa hvar sin sed, enligt hvilken de unga — i allvar och i glädje — på ett vackert sätt sade det gamla året farväl och hälsade det nya.
För att på något sätt ersätta hvad som icke mer kunde hjelpas, gjorde kapten Qvist hvad som stod i hans förmåga. Han tillät dem att paradklädda gå upp i staden och till Kongssten. Harmen jäste dock och lindrades minsann ej, då en eskort af lifgardet till häst, som kommit in till staden och suttit af på fästningsvallen gaf de enkelt klädda halländningarne befallning att hålla hästarne. En skarp skärmytsling skulle visst ha kommit att ega rum, om icke de förnäma lifgardisterna fått order att åter sitta upp. Slutligen fann öfverste Wirsén sjelf ett medel att lugna de förorättade halländningarnes upprörda känslor. Vid den högtidliga begrafningen af de fallna soldaterna, deras bröder, hvilkas kistor voro kringlindade med svarta flaggor, fingo de en äreroll. Bataljonen landsattes åter i staden och uppställde sig framför det hus, som beboddes af kronprinsen och der äfven Carl XIII var närvarande. Till höger hade nu de både lyckliga och olyckliga ynglingarne sina döda med deras bärare, och ytterligare till höger om dessa stod musikkåren. Snart visade sig på trappan Carl XIII, stödd på kronprinsens arm, hvarifrån de helsade truppen och talade några ord med officerarne, hvilka ord med hög röst upprepades af öfverste Wirsén – och mer än detta behöfdes icke för att göra halländningarne belåtna. Deras svar blef soldatens vanliga: ett ljudande hurrarop. De kungliga personerna drogo sig undan, och nu gick tåget under sorgmusik genom staden till Kongsstens citadell, under hvars murar de med ära fallne fingo sin sista bädd, öfver hvilken gevärssalfvan uttalade ett djupt farväl, som fann eko i de återvändande kamraternas bröst Rapporten öfver affären vid Fredrikstad, upptager såsom utmärkande sig för köld, rådighet och tapperhet: af flottan kapten Qvist, löjtnanterne de Fréese, Appelberg och Bagge, af om bord varande landtbefäl löjtnanterna friherre Raab och friherre Eugêne von Vegesack samt fänriken Cöster och kapten Ögnelod, den senare af arméns flotta, som kommenderade en däckad kanonslup19.
Utskottens Betänkande, N\o i5. embetsoch tjenstemän, jemväl må ega rättighet alt, efter eget godtfinnande, bestämma tiden för de sistnämndes afflyttning eller aflemnande af deras på lön anslagne jordar, anse Utskotten sig sakna anledning att uti ifrågavarande hänseende tillstyrka annat, än hvad af ålder hittills varit brukligt i hvarje stad, hvadan Utskotten få hemställa, om icke Herr Bagges omförmälde motion må lemnäs utan afseende. Stockholm dea 20 November 1840. A.nk. till Exp. Utsk. dea 22 Nov. il. 1 e. ni. stänkandej i anledning }af väckt motion om domsrätt i målx rörande Sjö-of/icerare. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnat en af Hans Exellence Herr Grefve Gustaf Löwenhielm väekt motion, deri är föreslaget, att, när Sjö-officerare äro aetionerade för deras sjö-ljenstgöring, deras domare må bestå endast af Sjö-offieerare. Uti ett serskildt afgifvet yttrande, har motionären, såsom ytterligare utveckling af förenämnde motion, anfört: att Sjö-offieerare, vid åtal i och för deras sjötjenst, icke ega några vetenskapligen competenle domare och aetorer utom yrkets män, och hvilken åsigt vitsordades af förhållandet i alla Öfrige Sjö-stater; att, efter motionärens förmenande, den fordna Amiralitets-Rätten i Carlskrona innehaft en sådan compelenee, och alt Krigs-HofRälten kunde erhålla den, i händelse Kongl. Majrt sådant nödigt piöfvar, äfvensom att mål af nu antydda natur, i stället att fullföljas till Högsta Domstolen, hvilken då förstärkes af en Amiral, måtte gå till en AmiralsRätt, förstärkt med ett Juslrtiae-Råd.
Och Jonathan talade det bästa om David med sinom fader Saul, och sade till honom: Konungen synde icke på sin tjenare David; ty han hafver intet brutit dig emot, och hans gerningar äro dig ganska nyttiga. Och han hafver satt sitt lif i sina hand, och slog den Philisteen, och Herren gjorde en stor salighet helo Israel; det hafver du sett, och gladt dig deraf; hvi vill du då synda på ett oskyldigt blod, så att du dräper David utan sak? Då lydde Saul Jonathans röst, och svor: Så visst som Herren lefver, skall han icke dö. Då kallade Jonathan David, och sade honom alla dessa orden; och hade honom in för Saul, att han var för honom, såsom tillförene. Så kom åter ett örlig; och David drog ut, och stridde emot de Philisteer, och slog en stor slagtning; så att de flydde för honom. Men den onde Herrans ande kom öfver Saul, och han satt i sitt hus, och hade ett spjut i sine hand; så spelade David på strängerna med handene. Men Saul for efter att skjuta David igenom med spjutet i väggena; men han vek undan ifrå Saul, och spjutet for in i väggena; och David flydde, och undslapp i den nattene. Och Saul sände båd i Davids hus, att de skulle taga vara uppå honom, och om morgonen slå honom ihjäl; men Michal, Davids hustru, underviste det honom, och sade: Om du i natt icke undsätter dina själ, så måste du i morgon dö. Så lät Michal honom neder genom ett fenster; och han gick sina färde, flydde, och undslapp. Och Michal tog ett beläte, och lade det i sängena; och lade ett getskinn om dess hufvud, och öfvertäckte det med kläder. Då sände Saul båd, att de skulle hemta David; men hon sade: Han är krank. Då sände Saul båd, till att bese David, och sade: Bärer honom hitupp till mig med sängene, att han må dräpas. Då nu båden kommo, si, då låg belätet i sängene, och getskinn om dess hufvud.
Med hufvudet nedlutadt mot handen och blicken orörligt häftad på en och samma punkt, tycktes han sysselsatt mindre med de tidsskrifter och böcker som lågo framför honom, än med något annat ljufvare föremål, som då och då aflockade honom ett tillfredställelsens leende. Verkligen tänkte också han vid detta tillfälle mera på den sköna visionen i trädgården vid Fågelsången, än på politik och polemik. Det var långt framskridit på aftonen, som var mörkare och kallare än vanligen denna ljusa årstid; regnet smattrade på fönsterrutorna, och vinden rörde de lätta gardinerne af och an. Baronens ansigte blef småningom blekare, och leendet försvann. Flera gånger förde han handen öfver pannan, och de hastiga, ojemna andetagen vittnade om antingen en stark inre rörelse, eller ock något ögonblickligen påkommet kroppsligt lidande. Han böjde sig tillbaka mot stolkarmen och erfor dervid en oförklarlig, plågsam tyngd på bröstet, hvilken med hvarje ögonblick tilltog; stora droppar smögo sig öfver hans panna; det syntes som om rummet i en hast blifvit uppfyllt af en hvit dimma; kring ljuslågorne bildade sig prismatiska ringar. «Förunderligt,» sade han halfhögt, och steg upp, icke utan möda; ty han erfor samma känsla, som en person, hvilken håller på att svimma. «Nu föll hans blick på den midt emot varande trymeauen, och han blef i densamma varse, långt bort i rummet, en hvit skepnad; men som hans öga icke såg klart, urskiljde han icke heller anletsdragen. Skepnaden närmade sig med mjuka och snabba steg, i det den lade fingret på munnen till tecken af tystnad; derpå stannade den plötsligt, lyssnade uppmärksamt, och, vid ett lätt buller från ett af de närgränsande rummen, ilade den åter bort. Fönstret till det rum, hvaruti baronen befann sig, vette åt trägården, och på den motsatta väggen voro, på ömse sidor om kaminen, tvänne dubbeldörrar af glas, genom hvilka man tydligen kunde se gästerna derinne, och tillika bli sedd af dem. Baronen vände sig ditåt, för att försöka upptäcka orsaken till det buller, som nyss bortjagade hans underbara syn.
För att göra den nyttig för orter inom Länet, som äro aflägsnare från hufvud-kontoret, hafva flera filial-kontor inrättats, hvarigenom, och i samma mån som flera filial-kontor uppkomma, flera orter äfven kunna begagna denna nyttiga inrättning. Som ett bevis huru förtroendet för denna sparbank har stigit, får jag i underdånighet uppgifva, att, då bankens ansvarigliets-summa år 1832 utgjorde 68,971 R:dr 9 sk. Banko, utgjorde den vid 1838 års slut 174,920 R:dr 10 sk. Banko. Detta förtroende bevittnar sparbanks-direktionens nitiska bemödanden, äfvensom deras, hvilka benäget åtagit sig att förestå filial-kontoren inom aflägsnare socknar. Inom de flesta pastorater och socknar finnas Skolor med antagne lärare. De äro dels fasta, dels ambulatoriska och hafva de sednare åren i betydlig mån ökats genom presterskapets nit, församlingars medverkan och enskildes frikostighet. Ehuru det ej tillkommer mig att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet bedömma skolväsendet, kan jag dock ej undgå bevittna, att hvarken Kristendomskunskap eller sedligheten, ej helier upplysning och bildning bland folket stigit i samma förhållande som skolor stiftats, reformerats och ny-organiserats. Skälet tyckes vara, att vid folkbildningen fästes för mycken vigt på dess yttre gestalt och att man för den förgäter den inre kärnan. Saken viker undan för formen. För vetandet genom läsning, som jag kallar den yttre bildningen, förgätes den inre uppfostran eller hjertats, böjelsernes och vanornes förädlade rigtning. Man fordrar vanligen för mycket å ena sidan och för litet å den andra. På Skolan vill man öfverlåta hvad som bör tillhöra föräldravården och Kyrkan. Utom de sednares medverkan, står Skolan utan fast fot, ty all sann folkbildning hvilar ovilkorligen på religiös och moralisk uppfostran. Velandets, kunskapernas gradationer gå i oändlighet och kunna ej tillämpas lika på alla, då deremot fordran på Kristendomens ljus, sedlighet och dygd är eller borde Femärs-Ber, f. Christianstads Län, 4 26 vara lika för alla.