Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lefflers syn på männen eller äktenskapet, talade hon tvärtom med mycken undran, ja nästan ogillande om Noras handlingssätt. »Hade hon måhända icke kunnat bättre finna sig själf genom att stanna, än genom att gå sina färde? A. Ch. Leffler framkastade, utan att besvara, denna fråga i det sällskap, där jag (nyåret 1880) såg henne första gången. Hon var redan då, i sin umgängeskrets, känd som författarinna och man lyssnade därför ifrigt efter hennes omdöme om det då oupphörligt diskuterade Dukkehjemmet. Många förvånades den aftonen öfver det tveksamma i hennes yttranden, särskildt emedan detta tveksamma starkt kontrasterade mot hennes väsen i öfrigt. Somliga funno henne redan nu öfverlägsen eller åtminstone alltför säker, alltför oåtkomlig och kylig. Man skulle lära känna henne nära för att se, att säkerheten endast var den frimodighet, hvilken de kvinnor erhålla, som oafbrutet sola sig i ömhet, samt att hon, likt många af naturen blyga och veka människor, kommit att antaga ett reserveradt, stelt sätt som »skyddande förklädnad». Dessutom var hon icke, ens mot sina närmaste, expansiv i sitt väsen. Hennes hjärtlighet var verksam, icke smeksam, och detta tages ju så ofta hos kvinnor som bevis på köld. Att hennes uttalanden vid denna tid föreföllo så att säga trefvande, stod i närmaste samband med hennes inre lif. Under åren omkring åttiotalets början genomgick hon nämligen i många afseenden ett sökandets skede. Från denna tid finnas flera intressanta bref, som dels belysa hennes inre utveckling, dels hennes åsikter om diktningen och hennes egen uppgift inom denna. Sålunda skref hon efter den första, stora framgången (genom Skådespelerskan): »Det är sant att jag tror mig äga en sann poetisk begåfning, och att jag tror mig kunna gagna den fosterländska dramatiska konsten; men trodde jag inte det, hvarför skulle jag väl då skrifva? Är icke denna själftillit lifsvilkoret för en konstnär? Men hvad jag däremot icke tror, det är att denna speciella begåfning på något sätt höjer mig öfver andra människor!
Såsom boende i en trakt, der, liksom i Blekinge, båtsmanshållet är särdeles stort, 548 Den 18 April f. m. anser jag mig böra yttra några ord för att vitsorda, att det medför ganska stora olägenheter och ganska stor tryckning på fattigvården. Det är en börda för arbetet, derigenom att en så betydlig del af ortens befolkning tages bort för att i Carlskrona användas till kronans tjenst. Då dessutom af flera sakkunniga män den tanken blifvit uttalad, att det vore till flottans fördel att utbyta båtsmännen mot matroser eller andra sjövanda män, så kan jag icke finna annat än att det är en ganska välgrundad framställning, som här blifvit gjord, nemi. huruvida icke en indragning af några mindre delar af båtsmanshållet kunde ega rum. Att båtsmännen icke äro användbara till sjötjensten, kan jag intyga. Såsom bosatt nära vid sjön, har jag varit egare af fartyg, och såsom innehafvare af skog, har jag byggt åtskilliga sådana. Af den stora mängd båtsmän, som finnes inom den socken, der jag bor, har knappt någon enda kunnat användas till att utrusta eller bemanna ett fartyg; men det finnas många andra sjömän inom samma socken, hvilka, i händelse en enrölering skedde, ganska säkert skulle göra flottan en mycket större nytta än båtsmännen. Då det nu blott är fråga om en anhållan hos K. M., att K. M. måtte taga saken i betraktande, så kan jag icke finna, huru man skulle kunna vara så obillig att neka bifall till en begäran, som i sådan form blifvit framställd. Jag anhåller om bifall till Betänk:t. Gr. Mörner: Då Hr von Koch, som sjelf är egendoms egare i Blekinge, utan reservation läst upp den sorgliga teckning af tillståndet derstädes, hvilken blifvit uppdragen af åtskilliga representanter från nämnde provins, skulle man hafva anledning tro att det i denna provins står särdeles illa till. Jag hoppas emellertid, att skildringen måtte innefatta högst betydliga öfverdrifter i flera hänseenden. Jag vill åtminstone icke tro att den Blekingska båtsmannen är så illa känd eller så oduglig, som de värde repre sentanterna påstått.
&gt;En sådan skriande åtskillnad, » säger motionä- ren, » vid i grunden likartad förseelse måste förr eller senare vika för den ur kristendomens djup framsprungna humanitetsidé, hvilken framtränger i denna tid och kännetecknar sig äfven däri, att den häfdar den svagares rätt. Inför densamma är det visst, att det bör komma till kraftigare erkännande och klarare uttryck, att sedlighetens plikt och upprättelsens förbindelser äro lika för man och kvinna — och detta icke allenast till fromma för sedligheten själf, utan jämväl till förmån för de arma, vanlottade barn, hvilka redan från början äro ställda utanför ett föräldrahems ljuflighet och därför böra i de öfriga samfundsformerna vinna ett ökadt stöd. » Hr Hazén har i den danska lagstiftningen funnit förebilden till den reform han påyrkar. I Danmark är en moders ställning i det fall, hvarom här är fråga, långt bättre tryggad än hos oss. Ar det så att det henne tilldömda uppfostringsbidraget icke i rätt tid betalas, och kan hon förete attest från den kommun, hvari hon vistas, att hennes förmögenhetsförhållanden och arbetsförtjänst icke tillåta henne att ensam sörja för barnets försvarliga underhåll och uppfostran, så är hon berättigad att fordra bidraget för det sista året från fattigvården i den kommun, hvari fadren uppehåller sig, utan att detta betraktas som en henne meddelad fattighjälp. Lyckas det icke att finna hans uppehållsort, kan bidraget affordras den kommun, han i fattigvårdshänseende tillhör. Modren erhåller sålunda under alla förhållanden det henne tillerkända bidraget, och den kommun som utbetalat det, äger sedan att gent emot den försumlige fadren med rätt stor kraft göra sin rätt gällande, vare sig genom införsel i hans inkomster, utpantning eller tvångsarbete. Med hänvisning till den danska lagen begär nu motionären af riksdagen, att den måtte hemställa till regeringen om förslag till liknande bestämmelsers införande i vår fattigvårdsförordning. Att i dylika bestämmelser skulle komma att ligga förödmjukelse och kännbart tvång för den försumlige fadren, erkänner motionären villigt, men han anser ock, att farhågan för ett sådant tvång skulle verka hälsosamt och manande till frivillig uppgörelse.
Och du skall göra ett altare af furoträ, fem alnar långt och bredt, så att det varder rätt fyrakant, och tre alnar högt. Horn skall du göra på alla fyra hörnen, och du skall öfverdraga det med koppar. Gör ock askokäril, skoflar, bäcken, gafflar, kolpannor; allt det dertill hörer, skall du göra af koppar. Du skall ock göra ett galler, såsom ett nät, af koppar, och fyra kopparringar på dess fyra hörn. Du skall ock görat ifrå nedan uppåt kringom altaret, så att gallret räcker midt uppå altaret. Och skall du göra stänger till altaret af furoträ, öfverdragna med koppar. Och skall du stinga stängerna in i ringarna, så att stängerna äro på båda sidor af altaret, der man må bära det med. Och skall du så görat af bräder, att det blifver ihålt, såsom dig på berget vist är. Du skall ock göra en gård till tabernaklet; en bonad af hvitt tvinnadt silke, på den ena sidon, hundrade alnar lång söderut; Och tjugu stolpar på tjugu kopparfötter; och deras knappar med deras gjordar af silfver. Sammalunda ock norruppå en bonad, hundrade alnar lång; tjugu stolpar på tjugu kopparfötter, och deras knappar med deras gjordar af silfver. Men vesterut öfver gårdsens bredd skall vara en bonad, femtio alnar lång; tio stolpar på tio fötter. Österut öfver gårdsens bredd skall vara femtio alnar; Så att bonaden hafver på ene sidone femton alnar; dertill tre stolpar på tre fötter; Och femton alnar på den andra sidone; dertill tre stolpar på tre fötter. Men i gårdsens ingång skall vara ett kläde, tjugu alnar bredt, stickadt med gult silke, skarlakan, rosenrödt och hvitt tvinnadt silke; dertill fyra stolpar på deras fyra fötter. Alle stolparna kringom gården skola hafva silfvergjordar, och silfverknappar, och kopparfötter. Och längden på gården skall vara hundrade alnar, bredden femtio, höjden fem alnar, af hvitt tvinnadt silke, och deras fötter skola vara af koppar.
Det k allades ett skurk streck då, nu kall as det väl vid något mildare, liberalare namn såsom val psjuka eller manlig hys teri! Försök inte motsäga mi g, unge herre! Ni bo rde märka att jag inte hör på er i alla fall. Och nu när j ag sagt er alt detta, inser ni väl att j ag inte gärna trifs under samma tak med en person, som jag ans er vara af så tvifvelaktig k araktär. Farv äl därför! När jag kommer hem från j akten är jag säker på att ni lämnat detta mitt hus, för att söka er l ycka anno rstädes. Och tacka mig för att edra planer förbli r en hemlighet mellan mig och er! Eljes kunde er karriär vara bru ten för alltid. ( g å r ) . SEGERSTEDT. (förtviflad) lugnt ut genom salen. Segerstedt går rasande ett slag i rum met och kastar sig sedan i skrifstolen med händerna för ögo nen. Om en stund smyger Elise tyst in. Hon har gråtit. spritter upp). Segerstedt märker ingenting innan hon är inpå honom, då han Frök en El ise? Ånej! Ingen k an hindra mig att stå vid er sida. Det är ju afskyvärdt altsammans ! SEGERSTEDT. Hvilket då? All s eså! J ag har hört det, jag h ar hört det! D et är någon, som fört pappa bak ljuset. Vi ska förklara det strax. Kom in med mig nu genast, innan de hinner fara ut. SEGERSTEDT. ELISE. Har ni hört? Hvad har ni hört? ELISE. Alt hv ad pappa s ade er nyss. Jag var på väg för att skynda på er til l frukosten. Och ni sk a inte inbilla er att ni f år mi g att vika en tum från er sida. Nu ska ni få se mig handla. SEGERSTEDT. Fröken Elise, ni ska ha tack för er modig a sympati och er tro på mig, men ni måste lyda mig . Bed min mor komma u pp på mi tt rum, det är bäst så. Säg ingenting om hvad ni h ar hört. Ni har missuppfattat al tsammans! ELISE. Och det tror ni att ni får mig och g å in på!
Horn oell öfrige talare i förra plenum hade emot min motion, var, att den skulle betydligt förlänga riksdagen, så vill jag så till vida gä deras önskan till mötes, att, då motionen är onödigtvis lång, jag, örn Ståndet så yrkar och det i någon mån kan bidraga till riksdagens förkortande, vill inskränka den till den aldra möjligaste korthet, då den ungefär komme att lyda så här: Då Den 7 Juni. 65 DA Ståndet i plenum den 17 Maj beslutat comph Hera samlingen af landtmarskalksportratfen tned Landtmarskulken Frih. Palmstjerna*, motionerar jag i anledn. deraf, att Ståndet ville tinna skäligt an ytterligare fullkomna denna samling med Landtmarskalken Gr. Charles Emil Lewenhaiipts porträtt. Kortare kan motionen möjligtvis icke vara; men den är också lång nog, då den uttrycker allt hvad jag velat säga. Skulle de ofvannärnnde talarne tinna sig tillfredsställde derigenom, ar jag villig att aflemna tvänne så lydande exemplar för remissen till Ridd.Utsk. Man hade måhända derigenom vunnit åtminstone så mångå minuter, om icke för riksdagen, åtminstone för Ridd.Utsk., som besparades vid dess Uppläsning. Skulle de värde talarne ej hnna sig tillfredsställde genom denna concession å min sida, fortfar jag att anhålla, alt motionen måtte blifva remitterad till Ridd.Utsk. i det skick den ar aflemnad. Jag har redan förklarat, att jag med tillförsigt öfver lemnade afgörande! af denna motions öde ål H. R. o. Äd:s pluralitet; jag kan således nu icke inlåta mig uti någon annan discussion öfver densamma än hvad som fordras för att, så vidt på mig heror, söka bevara formerna vid eless behandling och för att nu redogöra för mina bevekelsegrtinder till denna motion. Mången skulle måhända vilja tycka, att jag dervid handlar liksom Eris, hvilken, då hon val inkastat äpplet, drog sig sjelf ur spelet; jag får då förklara, att jag endast gör del, emedan jag anser den i min motion framställda begäran så billig, att den icke kan eller åtminstone icke bör vara någon tvist undei kastad.
Hofrätten fann den tilltalade lagligen förvunnen att hafva föröfvat de åtalade brotten, för hvilka han likväl, enär han icke undergått honom för tredje resan stöld förut ådömd bestraffning, endast kunde anses saker till ansvar såsom för stöld tredje gången; men emedan den tilltalade, genom Kongl. Majts nådiga utslag den 2 Juni 1854, vore till lifstidsarbete på fästning dömd, förklarade Kongl. Hofrätten, med anledning af stadgandet i 2 § 2 mom. af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, om sammanläggning af straff, att något särskildt ansvar icke kunde för den tilltalade äga ram, utan skulle han, för fullbordande af det honom ådömda lifstidsarbete, till fästningen återsändas; åliggande det honom likväl att ersätta målsägarne hvad de af den stulna egendom icke återkommit. 2-o. En annan person hade genom Kongl. Göta Hofrätts utslag den 15 Juli 1839 blifvit dömd att, för inbrottsstöld i kyrka och andra tjufnader, jemte annat straff, hvilket han sedermera undergått, hållas till arbete å fästning för lifstiden, men, enligt Kongl. Majits nådiga utslag den 1 Juni 1855, undfått förskoning från återstoden af det ådömda fästningsstraffet samt blifvit försatt å fri lot, med vilkor att han, derest han sedermera begiuge brott, samt störde allmänna säkerheten, borde, jemte ansvar derför efter lag, fortsätta berörda straffarbete. Snart förverkade han denna nåd och dömdes genom Kongl. Göta Hofrätts utslag den 30 Oktober 1857, för andra resan stöld, att böta det tillgripnas värde tredubbelt med sju Rdr 24 sk eller att, i saknad af tillgång till böterna, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarefter han, som för nämnda stöld derjemte gjort sig saker till straffarbete under ett år och två månader, skulle, enligt Kongl. Majlis ofvanåberopade utslag återsändas till fästningen, för undergående af honom förut ådömdt arbete på lifstid. Detta Kongl. Hofrättens utslag kom af obekant orsak icke till verkställighet förr än nya brott följde.
N:o 180, om gratification till en af Bankens Commissarier för Utskottet lemnadt biträde. Af slogs. S. D. Föredrogs ett utdrag af Vällofliga Borgare-Ståndets Protocoll för den 3:dje i denna månad, med inbjudning till de öfrige RiksStånden att deltaga i förstnämnde Riks-Stånds, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 56o, fattade följande beslut, nemligen: ”1:sta momentet af Utlåtandet N:o 56o, godkändes, äfvensom det senare gillades,” med tillägg af order; ”efter Commeice-Collegii samt Handels-Societeternes i Rikets stapel-städer hörande.” Ståndet fann för sin del icke skäl att denna inbjudning antaga. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse den 24 sistlidr.e Maj, angående mötcs-passevolancens upphö1 ande. Den 5 Juni 184r* Från Högvördiga Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden; N;o 56g, i anledning af Herr Biskop Agardhs motion, angående rum uti Rikets Ständers hus för Nordiske naturforskarne vid deras nästkommande år inträffande sammanträde i Stockholm. Bifölls. N:o 568, i anledning af Professoren Geijers motion om anslag till Riks-Archi veis tjenstemän. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo ConstitutionsUtskottets Memorial N;o ir8, till Rikets Ständer, med anledning af Riks-Slåndens yttranden, rörande Constitutions-Utskottets Memorial N:o Sy.
Jag har yrkat förhöjning på Forlön, V Den 13 Maji. 345 då betalningen sker efter Markegång, hvilket endast bör äga runi då Räntetagare) icke uppsagt till leverering in natura; men efter sådan åtgärd, bör nu varande 16 sk:rs Forlön beräknas vid frågan om ytterligare accord i penningar. Forlön torde äfven kunna beräknas till visst Kappetal på hvarje tunna. 3:0 1815 års Förordning af den 20 September, 9. (§., löreskrifver endast Räntegifvarens åliggande, enär Spannmålen blir ratad; men bestämmer icke vigtcn eller eljest några grunder för Cassation. Icke heller utstakas huru iöriiållas bör, i den händelse, som till och med i vinter inträffat, att hvarken Ränteiagaren eller dess Ombud voro på levere. Tingsstället, enär en större Spannmälsfora efter Forsedel ankom, och inga på stället visste derom eiler ville emottaga Spannmålen, icke heller vågade Räntegifvaren på okänd ort till lika okände Personer anförtro Tionden , den Forbönderna icke kunde förmås att återföra, emedan de accorderat om annan hemtrakt. 4:0 De Sädesfattigaste Provincer, hvilka årligen, i hvad årsväxt som heilst, nödgas till eget behof köpa Spannmål, borde tillåtas att efter Markegång alltid få lösa Spannmålsskatten. I anledning af dessa Anmärkningar, och med kännedom att BondeStåndet återremitterat detta Mål, får jag äfvenledes vördsammast anhålla om Proposition på återremiss af Utskottets Betänkande. 346 Den 13 Maji. Grefve Spens, Jacob Melcher: Till många delar instämmande i Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxehufvuds Anmärkningar emot Utskottens Betänkande, ätvensom i önskan om återremiss deraf, anhåller jag blott att i några omständigheter fä förklara mina särskilta tankar. Jag kan icke gilia den del af Herr Oxehufvuds Förslag, som åsyftar att Optionsrätt skulle blifva lemnad den Skattskyldige, antingen han vill betala sin Skatt in natura eller med penningar efter Markegång.
skiftande, af k r a f t voro han med helt sina tvärbrntna kring sig hotellets indragna s i g i fönster, från från det vida att att nade när v i s u t t o, b e k i k a d e af hvilka terrassen uppenbautanför och den aftonen makt k o m m e r att i vårt lefva minne, och vi v i d åttatiden på kvällen lämfesten, beundran ofta porthvalfvet. e n en lång stund ord. Vi bänk utanför kommo oss för m e d att b a r a l o g o åt o c h varmt, » minnet », säga vackert, AF AMANDA » I A S Å, fröken t) FÖR som LAURA FITINGHOFF. är K ONSTEN är ej längre s o m förr endast den förnäme skönhetsförkunnaren, hvilken s o m en mystisk gud, osynlig i sin h ö g a olymp, blott talar till några få utvalda; en n y tid m e d nya o c h demokratiska åskådningssätt har alstrat en fördomsfriare o c h mera praktisk konstutöfning, hvilken sätter sin högsta ära i, att så många s o m möjligt må varda delaktiga af konstskönhetens glädjealstrande o c h humaniserande skatter. Svenska slöjdföreningens nu pågående utställning af m o d e r n a m ö b l e r, k o m p o n e r a d e af svenska konstnärer, är ett vackert bevis på, huru våra dagars konst ej blott nöjer sig m e d att pryda våra h e m m e d penselns eller mejselns dikter, utan därjämte söker ge harmonisk o c h konstnärlig form åt d e bohagsting, af hvilka vi dagligen o c h stundligen betjäna o s s. Det skall utan tvifvel intressera våra läsare o c h läsarinnor, o c h i synnerhet dem, s o m just nu syssla m e d bosättningsbestyr för det blifvande hemmet, att taga del af de interiörer, s o m vi i vårt d a g s n u m m e r meddela från d e n vackra utställningen.
Hvad derutöfver erfordras, fylles genom tillskott efter de i 2:dra art. bevillnings-förordningen stadgade grunder. Är, eller varder annan grund för utgörande af sådant tillskott inom serskildt fattigvårds-samhälle antagen och fastställd, galle den, så länge samhället dermed åtnöjes. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o igS. 431 § 14. I fruga om fattigvård anses i allmänhet en hvar tillhöra det samhälle, der han är antecknad i mantalslängd, sednast varit eller hort vara det; men, der någon mantalsskrifves, med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före flyttningstiden, som upphäfva de aftal, på grund hvaraf mantalsskrifningen skett, då skall sådan mantalsskrifning icke medföra fattigvårds-ansvar, utan detta ansvar vidlåder det samhälle, personen förut tillhört. 2 inom. Minderårige barn af äkta säng tillhöra fadrens eller, om han är död, modrens mantalsskrifningsort, och oäkta barn tillhöra den ort, modren tillhörer. 3 mom. För manskap af värfvade arméen och flottan, samt handtverkare och arbetare vid kronans varf och verkstäder med lön på stat, sorn endast till följd af tjenstgöringen mantalsskrifvas å tjenstgörings-orten, galle, ehvad de äro i tjenst eller afskedade, icke sådan skattskrifning till rättelse i fattigvårds-frågor. Den fattigvård, som för sädane personer samt deras hustrur och barn kan erfordras, skall, efter behörig pröfning, bekostas%f Kongl. Majt och kronan, om icke desse personer af annan anledning tillhöra serskildt sandi dle. För personer, hvilkas mantalsskrifnings-ort icke kan utrönas, bekostas likaledes af Kongl. Majt och kronan ilen oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess något fäitigvårds-sumhälle kan dertill förpligta». § 15.
Mörner gjort; men fron 16 Maj e. m 1 87 meningen är tydlig, då man öfvergår till 40:de §:n, der det i afseende på dem, som skola deltaga i beredningen, står föreskrifvet att utom ordföranden ingen annan är skyldig att deruti deltaga, än den som bor inom distriktet. Yid sådant förhållande är det väl klart att beredningen skall hållas inom det distrikt, som den eger att taxera. Såsom jag förut nämnde, kan jag likväl icke neka att ordalagen borde på ett mera tydligt sätt uttrycka meningen. Gr. Lagerbjelke: Ehuru jag visserligen är fullkomligt öfvertygad om att det icke skulle kunna låta sig göra för någon ordförande att, utan de öfriga ledamöternas samtycke, hålla sammanträden annorstädes än i distriktet, så och då man har så mycket nöje af att sätta pricken öfver i på alla ställen, vill jag icke motsätta mig att gå Gr. Mörners önskan om en återremiss till mötes. §:n återremitterades. § 37. Gr. Hamilton: Här förekommer i tredje stycket följan de: »och åligger det ordföranden att i do fall, då hans mening icke gjort sig gällande, uti förslaget särskildt upptaga de belopp, han ansett böra de skattskyldige påföras; varande det jemväl hvar och en af de öfriga berednings-ledamöterna obetaget att få sin särskilda mening för tax:s-komitéen anmäld.” Hvad första afdelningen häraf beträffar, så innehåller den att det är ordförandens pligt att, derest han icke lyckas genomdrifva sin mening, uttrycka den till protokollet. Jag motsätter mig detta stadgande, emedan det allt för mycket utgör ett åliggande för ordföranden att genom alla möjliga medel söka inverka på ledamöterna i beredningen, hvilket jag anser vara desto mera opassande, som han icke är vald, utan förordnad af K. Den sednare delen af meningen anser jag vara fullkomligt obehöflig, emedan jag icke kan tänka mig en komité, der icke ledamöterna skulle hafva rösträtt, och ej heller kan förstå huru denna rätt kan dem betagas, äfven om man skulle vilja det.
Rdr 47 öre Rmt, samt har under de tre år, som varit föremål för granskning, ökats med 14,155 Rdr 29 öre. Adliga Kadett-skolefonden, som enligt 1855 års bokslut egde en tillgång af 116,620 Rdr 35 öre. visar efter 1858 års bokslut en behållning af 137,701 Rdr 36 öre, hvilken betydliga tillökning 21,141 Rdr 1 öre till största delen härrör deraf, att, jemlikt Högloft. Ridd. o. Adelns beslut vid förra Riksdagen, den s. k. WennerBil. lill Högloft. R. o. Ad:i Prot. vid 1859— St} arent Riktd. 2 Riddarhu s-Utskottets Utlåtande N:o 7. stjernska fonden, hvars behållning utgjorde 16,628 Edr 50 öre, år 1857 blifvit med Adliga Kadett-skolefonden förenad. Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassan, som, enligt 185 5 års bokslut, egde ett kapital af 263,812 Rdr 80 öre, deruti likväl inberäknad en alltsedan 1 850 balanserad fordran för från kassan bortstulne medel, har derefter icke blott, i följd af Högloft. Ridd. o. Adelns beslut vid förra Riksdagen, fått från Riddarhus-Kapitations-fonden ersatt denna sålunda balanserade summa med ett belopp af 3,859 Rdr 7 5 öre, utan derutöfver förkofrat sig med 3,457 Rdr 23 öre. Grefliga Schefferska Stiftningens fond utgjorde, enligt 1855 års bokslut, 39,968 Rdr 20 öre, och har sedan dess erhållit en tillvext af 237 Rdr 43 öre.