Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts'den 8 och 12 dennes bordlagde Utlåt. N:o 48, i ani. af gjorda anmärkmr samt skiljaktiga beslut inom RiksStm vid förehafvande af Utskrts Betänk. N:o 33, i fråga om antagande af ny konkurslag samt nya lagar ang:de boskillnad och urarfvagörelse. Förslaget till ny konkurslag. § 2. Utsk:ts uti Betänk:t N:o 33 afgifne och vidhållne förslag till denna §:s lydelse godkändes. § 9. Utsk:ts till Presteoch BondeSt:n gjorda inbjudning lades till handlingarne. § 11. R. o. Ad. godkände Utsk:ts uti Betänk:t N:o 33 afgifne och vidhållne förslag till denna §:s lydelse. § 14. R. o. Ad. antog ifrågav:de g med den förändrade lydelse för början deraf, som Utsk:t föreslagit. § 25. Med frångående af förut fattadt beslut, antog R. o. Ad. denna g, sådan den lydde i Betänka N:o 33. § 27. R. o. Ad. frångick sitt förra beslut och antog Utsk:ts uti förev:de Utlåt, afgifne förslag till denna §:s lydelse. § 35. Utsk:ts till Presteoch BorgareStm gjorda hemställan lades till handlingarne. §§36 och 37. Utsk;ts hemställande!! biföllos. 226 Den 19 September f. m. § 38. Utsk:ts till Presteoch BondeSt:n gjorda inbjudning lades till handlingarne. § 45. Utsk:ts hemställan bifölls. § 51. Utsk:ts till Presteoch BorgareStin gjorda hemställan lades till handlingarne. § 54. Utskits förslag till förändrad lydelse för början af denna § antogs. § 59. B, o. Ad. godkände Utsk:ts förslag till lydelse för sista punkten af denna g. § 07. Utskits till de öfriga RiksStin gjorda hemställan lades till handlingarne. § 69.
Med anledning häraf och dä egendomens läge i närmaste granskap till StatsDepartementons Expeditioner och öfriga embetsverk icke syntes lemna något öfrigt att i detta hänseende önska; då hvarken svårigheten att för de i huset för närvarande befintliga embetsverk kunna anskaffa andra lokaler eller olägenheten af byggnadens ej fullt isolerade läge borde, enligt Öfver-Intendents-embetets tanke, kunna göra sig gällande i förhållande till de med arkivets inrymmande derstädes förenade fördelar, särdeles när, hvad eldfara beträffade, toges i betraktande det redan väckta förslaget att, med utsträckning af vattenledningen till Riddarholmen, kunna i Kronans dervarande egendomar anbringa brandposter; samt då härvid jemväl och hufvudsakligen syntes böra afses den möjlighet, som med tillämpning af detta förslag erbjöde sig, att inom kortare tid kunna åstadkomma den af behofvet sä högeligen påkallade förflyttningen af Riks-arkivets samlingar från deras nu varande förvaringsrum; har <’)fver-1ntendents-Embetet, af dessa skäl, ansettsig böra sistnämnda förslag i underdånighet förorda; varande med afseende härå hos Embetét uppjorda ritningar, hvilka blifvit vederbörande Riksarkivarie delgifna och af honom utun anmärkning lemnade, och hvilka ritningar, jemte tillhörande kostnadsförslag, OfverIntendents-embetet nu till Kongl. Majit, i underdånighet öfverlemnat, med tillkännågifvande: att enligt desamma, blifvit afsedt att medelst en 110 fot lång och 38 fot bred nybyggnad om tre våningars höjd, innehållande i hvardera våningen en större säl med fönster ät båda sidor, förena de tvänne mot husets gärd redan befintliga flyglarna; att lätta kommunikationer emellan de särskilda lokalerna inomhus blifvit beredda i hela byggnaden, samt till arbetsrum afsedda några af de större rummen i gamla husets våning 2 trappor upp; att utrymme skulle komma att beredås för omkring 48,000 sträckfot hyllor, eller omkring 27,000 fot utöfver det antal, hvilket, enligt verkställd uppmätning, i Riksarkivets nuvarande lokaler och förvaringsrum inrymmas; samt att kostnaden för nybyggnaden jemte öfriga dermed sammanhängande reparationer, oberäknadt erforderliga medel till bestridande af de med arkivets flyttning förenade utgifter, äfvensom till anskaffande af andra lokaler för de i huset nu inrymda embetsverken, blifvit enligt deröfver uppgjord t förslag beräknad till 100,163 R:dr Ruht; till betäckande af hvilken byggnadsoch reparationskostnad full ersättning dock ansetts vara att påräkna genom försäljning framdeles af f. d. Ridderstolpéska huset, som antagits egä under nuvarande förhållanden ett saluvärde af minst 120,000
Just till följd af guldets vexlande värden söka äfven de länder, som nu hafva sin myntfot grundad på guld och sålunda ega guldmynt, att öfvergå till ett annat system, hvadan den siste värde talarens jemförelse med förhållandet i Frankrike och England icke torde vara på våra förhållanden tillämpligt, enär dessa länder hafva verkligt guldmynt, hvilket vi deremot icke ega och, såsom ingalunda önskvärdi, jag hoppas vi icke eller komma att få. Jag anhåller om bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt. Frih. Tersmeden: Med anledn. af det exempel från Frankrike och England, som Hr von Hartmansdorff, till stöd för sin begäran om punktens återremitterande, framdragit, får jag fästa derpvärde talarens och Ståndets upmärksamliet deruppå, alt i nämde länder myntfoten är guld, i vårt land deremot silfver. Det vore, i min tanke, aldeles oriktigt, att af en metall, som här i landet betraktas som en handelsvara samt stiger och faller i pris, prägla ett mynt, hvärå det skulle stå utsatt, att det motsvarade ett visst värde i silfver, hvilken metall är hos oss såsom värdemätare antagen. Hr von Hartmansdorff har sjelf ådagalagt otjenligheten af att prägla guldmynt med ett bestämdt värde, derigenom att han omförmält, huru dukatens pris hos oss är olika på olika tider. Detta är bästa beviset derpå, att guld ej kan ställas i något bestämdt värdeförhållande till vårt silfvermynt, och derföre anser jag Utsk. hafva fullt skäl till dess ifrågavarule hemställan, om hvars bifallande jag får bos R. o. Ad. anhålla. Uppå härefter barnstöld propos. blef Utsk:s utlåt, i förevande punkt af R. o. Ad. godkändt. 11 :te punkten, innehållande hemställan alt den genom MyntOrdn:n af d. 9 Maj 1835 bestämda ulmyntningsgrund må oförändrad bibehållas. Hr von Hartmansdorff: Jag har förut fästat Ståndets up mårksamhet derpå, att vi förlora på den utmyntning af silfver, som nu äger rum.
Och har Pluraliteten af Fullmägtige ansett något afdrag å Sedelstocken för det belopp hvarmed densamma, såsom en följd af Intecknings-tidens förlängning för erhållande Lån mot Silfver - betalning, från den 3i December 182g till den sista Junii i83o, blifvit förökad, icke kunna eller böra äga rum. — Då de Sedlar som uti dylika Lån utgifvits äro och under en längre lid förblifva utelöpande, och således, jemnlikt Rikets Ständers ultryckeliga föreskrift, en till |-:delar deremot svarande Silfvertillgång måste anskaffas, hafva Revisorerne instämt uti den af Fullmägtiges Pluralitet i denna fråga yttrade åsigt. — 5:o Hos Herrar Fullmägtige har sluteligen under öfvervägande kommit, enligt hvad grund och till hvad belopp afdrag ansåges böra ske för Depositionerne i Vexel-Banken utöfver 2,400,000; och vid betraktande af det förhållande, att dessa Depositioner vid åtskilliga tillfällen med mera än ii million, men vid intet enda tillfälle med mindre än 800,000 R:dr, öfverstigit nyssnämnde i Reglementet antydda Summa; att Statsoch Banco - Utskotten uttryckeligen tillkännagifvit, hurusom anledningen hvarföre 2.400.000
Äf det nu upplästa Memorialets resultat, som blifvit af RiksStånden bifallit, täcktes Ridderskapet och Adeln !\-j II. iä* i8o Den 26 October e. m. finna, att Rikets Ständer ingalunda fattat det beslut, att iugen anvisning må äga rum på öfverskolten, utan blott att, i händelse en sådan anvisning skulle göras, den skall ske på RiksgäldsContoiret, dit öfverskolten först böra ingå. Detta är den väsendtliga skillnaden emellan mitt och Herr Ribens tillstyrkande; ty ehuru Rikets Ständer tagit det beslut, att ingen direct anvisning må ske på öfverskolten, kan den dock ganska väl ske på de öfverskott, som redan ingått till RikgäldsContoiret. Jag tillstyrker således bifall till inbjudningen. Herr Riben har ytterligare anmärkt svårigheten att fatta hvad BondeStåndet menat, ocb har anfört, såsom anledning dertill, att två Ledamöter inom Utskottet af detta Stånd varit oense om rätta hegreppet af beslutet. Jag bar äfven hört denna tvist, men jag tror, att två individers mening ej gifver någon rättelse, utan Ståndets ProtocollsUtdrag, som ankommit och är klart. Det anvisar directe på öfverskotten, glömmandes Ståndet, att det beslutat, att inga anvisningar directe på öfverskotten skola äga rum. Det liar gifvit StatsUtskottet anledning att inbjuda BondeStåndet, att så till vida förändra sitt beslut, att medlen skola utgå af RiksgäldsContoiret. Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln finnér, det frågan egenteligen är en formfråga; att det icke är fråga om beloppet, utan endast att vinna en riktig form för beslutet, så att D e 11 26 O e t o b e r e. m. det stännuer öfverens med vårt förut fattade. Herr Riben: Om jag vore fullt öfvertjgad, att detta blott vore en formfråga, skulle det vara mig likgiltigt, huru den afgjordes.
Tvänne af samtidens mest framstående pianister gåfvo i tisdags konsert i Musikaliska akademien, nämligen Sofie Menter, hvilken hittills så godt som obestridt intagit första rangplatsen bland de kvinnliga pianovirtuoserna, och ryssen Sapellnikoff, den förras elev, hvilken redan af många sättes nästan i jämnbredd med Rubinstein, den hittills lika obestridt främste bland samtidens manliga pianovirtuoser. Och hvad nu Sapellnikoff beträffar, måste det sanningsenligt erkännas, att det var en högst intressant bekantskap, som ingen borde försumma att göra. Sedan Vladimir Pachmanns besök härstädes torde, möjligen med undantag af Teresa Carreilo, ingen pianist hafva låtit höra sig härstädes, hvilken ägt så många förutsättningar att från början till slut fängsla sina åhörares intresse som just Sapellnikoff. Hans program upptager Liszt och Tschaikowsky, Schumann och Chopin, och alla spelar han lika förträffligt, lika öfverlägset. Den vilda, lidelsefulla kraften såväl som det smekande veka välljudet — allt kommer till sin fulla rätt. Den förra har han från sin lärarinna, det senare erinrar lifligt om Pachmann, med hvilken han ock har gemensamt den underbart sångbara tonen. Nästan framför alla sina kolleger står han dock i kolossal och så godt som ofelbar teknik. Lärarinnan hade vid tisdagskonserten synbarligen med afsikt trädt tillbaka för sin lärjunge. Fru Menter utförde nämligen ensam endast trenne mindre stycken, hvarvid hon dock hade tillfälle visa, att hon ännu står på höjden af sin konstnärsbana. H r Sapellnikoff utförde däremot ej mindre än sju stycken, af Beethoven, Tschaikowsky, Schumann och Chopin. Att framhålla något stycke särskildt är så godt som omöjligt. Alla afvunno de åhörarne det lifligaste intresse och det mest entusiastiska bifall, som nästan aldrig ville sluta. Tillsammans utförde 80 I D de båda utmärkta virtuoserna Liszts Concert pathetique för två pianos öfverlägset, briljant. — Var den första konserten fåtaligt besökt, så torde den andra, hvilken gifves i afton å samma ställe, komma att räkna en så mycket talrikare publik.
Så betungad, återvänder gossen hvarje dag till sitt hem, sällan till och med vägledd af några upplysningar från lärarens sida huruledes han bör förstå och lätta det ämne. han har ätt inlära. Väl vetande hvad som händer honom, ifall han dagen derpå ej kan sina Iexor, börjar han hemarbetet. Jag har sett ynglingar dermed sysselsatta hela sin egentligen lediga tid, ända till 8. 9 å 10 pä qvällarne. Jag har sett ynglingar, sorn, ehuruväl hvarken late eller enfaldige, ej hunnit att lära sig lexornä, emedan ämnena varit både för mångå och långa, att de snarare löranledt ett oredigt hvimmel, än klarhet och reda i deras hufvuden. Jag har sett ynglingar, som, uttröttade till själ och kropp, slutligen somnat vid boken. Man talar om, att man öfveranstränger ungdomen, att man nedtrycker den 472 Motioner i Borgare-Ståndet i 862, JW 242. förmedelst idit för öfverdrifna bokliga anspråk. Jag tror äfven det. Men i icke oväsendtlig mån torde niiin böra söka dessa öfveransträngningar, dessa tryckande och tröttande förhållanden i sjelfva läroeller !äse-s«ättet. Ett undervisningssätt, der Järarne egentligen blott utdela lexor och efterhöra huruvida ynglingarne kunna dem oller ej, under det de ålägga ynglingarne sjelfve att utom skolan lära sig dem, motsvarar icke sin verkliga, sin sanna uppgift. Undervisningskallet innebär i första rummet skyldigheten att lära ynglingen hvad han bör lära. Examinerandet utgör undervisningskallets andra åliggande, pröfvandet nemligen, om ynglingen bevarat i sitt minne och rätt förstått hvad han läst. Förrän det kommit till fullt erkännande häraf anser jag också, att värt skolväsende icke motsvarar sitt ändamål.
Denna ofullständighet i afseende på Författningars allmängörande lärer för ingen, med kännedom af ämnet, vara obekant. Utskottet sjelf har, vid handläggningen af den mängd olikartade mål, som till dess åtgärd blifvit öfverlemnade, erfarit svårigheten deraf, att man saknar en lätt och beqväm tillgäng till fullständig kännedom 137° Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. af utfärdade stadganden och förklaringar, i synnerhet rörande den ekonomiska lagskipningen. Det är väl sannt, att Utskottet kunnat, på det sätt, som RiksdagsOrdningens 42 §. medgifver, genom HofCancellers Ämbetet erhålla alla erforderliga upplysningar; också har denna utväg af Utskottet merändels blifvit begagnad; men jemte det Utskottet nu anser sig böra omfatta detta tillfälle, för att vitsorda den skyndsamhet och ordentlighet, hvarmed nyssnämnde myndighet meddelat allt det biträde, som af Utskottet äskats, tror Utskottet sig böra fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att denna utväg egentligen synes vara egnad, för att erhålla del af officiella handlingar och upplysningar, som icke på annat sätt kunna blifva tillgänglige, men icke för att begagnas vid alla de tusendetals fall, då en författning eller ett Kongl. Bref, behöfver ses eller rådfrågas; emedan sådant skulle förorsaka ett oändligt besvär, en onödig skriftvexling och mycken tidspillan å ömse sidor, utan att ändamålet ändock kunde vinnas med den lätthet och beqvämlighet, som då Författningen eller Brefvet är alimängjordt genom trycket. Ett godt ändamål skulle derföre o stridigt vinnas, om någon anstalt vidtoges, så att allmängörandet af Bref och Författningar, sorn utfärdas, blefve mera fullständigt, Besvoch Eken. Utsb. Betnnkanden.
Ursprungligen skulle jag måhända varit böjd att inskränka mig till en skrifvelse, som uteslöt allt annat än en begäran, att K. M. måtte låta utarbeta de statistiska upplysningar, som för uppgörande af ett förslag till representationsförändring vid nästkommande riksdag voro nödiga; men då jag trott, ali en sådan skrifvelse icke skulle kunna tillfredsställa de öfriga Ståndens önskningar, och då jag är nog lycklig att icke behöfva af något misstroende afhållas ifrån bifall lill en skrifvelse af mera vidsträckt innehåll, så har jag derpå ingått. Man har visserligen här sökt att jäfva nyttan af sådana statistiska uppgifter och talat om deras ändlösa mängd, samt ali det icke skulle leda till någonting. Det må så synas för dem, som icke personligen deltagit i utarbetandet af något representationsförslag; men den, som deruti varit delaktig, finnér snart, att utom en sådan statistisk kännedom är det omöjligt att uppgöra ett antagligt förslag. Första frågan är den: hvilka skola representera nationen? Det är omöjligt att försöka ett svar derpå, utan alt veta, dels af huru manga personer hvar och en samhällsclass består, dels beskaffenheten och storleken af förmögenheten inom hvarje samhällsclass. Jag får dervid fästa uppmärksamheten på, att sådana statistiska uppgifter icke behöfva vara lämpade efter något särskildt förslag, som blifvit framstäldt vid denna riksdag af detta eller något annat Stånd. Det finnes visserligen uppgifter, som äro af beskaffenhet att vara alldeles oundgängligt nödiga för hvilket förslag som helst, och denna riksdags erfarenhet visar bäst hvarthän bristen af sådana upplysningar leder. BondeSt. har nu frångått ett representationsförslag, hvaruti det antagits, alt represenlanterne borde vara för städerne 35 och för landet 165, således ungefär |. Hvarifrån de tagit denna siffra, är mig alldeles obekant. Om de fästat sig vid den siffra, som tidningarne uppgifvit, nemligen att BondeSt. utgör T9ö:delar utaf nationen, hvilket man nu vill utsträcka lill ^9„:delar, så är det åtminstone en ganska besynnerlig arithmetik. Derhän kommer man, då man söker, att på lösa grunder uppgöra ett representa» Den 22 Maj. tionsförslag.
I anledning «f Herr Hallinge motion, hafva inom Välloflige BorgareStåndet sig yttrat; a) Herr Biörck, som, förenande sig med Herr Halling, anhållit, alt serskild uppmärksamhet måtte lästas på förhållandet med inkvartering»* besväret i Stockholm, i afseende hvarå upplystes, att inqvarteringssuinman derstädes uppgick år 1823 till 42,000 Rdr och växte påföljde år lill öfver 60,000 Rdr samt utgjorde, efter det gravationsförsläg, som för detta år vore uppgjordt, mera än 8r,ooo Rdr. Visserligen åtnjötes, till kostnadens betäckande, en andel i tolagen, men förhållandet emellan utgifter och tillgångar vöre sådant, alt Stockholms Borgerskap detta år måste betungas med ett tillskott af mera än 17,000 Rdr; och enahanda belopp uttaxerades å husegarne, dock för dem med afdrag af 9,000 Rdr, som af Brandförsäkrings-Contoret belaldes. Efter år 1810 hade Caserner för Gardes-Regementena inrättats, utan att någon fördel deraf tillskyndats inqvarteringsgifvarne. Af gravationslistan för innevarande år funnes, att inqvarleringssumman uppginge: för Svea Lifgarde lill 14,679 Rdr; Andra Lifgardet 14,671 Rdr; Lifgardet till häst 9,354 Rdr och Svea Artilleriet Regemente 18,728 Rdr. Dessutom besörjde staden inqvartering för Hofstaterne samt lemnade inqvartering åt Ingenieur-Corpsen, Topografisk* Corpsen, Artillerie-Slaben, General-Adjulants-Expeditionen och Lif-Bevärings-Regementet, Stadens å Södermalm varande Casein, som köstat öf* ver 300,000 Rdr, hade förgäfves blifvit erbjuden till begagnande af till inqvartering berättigade.
Klandras ej den redogörelse genom stämning inom tre månader från delfåendet, håfve redare sin tid till klander försutit. § 49. Befälhafvaren vare skyldig att ersätta den skada, som Skommer genom hans försummelse vid bevakande af redares eller godsegares rätt och bästa. För den skada, som genom befälhafvarens eller besättningens fel eller försummelse i Rensten annan tillskyndas kan, ansvare redarne med fartyg och frakt, och söke sitt åter af den, som skadan vållat. § so. Hvad i §§ 36, 37, 58, 59, 60, 62, 64, 65 och 66 för besättningen stadgadt är, gälle ock för befälhafvaren. Om Besättningen. § St Besättningen är förpligtad att inom två dygn efter påmönstringen inställa sig till tjenstgöring ombord å fartyget, Från och med den dag, förhyrd sjöman kommit ombord och till dess afmönstring skett, löper hans hyra. 13 § 52. Underlåter någon af besättningen att infinna sig om skeppsbord, eller går han derifrån utan tillåtelse af befiilhafvaren, ege denne rätt att till hans inställande i tjensten anlita vederbörlig myndighet. De kostnader, som häraf uppstå, afdragas på den felandes hvra. § 53. Hvar och en af besättningen åligger att, i tjensten, ställa sig till noggrann efterrättelse hvad af fartygets befäl anbefaidt varder, samt både i hamn och till sjöss på det sorgfälligaste vårda fartyg och gods, vare sig natt eller dag, sockneeller helgedag, vid äfventyr att ersätta den skada, som genom fel eller försummelse re deriet eller annan tillskyndas. § 54. Till styrmannens befattning hörer alt hålla vård och tillsyn öfver fartyg och gods. Han före, vid lastning och lossning, anteckning öfver godset, samt ansvare i öfrigt befälbafvaren för allt det han emottager och för godsets hehöriga stufning.
Om Hr Justitieombudsmannen, såsom lian sjelf yttrar, ej har sig bekant, hvad en hvar utan tvifvel varit och är i tillfälle att inhemta, att åtskillige afgifter gifvas för ändamål, sorn ej få eller kunna förblandas med sådane, hvilka begripas under den allmänna beskattningen och räknas bland hela Rikets inkomster, är visserligen att beklaga. Men Hr JustitieOmbudsmannens verkliga eller låtsade okunnighet härom skall, såsom jag förmodar, ej kunna utgöra någon grund för hans yrkande, att de Konungens Rådgifvare, hvilka, på anförde skäl, tillstyrkt Tolag å ull, som till Norrköping införts, uppsåtligen handlat mot klar lag i de åberopade 57, 60 och 77 §§ af Regeringsformen; och det så mycket mindre, som Tolag, enligt Ansvarighetslagens förklaring, ej kan begripas under 60 § Regeringsformen, hvilken endast förbjuder förökande, utan Rikets Ständers samtycke, af kronans inkomster. {Lit. E). Innan serskilda förklaringar afgåfvos öfver de i Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemörial under Lit. E. sammanställda anklagelsepunkter, ansågs nödigt, att i allmänhet ådagalägga, huruledes Rikets Ständer allt ifrån den Riksdag, då Regeringsformen stiftades, samt vidare under alla följande intill den af åren 1834—35, ovillkorligen erkänt Konungens uti 62 och 64 §§ aJ nyssnämnde ”främsta” Grundlag bestämda makt, att förordna om fördelning och användning till speciela Statsbehof af de summor, sorn, för hvarje större klass af sådana mångfalldiga behof, Rikets Ständer under bestämda hufvudtitlar uti RiksStaten anslå. Denna framställning har Hr Justitieombudsmannen - ,341 mannen sött uti sitt slutpåstående alt vederlägga medelst en sådan tydning af de ofvananförda grundlagsbuden, som ej är förenlig med deras ordalydelse eller med den tillämpning deraf, hvilken, under ett fjerdedels århundrade, varit i Rikets Ständers anordningar gällande.
Med ali undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Aller nådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, WILH. FAXE. H, M. Melin. H. F. Cedergren. E. G. Bring. Lunds Domkapitel den 10 Januari 1848. J, A. Qviding. 468 — Götheborgs Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskning af Konsistoriernas räkenskaper. Stormäkligste Allernådigste Konung! I Remiss af den 30 sistlidne December liar Eders Kongl. Maj:t i nåder behagat infordra Konsistorii underdåniga yttrande i anledning af Riket Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse, angående samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. Till åtlydnad af den sålunda erhållna nådiga föreskriften, får Konsistorium, med föranledande af anmärknings-memorialet, underdånigst afgifva följande utlåtande: Hvad i 2 §. är anmärkt, rörande saknad redovisning för de af Rikets Ständers, enligt interims-staterna af år 1819 och 1833, till svagt lönte Lärare vid Elementar-läroverken anvisade anslag, torde Konsistorium underdånigst få besvara derigenom, att Konsistorium upplyser, det dessa anslag, hvilka, åtminstone för Götheborgs Stift, icke äro synnerligen betydliga, hvarje halfår redovisas inför Konungens Befallningshafvande, då medlen der reqvireras och å Landt-ränteriet efter anordning lyftas. Notarien qvilterar då hvarje gång, ex officio, å anordningen, och detta dokument, sorn säkerligen, i likhet med andra dylika, ingår till Kongl. Kammar-Rätten, må väl kunna anses såsom ett fullständigt och behörigt qvitto.