Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts disposition ett årligt reservationsanslag af 125,000 rdr,» synes mig att villrådighet kan uppstå derom, huruvida hädanefter skall anvisas 225,000 rdr, eller om meningen är, att det nuvarande anslaget skall höjas med endast 25,000 rdr och sål. komma att utgöra 125,000 rdr. För vinnande af en rigtig redaktion, anhåller jag att punkten måtte till Utsk:t återremitteras. Gr. von Rosen, Fredrik Carl: Till svar å Frih. AI strömers anmärkning, får jag meddela, att inom Utsk:t den åsigt gjort sig gällande, att det förutvarande reservationsanslaget skulle med 25,000 rdr förhöjas, så att hela reservationsanslaget skulle utgöra 125,000 rdr. Gr. Björnstjerna: Det har verkligen icke fallit mig in att något misstag i detta afseende vore möjligt. Vid förra riksdagen bestämdes anslaget till 100,000 rdr; nu säger Utsk:t, att 125,000 rdr må för samma ändamål ställas till K. Mits disposition. Jag kan icke tro, att någon otydlighet häraf uppstår eller att man kan förmoda, att meningen skulle varit den, att anslaget nu skulle höjas till 225,000 rdr. Jag finner uppställningen klar, men om Frih. Alströmer vill föreslå en annan redaktion, som vore tydligare, vill jag icke sätta mig deremot, ehuru jag tror, att då två Stånd godkänt punkten, utan att befara något misstag, behöfver icke heller R. o. Ad. frukta något sådant. Frih. Alströmer: Jag har endast velat reservera mig mot en felaktig uppfattning, och som Utsk:ts redaktion kan gifva anledning till ett missförstånd, tror jag fortfarande att återremiss bör ega rum. Gr. Liljencrants: Antoge jag möjligheten af det utaf Frih. Alströmer befarade misstag, skulle jag med honom instämma i yrkandet om återremiss, men jag får bekänna, att jag icke kan fatta, huru ett sådant misstag skulle kunna ega rum.
Riddarhusordning; af Kongl. Maj.t stadfästad å Stockholms Slott den 18 December 1823; och det är till denna Riddarhusordning, som Original-Documentet bör framvisas, innan den kan anses som lag. i6o Den 18 November f. m. Herr von HartmansdorffAugust: Våra Öfverläggningar synas gå från hufvudfrågan lill parliella delar deraf. I sjelfva saken vill jag, enär en värd talare i sitt yltrande nämdt Herr Cederskjöld och mig i förening, blott förklara, att jag nu, likasom vid sista Riksdagen, instämmer i hvad han yttrat. Hvad ämnets behandling angår, så måste man se lill att komma till slut med denna öfverläggning. Friherre Anckarswärd har flera gånger begärt en proposition; en annan talare har förklarat denna proposition olaglig; en annan åter trott, att Herr Grefven och LandtMarskalkcn derå skulle vägra proposition, och derföre, lill undvikande af stridigheter, föreslagit sakens hänskjutande till RiddarhusUtskollet. För min del anser jag denna hemedlings-utväg lika öfverflödig, som ovigtig, enär Grundlagen tydligen utstakar vägen för denna frågas behandling. 55 §. Riksdagsordningen säger : Land t Marskalk eller Talman må ej kunna vägra proposition j utom i det fall, du han finnér en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse; börande förut hafva skälen för sitt vägrande anfört. Skulle ej Ståndet med honom instämma i begreppet härom, utan ändock yrka proposition, äge han alt förklara öfverläggningen hvilande, och förvises målet till ConstitutionsUt skottet, hvilket åligger, att inom kort före Den 18 November f. m. i(u förelagd tidj Inkomma med motiveradt och bestämt Utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen. Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot stridigt j derå må proposition sedan icke vägras &c. Skulle nu hända att Herr LandtMarskalken anser
Detta ändamål vinnes åfven bäst genom samma medel, nemligen, att genast lemna ett sådant privilegium åt hvarje anmäld förbättring af en gjord uppfinning, den må vara huru ringa till utseendet som helst, endast den år verkligt ny. Det correctiv som många skulle önska emot missbruk eller orätt*? vist förnärmande af den föregående privilegiiinnehafvarens rått, finnes äfven i afsättningen j ty om den sednare inventionen, som skulle vara båttre, verkligen år sämre, så vinner den ej sitt illa beräknade ändamål; men deremot, om den nya förbättringen i sjelfva verket har mera värde, så blir den rättvisligen i tillfälle, att med bibehållande af den föregåendes rätt, vinna ett företräde i afsättning, sorn den gamla inventionen förut, under samma förhållande, gjort gällande. Ofta torde man derigenom få se uppfinnare och förbättrare uti samma person, och Den j Martu. en fortgående täflan skall sålunda sättas i verk - samhet. 3) Att bevaka hejgden af den intellectuela äganderätten, som ofta år ganska dyrt inköpt. Sådant kan ej förenas med nuvarande praxis Vid granskningen af inkommande ansökningar i detta ämne, nemligen: att uppfinnaren skall vara nödsakad fullkomligen upptäcka hela Sin konst för en otalig, namnlös* hår af så kallade vederbörande, det vill såga detsamma som för hela Allmänheten, innan han erhållit någert säkerhet, om uteslutande privilegium till dess utöfning För beviljande af ett begårdt uteslutande privilegium behöfver endast att utrönas om uppfinningen bår i landet dr förut kånd och titöfvad; livilken forskning alltid bör kunna låta sig göra inom uppfinningens rubrik, som för detta ändamål alltid bör tillräckligen specificeras. Efter närvarande förhållande skulle en Inventor möjligen kunna utan ersättning beröfvas denna siri rättmätiga egendom; hålst då man kari vara försäkrad* att den döende skråandan gÖr de kraftigaste ailstrångningär för att illusoriskt Verka pä godtycket vid Uttydningen af det sedermera,- i i. momentet af samma Kongl. Förordning, stadgade vidsträckta Och obestämda vilkor för beviljandet* nemligen såsom orden falla: om Collegium finner det sökta privilegium lämpligt.
800,000 kr., hvaraf likvisst meningen vore att betäcka en del förmedelst höjda teruiinsafgifter, men, äfven om detta kan tänkas ske till halfva beloppet, hvilket fordrar en högst betydlig terminsafgift, så återstår dock alltid en förhöjning i den ordinarie staten af 400,000 kr., som ecklesiastikministern sätter i utsigt för den närmaste framtiden. Såsom man behagar finna, har den Posseska ministéren såluiida utom den nu synliga förhöjningen i budgeten ganska betydande belopp i reserv, hvilka äro färdiga att rycka fram trots sparsambetsteorierna. Grefve Posse får snart göra som Gladstone gjorde, då han kom till makten och fann sig obehagligt berörd såsom premierminister af de vanvördiga ordalag, han, innan han trodde att lyckans gudinna skulle föra honom upp till maktens tinnar, fälde om Österrikes kejsare. Han tog tillbaka allt hvad han sagt om den främmande potentaten, och hans minister får efter den betan gå till odödligheten under namn af » ursäkternas kabinett ». På samma sätt borde grefve Posse också göra, han borde efter den kungliga propositionens framkomst taga tillbaka allt hvad han sagt om lättheten att spara. Men trots denna stigande budget visar den kungliga propositionen en fysiognomi, som kan komma hjertat att klappa af fröjd. Hvem minnes icke, hvilket bekymmer ochhufvudbry statsrådet Forssell hade att få debet och kredit att gå ihop? Han fick fresta på alla möjliga tänkbara utvägar för att lyckas i detta svåra värf, och han har knappast lemnat taburetten, förr än det är, som om man vänd t om en hand. Nu är det icke längre någon nöd. All brist i statsregleringeti är en öfvervunuen ståndpunkt och mini-stéren Posse debuterar med ett öfverskott på mer än en million kronor, hvilka Kongl. Maj: t föreslår böra användas till betäckande, så långt det förslår, af den skuld, hvari statskontoret råkat till riksgäldskontoret. Men man bör noga akta sig att hängifva sig åt en alltför hejdlös glädje öfver detta förhållande.
Af tiggande skaror från dessa församlingaröfversvämmades provinsens södra del samt angränsande Län och välgörenheten togs i strängt anspråk. Behofvet var visserligen icke oförutsedt, men öfverträffade i verkligheten allt hvad man förmodat. Ehuru de tvenne föregående årens skördar varit svaga, hade fullkomlig missväxt dock icke inträffat och att de vanliga förlagerne på tjenstbarheter till bruken och på timroerutdrifning skulle vägras, kunde icke på förhand beräknas. Läns-Styrelsen hade likväl redan i Oktober 1837 bos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, att spannemålsbrist inom provinsen under det kommande året var att befara och anhållit om ett anslag af allmänna medel, att utlånas för anskaffande af spannemål till Länet, enär, efter all sannolikhet, tillräckliga kapitaler dertill här saknades, och Eders Kongl. Maj:t täcktes i Nåder för detta ändamål ställa till Läns-styrelsens disposition en summa af 50,000 R:dr Banko, hvaraf 40,000 R:dr utlemnades för spannemåls-uppköp till sju handlande i Carlstad och 10,000 R:dr till 2:ne i Christinehamn, emot förbindelser och säkerhet för återbetalning vid Mars månads slut 1839 med 4 procents ränta. Denna åtgärd hade till följd att till Länet införskaffades af de låntagande handlanderne i Carlstad 19,701 tunnor och af dem i Christinehamn 7,070 tunnor diverse spannemål, till ett sammanräknadt värde af cirka 240,000 R:dr Banko, hvilken spannemål jemte de äldre upplag af säd, som hos desse handlande funnos, tillhandahöllos Länets innevånare under 1838, emot billiga priser, i jemnförelse till dem, som i nästgränsande Län då voro gångbare, och försåldes för det mesta på kredit.
Dratselärenderne, äfven böra blifva högsta vårdaren af landets näringar. Grefve von Platen: Ehuru det icke egentligen höter till ämnet, likväl och då man bär nämnt, såsom gifvet, att, enligt Sveriges Constitution , en Finance - Minister icke äger , att för Ständerne framlägga någon Financeplan , får jag förklara , att detta icke Ridd. o. Ad. Prot. XI. Band. 3 34 Den 1 December f. m. är min öfvertygelse. I hvarje Constitutioneil land äger alltid Nationen beslutande rätten i Financefrågor, men blir derföre icke någon Finance-Minister. Det är mycket lätt att visa , att Financerne alltid blifva bäst, der Lagstiftande Makten beslutar i enlighet med en framlagd Financeplan , och att, der detta icke sker, ingen enhet i besluten kan vinnas. Herr Danck vardt, Magnus Georg: Jag förenar mig med de värda Ledamöter, som afstyrka Kammaroch Finance-ärendernes förening under en och samma Föredragande. Före år 1809 utgjorde antalet af målen i bägge dessa Förvaltningsgrenar tillsammans omkring ifoo; nu utgöra de i Kammar-Expeditionen ungefär 1100, och i Finance-Expeditionen 12 å 1300. Man torde ock böra härvid fästa icke obetydlig uppmärksamhet pä den skillnad i noggranbet vid målens behandling , som nu emot förr äger rum, sedan styrelsesättet blifvit så betydligt förändradt. Herr Grejven och Landt-Mar skalken yttrade, att vid ifrågavarande punkt hade den anmärkning af en Ledamot blifvit framställd, att Näringsoch Drätsel-ärenderne borde under en enda Föredragande förenas. jule P unk t en. Att Landtoch Sjö-Krigs-Ärenden må erhålla hvar sin serskildta Chef. Grefve Löwenhjelm: Med all den upp - Den 1 December J, m. 35 märksamhet, hvaraf jag är mägtig , har jag genomläst denna 4:de punkt, utan att jag deraf kunnat inhämta en önskad rättelse för mina begrepp.
Ja och Nej, hvarefter propos. till afslag å samma mom. framställdes och besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm. Den 4 Februari. förklarade det ban ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvägande Ja. 3:dje punkten, innehållande förslag lill författning i frågan om frihet för Svenska kyrkans medlemmar alt lill gemensamma andaklsöfningar sammankomma. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: För min del anser jag, att ett ganska olyckligt tillägg blifvit gjordt i såväl det Kongl. Förslaget, som Utsk:s förra. Den makt, som här blifvit lemnad Kyrkorådet, anser jag helt och hållet olämplig. Under den tid indragningsmakten fanns, egdes den dock hvarken af HofKansleren eller Just.Kansleren till sådan utsträckning som här är lemnad åt Kyrkorådet. För öfrigt förekommer icke, att något vädjande mot Kyrkorådets beslut får ega rum; och jag får derföre vördsamt föreslå att, med afslag å denna punkt, Ståndet måtte antaga ö:te punkten i K. M:s Propos. Gr. Sparre: Vid första behandlingen af denna fråga, hade Utsk., i likhet med K. M., ansett några inskränkningar i konventikel-frihetén icke böra göras, utan att sammankomster till gemensam andaktsöfning skulle vara alldeles fria och otvungna. Utsk:s Utlåt, i detta afs:do bifölls likväl icke af något Stånd, ulan återremitterades af trenne. Det visade sig då af discussionerna inom dessa Stånd, att man särdeles fruktade de kringresande predikanter, som ofta, enligt hvad erfarenheten visat, genom vilseledande predikningar sprida oro inom församlingarna. Det var isynnerhet inom Presteoch BondeScn, som denna mening uttalades, och BondeSt. hade t. o. m. förenat sig om en gemensam tanke i detta afs:de, gående derpå ut, att dessa kringresande personer skulle på ett eller annat sätt kunna aflägsnas ur församlingarne.
Sä förhällcr det sig äfwcn med den almänne Skogs-hushällningcn: wiherligcn kunna mihörik yppak wid bewakningen deraf; men wid närmare Mendt <» saken, skall man finna den wara en följd cf andre mitztag och försummelse, antingen i aflöningssätter lier eftcrspnen. Medgifwrs gcrna^ alt beha kin a :äla rättelse och förbättring, men att pasta, att fd aägras försummelse, all Skogs - betjening l-'r ufderr s, samt att, frän olägenheten deraf, flata till vödn-E-ig - 6^ Den 19 September. hctn af alla Krono-Skogars uplätandc och försäljande, dctwore näaot när detsamma bäde i slutkonst och päfölder, som akt pästä, bet Armeen bör afskcdas för bet ctt detachement brister i sina skyldigheter, eller att man ejbör bruka och besä Jorden, efter äfwen ogräs derigcom befrämjas i sin wäxt. Med alla de fel och ofullkomlighcter SkogsBwakniugen will päbördas, blir det dock en sanning, ar ä de orter, där skogSbrist bfwerklagas, sä finnas Km, - Skogarne bibehällna , dä deremot dc cnskildte Sb<arne under ctt tygellöst sjclfSwäld alldeles förswunnit. ch förwandlat sig till kala Berg-Backar. Finnes Skogen till en och annan Egendom bibeyällcn, sä hLdct ej skcdt utan att Ägaren antingen sjelf gifwit siMLdan att wara Skogswaktare, eller ock hällit sig en 'Slån; Och med alla missbruk, som i sednare fallet 'mnat förefalla, har dock nyttan warit synbar i jemiföelse emot tillständet med de Skogar, som blifwiklcrnade utan all wärd och tillsyn.
Sedan jag tagit afsked af Boarpsfolket och Sven Jönsson, uppsökte jag min moder, som blef mycket smickrad af inbjudningen till Boarp. Det var en heder, som hon aldrig hade väntat sig, och hon tackade mig rörd, för det jag genom mina framsteg beredt henne denna stora ärebetygelse från en så mägtig man som Petter Larsson. Vi förfogade oss nu fram till prestgården, der vi blefvo på det hjertligaste emottagna och inbjudna att deltaga i frukostmåltiden. Jag framförde först helsningen från läraren i Kristendom, öfver hvilken prosten uttryckte sin fägnad. Derpå redogjorde jag för mina betyg, som naturligtvis voro till hans stora belåtenhet. Och när jag sedermera omtalade, att jag erhållit det högsta stipendiet i klassen, så fattade han min hand och kramade den med värma, under försäkran, att han aldrig haft så stor heder af någon lärjunge. Min moder gret i glädjen, och äfven jag fick tårar i ögonen vid denna storartade uppmuntran af min älskade och vördade f. d. lärare. Frukosten var naturligtvis af den allra utmärktaste beskaffenhet. Och både prostinnan och prosten uppmuntrade och trugade mig och min moder att taga rikligt för oss af de herrliga rätterna. Prosten gaf mig dessutom en och annan fråga angående förhållandena på seminarium, för hvilken läroanstalt han tydligen hyste ett stort intresse. Han glömde ej heller min moder, utan gaf henne månget uppmuntrande ord för den villighet, med hvilken hon kärleksfullt offrade allt för min utbildning till en dugande man. Min moder kände sig mycket smickrad af dessa prostens ord. Men på samma gång framställde sig minnet af och orsaken till vårt första gemensamma besök i prestgården, och hon utbrast: »Ja, men tror inte prosten ändå, att Johannes skulle blifvit biskop?» Prosten och prostinnan brusto ut i ett hjertligt skratt vid hågkomsten af den då förda rådplägningen. »Ånej, mor Lena,» sade prosten till slut, »jag tror, att er son blir mycket lyckligare som skollärare än som biskop. Det är icke alltid lyckligast att sträfva mot samhällets höjder.» Och deri hade han nog rätt.
Desse msdel redo - 448 Den ig Julii e. m, visas af Kamereraren vid första Sessionen, i hvarje månad, ä/venfom det■ åligger Kamereraren att vid farnum tillfälle uppgifva hvilka af de till honom utlemnade Assigiiationer kunna vara o attague och hos honom qvarligga. 7 §• Inkommande redogörelser ölverlemnas till Kamererarens handläggning, efter de föreskrifter, som Direction vid hvarje fall pröfvar nödige, samt sedan de uti Protocollet blifvit intagne och Direction föredragne. 8 §• Utlåtanden å Låneansökningar böra inom åtta dagar till föredragning inför Direction vara till Secreteraren återlemnade; och finnér Direction då, att så 7 § Inkommande redogörelseröfverlemnas till Kammererarens handläggning, efter de föreskrifter, som Direction vid hvarje fall pröfvar nödige, sedan de blifvit Direction föredragne och uti Pro* tocollet antecknade. 8 $• Ansökning om Lån utur någon af de under Directionens vård ställde Cassör och Fonder, ingifves till Secreteraren, hvilken sedan ansökningen blifvit i Di - Den rg Julii e, m. 44g såväl behörig säkerhet, enligt LåneRegleraentet är ställd, som ock att det sökte Lånet ej ölverstiger hvad på Pantén utlånas får,samt att tillgång, för Länets utsssignernnde då är eller snart kan blifva, så skall detlån som beviljas, i förra fallet genast anordnas och idet sednare lemnäs Sökanden, i mohn af Cassans tillgångar, hvarom allt han erhåller Protocollsutdrag, enligt hvad 1 LåneReglementet stadgas. Enär tillgången medgifver att medel kunna, mot stadgad ränta utlånas, från de under Directionens inseende ställde Cassör och Fonder, bör
Jag torde få återföra i desse herrars minne den skilnad, som förefanns mellan de tvänne Frih:nes åsigter. Frih. Boye stannade vid hemmansklyfningen och ville hafva en gräns för den, men fästade sig icke vid jordafsöndringen. Frih. Cederström var i afseende å hemmansklyfningen af samma tanke med Frih. Boye, men i fråga om jordafsöndring af den mening, att man kunde upplåta jord af hemman till huru liten rymd deraf som helst, blott man kunde derpå uppsätta en stuga med en jordlapp tillhörande densamma, om än ej större än att man nätt och jemnt kunde få rum att der ligga och sola sig. Skilnaden mellan de begge Friherrarnes åsigter var då den, att den ene ville förekomma backstugusystemet, den audre åter gifva det yttersta tillfälle till backslugusilteri. Hvad 1788 års författning angår, så kan det vara tid att tala om den när vi komma till 24 §:n; och beträffande Frih. Sprengtporten förslag, så är jag nöjd med den princip, som der uttalas. Hr Ribbi n g, B e ng t: De grunder, som Hr Stråle an - Don s3 Mors f. m. 435 fört emot Frih. Sprengt portens förslug, kan jag icke annat än gilla; men jag tror det vara omöjligt alt vid alla tillfällen så strängt följa en princip, att icke någon gång undantag måste aga rum. Frih. Boye har varnat oss för antagande af Frih. Sprengtporlens förslag, äfven på den grund att man af erfarenheten känner huru allmogen gerna vill pålägga herregårdarna så många utgifter som möjligt, för att sjelfve Blifva dem qvitt. Oiri erfarenheten på många orter gifver delta vid handen, så tror jag dock att ägarne till dessa herregårdar ofta retat allmogen till ett sådant handlingssätt.
Det var närmast med afseende på sin befattning i Ählinska skolan, som hon företog denna resa,. men då tanken på att lyssna till Tekniska skolans kallelse hos henne började mogna, auskulterade hon äfven i konstruktionsritningsundervisningen vid de tyska skolorna samt rättade sina öfriga studier efter detta ändamål. Ar 1886 företog Amelie Brandt ytterligare en resa till Berlin, södra Tyskland och Schweiz. I Berlin gällde hennes besök hufvudsakligen Gewerbemuseum, där hon nu som direktör återfann D:r Jessen, som 1879 var ledare för Hamburgs Gewerbeschule. Vid sina studier här sysselsatte hon sig företrädesvis med konstindustriel fackteekning, det nya ämne, som under den så i förtid, och på ett så sorgligt sätt, bortgångne Hugo Hörlins ledning blifvit infördtvid Tekniska skolan. Vidare studier idkades med stor fördel i Miinchen, och om Schweiz än icke hade så mycket att erbjuda, fastades dock hennes uppmärksamhet därpå, att elementaroch flickskolor där bestodo sig med särskilda ritsalar: något för vårt land mindre vanligt. Om äfven Amelie Brandt, såsom ställd på en helt annan post, icke kunnat taga någon mera djupt ingripande del i den storartade utveckling, hvaraf Tekniska skolan i Stockholm — särskildt under dess nuvarande nitiske och framsynte rektors ledning — visat sig mäktig, så har hon på ett annat fält gjort en betydlig insats i vårt lands kulturlif. De allra flesta af teckningslärarinnorna vid våra läroverk hafva af henne fått sin första handledning. För såväl dem som för alla andra unga kvinnor, hvilka åtnjutit hennes undervisning, har hon alltid varit en utmärkt lärarinna, som städse visat sig äga stor skicklighet och samvetsgrannhet. Såsom afdelningsföreståndarinna för Tekniska skolans kvinnliga afdelning är hon mellanhand mellan rektor och lärjungar. En dylik plats fordrar en sällspordt fin takt, ett lagom, som Amelie Brandt aldrig svikit. Otaliga äro de unga kvinnor, hvilka under sin skoltid haft henne till en aldrig tröttnande moderlig vän.
Ehuru jag visserligen uti denna min afsigt finner mig förekommen af andra ledamöter inom Utsk., anhåller jag likväl att, såsom ett mera bestämdt svar å Grefvens fram22 H. 18 j3S Den ao Mars f. m. ställning, få tillägga, att StatsUtsk. har, utom de planer och kostnadsförslag, som afse Waxholms befästning, haft del af ett till K. M. af Krigs-depart. afgifvet underd. betänk., som utvisar det fortfarande slatsbehofvet och de strategiskt verkande skälen, under alla tider, för alla de befästningsarbeten, som StatsUtsk. bar tillstyrkt. Härtill inskränka sig de upplysningar, som Utsk. haft att tillgå, för att derpå grunda sin framställning till R. St. Beträffande den omständigheten, huruvida de anslag, som StatsUtsk. tillstyrkt i och för militära behof, böra utgå på 4 eller 5 år, så finnér jag mig i detta afseende, till besvarande af de anmärkn.v, sorn blifvit framställda emot Utsk:s förslag, vara förekommen af andra ledamöter. Jag är fullt förvissad derom, att ingen olägenhet kan komma att uppstå för dessa arbeten genom anslagens bestämmande för 4 år, då R. St. komma att sammanträda i Januari månad x845, så mycket mindre, som R. St., vid beviljande af anslaget, ej hafva gjort något förbehåll, att hvad deraf möjligen kan vara reserveradt vid nästa R. St:s sammanträde, då skall ställas till deras disposition. Det synes mig ganska klart, att, om K. M. låter förordna om arbetets bedrifvande på sådant sätt, att äfven för de första månaderna afår i845 tillgångar finnas, K. M. i detta afseende är alldeles oförhindrad att dem till arbetets fortsättande använda. Om anslagen till de militära behofven skulle ställas på 5 år i stället för 4 år, såsom Utsk. har föreslagit, så skulle derigenom uppkomma en förhöjning i anslaget till 5oo,ooo r:dr i stället för 400)000 r:dr.