Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; Och som motionärens förslag, ifall detsamma bifölles, skulle medföra dels nya åligganden för kronobetjening^!], derp den oftast i följd af sin nuvarande tjenste-befaUning skulle hindras alt uppfylla, dels ock att, om fartyg finge direcLe inlöpa till deslinations-orten med förseglade luckor eller under bevakning af tulltjenstemän, det blefve nödigt att för sådant ändamål anskaffa och aflöna en mängd personer, hvilket vore förenadt med betydliga kostnader, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, alt någon åtgärd i anledning af Ä. P. Anderssons motion ej må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 2 Oktober 1857. Reservation af Herr Doktor Nordlander, som yttrade: ”Erfarenheten har visat, att många af de underdåniga ansökningar, hvilka lill Kongl. Maj:t tidt och ofta ingått, om inklareringsrätt i andra, med tillräcklig bevakning af tulltjenstemän försedde, hamnar än stapelstädernas. blifvit merendels af desse och der boende tullförvaltare samt till följe deraf äfven af Kongl. General-tullstyrelsen afstyrkte och omsider af Kongl. IVlaj:t afslagne. Orsaken till detta afstyrkande från stapelstädernas och tullförvaltarnes sida lärer väl i allmänhet icke egentligen varit någon annan, än att stapelstäderna befarat minskning i tolagen och tullförvaltarne i extra inkomster, samt förthy, under åberopande af nödig och tillräcklig kontroll på utrikes ifrån till ifrågavarande hamnar destinerade fartyg, laggt alla möjliga hinder i vägen för nådigt bifall till den för sjöfartens underlättande sökta utvidgningen af inklarerings-rätligheten. Vid flera af de utaf motionären omnämnde hamnar äro stationerade icke allenast skicklige och tillförlitlige tullinspektörer, utan derjemte lika qvalificerade tull upp - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V isko Hets Betänkande N:o 121.
De å Riksgälds-kontorets räntebärande fordringar upplupna räntor, hvilka under år 1856 med R:dr 29,391: 61. understego de samma Verk för dess skulder då påförda räntor, hafva sedermera under hvarje år öfverstigit sammanräknade beloppet af de räntor, som upplupit å Riksgälds-kontorets skulder, då deruti icke inberäknas de för jernvägs-anläggningarne, emot fonderade stats-obligationer upptagne lån, och har detta öfverskott utgjort under 1857 : » 31,072: 16. och under 1858 » 110,829: 19. Enligt de i hufvudböckerna intagna kassa-räkningar, hafva Riksgälds-kontorets ränte-inkomster uppgått till följande belopp, nemligen: under år 1856 till R:dr 238,527: 22. » » 1857 » 235,194: 1. » » 1858 » 266,078: 50. eller tillsammans under dessa år till R:dr 739,799: 73. Utan beräkning af ränte-liqviderna för de till jernvägs-anläggningarne upplånta medel, hafva de räntor, som under samma år från Riksgälds-kontoret utbetalts, deremot utgjort: under år 1856 R:dr 226,609: 87. » » 1857 » 207,277: 20. .» » 1858 » 191,104: 76. eller tillsammans R:dr 624,991: 83. Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 1! Enligt Kommissariatets för förra hälften af innevarande år afgifna berättelse, hafva de under sagde halfår til!
Skogar, fjell och dansande bäckar nedför fjellens sidor, och öfver det en härlig himmel med en luft, uppfriskande som ja, som Megrundens bärvin efter fjellvandringen. Men nu började vägen stupa nedåt och det tvärbrantare än vi någonsin trott att en mensklig körväg hade lof att göra, och för att ej »råka i drift», måste vi styra kursen i zigzag; dock sprungo vi värre än de störste förfalskare, som veta att ingen förföljer deras slingrande spår öfver vårt hiskligt ojemna jordklot. Klockan 10 1/2 stodo vi vid sjön Lågen, som var öde och tom, och mörkret var på djupet, så vi ej kunde skymta båtkarlens hydda. Men erfarenheten hade, innan vi kommo till Norge, lärt oss, att personer, stadda i ett svagt upplysningstillstånd, kunna skrika sig till en snabb befordran; derför satte vi oss i en enda tät klunga, föreställande den allmanna meningen, och gåfvo upp de aldra fasligaste skrän, börjande som späda ungtuppar och öfvergingo till de mera imponerande toner, som i nödfall kunna gälla för manliga väckarerop: »Båt öfver! Ro hit med båten!» Efter en stunds gastande kom der en Karon roende, för att bringa oss öfver till andra sidan stranden. Detta nöje kostade oss hvardera hela 7 öre, men då vi öfvertygat oss om, att karlen tagit oss för sina gelikar, erlade vi 10 öre i frivilliga böter för ett allt för naturtroget nattskrål. Holmens gästgifvaregård ligger invid Lågen; dörrarne stodo äfven i denna hederliga nejd vidöppna, så att vi klefvo utan vidare in i en stor stuga, der husets tjensteandar hörbart slumrade. Det heter ju, att en sak ej kan göras både fort och väl; derför måste vi, som voro allt för trötta att fördrifva tiden med ätande, finna oss i att vänta en timmes tid innan alla våra sängar blefvo bäddade. Vägvisarne fingo dock genast ett färdigt sofrum, men vi andra drefvos ut i skilda byggnader, ty pigan upplyste, att hon lagt en norsk turist i ett rum med två sängar.
Sjette till och med Tretiosjelte punkterna biföllos; och blef i sammanhang med sjunde punktens bitaliande det förslag lagdt till handlingarne, som Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i dess bordlagda Betänkande, JV2 118, under litt. k) framställt om rättighet för lärare vid elementar-läroverken att vid 60 års ålder erhålla afsked med åtnjutande al hela lönen såsom pension, derest han såsom ordinarie lärare tjenstgjort i 50 år, och att den, som uppnått 55 års ålder samt varit i dylik befattning anställd i 25 år, må erhålla afsked med åtnjutande af trefjerdedelar af lönen såsom pension. Treliosjunde punkten återremitterades. Iretioåtlonde till och med Fyratiotredje punkterna biföllos. Fyratiofjerde punkten lades lill handlingarne. Fyratiofemte till och med Femtiofjerde punkterna biföllos. Utskottets hemställan i Femtiofemte punkten afslogs. Femtiosjelle till och med Sextiofjerde punkterna biföllos. Sextiofemte punkten afslogs. Scxliosjetle och Sextiosjunde punkterna biföllos. Sextioåttonde punkten återremitterades. Sexlionionde punkten bifölls. Sjutionde punkten afslogs. Sjutioförsta till och med Åttiotredje punkterna biföllos. Altiofjerde punkten afslogs under förklarande, att Ståndet biföll Doktor Wensioes motion i det ämne, hvarom denna punkt handlar. Attiofemte till och med Niltiotredje punkterna biföllos. Nitliofjerde punkten lades till handlingarne. Nittiofemte till och med Etthundrasjetle punkterna biföllos. I de punkter, som blifvit återremitterade. skulle diskussionerna, genom utdrag af protokollet i dessa delar, Utskottet delgifvas. Prot.-Utdrag den 29 September 1863. Från Högloft Ridderskapel och Adeln. S. R. Föredrogs och bifölls Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 44, i fråga om upphörande af de s. k.
N:o 4. vis rigtad tid — äro behöfliga för att ingjuta en förädlande anda och kraft i samhällskroppens sjudande blod; det är således icke allenast för en enstaka kommuns för öfrigt väl erforderliga lyftning i vetenskapligt hänseende, icke blott för den i hufvudstaden mer än annorstädes befintliga möjligheten att låta idéerna och verkligheten, theorien och praktiken mötas och på hvarandra utöfva en helsosam vexelverkan, lika nödvändig för de materiela krafternas reglerande, som för intelligensens sanna och allsidiga utveckling, det är i sjelfva verket hufvudsakligen till det helas båtnad, till ett älskadt fosterlands framskridande från en tyvärr alltför ofta flack ensidighet till sann bildning och ädel täflan i vetandets idrotter, som upprättandet af ett universitet i hufvudstaden utgör en den mägtigaste häfstång. Det kan här ej komma i fråga att söka ingå i fullständig granskning af alla de skäl, som å andra sidan framdragits till stöd för den åsigten, att ett universitet i hufvudstaden vore obehöfligt eller t. o. m. i vissa fall skadligt. Ett och annat kan jag dock ej underlåta att i detta hänseende till bemötande upptaga. Man har talat om hufvudstadens sedeförderf och många tillfällen till nöjen och tidsödande förströelser, om dess osundhet och starka dödlighetsprocent, om den drygare lefnadskostnaden derstädes, om det i politiskt hänseende äfventyrliga inflytande studentkorpsen enligt utländskt föredöme (Wien, Berlin etc.) vid kritiska tidpunkter kunde komma att utöfva, om farhågan att det »lefnadsfriska» och poetiska i studentlifvet kunde bortdö i hufvudstadens prosaiska qvalm eller komma i kollision med en polismagt — svårhandterligare än de Upsaliensiska brandvakterna; — man har slutligen fasat för de olantliga summor staten skulle komma att vidkännas genom universitetets förflyttning, än mer genom upprättande af ett nytt sådant i Stockholm
$ Ständer, som ansågo det vara uppenbart, att en ny allmän reglering af befälets aflöningsförhållanden utaf behofvet påkallades, men att en dylik reglering borde, utan ytterligare bidrag från Statens sida, kunna till vägabringas medelst de stora tillgångar af indelta räntor, kronotionden, boställen och kontanta anslag, som redan funnos anvisade, emellertid så väl vid berörda riksdag som vid den sistlidna funnit godt att, utöfver det i Riksstaten förut uppförda kontanta anslag för indelta Kavallerioch Infanteri-regementena, för hvardera statsregleringsperioden som dessa riksmöten omfattade, bevilja och till Kongl. Maj:ts disposition ställa en summa af 100,000 R:dr årligen att vid de regementen och korpser, som deraf företrädesvis vore i behof, användas till löneförbättring i första rummet åt underbefäl och subaltern-officerare jemte deras vederlikar, samt vidare, så vidt tillgångarne medgåfve, jemväl åt Andre Kapitener och Regements-qvartermästare, dock med förbehåll att en dylik förmån icke finge tillgodokomma dem af bemälde löntagare, hvilka äro med boställen försedde; och har Kongl. Maj:t, enär fortfarandet af berörda anslag ännu af omständigheterna tillsvidare påkallades, nu föreslagit att detsamma måtte äfven för nästa statsregleringsperiod i Riksstaten bibehållas, för att enligt redan meddelade föreskrifter för ändamålet användas. Enligt hvad ofvan åberopade Stats-Råds-protokoll innehåller, har Kongl.
Min öfvertygelse är, att stadgandet om tiden för auktions-förrättnings slut af den 22 September 1848 eger mycket skäl för sig; och den tid på året, då auktion skall afslutas kl. 7, är dessutom helt kort, endast de 4A månader (15 Oktober till 1 Mars), då den mörkaste årstiden inträffar. Man har visserligen anfört såsom skäl för en utsträckt auktionstid det förhållande att det numera är förbudet att på auktionsställen utminutera spirituosa; men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att denna författn., i likhet med så många andra, kan kringgås. Dels kunna lönkrögerier finnas i närheten af auktionsstället, som det är ganska svårt för kronobetjeningen att kontrollera; dels har man den utväg öppen, att genom «slarkt kaffe» och åtskilliga andra åtgärder eludera författnm. Vanligen uppstå också, såsom väl bekant, mot slutet af auktionen oordningar. Afven är det om aftonen, som den stora massan blir lurad att betala mera än som vederbör. Det är visserligen sannt, att författnm icke kan allestädes bokstafligen vidmakthållas; dock tror jag gemenligen så tillgår, att om endast några få nummer återstå osålda, när tiden lider åt 7-slaget, man skyndar sig att försälja desse, på det auktionen må alslutas inom laga tid; men återstå flera nummer, så afslutas auktionen för den dagen, för att fortsättas en annan dag. En annan fördel deraf att auktionen slutar kl. 7 i stället för 9, tror jag vara den, att i sednare fallet komme en mängd personer att öfver natten stadna qvar på auktionsstället. 230 Den 24 Januari. Oaktadt jag, i likhet med en aktad talare på 2:dra grefvebänken, icke tillhör dem, som vilja lägga tvång på folket, anhåller jag dock på grund af anförda skäl om afslag å Betänk:t. Hr Bohnstedt: Jag har begärt ordet, för att besvara några gjorda påståenden. Gr. Björnstjerna har sagt att en tid af 15 år kan vara tillräcklig för att berättiga R. St:r att begära ändring i ett lagstadgande.
.Emot Utskottets här ofvan fattade beslut får jag mig reservera; icke derföre som skulle Utskottet hafva saknat anledning att afslå Kongl. Majits nådiga proposition i ämnet, hvarå jag nu icke lägger hufvudsaklig vigt, utan emedan jag icke kan godkänna motivet, som legat till grund för bestämmande af detta afslag. En del af Utskottets ledamöter ansågo nämligen att då tvist vore anhänggigjord derom, att den ifrågavarande qvarlåtenskapen icke skulle vara af dana-arfs natur, utan dels på grund af testamente dels såsom arf borde till enskilde personer öfvergå, det icke heller skulle vara lämpligt att Rikets Stan - 14 Stals-Ulskotlets Utlåtande, A':o 4T. der under sådana förhållanden „för närvarande* beslöte, huru med samma qvarlåtenskap skulle förfogas, så länge kronans rätt dertill ännu icke vore bestämd. Andra ledamöter åter, som ausågo summan för stor för att af staten bortskänkas, önskade afslag å den Kongl, propositionen; och då de, som i frågans outredda skick endast ville hafva dess afgörande tills vidare uppskjuten, medgåfvo borttagande af de orden „för närvarande44 i Utskottets hemställan, blef derigenom ett bestämdt afsläg å Kongl, propositionen af Utskottet antaget såsom dess förslag till Rikets Ständers beslut. Jag deremot ansåg och anser att Rikets Ständer borde betrakta dessa ofta återkommande dana-arfsfrågor, så snart afsigten vore att de derunder begripne medel till kommuner eller enskilde skulle efterskänkas, såsom varande af obestämd och rättstvist städse underkastad natur, hvadan ock besluten derom, enär i dylika fall säkerhet emot framtida rättsanspråk snart sagdt aldrig kan erhållas, borde affattas så vilkorliga, att staten aldrig kunde komma kännas skyldig att i händelse af uppburne medels återbäring, ersätta hvarken kapital eller ränta, utau att sadant ilinge den kommun eller person, som samma medel mot vederhäftig borgen emottagit.
Af den 3 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 17 December 1817 om Götha-Canal-arbetets fortgång och befrämjande som angar ett serskilt förskott till hvarjehanda nödvändige utgifter under vinter-månaderne. 2. Af den 13 dennes, angående medel och utvägar till Hjelmare Slussverks-ombyggnad och vidmaglhällande. Frän Statsoch JBevillnings-Utskotten: Af den 2 dennes, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om en stadgad afgift af hvarje Mantalsskrifven Person till den veneriska smittans hämmande m. m. Frän Lag-Utskottet : Af den 2 dennes, öfver de af Herr Borgmästaren S, M. T. Cederborgh föreslagne ändringar uti nu gällande stadgande rörande Förinyn-_ dares tillförordnande. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Fkonomi-Utskotten: 1. Af den 28 sistledne Mars öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens utlåtande, angående det af Piiksdags-Fullrnägtigen Anders Dani. elss-ons från Elfsborgs Uän väckte Förslag, om sammandrag af Forfattningarne rörande Joid-egares rättigheter och skyldigheter. 2. Af den 28 sistlidne Mars i anledning af gjorde "anmärkningar vid L tskottens Utlåtande angående upphäf vande af 3:dje Artikeln i Kongl. Prot. UltLr. <1. 27 April 181S353 i Kongl. Stadgan om Jagtoch Djurfång af dea 13 April igoS. Frän Alllmänna., l&esvärsoch Ekonomi-Utskottet 1. Af den 2 dennes, om inrättande af ett Spannmåls-Magaziti i Borås. 2. Af den 2 dennes, i anledning af väckte Motioner om afskaffande af Guld och Silfver så väl å Militära sorn Civila Uniformer in. m. S. D.
Sökanderne till last läggas, än dels att vid de månatliga inventeringarna, en, ehuru i större Penninge-verk vanligen antagen, likväl ej till erforderlig säkerhet ledande method för Penningarnes räknande, stun - Den a a Juli. S149 stundom blifvit nyttjad , dels ock hvad LandsKamereraren särskildt angick, att en mindre noggran tillsyn vid Uppbörds-medlens intag och utgifvamle kunnat aga runi , enär han , af orig-i tigt begrepp om vidden af den honom öfver Rentmästarens göromål genom författningarna å« lagde controll, varit ledd till den öfvertygelsen, att en sådan controll icke kunde sträckas vidare än till Räkenskapernas och månads-calculationernas behöriga uppgörande , men ej mindre Landshöfdingen än Lands-Kamereraren i allt öfrigt, hvad deras till detta ämne hörande befattningar fordrat, sina pligter hvar för sig ordentligen fullgjort, hvartill kotnrne, att LandsKamereraren, hvars hela Egendom, till ett belopp, af 742 R:dr 20 sk., nu vöre för denna Balance med qvarstad belagd, skulle genom förlusten deraf blifva till sin välfärd förstörd, ansåg Högsta Domstolen sig böra i underdånighet hemställa, ätt Kongl. Maj:t täcktes på dessa till Nåd och eftergift för dem bägge talande omständigheter fästa ett Nådigt afseende och till Rikets nU församlade Ständers Stats-Utskott öfverlemna Handlingarna i målet, att om den sökta eftergiften anmälan gora. * • m • • Ex Protocollo Dan. Uppläst hos Höglo!]. Ridd. och Ad. den 22 Juli. * Högvörd. Presi-Standet den 21 Vällofl. Eorgare.Ståndet elen 21 Hederv. Bonde-Ståndet den 21 Vördsamt Memorial!' I anledning af ConstitutionsUtskottets Memorial, rörande tillstyrkta förändringar i Tryckfrihets-Lagen, har det Högvördiga Prest-Ståndet meddelat Constitutions-Utskoltet den anmärkning, att lill vinnande af större tydlighet i 5 §.
Jag skulle icke tro, att Svenska nationen kan hysa sådane tänkesätt, att det varit bättre, att dessa 300,000 rdr, hvilka kapitaliserade visserligen kunde hafva skänkt en mill. åt hvar och en af hans barn, i st. f. att användas i och för välgörande och gagnande ändamål, nu hade varit i behåll för alt skaffa bröd åt hans efterlefvande barn. På grund af hvad jag här haft äran anföra, önskar jag att 11. o. Ad. måtte bifalla StatsUtskits i denna punkt gjorda förslag. Den II Februari f. m. 413 Frill. Åkerhjelm: En värd talare här midt emot mig yt trade deu förmodan, då jag i mitt, sista yttrande påpekade det exceptionella förhållande, hvari de Kongl. Priiisarne enligt grundlagens föreskrifter åro försatte, att jag dermed endast afsa g 44 § li.F.; trien jäg ber få uplysa, att jag äfven åsyftade det stadgande, sorn i 15 § förefinnes, nemligen: »Hvarken Svea Rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det Kongl, huset skola hafva något LifGeding eller civilt embete etc. etc.»; jag trodde att detta förhållande var så allmänt kändt, att det genom hänvisande till någon viss § i grundlagen ej behölde påpekas. Hvad åter vidkommer den af llr Stjernsvärd gjorda antydan, att de Kongl, Priiisarne skulle utnämnas till de högsta militära befattningar oell upbära lönerna af desamma, så tror jag att ett sådant, förfaringssätt ej skulle ses med godkännande hvarken inom arméen eller af Svenska folket..
Domaren läte då trenne gångor, minst en månad emellan hvarje gång, och första gången sist tre månader efter derom skedd begäran, i allmänna tidningarna sådant kungöra. Kommer ej den frånvarandé åter, eller ställer ombud för sig inom fem år från den dag sista kungörelsen skedde, då må hans qvarlemnade egendom till dess närmaste arfvinge utlemnas emot af rätten godkänd borgen för den emoltagna egendomen och dess afkomst, hvilken borgen till den frånvarandes säkerhet under ytterligare tio år galla skall. 2:0 Om, vid detta lagstadgandes promulgerande, någon skulle hafva varit så länge borta från hemmet, att 20 år förflutit sedan sista underrättelsen från honom erhållits, då må den frånvarandes närmaste arfvinge genast begära domarens åtgärd, för alt komma i besittning af dess frändes härstädes qvarlemnade egendom, hvilken ett år efter det ' döma - Den 26 Februari c ro. domaren sådant på förutnämnda sätt uti allmänna tidningarna kungjort, bör till arfvingen utlemnas, emot enahanda borgen, som förut sagdt är. Om remiss till LagUtsk. af denna motion anhålles vördsammeligen. 3. Allmänt och med mycket skäl öfverklagas den långsamhet, hvarmed rättvisan skipas vid nästan alla Rikets domstolar. — En rättsökande måste under närvar, förhållanden prisa sin goda stjerna, om det lyckas honom att, under loppet af ett quinquennium, få sitt tvistemål afgjordt tili alla fyra instanserna; men deremot händer det ej sällan att så väl Hofrätten, som underrätterna anse sig behöfva tvänne år hvardera, för att kunna fatta ett definitivt beslut i saken, hvilken derefter, om ödet så vill, kan komma att hvila 3, 41 5, eller annu flera år, uti Högsta Domstolen, innan den rättsökande, hvars hela timliga välfärd måhända ar på målets utgång beroende, kan erhålla det afgörande beslut, hvarigenom dess ve eller väl oåterkalleligen bestämmes.
I Paris, förströelsernas paradis, i det sköna Neapel, i Rom, i den eviga staden, hade han ännu tid och tankar för den älskade modern, för hennes make – i tillgifvenhet för Edvard snarare en broder än en stjuffader – för vänner och väninnor i hembygden, väninnor nemligen i ädel mening, ty intet oädelt slog någonsin rötter i Edvards själ. Bland dem alla utdelade han vid återkomsten till fäderneslandet minnen från sin långa färd – minnen egentligen värderika genom hans välmening och smak ... numera dyrbara minnen af en för evigt försvunnen vän! Med döden i faggorna, men mildhetens leende på sina läppar, återsåg ynglingen i somras sitt kära hem och trycktes till det varma modershjertat. Förgängelsens mask gnagde redan hans inre. På utländsk botten hade han för läkare yppat sitt lidande och äskat oförbehållsamt svar om utsigterna till räddning. Öppet blef det honom sagdt att hans onda, beroende af något organiskt fel, var obotligt och att hans dagar voro räknade. Utan att bäfva afhörde ynglingen sin dödsdom och gick dess motsedda fullbordan till mötes med en själsstyrka, ett lugn, som skulle hedrat det honom oförgätliga Roms forntida stoiker. För att i det längsta skona anhörigas och vänners sinnesfrid, dolde han de qval, som rasade i hans inre, och var, sedan de tvingat honom att intaga det läger, från hvilket han aldrig mer skulle uppstå, ett mönster af ståndaktighet och tålamod. Han skämtade under plågornas mellanskof, yrkade enständigt att slippa se kring sin säng dystra anleten och sorgdrägter och glömde sina marter, när ur pianot i hans skjukrums grannskap en honom systerligt tillgifven hand framlockade harmoniska toner. Oskarsdagen, Edvards sista födelsedag, hade hans ömma moder kring hans sjuksäng samlat kretsen af hans unga väninnor, hvilka på hans uttryckliga begäran aflagt all sorg 1. Som ett barn fröjdade han sig åt deras små tillställningar att förströ honom. Från den stunden blef hans enda, ifriga önskan att få öfverlefva julafton för att ännu en gång upplifva minnet af sin barndomsglädje.
Då nu åtskilliga åtgärder torde komma att vidtagas för hästafvelns förbättring, anser jag mig böra Den io De c ernber f. m. 3i3 erinra, att, enligt hvad erfarenheten visat, slättlandets hästar ej äro så uthållige sorn berglandets. Sålunda äro hos oss i allmänhet Skånsta hästarne mindre härdiga än andra. Norra delen af Småland och vissa delar af Östergöthland med ymnig spanmåls-tillgång och högländta betestrakter torde företrädesvis böra komma i åtanka såsom bland de tjenligaste orter för hästars uppfödande. Den satts jag yrkar är redan bevist af de här yttrade exempel från sjelfva Skåne, der Färs Härad gifvit hästar, som för deras godhet och ihärdighet ställts, lika med Ottenby-hästarne, i främsta rummet. Lades på bordet. Friherre Cederström j Jacob: Herr Bråkenhjelm har nyss fästat vår uppmärksamhet på ett ämne, som har nära sammanhang med clet ifrågavarande och är af stort inflytande på jordbruket. Det är nemligen afgjordt, alt, då en förbättrad hälsovård befordrat folkökningen, en bättre sjukvård för kreaturen äfven skall medföra deras föräring. Derföre är det angeläget och af behofvet påkalladt, att i hvarje Province äga en Läkare för djuren, likasom man der har Läkare för menniskor. I följd deraf får jag till Herr Bråkenhjelms Motion göra det tillägg, att StatsUtskottet bör till Rikets Ständer inkomma med Förslag till aflöning på Stat för en DjurLäkare i hvarje Province 3i4 Den io December f. ni. i likhet med hvad, som för ProvincialLäkare är beviljadt. Friherre Fock, Berndt Wilhelm: Jag anser mig böra rätta ett misstag i Herr Bråkenbjelms Motion, att nemligen VeterinärLäkaren i Upsala Län har 700 R:drs lön. Det förhåller sig ej så. Ilan bar ej någon lön af Staten eller Länet, utan endast 100 R:dr Banco af Länets HushållsSällskaps Cassa.