Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måndagen den 14 December 1857. Plenum kl. 7 e. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtnäs ställe, föra ordet. Justerades 2:ne prot.-utdrag för den 12 dennes och pleniprot. för den 7 sistl. Oktober. Anmäldes och emottogs Hr StatsRådet Johan August Gripenstedt, som å K. M:s höga vägnar aflemnade en Dess Nåd. Propos. till R. St:r, ang:de åtgärders vidtagande för att underlätta penninge-ställningen och rörelsen inom landet. Denna Nåd. Propos., hvilken, sedan Hr StatsRådet blifvit utbeledsagad, föredrogs, begärdes på bordet; hvarefter yttrades af Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Då, enl. hvad i den K. Propos:n antydes, det är nödigt att densamma skyndsamt behandlas, anhåller jag att, sedan den nu blifvit bordlagd, densamma måtte sättas främst på föredragningslistan till nästa plenum. Gr. Lagerbjelke, Gust.; Till följd af ett St:ts beslut vid förra plenum finnes redan ett annat mål särskildt upfördt främst på föredragningslistan. Det är möjligt, att detsamma blir afgjordt 250 Den 14 Dee emb er i afton, men äfven motsatsen kan inträffa, emedan det är endast en gång bordlagdt. Det innehåller voter:s-propos:r och bör således kunna ganska lätt afgöras. Under detta plenum har också från StatsUtsk. inkommit ett annat Betänk, af dylikt innehåll; och jag hemställer derföre, att dessa båda Betänk., om de ej i afton företagas till afgörande, måtte erhålla sin plats främst på listan, samt att näst derefter måtte upföras K. M:s nu bordlagda Nåd. Propos. Häruti instämde Gr. af Ugglas, hvarefter uppå i ani. deraf framstäld propos. R. o. Ad. beslöt, att å föredragningslistan för nästa plenum skulle upföras främst StatsUtslns Mern.
Men då kommer den tanken att plåga mig, att andra vansköta det, jag ber dig därför att för några månader upplösa hemmet. » Hennes man gick in på hennes önskan, inackorderade barnen hos bekanta, afskedade tjänarne och flyttade själf till ett hotell. Hustrun reste utomlands med en äldre väninna, och under fyra månader stod hemmet stängdt. Vid slutet af denna tid återkom hon stärkt, ja, förnyad till kropp och själ, kännande sig tio år yngre och nu iståndsatt att utan minsta svårighet återtaga det ansvar ochikläda sig de plikter, som före hennes hvilotid böjde henne till jorden, hvilket bevisar, säger den engelska tidning, ur hvilken vi hämtat denna tänkvärda uppsats, att den mänskliga mekanismen behöfver mellantider af overksamhet och reparation fullt ut lika mycket som ett ångfartyg eller ett lokomotiv. * Kär de fara ... \ f ä r helgens dagar svunnit, när vaxljusen i gra/ ™ nen brunnit ut, då blir det en så tungt och vemodigt i håg. Då stundar det ju till uppbrott, då skola de bort igen, våra kära. Glada kommo de till det gamla hemmet, när den välsignade högtiden lyste sin frid, glada trädde de in under det låga taket; de blefvo barn som förr, strax de hunnit inom prästgårdsdörren. Ja, de blefvo barn — de fröjdade sig åt de runda julkusarne, åt de härliga julklappsrimmen och först och sist åt granen med dess ljus och dess stjärna. Hur har det icke varit glädje i vår gamla prästgårdssal under dessa nu svunna helgdagar! Alla dessa långa kvällar kiing det stora, runda bordet, alla dessa ljusa stunder, då glada julpolskor ljödo från violin och piano, alla dessa tysta drömmerier öfver Snoilskys dikter och Melins Snö- hvit, allt skämt och allt löje, alla tokerier och allt prat, all värme och all trefnad —: det var som en saga alltsammans! Men nu är sagan slut, nu är visan sjungen, helg har bytts i söken. Tung var den dagen, då de skulle fara. Man ville knappt tro, att det var sant, att de nu skulle hän igen. Det var ju som hade de kommit i går.
Men hvad deremot beträffar den del deraf, som är ställd till hushållnings-sällskapernes disposition, vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att hushållnings-sällskaperne i många af våra län anslagit ganska betydliga summor till fromma för jordbruket och till befordrande af en bättre ladugårdsafvel i provinserne. Jag tror mig äfven veta att många af dessa hushållnings-sällskaper vidtagit åtgärder, som skulle kräfva betydliga och kännbara uppoffringar, om icke dessa afgifter fortfarande skulle komma dem till godo. Jag tror således, att derest R. St:r skulle stadna vid det beslutet, att hushållnings-sällskaperne böra mista större delen af de medel, som nu äro ställde till deras förfogande, så vore det af vigt att dermed lemnades åtminstone något anstånd. Om hushållnings-sällskaperne finge tillstånd att under t. ex 2 år uppbära dessa medel, så uppstode derigenom den vinsten, att sådana allmännyttiga företag, som genom dessa penningar blifvit bragte till stånd, icke på en gång h. o. h. förlorade en så väsendtlig del af de inkomster, som äro oundgängligen nödvändige för desse arbetens utförande. Detta blefve i min tanke förhållandet, om motionen bifölles sådan den nu är. Vi veta alla att K. M:s Nåd. Författning af 1855 till sin följd blifvit en slags lockmat att ingå på de stora förändringarne, genom förespeglingarne att kommunerna af de afgifter, som inbetalas, skulle få använda betydliga belopp till slika ändamål. Dessa städer hafva just på grund af dessa inkomster kunnat företaga ganska betydliga förbättringar i sitt kommunal-väsende. Många af dem hafva företagit arbeten af vidsträckt beskaffenhet; anlagt gasverk, vattenledningar o. s. v., hvilka kräfva fortfarande utgifter under lång tid. Jag tror derföre att många städer skulle komma i en särdeles bekymmersam ställning, om man nu med ett penndrag borttoge dessa förmåner. I 1855 års författning finnes ingalunda föreskrifvet att dessa kommuner
Frölich har nu sagt, att efler nämnde år Landsh:s rätt att upbära dessa 1400 t:r skulle upböra. Jag tror mig kunna med skäl åberopa KammaiColkm, som i skrifvelse till K. M. ansett mig äga att under min tjenstetid upbära afkomsten af Alnarp, den må vara större eller mindre, till stöd för mitt sätt att gå tillväga i detta fall. Då emellertid Hushållningssällskapet till mig inkom med framställning om kungsgårdens öfverlemnande för ett så vigtigt ändamål, så kunde jag ej annat än medgifva detta. Jag yttrade då till komiterade; »Med glädje öfverlemnar jag kungsgården till Eder, mine Hrr! men J boren besinna, att jag måste här tala ej blott för mig sjelf, utan äfven för en efterträdare, och det nuv:de arrendet, som är uprättadt för 26 år sedan, torde böra något ökas.» De som utgjorde Hushållningssällskapets ledamöter, ansågo det framställda förslaget billigt. Detta förslag innehöll, att från och med 1862 skulle arrendet utgå med 1600 tunnor, äfvensom att ett litet undantag skulle göras, nemi. att Landsbin skulle få bygga ett litet sommarnöje på en äng nära sin bostad. Så står f. n. denna fråga, som Gr. Frölich ansett vara en aflöningsfråga för Landsh:n, och ett försök att för framtiden öka hans lön, hvilket så mycket mindre kan vara fället sorn densamma blir oförändrad, emedan jag afstått alla de tillökningar som KammarColkm förklarat mig berättigad att åtnjuta. Gr. Frölich har emellertid velat att med Institutets organisation skulle anstå till 1862, bland annat af det skäl, att det vore olämpligt att lemna lill HushållsSällskapet en så betydlig summa som den föreslagna, och att man icke visste om hela summan behöfdes. I afseende å det förra får jag nämna, att det icke är HushållsSällskapet, utan .den af K. M. tillsatta Styrelsen, som skall mottaga penningarna.
333 undergå en sådan förändring, som af tidernas nu varande omständigheter påkallas, dervid afseende bör fästas på den grundsats, att lika rättigheter må draga lika bördor. Utskottet får vördsamt upplysa: att 5 §. i Kongl. Maj:ts nådiga förordning, den 8 Febr. 1681, om Presterskapets uppbörd af allmogen, innehåller: ”1 de socknar, sorn Capelianer af fordna ^ider hafva varit och allmogen af ålder sig påtagit dem att löna, antingen de äro en eller flere, skall af allmogen härefter intet mera till dem gifvas, än till det högsta en half Spann Säd af hvar hel eller half gård, men af fjerd ed el s eller mindre torpai-e, som dock i Kronans Jordebok till Mantal och ränta äro skattlagde, gifves allenast |:dels tunna om året.’’ Häröfver hafva mångfalldlga besvär blifvit tid efter annan anförda, dels af Presterskapet, dels a£ allmogen 5 men Kongl. Majit har vid flera tillfällan resolverat: att det vid den gifne föreskriften finge bero, och torde i detta afseende vara tillräckligt att åberopa Kgl, KammarCollégii Bref af den 5 Dec. 1766, sorn innehåller, att 1681 års förordning, hvad Capellanernes löner angår, bör till dess tydliga innehåll oförryckt handhafvas och efterlefvad varda på alla orter, der icke vederbörande, medelst särskilde ingångna Contracter eller föreningar, annorlunda öfverenskommit, så - 534 Besv. och Eicon. XJtsk. BetänkanStn. gom hvilka föreningar allt framgent bora orubbade förblifva.
3 Utskottet får vördsamt fästa Rikets Sanders uppmärksamhet å den utredning af detta ämne, som vid sistförflutna riksmöte blifvit gjord uti Utskottets då aflåtna betänkande N:o 71. I berörde betänkande finnes anfördt det stora antal lagrum, som bär vittne hurusom man, så väl i fordna dagar som på sednare tider, sökt att genom ansvarsbestämmelser tvinga till firande af sabbaten eller hindra de liknöjde att störa andras sabbatsfrid. Utskottet har ock i berörde betänkande erinrat hurusom dessa lagbestämmelser hvarken saknade fullständighet eller skärpa, och att de af dåvarande motionärerne angifna missbruk, de der förtjenade beifran och rättelse, utan svårighet kunde af lagtillämparen under gällande lagar hänföras. När allmänna lagen stadgade böter för den, som på söneller helgedag företoge resa till lands eller sjös förr än Gudstjenst vore ändad, funnes redan i fråga om ångfartygsegares af en mo tionär då öfverklagade rättighet att utlysa lustresa på söndag, den inskränkning som ifrågasatts; då samma lag likaledes med böter belade idkande af arbete och handtverk på förenämnde dagar, så funnes redan det förbud emot allmänna och enskilda arbetens förrättande å sabbatstiderne, som af en annan motionär vid samma riksdag påyrkats. Likaledes har Utskottet erinrat att ett af motionären öfverklagat oskick med offentliga lustbarheters anställande under Gudstjenst-tiden, eller å tid| för beredelse till sabbat redan vore uti gällande sabbatslagar förbjudet, och borde med deras tillhjelp kunna hållas inom tillbörliga skrankor, för så vidt detta syftemål kunde med förbudslagars tillhjelp uppnås.
Län att upplysa, huvuvida de i nämnde Län landtman tillhörige fartyg och båtar under sednast förflutne 3 år kunnat påräkna jemn fraktförtjenst, samt i hvad mon densamma varit lönande, äfvensom huruvida tillgång på tjenliga farkoster för berörde transporter kunde inom Stockholms Län påräknas, utan oskälig stegring i fraktprisen; hvarjemte Kongl. Kollegium förskaffat sig del af de utaf Kongl. General-Tullstyrelsen, enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 24 April 1839, till Kongl. Maj:t insände sammandrag af de från vederbörande Tullkamrar inkomne uppgifter å dels Svenska, dels Finska och Åländska fartyg, som under åren 183^—-1840 begagnats ej mindre för transport af trädvaror och tjära från förenämnde 3:ne Län till inrikes orter, än vid export af nämnde artiklar direkte till utrikes ort. Deputerade för Grosshandeis-Societeten och Skeppsrederien bade, med anledning häraf, instämt uti Kongl. Majrts Befaliningshafvandes i Westerbottens Län tillstyrkande, att Finska och Åländska fartyg måtte få tills vidare fortfarande begagnas för berörde varutransporter; och Öfverståthållare-embetet yttrade jemväl den åsigt, att, då de inhemska fartygen ännu voro otillräcklige för dessa transporter, och upphörandet af Finska och Åländska fartygs begagnande dertill kunde, serdeles i början, försvåra afsättningen af varorna och sänka prisen derå i tillverkningsorterna, syntes varutillverkarnes fördel fordra, att Finska och Åländska fartyg ytterligare någon tid för om förmälde ändamål finge begagnas.
Majit till följd häraf anser stängsel-vitsordet icke kunna såsom regel för närvarande upphäfvas, och att jordegares befrielse från hägnads-skyldigheten i stället bör tills vidare ankomma på derom träffad förening, finner Kongl. Majit häruti ej hinder, att lägga grundsatsen af hvarje kreaturs-egares skyldighet att ansvara för den skada, som af hans kreatur å annans egor förorsakas, till grundval för egofriden, och att åt denna grundsats gifva all den tillämpning, som med stängsel-vitsordets bibehållande står tillsammans, helst detta vitsord, betraktadt blott såsom medel för nämnde skyldighets fullgörande, härigenom får ett helt och hållet förändradt ändamål, hvilket icke allenast lemnar rum för ordnande af jordegarens och kreaturs-egarens ömsesidiga skyldigheter på ett med sakens natur och rättvisan mera öfverensstämmande sätt, än hittills kunnat med nu gällande grunder ske, utan äfven säsom en naturlig följd förer med sig hägnads-skyldighetens fördelning efter den i flera hänseenden fördelaktigare hälften-delningen. Kongl. Majit, som för Sin del funnit en stängsel-lagstiftning enligt dessa åsigter bäst lämpad åtminstone efter nuvarande förhållanden, har ock trott
För min del finner jag det alldeles omöjligt att så ordna de ifrågavar. departementerna, att de ej skulle hafva något med hvarandra att skaffa, och det vore måhända ej heller nyttigt att bilda sådana stater i staten. På grund häraf har jag icke kunnat öfvertygas af den siste talarens skäl, och kan ej med honom instämma, särdeles då jag finnér så mycket att göra vid dessa departernenter, att jag ej vill lägga på tvenne personers ansvarighet en sådan mängd göromål, hvaraf tre personer skulle hafva full sysselsättning. Hr Lefre'n: Jag instämmer så vida med Gr. Horn, alt jag önskar en reform i den nuvar. departementsfördeinin„ gen, och att vi måtte få verkliga administratörer; men då lian tror, att skyndsamheten skulle befordras genom en sä - i32 Dett 6 October e. m. dan sÖncferdelhing af ärenderna, sorn lian föreslagit, är jag icke af samma tanka med honom. Skulle namnet på den särskilda minister, Gr. Horn föreslagit, lämpas efter befattningen, borde den heta Diverse-depärtementet; och att hafva ett sådant departement tror jag ej leda till ordningens befordrande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o, Ad, behagade såsom sin gemensamma tanka förklara, att de i 3:dje och 4;de mom;n upptagna tvenne departementer borde fördelas i tre, på sätt Gr. Horn föreslagit, Ropades starka nej, blandade med ja; i anledn. hvaraf II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han tyckt sig finna, att den framställda propostn blifvit af R, o. Ad. afslagen. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller om propos, derå, att R. o. Ad. må såsom sin gemensamma tanka antaga följande redaction af 3:dje och 4;de momin : ett departement för Nä ringar ne och A11 m ä n n a Ordningen; ett för Drätseln. Frih. Cederström: Emot Ht* v.
Cederströms reservation bifoga sitt yttrande; men 0111 man häruti linner något stötande mot formen, synes den enklaste utvägen vaja, att i sjelfva prot.utdr. intages, att R. o. Ad:s beslut blifvit fattadt genom votering, dervid så och så många röster varit på ena sidan och fem på den andra. Ändamålet blir härigenom vunnet, utan att Ståndet nedlåter sig till svar pä en reservation. Gr, Cronhjelm: Om i den punkt af prot.utdr., som angår första punkten afUtsk:s betänk., insättes, på sätt Frih. Boye föreslagit , att beslutet blifvit fattadt genom votering med i5ö röster mot 5, afstår jag gerna från yrkandet att fä den särskilda vederläggningen af Frih. Cederströms reservation bifogad. Gr. yoi) Fersen: Om Frih. Boyes förslag antages, afsjtår äfven jag från min framställda begäran, enär jag då i allt fall vinner min önskan, att Frih. Cederströms reservation ej kommer till de öfriga RiksSt., utan att de tillika lä veta, huru få ledamöter delat Frih:s åsigt. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Icke utan hopp om framgång tager jag mig friheten att vända mig till min värde vän, Frih. Cederström, med begäran, att han matte afstå från sitt yrkande att få sin reservation bifogad prot.utdr. till .de öfriga RiksSt. Jag hoppas, att Frih. skall gifva R. o. Ad. delta prof af bevågenhet, hvarmed jag tror, att Ståndet skulle vara särdeles belåtet. I annan händelse anser jag Frih, Boyes förslag vara till formen det riktigaste; men det är obehagligt att nödgas i prot.utdr. om ett så allvarsamt beslut, som det vi 1 dag fattat, göra det ovanliga tillägg att intaga röst-antalet vid voteringen, hvilket skulle synas innebära ett skryt. Jag förnyar derföre min uppmaning till Frih. Cederström och hoppas, att han åtminstone ej misstycker min begäran. Frih. Cederström:
Och detta resultat åstadkommes genom fullt lagliga medel, icke genom det lilla knepet, som är så vanligt på kontinenten, nämligen att predatera tidningen och sålunda inbilla, eller söka få dess läsare att tro, att nyheterna äro färskare än de äro. Ett sådant försök skulle icke lyckas i England. Somliga tidningar tillkännagifva icke allenast dagen, utan timmen och minuten då de läggas i pressen. De första upplagorna åtgå vanligen att fylla tidningstågens behof, de öfriga, tryckta en eller en och en half timme senare, förse London, hvilken fordrar att vid kl. 7 på morgonen en tidning skall vara aflemnad i hvarje hus. Om under tiden mellan de första öch de senare upplagorna några nyheter hafva anländt, så införas de behändigt i stället far något annat item. Om nyheterna äro mycket vigtiga måste äfven •en “ ledare “ skrifvas derom och intagas. Men ombrytriing sker på en fabelaktigt kort tid. En morgontidnings medarbetare och redaktörer veta icke af någon ro förr än tidning är utskickad i verlden. Först då gå de till hvila, lem-nande Fleet Street åt aftontidningarna, af hvilka de tidigaste utkomma på middagen, de senaste fortfara att utlemnas allt efter omständigheterna intill kl. 10 e. m. Endast Amerika kan prestera något liknande exempel af rastlöst arbete och energi. För närvarande finnes ingen ledande tidning, som icke eger en stab af korrespondenter i hvarenda euro-peisk hufvudstad, och det hufvudsakligaste af korrespondensen telegraferas dag för dag till London, så att engelsmännen ofta nog förr känna till nyheter från kontinentens städer än dessas egna invånare? Nästan allt telegraferas utan ringaste afseende på kostnaden. Dessa korrespondenter begagna telegrafen med en verkligen häpnadsväckande frihet; de betala 3, 4, 5 ja till och med 800 pund i telegrafporto för en artikel, i ändamål att komma före konsulers, sändebuds och generalers rapporter om vigtiga tilldragelser. Det har ofta händt under de sistlidna tré eller fyra åren, att publiken genom ett extra nummer af en tidning blir förr underrättad om en politisk nyhet än kronans ministrar.
I anleda, af de anmärkningar en värd ledamot gjort mot min motion, får jag, till förekommande af missförstånd, upplysa, att min mening icke är att få bort de afgifter, som erläggas vid Blå Porten, hvilka kunna anses såsom en billig ersättning för brons befarande; utan har jag endast menat de afgifter, som erläggas vid in4 11. 5a D c n ao Mars f. m. farterna å de vägar, som gå öfver Ladugårdsgärdet åt Lidingön, samt fran Pioslagstullsidan. — Jag harrfedan nämnt, att jag blifvit anmodad af åtskilliga innevånare på Lidingön att framställa motionen. Hvad beträffar Hr af Ströms uppgift, att afgiften icke skulle vara lagstridig, såsom grundande sig på elt R. St:s beslut af 1766, som den värde ledamoten åberopat; sä torde det vara så mycket mera förlåtligt, om jag ej känt denna gamla författning, då den värde talaren sjelf ej här kunnat producera den. Emedlertid, då jag ingenting har emot att Hr af Ströms anmärkningar åtfölja motionen, finner jag mig, å andra sidan, icke heller befogad alt, i anledn. deraf, återtaga eller ändra något af denna; det ena må gälla hvad det kan emot det andra. För öfrigt om R. St. en gång beviljat, att en sådan afgift må äga rum, kunna väl andra Ständer äfven tillstyrka dess afskaffande. Jag hemställer i detta hänseende, om icke Djurgårds-cassan, som just genom den varde talarens förtjenstfulla administration vunnit så betydligen ökade inkomster, skulle kunna bestrida sina utgifter, äfven om den delen af inkomsterna, som utgör det minsta deraf, nemi. afgifterna för begagnandet af vägen ål Lidingön och Roslagssidan försvunne. Delta galler, som den värde talaren torde finna, icke de promenerande på den egentliga Djurgården, hvilka ändock kunna fortfara att betala.
Lånen kunna erhålla, oagtadt de på en och samma dag anmälas till omsättning, icke för redigheten i Räkenskaperne medför något väsendtligt hinder, hafva Utskotten trott sig vid deras tillstyrkande i denna del böra förblifva. 3:o Har samma värde Ledamot funnit en motsägelse deruti, att då i 2:dra puncten af Betänkandet, Gäldenärerne är föreskrifvet, att inom den i Julii, jemte en femtedels afbetalning på Capitalet, erlägga 31 all till omsättningsdagen upplupen öfverRänta;” stadgas uti egde puncten: att öfver-Räntan komme fortfarande att beräknas till den dag då Rikets Högh Ständers beslut i afseende på Filial-Disconterne blefve expedieradt; men att derefter, och intill den 1 Juliij då första omsättningen sednast skall vara verkställd, endast 6 proCents ränta erlägges; hvarigenom, efter den värde Ledamotens förmenande,de Gäldskyldige befriades från en öfver-Ränta som dem i 2:dra puncten blifvit ålagd. Utskotten hade väl icke förmodat en så beskaffad tillämpning af desse stadganden, enär uti 3'-dra puncten icke handlas om 3i4 Stats-Utskottets Betänkanden. Öfver-Räntans belopp, utan endast stadgas, att all sådan Ränta, sora vid omsättningen kunde vara upplupen skulle, jemte Capitalafbetalningen, då erläggas; hvaremot uti g:de puncten bestämmes, till hvad belopp den uti a:dra puncten omförmälde QfverRänta bör beräknas, för de olika tider, som i cpde puncten utmärkas.
Förordet skall öppet ingivas till rätten på den ort där makarna bor och rätten skall införa det i protokollet Stockholms slott den 13 juli 1818 CARL JOHAN Förordning angående inteckning i fast egendom. Stockholm den 13 juli 1818. Då tidigare lagar blivit upphävda och en ny konkurslag upprättad, har det visat sig att inteckning i fast egendom inte varit lämplig att inta i den. Där bör finnas en särskild författning till säkerhet och ordning, sålunda fastställd som följer. 1 § Vill borgenär för sin säkerhet låta inteckna gäldenärs fastighet söker han det hos rätten i det härad eller stad där egendomen ligger och deponerar skuldbrevet 2 § Inteckning i egendom på landet får inte sökas utom vid laga ting. 3 § Har gäldenär samtyckt till inteckning, kan rätten bevilja det utan att höra honom. 4 § Sökes inteckning utan att gäldenär utfäst säkerhet måste han höras av rätten 5 § Finns gäldenär i riket, men inte påträffas i sin bostad, kan borgenär i två vittnens närvaro fästa rättens beslut på hans dörr. Är han däremot utomlands skall rättens beslut införas i allmänna tidningar 3 gånger. 6 § Har borgenär försummat att kungöra sin ansökan är den förfallen. 7 § Kommer gäldenär inte på utsatt tid med svar är inteckningen fastställd ändå, om rättens beslut är kungjort. 8 § Visar gäldenär att borgenärens fordran är betald eller på annat sätt försvunnen, må inteckning inte beviljas. 9 § Nekar gäldenär skuldbrev som inteckningen sökes på och finner rätten fordran tvivelaktig bör sökande genom laga rättegång stämma sin motpart. Ansökan som sedan göres är förfallen om mer än tre månader gått sedan stämningen, även om sökande vinner målet. 11 § Inteckning må ej ske utanför bestämt belopp i pengar eller varor. Inteckning för omyndig eller utrikes vistande arv står om i Ärvda Balken. 12 § Inteckning får inte ske i hus, byggnad eller vattenverk om inte grunden tillhör. Gäldenären måste också vara ägare när inteckningen sökes. 13 § Försummar den som förvärvat egendom genom fång, där lagfart bör ske att ta uppbud, har den tidigare ägarens borgenär rätt att inteckna och söka nya ägaren för skulden eller skadeståndet. 14 § Har inteckning sökts och ägaren dör prövar rätten om inteckningen skall beviljas, sedan arvingarna blivit hörda.