Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bör för resten säga Eder att jag personligen beklagar och jämrar mig endast när jag har lite ondt; om jag har mycket ondt tiger jag också, och då kan ingen märka på mig att jag är förtviflad. Hvad angår min förebråelse till Er att vara allt för optimistisk, så skulle jag för intet i världen vilja att Ni rättade Er därför. Detta fel passar Er så väl, och för öfrigt, det mest lysande prof jag ännu haft på Eder optimism är den goda mening Ni alltid haft om mig själf. Ni kan då föreställa Er hur föga lust jag har att Ni skulle rätta Er ...» Kort härefter afreste Sonja till Ryssland för att tillbringa sommaren dels i Petersburg med sin sjuka syster, dels i Moskva och dess närhet med sin väninna och sin lilla flicka. Jag meddelar några bref därifrån. De äro ej mycket innehållsrika, ty hon tyckte ej om att skrifva bref, hvarför också vår korrespondens aldrig var liflig, men de innehålla dock alltid fragment af hennes lefnadshistoria och äro ofta äfven i sin knappa form karakteristiska för den stämning som behärskade henne då hon skref dem, hvarför de i alla händelser äro värdefulla bidrag till hennes karakteristik. Jag var i Schweiz med min bror och hade uppmanat henne att komma och sammanträffa med oss där, då jag mottog följande bref: »Min käraste Ann-Charlotte! Jag har just mottagit ditt vänliga bref! Du kan icke föreställa dig hur stor lust jag skulle ha att begifva mig tvärt på väg för att möta Er i Schweiz dig och din bror, och för att sedan genast begifva oss ut på vandring för att bestiga de högsta topparna af Alperna (!). Jag har tillräckligt liflig inbillning för att föreställa mig hur roligt det skulle vara och hvilka lyckliga veckor vi skulle kunnat tillbringa tillsammans. Olyckligtvis kvarhålles jag dock här af alla slags orsaker, den ena dummare och tråkigare än den andra. Först och främst har jag lofvat att stanna här till 1:sta aug., och ehuru jag i princip är afgjordt af den mening att människan är herre öfver sitt ord, äro de gamla fördomarna så starka hos mig att jag alltid drar mig tillbaka när det gäller att sätta mina teorier i verket och i stället för herre ständigt gör mig till slaf af mitt ord.
Uppå denna Hufvudtitel hafva följande tillökningar blifvit beviljade, nemligen: Uti Hans Maj:t Konungens Hof Stats-summa 50,000: — Till Meublers reparation i de Kongl. Rummen 5,000: — Handpenningar till Hennes Maj:t Drottningen 10,000: __ Förhöjning i Hans Kongl. Höghets Hertigens af Södermanlands Stats summa 33,333'. 16; Dito uti Hennes Kongl. Höghets Prinsessan Sophia Albertinas - 13,000: — Till Hö - transporter för Kongl. Hof-Stallet 1,000 : Xiöne-tillökning för de å Staten förjKongl. Slottets Police-, Lysoch Renhållning uppförda Tjenstemän och Betjente - 1,103: 16. Skillnaden imellan Statsoch Krono-Värderings-priset för de 67 tunnor Spannmål , som äro uppförda på Strömsholms och Kungsörs Slotts-Stat, och hittills va Transport 112,436: 32. rit 12 54 ®en 14 ^'h Transport 112,436 t 33» rit upptagne som indelt Afradsspannmål, men böra uppföras till Stats-priset, såsom utgående från Magasinet i Westerås genom anordning af Kongl, StatsContoiret; denpa skillnad utgör 251: 12. Tillhopa 112,687: 44, Men enär härifrån afgår Högstsalig Hennes Maj:t Enke-DrottpingenS Stats-summa 66,666 B:dr 32 sk., samt värdet förde Högstsalig Hennes Maj:t anslagne 300 famnar Ved och 150 läster Kol med 2,850 R.dr, tillsammans 69,516 R;dr 32 sk., som blifvit ifrån denna Hufvudtitel uteslutne, så utgör egentliga tillökningen i utgiften å denna thel emot förr 43,171 R:dr 12 sk.
Besv. o. Ekon.-Ut skot tens Utlåtande, IV.-o 101. 7 mns, kunna med optionsrätt uppbäras af Regementseller Compagni-Cheferne, emot (oibindelse aLt hålla corporaler och manskap med rum, och att, (bidén händelse Regementseller Compagni-Chefer icke finnas härtill beredvillige, rum böra in natura af staden tillhandahållas,” haft till följd, åtminstone för Malmö stad, hvarest icke funnes några Kronans hus för der förlagde 3:ne Sqvadroners af Kronprinsens Husar-Regemente herbergerande, att, då Befälet icke velat, emot inqvarterings-penningars åtnjutande, hålla manskapet med rum, staden måst sådana förhyra, och dervid, i stället för alt endast utgöra den lill i R:dr 8 sk. per man fastställde service-ersättningen, fått utbetala för hvarje corporal och husar io Rrdr årligen, hvaraf hlolt 6 R:dr /jo sk. för hvarje corporal och /j R:dr 4° skför hvarje man af gemenskapen blifvit af Kronan godtgjorde. Då ett sådant förhållande ådagalade, att inqvarterings-penningarne för corporaler och gemenskapen blifvit bestämde till ailtlör låga belopp, bar motionären föreslagit den förändring uti Inqvarlerings-Ordningens förenämnde 14 §•» :|tt inqvarteringspenningarne för Sjunde och Åttonde classerne af inqvarterings-lagare måtte, inberäknadt servicen, i R:dr 8 sk., bestämmas till i o Rrdr per man; lill hvilken utgift tillgång antingen redan funnes i besparingar å Stats-anslaget lill inqvarlerings-kostnader i landsorterne, eller kunde beredas genom någon tillökning i detta anslags belopp.
Oxenstjerna hade sagt till Kristina, sedan hon, outtröttlig i frågor, stafvat noggrant igenom hvarje ord af rapporten, utom dess uppgift på döde och sårade: På detta allt skulle min nådiga fröken kunnat få en lefvande bekräftelse genom fältmarskalkens kurir, kapten Duvall, som hade sin hurtiga anpart af slaget och anlände hit klockan fem på morgonen. Men Duvall är af resans strapatser mera död än lefvande: han har ridit dag och natt, där han i menföret icke kom fram på hjul eller släde, har två gånger störtat med hästen och andra gången bräckt ett refben. Det stod intet för lifvet till att själfver uppvakta, såsom han det nogsamt åstundat. Han bad mig hitföra i hans ställe hans ordonnans, en ung sergeant vid namn Niemand, som blifvit i slaget blesserad. Niemand väntar här ute; jag har låtit honom sofva i förrummet, tills han blir kallad, efter ju den stackars gossen af trötthet knappt tillhopa hänger. Och lärer han vara nog konfunderad, men jag tänker min nådiga drottning vill höra honom nu strax, tills Duvall får målet igen. Därpå hade Oxenstjerna med drottningens samtycke ringt, och framför dem stod snart en pojke i trasig, af alla möjliga och omöjliga vägar nedfläckad riddräkt, alldeles omedveten om hvar han befann sig. Niemand, du är hos drottningen! tillropade honom rikskanslern, ruskande honom i axlarna. Fåfäng möda. Ynglingen sof. Han gick dit han fördes, stod där han ställdes, men sof. Holm! ropade drottningen. Tjenaren kom. Du har varit trumpetare, såsom du varit skräddare. Blås till anfall! Holm var icke sen att framdraga trumpeten ur bakfickan och blåste en ljudelig signal för kavalleriet att hugga in. Verkan var ögonblicklig. Den sofvande lutade sig framåt, beredd till skarpt traf, gjorde en rörelse med hälarna för att borra sporren i hästens sida och öppnade ögonen. Det var ett par mörka, vackra ögon, hvilka, ännu omtöcknade af sömnen, stirrade på de kringstående, likasom visste de icke, om de sågo en dröm eller en verklighet. Drottningen skrattade. Nej, Niemand, sök inte tygeln och sporren!
I denna sång var rytmen litet osäker, men där en fot felades, fyllde Anna i med några drillar af egen komposition, och där » fötter » återigen öfverflödade, förökade hon melodien efter smak och behag. Och så gick förmiddagen och flere dagar därtill; barnen lyssnade med oförminskad belåtenhet till samma sagor och visor, spinnrocken snurrade, väfstolen smällde, arbetet gick undan med fart, * och Sjungare-Anna hade nä- stan svårt att packa sitt knyte och gifva sig ut på vandring igen. Men hennes gamla otå- lighet dref henne dock till slut bort. Blott en gång till hörde man henne sjunga sin egen visa. Då satt hon på stranden, på en tämligen enslig plats, men en fiskare och hans dotter, som sutto i sin båt och gjorde i ordning långrefven, hörde henne och lyssnade förundrade. Ty det var en så ovanlig klang i rösten, när hon började sjunga, och stämman mattades så besynnerligt på slutet, att de sista orden nästan endast hviskades fram. De båda rodde ut och lade ut sin långref, och när de kommo till baka, satt Sjungare-Anna kvar på samma tufva, med ryggen stödd mot en hvitstammig björk, med slutna ögon och hopknäppta händer. Men när de sågo närmare efter, så var hon död • — död med de orden på läpparne: » Dit upp, dit upp till Gud Fader kär! » Det är som något härinne gnager Det är väl sorgernas hårda tand; Det känns, som någonting drager, drager — En liten kind och en liten hand — Men tyst, så tyst! Det får aldrig nämnas Det får ej hviskas ens ofvan jord; När döden kommer, ju allting jämnas, Hvad nytta gör dä ett fåfängt ord? Jag är så trött, men jag får ej stanna, Jag måste upp och jag måste gå! Men en gång bäddas väl stackars Anna, För sista gången på halm och strå; Då kommer kanske den lilla handen, Som flydde undan beständigt här, Och leder frigjorda, sälla anden Dit upp, dit upp till Gud Fader kär! Allt i sin rätta tid. t an förvånas ofta, då man har tillfälle att anställa jämförelser öfver det olika arbets\ i^y pensum likställda familjer kunna uppvisa.
De anmärkningar, man hört framställas emot nuvarande organisation af politiväsendet å landet, hafva icke gått ut derpå, att tjenstemännens antal är öfverflödigt stort; och på samma gäng man, såsom motionären, erkänner svårigheten att finna dugliga polistjeostemän, synes det mindre följdriktigt att från ett större till ett mindre antal tjenstemän förflytta deras åligganden samt öfverlemna göromålen åt tjenstemän af den lägre graden, uti hvilken icke kan påräknas samma mått af kunskaper, urskiljning och erfarenhet som i den högre, hvars innehafvare ofta uppnått densamma genom befordran från just samma lägre tjenstebefattningiir. Det förmanskap för länsmännen, som kronofogden för närvarande utöfvar, anser Utskottet derför alldeles icke olämpligt, och då motionärens förslag innebär, att åt kronofogden skulle bibehållas exsekutionsbestyren, — hvilka dock icke medgifva denne tjenstemäns stillasittande å kontoret och vid kassakistan, utan medföra ett ständigt kringresande inom fögderiet, — så låter ganska väl härmed förena sig tillsynen derå, huru länsmännen handhafva den mera omedelbara polisvården, hvilken sednare numera, först genom praxis och sedermera till följd af bestämmelserna i ofvannämnde instruktioner, de der icke vidare innehålla ovilkorlig skyldighet för kronofogde att vid Tingen tillstädesvara och såsom åklagare föra talan i brottoch ordningsmål, mestadels öfvergått i länsmännens händer. Huruvida det grannlaga åklagarekallet härpå vunnit, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollets Betänkande N:o 11. 9 må lemnäs oafgjordt; men för visso är det icke förmedelst den fördelning af kronobetjeningens nuvarande göromål, motionären föreslår, som åklagare-institutionen skall kunna närmas sin bestämmelse, utan beror detta hufvudsakligen på den moraliska lyftning, man åt densamma förmår gifva.
Preussiskt Courant; Den är likväl icke af enahanda natur: ty en half million betalas i reda penningar, inom sju månader; en million i effecter; och två millioner i Statsobligationer, förfallne, till ett bestämdt belopp, inom vissa år. Att taga effecterna, vore att skada de inhemska Näringarne: Att vid afhandlingens ingående hafva nekat till deras beräkning i hufvudsumman, skulle nödvändigt i samma mån förmindska densamma; dessa effecter böra således vändas i penningar, och sådant kan icke ske utan förluster. Likaledes är det nödvändigt att, så skyndsamt som möjligt är, realisera de ofvanomförmälte Statsobligationerna, emedan de nu äro i högt värde och vår curs derjemte är hög, hvarigenom för Riket beredes en dubbel fördel. Men denna skyndsammare realisation kan ej aflöpa utan betydliga uppoffringar ; och om man således, med fästadt afseende på hela summan, som för Pommern erhålles, beräknar de utgifter, hvartill Tractaten förbinder, så väl för bevisliga skulder som för elfecter och Dtn 3 Augusti. Domaine-inlösen, och dertill lagger de betydliga penningposter, som i StatsUtskottcts nu upplästa Betänkande innefattas, så tror jag, till följe af det öfverslag jag i detta afseende gjort, med säkerhet kunna försäkra Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att en betydlig brist snarare är att förvänta, än motsatsen deraf är att hoppas. StatsUtskottet beräknar de i millionerna Riksdaler Preussiskt Courant såsom oberoende af något slags afdrag; jag har likväl, af det föregående, sökt att visa att en sådan beräkning omöjligen kan antagas. Skulle, t. ex., vår curs förbättra sig, så är ju hufvudsumman alldeles otillräcklig? I detta fall kommer en af de två händelser att inträffa: antingen att f. d. Kongl. Famillens enskilda förmögenhet ej bl ifver godtgjord, och Riket från all vidare förbindelse i detta afseende befriadt, hvilket^jag anser i högsta grad nyttigt och förmonligt, eller ock art krigsskulderna, till deras hela belopp, ej blifva betalda. Det torde ej heller böra undfalla Höglofl.
Jag hade ämnat att i detta ämne vara tyst åhörare af hvad sorn sades; emedan jag på förhand vet, att huru jag än må yttra mig i saken, sä skall det från ett eller annat håll misstydas. Men då jag i sä många andra frågor fått trotsa detta missöde, må jag äfven vid detta tillfälle göra likaså. T vänne saker äro här framställda. Den ena, huruvida Döderhultsviks köping må erhålla stapelstadsrätligheter. Den tillhör en allmän fråga, sorn Tull-comitéen behandlat, samt Bevilln.- eller Ekon. TJtsk:n äfvensom Ständerne lära komma att ytterligare behandla, nemi. frågan, huruvida så mänga stapelstäder sorn hittills må bibehålla deras införselsrätt, eller icke. Anses samma förhållande böra hädanefter fortfara, så inser jag icke något gi II t ig t skäl alt förmena Döderhultsviks köping den önskade stapelstadsrätten. Emellan Westervik och Calmar är afståndet 17 mil, och på denna långa sträcka af en tält bebyggd kust finnes ingen stad. Döderhultsvik ligger ungefärligen på midten af denna kuststräcka. Der finnes, såsom redan är omnämndt, en hamn, icke stor, men dock, som man säger, god; inloppet är bättre än till Calmar, som egentligen icke har annat, än en af stengrund besvärad redd. Döderhultsvik har en utförsel, som, enligt hvad jag vill minnas; går från 3o till 4°>000 tolfter bräder om året, utom andra mindre betydliga varor, och köpingen är i temmeligen starkt tilltagande. Vid ett sammanträde med länets innevånare under förra sommaren, ansågo sig också da fleste af Dea 18 Mars f. ra. länets hushållnings-sällskaps ledamöter böra afgifva ett yttrande till förmån för köpingens önskan att erhålla stapelStadsrättigheter. Jag vet, att detta yttrande blifvit uttaget från lnisbållnings-sällskapet, förmodligen för att göras gällande vjd riksdagen, men känner ej om det blifvit dertill begagnad t. Hvad åter delningen af Calmar län beträffar, så är det sannt, att norra delen af länet är vanlottad genom aflägsenheten från residenset.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Statsutskottet remitterad motion, hav H. Exc. Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, jemte förmälan, hurusom det ålåge hvarje regementes boställs-direktion att, för regementets räkning, utarrendera alla subaltern-bostälien, äfvensom att pröfva det vid arrende-auktioner gjorda högsta anbudets antaglighet, föreslagit, att, då arrendatorernas åliggande att för arrendevilkorens fullgörande aflemna till vederhäftigheten behörigen styrkt borgen, samt att, derest redan antagna löftesmän upphörde att vara vederhältiga, anskaffa ny sådan borgen, icke alltid, i anseende till svårigheten för vederbörande myndigheter att bedöma detta förhållande, visat sig tillräckligt att skydda löntagaren emot förluster, Rikets Ständer måtte, genom serskildt anslag, sätta Kongl. Maj:t i tillfälle att godtgöra militäre tjenstemän de arrende-afgifter, hvilka icke på bestämd tid kunde af omförmälda boställens arrendatorer, eller deras löftesmän, utbekommas. Hos Utskottet har blifvit upplyst, att afkastningen af de boställen, hvilka på ofvanberörda sätt utarrenderas, till större eller mindre del tillfaller regementerna och icke är anslagen till lön åt någon viss tjensteman; och då, i följd häraf, den möjligen uppkommande förlust, hvarom nu är fråga, drabbar hela den löntagande korpsen gemensamt, samt genom Kongl, reglementet den 19 Juli 1832, som, utom ofvannämnde borgen, stadgar rättighet för direktionen att, derest arrendator vid hållen syn beträdes med vanhäfd 5 bostället eller brister uti arrendets erläggande Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 53. 5 inom föreskrifven tid, honom från arrendet skilja, regementerna äro i möjligaste måtto skyddade mot en så beskaffad förlust, anser Utskottet sig böra hemställa, att motionen ej må till någon åtgärd hos Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 4 Februari 1848.
St. skola blifva satte i tillfälle att lemna någon ledning för Den 29 Juli f. m. 259 sättet att behandla målet i Utsk., och för att i någon mån minska eller förekomma återremissens vidlyftighet. Det är derföre, och då, som Frih. Tersmeden anmärkt, Hr von Hartmansdorff ej föreslagit något resultat af sin framställning, som jag föreslår att hela betänk, på grund af den anmärkta formbristen, måtte läggas till handlingarne, och ej komma till någon vidare behandling. Hr von Troil, Sam. Gust.: Frih. Tersmeden har redan, som mig synes, så fullständigt vederlagt de anmärkmr, som af Hr von Hartmansdorff blifvit i formelt hänseende gjorda emot frågans behandling, att jag trodde någon vidare vederläggning deraf ej ytterligare behöfvas; men då det oaktadt den siste värde talaren funnit sig befogad, att åter upprepa dessa anmärkmr, så anhåller jag att, i likhet med Frih. Tersmeden, få nämna att det ej blott vid alla föreg:de riksdagar varit praxis, att K. M. aflåtit sina propos:r dels till R. St. i deras plena och dels till StatsUtsk. direkte, utan alt det äfven vid denna riksdag till StatsUtsk. direkte ankommit icke mindre än 12 serskilda K. M:s nåd. skrifvelser, dels i afseende på förskotts-anslag till Topografiska corpsen och fästningsbvggnader, dels i afseende på afskrifning af anmärknings-medel efter fältkamreraren Canon, dels om roteriugen af vagnmans-jorden i Lund; om förslags-anslag för nya dockbyggnadens fullbordande; om ersättning till Götheborgs ränteri för balanserade kolera-utgifter; om afskrifning af arrendet för Mörrums laxfiske; om tillämpningen i vissa delar af sednaste statsreglering; om ersättning till Major Krook för mistade löneinkomster; om medel till bestridande af garnisonskostnaden i hufvudstaden; om upplåtande af en jordrymd å Fridened Brogården till skolmästare-boställe; om ersättning till handelsoch sjöfarts-fonden för slafvarnes friköpande på ön St.
| I | ö l e t kan väl vara ungefär två och femtio &lt;s§Mi&gt; år sedan; den lilla » hjältinnan », som uppträder på detta första blad i minnets bok, var väl då omkring sex år, och nu är hon nära sextio. Det lilla fiskläge, som redan då gjorde anspråk på titel af köping och under denna rubrik figurerade i Palmblads geografi, befann sig ännu i oskyldighetens tillstånd, och ej ens de äregirigaste bland dess invånare drömde om den lysande framtid, som då ännu låg fördold bakom det tillkommandes slöja. Mellan de grå bergen stack här och där fram en rödmålad stuga, stundom liksom inkilad i en bergsskrefva, stundom åter omgifven af en liten täppa med några buskar och kryddsängar. Det senare hörde dock till undantagen. D e flesta invånarne tycktes vilja vara så nära sjön som möjligt. Särskildt var detta fallet med prestgården. Den låg egentligen på en brant klippa., en afsats nedanför en ännu högre och brantare sådan. Men man hade fyllt ut till kanten af berget, så att framför den lilla, midt i backen liggande byggningen, sträckte sig en gräsplan, omgifven af ett staket. När man nu gick omkring på gården, helst om man var så liten, att man ej räckte med näsan öfver staketet, såg man icke stranden nedanför berget, utan endast vattnet, lrvilket åt den lilla bostaden förlänade ett egendomligt behag och i den lilla sexårigas sinne kvarlemnade ett outplånligt intryck. Icke som skulle hon då först sett det. Hon var född här i den lilla prestgården, och hon hade alltid haft denna samma utsikt för ögonen, men det var först vid den åldern, hon började förstå, att det var vackert, detta. Om sommaren glittrade vattnet, som om det varit beströdt med guld, om hösten häfde det sig i fradgande vågor, mellan hvilka då och då en » ökstock » (liten eka) kastades upp och ned likt ett nötskal; om vintern byggde isen blänkande bryggor däröfver, och lätta slädar ilade då fram mellan holmar och skär — alltid och under alla årstider var det vackert och lockande, detta vatten. Där inne i det lilla pastorshuset funnos blott fyra rum — ett litet och ett stort på båda sidor om förstugan.
Jag är således, i synnerhet nu mera, sedan Utskottet, uti den vid förra Betänkandet föreslagne förnyade redaction af §., genom tillagde nya föreskrifter förekommit, att -credit-upplaget ej må kunna missbrukas till minskning af Statens påräknade inkomst af recognitionsoch andra afgifter vid export eller förflyttning af varor från creditupplag lill nederlag, föranlåten yrka bibehållandet af Utskottets förra förslag i denna del, så mycket hellre, som jag tror mig kunna beräkna, att just tillvaro rx af denna utväg, att, då omständigheterne det någon gång påkalla, kunna emot transitooch recognitions-afgifler exportera på creditupplag infördt gods, gifvit och skall gifva den större handeln en ristning, som den annars icke erhållit, och att Kongl. Maj:ts och Ständernas gemensamma af - Hor till Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N.-o 45- '9 sigt alltid mäste vara, att uppmuntra äfven de medelmåttigt stora slapelstäderne uti loflige handelsföretag och speculationer till deras och Statens gemensamma båtnad, som förr eller senare måste erkännas blifva hela landets.” Häruti instämde Herr Stuart, Herr Doctor Nibelius, Herr ContractsProsten Hallbäck, den sistnämnde utom hvad angår den föreslagne skyddstullen af 25 procent, Herr Prosten Hylander, Herrar Forsberg och Ekelund. 8:o af Herr Arnberg: ”Sedan det Höglofl. Utskottet, vid besvarandet af återremissen å Betänkandet N:o 29, genom en ringa majoritet och, som det synes mig, utan att dertill vara af anmärkningarne tillfyllest upprnanadt, förändrat sitt beslut i afseende på det system, som för Sveriges närvarande handelsoch närings-förhållanden skall vara det gagneligaste, får jag emot detta beslut mig vördsamt reservera, på det förhållandena, sedde från mer än en sida, måtte föranleda till ett bättre resultat vid den slutliga granskningen hos Rikets Högloft. Ständer. Jag har hört förfäktarne af den absoluta friheten i handel trösta dermed, att
”Med 12-pundingen till 600 kulskott och 40 karteschskott. ”Med 24-pundingen till 600 kulskott och 40 karteschskott.” IV. Slutanmärkning : l:o De försökte kammarladdnings-kanonerne af Wahrendorffska konstruktionen hafva motsvarat alla fordringar af uthållighet, säkerhet och verkan för användandet vid försvarsverk. 2:o Deras servering är lättare och säkrare än för de hittills använde kanoner, och deras eld hastigare. Den II Mars c, m. 189 3:o Desse kanoner egna sig isynnerhet till begagnande i kassematter, alldenstund, inom fästningar, deras lösa beståndsdelar icke föranleda till någon väsendtlig olägenhet; men väl deras säkerhet, lätthet och beqvämlighet under serveringen erbjuda vigtiga fördelar” (”erhebliche vortheile”). Det är att bemärka, att under dessa försök, begagnade man sig ännu af vanliga lavetter, hvarigenom systemets fördelar endast till hälften ernås. Skulle II. R. o. Ad. behaga fästa något afseende å de fakta i sak, som här ofvan äro uppgifne, samt nitälska för möjliga resultatet, att vid de Svenska fästningarne, nn under byggnad, kunna tillgodogöra sig fördelarne af förminskade och starkare murverk, täckta batteriers förökande utan betydliga kostnader, hvilken sednare omständighet fått ökad vigt genom nya och förbättrade vapen för anfall, så torde jag få hoppas begifvande till min vördsamma propos., att med beslutet om bifall till anslagen för nya fästqingsbyggnader, enligt Utsk:s tillstyrkan, den und. önskan måtte till K. M. framställas och åtfölja, att K. M. täcktes låta försöken med kammarladdningskanoner och nya lavetter bedrifvas med den skyndsamhet och i den utsträckning, att en säker kännedom beträffande systemet måtte vinnas, innan vidare arbeten företagas å nya fästningsbyggnaderne å de punkter, der sådan bestyckning med fördel och minskad kostnad möjligen kan blifva använd. Gr. Gyldenstolpe, Ant. G a b r.: Då jag anser