Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den sednare delen tillstyrka Utsk:n att vid detta undantag de serskilda föreskrifter om mätningen, som finnes i Akademiens förslag intagne, må blifva lag, d. v. s. man önskar att vid mätning i magasiner och salubodar med det största målkärlet må iakttagas en större försigtighet än den som vid andra tillfällen kan erfordras, och i hvilket afseende kontroller äro intagna i Akademiens förslag. Jag anser dessa punkter således stå i full öfverensstämmelse med hvarandra. Utskms ifrågavande förslag bifölls. Dä härefter förekom Utskms i öfverensstämmelse med7:de punkten af fi. M:s Propos. afgifna förslag, yttrade Frih. Stjernstedt: Jag anhåller vördsamt att endast få fästa upmärksamhelen derpå, att i det af Vet.-Akad. afgifna förslaget finnes icke uplagen den i 1739 års författn. gjorda bestämmelsen, alt det må tillkomma leverantör eller säljare att sjelf upmäta sin spanmäl om lian anser att mätaren träder hans rätt lör nära. Detta är en omständighet, som icke är iakttagen, men pä hvilken jag vill fästa upmärksamhet. Då man likväl vid föregående punkt beslutat att icke göra några detalj-bestämmelser, så torde det i afseende på detta mom. icke heller erfordras något annat än att. till K. M. öfverlemna förslaget. Men jag liar endast önskat härmed visa, det Vet.-Akadms förslag i detta fall är något ofullständigt. Utskms ifrågavande förslag bifölls. Vidare förekommo och biföllos Utskms tillstyrkande i fråga om S:de och 9:de punkterne af K. M:s Propos., och yttrande ang:de utfärdandet af 2:ne Special-förordningar, den ena innefattande föreskrifter om hvad för verkställigheten af den nya stadgan om mått och vigt iagtlagas bör, och den andra, innehållande instruktion jemte arfvodes-laxa för justerare. Den 8 Juli e. m. »83 Beträffande Utskms tillstyrkande i fraga om föreskriflerne, ang:de (let nya systemets bringande lill verkställighet, yttrade Frih. Klinkowström:
Att genom lagstiftning gifva helgd åt denna, så vidt jag förmår upfatta, oskadliga sed, synes mig vida lämpligare, än att bibehålla ett deremot stridande, till intet gag - 314 Den 7 Maj f. m. nande förbud, och jag får derför vördsamt anhålla, att §:n måtte i öfverensstämmelse härmed på det sätt rättas, att andra brända och distillerade ineller utländska spritdrycker icke må af den, som ej till minutering blifvit särskildt berättigad, försäljas i mindre mått, än J:dels kanna eller på buteljer af samma rymd vid den påföljd, som för olaglig bränvinsminutering finnes stadgadt. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s härefter först till bifall och sedan lill återremiss af ifrågavar. §, framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg den sednare propos:n besvarad med öfvervägande ja. §:n 57. Bifölls. §:n 58. Gr. af Ugglas: Jag beklagar, att R. o. Ad. ogillat den här åberopade 34 g. Då emedlertid så skett, torde äfven vara nödigt att ogilla den föreslagna förändringen och i stället antaga 59 §:n sista mom. i 1848 års författning. Frih. Palmstjerna: Jag förenar mig till alla delar med Gr. af Ugglas. R. o. Ad. beslöt alt, med afslag å ifrågavar. §, bibehålla den deremot svarande 59 § i nu gällande förordning. §§:ne 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66 och 67. Biföllos. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få yttra några ord, ang:de 56 §:n, som blifvit återremitterad, samt att detta milt yttrande måtte få till Utsk:n åtfölja andras. Jag finnér att §:n, sådan han blifvit upställd, bort af R. o. Ad. bifallas.
Det är sårande för min känsla att nödgas besvara den siste talaren, då han sagt, att de, som nekat del i Bankens lagstiftning åt Sveriges Ronung, lemnat den åt Sveriges Judar. ' Här bär icke varit fråga att öfverlemna någon lagstiftningsrätt åt enskilda, utan blott att lempa sådana inträde i Bankens styrelse. Jag förmodar, att om den motion, som derom kommer att framställas, vinner bi’ Den i3 51 a r s f. m. fall, man icke lärer tillerkänna de enskilda någon lagstiftningsrätt för Banken samt noga kommer att akta sig att i Bankens styrelse intaga sa många ombud för actieägare, att Statens ombud af dem kunna öfverröstas. Jag tror, att det är en vigtig skillnad emellan lagstiftning oell förvaltning. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Min öfvertygelse står fast, att någon större garanti aldrig kan gifvas Banken, än Konungs och Ständers gemensamma garanti i förening med offentlighet. Jag bär i mitt anförande under öfverläggningen om 72$. Reg.F. ådagalagt, att hemlighet är deremot uti en privatbank ett hufvud vilkor för dess vinst; ju flera actieägare der skulle blifva, dess flera proneurerom nyttan och nödvändigheten af hemlighetens återinförande öfver Bankens ställning. I anledning af Frih. Kantzous yttrande, i afseende på mitt nyssnämnda anförande rörande 72 §., anhåller jag, att detsamma må blifva Frihls motion foljäktigt till BancoUtsk. Jag föranlåtes äfven till denna anhållan af orsak, att om mig blifvit utspridt det rykte, att jag sagt, det Banken är Nationens egendom; man har afklippt mitt dervid gjorda tydliga tillägg: välförståendes Bankens vinst och behållna capital, och hvilket tillägg förutan jag skulle hafva visat en stor okunnighet om en Banks förpligtelse)-. Jag hembär Frih. Kantzou min tacksägelse för dess yttrade vänskapliga tänkesätt emot mig; jag hyser för honom fullkomligt desamma, och de kunna icke rubbas af våra olika åsigter rör:de medlen till samma ändamål: Fäderneslandets väl. Hr Rosenblad:
Ar pluraliteten redan vunnen , bor den aflagde sedeln genast förstöras. Inom .Banco - Utskottet skola i de mål, der Utskottet med Riksens Ständers' rätt beslutar, två tredjedelar af Ståndets Ledamöter vara närvarande. Hvilket förslag enligt 56 §. Regeringsformen bör behandlas.” Herrar Biskoppar, Doctor Tingstadius och Faxe samt H:rr Doctorerne Wijkman, Falk och Agrell reserverade sig emot detta beslut, på de grunder som af Herr Doctor Wijkman vid Riks* dagen år 1809 och 1810 blifvit anmälte. Stockholm dea 10 Juli 1815. - X * Jfa Den 11 Juli; 1I08 På Högloft. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Anders J.son Hyckert. G. A Silverstolpe. Uppläst hos Höglofl. Ridd. oeh Ad. den ii Juli. Högvörd. Prest-StSndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndef den 11 _ Hederv. Bonde-Ståndet den 11 __ Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Betänkande, angående väckt fråga om befrielse för Skeppare och Forbonder, att vid Tullkamrarna intaga Förpassningar å Landets egna varor, som från Uppstäderna till Stapelstäderna forsåndas. Uti ett till Vällofl. Borgare
Hofrätten i målet hållna protokoll utvisade, Engman icke förmått styrka sin af Kämnersrätten bestridda uppgift, att derstädes hafva begärt inställelse af honom ålagda fängelsestraffet, i anseende till hans förnyade nådansökning, samt dertill komme, att Kongl. Majit sedermera genom utslag den 23 Oktober 1841 afslagit nyssberörde ansökning, och att Engman icke giltat förebära, mindre visa, att sådan förbättring i hans förmögenhels-omständigheter inträffat under den tid, som för flutit emellan den 9 April 1839, då han i häkte inmanades, och den 23 Oktober 1841, då Kongl. Majits sistomförmälda utslag föll, att Engman derefter skulle varit i tillfälle att utgifva de honom ådömda böter, 133 R:dr 16 sk. banko, och såmedelst kunnat undgå att desamma med fängelse aftjena, hvadan något lidande icke kunde sägas hafva blifvit honom genom Kämnersrättens anmärkta förfarande tillskyndad t, advokatfiskals-embetet ansett sig böra inskränka sitt påstående dertill, att Kämnersrättens ofvanbemälde ordförande och ledamöter måtte, för det emot deni i öfrigt anmärkta felaktiga förfarande, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömas att gemensamt böta femtio daler silfvermynt med sexton R:dr 32 sk. banko; derförutan advokatfiskals-embetet yrkat, att Engman för vanvördligt skrifsätt emot Kämnersrätten måtte fällas till bötesansvar enligt 14 kap. 7 § nämnde balk.
Utskottets förslag i sistnämnde punkt blifvit anmärkt, att, serdeles inom Bergslag, någon väsendtlig fördel icke skulle tillskyndas innebafvarne af der pri vilegierade låga smiden , emedan såsom vilkor för den friare smidesrätleu derstädes stadgats, att tillräcklig skogsfångst skulie visas, ”ej mindre för det till 4^0 skepprd bestämda smides belopp per härd, än äfven ”för en oförminskad tackjernsblåsning till ”afsalu, der sådan förut egt rum”; hvadan detta tillägg ansetts böra utgå, såsom mindre lämpligt, enär en under vissa år till ovanligt högt belopp uppdrifven tackjernsblåsning sålunda skulle lägga hinderi vägen för den friare smidesrättens beviljande^ varande af Riksdagsfullmägtigen Lars Persson fra-raställdt det serskilda förslag, att, då s:ue härdar sammanläggas till en, den bibehållne härden borde tillerkännas fri smidesrätt, utan alseende på det förut privilegierade smidesbeloppet. Till bemötande af dessa änmärkningar kunde Utskottet väl endast behöfva åberopa de grundsatser, som i förra Betänkandet blifvit följde, och de motiv, som der blifvit framställde för den åsigten, att
Häradsboer sökte befrielse från ifrågavarande dagsverksskyldighet, med vilkor, att det af hemmansegarne åtnjutne vederlag dels i tionde-spanmål och dels i penningar till Statsverket indrages. 64:0 Sättet för utfärdande af ändringar eller tillägg i gällande Författningar. Kongl. Maj:t, som, under den do Januarii i83o, förklarat Sig icke kunna bifalla hvad Rikets Ständer i detta afseende begärt, har likväl till vederbörandes iakttagande i ämnet meddelat vissa föreskrifter. 65;0 Majoren Vult von Steijerns anhållan om everldelig Skattemannarätt å arne under Starby Kungsgård lydande lägenheter. Uti Nådigt Bref den j3 Februarii i83o har Kongl. Maj:t, vederbörande till efterrättelse, meddelat hvad Rikets Ständer härutinnan beslutat. 66:0 Yrkad t upphafvande af den å den fördelade utmarken på Öland satte ränta. Genom Nådigt Bref den 9 Junii i83a har Kongl. Maj: t, uppå anförde skäl, förklarat Sig icke kunna bifalla hvad Rikets Ständer rörande detta ärende i underdånighet hemställt. 67:0 De så kallade Trippiska köpegodsen i Halland. i83o den 6 Februarii i underdånighet anmäld och lagd till handlingarne. Bihang till R. St. Brot. i334. a Sami. 1 Af del, Zdje Band. 7 ■ysta Häftet. 5a Bil. till R. Sr. Just. Ombud sm. Etub. Förhöjd t hy resanslag för Landshöfdinge-Residencehuset i Hernösand. Kongl. Majit', som bifallit hvad Rikets Ständer härutinnan i underdånighet hemställt, har, uti Nådigt Bref den 22 December 18315 lemnat vederbörande deraf del till behörig verkställighet. 69:0 Användande af den till Ädelförss Guldverk lydande Egendom med tillhörigheter.
Då man nu i Utsk:t tillstyrkt pension för Fru Winge, torde man äfven böra tillstyrka sådan åt Fru Agren, hvadan jag an - Den 28 September e. m. 423 håller om afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till motionen på det sätt, att 600 rdr beviljas nämnda enkefru i årlig pension. Hr Stedt, Gustal: Jag hade tänkt att vara konseqvent deruti alt ej yttra mig mot Utsk:ls förslag i detta Betänk., men då jag finner att Utslct, vid behandlingen af vissa punkter, va rit mindre konseqvent, må det tillåtas mig att äfven vara det. Hvad nu beträffar denna punkt, så torde det vara väl bekant att Professor Agren största tiden af sin tjenstemannatid varit anstälhi vid Carlbergs krigs-akademi såsom lärare i lefvande språk, historia och geografi. Ar 1825 kallad att vara ledamot i den komité, som fick sig uppdraget att granska tillståndet af rikets undervisningsverk och deri föreslå vissa förbättringar, hade Professor Agren verksamt bidragit lill genomförande af nyare tiders skolsystem. I likhet med de fleste, som egnat sig åt lärarens tunga och, helst under hans tjenstetid, svagt lönade kall, har han oupphörligen dragits med ekonomiska bekymmer, hvarföre hans nu efterlefvande enka, vid 66 års ålder, icke eger något att lefva af — ett förhållande så mycket mera behjertansvärdt, som bemälda enka har att försörja 3 faderoch moderlösa dotterbarn, af hvilka det äldsta är 6 år och det yngstao3 år gammalt. Det är visserligen sannt att Professor Agren, för sina förtjenster vid Krigs-akademien, erhöll ett pastoral; men då han redan förut, både för sin vetenskap och sin familjs existens, måst uppoffra så mycket, att vid hans död icke fanns någon tillgång, utan endast skuld,» torde skäl vara för handen att R. o. Ad. behjertade den sorgliga belägenhet, hvari lians efterlefvande maka sig befinner, hvarföre jag får anhåfla att R. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:ts förslag, bevilja Fru Agren en årlig pension af 800 rdr. Gr. Cronstedt:
I allmänhet märker man huru dylika personer länge betrakta hvarje nytt föremål, endast småningom flytta blicken från en punkt till en annan och förlänga åskådningens njutning ända till det otroliga. Det är samma fenomen som observeras hos gastronomen. Man kunde göra den motsvarande liknelsen mellan storätaren (gurmanden) och dessa resande, som bese Rom på en veckas tid och med guiden i hand rusa från den ena platsen till den andra, skänkande blott en blick åt hvarje föremål. Men, för att återvända till de romerska flanörerna, kan man genast vid första anblicken igenkänna en dylik. De förnämsta kännetecknen äro följande: Han går alltid vårdslöst klädd. Drägten må nu för öfrigt vara elegant eller smaklös, dyrbar eller tarflig, prålande eller enkel, modern eller fantastisk, det säkra är att den är vårdslöst pådragen och vårdslöst buren. Detta kommer sig deraf att flanören ej det ringaste bekymrar sig om den yttre verldens tankar om honom: han är blott medveten om sina egna tankar om den yttre verlden. Han röker oftast, emedan ingenting så mycket som rökande gynnar ett dylikt tänkande utan bestämdt mål och bidrager att qvarhålla själen i ett visst sjelfförnöjdt lugn. Hans blick är egen nog. Det finnes i den på en gång likgiltighet och nyfikenhet, den öfverhalkar med lätthet ting, som ådraga sig vanliga personers uppmärksamhet, och fäster sig envist vid de skenbart obetydligaste ting. Om ni ser på honom, betraktar han er med en lugn, förnäm liknöjdhet, liksom tillhörde ni en annan verld än han. Gången är långsam, vårdslös, ojemn, likasom tvekande. Härifrån bör undantagas de tillfällen, då flanören söker följa yttersta raden af trottoaren eller den rad af stora stenar, som bruka ligga midt i gatorna. Men nu torde det vara nog sagdt om flanören, särdeles som ämnet längre fram torde återtagas. Af den stora rymd, som inneslutes inom Roms murar, är icke fullt tredjedelen ordentligt bebyggd. Både på vestra, östra och södra sidan får man genomvandra långa trakter, använda till köksträdgårdar och vinplanteringar, der man högst sällan stöter på något enstaka hus, en osteria, en kyrka eller en villa – ty många villor ligga här inom stadens murar.
BorgareStåndet, att det mätte utlåta sig öfver frågan. III. 2. s, 92—95, Särskild Mening. III. Fordringsegare, om rättighet för, att sjelf* va yälja Utmätningsman. I. s. 355—35$.. Register. VII Fylleri och Dryckenskap* angående yrkad ändring i Kongl. Förordningen den 24 Aug. 1813, emot etc. I. s. 452—462. Särskilde Meningar. I. s. 4^2—-468. Ytterligare Utlåtande. II. s. 1153—-1160. Särskilde Meningar. II. s. 1160—n63. Memorial till Hederv. BondeStåndet, i anledning af dess beslut öfver frågan. Fångars flygt, om vidtagande af ytterligare anstalter till förekommande af. III. Särskilde Meningar. III. Ytterligare Utlåtande. III. Fångspillniiig * se Utslag. Författningars uppläsande i Kyrkorne, orti förändradt sätt för. I. s. 128—i32. Särskild Mening. I. s. 133. Ytterligare Utlåtande. I. s. 564—566. Särskilda Meningar. I. s. 566—.571. Författning inot allmänna Förbrytare; förslag dertill, s. 58—61. Utskottets Utlåtande deröfver, I. s. 61, 62. Ytterligare Utlåtande, I. s. 397—39g. FörlikningsDomstolars inrättande, om. I. s. 399—407. Särskild Mening. I. s. 407. — åtgärderne* förslag att* måtte skiljas från Domstolen och uppdragas särskilde Nämnder. Förinyndares frikallande från pligt att öka Myndlingars Capital. I. s. i5—18. Ytterligare Utlåtande. I. s. 554— Särskild Mening. I. s. 557* 558.
Departements-ärenden utvisar, har E. K. M., ehuru utgifterne för fångars vård och underhåll m. m. under de sednare åren i betydlig nion öfverstigit det af Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag för detta ändamål bestämda förslagsanslag, dock, med afseende derå, ntt sådant till en del härrört af tillfälliga omständigheter, såsom första uppsättningen af de nya arbetscompagnierne, casernbyggnader m. m.; och då, vid dylikt förhållande, hvilken summa än blefve i Riks-Staten uppförd, densamma ej kunde blifva tillförlitlig, i Nåder funnit detta anslag kunna fortfarande uppföras till oförändradt belopp, eller till 345,380 R;dr. Rikets Ständer, som inhemtat, alt kostnaderna för fångars vård och underhåll under de sednaste fem åren uppgått, år 1839, till 537,807 Rdr 3 sk. 9 rst., år 1840 till 523,162: 7. 3, år 1841 till 562,471; 16.4, år 1842 till 628,308 R:dr samt år 1843 till 705,492 R:dr, hafva härvid, å ena stdan, tagit i betraktande angelägenheten af> att de anslag, hvilka förslagsvis uppföras i Riks-Staten, beräknas så, att de kunna anses någorlunda motsvara de behof, de äro ämnade att fylla, i hvilket afseende Rik '? Ständer, äfven med beräkning af den tillfälliga tillökning i fångvå' kostnaden, som för de sista tvänne åren blifvit en följd af d i ’ lia Expcdilions-U tskottets Forslaj till und. Skrifvelse > N.-o 81.
Den i Kyrko-Lagen Ridderskapct och Adeln tillagdt rätt att kalla HuS» Pr-ist, warder till sin kraft och wärkan oförändrad bibehällen. § 4- Alla Säterier, RSoch Rörs lamt särskilde stagS Fräste-Hemman stola öfwer hela Riket bibkhälla de Tredje Band. Fri - och Rättigheter, sädan jord af äldcr tillhirdt, nu tillkommer, eller hädanefter lagligen kan tilläggas, och Let i hwars hand den wara mä, inom eller utom Adels - Ständet. Är Adelsman af sädan jord ägare, dä tillkommer honom den rättighet att där han sä nyttigt prdfwar sammandraga och afhysa till Hemmantal Skattlagde Rä» och Rörs-Hemman: att flykta Sätcric - friheten af nägon Sätes - eller Ladugärd till annat Frälse - Hemman af lika Hemmantal och godhet, sä wäl som att till Ladugärd bruka sine Jnsockncellcr WcckodagS - Hemman, och mäge dchc friheter af nägon utom Adels - Ständet icke begagnas. § 5- Är Adelsman rätter ägare af Skatte-FrälseHemmans-ränta, och säljcs den jord utom bbrd, hwaraf räntan utgär, dä äger hän pä sätt och i den ordning fbrfaktningarne fbreskrifwa samma jordlösa, hivar, igenom Hemmanet i hans hand full Frälse, egenskap sig ikläder. Till en sädan LöLningS - sörmän, mä den ränte - ägare likwäl ej berättigad wara som utom Ariels »Ständet är. § 6. Riddcrskapet och Adeln äger, likwäl utan inskränkning i andra Ständs Privilegier, att äga och hehälla sine Hus, Gärdar samt Frälse - jord i Städerne fria frän all Kronans och Stadens tunga; bock detta med de undantag, som i anscciide till Ingwarkering, Tomtören af ofri grund, samt Brandwakt, Lpckttänbning och gatläggning siadgade äro. En lika fri disposition äger äfwen Ridderskapet och Adeln öfwer deras aflingehus och jord i Städerne.
Man omtalar Landtmannens nöd, och upprör våra känslor dermed; jag frågar hvem af oss har ej föräldrar, syskon eller vänner stadda i hans belägenhet? men hvem ville val för deras undsättning uppoffra andra oskylda medborgares välfärd? Jag åtminstone vill ej göra det. Man talar om att sätta folket i tillfälle att hjelpa sig sjelft. Jag tror ej att de gäldbundna kunna hjelpas med nya lån, då de ej en gång kunnat betala de gamla. Jag vågar således tillstyrka bifall på andra punkten af Betänkandet. Grefve von Schwerin: Det behöfdes ej nu , yrkas, att man bör handla rättvist emot Nationen, om man ej förut hade handlat orättvist. Före 178g behöfdes ej några förmyndare för Den 11 September f. m, Nationen $ men sedan Riksgäldssedlarne utkom*»' mo hafva så många förhållanden förändrats, och äfven detta är hvad som måste tagas i consideration. En annan omständighet att ihågkomma är den, att när Riksgäldssedlarne sedermera cfverflyttades på Banken, hvilket ej skedde för att hjelpa Banken, utan för att gifva Riksgäldssedlarne ett fixt varde, så upphörde den gamla beräkningen af Hemman i öretal, man skattade dem i penningevärde och vande sig vid andra förhållanden än de fordna, efter varor. Sålunda har man uppdrifvit Hemmanen i bevillning efter penningevärde, utan afseende på productionens värde. När nu mera dottern skall lösas ur Hemmanet, åtnöjer hon sig icke med den afrad, som förr brukades, utan begär sin lösen i penningar, efter Hemmanets anslag till Bevillning, I öfrigt ar det ej min tanka, att man utan en noggrann pröfning bör tillåta silfverliquiden. Lånen böra inskränkas blott till små Jordägare eller Bönder, blott emot första inteckningen och för att bortfösa andre fordringsägare. De böra ej tillåtas, om man icke ser att låntagaren har så mycket öfver, att fullkomlig säkerhet finnes, och då tror jag, att alla de bekymmer, som förmyndare göra sig, äro onödige. Derföre anhåller jag om en sådan proposition^ som jag föreslagit.
Det är nämligen mycket svårare och mera spännande £tt väl och till nöjes utföra ett uppdrag för någon, som sjelf följer med och förstår den sak spm skall göras, än att uträtta den, väl eller illa, åt en loj och okunnig stackare, hvilken hvarken förstår att klandra eller att vara tacksam. Det parlamentariska styrelsesättet kräfver för den skull större kunskaper, mera karakter, större själsegenskaper och ett mera högsint tålamod i samma mån som det är svårare att styra på öfvertygelséns väg än på maktspråkets; men i vår tid lärer nog det förra vara ett vilkor för att styrelsen skall blifva varaktig. Ofvan omnämda styrelsesätt medför ännu en annan ' svårighet för konungen. Han måste sjelf veta om, när, och hur han skall framträda. Uti mer eller mindre autokratiskt styrda stater, kan sättet för det personliga framträdandetväl eller illa suffleras af bakom stående krokryggige hvis-kare. I länder med ett parlamentariskt styrelsesätt fördragas de icke. Vi hafva uppehållit oss vid det parlamentariska styrelsesättet derför att vårt land utan tvifvel, och tillfölje af statsskickets inneboende anda, skall alltmer öfvergå till detsamma. För närvarande är vårt styrelsesätt endast halfpar-lamentariskt. Begreppen: Hans Maj: t Konungen och Kurigl. Maj: t äro hvar för sig ännu icke skarpt begränsade. Så * mycket lättare kan derför en konung med stora personliga egenskaper utöfva ett omedelbart inflytande på händelsernas gång, och så mycket större äro äfven allmänhetens anspråk att detta skall ske. Det har funnits ett ögonblick, året 1878, då Konungens bestämdt och aktivt uttryckta vilja hade fört de 8 stadsråds-röster som då icke afgåfvos jemte många flere i F. K. till bifall, och dermed hade de stora frågorna sannolikt nu varit lösta. Förf. tillåter sig icke något omdöme hvarken af gillande eller ogillande öfver att så icke skedde. Den höga ställningen gifver utan tvifvel en större öfverblick af det hela, men enskildheternas vimmel och bruset af deras yttringar nå deremot icke upp. Ett nytt dylikt afgörandets ögonblick för Konungen personligare synes åter vara förhand.