Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi hafva dessutom selt så många exempel, att Regeringens proposir blifvit afslagna i andra lika vigtiga ämnen, och jag inser ej, hvarföre det skulle vara mer afskräckande, om en propos. i denna fråga till någon del blefve afslagen. Men jag är öfvertygad derom, att i händelse Regeringen framlade ett fullständigt förslag, som grundade sig på den nya tidens fordringar och 33G Den ii Juli e. m. våra förändrade förhållanden i afseende på lagstiftning, skulle ett sådant förslag mötas icke endast af Representationens bifall, utan äfven af hela Svenska folkets tacksamhet. Hr Stråle har ytterligare utvecklat sin mening med den codiflering lian önskat. Jag bär likväl icke kunnat uppfatta denna mening annorlunda, än att den värde ledamoten vinner sitt syftemål genom den af Utsk. föreslagna tableau med det tillägg, Frih. Ehrenborgh och jag begärt, nemi. att motiverne äfven deri intagas. Men att utsträcka denna tableau till en codification, afstyrker jag på de skäl, som blifvit af mig framställda och sedermera så fullständigt af Frihtna Ehrenborgh och Boye utvecklade, Frih. Boye har önskat, att Lagcommittcens ledamöter ej måtte blifva de, som skola uppgöra ifrågavar. tableau. Ilr Frih, har stödt sitt afstyra kande af Utsk:s förslag i denna del på den supposition, att Lagcommittcens ledamöter skulle äga en sådan förkärlek för sitt arbete, att de ej med nog opartiskhet och fördomsfrihet skulle kunna upprätta en sådan tableau. Jag får härvid äran erinra, att Utsk. icke föreslagit, att Lageommitte'ens ledarrmfer eller andra personer må upprätta en raisonnerad ta-f bfeau eller en jemnförelse emellan den gamla och nya langens företräde sinsemellan. De, sorni detta afseende instämt med Utsk., bafra icke heller önskat eller påstått något-annat, än att en historisk tableau måtte upprättas, innefattande i den ena spalten hvad den gamla lagen stadgar, och i den andra spalten hvad committÖen nu föreslagit. Jag har dertill yrkat, att i tredje spalten måtte införas, hvarföre
Att vid Discontläns omsättning pä jemna 6 månader, må, såsom hittills, fordras en femtedels afbetalning efter ursprungliga låncapitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättningstider till och med tre månader, då af betalningen följaktligen blifver en tiondedel; men alt inbetalning, till ringare än detta sistnämnde belopp, icke får äga runi, oaktadt omsättning skulle sökas för kortare tid än tre månader. Herr Hjerta: Här förekommer den besynnerlighet, att Utskottet föreslagit tvenne slags respit-tider, nemligen en för lån på 6 månader, och en annan för lån på 3 månader. Grunden för de så kallade respit-månaderne i Banken har likväl endast varit svårigheten för låntagare i aflägsna landsorter, att verkställa remissen på en gifven dag, och ett billigt afseende derpå, att en låntagare, som råkade att förete ofullständiga handlingar, icke derföre skulle förlora sin lånerätt, utan äga tillfälle alt rätta misstaget; jag kan ej finna annat, än att samma respittid bör gälla för lånen på 6, sorn för lånen på 3 månader. Jag anhåller således om proposition, att respit-tiden, likasom hittills, må förblifva 3 månader, utan åtskillnad emellan lån på längre och kortare tid, enär grunden för all beviljad respit ej ligger uti en längre eller kortare betalningstermin, utan endast i de omgån - Den 3o November f. m. 16g gar, som föranledas af våra besvärliga communicalioner. Utskotlets mening har förmodligen varit, att på delta sätt söka motverka lånens omsättning på kortare tid, oell jag gör rättvisa åt Utskottets bemödande, att göra allt möjligt för återförande af ordning; men jemte det jag icke i principen kan godkänna den bär vidtagne utväg, skulle äfven olägenheter deraf uppstå i verkställigheten genom ökadt bokhålleri. Herr Rosenblad:
Hans Excellence Herr Grefven och' LandtMarskalken förklarade, att, som det enligt Grundlagens föreskrift är hvarje Ledamots - Den 9 Jul i i f. rn. mots rättighet att yrka votering öfver hvilket Beslut som helst, deri han, vid propositionens Besvarande, funnit sig öfverröstad, ansåg Hans Excellence sig icke kunna vägra den Begärda voteringen. Friherre Boye: Utan anspråk att serskildt verka på den Ledamot, som begärt votering, öfverlemnar jag lill honom sjelf, om han kan hafva annan afsigt, än att få Bifall till sin tanka, och om han kan tro det nu vara möjligt. Hvad vinner han då annat, än att han uppehåller Ridderskapet och Adeln ett par timmar. Under Betygande af min vördnadsfull tacksamhet för det förklarande Herr Grefven och LandtMarskalken afgifvit, och under erkännande af Ledamotens rätt att få votering, om han ej derifrån afstår, hemställer jag dock, om ej det rimligaste vore, att han till Protocollet endast reserverade sin mening. Försäkrad kan han vara , såsom jag tror, att icke en tiondedel af Ståndet nekar .återremiss. Grefve Horn: Jag vågar hemställa, om icke något missförstånd i Behandlingen af denna fråga tilläfventyrs eger rum. 53 §. Riksdagsordningen säger, att då ett mål slutligen skall afgöras, skall, om någon det äskar, voteras öfver Beslutet. Men här kommer ej något sluteligt afgörande i fråga, 32 H. 8 Den 9 J ti 1 i i f. m. enär Jet är allmänt af Stån Jet erkändt, att anledning till återremiss' förefinnes. Jag tror således, att mindre afseende kan göras på den värde Ledamotens begäran. Hans Excellence Herr Grefven och LandlMar skalken erinrade, att då proposition framställes å ett föredragit ärende, samt Ridderskapet och Adeln deröfver skall taga sitt beslut, mäste det betraktas såsom innefattande slutligt afgörande af den sak, hvilken varit föremål för öfverläggningen, ehvad resultatet blifver återremiss eller definitift beslut, till följd hvaraf 53 §.
Under y:de hufvudtiteln synes Utsk. mera hafva gjort afseende på ernbetsverkens rangordning i statscalendern, ehuru den sist utkomna undergått någon förändring, än på ärendenas sammanhang: sålunda står först Kammar-colhm och, efter ett betydligt mellanskof, Jägeristaten. Eftersom skogarne stå under Kammar-colhm, såvida de äro Kronans, så borde väl också Jägeristaten stå dernäst. Jag skulle äfven tro, att när Öfverintendents-embetet har att skaffa med byggnader och reparationer å Kronans hus, så borde detta embetsverk stå näst före den titel, som angår byggnader och reparationer både i Stockholm och landsorterna; samt att magazinsbyggnader i Stockholm och 9a Den 3 Mars e. m. landsorterna jemväl måtte komma före Kammarrätten, emedan detta embetsverk är det, som slutligen har uppsigt öfver huru alia de öfriga fullgöra sina skyldigheter i räkenskapsväg. Jag skulle derföre tro, att Kammarrätten bör upptagas der det slutar med byggnader, och att efter Kammarrätten skulle förekomma de utgiftsposter, som höra till uppbörden och i betänk, finnas upptagna , nemi. transportkostnad, remisslage etc. Under b:de hufvndtiteln, som rörer Ecclcsiastik-departementet, har Utsk. också tillvägagått efter rangordningen eller godtycke, och således upptagit om hvarandra un läkarevård, an fattigvård, än vettenskapliga anstalter, utan afseende på något inre sammanhang dessa ämnen emellan. Jag ville deremot föreslå, alt hvarje hufvudafdelning måtte tagas för sig; sålunda först sjelfva departementet och hvad som kan anses höra till Konungens Cancelli; dernäst de ämnen, sorn angå religionen och kyrkan; derefter undervisningsanstalterna; dernäst de vettenskapligainrättningarne, så fattigvården och slutligen läkarevården. I Utskts betänk, deremot har t. ex. Veterinär-inrättningen, som är en läkareanstalt för fänad, kommit framför läkareanstalter för menniskor samt framför Veltenskaps-academien och de sköna konsterna. Jag skulle förmoda, att ordningen borde vara omvänd, på sätt jag nu skall taga mig friheten föreslå, nemi.: De par t ernents-ehefen.
Första versen har där följande l y d e l s e: » Ifrån sjuka och till sjuka Meå sin korg och med sin kruka Liten Frika gick; Pulver bar hon kring och soppor, Ingen lön, men mycket loppor Liten Frika fick. » Traditionen har således i sammandragen f o r m troget bevarat början af legenden om » F r i k a » och därmed också en bild af den lilla späda gestalten, som så många gånger varit en välk o m m e n gäst i stugorna i trakten. H o n var det s o m ung, o c h hon var det i kanske än högre grad på gamla dagar, ty hennes människokärlek utvecklades m e d henne. B ä r f ö r lcfver hon ännu i välsignadt minne ute vid Ärsta. Sigrid i * Leijonhufvud. (T) eb glans of snö t st järnet jns oc£) sus af mörfa sfogar — träb, nyår, in i boarjc tms att fylla vinb och, logar; gör buarje blefnab ftnb så rob som höstens äpplen sftna, och beta tycfans öfoerflöb blanb bem, som mest förtuina! (Sif natten rifltgt öfcer mar! oct; rtft t brunnen äfoen, spinn träbens spånab fm och starf till ränningen t cäfoen, - låt örtagårbens apelträb af mogna frufter btgna, och, åfern meb ben gyllne säb t ymnigt mått cälsigna! Bjub staf dt bnarje lutab gång och, tröst åt hcarje plåga, » år gläbjes stunb meb spel och sång och muntra löjen råga — men flappar sorgen på pår borr, lär oss bett tåligt bära, att ttfsom uti lycfan förtben tjanb, som slog, tu ä r a! Så hälsa tu big, nya år, som sfrtber öfcer uärlbeu, och, samla oss, när mibnatt slår, t sysfonrunb frtng tjärben.
morgonen ftirklnradc hon, nu hon hadc rofvit hlttre med sin Ulligdoin iin da andra med d l sin rikedom och ej varit störd n i nnonenr simtal. II.lon hade dock mhgen förtret, den hon linte all kan klaga&gt;. C h l har litil mig nit koniiiix till dr: Crcii, att jag sjclf tordes svara för inig, nar det gick allt för hSrdt 118, och hm ock gifvit mig den g&amp;an, att jag kan göra det med besked, och n k jag rillc de11 ragen ut, runno de inte mycket p3 mig. On1 inte annat halp, d satt jag och log St dem, och d i riste de inte, lirad de skulle siiga. Har jag s i der s8 saktelig med tSlaiiiotl gStt min \ ~r&lt;lcrr %rir&lt;liga I&gt;arndi&gt;iusverld igenotn, och har jag af otilighet aldrig latit un~lerkufva mig. I-lade jag ock nu det hoppet, att Gud inte till evig tid skulle 1Sh mig blifm i oro. - Honom kastar jag d l mitt nöd och omsorg 11a och skall alltid v n a glad och tacka inin Gud. (Sprdk lir Psaltaren följa). I nugusti for Gustaf Horn till I.irlnnd. m e n r \ giieia ville ej dit för att ej IirtiUn sliiglingnr till Sparren '. Agnula ristades itu eii tid hos siii marmor - ' Si sent sam i dec. i646 skriiver Erik Oxcnaierna till Agneta fran Reva1 och Rägnr, om hon iir. iir lika .missnöjd med sin gubben. Se ofvan nnf. b d fr&amp; Eriksbergs arkiv. H ö r d synts, att det räl ej var genast SK alldeles slut med förlolningcn, som Agneta pistir. r 34 p i Tidön och sedm i Stockholm. Hon bodde. d i de kommit dil, fön1 n@ nätta hos Fru Ebbs.
Arméens proviantering. a) Proviant in natura eller densamma motsvarande portionsvärde utgår för manskap och vederlikar under alla sådana förhållanden, hvilka äro ali anse som aktiv tjenstgöring. All proviant bekostas af Kronan efter ett faststäldt portionspris af 10 sk. b:co, brödet inberäknadt; då likväl brödet öfverstiger 1 sk. 4 r. b:co Tt, bekostas jemväl särskildt den blifvande bristen. Upphandling af proviant, så väl å station som i läger, verkställes genom brigadernes förvaltnings-direktioners försorg. Kokning för såväl brigader, som detacherade bataljoner, verkställes så ofta ske kan vid matinrättning; i annat fall kompanivis. I båda fallen bör provianten så fördelas, att den kommer att utgöra 3:ne måltider dagligen. All proviant-utdelning in natura sker efter fastställd stat, och verkställes, då kokningen sker kompanivis, i vanliga fall dagligen. Under marcher och tåg erhålles proviant i qvarteren emot betalning enligt markegång. Öfverstiger markegängen portionsvärdet, ersättes bristen särskildt af kronan. Under kortare marcher, såsom emellan station och den vanliga mötesplatsen, bör provianteringen ske medelst torrföda, hvilken, pä en gång för hela tiden, utdelas vid afmarchen. a) Se Tab. 18—26. Den 11 Mars e. m. 163 Proviant eller motsvarande portionsvärde tillfaller: för å sjukhus befintlig sjuk, sjukhuset; för den, sorn i militärarrest undergår vatten och bröd, antingen malinrättningen, om sådan finnes, eller oek kompani-mathållningen. Arméens inqvartering. «) Rättighet till fri inqvartering äger hvar och en, som tillhör arméen och befinner sig i aktiv tjenstgöring. Då hinder likväl möta för dess utgående in natura, erliålles derföre en, till sitt belopp för hvar och en bestämd, kontant ersättning. Truppen och åtminstone en del af befälet böra alltid, der det sig möjligen göra låter, vara kasernerade. De af befälet, hvilka qvarblifva ä station under den årliga ofrivilliga permitteringen, fortfara att tillgodonjuta fri inqvartering.
Ej må HofRätten till pröfning upptaga jäf som ej vid Underrätten framstäldt varit, innan nämnden sitt beslut gaf. §■ 19- Varpart från Rätten borta, när nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade förfall, och att han ej kunde gifva Rätten det tillkänna; stånde honom fritt att, inom en månad derejter, sin vederpart till samma Rätt instämma; giller lian, sedan sä stämdt är, bevisningen fullgöra; förf alle all verkan af nämndens beslut, och läte Rätten nämnd ånyo sättas. %. 20. Askar någon, som varit lill ledamot i serskild nämnd kallad, ersättning Jör inställelse; då må han hos Rätten det anmäla, och lägge Rätten honom till hvad skäligt pröfvas; ege ock förordna, ali det skall genast ulgifvas af åen, för hvars talan nämnden satt var. Beslutet gånge i verkställighet, lindå att deröfver klagas; och falle sedan ersättningen den till last, som rättegångskostnaden gälda skall. Stockholm den 14 April 1845. Reservationer: af herr Grefve Sparre E.: Det af utskottet framställda förslag om ser skild nämnd för bestämmande af skadestånd synes mig välmenande, men loga ändamålsenligt. Hvad som i vårt rättegångsväsende isynnerhet öfverklagas är långsamheten. Förslaget skall, fruktar jag, befordra detta onda. Stadgandet i 2 § att nämnden icke skall sättas förr än laga kraftägande dom i saken fallit, skall i Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21. 9 i förening med föreskrifterna angående nämndens val, dess sammanträdande, afläggandet af eden, och meddelandet af beslutet, hvilket skall ske genom rätten, lemna en trätlysten och tidsutdrägt sökande part i en sak, som tilläfventyrs redan vandrat genom alla instantierna, de ypperligaste tillfällen att under åratal utdraga den nya process som väckes angående förfarandet vid alla dessa förrättningar. Man föreställe sig, isynnerhet på landet, huruledes nämndens val, för kallelse hvartill slämningstid måste åtnjutas, sker vid ett Ting, afläggandet af eden vid ett annat, och beslutets meddelande vid ett tredje.
De höga stenhusen med sina två à tre våningar, antyda något stort, och vilja, likt en pratsjuk ålderdom, berätta om ett vigtigt fordon. De tvenne kyrkor staden äger äro äfven uråldriga, och skola förtjena, att med uppmärksamhet invändigt beses; det grämde mig af hjertat att ej kunna, såsom jag det önskat, njuta af det nöjet, men tiden medgaf det ej; jag vill nu endast i korthet för dig omnämna deras olika yttre: den Grekiska, med kupolformade tak, är liten, och tyckes icke kunna inrymma någon större folkmängd, likvist skall, enligt hvad man berättade mig, byggnadssättet invändigt, göra den rymligare, än man kunde förmoda. Hon skall vara rik på dyrbarheter, reliker och yppige kyrkoprydnader, samt isynnerhet utmärka sig genom en ofantelig förgyld metallkrona, hvilken ensam skall förmå fullkomligt upplysa hela kyrkan. Den Lutherska är fyrkantig och ganska stor; hon sträcker sin tornspets säker och botande upp mot skyn; jag kuude icke återhålla mina ögon att flere gånger ibland molnen uppsöka dess spets, och har aldrig kunnat tänka mig en förfärligare höjd, det glimmande korset deröfver, hvilket skall innehålla 8 alnar i höjd och 5 i bredd, syntes nu endast såsom en fin strimma, och ehuru sjelfva kyrkan redan räknat sekler, tyckes dess kolossaliska hyggnad, ännu vilja trotsa tiden. Nog härom, då jag ej kan göra dig beskrivningen utförligare. Låt nu ditt öga vända sig ifrån staden; men följa den mer än tjusande utsigten ifrån dess hamnsida; någonting mera storartade kan du ej se; hafvet, som ifrån oändlighet, i störtande skum, hvälfver inför dina fötter, der ett bålverk eller en brygga, i förtröstan på sin orubbeliga styrka, emottager dess omilda smek; skepp och farkoster, som dels i fulla hvita segel klyfva vågorna, dels stillastående afbida en gynnsam vind. Här ser du ett fartyg färdigt att lyfta ankar, matroser skrika och springa om hvarann, hattar surra i luften, näsdukar hvifta, afskedshälsningar skickas i otalig mängd, och återförnyas ständigt genom ett fortfarande hurra!
Friberre Amilton anhöll, i anledning häraf, at Lag-Utskottets nyst uplästa Betänkande mätte fä hwila til dest Oecvnonue-Ulskottets utläckande öfwer berörde ämne inkomftnt, pä det ej nääs» contradiction desta ämnen emellan mätte upkomma, samt at om Ridderskapet och Adeln härtil samtyckte de öfrige respectiveSLänden därom 1Z90 Den 29 Ättgustk. mäue underrättas til förekommande åfelt förtidigt afgörande äfwcn af de öfrige 'länden, och för öfrigt det mätte Oe onomie Utstoktet lämnas del af merberörde Lag Utstötts Betänkande. Uppå gjord Proposition af Herr Grcfwen och Landlmarstalken bifölls Friherre pk^MrNons yttrande. Uplästes följande: Riksens Ständers Lag-UtstvttS Vetänkande Uti nägra osnstävdrgbetce rörande Loiicours M«il,gifwit i anledning afRiksdagsmännens ^oygi) Illultin8 frän Sellen bv Härad, gona8 )on88on frän Akers Härad, /rncii^rs dgtn6Lt^ri8 frän H?stra Härad och 3ven 1-ensg880n frän ?stikfv!ka och Walkebo Härad, frän det Hedcrwärda BondEtändettilLag Utstottet remittcradt Memorial. Hwad angär den i Memorialet anförda päminnelse däremot at öwar och en fär fritt hos Domaren inkomma med An ökning om Afträdes förmohn, utan at han förut bestyrkt sig hofwa jidit nägon stada af wäbeliga händelser; sinner Lag-Utffot et den sä mycket mindre böra föranleda tij förändring mi hwad Kongl. Stadgan under den 29- Junii 1.798, derom förestrifwer, som
Forsellönen måsle bero af behofvet hos dem, som hafva något att forsla; det blir concurrensen emellan de forslande och de forsclbehöfvande, sorn i alla tider kommer att bestämma prisen, hvarföre denna invändning omöjligen kan gälla, och i alla fall är det, efter mina åsigter, en lycka, om äfven i della hänseende arbetet betalas med hvad det är värdt. Jag anhåller, att dessa mina tankar må få åtfölja Hr Hammarskölds motion. ■ Hr Hammarsköld: Frih. Ridderstolpe och Hr Ribbing tyckas dela min åsigt om nyttan af entreprenad-auetioner för skjutsningens öfvertagande; men endast i det fall, att entreprenader kunna tillvägabringas, vilja de öka skjutslegan. Jag har gått en annan väg, i det jag yrkat först förhöjning i legan, och sedan, att man må söka det lägsta möjliga pris, och skall förklara, hvarföre jag gjort det. Om vår mening är, att få bort ifrågavar. onus från jorden, bör man söka a II. a5 ig4 Den ig Februari f. ra. detta mål på det lättaste sätt; och jag tror icke, alt, i full skjutslegan först sedan entreprenader blifvit ingångne skall höjas, dessa entreprenader blifva tillvägabragte. Om jag antager en gästgifvaregård med blott reservskjuts, så finna de, som bo nära, sin fördel vid alt skjutsa, då väglaget är godt, hvaremot de, då väglaget är dåligt, icke vilja göra det, och de aflägset boende då få det onus alt skjutsa töllö sk. milen. Blifva åter entreprenader uppgjorde, så tvingas de, som bo i närheten att, i följd af frivilligt ingångne öfverenskommelse!', skjutsa äfven då väglaget ar svårt, och mista de längre bort boende sitt onus att inställa sig på bildning vid elakt väglag. Här har blifvit nämndt, att skjutslegans förhöjning skulle verka på forlönerne. Della måste jag bestrida på grund af erfarenheten, åtminstone i den ort jag bebor.
Emot detta beslut reserverar jag mig på följande grunder: a) Emedan det måste alltid blifva en nationalförlust, att i form af råvara utföra en produkt, som i förädladt skick är begärlig utomlands och hvars förädling lemnar betydlig arbetsförtjenst qvar i landet. b) Emedan frambringandet af tackjern är en begränsad tillverkning, som icke kan i mån af en möjligen ökad afsättning uppdrifvas högre, än den för närvarande är, om man ej vill blottställa bergslagerne och andra malmgifvande trakter inom riket för ett ulödande af skogarne, hvilket i längden skulle tillintetgöra tackjernsblåsningen i de orter, der den nu med bästa fördel bedrifves. c) Emedan tackjernstillverkningen icke är i behof af tillåtelsen till utförsel för att vinna afsättning, enär den nätt och jemt motsvarar det nuvarande behofvet vid de med hvarje år utvidgade gjuterierna samt för stångjernssmidet, och enär för närvarande tackjernet uttager snarare högre, men ingalunda lägre, procent af stångjernets värde, än under förflutna tider egt rum. d) Emedan då de svenska malmerne hafva serskilda dem framför andra utmärkande egenskaper, som göra det deraf beredda jern tjenligt för mera grannlaga 78 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, JYS S. behof och en mångartad förädling, det är alt förutse, att de ulländska tull—lags t iftningarne skola modifieras för att underlätta införseln af svenskt tackjern och dy medelst tillförsäkra de serskilda länder, som hittills varit afnämare af svenskt stångjern, vinsten af denna förädling. Detta kan ske på det sätt, att inkommande tullen på svenskt tackjern minskas i samma mån, som tullen på det svenska stångjernet förhöjes.
— » Men hvarför det? » fortfor jag att fråga. — » Någonting skulle kunna inträffa, miss Faithful, » svarade han, » och jag har familj där hemma. » Och så tog han af sig hatten och var sin kos. * * Efter fjorton dagar flyttade Gunnar in i sin nya bostad och blef med detsamma alldeles en medlem af sin principals familj. Han arbetade numera för det mesta hemma o c h ej på ritkontoret. Ingeniör Finestone använde h o n o m som sin högra hand, och Gunnar fick nu först en fullständig inblick i den storartade omfattningen af mr Finestones affärer. Det var ej blott en maskinfabrik i största skala, mr Finestone gjorde undersökningar och upprättade kostnadsförslag till järnvägar och kanaliseringar. Snart blef Gunnar invigd i alla hans planer och följde honom på hans resor. Stundom var äfven miss Faithful med, och Gunnar förvånades öfver hennes djärfhet, då b o n satt på sin häst och än sprängde fram öfver fälten, än lät h o n o m hoppa öfver grafvar eller klättra uppför de brantaste stigar. S o m fotgängerska var hon nästan outtröttlig. Kort sagdt: hon var rena motsatsen till Gunnars kvinnoideal. Faithful bemötte honom som en bror. Hon kunde ibland komma in i hans rum o m förmiddagarne och slå sig ned där lika otvunget som i sina egna. Hon bläddrade i hans ritningar och talade o m onkelns planer och företag med ganska mycken sakkännedom. Och så i ett nu kunde hon kasta sig in på ett annat ämne, tala med honom om hans familj, göra sig hemmastadd så att säga i hans nordiska hem och utforska hvarje småsak o m hans syskon. Hvad modern angick, undvek hon att tala om henne. Sanningen att säga, hyste hon en instinktlik motvilja för Gunnars mor, ett slags afundsjuka. Hon tyckte ej o m denna kvinna där borta i den aflägsna norden, hvilken intog ett så stort rum i sonens hjärta, att där ej fanns plats för andra kvinnor. Gunnar tyckte snart o m att hafva någon att meddela sig med om dem där hemma, och Faithful var så intresserad, så uppmärksam och kom så väl ihåg, hvad han sagt henne. En gång visade han henne de sinas porträtt.