Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan genom Kongl. Brefvet af den 20 Oäober 1741, blef stadgadt, att det Räntehö oell Halm, som var anslagit till utfordring vid Kongl. Hofstallet, skulle in natura lefvereras på den tid och ort som OfversteMarskalken, igenom Gorrespondence med Eandshöfdingarne kunde utsätta; sedan vid 1809 och 1810 årens Riksdag, Riksens Högloft. Ständer vidtogo en ny reglering i afseende på utfordringen vid Kongl. Hofstallet, uphörde RiksMarskalksEmbetets dittills hafde befattning och förordnande orri Räntehöets och Halmens lefvererande, sorn i stället updrogs Kongl. KarnmarCollegium och StatsContoiret» Erfarenheten under de följande åren visade likväl flere olägenheter härmed vara förenade, hvarföre Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott vid 1815 års Riksdag tillstyrkte den förändring} att Kongl. Hofstallet skulle återfå den rättighet, som det från äldre tider och intill år 1810 ägt, att med Räntegifvarne öfverenskomma antingen Räntehöet eller Halmen borde in natura lefvereras eller lösas med Penningar till det pris, som i sådant fall af Hofstallet med afseende & Uphandlingen af det motsvarande qvantum kunde utsättas. Enär, efter 18x0 års Beslut, allt Räntehöet och Halmen måste ovillkorligen in 212 StatsUtskoltets Betänkanden. natura lefvereras, runnö Räntegifvarne genom denne tillstyrkte förändring en verklig förmån, då det kom att bero af deras fria behag, att antingen lefverera in natura eller betala med Penningar efter det utsättande priset om de funno det för sig mera förmånligt eller beqvämligare; och Hofstallet bereddes äfven derigenom tillfälle, att kunna förse sig med en duglig och god utfodring.
Ilar nu StatsUlsk. uti ett fall kunnat föreslå en högre lön för en tjensteman än hvad K. M. föreslagit, så kan jag icke inse något skäl för StatsUtsk. alt icke göra detsamma äfven för en annan tjensteman som behöfver en högre lön äfven om den icke blifvit af K. M. föreslagen. Hvad åter beträffar göromålen så, då samma instruktion gäller nu som 1840, så måste väl göromålen nu vara desamma som då. Hvad beträffar Gr. Wrangels yttrande om Ofver-direktörns minskade göromål så kan jag icke med honom deruti instämma ty befattningen med kartorna har tillkommit efter 1827 års instruktion, och således qvarstå ännu de ursprungliga göromålen för Öfveringeniören. Någon jemförelse mellan Öfver-direktörens och Sekretms har icke blifvit framställd af någon annan än Frih. Cederström, men då Frih. framdragit såsom bevis på höga inkomster för Öfver-direklören att han har fri våning och fria resor så, då lönebeloppet icke utgör mer än 3,333 Rdr 16 sk. lärer man äfven med den fria våningen icke kunna anse detta vara en för stor lön i Stockholm för Chefen inom ett verk. Vid resor får Öfverdireklörn icke beräkna skjuts för mer än Den 19 April e. m. 189 3 hästar och hvar och en som rest vet ganska väl att då man åker med 2 hästar så kostar resan ungefär lika mycket som skjulsersättningen för 3 hästar, emedan man ofta behöfver skicka en häst så/ som förbud och då har Öfver-direktörn ingalunda någon behållning på dessa resor. Hvad traktamentet beträffar så vet jag icke hvad det gör efter den klassen, men det lärer väl icke heller lemna något öfverskott. Jag tror således icke att i den omständigheten bör ligga något skäl att anse Öfver-direktörn hafva fått för mycket eller att ställa honom i jemförelse med Sekretm i verket. I anledn. af Ur Belfrages anförande får jag äfven tillkännagifva min vördsamma anhållan om ålerremiss, på det alt frågan om löneförhöjning för Ofver-ingeniören må tagas i förnyat öfvervägande. Hr Bildt:
Kyrkornas flesta och största inkomster af behållna tionden oell intressemedel vo0 ni. inflyta icke förr, än mot slutet af räkenskapsåret, hvarföre de oftast måste förblifva i kassan liggande långt in på det nya året,dels att den större mängd af publika låneinrättningar, sorn i Provinsen finnas och som till största delen bereda lånelillfäilen mot lägre ränta och med förmånligare betalningsvilkor, år efter år allt iner försvårar utlåningen på säkra händer af Kyrkornas medel, mot den i lag föreskriftia högre ränta. Härtill kommer å ena sidan den ansvarighet, hvari Kyrkokuratorerne slå för de under deras vård befintliga kapitalel, och hvaraf de finna sig föranlåtne till iakttagande af den största varsamhet vid ullåningarne, samt å andra sidan angelägenheten af att, för instundande större reparationer, hafya medel till hands i kassan, ulan att vara nödsakade att indrifva Kyrkornas äldre, mot fullgod säkerhet utestående, fordringar, och för hvilka icke så sällan påkommande behof, de i i6:de punkten af Kongl. Kyrko-fnstruktionen till innehållande medgifna 5o Rdr lätteligen torde finnas vara alltför otillräckliga, Delta är hvad vi i underdånighet våga åberopa såsom förklaringsgrunder dertill, att så väl Kyrkornas Föreståndare, sorn Församlingarna sjelfva, hvilka i främsta rummet hafva granskningsoch anmärkningsrätt öfver Kyrkoräkenskaperna, hellre låta ett och annat hundra Riksdaler någon tid vara oförräntade i kassan, än antingen äfventyra förluster, de der mången gång, genom en förhastad utlåning, kunde blifva stora och känbar» nog, eller blottställa sig för det obehag och den förlägenhet, som ofta kunde blifva en följd af saknad tillgång på medel till bestridande af nödiga utgifter. Om än dessa eller andra orsaker till de större kassabehållniogarne icke alltid blifvit i Räkenskaperne antydda, hafya de dock ofta blifvit det; och då det någon gång uraktlåtits, har det skett antingen till följd af saknad bestämd föreskrift derom, eller ook af den förmodade obehöfligheten af dessa lätt i ögonen fallande orsakers ständiga upprepande. Hva’d
Län, hvilka kunde hänföras till de personer, Rikets Ständer i 1815 års Bevillnings-Furordnings ofvan åberopade Artikel och Moment, då ansett böra, liksom fordom, njuta befrielse från Mantalspenningarne, samma befrielse, ifrån och med år 1810, borde till godo njuta. För öfrigt hafva de förekomne Arenderne uti den inre Administrationens särskildta grenar fått den handläggning hvartill omständigheterna kunnat föranleda; och de af Rikets Ständers underdåniga hemställanden, som icke blifvit af Kongl. Maj:t pröfvade, hvila på infordrade upplysningar ifrån de Collegier eller Embets-Verk, hvilkas yttrande deröfver ansetts nödige. Sedan Rikets Ständers sista sammankomst, har det varit ett vigtigt föremål för Kongl. Majtts Nådiga omsorger, att bihehålla krigsmagten i det tjenstfärdiga stånd, hvaruti desi blifvit under kriget försatt genom ständig öfning, va - t Konungens Nåd. Berättelse. 25 vana vid Fältfefnaden, och de tillfällen den haft att deltag ; ,ie ärofulla striderna för Europas frihet och|Ugn. Kongl. Majit fann Arméen* organisatio!, kräfva en väsentl ig förändring. För att på en §ng öppna ett tillfälle för Genera1 i tet et, att, under fredstid, kunna öfva sig i befälet och lid ningen af större Corpser, samt derjemte för att rätta lönevillkorens tillväxt efter graderne utan något beroende af dryga Ackorders erläggande, har Kongl. Majit, genom Arméens indelning i Inspektioner och Brigader, åt Ofverben.let berett den förmon, att i mon af befordra» vinna större Kommando, mera utvidgad tjenstebefattning och bättre inkomst. Genom denna org,n;sation hafva General Mönsterherrarne blifvit permanente; och deraf, å ena sidan, både en nörre kontroll och eftersyn uppkommit, och a dei andra, en lifligare uppmuntran väckt, då de Eegementerna gjorde framsteg skyndsammarekomrna till Kongl. ATajits kunskap.
Genom ProtocolleUtdrag af den r i i den-, aa månad har HögloftRidderskapet och Adela behagat till RiddarhusUf skottets Utlåtande remittera en af Herr Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, samma dag gjord hemställan* om icke, sedan tryckningen af Riddersicapets Och Adelns Protocoller för innevarande Riksdag, ru mert kommit 3 månader efter, det vore bättre, att dela tryckningsarbetet sålun da, att Mars, April och Maj månaders Proiocoller tsycktes långsammare; men att deremot börjas genast gjordes med att trycka Junii må«#ds ProtocollerOch har Herr Grefven såsom skäf härföre anfört, att de ämnen, sorn nu förekomma voro lör allmänheten af vida större inrer ?*e än de, sorn under den förflutna tiden afhandlar», och att det vore för den , sorn vet med sig själf, att han gör hvad i hans fotipåga stftr lör att tjena sitt fädernesland, j>å*s i8a E)en 25 Juan e. rn. kostande att se, att hans bemödanden , ehuru fruktlösa de än torde vara, skola förblifva okände lör allmänheten RiddarhusLJtskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt; och soto utom det att Boktryckaren Grahn enligt träffadt contract har både rättighet och skyldighet att trycka Ridderskapets och Adelns Protocoller vid innevarande Riksdag från början till slut, någon fördelning af samina Protocollers tryckning emellan flere Boktryckare i allt fall icke kän verkställas , hälst allesammans för närvarande äro m^d andra arbeten i ock för Riksdagen fullt sysselsatte; och den utvägen Herr Grefve von Schwerin föreslagit, att låta tryckningen af de redan tdlryggaiagde mänadernes Protocoller ske långsammare, eller må hända aldeles afstanna för att befordra tryckningen af Junii och de derefter följande Månadernes Protocoller, synts Utskottet betänkligt dels af den orsak, att ehuru några prenumeranter tilläfventyrs kunna vara af lika tanka med Herr Grefve von Schwerin i detta afseende, andra deremot lika troligt kunna finnas, hvilka häldre läsa debatterna i de ämnen , hvilka förevarit under den tid som skulle förbigås, och derföre anse sig mera belåtne att utbekomma Protocollerne i ett sammanhang och ej stympade, hvilket ock är deras ostridiga rätt, ifall fråga derom skulle uppstå; dels ock derföre, att med den vidlyftighet som discussiotierne i ett ämne ofta å Riddarhuset erhålla, den följd ovilkorligen måsta inträffa, au Protocolistryck^ Den 2.r> Junti t. in. 18S ningen,
Det på 6:le Hufvud-Titeln lill löneförhöjning för Länsmännen uppförda anslag, hafva Rikets Ständer ansett böra, lika med öfriga anslagssummor för Landt-Staterna, fördelas på de serskilda Länen, och derföre från Titeln uteslutit berörde rubrik. 4:o. Jordbruket, Handeln och Näringarne. a~) Anslaget till laga skiften i Skåne och Skaraborgs Län, samt på Öland. Med tillkännagivande, hurusom, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers, uti underdånig skrifvelse den 23 December 1840, gjorda anhållan om utredning, huru stor del af ofvanberörde anslag utgått och erfordrades serskildt till godtgörande af kostnaden för skiften vid Statens egendomar och serskildt till ulflyttningshjelp efter laga skiften, ulröndt blifvit, att några kostnader för skiften vid Statens egendomar icke blifvit detta anslag påförda, hvilket, likasom det för utflyllningshjelp i öfriga orter af Riket, utgått endast såsom bidrag till kostnaderna för utflyttningar i följd åf verkställda laga skiften, jemte det alt någon mindre del deraf äfven Jemnals såsom uppmuntran och ersättning för anlagda hägnader af sten samt infördt förbättradt brukningssätt af jorden, sedan skifte skett; har, vid sådant förhållande, E. K. M. äskat, att båda dessa anslag, det ena å 18,000 R:dr för laga skiften i Skåne m. m., och det andra å 28,000 R:dr för utflyttnings-hjelp efter laga skiften, måtte sammanföras under en titel, såsom ett gemensamt förslags-ai slag af 46,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer, med bifall härtill, uppfört sistnämnde summa under titel : "Utfljttningshjelp efter laga skiften, Förslags-anslag ’’ b') Anslaget till vägar och communicationer.
43 vånings anordning jemte samlingarnes inflyttning och uppställning beräknad till 45,065 R.dr 85 öre. För anordning och inredning af trapphuset, afsedl såväl för den samling af gipsafgjulningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulpturverk från äldsta tider till närvarande, hvilken, enligt komiterades af E. K. Maj:t gillade förslag, borde inköpas för en summa af 20,000 R:dr, som ock för de få gipser staten redan eger, är följande plan uppgjord: nedra veslibulen och trappuppgången till andra våningen komma att anordnas för gipsafgjulningar efter Egyptiska och Assyriska bildverk, vestibulen i andra våningen och trappuppgången lill den tredje för dylika afgjulningar efter Grekiska bildverk från den klassiska skulpluerns tidigare ålder, samt en stor trappsal med kolonner i öfra vestibulen, bestående af sex stora tvärfält, för gipsafgjutningar efter bildverk från grekiska plastikens blomningsperiod, från dess sednare tid och förfall under Romarne, från egentliga medeltiden samt från första och sista seklerna af nyare tiden. För hela denna avdelnings af byggnaden försättande i sådant skick, komiterade funnit denna afdelning böra erhålla, upplager kostnadslorslaget, utgifterna för gipssamlingens anskaffande deri inbegripna, eli belopp af 41,694 R:dr 46 öre. I kullarvånin gen afsedd för värmapparaten och bostäder samt utrymme för diverse förråder, komma 3 rum och kök på södra sidan att upplåtas åt portvaktaren. och tvenne i sydöstra hörnet innanför hvarandra belägna rum att anvisas åt tvenne eldare; varande kostnaden för denna vånings ordnande beräknad lill 1529 R:dr; och är i afseende å anordningen af byggnadens tomt ifrågasatt, att densamma skall stenläggas, planteras på östra och en del af norra sidan med låga buskvexter i grupper samt förses med trottoirer, quai och stängsel mot granntomterna, för en kostnad, enligt förslaget, uppgående till 95,657 R:dr 75 öre.
Betänkande af denna dag, hafva Utskotten i ett sammanhang utlåtit sig, rörande de ämnen af olika art, som innefattas uti den tili Utskotten remitterade 'Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal; samt att detta Betänkande, på anförde skäl och sätt, tillstyrkt, att penninge-biträden äfven hädanefter må till fullbordande af Götha Canal Betänkanden. aöy Canal anslås, till de summor, som före hvarje år, funnits vara erforderlige. Bland dessa för det vigtiga arbetets ändamålsenligaste utförande behöflige summor, hafva Utskotten dock ansett dem, som för verkställigheten af de tili detta årets arbetsplan hörande arbeten erfordras, eller de dertill, utöfver redan erhållne 3oo,ooo R:d. Banco, nödige 100,000 R:d. samma mynt, i och för de serskilde, i afseende derpå förekommande, omständigheter af särdeles beskaffenhet, förtjena en särskild ijppmärksamhet af Rikets Ständer; och hafva Utskotten på denna grund ej tvekat, att detta anslags behöflighet och tillstyrkandet af dess beviljande, genom detta , från det hufvudsakliga Betänkandet skiljda, utlåtande, vördsamligen framställa ; heldst som Utskotten ej kunna anse beslutet , rörande denna afsöndrade del af ärendet, hafva ett så oskiljaktigt sammanhang med det, rörande de öfrige delarne, att dessa beslut nödvändigt måste blifva det ena af det andra beroende.
På den korta tiden som redan gått sedan säsongens böijan ha vi hunnit med två: » Ett löfte » af Ernst Lundquist och » Pyramus och Thisbe » af forfattarfirman Ernst Ahlgren och Axel Lundegård, men svårligen kan något-dera stycket sägas rikta den svenska literaturen, allra minst det sistnämda, och det ens näppeligen ur den optimistiska synpunkten af att vara nyttiga öfningar för de resp. forfattarne och gifvande löfte om något bättre. Hr Ernst Lundquists författareskap vidlådes icke sällas af ett drag af overklighet, af kammarkonstruktion, äfven om flers detaljer äro träffande och synbarligen stödja sig på verklighet * - iakttagelser. Men hufvudintrycket blir alltför ofta det antydda. » Ett löfte » sm akar i mycket hög grad af konstruktion och kan i det hänseendet mäta sig vid förfs. berättelse » Smink », utkommen för ett par år sedan. En detaljerad analys af » Ett löfte » torde inte vara skii här göra, utan nöjer jag mig med några antydningar ur mincet från premieren. Ena hufvudpersonen, en baron, har varit en massa år olyckligt och utan verklig kärlek gift, hans hustru, som plågat honom genom en obefogad svartsjuka, tar på dödsbädden af honom löftet att ej gifta om sig. Han blir tyvärr kär ock gifter om sig, men, såsom vi genast skola se, sker detta olyck-ligtvis för honom inom två år efter hustruns död. Den företa hustruns minne är honom rent af förhatligt, hvilket han visarpå mångahanda sätt, stoppar hennes porträtt undan på vinden etc., men ändå går han och gör sig samvetskval öfver löftesbrottet, tillbringar, fastän nygift, långa stunder midt 1 vintern på hennes graf, blir klen till själ och kropp, frånstötande mot den nya hustrun, tänker resa bort från alla och alltsammans, men till sist, f. a. riktigt försona sitt brott, skickar han betjenten efter morfinflaskan, Bom således kanske förvaras i betjentkamma * ren, och synes betänkt på sjelfmord, som lyckligtvis ej med-hinnes.
Om deremot det stadgades: att blott skillnaden i det pris, som af BancoFullmägtige vid hvarje Bruksårs början bestämmes, skulle jemte upplupen ränta erläggas, vore denna olägenhet helt och hållet afhjelpt. I anledning häraf, får jag föreslå: 1:0 Att på våg inkomne metaller och manufacturer som åtnjuta beläningsrätt, må under loppet af hela året kunna belänas, emot den af Ständerne fastställde ränta. 2:0 Att dessa lån kunna blifva stående, med villkor, att vid hvarje Bruks års förlopp, den upplupne räntan betalas, och ny vågattest, jemte revers inlemnas; samt, i händelse BancoFullmägtigeskulle minska lånebeloppet,' bör differencen på gamla och nya summan genast eriäggas. Funno deremot BancoFullmäg^ Den 3 Martil. tige att den kunde höjas, bör denna förmån af Bruksägaren kunna begagnas. Då detta förslag kan komma att få gemenskap med den allmänna finance regleringen, Sär jag vördsammast anhålla, att detsamma, så väl till Staissom BancoUtskotten remitteras, ocb de andre RiksStåndea med. delas» ’ N:o 38- Herr von Wahrendorff, Martin'. På en tid då allmänna rösten påkallar frihet i Handel och Näringar, vågar jag vördsammast fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid ett ämne, sorn med d ana fråga står i närmaste samband} jag menar: vidsträcktare frihet tor personer. Jag vågar tro, att våra närvarande passförfattningar, i anseende till utlänningar, i betydlig mån, strida emot landets commercieila fördelar, utom det att de ej stå i harmoni med andan af vår Constitution och medt Nationens lynne. Det är allmänt bekant att utlänningar, som önska inträde i Riket, böra vara försedde med Hans Excellence Stats-Ministerns för utrikes ärendernes pass.
En dylik inrättnings begagnande är ofta beroende på modet såsom man ser förhållande vara på rikets vestra kust. Det ena året besökes den badorten, det andra åter en annan, utan att man med säkerhet vet, om någondera har behållning på rörelsen och för de kostnader, som derpå användas. Men äfven om man förutsätter, att badinrättningen i Norrtelje stad skulle fortfarande åtnjuta förtroende, månne det är sä säkert, att staden i längden vinner derpå? Följden af hvarje badinrättning är, att till stället dragas en mängd främmande och deribland åtskilliga sysslolösa personer t. ex. badgästernas betjenter, som måste vara friska för att kunna behörigen sköta de illamående, hvilka behöfva iakttaga brunsdiet. Månne icke följden af dylika besök vid badorterna vanligen är ett ökadt antal oäkta barn? Om så skulle blifva händelsen för Norrtelje, har staden icke skäl, att söka ökad tillgång för sina fattigvårdskostnaders bestridande ? R. St. skulle således visa en ovanlig njugghet emot staden, om de uti förevar, fall säga nej, då de eljest säga ja. Jag tillhör icke dem, hvilka anse R. St. handla klokt, om de visa sig karga emot våra småstäder. Det är en olyc ka för riket, att vi hafva så få städer af någon betydenhet. Detta hindrar afsättningen inom landet och vållar den tröghet i rörelsen inom de landskap, hvarest hon icke lifvas af någon större stad. Den frikostighet Ii. St. kunna visa de små städerna, och hvilken på ett eller annat sätt kan föranleda till deras uphjelpande, böra 15. St., enligt min åsigt, icke spara. På grund af alla dessa skäl tillstyrker jag R. o. Ad. att återremittera betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Vid öfvervägande af hvad så väl Utsk:s betänk, innehåller, som äfven hvad i de afgifne reservationerne blifvit andragit, jemte de för och emot dana-arfvets öfverlåtande till Norrtelje stad, för lättande af dess fattigvårdskostnad, vid detta tillfälle afgifne yttranden, önskar jag få sluta mig till dem, som anse berörde öfverlåtelse skäligen böra äga rum.
Men du kan tro att der blef en förtjusning hvar gång jag kom Jag försökte ibland att berätta dem sagor, men det förstodo de sig inte på, jag tror också att jag försökte lära dem en smula geografi, men det gick inte bättre. Och jag – som sjelf var alldeles tokig i kakor – jag kunde sitta och se dem sluka fasters präktiga kaffebröd och sjelf slicka mig om munnen». Hon skrattade så att tårarne kommo henne i ögonen. – »Och det fast de troligtvis inte kunde känna någon synnerlig skilnad på det och den mjölblandning, som vår bybagare hedrade med benämningen hvetebröd! Till på köpet inbillade jag mig att jag gjorde de der ungarne en tjenst med det. Jag njöt naturligtvis. Ja, vet du, till råga på allt umgicks jag också med den tanken att jag skulle kamma dem. Men den kom lyckligtvis aldrig till utförande. Jo, jo!» Hon var synbarligen ytterst belåten med sin drastiska framställning. »Usch hvad du har för en vana att håna allt!» »Bara att se det från den lustiga sidan; den tragiska ligger nu en gång inte för mig.» »Det afundas jag dig. När allt kommer omkring är det bestämdt det som gör dig så tilldragande.» »Tilldragande? Tio mot ett att du lärt det ordet i en roman!» »Fy hvad du är stygg.» »Jag har ju aldrig påstått annat; det är ju du sjelf som velat öfverbevisa mig om motsatsen.» Selma skrattade, och Elvira vände sig bort för att dölja hur hon fick tårar i ögonen. »Elvira!» »Ja, du tror liksom Richard att man kan skämta bort allting så fort det rör mig.» »Det rörde ju inte dig, utan mig. Dessutom var det ju du sjelf som inte ville tala om hvad du var ledsen för, och så tyckte jag det var bäst att tala om annat.» Elvira satte sig vid toilettbordet och stödde hufvudet i händerna. »Richard är sig inte lik, som han var det första året; det är himmelsvid skilnad. Du kan inte tro hvad vi voro lyckliga! Han bröt med alla sina kamrater, och vi voro inte åtskils en enda dag. Men sedan lillen kom, blef det helt annat. Jag har ibland trott att det var honom han inte tyckte om.
Så snart Herrar Fullmäktige aflutat om upptagandet af det lån i Silfver , motsvarande 2 millioner i Svenskt specie, hvarom serskilde föreskrifter blifvit meddelade j kungöras allmänneligen, så tidigt som möjligt, de terminer, inom hvilka jordegare på Landet och i Städerne böra hafva ingifvit deras lånehandlingar till Riksgälds Contoret, antingen directe eller genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, de, sorn lemna ny inteckning, i originaler, men de, hvil ka söka öfverflyttning af redan intecknade skulder, uti bestyrkte af skrifter, jemte de handlingar och bevis, som RiksgäldsContorets Fullmägtige anse nödige, för att Verket må kunna i förre innehafvarens inteckningsrätt inträda. Éhdast sådan jordegendom på Landet och inom Städernes områden, hvilken såsom säkerhet för Bancolån är antagelig, får > af RiksgäldsContoret belånas, och de handlingar samt bevis, som för Bancolån efter senaste författningar erfordras, Den 5 Mars f. m. 265 böra presteras, men för öfrigt, till undvikande af ny kostnad för lantagarne, ali möjelig med RiksgäldsContorets fullkomliga säkerhet förenlig lättnad beredas för läns öfverflyttande pä redan varande inteckningar. Herr von Hartmansdorff, August: I öfverensstämmelse med min reservation, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på olämplighelen deraf, att göra Konungens Befallningshafvande till Commissionairer för enskilda lånesökande, och att sålunda göra en helt och hållet enskild sak till embetspligt för Kronans Embetsman. Jag tillstyrker derföre, att de i denna punkt förekommande ord: antingen directe eller genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, må uteslutas. Herr Rosenblad, Bernhard: Hvad Herr von Hartmansdorff^ anmärkning beträffar, skall jag ej yttra mig derom, emedan jag tillstår, att jag ej är i tillfälle bedömma, huruvida låneansökningarne kunna gå genom Konungens Befallningshafvande, eller icke.