Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras antal var i forntiden ej större, då man, efter Konung Gustaf Adolphs Stads - Den 5 Maj. 75 JLag, vädjade fr an Rätten ute ä Torgeno, som svajade mot nuvarande Kämnärs-Rätten, till Rätten, inne a Rådst uj vane. och fran denna till Konungen. När Hof-Rätten blir. Första öfver Domstol , bör hvarken i de större eller i de mindre Städer mera än ett slags Under-Domstol finnas; utan om Stadens vidd och Folkmängd skulle göra en enda sådan Stads.Rätt otillräcklig, kunna districterna. fördelas på flera divisioner. De grundbegrepp, fran hvilka man utgått vid framställningen af förevarande Förslag, fordra hos Domstolarne icke blott en, så vidt möjligt är , oafbruten verksamhet , utan ock en tillgänglighet, som icke försvåras af för stora afstånd från de rättsökandes hemvist. Man har således icke gjort nog, om man sörjt endast för den förra af desea fordringar, eller Domstolarnes verksamhet ; man måste äfven söka uppfylla den sednare , eller att parter ej må, genom Domstolarnes aflägsenhet, hindras i fullföljden af sin rätt Det är derföre, som man ansett nödigt, att Tingsplatsen för hvarje Domsaga å landet vore belägen någorlunda i dess medelpunkt ; men för ernåendet af ändamålet i det hela , skulle likväl Förslaget icke vara till fullständighetgenomfördt, om, sedan jLagmans-Rätten å landet och andra Domstolen i Städerna blifvit indragne, Öfversätter ej funnos på flera än tvänne ställen i Riket. Öfver-Rätten har till föremål, att hålla tillsyn öfver Lagskipningen vid de inom dess Domkrets - 76 Den 5 Maj. krets varande Under-Rätter, och att skyndsamt rätta de felaktiga åtgärder , som kunna öfverkla. gas. Men tillsynen måste vara skarpare eller svagare , i mon af dess större eller mindre utsträckning ; och rättelserna meddelas eller uteblifva , allt efter som tillfället för den lidande, att deni påkalla , är lättare eller svårare att begagna.
Mig synes, alt frågan endast bör blifva att för detta departement få ett generelt namn, och om det icke anses tillräckligt att helt enkelt kalla det Ecclesiastik-departementet, skulle jag tro, att man åtminstone ej bör gå längre, än att kalla det Ecclesiastikoch Undervisnings-departementet. Hr von Troil: Jag instämmer i hufvudsaken med deu siste talaren, men tror likväl, att redactionen bör blifva följande: en för Kyrkooch Undervisnings-departementet. Hvad tryckfriheten angår, har R. o. Ad. ännu icke beslutat HofCancellex-ens borttagande, och ehuru jag hoppas, att detta embete blir borttaget, anser jag det icke vara rätta stället att nu ingå i discussion derom; hvadan det icke heller här kan bestämmas, till hvilket departement uppsigten öfver tryckfriheten skall höra. Hr Lefre'n: Om den motionär, som tillvägabragte förmiddagens beslut, nu vore tillstädes, skulle jag vilja fästa hans uppmärksamhet på olägenheterna af detta beslut; ty här blifver det alldeles nödvändigt att ingå i speciella bestämmelser, så framt icke helsö- och fattigvården skola blifvai helt - t Den 6 Octo ber e. m. helt och hållet uteslutna. Motionären synes också sjelf hafva frångått sin princip, då han instämt i hvad Hr Stuart här velat hafva inryckt, ang:de tryckfriheten. Gr. Frölich: Jag anser detta departement böra helt enkelt heta Ecclesiastikdepartementet, icke Kvrkodepartementet, på det ingen förblandning må äga rum med det departement, som har befattning med kyrkohemmanet i Riket, helst vi förut haft icke särdeles prisvärda exempel på en slik sammanblandning; men deremot tror jag, att man hvarken bör tala om undervisningsväsendet eller tryckfriheten, hvilket sednare jag isynnerhet anser olämpligt. Hr Stuart: R. o. Ad. har på f. m. beslutat, att endast de allm. föremålen för hvarje departement här skulle bestämmas, och i full conserjuens dermed har jag föreslagit, att det nu ifrågavarande departementet måtte blifva för kyrkooch undervisningsväsendet.
Dessa vattendrag hafva emellertid under seklernas lopp blifvit uppgrundade och vattnet har till en del dragit sig tillbaka för att lemna den lösare och brukbara jorden tillgänglig för menniskorna, hvilken landvinning blifvit lagd under plogen och nu utgör den s. k. odalåkern ; derinvid äro menniskoboningarne uppförda, men vattendragen linnas ännu qvar och stiga ännu höst och vår öfver sina bräddar, och, åtminstone den sednare årstiden, fördränka eller skada 9,000 tunnland mark, som, till följd deraf, icke kan lemna annan afkastning än en ringa skörd af kraftlöst sidvallshö, mestadels starr. Öfver dessa vidsträckta marker har menniskan icke blifvit herre. Dom - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Domstolarnes arkiver upplysa att man redan 1686 på rättegångsväg sökte vinna befrielse från omnämnde olägenhet; rättegångar hafva sedan med korta mellanskof bedrifvits, utan alt det ringaste för sjelfva saken kunnat uträttas. Först för en kortare tid sedan beslöto jordegarne att genom eniga sträfvanden söka vinna, hvad som under split och tvist omöjligen kunde åstadkommas. Fullständiga undersökningar äro nu verkställda; — de vattenskadade markerna hafva blifvit uppmätta och plan för arbetet uppgjord jemte kostnadsförslag, som slutar med 245,085 Riksdaler Riksmynt. Alla dessa handlingar hafva blifvit till Kongl. Majit framburna och, efter skedd granskning af vederbörande myndigheter, befunnits så fullständiga, att Kongl. Majit genom nådig Proposition, som redan blifvit till Rikets nu församlade Ständer öfverlemnad, föreslagit att som lån måtte, till företagets befrämjande, anslås 157,500 Riksdaler Riksmynt.
Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn ä förmyndares förvaltning af omyndiges egendom, stadgar nemligen dels i 3:dje §, att förmyndare skall vid sin redogörelse foga uppgift å den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar äro utsatte, — hvilket innebär, väl icke en befallning, men dock en önskan att säkerhet må finnas — dels ock i 5:te §, att kontrolleringsmännen skola påkalla Rättens åtgärd, derest de anse nödigt att förmyndaren lemna)1 inteckning eller annan säkerhet för hos honom innestående medel; hvilket sednare stadgande* — om det ock står i föga harmoni med gällande Intecknings-förordning och följaktligen torde sakna praktisk betydelse, — dock uttalar den princip att. förmyndaren, i afseende ä berörda medel, är att anse såsom gäldenär, och ej endast såsom förvaltare. Något men af att till positiv lag upphöja denna, af lagstiftaren sålunda redan önskningsvis uttalade princip, kan jag icke upptäcka. Ingen kan lida deraf, mer än förmyndaren, Men icke heller han lider i sin rätt, utan endast i »lissbro - 60 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 31. ket af sin rätt, såvidt det annars är ovedersägligt, att lians rätt inskränker sig till full godtgörelse för kostnad och möda, och att följaktligen hvarje anspråk pä annan vinst är obehörigt, så snart det ej låter förena sig med de garantier, som böra omhägna barnaarfvet. På grund af hvad jag nu haft äran anföra föreslår jag vördsamt. att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att hvad i 22 kap. 4 § Arfda-balken stadgas om förmyndares skyldighet i afseende å omyndiges redbara penningar måtte i ofvanberörde syftning kompletteras sålunda, att nämnde t; gifves följande förändrade lydelse: ”De lösören, som omyndig ej sjelf behöfver, böra till hans nytta föryttras,men ej må förmyndare sjelf handla till sig något af den omyndiges gods, löst eller fast.
En tidpunkt, då ett volkanlikt utbrott, skakande hela Europa i dess grundvalar och beledsagadt af sådana ytterliga prisnedsätlningar å alla varor, som åtföljde 1848 års hvälfningar, är snart sagdt hvarje ögonblick att befara; — en dylik tidpunkt kan åtminstone icke synas mig egnad för utförande af stora och djupt ingripande förändringar i tulloch handelslagstiftningen, — här icke mera än annorstädes. Utan farhåga att af någon sansad och opartiskt tänkande motsägas, vågar jag, i betraktande af alla omständigheter, till och med hålla före, att närvarande tidpunkt är för sådane förändringar ännu mindre lämplig, än året 1848. I öfverensstämmelse med de flera inom åtskilliga riksstånd vid riksmötets början väckta motioner, vidblifver jag derföre den tanken, för hvilken jag ofvanföre i korthet redogjort, att Rikets Ständer nu böra lemna tulltaxan i det väsendtligaste oförändrad, och att åt regeringen, hvars framåtgående, reformerande grundsatser i tull-lagstiftningen hafva blifvit för tydligt ådagalagda för att kunna nekas, tillitsfullt bör öfverlemnas, att intill niisla riksdag vidtaga de större eller mindre ändringar, som den politiska ställningen kan medgifva och verldsbandelns förhållanden göra rådliga och för vårt land nyttiga, hvartill regeringen utan Rikets Ständers medverkan också eger full myndighet genom dess grundlagsenliga rätt att nedsätta afgifter och upphäfva utoch införselslörbud. Men, oberoende af alla sådane från den yttre politiska ställningen och kommerciella förhållanden bemtade skäl, anser jag mig äfven böra vidhålla min nyss yttrade tanke, till följd af det sätt, hvarpå Utskottets majoritet gått till väga vid uppgörandet af . dess tulltaxeförslag. Oaktadt en otvetydigt röjd håg att nedsätta införselstullarne, som också i åtskilliga fall blifvit verkliggjord, har dock
147. — vid val af Kommitterade till Tryckfrihetens vård: II. 148. — vid val af Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och hans Suppleant: II. 156; V. 552. Protokolls-förande i Riddarhus-Sekreterarens ställe: V. 663. - Q-R - 151 Provincial-läkare, i anledning af väckt motion om bestämmelser rörande ersättning åt dem för sjukbesök: B. II. 61, 91, A. 91. Provins-banker, i anledning af väckt motion om inrättande af sedelutgifvande sådana: B. IV. 273, 361; V. 37, A. 37. Pukaviks-fjorden i Blekinge län, i anledning af väckt motion angående förändrade föreskrifter i afseende å lax-fisket derstädes: B. I. 526; II. 39, 44, A. 44. Q. Qvanten, Emil, dess yttrande: V. 190. Qvarstadsoch utinätnings-beslut, med äterlemnade af motion, angående rättighet att i lagsökningsmål vända sig till domaren i orten, hvilken skulle, lika som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ega meddela dylika beslut: B. I. Qvittning af rättegångs-kostnad, i anledning af väckt motiom om förändrad bestämmelse i afseende derpå: B. II. 612, 620; pi. 177, A. 177. R. Raab, Friherre August Theodor, dess yttrande: I. 446. Kamsele socken, om beviljande af ett anslag å 76,250 Riksdaler för väganläggning från nämnde socken till Tåsjö kyrka; motion af Herr Conrad Bleckert Fitinghoff: se Motioner. Kamsjö församling i Gefleborgs län, om beviljande af prostetunna för nämnde församling till Prosten i Helsinglands Vestra Ofra Kontrakt af Upsala Stift: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66 angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. Rappe, Friherre Axel Emil, dess yttranden: I. 439; V. 73.
Vi skola icke kränka er blygsamhet och uppriktigt erkänna, att hälften af titeln kommer från mig och den andra hälften från min man. » Jag är blott det förbindande ’ och ’ », sade den gamle herrn, med ett hemlighetsfullt leende. Det blef tyst. Pastorn bad om tillåtelse att tända sin pipa; sedan detta var gjordt, tömde han ett glas Tokayer i ett drag och böljade sin berättelse. Natten var kolmörk och himlen var betäckt af tjocka, ogenomträngliga moln. Naturen var som utdöd, endast den kalla höstvinden tjöt och klagade, som om den ville berätta oss hemska sägner. Det var en sådan natt, då hvar och en som sitter vid sin sköna brasa under hemmets tak med en känsla af halft medlidande halfb behag utbrister: stackars de, som skola vara ute i sådant väder! Det är nu tio år sedan, jag var på natten på väg frän Pest till Miskolcz. Jag hade mycket brådtom och måste resa med postvagn,då det derstädes ännu icke fans någon jemväg. Jag kunde icke uppskjuta resan en minut och beslöt derför att köra vidare under natten, oaktadt ingenting är mig s&amp; obehagligt som nattliga utflykter. Min medpassagerare var en treflig ung man, som genom aina lustiga infall och komiska anekdoter mycket bidrog att forkorta vägen. Visserligen fick jag i följd af hans prat icke sluta till ögonen men han höll mig skadeslös med sin präktiga tobak, hvare fina arom jag tycker mig känna ännu i denna stund. Vi gjorde halt vid sista skjutsstationen och bytte om hästar. Värden serverade oss n&amp;gra flaskor somlovin, om han också knotade öfver att ha blifvit störd i sin sömn. Emellertid hade mörkret blifvit så ogenomträngligt, att endast postiljonens försäkran, att han kände vägen på sina fem fingrar förmådde oss att lemna stationen och fortsätta resan. Vi hade kört ungefar en halftimma, då vi märkte, att kusken höll inne hästarna. Samtidigt hörde vi en klagande qviolig röst och deremellan högljudda svordomar. Plötsligt kastades vi ur vagnen och lågo alla på marken.
Men hvad långitvaren fordrar, det måste låntagaren betala, om han är angelägnare om undsättnin - 100 Den 7 April f. ni'. geni än den förra att lemna den. Ränta odh amortissement måste naturligtvis tagas af Folkets gemensamma bidrag och tillgångar, vare sig omedelbarligen eller genom Bankens operationer erhållne. Första afdelningens frågor tyckas syfta på svar, tjenliga att stärka Statscrediten, men des*j sa 3:ne torde kunna anses mot verka ett så ange-i lägit mål. Jag förkastar ingalunda StatslåneSy* stemet om det nödvändigt måste ålitasj tvä 11— om är det i allo att föredraga Statsskuldens utbredande i formen af representativt mynt; -» men med uppmärksamhet huru andre länder tillämpa detta systeme, exempelvis det af Herr Friherre Björnstjerna med så mycket bifall citerade Engelska, finna vi huru omsorgsfullt man för närvarande i England tillväga-; går, för att göra successiv afbetalning på Stats4 skulden j men icke att den under Fredstiden föröka. Der finner man angelägenheten att insamla nya krafter och medel till creditens stärkande för den kommande tiden. Förenämn-i de 3:ne frågor föranleda emedlertid till någre andre: såsom desse; vore det icke nyttigast om Staten kunde undgå upptaga lån ? om detta icke kan ske, är det då icke angeläget att de inskränkas till det oundgängeligaste 'i Är det möjligt att förvänta inhemskt lån; det vill säga lån i BancoSedlar, utan att desse EancoSedlar först skulle från annat användande-upphämtas, forså vidt de icke finnas liggande ofrugtbara? (att de alltså i förra fallet Den 7 April ■/, ni: mäste komma att nå-i;on annorstädes saknas,’ under det de öfverflyttades i Statslånen, är naturligt.)
Desta öfwerffott, wid sista Riksdag ej päräknade, hafwa icke allenast lemnat tillgäng för bestridande af ätffilliga manligen ä desamma mgäende utgifter, man ock för Riksgälds-Comoret beredt en oförmodad inkomst af 1,515,013 R:dr 44 ff. 7 r:st, som under den sedan Riksdagen förflutna tiden blifwir ifrän Statswerket till RiksgäldsComoret lefvererade, enligt afflutade Rikshufwudböcker för ären 1833 till och med 1837, och efter afdrag af en mindre betydlig brist 1836. 6i De kill siffran ännu outredda öfwerffott, som utan twifwel upsla för arén 1838 och 1839, bilda en ytterligare odisponerad tillgäng för allmänna utgifter. Hwad särskildt beträffar Tullinkomsterne, hwilkas bruttobelopp wid sista Statsregleringen uptogs till 2,950,000 Riksdaler/ sä har detsamma utgjort: för är 1836 3,185,636 N:dr 20 sk. 4 r:st. „ „ 1837 .. 3,605,305 — 36 — 3 — „ „ 1838 3,987,174 4 — och kan beräknas för är 1839 lill omkring Rikshufwudböckerna ädagalägga för öfrigt fortfarande det förhällande att, ehuru blott en del af statsinkomsterna under skatte-äret upbäras och inflyta, statsutgifterna för samma är likwäl kunna, utan beswärliga och kostsamma anticipationer bestridas förmedelst reserverade behällningar frän föregäende är. I afseende pä upbörden af statsinkomsterne samt förenkling och fullkomnande af redowisningswerket, äro sedan sista Riksdag ätffilliga ätgärder af Kongl. Mast widtagne.
Den yrkade ytterligare föreskriften blefwe för Konungen mä hända ett o» lämpligt band, och skulle derigenom medföra ett flagg förbud för hwarje Ofrälse Stais Råd akt emottaga Adelskap , hwarö tilldelande jämlikt Regerings-Formens Z? §. bör wera en belöning för utmärkta försten ster. Widare wägar Utskottet tro, hwad erfarenheten hittills besannat, ark ofrälse födde Militairer, sällan hinna tili den tjenstegrad, som torde fordras för beklädandet af dctza Ri, kers Höga Embeten, utan att redan haswa blifwit adlade. För öfrigt lära Staudsftdeerna, fä litet möjligt är, böra underhållas genom distinktioner, helgade af sjrlfwa Grundlagen, hwilken twärtom öfwer alr asyftar skicklighetens och sällsynta personliga egenskapers företrädes-rälk. 2:0 Att r 12 §. kunde tilläggas att Stats, Secreterare» för Handelsoch Linance ören, verne bör af Lonrmgen tillkallas i frågor angående Tractater med utländske Magter, hwari Swensta Handels Interestel inlöper. Sädant ligger tydligen i sakens natur, såsom hörande till denna Stats, Secreterares föredragningsdetaille, och synes ej fordra ett uttryckligt stadgande. Det torde wara nog att de nödige banden finnas i Sms-Författningen. Utstottek anser dem ej blifwa starkare derigenom att de altid göras märkbara. Z.o Att da i zo §. nänmas Lonsistoriella pastorat säsom de där försäkras »nr sin rval - Den 21 December. 14Z7 rvalrärts bibehållande, i sammanhang dermed borde tilläggas: likasom de Församlingar, hwilka haswa ju» pl«temsnäi eller där ju» pstronsius äger rum. Hwad jas ksrronsius beträffar, behöswes ej därä nägon särskild stadfästelse, emedan denna rätt är i Regerings,Formens 114 §., jämte öfrige privilegier ät innehaswaren försäkrad.
Häraf hände, att på 314 Den 20 Juli f. m. en gäng en slör massa jernvågs-aktier blefvo ali lillgå på börsen; och deruti, mine Hrr, sen j en lätt färklaring öfver huru det är möjligt att, under det alla de 50 större jernvägarne i England i medeltal gifva 6| proc. deras aktier på börsen likväl slodo endast till 50 proc. Man liar svårt att förklara för sig della förhållande, men att sä är, är ett factum, föranledi af en mängd sammanstötande omständigheter; och det vore allt för orättvist alt tillskrifva jernvägarne ensamne orsaken dertill. Hvad nu beträffar jeruvägarnes inverkan här liksom i andra länder, så må man förlåta mig om jag säger alt, vare sig man betraktar den ur politisk eller ekonomisk synpunkt, det är omöjligt att föreställa sig, det en inslution, som är med lika mycken acclamation anlagen uti det demokratiska Amerika, sorn i det autokratiska Österrike, eller Ryssland, eller Preussen, kan vara politiskt oriktig; eller att de många millioner menuiskor, som finnas i det öfriga Europa, skulle årligen öka antalet af sine jernvägar, om det vore financielt elier nationell origtigt. Det existerar en alldeles för stor olikhet emellan de länder, som af jernvägarne genomkorsas, för att. en sådan förutsättning skulle kunna äga någon trovärdighet. Således äfven om jag ej skulle anföra något annat bevis, tror jag blott i anledn. häraf, att det är räll och bra, all införa jernvägar här i Sverige; ty en erfarenhet hemtad från så många och olika håll, kan ej vara annat än riklig. Men jag tror derjemte, att jernvägars anläggning här i Sverige skall långt ifrån, att, som man påstår, vara skadlig för vår nationalitet, och vår moralitet, tvertom befordra båda delarne. Vår befolkning, mine Hrr, är Gud nå’s ej sådan att vi behöfva frukta öfverbefolkning ännu på mångfaldiga år. Hafva vi någon olycka, består den sannerligen deruti, alt vi äro för mycket spridda, så att vi ej i behofvets stund kunna lemna hvarandra den ömsesidiga hjelp, som är af nöden.
Att här varit fråga om ett anslag i form af afskrifning, förändrar, såsom lätteligen torde inses, icke i ringaste mån förhållandet; ty afskrifvandet af ett lån är i sjelfva verket icke annat, än Den 5 December. lil ali förvandla lånet lill eli direct anslag. Alt R. S(:s skrifvelse af d. 23 Febr. 1835 afselt Comm.collegii och handelssocieteternes hörande i frågor om anslag å Hand.- o. Sjöf.fonden, har sin fulla riktighet, men K. M. behagade, i anledn. af denna skrifvelse, pä salt dess nåd. kungör, af d. 19 Aug. 1S35 utvisar, besluta, att Comm.coll. och handelssocielerne i Rikets större handelsoch stapelstäder skulle höras endast i de fall, der K. M. kunde pröfva nödigt att deras utlåt, inhemta. Uti ifrågavar. fall var från dessa myndigheters sida icke något att upplysa. En remiss skulle således varit utan allt ändamål, och kunde följaktligen icke komma i fråga. Jag ber för öfrigt att härvid få erinra, att den åberopade regeringsåtgärden af d. 19 Aug. 1835 passerat 1840 års Const.- Ulsk. utan känd anmärkn. Hufvudskälel för Const.Ulsk:s anmärkn. synes vara hemtadt från den omständighet, att man för ersättning af lånet icke hållit sig till ledamöterne af f. d. Direct. öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet. För mig är det alldeles ofattligt, huru det på verkligt allvar kunnat komma i fråga, att ledamöterne i en Direct., som K. M. tillförordnat — ty, märken väl, mine Hrr, att här icke var fråga om något contract med enskild Corporation — att, säger jag, ledamöterne af en sådan Direct. skulle kunna tillförbindas alt med enskilda tillgångar ersätta ett till den förvaltade fondens förstärkning af K.
Med en sådan rättighet bör Stats-kontoret icke heller råka i förlägenhet för utbetalningen af de följande två årens förskott, hvilkas belopp för öfrigt ej kunna komma att i någon betydlig mån öfverstiga den förskotts-summa, som för innevarande år beräknats, om, såsom Utskottet lämpligt synes, Rikets Ständer tillåta, att de besparingar å de anvisade medlen, som under ett år uppkomma, må få ett följande år för ändamålet användas. Utskottet föreslår alltså, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj* täcktes bemyndiga Kongl. Stats-kontoret att under de tre år, den nya stats-regleringen omfattar, af under händer varande medel förskottsvis utbetala de belopp, som under dessa år blifva af Kongl. Majit anvisade utaf de vid innevarande riksdag, till utgående af den personliga skydds-afgiften, anslagne medel för folkundervisningens befrämjande, emot rättighet förStats-kontoret att efter hvarje år, sedan bevillningen till Riksgälds-kontoret influtit, eller ock förr, om sådant finnes behöfligt, derifrån erhålla godtgörelse för de förskjutne medlen, äfvensom att Rikets Ständer dessutom må medgifva, att de besparingar å de anslagne medlen, som under ett år uppkomma, må få ett följande år för ändamålet användas. Stockholm den 11 Februari 1858. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1858. Ståls-Utskottets Memorial Jtä 267. ( JVs 267. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1858, kl. 12 m.
Efter alt vidare hafva skildrat bristerna i qvinnans nuvarande uppfostran och uttalat behofvet af en genomgripande reform i densamma, har motionären ansett denna böra tillvägabringas genom inrättandet af offentliga skolor för flickor på flere ställen i riket eller, då sådant måhända skulle medföra för stora kostnader, af en normalskola i Stockholm, hvarest tillika skickliga lärarinnor kunde bildas. Nyttan af en sådan anstalt skulle, enligt motionärens mening, vara, att denna skola kunde arbeta utan afseende på större eller mindre ekonomisk vinst och således uteslutande hafva till föremål qvinnans sanna bildning; att böcker, lämpliga för qvinnans uppfattning och för ändamålet med hennes undervisning, kunde utarbetas samt der prölvas och godkännas; att lärarinnor kunde bildas, om hvilkas skicklighet och insigler man vore förvissad, och alt denna skola kunde vara ett mönster, hvarefter enskilda läroanstalter borde ordnas, hvarförutan motionären föreställt sig, att skolan skulle så organiseras, att dess styrelse handhafves utaf en af Kongl. Majit i Nåder utnämnd Direktion, uti hvilken äfven fruntimmer kunde finnas; alt den bokliga undervisningen bestrides af lärare, men ledningen af fruntimmers-arbelen öfverlämnäs ät lärarinnor och alt prof aflägges och betyg utdelas åt behörigen examinerade lärarinnor. Motionären har på grund häraf föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 6,000 R:dr Runt för inrättande i Slockholm af en normalskola för flickor och derjemte besluta, att hädanefter ingen qvinna må öppna någon läroanstalt eller betjena vid enskild undervisning, som icke blifvit behörigen examinerad och godkänd, samt att hvarje enskild läroanstalt för unga flickor skall stå under närmaste skolstyrelses speciela tillsyn. Utskottet vill icke förneka vigten och gagneligheten af en sådan skola, som den föreslagna, der jemväl lärarinnor skulle bildas och erhålla kännedom om undervisningsmethoderna i de ämnen, hvilka tillhöra en grundlig uppfostran.