Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt antaga motsatsen, anser jag vara en verklig orättvisa mot största delen af Husets medlemmar, emedan jag förmodar, alt knappt mer än eller -jldel deraf nu är tillstädes; hvarmed jag likväl ingalunda vill hafva sagt, att icke desse frånvar. ledamöter till en stor del kunnat saknas vid förut fattade vigliga beslut, som angått fäderneslandets större intresse; och den majoritet, som för närvar, verkar inom Riddarhuset, får jag göra den rälttvisa, att densamma, måhända missledd af någon befarad revolutionär tendens utom Riddarhuset, trott sig deremot böra uppställa en kraft, som jag beklagar att man af missförstånd så illa användt. Jag kan således icke annat än högeligen beklaga, att ett sådant uppträde inom delta Hus kunnat äga rum; och jag kallar föihållandet ett uppträde, emedan jag förnam att ledamöternes skraltmuskler voro mera salta i verksamhet, an någon allvarsam tanke på hvad här förehades. Gr. Frölich: Jag instämmer desto hellre uti den åsigt, som den siste värde talaren syntes hafva, nemi. att min reservations afgående till StatsUtsk. jemte det justerade prot.utdr. måtte i detta ögonblick beslutas, som jag i samma reservation icke kunnat underlåta att, enl. min öfvertygelse och pligt såsom representant, söka lemna elt förslag till möjlig rättelse af det misstag, som jag ansett vara begånget, och att denna rättelse skulle af R. o. Ad. närmare pröfvas. Då jag tillika, i anseende till det verkligen svåra problemet att hitta på ett sätt att lösa frågan, sora kunde leda till ändamålet, funnit mig nödsakad alt förändra det först uppsatta skriftliga yttrandet till denna reservation, så alt detsamma, xiii det skick hvari del nu befinnes, icke kan läggas på bordet, så anhåller jag hos Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. att uti ett renskrifvet exemplar få öfverlemna det, för att till elt annat plenum blifva bordlagdt, hvar emellertid det justerade prot.utdr. jemväl loide få hvila. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Enligt allmänna valprincipen äger hvarje fullvuxen man, således hvarje proletär, eller för att tala mera i liberalismens stil, hvarje trashank rättighet alt välja!; och då följer deraf, alt den ena trashanken väljer den andra till elector, och denne åter en annan trashank lill representant. Detta är den gifna följden af allmänna val eller, såsom de vanligen i America kallas, universal suffrage. Så långt har ingen utom Gr. Frölich gått, ty både Borgareoch BondeStm hafva medgifvit en valcensus, ehuru låg den än må vara. Gr. Frölich citerade väl en annan auctoritet i detta afseende, men har deruti helt och hållet misstagit sig. Denna auctoritet har åtminstone i dess sista skrift, (Föreläsningar), som jag helt nyligen läst, icke, i likhet med Gr. Frölich, yrkat den allmänna valprincipens fördelning i 2:ne classer, de förmögna och de fattiga, utan yrkat det dubbla valsättet, medelst eleclo - 446 Den 9 Maj. rer, och har derigenom Irolt sig kunna förekomma alla de af honom sjelf insedda vådorna af den allmänna valrätten. Det af Gr. Frölich föreslagna tillägg afstyrker jag således i hög grad. Det har blifvit af en annan talare, jag menar Gr. Hamilton, yltradt, att R. o. Ad. genom en återreiniss möjligen skulle misstänkas att icke vilja alls någon representationsförändring. Hvad mig beträffar, så bör jag åtminstone vara fri från en sådan misstanke, då jag i 20 år stridt för en representationsförändring, och troligen brutit flera lansar derför, än någon annan man i Svea land. Föröfrigt torde hvar och en, som med opartiskhet genomgår de olika Ståndens beslut i denna fråga, erkänna, alt R. o. Ad. är det Stånd, som gjort mest för en representationsförändring, enär det verkligen har gjort uppoffringar för en sådan, då deremot de andra Stånden icke sökt annat än inkräktningar.
St:s ofvanberörde begäran , särdeles så länge den lägre krönöbetjeningen, länsmännen, hvilka egentligen skulle uppfylla landsfiscalernes tjenslepligter, icke voro försedde med de lönevillkor, attén större bildning och kunskapsgrad hos dem kunde fordras och föreskrifvas Och K. M. fann äfven sig icke kunna R. St:s begäran bifalla. Vid de påföljande 2tne riksdagarna inkommo R. St., i följd af hvad 3:ne Stånd beslöto , med förnyad önskan i ämnet, och utsträckte då denna önskan derhän, alt alla landsfiscalstjensterUa måtte vid nuvar. innehafvares afgång indragas ; anförande R. St. härvid bland annat de skäl, alt andre tjenlige personer antingen bland den lägre krönöbetjeningen eller andre personer kunde till actoraters utförande på Kronans väg - Den i Juli f. ni. •7 vägnar förordnas, somt den tillsyn och controll i afseende på författningarnas efterlefnad, landsfiscalerne ägt, ändamålsenligare af luonobetjeningen utöfvas. Då likväl enahanda skäl, som förut föranledt lill afslag å ifrågavar. förslag, ännu fortfore, ansåg jag, lika med Statsrådets ledamöter, mig böra afgifva enahanda und. tillstyrkande i frågan; och K. M. meddelade äfven deri enahanda beslut. Sådan är historiken af delta ärende. Jag bör för öfrigt härvid tillägga, att af hvad jag i de orter, der jag vistats eller som jag besökt, kunnat erfara, jag icke försport annan missbelåtenhet med ifrågavar. tjenstemän, än den vanliga vid andra dylika, som äro tillsatta att vaka öfver lag och rätt och beifra afsteg derifrån. Atskillige landshöfdingar, med hvilka jag i ämnet samtalat, hafva väl yttrat sig anse landsfiscalerna kunna umbäras, andre åter varit af alldeles motsatt lanke. Ensamt af R. St:s förnyade önskan i ämnet har jag icke funnit gilltigt skäl böra hemtas att frångå min opinion deri, än mindre att anse den alldeles felaktig, då, såsom ofvanberördt är, dels R.
Cederström föreslagit. Gr. Den 5 Mars e. m. 83 Gr. von Fersen, Hans: För min del Ian jag icke finna, huru återremiss kan äga rum på samma gång, som man bifaller, livad Utsk:n tillstyrkt, enär det ändamål, som med återremissen åsyftas, vinnes genom den Underrättelse, som uti prot.utdr. meddelas Utsk:n om It, o. Ad:s såväl som öfriga Ståndens beslut. En återremiss för det ändamål, som dermed åsyftas, kan jag icke finna förenligt med hvad som vanligtvis ägt rum, likasom jag icke heller kan finna, att E. o. Ad:s beslut i denna fråga skall hafva någonting så Öfvervägande, att Utskrn, utan erhållande återremiss, icke kunna veta, hvad de hafva att iakttaga. Frih. Cederström: Det till öfverläggning nu föredragna memor. är ett jemnkn:sbetänk. af Ståndens olika beslut, hvaruti voteidspropostr bort vara uppgjorda för den händelse, att icke så många Stånd, som erfordras till ett R. Sits beslut, förenade sig uti inbjudningarna, och är det af sådan anledn., som återremiss här bör ske, på sätt som vid en större föregående del af memor. blifvit iakttaget, derest icke underrättelse inkommer, att 2:ne Stånd utom It. o. Ad. godkänt redactionen, i hvilket fall återremiss icke kommer i fråga. Hr Hjärne: Jag kan visserligen icke bestrida, alt det later besynnerligt att på en gång bifalla, hvad Utsktn föreslagit och tillika begära återremiss af betänk.; men jag påstår, att Utsktn sjelfva gifvit anledn. till ett sådant förfarande, och då Gr. v. Fersen tillhörde majoriteten inom Utsk:n i detta afseende, hade jag icke af Hr Gr. väntat någon anmärkn. mot det sätt, hvarpå memor., till följd af utsk:smajoritetens åsigt, inom Stånden måste behandlas.
Ständers ofvanåberopade yttrandeJ skulle af Kongl. Maj:t och Kronan och ej såsom hittills skedt af G-ötheborgs Stad njuta Con-J tant inqvartering; Bestigande denne utgift efter den beräkningsgrund, sorn Stats-Utskottet i dess utlåtande öfver 3:dje Hufvud llituln föreslagit och Riksens Höglofl. Ständer äfven bifallit, till 5,622 R:dr 16 sk. Och, sorn nödige medel dertill 4 genom ett förhöjdt anslag unde£ 1726 Stais-Vtskottets Betänkandetl. nämnde Hufvud-Titul blifvit uppförde till Kongl. Majus Kådiga Disposition5 så återstår i denne del ingen vidare åtgärd, än att sådant hoti Kongl. Maj:t 1 underdånighet aninäles af Rik», sens Högloft. Ständer, i afseende på verkställigheten af Götheborgs Stads befriande från ifrågaVarande Inqvarterings utgörande: Hvilket Stats Utskottet till Riksens Höglofl. Ständer vördsamligen öfverletnnar. Stockholm den 28 Maji 1818. Riksens Höglofl. Si cinders Slats-Utskotfs Ut* lutande öfver gjorde anmärkningar vid Stats^Utskoltets Betänkande 3 angående Skånska Roleri agen. I följd af erhåll ne återrem tssSr fran Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördige PresteStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, uppå Stats-Utskottets, under den 24 sisth Aprill afgifne Betänkande, angående Skånska Roteringen, får Utskottet, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, nu afgifva förnyadt utlåtande i detta ämne. De inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar bestå egenteligen deruti t 1:0 Att de, sorn vid Roterings - Förrättningen icke varit närvarande och Extra-Roterings perxnanence bifallit, äfvensom de, för hvilka För.
Silfverbrand lidit vid upplärandet af Landshöfdingeresidens-bygqnaden i Luleå. (U. A.) Riksdagsfullmägtigen Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län har uti en inom Bonde-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 454), under förmälan att f. d. Kapitenen M. U. Silfverbrand, som vid entreprenadauktion år 1852 åtagit sig att för 26,930 Riksdaler Banko uppbygga landshöfdingeresidenset i Luleå, i anseende till inträffad prisstegring å såväl materialier som dagsverken, vid bvegnadens uppförande drabbats af en förlust af 17,729 R:dr 30 sk. 6 rst. nämnde mynt, hemställt, att bemälde Silfverbrand, jemte hans borgensmän, f. d. Handlanderne Carl Strömbäck, Carl Rönnbäck och Nils Gustaf Boström, måtte af Slaten erhålla godtgörelse för berörde förlust; men då ifrågavarande byggnadsföretag ej är annorlunda alt betrakta, än som hvar och en annan enskild spekulation, hvars fördelar, derest den utfallit lyckligt, ostridigt tillgodokommit entreprenören, hvilken sålunda äfven rättvisligen bör vidkännas de förluster, som genom felaktiga beräkningar eller af andra orsaker kunnat vid utförandet uppstå, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Josef Oscar Almqvists ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Ank. till Eip.-UUk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomlöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt. (U. A.) Uli en hos Borgare-Siandet väckt, lill Stals-Ulskottet remitterad motion (N:o 194) har Herr L. Dahlström erinrat, hurunsom, genom Kongl.
När ett sålunda beredt förslag lill ”stånden återkommer, då ega de magt att detsamma oförändradt eller med ”förändringar antaga eller ock alldeles förkasta,” skulle, vidkommande behandlingen af förslag till grundlagsändringar, erhålla ett nytt moment af den lydelse, det nu, sedan förslaget på riksdagen år 1815 vunnit kraft af lag, uti regeringsformen eger: och då uti denna nya redaktion intogs, att, så väl då ”Konstitulions-utskottet tillstyrker hvad en riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit,” som ”då Utskottet utlåter sig med tilleller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord proposition,” samma förfarande, sådant det der utvecklas och bestämmes, borde uti alla de förutsätta fallen iakttagas, så skulle, vid öfvervägande häraf, i förening med reglorna för lagtolkning och de uppgifna, här ofvan anförda, motiverna, hvilka ej heller Kons'itutions-Utsioltets Memorial, N:o ut. 3 göra någon skillnad i afseende å de två olika initiativerna för grundlags-ändringsförslag, och derest hår det 2:a mono. 56 § regeringsformen ensamt finge afses, det tyckas, sorn hade Utskottets mening varit, att ej mindre Kongl. Ma j:ts propositioner om grundlags-ändringar, än Konstitutions-ulskottets derom väckta förslag, borde på enahanda sätt behandlas. Likväl, hvarken den allmänna uppfattningen eller tillämpningen deraf blef emelleitid sådan.
man förutsäga, a t t publiken då skall ägna Där möta oss gumman Berfelt i Anna WahTekla Ahlander en entusiastisk hyllning lenbergs skådespel » Lönndörren », Frosine i för allt, hvad hon under sin tillryggalagda » Den girige », fru Ström i » Blommor i drifteaterbana skänkt af gedigen och frisk bänk », Nille i » Erasmus Montanus », fru konst och därjämte en uppriktig tillönskan, Lyders i » Guldkarossen », fröken Häger i a t t ännu många lifstyper måtte genom hen» Oegentligheter », fru Kanrowa i Turgenne taga gestalt på » de bräder, som föreställa jews lustspel » Arfskiftet », gumman Fadette världen. » i det föråldrade sensationsdramat » Syrsan », E R N S T HÖGMAN. den döfva gamla frun i Geijerstams » Svärfar » samt den ampra svärmodern i » Min sonhustru », många andra roller a t t förtiga. S Å N G E N S VÅR. Och nu, efter tjugufem års oafbruten verksamhet i Thalias TJÄNST, står fröken ris eder, toner, som vingat AHLANDER mer KONSTNÄRLIGT stark ÄN nå- vår känsla i unga å r! gonsin och med en sinnets spänstighet och I eder vår lifsfröjd klingat, friskhet, som om de många åldriga kvinnovår klagan vid vänners bår, skepnader, hon SKÄNKT lif och karaktär på hvad skärast vi drömt och dikta t scenen, föryngrat henne. I skönhetsskrud hafven skänkt, När man ser henne i hennes hem, hvars hvad bäst vi velat I biktat, ordnade och smakfulla prägel vittnar om, I tolkat hvad högst vi tänkt. a t t den talangfulla artisten äfven besitter husliga intressen, och man där hör henne tala, än om scenisk konst, än med värme Men aldrig makten hos eder och sakkännedom fördjupande sig i spörsså djupt och så fullt jag känt, mål af allmängiltig art, har man nyckeln som när i de ungas leder till hennes andliga friskhet gifven. Det äx jag stod, en sorglös student.
Af dessa hemman finnas ?.:ne upptagna såsom skattehemmanj nemligen Eskilstorp i Getinge socken , som i alla gamla Jordeböcker antecknas för krono, men 1723 köptes till skatte, och af hvars Jordeboksränta Kyrkan endast åtnjöt ett halft Lisp. smör, upptagit till 28 Öre S:mt, men Kronan 5 Daler 2 Öre efter Kronovärdi, hvaribland 2 Lisp. smör, — och Kulla i Frillesås' socken, gammalt skattej för hvilket i Jordeböckerne alldeles ingen ränta till Kyrkan antecknas, men 1 de äldre anmärkes: Kyrckan fritt en Diegne lycka. I Krono-columnen uppföras 155 hemman, af hvilka 1 brukades under Örmevalla Prestegård; 3 af Klockare; 1 var obefintligt; 2 öde; för 5 var städja erlagd till Kronan; för 5 till både Kronan och Kyrkan; för 1 var ingen städja erlagd; för 9 saknas anteckning, till hvem städjan var betald; och för alla de öfriga 128 finnes utsatt, antingen att den var erlagd till Kyrkan, eller att städjerätten tillhörde henne. (Under den allmänna benämningen Kyrkan inbegripes äfven Prester och Skolor, som till vissa hemman dels ensamt, dels gemensamt med Kyrkor, ägde städseli ätten ; för Carl Eriksons gård i Myrn i Fjärås socken bar genom misskrifning blifvit antecknadt, att smörräntan och städjerätten njuter Kronanhvilket skall vara Kyrkarij enligt så väl ordställningen i anteckningens fullföljande: Mantalsnjuter Kronan så ock Rotepenningar, som alla Jordeböckernas intyg, att smörräntan tillhör Kyrkan.) Undersöker man nu Jordeböckerne, så finner man, att för de
Koch i yrkande af återremiss af Betänk:t, på det man genom ett nytt förslag åtminstone må kunna framhålla den satsen, att undantagen endast skola vara grundade på tvingande omständigheter och förhållanden, samt att det då skall vara församling och Pastor tillåtet att, för tillfället, ändra tiden för Nattvardens begående, likväl med skyldighet för Pastor och kyrkoråd, att för hvarje sådan gång underrätta vederbörande Domkapitel derom, på det att dessa må ega tillfälle och magt att förebygga alla missbruk. Jag afstår således från mitt första yrkande om afslag och anhåller om återremiss af Betänkandet. Hr Carl heim-Gyllenskjöld: Mig synes omdömet om det rätta i förev:de läll bero derpå, huruvida man vill att lag skall efterlefvas eller ej. Den talare, som började diskussionen, har medgifvit, att Kyrkolagens föreskrifter om tiden för Nattvardsgång ej alltid kunna efterlefvas; och hvarje Stockholmsbo vet, att Nattvarden ej sällan utdelas, då skriftermål om hvardagarne hållits, äfvensom att i Påskveckan Nattvardsgång plägar ske hvarje dag, omedelbart efter skriftermålet. Då jag är en bland dem, som instämma i den gamla lagens ord: »Då går land väl, när lag följes»; så kan jag ej annat än önska dess efterlefnad, och då nu erbjudes en utväg att förekomma anledningar till uppenbara och ständigt upre pade - t>«n 4 Februari b. to. 305 pade lagöfvertrndelser, hvilket kan ske genom en undantagslag i den syftning, Utsk:t föreslagit* så synes mig, att man ej hör försumma att begagna den. Då Hr Tham afstått från sitt yrkande på afslag å Betänkit, antager jag att detta Ctsk:s förslag återremitteras.
Der sig åt bageriyrket, ingalunda får vänta ett hade återtagit sitt lugn, men ett olycksbå- dande skimmer glänste i hennes ögon, någonting som talade om ett orubbligt fattadt beslut. beqvämt lif, utan måste vara beredd på att mera än andra bära » dagens tunga och hetta »; man får säkerligen känna sig mycket tacksam, om ett litet tarfligt, men] eget hem blifver frukten af den osparda mödan. Om emellertid någon känner motvilja för det ifrågavarande yrket blott derför, att det af en eller annan, som sjelf, utan att arbeta, har fullt upp af lifvets goda, anses simpelt, så tillropa vi denna: - » duglighet i hvad som helst är öfver all rang ». A. B. F r å n v å r a badorter. En Marstrandssejour sommaren 1887. Af Silah. Prisbelönad vid Iduns femte täfling. ff^L ndtligen skulle min liffigaste önskan blifva uppfyld — jag skulle få resa bort och vistas sex veckor vid en af våra modernaste och mest besökta badorter. Vid middagstiden lemnade jag mina anförvandter och mitt hem och styrde oförskräckt och med hjertat klappande af glada förväntningar mot okända öden. Följande morgon vid åtta-tiden var jag i Göteborg, och sedan jag lyckats anskaffa en bärare och gifvit denne ordentliga instruktioner, begaf jag mig i sakta mak utför Norra Hamngatan ner till Skeppsbron. Det var alldeles förtjusande att som främling komma till denna stora, vackra stad, men slutligen tog hungern ut sin rätt, och med resväskan vid sidan, trotsande all konvenans, steg jag modigt in på Göta Källare och begärde — en biffstek. Hvilken förträfflig anrättning! Jag rekommenderar den på det varmaste till hvar och en, som yrvaken och hungrig anländer till Göteborg. Sv Emellertid närmade sig tiden för Marstrandsbåtens afgång, hvarför jag skyndsamt begaf mig ombord. — Ack, hvilken härlig färd! Luften var klar och ren som en morgon i maj, ehuru det var den 18 juli; hafvet låg oändligt, glittrande och djupblått, framför oss, och långsamt, nästan omärkligt, gled ångbåten ur hamnen.
Och det skall vara vidden åt honom, fyratusend och femhundrad stänger, norrut och söderut; sammalunda österut och vesterut, ock fyratusend och femhundrad. Men förstaden skall hålla tuhundrade och femtio stänger, norrut och söderut; desslikes ock österut och vesterut, tuhundrade och femtio stänger. Men det öfver är af dess längd vid den afsöndrade och helgade marken, nämliga tiotusend stänger, österut och vesterut, det hörer till deras uppehälle som stadenom tjena. Och de som stadenom tjena, de skola, bruka det, ehvad slägt de af äro uti Israel. Och af all denna afskilda delenom, den på båda sidor hafver, i längdene och breddene, fem och tjugu tusend stänger, skolen I afskilja fjerdedelen; det skall vara stadsens eget. Men hvad ännu öfver är på båda sidor vid den afskilda helga delen och vid stadsdelen, nämliga fem och tjugu tusend stänger, österut och vesterut, vid slägternas delar, det skall alltsammans höra Förstanom till; men den afsöndrade helgade marken och helgedomens hus skall vara der midt uti. Men hvad deremellan ligger, emellan Levitemas del, och emellan stadsdelen; summa, hvad som öfver är, emellan Juda gränso och BenJamins gränso, det skall höra Förstanom till. Och dernäst skola de slägterna vara, som öfver äro: BenJamin skall hafva sin del, öster och vester. Men vid BenJamins gränso skall Simeon hafva sin del, öster och vester. Vid Simeons gränso skall Isaschar hafva sin del, öster och vester. Vid Isaschars gränso skall Sebulon hafva sin del, öster och vester. Vid Sebulons gränso skall Gad hafva sin del, öster och vester. Men näst Gad är den gränsan söderut, bortemot Theman, ifrå Thamar intill det vattnet Meriba i Kades, och in mot älfvena, allt intill stora hafvet. Alltså skall landet utdelt varda till arfs ibland Israels slägter, och det skall vara deras arf, säger Herren Herren.
Ä gifna tillstyrkan, att, af redan sökta OdUngs-länj det belopp_, stort 8yfp6 R.dfj som Bankens Commissarier, efter granskning a£ de inom den i5 Oct. 1828, till Banco-Fullmägtige aflemnade Lån-Document, funnit böra beviljas j men, i brist af Fond, ej kunnat utgifva , måtte af redan influtna och vidare inflytande medell i likstämmighet med 1823 års Författning j utgåj har ej något blifvit anmärkt; hvadan denna framställning nu 52 Banco-Utskotlets Utlåtande IV.-o 82. ytterligare till Rikets Ständers Rifall anmäles. Utskottes förslags pag. 57, Lit. B, att den vid 182J års Riksdag till 3oo,ono R.dr bestämda Fond för Odlings-lån mätte för framtiden användas såsom hjelp och understöd i Låneväg hufvudsakligen åt personer j hvilka, till följd af gällande Skiftes-stadgan nödsakas att från Bjär och Hemman göra utflyttningar och på anvisad Utmark inrätta nya bostäder_, och för öfrig t till andra Odlings-lån, der tillgängen så skulle medgifva j har föranledt flerfaldiga anmärkningar, nemligen af några Ledamöter: att en serskild
Plär det är fråga om att lagstifta och att lagstifta med bestämdhet, bör man se till, huru tolkningen skall ske. Många vilja hålla sig vid ordalagen, och derom kunna disputer uppstå, som äro alldeles omöjliga att sluta. En talare har äfven i dag till en del fortsatt sitt yttrande i går ang:de vexelinköp. Han har påstått, att Bancostyrelsen icke skulle få befatta sig dermed, utan blott med inköp af silfver. Jag frågar i anledning deraf, om det kan vara R. o. Ad:s eller R. St:s afsigt att vilja utesluta sin statsbank från en sådan verksamhet, som hvarje större Europeisk bank anses böra hafva. Jag förstår icke, huru man kan drifva misstroendet till den grad. Misstroende kan drifvas af ärlighet; men då misstroendet går till denna höjd, kan det på andra sidan fördrifva ärligheten, om man nemi. vill fråntaga Bancofullmägtige alla sådana functioner, hvarigenom de äro i tillfälle att se på Bankens och Nationens bästa. Man har under Den 25 Juli f. m. 201 discussionen äfven yttrat, att man bör icke blott fästa sig vid Bankens fördel, utan äfven se till, hvad näringarna fordra, och att man således icke bör upphandla silfver, då coursen står öfver pari; men vill man upprätthålla myntvärdet, måste man gifva Banken medel dertill uti rättigheten att köpa silfver, när sådant af behofvet påkallas. Jag förenar mig derföre om den redactionsförändring, som Frih. Ehrenborgh föreslagit, såsom jag tror, i consequens med de åsigter, som af honom och mig i går uttalades, rörtde redaction af en annan punkt. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag har med uppmärksamhet afbört denna discussion, och för mig synes det, som om alla de farhågor, hvilka uppstått emot antagande af 5:te punkten i sin helhet, endast härledt sig från 6:te punkten, omkring hvilken discussionen lika mycket hvälft sig, som omkring den 5:te. För min del tycker jag, att af alla de framställda redaetionsförslagen är Utsk:s eget det bästa.