Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, 12° Masi., «r «„ -, I följe - f Hederwärda Bonde-Ständers gjorda Mbehäll, ak, i afseende pä den x>rchocierLär nya ?44 Gästgkware-Ordningen, fa sarfkjllda utlåtande akgifwa lil rer^LÄi-e Skändcns klano, inlemnades följande lwärjNe nu up-lästa Momvrialel: Ödmjukaste Memorial. dl ider Gästglswarx-Ordniipgens beredande uti an, hr a Afdelningen af Höglostiga Utskottet, hofwa i sspsxiivs kedamöterne bemödat sig ådagalägga de skäl, hwilka kunna wara werkande ti! en sä beskaffad förbänung uti berörde Författning, jom instämde med Konungens Nådiga afsigt och ändamalec för den skjut? sande Allmogens lättnad, At förbigå de af Högloft, Utskottet redan widtagna beslut'samt ti! bibehållande as den förbinochse cNiellan den resande och skjutsande, och endast fästa en-, fastig upmärksamhet p r det nödwä wiga, som fordras, sä bör rblgnd annat förnämsta ögnamärket wara päsyfkaudcr af sadsna medel, som kan lätta den tryckan, de tyngd, jordbrukaren, medrlst stjutsniugsbeswäret, nu får widkannas, Den betalning eller Skjutslega, som hi.'list ad fastställd, gör ingalunda kilfyllest enior den skjutsandes omkostnad lil Hästars och Redskaps anskaffande och underhållande samt sosts tid fp: iian, med mera. Dä
Häromdagen hade han varit hos farbror Tuve i penningangelägenheter. Det var sista gången: hans förbindelser voro honorerade; men tillika voro hans tillgångar slut, och det gälde ju också lefva för honom sjelf. Farbror Tuve gick nu i misshumör ensam rundt i de stora, tomma rummen. «Men du – säg mig: hvad tänker du egentligen vidare, om din framtid?» hade han sport med ett osäkert leende, medan han med sänkta blickar vred hufvudet halft om mot Truls och lät silfverdosan glida mellan fingrarne. Truls blef svaret skyldig. «Du får väl i alla fall snart ta dig nånting till, som kan skaffa dig inkomster,» tillade gubben strängt och kränkt och reste sig. Truls blef röd af vrede. «Ja, bevars, det kan jag godt,» utbröt han, darrande på målet. «Jag kan ju gå in i en tidning, t. ex. Eller göra afskrifningar, om I tycker jag icke är för god till att göra tjenst som dräng.» Gubben gjorde en afvärjande och tystande gest med händerna. «Åh tala nu inte på det viset!» förmanade han, obehagligt berörd. «Vi kan ju i allt lugn tala om saken.» Och så hade de talat om saken, och Truls hade sagt, han kunde ju gerna ta licentiaten, om så skulle vara, men att han icke trodde, att dermed stort vore vunnet. Det hade emellertid tilltalat gubben särdeles; och Truls hade bakom hans försigtiga ord skymtat ett kassaskåp på glänt. Och så hade han rest in till den gamla lärdomsstaden, der han icke satt sin fot på öfver år och dag. Der var sig allt likt: bara ansigtena under de blå kokardmössorna voro nya. Professorn hade, när han fick veta, hvem han hade framför sig, sneglat på honom med en sällsam blick, hvilken Truls icke visste, om den bara gälde den bonjour, han bar i stället för den reglementerade svalstjerten, eller hela hans fågelfria person, men hvilken emellertid oförtydbart sade honom, att på den vägen skulle han aldrig hinna så långt ens som till en kollegaplats vid treklassiga läroverket i Trosa, om han ock hade betyget par nobis i alla ämnen.
På grund af hvad sålunda förekommit får, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits nådiga Proposition, Utskottet tillstyrka, 36:o att Rikets Ständer, till rensningar för flodvattnets afledande i en del af; Umeå eif, måtte bevilja ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Elfva tusen Ridr, samt deraf till utgående under 1867 anvisa Fem tusen Ridr, under de vilkor, som för andra dylika statsbidrag varda vid denna riksdag stadgade. För upprensning af vattendraget från Arfvidstorp tillsjön Kalfven jemte Spångån och Klägghultsån, af hvilka den förra sammanbinder sjön Kalfven med sjön Fegen, inom Kalfs socken och Kinds härad af Elfsborgs län, äfvensom för utrifning al vattenverken vid Arfvidstorp, har, (i motion Nio 39) Riksdagsfullmägtigen Josef Smedbery från nämnda län anhållit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett statsbidrag af 46,278 Ridr, motsvarande ‘jidelar af den för arbetets utförande erforderliga kostnad, samt Upprensning af Umeå eif. Upprensning af vat tendraget mellan Arj Tidstorp och sjön Kalfven i Elfsborgs län. 40 StatsUtskottets Utlåtande N:o 78.
Bevillnms belopp är visserligen icke stort för den, som har något att betala med, men den är för den, som saknar förmåga dertill, så mycket större, i synnerhet om liqviden icke sker i rätter tid och afgiften skall uttagas hos den skattskyldige genom utmätning, då de dermed förenade kostnader understundom uppgå lill afgiflens flerdubbla belopp. Jag vågar på dessa skäl tillstyrka Ståndet, att afslå denna del af betänk. Hr Aminoff: Jag tillhör visserligen icke deras antal som önska en hög bevillms erläggande, synnerligen på arbets-klassen. Men jag tror, att hvar och en medlem inom staten, som njuter dess hägn och skydd, är ock pligtig att bidraga till statens underhållande. Jag anhåller dessutom få fästa uppmärksamheten derpå, att bevillnrn blifvit föreslagen att utgöras endast af ogifta personer och euklingar, samt gifta, utan minderåriga barn, medlr:dr; gifta samt enklingar med ett minderårigt barn till 24 sk. och gifta samt enklingar med flere minderåriga barn äro frikallade från denna afgifts erläggande. Det synes således billigt att Utsk:s betänk, i detta afseende bifalles. Hr Akerman, Fredr.: Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte godkänna den ifrågavar. §:n. Jag förenar mig med de talare, hvilka ansett, alt hvar och en samhällsmedlem proportionaliter efter förmåga, och således för arbetaren i ganska ringa mån, må bidraga till statens vidmakthållande. För min del kan jag icke finna någon skillnad emellan dem, som för sin utkomst nyttja yxan eller spaden, och dem, som nyttja nålen eller tillhöra hvilket handtverk som helst, ty alla äro de arbetare, ehuru de icke kunna hänföras under benämning af dagsverkare. Hvad angår en värd talares yttrande, rör:de kostnader i och för utmätning af krono-utskylder, så måtte jag icke uppfattat meningen dermed riktigt, ty enligt hvad kändt är, verkställas sådane utmätningar utan alt någon kostnad derföre drabbar den skaltskyldige. Gr. Hamilton:
Der slår: ”att hög ”tull skulle, efter Utskottets tanka, i så ”måtto medföra samma skadliga verkan, som 47 H. 25 386 Den 3o October f m. ”förbud, alt den tvingade lill en oloflig ”import.” Jag bade önskat, att i ett Rikets Ständers eller Utskotts yttrande aldrig kunnat inflyta, att en författning tvingade till brott. Det är något strängt för Lagstiftningen att medgifva. För det andra får jag tacka Utskottet för ett medgifvande, hvarmed det nu ändteligen fått lof att framkomma. Det står: ”den lägre tullen af io, ”i5 å 20 procent, tror Utskottet ingalunda ”vara lämplig, enär den, å ena sidan, de”sto mindre företrädesvis skulle förekomma ”tullförsnillning, som ingen tull (och än ”mindre den omnämnda) är så ringa, att ”den lågt vinningslystne icke söker und”vika den, och, å den andra, en sådan tull 3’ingalunda innebär det skydd, som våra ”näringar behöfva.’’ BeviliningsUtskottet har vid förra och denna Riksdagen stödt sig på den grundsatis: att näringarne skulle kunna vinna tillräckligt skydd genom tull, i stället för förbud. När man nu kommer till verkställigheten, blir resultatet annat, och visar, att BeviliningsUtskottet inom sig har öfvertygelse, att den icke gifver skydd. Herr Tham: Det är endast i anledning af de tänkesätt, och de syftningar, hvilka Utskottet tilläggas af Herr Lefre,n, som jag skall yttra några ord. Jag tror, att tvinga är det riktiga ordet. Jag anser, att lagstiftningen ofta tvingar till brott, tydå man vill förbjuda det, hvartill menniskan har Den 3o Oetober f. m. 387 full rätt, tvingar man till brott. Hvad Utskottets tänkesätt angår, äro de sig alltid lika. Utskottet har blott sagt, att svek aldrig kan förekommas, men att tullförsnillning lättare kan hindras, än lurendräjeri. Sjelfva den mäglige Napoleon kunde ej hindia det senare. Friherre Åkerhjelm:
En dag hade det från ett af grannslotten kommit en liten lekkamrat till henne, en liten vacker flicka i hvit klädning, och med runda, hvita bara armar. De lekte med hvarandra och hade mycket roligt. Men före middagen sade Sonja mycket strängt till den andra: ”efter middagen skall du bli här en stund och leka med dig sjelf, då får du inte gå med mig. Hör du det!” Den lilla lofvade det, men blef naturligt dubbelt nyfiken af denna stränga förmaning. Bäst Sonja efter middagen krupit upp på sin vanliga plats kom den andra lilla in från barnkammaren. Kusinen kallade vänligt på henne och lyfte henne upp på sitt andra knä, midt emot Sonja. Denna greps af något som hon aldrig förr känt. Ilskan beröfvade henne nästan medvetandet, hon kände det som om en slöja dragits för hennes ögon och hon såg endast den andras feta, runda arm. Som ett litet vilddjur kastade hon sig tigande ned öfver den och bet deri det hårdaste hon förmådde. Den andra lilla blef så förskräckt att hon icke ens kunde skrika. Det var alldeles tyst i salen, man endast såg med ett slags stum fasa på det rasande lilla vidundret. Tystnaden och det framsipprande blodet visade Sonja att hon begått någonting förfärligt. Hon rusade ut ur rummet, långt bort i ett gästrum, der hon gömde sig under en soffa. Hon led de förfärligaste qval i sitt lilla barnahjerta, det var som om något bröts och brast derinne. Man sökte och ropade henne, man var i den förskräckligaste ängslan. Men Sonja låg qvar ända till sena qvällen, då hon kom fram, alldeles lugn, och hon fick icke en förebråelse, man hade sett att hon var utomsig och att hon icke visste hvad hon gjorde, man var rädd för detta utbrott men anade ej dess orsak. Kusinen ville vara vänlig emot henne som förut, men det var som om någonting hade dött inom henne. Hon hade lidit öfver sin förmåga och det som brustit kunde aldrig växa tillhopa. Hon kände aldrig mer hvarken tillgifvenhet, harm eller afund för sin forne afgud, och hon satt aldrig mer på hans knä. Efter den stunden hade han blifvit henne fullkomligt likgiltig.
Då räckte svennen till henne den guld-ring, som hon sjelf hade gifvit honom. Nu förstod prinsessan att hennes brudgum var kommen; hon öppnade derföre porten, och undfick honom med stor glädje och kärlek, såsom hvar man väl kan tänka. Ungersvennen satte sig derefter hos sin fagra brud, och de glammade kärligt med hvarandra om natten. Men när det led emot morgonen, blef konunga-dottern mycket bedröfvad, och sade: »vi måste nu skiljas. För allt som är dig kärt, skynda härifrån innan trollen vakna, eljest gäller det ditt lif.» Brud och brudgum togo derefter afsked ifrån hvarandra, och konunga-dottern fällde många modiga tårar. Men ungersvennen ville icke fly undan, utan axlade sin kappa, drog hundramils-stöflorna uppå, band sitt kostliga svärd vid sidan, och lagade sig så i ordning att våga en dust med trollen. Bittida om morgonen blef mycket lif och rörelse i hela gården; borga-porten slogs upp, och trollen kommo gående det ena efter det andra. Men ungersvennen stod vid ingången med draget svärd, och när trollen kommo, var han genast tillreds, och afhögg deras hufvuden innan de blifvit honom varse. Der blef så en blodig lek, och den lyktades icke förr än alla trollen hade fått sin bane. När det nu led fram på dagen, skickade konunga-dottern sina tärnor, att spörja tidningar huru striden hade aflupit. Tärnorna kommo tillbaka, och förtäljde att svennen var vid lif, men alla trollen ihjelslagna. Då blef den fagra mön åter glad, och det tycktes henne, att hon nu hade öfvervunnit alla sina sorger. Sedan den första glädjen var öfver, sade prinsessan: »nu är vår lycka så stor, att den icke kan blifva större; allenast att jag egde tillbaka mina fränder.» Ungersvennen genmälte: ’visa mig hvar de ligga begrafne, och jag vill se om jag icke kan hjelpa dem.’
Jag utgår från den princip, att Soldaten ej kan åläggas sjelf hålla sig med arbetskläder i Kronans tjenst. Denna princip, (Irvars rigtighet ej lärer kunna bestridas) consequent drifven, fordrar alt vid hvarje Den 26 Februarii e. m. 229 arbets-station, nödige arbetskläder för Soldatens räkning finnas att tillgå; — men detta skulle allt för mycket öka de för öfrigt nogbetydlige oberäknade utgifter, som i allmänhet vidlåda vissa företag inom vårt Fädernesland. Jag vill derföre ej gå så långt, men jag anhåller och hoppas vördsamt, att något afseende måtte fästas å Soldatens rätt i detta fall; ty med ali möjlig känsla för Subordinationen vet jag ej hvad som kan hindra Soldaten säga sig ej hafva några egna arbetskläder att disponera i Kronans tjenst, och då tror jag man skulle få vidkännas en betydligt större utgift, än den billigheten nu fordrar. Utskottet säger, att man får tillskrifva Soldatens egen misshushållning och vårdslöshet, om han ej, vid hemkomsten från ArbetsCommendering, medför betydlig arbetsförtjenst. Lika med Utskottet tror jag visserligen, att bushållning här, som i andra fall, gör hvad den kan; men jag ber få erindra att, om än Götha Canal häri gör ett förmånligt undantag, tillfället till en sådan högre arbetsförtjenst ej är allom gifvit. Alla kunna ej vara Handtverkare, Stenhuggare, Murare &c. — ibland fås ej beting — ibland äro de mindre lönande — och skulle äfven i denna väg någon större behållning kunna ernås, så sker det ofta med ytterliga kroppsansträngningar för alt a3o Den 26 F e b r u a r i i e. m. åtminstone hafva något qvar till hustru och barn efter nära £ års bortovaro. Jag har ej ofta varit commenderad vid Canaleller dylika arbeten, men af personer, hvilka ej öfverdrifva sina upgifter, har jag hört, att Soldaten vid afmarchen från Arbetsstationen ofta der, såsom oduglig, qvarlemnar den klädning han i fullkomligt godt Stånd hemifrån medtog.
Ånyo föredrogs och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 38, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängsel-skyldighet, dels ock i ämnet väckta motioner. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets: Memorial N:ö 151), i anledning af Riks-Ståndens återremisser å den i Utlåtandet N:o 125 gjorda framställning om bestämmandet af de årliga utbetalningarne af auslags-summan för Statens jernvägs-byggnader. Med vidblifvande af förut fattadt beslut lade Ståndet Memorialet N:o 150 till handlingarne. Och Utlåtanden: N:o 151, angående återstoden af den för afskedade folkskolelärares pensionering i Riksgälds-kontoret afsatta tillgång. Bifölls. N:o 152, angående väckt förslag om inrättande ai frivilliga arbets-hus. Bifölls. N:o 155, i anledning dels af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående lösen för den åt korporalerne vid indelta arméen och soldaterne vid Södermanlands regemente anslagna aflönings-spanmål, dels af en i samma ämne väckt sär skild motion. Bifölls. N:o 154, i anledning af väckt motion om anvisande af medel till utbe talning af inqvarterings-penniugar åt de Regements-skrifvare, som äro i saknad af karakters-hus å sina boställen, eller ännu ej fått de för dem afsedda boställen tillträda. Bifölls; och N:o 155, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amira - Prof-Utdrag den 2 December {857. 687 litets-krigsmans-kassan för de tili Stats-verket indragna rusthållssamt en-perrn ille—afgifterna. Bifölls. S. D.
Mom. stadgar: att sedan alla flags Hemman wid första ärcts taxering efter ortens gängbara pris blifwit uppstattade, borde de indelas pä det sätt, att de, som äro wärde 2000 R d. och derunder, sättas i första eller lägsta Clatzen; de, som wärderas dervfwer till och med Z,ooo R-d., i den andra; och de, som anses högre och till och med 4,000 R.d., i den tredje Clas. sen, allt räknadt efter helt Mantal: att för mindre eller klufne Hemmansdelar, bär iagtta. gas samma efter det helas wärde beräknade för. hällande: att om nägot Hemman eller Hem. mansdel befinnes af ännu högre wärde, mä af. giften, enligt Taxeringsmannens ompröfwands ökas; dock stall sädartt högt värdes utsättande ej grunda sigpä Åbyggnader eller serskildt dyrbara och betydelige anläggningar; samt att afgifterne för lälunda Clasificerade Hemman eU ler Hemmansdelar, hwarunder Ägarens person. 192 Den Z September. liga Bewillning äfwen är inbegripen, stall alltid utgä efter Tariffens N:o 2. uttryckelig!, inne. häll, utan alt flyttning emellan eller under nä. gon af de faststälde Claflrr mä äga rum; men att den, som äger eller brukar fler» klufne eller mindre Hemman belägne inom samma Taxerings. District, hörande till en och samma Cmfl, ware berättigad att dem tillhopa räkna och erlägga endast den afgift, som för det deraf uppkom, mande Hemmantal är faststäld.
S. D; Vid förnyad föredragning af det hit öfverlemnade och den 00 sistlidne Mars på Bordet lagda Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets den 26 i berörde månad hållne5 Protocoll, hvilket innefattar, ej mindre Bon.' de-Ståndets beslut, att anmoda Stats-Utskottet att inom en månad derefter till RiksStånden inkomma med de Betänkanden, som hafva Statsregleringen till föremål, än äfven inbjudning till Med-Stånden att uti beslutet sig förena , fann Borgare-Ståndet , med uppmärksamhet derå , att anledning saknas till anmärkning mot Stats-Utskottet, då dit re« mitterade Motioner med skyndsamhet behand-^ las, och enär Betänkanden öfver Statens in-; komster och utgifter, enligt hvad upplyst blifvit , snart till Riks-Stånden inkomma , icke skäl att uti Hedervärda Bonde-Ståndets ofvannämnde beslut instämma. lo Prof. Utdrag den i April 182g. Från Hedervärda Bonde Ståndet, S. D. A nyo föredrogs och afslugs StatgIJtskottets Utlåtande , N:o 90, öfver Expeditions-Utskottets Memorial , N:o a2, angående tillökadt biträde vid Correcturläsning. o S. D. A nyo föredrogs Bevillnings-Ulskottets, den 26 sistlidne Mars, på bordet lagda Betänkande, N:o i5, angående en af Herr Grefve Spens, C. G., väckt Motion om infordrande af upplysningar, lörande KonglKammar-Rättens anmärkningar emot Bevill. nings.Comitéerne j åtskilliga Län ; och fann Ståndet, att detta Betänkande icke fordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna. S. D.
Af anteckning i fånglistan från Medelpads Kronohäkte för år 1857 hade jag erfarit, att en person, för bristande tillgång till böter, Fyratioåtta Riksdaler 16 skillingar, som blifvit honom ådömde vid Selångers Tingslags Vår-ting 1856, i nämnda häkte 156 undergått Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, samt Fjorton dagars fängelse; och då närmare upplysning angående nämnda förhållande, från vederbörande begärdes, tillhandakommo mig dels bemälda Tingslags Häradsrätts den 9 April sistnämnda år meddelade Utslag, hvaraf inhämtades, att Häradsrätten, som dömt den sakfälde att böta för oloflig försäljning af bränvin å helgedag Tjugo Riksdaler, och för sabbatsbrottet särskildt Tre Riksdaler 16 slcillingar, samt att erlägga utskänkningsafgift med Tjugofem Riksdaler allt Banco, tillika förklarat att han, i brist af tillgång till böterna, borde i stället undergå Aderton dagars fängelse vid vatten och bröd och aftjena utskänkningsafgiften med Fjorton dagars enkelt fängelse, dels ock ett utdrag af den vederbörande Kronofogde tillstälda och af Domhafvanden i orten undertecknade saköreslängd, enligt hvilket den sakfälde hade blifvit dömd att, i brist af tillgång till nämnda böter och afgift, undergå för afgiften Fjorton dagars enkelt fängelse och för böterna Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarförutan anmärktes, att vid den å förenämnde Ting med Selångers Tingslag hållna Dombok icke funnes fogad behörig saköreslängd, utan endast afskrift af en från sådan längd gjord afskrift.
Lades till handlingarne Protokolls-utdrag från Höglolliga Ridderskapet och Adeln Nio 527, med ett Bonde-Ståndet kommuniceradt anförande af Herr Cederschiöld, Robert Theophföh, innehållande förslag att Stats-Utskottet måtte anmodas att så fort ske kunde, före slutet af detta år, afgifva Utlåtande öfver Kongl. Majits Nådiga Förslag om den för statens embetsoch tjenstemän beviljade löne-förhöjningens utgående lör innevarande år. Den 19 December. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Siats-Utskottets den 16 och 18 dennes på bordet, lagda Utlåtande N:o 174, angående ett lån till Getle-Dala jernvägs aktie-bolag. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 175, angående ytterligare låns beviljande för den pågående jernvägs-aniäggningen mellan sjöarne Wessman och Barken inom Stora Kopparbergs län, bifölls förevarande Utlåtande med den förändring, alt å låne-anslaget för hvarje år erlägges 7 procent af hela den utbekomna låne-summan, dervid 5 procent komma att beräknas såsom årlig ränta å det obetalda kapitalet samt återstoden anses utgöra kapital-afbetalning. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 176, angående ett ytterligare lån utaf allmänna medel åt Nora-Ervalla jernvägs-bolag, beslöt Ridderskapet och Adeln att bevilja nämnde jernvägs-bolag ett lån af 50,000 B:dr Banko, alt utgå under enahanda vilkor, sorn låne-anslag, enligt Stats-Utskottets Utlåtande Nio 174, blifvit beviljadt till Gefle-Dala jernvägs aktie-bolag. 736 Prof.-Utdrag dea 19 December 1857. S. D.
Troligen äro vissa delar af hjärnan under hypnosen försatta i ett inhibitionstillstånd, suggestibiliteten har en gynsam jordmån o c h suggestioner, som markera det centrum, som ensamt bör väckas till verksamhet, leda än till cn kraftutvecklande än till en hämmande. Huru framkallas detta tillstånd, o c h huru bibringas suggestionen den s j u k e? D e n metod man numera använder är i hufvudsak den, som först framställdes af Liébeault, som genom analys af uppmärksamhetens psykologi visade, att hypnosen själf kan genom suggestion framkallas. Hvarje läkare, som har någon större erfarenhet i suggestionsterapiens praktiska användning, har också småningom skapat sig en egen metod. D e t är för den sjuke stundom fördelaktigt att först se några andra sjuka, som behandlas inför hans ögon, på det all ängslan och skräck för det skenbart så mystiska o c h oförklarliga försvinna. När han då märker, att läkaren är hans verklige, uppriktige vän, som gör sitt bästa o c h af alla krafter bemödar sig o m att hjälpa honom, då är det första o c h svåraste steget taget o c h hypnosen inträder nästan af sig själf. V i gå helt enkelt till väga alldeles som modern, som söfver sitt barn. V i bedja den Sjuke koncentrera sina tankar, vi tala till h o n o m tröstande, lugnande ord. Ty sant säger skalden: Sunt verba et voces, quibus hunc lenire dolorem Possis et magnum morbi deponere partem. D e n sjuke faller snart in i ett passivitetstillstånd, därunder han erfar en stor lindring af våra ord. A r han orolig, blir han lugnad, är han sviktande i sin tro på o c h i sin öfvertygelse om en lycklig utgång af sitt lidande, så inge vi h o n o m styrka o c h tillförsikt. Ar han förtviflad, skänka vi h o n o m hoppets trö- stande ord. Här är naturligtvis ett stort fält öppet för den behandlande läkarens takt o c h erfarenhet, o c h hans tålamod får ej ha några gränser.
—: 80; Iduns-läsarinna i Göteborg 1: —; Sofia Lange 5: —; Insamlade genom » Bohusländska » 5: 50; Iduns-läsarinnor i Husum 5: 90; &gt;Arbetare », Helsingborg 1: 20; » 4 danske i Skåne » 2: 50; Idunsläsarinna i Lindholmen —: 30; Onämnd, Strömstad —: 20; Prenumeranter i Köping 1: 50; En af Iduns prenumeranter i Jakobsstad 1: —; Barnavänner i Lund 1: 20; Edijh Malmborg, 1 finsk mark W. 5: —; A. o c h E. —: 40; Insamlade genom C. v o n Haufswolff 3: 60; Insamlade genom Eleonora Andreen 8:10; Insamlade genom Kerstin Lundqvist 3: —; N. Dahlerus 1: —; S. Ohlsson —: 70: Insamling i Sunne genom Fanny Wickman 5: —; A. S — m —: 50; Onämnd —: 60; Friherrinnan F. Fock 1: —; Från lärare o c h elever vid folkskolan i Engelsberg 2: 20; Theodora Stenberg 1: —; Agnes Svensson 1: 20; Onämnd, Helsingborg 1: 20; Onämnd —: 50; Ciri o. Elsa 1: —; Insamlade i Piteå af fru Ida Gellerstedt 19: —; Insamlade vid Hellekis af Tinny Sköldebrand, född Lexell 3: —; L. K. 2: —; Ebba —: 50: Insamlade genom fru M. Larsson 2: 60; E. E. 1: —; G. —: 40- » Nickan » 1: —; Aimée o c h Karl H. samt Elsa S. 1: 50; Augusta J. 1: —; Elsa L. —: 20; B. —: 50; En af Iduns läsarinnor —: 50; » Mor och dotter » 10: —; Barnavän 1: 20; Onämnd, Nyköping —: 50; Ingeborg Olsson —: 30; A. o c h M.