Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Landt Mar sJcalkeji till» kännagaf, att Ordföranden bland Herrar Bänkman, Grefve Gyllenborg, Johan Henning, anmält , att ehuru Herrar Bänkmän flere gånger varit enligt anslag sammankallade för atC utvälja en Elector , de likväl icke varit fulltaliga, i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Bänkmän att en timma före nästa Plenum på vanligt ställe mangrant sammanträda , på det ifrågavarande Val må kunna verkställas. Föredrogs och remitterades till Stats - och ' BancoUtskotten , Grefve von Plåtens, Baltzar Bogislaus, den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagda Memorial , angående nödiga förp skott till Götha CanalArbetets fortsättande under instundande Sommar, hvarjemte Grefve Den xy Martti. von Platen erhöll Ridderskap^ och Adtlns tillåtelse att sitt Memorial med de öfrige RiksStånden communicera. Föredrogos å nyo och gillades följande från BancoUtskottet ankomne, samt den 14 och eftermiddagen den 17 dennes på bordet lagds Betänkanden 1:0 Af den 4 dennes, i frågan huruvida de FideiCommisser, hvilka enligt särskild nådig tillåtelse fått med Inteckning graveras, må kunna af Riksens Ständers^Banque såsom Pant antagas, j 2:0 Af samma dag, angående lånerättigheten i Banquen för de uti Philipstad belägne Fastigheter. 3:0 Af den 10 dennes, i anledning af vackt fråga om fördelning af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer öfver Stats Bancooch RiksgäldsVerkenj tryckning af samtlige Revisions-berättelsernej publicitet af Banco* Verkets granskning i hela dess vidd, och upphörande med hittills vanliga förseglade Berättelsers afgifvatade. Vid förnyad föredragning biföllos följande från Statsoch BancoUtskotten inkomna, samt den 14. och eftermiddagen den 17. dennes på bordet lagda Betänkanden:
Som jag ej ar Lagkllnnkg kan jag icke inga i undersökning, huruwida desta straff aro öfwerensstämmande med Allmänna Lagens föreskrifter wid dylika sall. Men om äfwen sä skulle wara, tror jag, att när en ny Lag författas, kan Analogien uppoffras för en rättare grundsattö. Af detta skäl skulle jag önska, att de skamliga straff som har förestäs, mätte förändras. Deribland räknar jag Hals.Jernet, hwilket, ehuru fönskcjswik för en grof förbrytelse, dock ej synes mig postande, eller »verkande lik ett godt ändamål. Jag tror mig kun. na wara öfwrrtygad akt Riksens Ständer i allmänhet ej lärer gilla hoteL med ett fadant straff ät de Personer ät hwilka de skänka sitt förtroende, och man twiswel skall Nidderskapet och Adeln ej wara det E>tänd som dertill kan lemna sitt bifall. Friherre 8tr»el von kkoMem. Med hwad H kr Rector Lilverllolpnu anfört sär jag sa mycket häldre conformera mig, som jag anser alldeles stridande Mot wärdigheren af Riksens Ständer, det sadana Personer, som fält deras förtroende, akt emellan Riksdagarna pa wistr fält representera dem Sjelswa skulle kunna äläggas ärerörig bestraffningHedern och Sani - 176 Den 5 Januari;'. Samtvetet tror jag är ett tillräckligt band, att hindra all afwikelse fran Jnstruction af deras pljgt; men skulle möjligt wara, att det oagtadt, någon sä swar förbrytelse skulle kunna aga rum, more sjelsiva lissstraffet mera pasiande, än det föreslagna diffamcrande straff: likwäj anser jag för min del Banco,FörwaIk ningen wara j detta afseende lillräckeligen försäkrad, om sadane Fullmaglige jämte förtroendets förlorande samt skadans ersättande, finge umgälla sin förbrytelse , med ett par chs arrest pa Fästning, dock ingalunda med arbete.
De kunna ock af denna orsak, och då Utskotten icke inse någon utväg, att utgifva nya Riksgäl-ds-Sedlar, som icke skulle grundas på denna credit, omöjligen tillstyrka Förslaget, att låta dylika anslag utgå i Riksgälds - Sedlar ; såsom motverkande ej allenast den afsigt, Utskotten haft, att söka någon särskild utväg för de utgifter, hvartill Rånquens credit ej vidare borde missbrukas, utan äfven hela sammanhanget af den plan, Utskotten sökt uppgöra, och hvartill förnämligast skulle höra Banquens skiljande från alla dylika, för dess egentliga, natur och egenskap fremmande, functiorier. Icke helier kunna Utskotten finna hvad särskild förmån, som de fö res lagné jsprocent.obligationeine skulle komma att ega .framför dem, hvilka Utskottens Förslag omförmäler, så vida sorn den öfriga skilnaden dein emellan endast skulle komma att bestå uti de förras egenskap, att vara ställde på längre betalnings-terminer, då deremot de sednare koinme att inlösas vid anfordran, hvaraf, efter hvad Utskotten hoppas sig hafva ådagalagt, ingen olägenhet kunde uppkomma. Utskotten äro nemligen öfvertygade, och tro sig icke nog ofta kunna upprepa det, alt denna tillåtelse att fordra liqvid.,vid uppvisandet just skall föranleda dessa pappers längre omloppstid; och den olägenhet, som kunde uppstå af den dagliga omsättningen af någon mindro del; kan ingalunda syar$ io8 Banco Utstoffera Betänkanden - mot ränte-skilnaden. Valet emellan dessa tvänne Sia^; har således ej varit för Utskotten svårt att bestämma, då Utskotten besinnat skyldigheten att tillse, ej mindre det ändamålen vinnas med minsta kostnad, än att den skuld, hvars betalande till efterkommande öfverlerunns, icke må ofver verkliga behofvet forökas.
Det har ock blifvit upplyst, att dessa båda embetsman, efter bevistandet af kongressen, sedermera sysselsatte sig med inhemtande af upplysningar rörande åtskilliga tyska staters statistiska embetsverks organisation och verksamhet, hvadan den för deras resa af staten utgifna summan sannolikt blir fullt ersatt genom den vidgade erfarenhet, som för det svenska embetsverkets arbeten dymedelst vunnits.» c) § 10, dels af Grefve de la Gardie: »Då jag för min del funnit den af Kongl. Civil-departementets Bränvinskontroll-byrå afgifna förklaring, med anledning af föregående års revisionsberättelse, ganska tillfredsställande, samt anser det vara af högsta vigt att kontrollen vid bränvinstillverkningen behörigen och noggrant handhafves, har jag icke kunnat biträda pluralitetens beslut, angående hemställan om nedsättning i kontrollkostnaderna; en nedsättning, som — särdeles om den komme att beröra de vid brännerierna anställde kontrollörerna — skulle i min tanka verka i hög grad menligt.» dels af Herr Bogeman: »Emot Revisionens beslut att förnya den af sistlidet års Revisorer, äfven emot min åsigt, då gjorda frainsfällning, att kontrollkostnaden måtte nedbringas, nödgas jag också nu reservera mig. Erkännande, för min del, den utaf Kongl. Civil-departementets Bränvinskontrollbyrå afgifna underdåniga förklaring för fullt tillfredsställande, kan jag icke anse att Revisionen ägt skäl göra någon ytterligare erinran i ämnet; och då Rikets Ständer så nyligen som vid 1859 och 1860 årens riksdag nedsatte arvodena för öfverkontrollörer och kontrollörer, och funno för godt att då bestämma de belopp, hvarmed dessa arvoden nu utgå, synes mig af intet behof påkalladt att någon erinran å Revisionens sida göres, helst sorn, om nedsättning kan äga rum utan att kontrollen, i större eller mindre mån, äfventyras, Rikets Ständer icke lära underlåta att, utan föregången fingervisning från Revisorerne, taga frågan i öfvervägande, då förordningen om bränvinsbränningen och kontrollen dervid hos dem förekommer till behandling.»
Utsk. äger icke att Den 4 Juli. yllra sig öfver Styrelsens system, eller klandra livad som blifvit uraktlåtet, utan har blott att säga, om Konungens rådgifvare i sina meddelade rådslag iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller tillstyrkt något stridande deremot. Detta har Utsk. gjort, och jag skall för min del än vidare söka fullgöra denna pligt, så vidt mitt samvete Ljuder; men jag skall aldrig låta så förvilla mig af dagens opinion, att jag tillåter mig enskilda omdömen om Styrelsen, som grundlagsenlig! icke kunna upptagas. För att freda mig och Utsk., har jag ansett mig skyldig till denna förklaring, att nemi. det sätt, hvarpå Gr. Cronhjelm, Hr Dalman och Frih. Rantzou ansett Utsk. böra utöfva sina pligter, efter min tanka, icke är förenligt ens med Utsk:s i grundlagen stadgade rättigheter. Frih. Boye, Ludv.: Frih. Kantzou’s afgifna reservation hvarken kan eller vill jag bestrida, såsom ett uttryck af hans enskilda omdöme om Styrelsen; ty jag har icke åtagit mig något målsmanskap för Ministeren. Men då Ur Frih. tillika yttrat åtskilliga satser, som stå i strid med min politiska tro, är det min rätt att bestrida dessa satsers giltighet, och jag anser det till och med sojn en skyldighet. Frih. Rantzou har sagt, att ingen upplyst man i Sverige finnes, som bestrider ropen på en representationsförändring eller icke instämmer i begäran om en sådan förändring. Ilr Frih. har härvid yttrat sig ofullständigt, eller blott till hälften; ty en förbättring kan möjligen önskas, icke en förändring. Det skall för öfrigt icke oroa mig, om Hr Frih. flyttar mig bland de oupplystas antal; ty om han verkligen går i Iand med att åstadkomma en representationsförändring, då får jag rätt. Man skall då en gång i framtiden, ledd af erfarenheten, göra mig rättvisa och säga: den gubben hade ändå rätt.
BofgareStåndet, vid frågans afgörande i Höglofl. tJtskoUet anmälde reservationer mot Beslutet, matte få bifogas Betänkandet till Kiksehs Höglofl. Bihang till Riks» St. Brot. lyij. SamU 24 ' Jhiftltning»-Utskottets Betbnkandefo ' ' V Ständer i uti hvilka Beservationer Herr Fornan» der nu förklarade sig jemväl instämma. •* —■ Ut supra Fx ProtöCollo Clas Livijn, Njo 9J. Ankoa dea 8 Aug i82j* $Stmorial tilt Hedervärda BondeStandet, arta gående XJtskotiets Betänkande, om Grun® dtfne för värdering af fast egendom på landet m. m< Sedan BiksenS Högloft. Ständers Bevillningsutskott, uti aflåtet Betänkande under N:ö 15 framställt de grunder, hvarefter Utskottet ansett värderingar af Jord a landet, hus i Städerné samt Bergverken böra hädanefter verkställas, och detsamma blifvit af Höglofl. Bidderskapet och Adeln samt HögVördige PresteStåndet bifallet i nxén af Vallöf!. BorgareStundet med anmärkningar, i äfsenede på det föreslagna värderingssättet å hus i Städefne och jernbruken , återremitterat, har Hedervärda BondeStandet genom Utdrag af Protö< collet för den 5 dennes * förklarat , det Ståndet funnit detta förslag icke förenligt med deri af detsamma för Bevillningens utgörande antagne hufvudgrund, nemi. Beskattning af behållen inkomst, BeviltntngtUtskottets Bet än k anden. 371g på Sätt 1810 års Bevillningsförordning före» skrifver och af sådant skal böra, så vidt det rörer uppskattningssättet för jord å land och brand» försäkrad egendom i Städetne, förfalla.
A) upphäfva följande stadgande», så vidt de kunna anses ännu gälla: l:o) Kyrkolagens l:sta kapitels lista oell 2:dra §§ samt 3:dje kapitlets 3:dje § och 11 kapitlets 2:a § äfvensom hvad dermed oskiljaktigt sammanhang eger. 2:o) Kongl. Maj:ts den 20 Mars 1735 utfärdade nådiga »stadga och på»bud till hämmande af hvarjehanda villfarelser och deras, utspridande, emot den rena evangeliska läran», samt Kongl. Majlis till samtliga Konsistorierna aflåtna nådiga Bref, »angående villfarelsers förekommande», så vidt detta Bref är infördt i den pä Konungens befallning utgifna, år 1845 tryckta kyrkolagsamlingen. 3:o) Ofvanberörda två förordningar af den 23 Oktober 1860. 4:o) Be i Kongl. Majits den 26 Oktober 1858 utfärdade nådiga förordning, angående särskilda sammankomsters hållande, intagna förbud, eller inskränkningar i friheten att sådana sammankomster hålla. 5:o) Hvad i öfrigt uppenbarligen strider emot ofvan intagna del af 16:de § Regeringsformen och de föreskrifter, som utfärdas för att göra berörda grundlagsstadgande gällande. B) I stället för de stadgande», som sålunda upphäfvas, och jemväl med afseende å 2 mom. 3 i »Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers fastställda Tryckfrihetsförordning af den 16 Juli 1812, stadga ungefärligen följande: a) om ansvar för den, som genom religionsöfning stör er samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, så ock den, som i vissa förhållanden utsprider villfarande låra. § 1. l;o) Den, som, genom utöfning af sin religion, eller ock genom förnekelse af en Gud eller ett lif efter detta, eller af den rena evangeliska läran, sådan den i de heliga evangelierna är framställd, störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, bote högst 100 R:dr.
56 § regeringsformen skulle, med godkäuda ändringar, ingå under 81 §: att grundlags-förslag, väckt af Konstitutions-utskottet antingen sjelfmant, eller i följd af riksdagsmans motion, skulle, då intet deremot från något Riks-stånd anmärktes, förblifva hvilande för att afgöras på nästa riksdag: att de anmärkningar mot förslaget, som af något stånd kunde göras och förklaras vara dess gemensamma tankar, skulle hänvisas till Konstitutions-utskottet, sorn å dem finge ”fästa det afseende, hvartill deras pröfning föranledde*’: att det förslag, Konstitutions-utskottet vid återrcmissens besvarande framlade, kunde af stånden antingen förkastas, eller, med eller utan förändring, godkännas: att, om förslaget godkändes af alla stånden, det borde blifva hvilande: att det, ogilladtaf alla, borde förfalla: att, då ''samtlige stånden om förslagets godkännande eller ogillande icke blefve ense,” förstärkt Konstitutions-utskolt egde afgöra, huruvida förslaget borde hvila eller genast förkastas: att, då samtlige stånden vore ense om förändring i en eller flere delar af förslaget, detsamma, sålunda föränd rädt, skulle hvila till nästa riksdag: att, då stånden vore af olika tankar om de förändringar, som borde göras, och dessa ej kunde sammanjemkas på KonsLitutions-utskottets framställning, förstärkt Konstitutions-utskott egde genom omröstning bestämma, hvilken förändrad ordalydelse borde blifva hvilande, eller, om ingen sådan godkändes, att ali ändring i förslaget komme att förfalla: och slutligen att Konungens propositioner om grund lags-ändring skulle behandlas så, som 2 mom. 81 § regeringsformen nu stadgar. Konslitutions-Uskottets Memorial, Ar:o 21. Vid innevarande riksdag hafva emellertid äfven dessa förslag förfallit, oell de motsägelser, som i 56 och 81 v^d deras jemförelse med hvarandra, förekomma, jemte den villrådighet vid tillämpningen, som deraf blifvit en följd, qvarstå således ännu med alla deraf härflytande olägenheter och anleduingar till meningsstrider.
Utlåtande i frågan angående sättet och tiden för Hammarskattens utgörande, torde det tillåtas mig att få nämna nå-, gra ord. Utskottets Utlåtande härutinnan tyckes mig innefatta liten eller ingen åtgärd uti första punkten uti den utaf mig väckte motion, nemligen rörande befrielsen från Bruksägares skyldighet enligt Förordningen af den 7 Julii 1820, att erlägga Hammarskatten i silfver. Då Utskottet medger att den i nämnde Förordning stadgade myntsort saknas; åtmindetone i de fleste orter ej utan mycket besvär och omkostnad kan anskaffas, tyckes det ej legat utom Utskottets befattning att hafva yttrat sig om denna författnings användbarhet, samt mera eller mindre förmonliga inflytande på jernhandteringen i sammanhang med Statens sannskyldiga bästa. Då det i allmänhet tillhör Oeconomieoch BesvärsUtskottet att yttra sig öfver oeconomiska författningar, tror jag att Utskottet på intet vis varit bundet till tystnad hvad denna beträffar, derigenom, att Stats-Utskottet redan yttrat sig 8 Den 1 Augusti. häröfver i dess Utlåtande angående några vid förslaget om inkomsternas beräkning förekomne frågor. Hvad andra frågan nemligen dimensionerna af Hammarskatts-jernet, beträffar, så var enda grunden hvarföre jag yrkade någon förändring häruti, den, att jag trodde försäljningen af det till StatsVerket öfverlemnande Hammarskattsjern in natura skulle vara lättare att verkställa,- om jern-partiet bestod af flere couranta sorter än endast tvänne, i synnerhet som i och tre fjerdedels tum platt och tre åttondelar ej utgöra de enda goda medelsorter, sorn vid alla Bruk tillverkas, och det dessutom alltid berodde på StatsVerket att uppgifva de öfriga sorter som det ansåg för goda, i hvilket fall ej den händelse skulle varit att befara, som Oeconomieoch BesvårsUtskottet fruktar, nemligen att endast de i handel mindre gångbara och minst gällande dimensioner skulle bekommas. Men då jag numera derom blifvit upplyst, att en sådan förändring ej skulle medföra någon särdeles föi'mon för StatsVerket, och den för Bruksägaren kan vara likgiltig, så förenar jag mig härutinnan med Utskottet.
En värd talare yttrade, för en stund sedan, den önskan, att någon, som hade sig bekant förhållandet med de enskilda läroanstalterna för linie-officerare, måtte yttra sig derom. Jag anser mig derföre skyldig att göra det, så myckel hellre, sorn jag under 4 Års tid varit anställd vid en sådan läroanstalt, och jag dessutom belt och hållet instämmer i StatsUtskts önskan, att behofvet af dylika läroanstalter måtte försvinna. för att afgifva ett total-omdöme öfver dem, måste jag säga, att jag anser dem såsom ett godt nödfallsmedel, men ingenting annat; godt derföre, att för största delen af dem, hvilka önska att såsom officerare inträda i armeen, icke något annat tillfälle gifves att vinna de kunskaper, som numera fordras för befordran lill officerare. Jag tror också, att de temmeligen väl motsvarat deras be - 436 D c n 9 Maj f. m. stymmelse — åtminstone liar det varit samtlige lärarnes bemödande — men att de ej kunna vara annat än ett nödfallsmedel, anser jag mig, under fullkomligt erkännande af de förtjeustfulla bemödanden som utmarka dessa läroanstalters nuvar. föreståndare, våga påstå. Det första skälet dertill är, att undervisningen endast kan vara theoretisk och icke praktisk, hvilket vid en läroanstalt för officerare måste vara ett stort fel. Detta beror icke ensamt af inrättningarnas nuvar. beskaffenhet, utan är ett fel, som måste vidlåda dem, derföre att kostnaderna för praktiska öfningar skulle vara alltför stora för att bestridas af de medel, som utgöra elevernes årsafgifter. Ett annat fel tror jag ligger deruti, alt då eleverne icke ovillkorligen måste undergå studentexamen, utan i stället kunna taga en s. k. humanistisk examen vid läroverket; så blir i allmänhet den humanistiska bildningen icke god.
Utskotten, sorn uti det Utlåtande rörande Banco-Discontens Lane-rörelse, och de dertill hörande omständigheter), som kunna anses ega sammanhang med allmänna FinanceRegleringen, hvilket, under denna dag afgifvet, finnes bilagdt Utskottens hufvudsakliga Betänkande, angående de till Finance.Regleringen i öfrigt hörande åtgärder, föreslagit att en särskild afdelning af Banco-Disconten må blifva förflyttad till Götheborg, förmoda att det af Kongl. Maj;t genom ofvannämnde Nådiga framställning åsyftade ändamål, skall genom en sådan anstallt fullkomligen tunna vinnas, och få således nu endast innehållet Banco-Utskottets Betänkanden, 453 af detta Ut'åtande vordsaroligen åberopa, lika. sorn de Ledamöter sorn varit af skiljaktig mening, äfvenledes åberopa deras dervid fogade särskilde tankar. Ankom den 12 Juli! 1823, Memorial till Rikets Ilöglofl. Ständer, angående nättra anordningar af de Medel, sorn, under benämning ■■ Herrar Banco-Fullmägtiges Dispositions ■ Räkning No 2, finnas i i.anquen för tillfallige behof afsatte. rån äldre tider tillbaka har den summa fsednast bestämd till 2000 R:dr), som af 'BancoSt-yrelsen hvarje år vid Jultiden fördelas mellan en mängd nödlidande, så i Stockholm, sorn i Landsorterna, uti Banquens Räkenskaper varit uppförd Under titel : Herrar Fullmägti. ges Dispositions-Medel.'
Det är så sällan jag haft tillfälle att under denna Riksdag vara nöjd med StatsUlskottets åtgärder, att jag icke kan lemna detta tillfälle obegagnadt, att förklara Utskottet min lifliga erkänsla, för del Utskottet åtminstone denna gång sökt bevara Statens rätt. Utskottet säger nemligen: ”Då Regementet, jemlikt det vid emoltagandet af f. ”d. Fredrikshofs Slott såsom Casein upprättade Contract, förbundit sig att bygg”naderne underhålla, samt den verkställda ”reparationen destoheldre bordt af Regementet besörjas, sorn detsamma för sådant ”ändamål, samt för anskaffandet och under”hållet af erforderliga inventarier eller hvad ”sorn förstås under benämning af servis, af ”Stockholms Stad uppbär Inqvarteringspen”ningar till ett årligt belopp af4,3ooR:dr, ”och då 3:dje HufvudTiteln genom förberörde anvisningar fått vidkännas en utgift, Deu iÖ November e. m. "sorn å densamma icke är uppförd, hemställer Utskottet etc.’* Det är således endast efterlefnad af gällande Contract, som Ständerne, enligt StatsUtskottets förslag, böra yrka. Om man icke antar detta, utan Friherre af Nordins åsigt, skulle man gå nedåt, och statuera ett obehagligt exempel. Jag yrkar bifall till Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre af Nordin begärde votering. I anledning hvaraf Harts Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition:
Sådant bör vinnas hufvudsakligen derigenom, att obligationer här, såsom i andra länder, göras till börsartiklar och föremål för spekulation, hvilket ändamål torde ernås, om åt Riksg.Kont. ansloges ett visst årligt belopp, t. ex. 200,000 rdr, att dermed operera i upköp och försäljningar af dess obligationer, utan afseende derå, huruvida å detta rörelsekapital erhölles vinst eller förlust, och härmed fortfores intilldess allmänheten hunne vänja sig vid spekulationer af detta slag. Att göra obligationer, lätt realisabla, skulle mäktigt befordras derigenom, att rättighet letnnades obligations-innehafvaren att belåna dem i Riksbanken till deras fulla utgifningsvärde, eller 8t>V2 proc., samt att de dessutom finge efter detta värde användas såsom ett liqvidationsinedel vid inbetalning af tull eller andra skatter till Staten, med lemriad rättighet för den Stateus kassa, som emottoge obligationen, att, då beloppet behöfde användas, få detsamma godtgjort af Riksbanken, som då äfven borde utgifva å obligationen uplupen ränta till inlösningsdagen. På det att denna obligations-utgifning ej må blifva början till beträdande af en bana. som inom vår finansförvaltning efterlemnat lika sorgliga som afskräckande minnen, eller utgifning af riksgäldssedlar till betäckande af statsbehof, hvartill andra tillgångar för tillfället saknats, så föreslås vidare: att minsta valören å nu ifrågav:de obligationer bestämmes till 500 rdr, hvarförutan tvenne andra valörer fastställas, den ena på 1,000 samt den andra på 2,000 rdr; äfvensom att dessa valörer utsättas ej blott i rdr, utan äfven i motsvarande ort 12-lödigt silfver, så att obligationerne ej blott må innehafva ett reelt värde inom landet, utan äfven kunna vid behof användas utrikes.