Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
EkonomiUtskottets Memoria^ N;o 190 med anhållan att ett ordinarie Cancelliarfvode, ifrån antagningsdagen, d. 2g sistlidne April, måtte af Riksens Höglofh Ständer, såsom skrifvarhjelp, Utskottet beviljas, till fördelning tvänne ExtraCancellister emellan. S. D. Instämde PresteStåndet i Ridderskapet och Adelns, enligt nu upläst ProtocollsUtdrag af den 25 sistlidne September, gjorda tillägg till dess bifall tili StatsUtskotteis Betänkanden N:is 209 och 470, enligt hvilket Riksens Ständer, vid anmälan af deras samtycke till afskrifning af de medel, som sedan sista Riksdag blifvit använde till brödprisets nädsättande i Hufvudstaden, borde, då något Trot. Vtdr. d. 7 October 1823. anslag till detta ändamål nn icke heller af RiksensStänder blifvit gjordt, förnya deras vid samma Riksdag yttrade undnrdäniga anhållan, att några StaténsMedel icke vidare måtte i sådant afseende varda använde. S: D. Då StatsUtskottets förnyade Utlåtande N;o 508, i fråga om grunders bestämmande för Pensioner åt Innehafvare af Hofstats tjenster, nu åter föredrogs, blef detsamma afslaget af PresteStåndet, som ansåg, att Riksens Ständer hedanefter, som hittills böra ega att pröfva hvars och ens rättighet till Pension i mån af tjenste tid och behof. Från Wcillofl. BorgarcStåndet. S. D. Wid förnyad föredragning af Stats Utskottets Utlåtande N:o 506. angående den Summa, som för Stats och Riksgälds Werkens behof erfordras, att genom Allmänna Bevillningen utgöras, beslöt BorgareStåndef, att med bifall till hvad StatsUtskottets sig utlåtit, derom lemna Bevillningsutskottet underättelse i afseende på den blifvande Bevillningens fördelande. S. D. Då nu uplästes Höglofl.
Frölich uppfattat det, anhåller jag om återrcmiss på detta betänkande. Ilr Gunther, Claes Ephraim: Jag skall icke ingå uti någon speciel granskning af de åsigter, som ligga till grund såväl för Frih. Palmstjernas motion som för Gr. Frölichs modification deraf Utsk:s majoritet har efter min tanke i sitt betänk, redan framlagt så mänga betänkligheter mot antagandet af både det ena och det andra af dessa förslag, att derifrån kunna hemtas tillräckliga speciella skäl, för alt lemna motionen utan afseende. Men jag har för att komma till samma resultat, äfven andra skäl af mera all män beskaffenhet. R. o. Ad. har numera på sitt bord hvilande till nästa riksdag ett förslag till förändrad nationalrepresentation i sin helhet, och vid sådant förhållande synes det mig mindre lämpligt, alt man befattar sig med partiella förändringar uti den representationsrätt, som för närvar, tillkommer R. o. Ad. serskildt. Visserligen har Hr von Hartmansdorff för några dagar sedan, då det K. representationsförslaget föredrogs på detta rum, gifvit det en dopattest efter sitt sinne, hvari han förklarar, att det vore håde ett fult och vänskapligt barn, hvarmed icke ens faddrarne voro belåtne; hvadan ock Hr von Hartmansdorff, förutspående barnets säkra död vid nästa riksdag, ansett sig för sin del böra i stället gifva sitt förord åt det syskon till det K. förslaget, som ålskillige af de så kallade faddrarne uti en vid Const.Utsk:s betänk, bifogad reservation till verlden framburit. Det torde likväl, i min närvande ställning, ursäktas mig, om jag icke alldeles är af samma tanka som Hr von Hartmansdoff i detta hänseende, och det torde tillåtas mig, alt få erinra, huruledes det ofta händer, att ett barn, som vid den flygtiga blick faddrarne hafva tillfälle att deråt ägna, kan förefalla dem fult och vänskapligt, likväl, om det lemnäs tid att vexa till och förkofra sig, kan blifva både ett vackert och välartadt barn, som möjligen, efter några års förlopp och under andra omständigheter, torde komma att ses med helt andra ögon.
Palmstjerna uplyst, är fullkomligt oriktigt. Den värde talaren har äfven velat beskylla mig för vankelmod. Om man kallar det för vankelmod, att man i en fråga, som under åratal varit föremål för tvister och misshälligheter, går de andra Ståndens önskningar till mötes, för att ändtligen en gång få samma fråga på ett nöjaktigt sätt löst, då får jag förklara att jag mera gläder mig öfver delta vankelmod, än öfver den halsstarrighet, hvaröfver Hr von Hartmansdorff tyckes vara så stolt. Hr Printzensköld, Carl: Då denna fråga under sista Riksdagen förevar, tog jag mig den friheten att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet pä vådan af att ingå på systemet af skatteförvandling på det sätt att persedlarne skulle förvandlas lill penningar. Jag gjorde det derföre, att man ännu icke hade tillräckligt för sig redogjort hvad med persedlar borde föstås, hvarföre jag också yrkade detta begrepps noggranna definiering, innan man ingick i frågan om verkställigheten. Jag trodde, att man borde noga akta sig att beträda en bana, der man icke med visshet kunde förutse hvar man skulle stanna. Jag önskade deremot att man, med bibehållande af systemet af räntornas fortfarande utan någon slags förvandling, skulle till lättnad vid debiteringen och redovisningen fastställa på samma persedel en 20:årig markegångstaxa, och jag hyste den öfvertygelsen, att en dylik förändring skulle medföra ungefärligen samma resultat, hvartill man nu vill komma. Man ansåg emellertid dessa mina anmärkn:r icke förtjena afseende, utan man ingick på skatteförenklings-systemet, och man har i detta afseende gått längre än vederbör:de önskat, som framställt förslaget. Nu har jag hört en af dessa vederbönde förklara sig ega den fasta öfvertygelsen, att om R. o. Ad. nu gör den koncession, hvarom här är fråga, så skall della vigliga tvisteämne för alltid vara afsluladt. Jag har, under den lid jag pä min tjenstemannabana tillryggalagt, städse öfverlygat
S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens deri 2 dennes på hordet lagde Utlåtanden: N:o 43, i anledning af väckt fråga 0111 laga fardag i så kallad £m helsjord i stad; N:o 5i, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 33, i anledning af väckta frågor angående närings-friheten. S. D. Föredrogos å nyo och hiföllos Bancp-Utskottets den 2 dennes pa bordet lagde Betänkande:! och Memorial: N:o io3, i anledning af Biksd gon del al odlings-låne-fondcn måtte i Discont-rörelse användas; N:o io4» i anledning af Herr Rosenblads} B., motion, angående reserv-fonden för Låne-Contoren och närmare reglementariska stadganden i -afseende på dea för Baneo-Disconl-Verket bestämda reserv-fond; N:o u 5, med hemställan, att, till följd af Rikets Ständers nu mera( fattade be lut, i anledning af Utskottets, under N:o 79, afgifne Betänkande, Ban en6 Obligationer, härrörande från dess före år 1800 gjorda upplåningar, må fortfarande få i Låne-Banken belånas. S. D. Å nyo föredrogs och bifölls Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottens den 2 dennes på bordet lagde Utlåtande, JN:o 14, i anledning af Herr Prosten Öhrnbergs och Riksdags-Fnllmägtigen från Hallands Lim Peter Anderssons motioner, rörande granskning af Lurendrejeri-Föitillingarne. S. D. Afslogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut skottens den 2 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 12. i anledning al åtskilliga motioner, innefattande förslag till förekommande af luxe och öfverflöd i lefnadssättet inom Riket.
Läroverken skulle med frenne afdelningar omfatta en sexårig kurs, så att, då flickor af 8 k 9 års ålder ansågos kunna va,ra färdiga till intagning, skulle de i vanliga fäll vid 14 ä 15 år från skolan utgå. Undervisningen borde upptaga 9 månader af året, delade i tvänne terminer, samt 4 ä 5 timmar örn dagen med tio minuters uppehåll mellan hvarje lektion samt obligatoriska undervisningsämnen utgöras af Kristendomskunskap, Svenska språket, Geografi och Historia. Naturkunnighet, Fransyska språket, Årithmetik, välskrifning, teckning och sång, enklare qvinliga handarbeten samt, under de lediga stunderna eller på en särskild halftimme, enklare kroppsrörelser på öppen gårdsplan, när väderleken det medgåfve, eljest i skolsal. — Antalet af dessa lägre elementarläroverk föreslogos af motionärerne till en början till 24. Af dessa skulle sju ega en större lärostat och förläggas ett uti Stockholm, som redan eger en normalskola för flickor i förening med seminariet, tvänne i Göteborg samt ett i hvardera af städerna Norrköping, Malmö, Carlskrona och Gefle. Sjutton skulle få en mindre lärostat och föreslogos att förläggas, etti hvardera af följande städer: Upsala, Lund, Jönköping, Calmar, örebro, Linköping, Christianstad, Wisby, Falun, Hernösand, Carlstad, Nyköping, Westerås, Uddevalla, Wexiö, Mariestad och Wenersborg. Mot förbindelse att kommunen på sin bekostnad anskaffade lämplig skollokal, borde Staten bevilja åt hvarje af de sju läroverken med högre lärostat, för en gång, till materiel 1,500 R:dr samt årsbidrag 4,500 R:dr och till hvarje af de sjutton med lägre lärostat, för en gång, till materiel 1,000 R:dr samt årsbidrag 3,500 R:dr, eller tillsammans för alla 24 läroverken för en gång 27,500 R:dr jemte ett årligt bidrag af 93,000 R:dr. Till Chefens för Ecklesiastik-depart.ementets disposition i och för inom Departementet ökade arbeten i följd af denna nya del utaf undervisningsverket borde ställas ett årligt anslag af 2,000 R:dr.
— Mig synes frågan lätt besvarad; men hur går det med principen? — hvar är han till finnandes och huru ser han ut? — Jemför jag 12 § inbördes, nemi. dess l:sta mom. med dess andra, så går det mig icke bättre att utfinna en tillfredsställande grundsats för lagstiftningen. Utsk. gifver i premisserna noga akt på de punkter, om hvilka alla äro ense. Månne ej alla äro ense i den punkten att tvenne tjenstemän, t. ex. tvenne Kaptener, den ene frälse, den andre ofrälse, men i öfrigt lika qvaliflcerade, böra njuta samma rätt? eller med andra ord, månne ej alla äro ense derom att derest man fordrar af den ofrälse Kaptenen att äga jord för att tillerkännas valrätt, den frälse Kaptenen bör underkastas samma qvalifikation? — Så har jag åtminstone upfatlat just den allmänna mening, till hvilken Utsk. vädjar såsom vore den ofelbar. Antager jag nu att Utsk. är af denna mening, då har Utsk. inlagt ett mom. i just den Ridd.Ordn. med hvars npgörande Utsk. icke vill i öfrigt taga någon befattning. Kan det vara konseqvent? Antager fl. R. o. Ad. denna §, sådan den förekommer i Utsk:s förslag, så kan man i den blifvande Ridd.Ordntn svårligen undgå att inlägga samma qvalifikation. Men innan det sker borde man väl besvara den frågan: är inkastandet af detta nya element här af behofvet framkalladl? — Står det i nödvändigt sammanhang med grunden lill fl. R. o. Ad:s nu varande represen tations-rält? Vore samhället att betrakta endast och allena såsom ett bolag, en förening af individer för bedrifvande af ett visst näringsföretag, så skulle visserligen rättigheten att föra talan vid bolagsstämma förutsätta en actie uti bolaget. Staten är onekligt i många fall att anse såsom ett bolag och deraf följer ostridigt att förmögenheten icke kan rättvisligen uteslutas från allt afseende vid valrättens bestämmande inom en viss del af representationen.
Då emellertid nordvestra stambanans främsta ändamål vore att åstadkomma en förbindelse mellan de förenade rikenas bufvudståder, men de stora kostnader och betydliga arbeten, som med denna banas utförande i dess helhet inom Sverige åro förenade, sannolikt skulle fordra en lång tid innan landets tillgångar kunde medgifva dess fullbordan, hade komitéen, med hänsigt dels till den stora allmänna nytta som skulle tillskyndas såväl Sverige som Norrige genom en beqväm inre kommunikation länderna emellan, dels ock derå, att Norska statsmagterna redan gått i författning om en jernvågsanlåggning från Norska hufvudbanan till Kongsvinger samt låtit undersöka om denna anläggnings utsträckning till riksgrånsen, fästat, uppmärksamhet vid ett sått att tillvägabringa den åsyftade förbindelsen på kortare tid och för billigare kostnad, hvarigenom, åtminstone under den tid af året, då vattendragen åro isfria, samma förmåner, som med jernvägen i dess helhet efterstråfvas, skulle till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 49 ej obetydlig del kunna beredas. Om nemligen från Norska sidan jernvägen fortsattes till riksgrånsen, dit afståndet från Kongsvinger år endast omkring tre mil, och på Svenska sidan anlades jernvåg från gränsen till Arvika, icke fullt fyra mil, skulle redan derigenom en förbindelse öppnas mellan båda länderna, alldenstund segelled i Byelfvens vattendrag, ehuru för mindre djupgående fartyg, redan finnes från Arvika till Wenern och derifrån till andra delar af landet. För att lik vål denna kommunikation skulle motsvara fordringarne på beqväm och skyndsam fortkomst, sedan jernvägen blifvit fullbordad mellan Christiania och Arvika, borde nämnde segelled utvidgas till sådane dimensioner, att densamma skulle kunna begagnas af fartyg, som befara Göta och Trollhätte kanaler. Kostnaden för de härtill erforderliga arbeten skulle, jemlikt hvad genom verkställda undersökningar blifvit utredt, uppgå till 512,306 R:dr.
fordrar dennes fosterhr, prolokollsekreteraren Ekrköld, iiit fl5cksn pll Yngvns Iilird sknll utplinas genim nit modern liter viga sig vid sin forne, n u i Isrier och utsvllningnr ytterligme nedsjunkne Mrfärme. Thorn ragrar, Alinii förskjutes 122 Vi mena nu ej här de bada yttersta flyglarna, der man antingen absolut förkastar eller obetingadt gillar, uLm ri tänka pa de mera sansade och lugnt pröfknde granskare, hvilka hafm öga för b9de felen och förtjensterna i stycket, men likviil stanna i olika omdöme om detsamma. ömse sidor anser man det motsatta omdömet gnindadt pa en missuppfattning~ af förtns mening, och for att bereda Iiisaren tillfille att opartiskt döma mellan 119da, vill Ihgny här framlägga sin åsigt i ämnet till jeinförelse med .Teatentinnensi. I cn punkt 3Io \ i fullt ense: det är i aninii~kningen mot det mmodenn se~lrdrumats slapphct i bchandiingrn af yvinnans fall. och vi helsa med glad tillfredsställelse de allvarliga ord Teaterviinnen derom yttrar. Bet ligger tvifvelsutan en fara i den af Alex. Dumas införda och sedan allt mera kring sig gripande seden att upprija &amp; n fallna qzinnan till hjcltinnan par prlfrctue i diktens verld, och Alfhild Agrell har redan tvänne ganger skattat St detta mod. Det 51 sannt ocksi, att f ö r h föga eller intet b y sig om att förklara möjligheten af sidana viljekraftiga och riittsinnade qvinnors f d l, som \ Valborgs i rDÖmd. och Thoms i * Ensami, och att hoii derigenom lätt kan komina Iiisaren att finna sadana qvinnors fdl vara en, i och för sig, ej synnerligt beaktansvärd sak, hvilken först af förförarens daliga handlingsfitt och all mr ii^ opinionens orättvisa f9r d g o n djupare betydelse.
St., och vederbörahdes utlåtande deröfver inkomma så tidigt under Riksdagen, att en K. M:ts propos. i ämnet kunde R. St. meddelas, så vågar jag hysa den förhoppning, att K. M., i denna sin nåd. propos. , kommer att föreslå inrättandet af ofvannämnde lärostolar, åtminstone är jag bestämd, att, i hvad på min underd. tillstyrkan kan bero, bereda K. M:ts nåd. bifall till en sådan framställning, så vida Den 1 December f. m. 81 vida ej densamma genom ett bifall till motionärens framställning förekommes. Motioner, jemte det afgifna yttrandet remitterades till StatsUtsk:t. Härefter npplästes och remitterades till StatsUtsk:t en annan af Frih. von Duben inlemnad motion, som hade följande lydelse: Sedan under loppet af år 1856 laboratoriilokalen vid Carolinska MedicoChirnrgiska Institutet, hvilken då befanns i ett högst förfallet skick och af otjenlig beskaffenhet, genom K. Öfv.lntend.- Embetets försorg blifvit, hvad sjelfva rummen och deras lämpliga anordning beträffar, iståndsatt, iugiugo Institutets professorer den 14 April 1857 till K. M. med en underd. framställning om anvisande af erforderliga medel till godtgörande af den kostnad, stor 1,731 rdr 28 sk. b:ko, hvilken, sedan sjelfva laboratoriilokalen på sätt, som ofvan är nämndt, blifvit iståndsatt, varit nödvändig för en ny inredning i densamma; och fann K. M. i nåder godt bifalla, att ofvannämnda summa skulle af allmänna medel utbetalas. På samma gång som professorerne till K.
Sedan Krusenstern och hans följeslagare flere dagar å rad drifvit af och an på ett isstycke i granskapet af land och tillryggalagt långa sträckor genom att hoppa från isstycke till isstycke, nådde de ändtligen stranden den 28/16 sept. Strax i granskapet fans en tältplats, hvars invånare (samojeder) mottogo de skeppsbrutna vänligt och undfägnade dem med renherdens läckerheter, rått och kokt renkött, rentunga, renmerg, rå fisk och gåsfett. Efter slutad måltid lade de trötta vandrarne sig att sofva i samojedtälten på mjuka renskinn; »alla sorger och besvär voro förgätna; vi kände ett oändligt välbefinnande, som om vi kommit till paradiset». Derifrån reste de i renslädar till Obdorsk, öfverallt vänligt och gästfritt emottagna af de vilda stammarne på vägen, ehuru gästfriheten någon gång blef besvärlig, t. ex. då en ostjak nödgade v. Krusenstern att dricka te sex gånger om dagen, hvarje gång sex koppar, och såsom synnerlig läckerhet bjöd honom ett extrakt af tobak med bränvin.178 Krusensterns äfventyrliga resa öfver Kara-hafvet är ett af de många bevisen derpå, att en ishafsfarare framför allt bör undvika att komma i besätt. Just den omständigheten, att det isfält, i hvilket han fastnade i granskapet af Jugor Schar, kunde drifva öfver till ostkusten af Kara-hafvet, visar, att detta vid den tiden var för det mesta isfritt, och att en ångbåt eller en god seglare detta år, liksom troligen äfven det föregående, ganska väl kunnat nå Obs och Jenisejs mynningar. Berättelsen om v. Krusensterns resa är för öfrigt den första fullständiga skildring man har om en färd från vester till öster öfver Kara-hafvet. Föga kunde man då ana, att inom ett årtionde derefter en mängd fartyg fritt och obehindradt skulle segla fram samma väg.
Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtslotten: < Herr Thams, Wollrath, den 28 sistledne Februari på bordet lagde Memorial, angående förändring af de i afseende på Husbehofsbrånvinsbränningen nu gällande Författningar,- jemte Friherre Sijernstedts, Lars, i anledning deraf, afgifue yttrande. Statsoch Lag-Utskotten', Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående rättighet att utfärda enskilta assignationer under loo Riksdalers belopp. Bevillningsoch Lag-Utskotten: Friherre von Saltzas, Gustaf, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående förändring af författningarne rörande Utmätning.
» Afven jag anser, att Norska Storthinget handlade i högsta grad ogint och ovänligt, då det afslog båda dessa förslag, isynnerhet det om domars verkställighet, och måste både ogilla och beklaga de derför anförda motiver; grannlaga var visst ieke heller, att ståthållarefrågan då uptogs. Men Utsk:t hade sig väl bekant, att flera andra frågor förekommo vid samma Storthing, som icke blefvo lika ogint behandlade. Fyra komitéer hade nemi. varit samtidigt nedsatta: om handelsförhållanden, om domars verkställighet, om gemensamma försvaret och om konsulatväsendet. I de båda sistnämnda frågorna voro ledamöterna i hvardera komitén ense, och hvad beträffar konsulatfrågan, beslöt Storthinget villigt att höja anslaget från 18,000 till 30,000 specier, eller i det närmaste lika med Sveriges anslag, som motsvarar 32,000. Den andra blef ej föremål för proposition. Rättvisan hade ock kråft att nämna, huruledes samma Storthing beviljade anslag för jernvägsförbindelse med Sverige, under det att Svenska Ständerna afslogo den Kongl. Proposm derom. Vidare, på slutet af sidan 27, öfvergår Utsk:t till frågan om de båda rikenas likställighet. Jag ber få upläsa följande strof: »Uti intetdera af de båda föreningsfördragen, Noriges Grundlag och RiksAkten, finnes den ifrågav:de principen för föreningen med tydliga ord stadgad. Väl äro åtskilliga bestämmelser i den sednare grundade på och öfverensstämmande med den i Svenska Konst.- Utsk:ts Betänk, af den 25 April 1815 omtalade jemlikhet i rättigheter mellan de båda rikena; men då denna aldrig i de antagna unions-akterna finnes såsom allmän grundsats faststäld, betyda naturligtvis de medgifvanden, som i vissa fäll skett, intet utöfver dessa fall, än mindre i strid mot de flera förhållanden, der sjelfva unionsakterna visa att icke någon jemlikhet varit afsedd.
Intal om fadren, att han bättre tankar får. KLYTAIMNESTRA. Han elak är, och fruktar hären särdeles. AKHILLEUS. Men skäl emellertid ju öfvervinna skäl. KLYTAIMNESTRA. Mitt hopp är iskallt; säg dock, hvad jag göra bör! AKHILLEUS. Bed bonom först, att icke döda dotter sin; Men om han sätter sig emot, kom då till mig! Ty om han dig tillviljes gör, behöfs ej min Bemedling alls, och räddningen är genast gjord; Men jag skall vara bättre stämd emot en vän. Ej heller hären mig skall förebrå, om jag Med skäl uträttar saken heldre än med våld. Är detta väl bestyrdt; det fröjdar vännerna, och dig, fastän det utan all min åtgärd sker. KLYTAIMNESTRA. Klokt är ditt tal. Här måste göras, som du vill. Men om jag ej uträtta kan hvad jag begär, Hvar skall jag åter råka dig? hvart stackare Väl gå, att söka upp den hand, som hjelper mig? AKHILLEUS. Vi äre dine väktare, der det behöfs, Så att dig ingen varsnar, när du uppskrämd går Igenom krigshärn; ej du bringe fadrens hus Påskam; ty Tyndareus förtjente sannerlig Ej elakt rykte; stor han är bland Hellas' folk. KLYTAIMNESTRA. Rätt så! gå du förut; jag måste lyda dig, Om gudar finnas, skall rättrådig man, som du, Upphinna målet; hvarom ej, hvi äflas då? KHOREN. Hvad bröllopsqväde ur Libysk flöjt, Stropk. Samt från dansälskelig Kithara, Och utur rörfogade Syringer uppstämde sitt ljud, När på Pelions berg skönflätige Pierider, vid gudarnes måltid, Med guldsandulade foten, Stampande takt mot mark, Till Peleus' bröllop kommo, Med melodiska toner Thetis och Aiakidas, På Keutaurers berg låfsjungande, Uti Peliadiske landen! Men Dardanidas, för Zeus'
Det blefve utan tvifvel ett skrifvande embetsverk, hvars ledamöter sällan, om ons någonsin, finge tillfälle att om skolorna taga kännedom, utan genom insända redogörelser. Huruvida det ökade skrifveri, sorn häraf äfven för de underordnade myndigheterna uppkomme, skulle lända läroverken till båtnad, är tvifvel underkastadt; och i alla händelser är det icke ett sådant efter papper rådplägande och beslutande embetsverk, som förnämligast göres oss behof. Reglementen och föreskrifter hafva vi redan nog; men hvad som erfordras är en verksam in Bih. till B. St. \f 30. spehtion öfver läroverken, en noggrann tillsyn öfver författnjngarnes likformiga tillJämpning på olika, orter. Ingen lag kan sä bestämma lärarens förfarande, att ej ett stort spelrum återstår, nog rymligt för att kunna göra om intet, livad lagen åsyftat. Detta utrymme för lärarens individualitet är, ä andra sidan, nyttigt, jä nödvändigt, om ej undervisningen skall förstelna till en liflös mekanism och. i stället lör hild ning, hafva till frukt en på ali inre lyftning, allt högre intresse blottad dressyr. Frågan kata'således ingalunda blifva att inskränka lärarnes frihet, utan just att, tillgodogöra densamma; och detta kan sko endast derigenom, att deras verksamhet under sjelfva utöfningen kontrolleras af en person, som eger förmåga och befogenhet att såväl göra rättvisa ät förtjensten, sorn anmärka och rätta ett felaktigt förfarande. Med stöd af hvad nu blifvit an förd t får jag alltså föreslå: att, utan ändring af Ephorernas åligganden i afseende ä läroverken inom hvarje särskildt stift, må, för utöfvande af tillsyn i högre instans öfver samtliga läroverken tillsättas en General-inspektör, hvilken skall vara pligtig att, genom personliga besök, inhemta noggrann kännedom orri deras tillstånd och behof, samt dels omedelbart efter befogenhet vidtaga, dels ock i öfriga fall hos Kongl. Majit föreslå de åtgärder till undervisningens förbättrande och ändamålsenliga ordnande, som kunna linnas nödiga, äfvensom att, pä Kongl.