Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmärkningar; och emottages sfven alla sådana bref af Ofverhofpredikanten och Kyrkoherden Doctor Rosén, samt af honom och Secreteraren öpnas och redigeras i ordning, till Commissionens nästa sammanträde, då de först upläsas och öfvervägas, samt, om, i anledning deraf, någon ändring i det tryckta Projectet beslutes, införes sådant i ett särskildt Protocoll. 4 Moment På sådant sätt fortfares med hvarje Biblisk Bok, så att, när det ändteligen genom Guds bistånd, är fullbordadt, om KyrkoBibelns aftryckande in Polio kan anstalt fogas. Hvilket allt vederbörande till underdånig efterrättelse länder. Ut supra. GUSTAP. (L. S.) Johan v. Heland. Den uplästa K. Instruktionen af d. 18 Maj 1773 börjar, som vi finna, med orden: »K. M. har af ömmaste sorgfällighet för »Guds sanna kännedom uti Sitt Heliga Ord, hvilket Han Sjelf up»penbarat» —. Här synes mig ordaställningen vara mer än misslyckad; ty den evige Konungens Majestät, som är himmelens och jordens Herre och Gud, bör ju icke förvexlas i begreppet med Konungen af Sverige etc. Vidare förekommer uti ingressen till samma nåd. Instruktion ett åliggande för Kommissionens ledamöter, att, då sådant nödigt aktas, till sitt biträde kalla »flere K. M:s och Rikets Embetsmän.» Kommissionens samteliga ledamöter voro från början icke mindre än 20 till antalet, och dessa alla voro K. M:s och Rikets Embetsmän; icke desto mindre föreskrifves, att de adjungerade ledamöterna äfvenledes nödvändigt skola vara embetsmän ; hvaraf kan synas, som skulle man hafva gjort sig alltför stora förhoppningar från deras sida, som hafva sin tid fullt uptagen af trägna och ansvarsfulla embeten.
Utan tvifvel är det just specificationen i i8i3 års circulärbref, som gjort det af motionären åsyftade förtydligandet nödigt; och jag kan icke inse, hvarföre otydligheten skulle bibehållas. Alt presterna, såsom den sist talande ledamoten anmärkt, äro försedda med sådana löneinkomster, att de kunna deraf betala postporto för sina embetsbref, behöfver såvida rättelse, att till contractsprostar utses de skickligaste kyrkoherdarna; men det är icke gifvet, att dessa innehafva de bästa pastoraten. För öfrigt kan en sådan grundsats icke antagas mera i afseende på presterskapet än i afseende på andra embetsmän, som icke betala postporto för deras embetsbref. Jag tillstyrker bifall till Utskrs betänkande. Hr Stuart: I anledning af hvad den siste talaren yt - 3o4 Den 25 April f. m. trat, ber jag att få upprepa, hvad jag i mitt föregående anförande anmärkt, att nemi. det är presterskapet obetaget att på samma väg, som Ståndet erhöll den förmån, hvilken innefattas i 1813 års circulärbref, vinna den ytterligare utsträckning deråt, sorn motionen åsyftar. För öfrigt får jag blott förklara, att jag visserligen vet, att contractsprostar finnas, sorn ej innehafva de fördelaktigaste pastoraten inom contracten; men då jag erinrar mig, att den vanliga portoafgiften för de ifrågavar. brefvens förskaffande med den s. k. lösposten är 6 styfver, tror jag, att presterskapets inkomster i allt fall medgifva denna utgift. Hr von Scheele, Knut Georg: Jag tager mig friheten att förena mig med Hr v. Hartmansdorff och kan icke instämma med Hr Stuart; ty ehuru afgiften för de ifrågavar. brefven är så ringa, alt den visserligen kan erläggas af presterskapet, inser jag ej på hvad sätt brefven alltid skola kunna blifva fortskaffade annorlunda än genom kronobetjeningen. Den vanliga posten går nemi. på bestämda tider, men presterskapets embetsbref till K. M:s Bef:hde måste ofta afgå på obestämd tid. Gr. Mörner:
De flesta hemman inom Länet hafva redan undergått laga skifte och dessa skiften, fastän de medfört stor kostnad och sällan kunnat afslutas ilian langvarigare rättegång, hafva dock varit ganska nyttiga derigenom, att de bidragit till jordens uppodlande i så målto, att betydlig odlingsbar jord, sorn, i anseende till sitt aflägsna läge från bolsladen, tillförene varit använd endast till betesmark, nu genom de med skiftet förenade utflyttningar kunnat med bade lätthet och fördel uppodlasTill dessa utflyttningar har dock staten bidragit: för år 1837 med B:ko R:dr 3,942: 40. ~ 1838 — _ 8,046: 14. — 1839 — _ 5,632: 1840 3,767: 32. — 1841 5.762: 2. 8 Summa 27,150: 40. 8. Statsbidrag. Enligt underdånigst bifogade tabeller, deri statsbidragen aro särskildt för hvarje slags hemman och näring upptagna, utgöra dessa bidrag, så vidt de till Kongl. Maj:t ock Kronan ingå: for landet . - 181,725: 7. 8 „ städerna ... 69127' 3 11 ' 250,852: 42. 7. Efter förra berättelsen utgjorde dessa: för landet 179,669: 31. 9. för städerna 65,547: 14. 8-24,5216' 46 hvadan statsbidragen alltså ökats med . 5,635: 44. 7. eller för landet med , 2,055: 23. 11. och för städerna med 3,580: 20. 8. 5635- 44 7 hvilken förökning härleder sig från folkmängdens tillväxt, olika markegångsoch egendomspris, tillkomne inrättningar och ökad rörelse. Alla statsbidragen äro af sådan beskaffenhet, att någon ändring deri, särskildt för detta Län, icke synes vara af behofvet påkallad.
Borga re Ståndet öfverlemnat så väl Herr Borgmästaren P. Lindqvists Memorial, med anhållan om mildring för Borås Stad uti deltagandet af Statens bördor och befrielse för innevåna. re dersammastädes, åtmindstone intill nästa Riksdag, från all Bevillning och Krono-Skatters erläggande, sedan densamma genom en olycklig vådeld, hvarunder ej mindre hus och hemvist, än äfven en betydligare elei af andre egande tillgångar uppgått i riik och förvandlats i aska, ifrån »jelfbestånd och vältrefnad nästan upphört att va* 35S Bevilhiings-Utskotlela Betänkanden. ra, och utomordentliga krafter erfordras irman meranämnde Stad kan åter komina i beräkning bland Rikets Städer saint blifva återställd till dess förra sjelfständighet, uti hvilken framställning Herrar Hagander och Palm sig förenat; som ock Herr M. Eklunds Memorial, med enahanda anhållan , i afseende på de personer , som genom den olyckliga vådelden i Norrköpings Stad fortidet Sr förlorat sin fasta eller lösa egendom och såmedelst blifvit försatte i ett sådant tillstånd, art de icke rättvisligen kunna åläggas de Statsbördor, hvarmed de förut i Samhället deltagit, deremot de som väl undergått olyckan , men det oaktadt pröfvas vara i en sådan författning, att de hvarken kunna eller böra befrias från de Statsbidrag TaxeringsCommittéen finner skäligt att dem ålägga, icke må af en dylik friket komina i åtnjutande. Hvad sålunda anfört blifvit har Bevillnings* Utskottet tagit i öfvervägande; oell får först, i betragtande deraf, att åtskillige personer, som genom de förmanande Städer öfvergångne eldsvådor blifvit lidande, likväl kunna befinnas i en sådan ställning, att utvägar och tillfällen till en bättre utkomst eller arbetsförtjenst icke derigenom äro dem betagne, och de således satte utur stånd att i någon mån bidraga till Statens behof, under det att andra blifvit af samma olyckshändelse beröfvade förmågan dertill, hos Riksens Höglofi.
Derjemte anser Utskottet sig böra föreslå, alt innehafvarne af Kammarskrifvare-tjensten i Boksluts-Contoiret och Canzlisttjensten vid Commissariatets Expedition, hvilka tjenster äro mera trägna än öfriga beställningar inom den lönegrad, hvartill de höra, äfvenledes må erhålla, utom sine löner, 400 R:dr, ett arfvode af 100 R:dr hvardera. Uti Commissariatets, af Fullmäglige åberopade och lill Utskottet öfverlemnade, yttrande, angående förevarande ämne, har framställning blifvit gjord om uppförandet å ordinarie stat af Canzlist-tjensten vid Fullmägtiges Expedition; men då Rikets Ständer vid sista Riksdag beslöto, att denna tjenst vid nuvarande innehafvarens afgång skulle indragas, och del samma tjenst tillhörande renskrifningsbestyr åläggas den efter sista Riksdag utnämnde Registratorn och Archivarie; så och enär de förhållanden, sorn föranledde detta Rikets Ständers beslut, icke undergått någon förändring, anser Utskottet sig sakna skäl att nu tillstyrka upphäfvandet af detsamma, hvadan berörde tjenst fortfarande blifvit å interims-staten upptagen.
För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr nonp.-rad. Östberg. Carolina Östbergs debutroll var Anna i » Friskytten », som kort tid därefter följdes af Carlo Broschi i » Hälften hvar », och den unga sångerskan fäste redan nu uppmärksamheten vid sig såsom egarinna af en sopranstämma med klar timbre och ett vårdadt föredrag. I rask följd erhöll hon nu ett antal uppgifter, däribland A d i - na i » Kärleksdrycken », Rosina i » Barberaren », Inez i » Afrikanskan » m. fl. Efter en treårig verksamhet vid vår lyriska scen afgiek sångerskan från denna för att företaga en studieresa till Petersburg, där hon ernade vidare utbilda sig i sitt fack för den svenska, vid ryska konservatoriet anställda sånglärarinnan fru Nissen-Saloman. Ingen kunde då ana, att hennes frånvaro från vår förnämsta scen skulle komma att omfatta en tidrymd af 9 år. Så blef emellertid förhållandet. Carolina Östberg ingick nämligen 18 7 8 äktenskap med grosshandlaren Horwitz, och det var nu hennes afsikt att alldeles lemna konstnärsbanan. Det dröjde dock ej p. mer än ett år, förrän ryktet förmälde, att den saknade sångerskan åter ärnade beträda scenen. Ryktet besannade sig, och i slutet af 1879 skedde detta återinträde, men ej å lyriska scenen, utan å dåvarande Nya teatern, och i titelrollen i » Boccaccio ». Detta fru Ö:s operett-skede räckte till 1885, med kortare afbrott för tournéer i utlandet. Hennes triumfer under denna tid äro i för friskt minne för att behöfva närmare framhållas. Hvad man för öfrigt än må tänka om genren, visst är att fru Ö:s verksamhet vid Nya teaterns scen bidragit till utvecklingen af hennes konstnärliga natur, åtminstone i dramatiskt afseende. I några af de där utförda uppgifterna hade sångerskan ypperligt tillfälle att visa, att hennes rätta fält var K. operan. Sådana uppgifter voro bl. a. Piccolino i Guirauds operett samt Olympia-Antonia-Stella i » Hoffmans äfventyr » af Offenbaeh.
Att förändra de, uti ofvannamnde Voterings-proposilioner af Bevillnings-Utskottet förut föreslagna, samt dels af 3:ne, dels af 2:ne Riks-Stånd, godkända Tull-bestämmelser på artiklarna Färgträd, Hudar och Skinn, Silke, Socker och Ull; dertill anser Utskottet sig så mycket mindre ega någon anledning, som dessa Tull-bestämmelser blifvit föreslagna på grund af noga pröfning, och deras befunna lämplighet, så väl för Consumenten, som med. afseende på en deraf förväntad säkrare och större intrade än hittills, hvaremot [icke eller 4 Bevillnings-Utskottcts Ullåtande N.o 65. några giltiga anmärkningar, hvarken nu eller tillförene blifvit gjorda; kunnandes ett förslag till förändrade Tull-bestämmelser å dessa Yaru-artiklar, i alla fall, icke verka till ändring i Voterings-propositionerna, enär Hedervärda Bonde-Ståndet bestämdt förklarat sig vidhålla de redan förut af 3:ne Riks-Stånd, utan förbehåll, godkända Propositionerna, Hvad serskildt angår Borgare-Ståndets yrkande, att förutsättningen af Tolagens upphörande, borde uteslutas; så tror Utskottet, för sin del, det göra tillfyllest, att nu åberopa hvad af detsamma i denna fråga blifvit anfördt i Betänkandet N:a 27, Utlåtandet N:a 44 samt Memorialet N:o 54, hvilket sistnämnda Utlåtande och Memorial af Höglofl, Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit bifallet, hvaraf följer, att Rikets Ständer ansett Varu-artiklarna Boksvärta, Färgträd, Hudar och Skinn, samt Silke, Socker och Ull böra från Tolag fritagas, och sålunda icke lära vilja företaga detta ämne till ny pröfning, hvartill äfven all anledning saknas, sedan Vällofl. Borgare-Ståndet synes hafva frångått, att i detta fall vilja tillämpa u4 §< Regerings-Formen; och, att Bevillningsutskottet icke ansett Tolagen utgöra en Bevälnings-Utskottets Utlåtande U.o 6S, 5 Bevillnings-fråga , sora kunde förekomma till Votering i Förstärkta Stats-Utskottet, är tydligen tillkännagifva uti sistnämnde Memorial N:o 54 pag« 19 och 20; och enär orden: ”under förutsättning af fritagande frän Tolag” hvilka uti proemisserna till de framställda Vaterings-propositioner blifvit införda, icke tillhört sjelfva Propositionerne, utan endast upplysningsvis blifvit insatta; så och då deras uteslutande härstädes icke medför någon verkan i hufvudsaken, får Utskottet, i anledning af den, från Respective Riks-Stånden erhållna anmodan, till antagande framlägga följande nya redaclion till Yoterings-propositioner, nemligen: •
Tor klokt, ty på det sättet betryggade han sig obehindrad återfärd öfver Elivågor. När de kommit hem, ville jätten se andra prof på Tors styrka. Det sista profvet han begärde var att se, om Tor kunde lyfta hans store bryggkittel och bära den ut ur salen. Det var nog Tyr, som lockade Hymer att föreslå det profvet. Själf gjorde Tyr två försök att lyfta den, men fick den ej ur fläcken. Tor grep tag i kittelns rand och spände fötterna därvid så hårdt mot golfvet, att han trampade igenom det. Kitteln lyfte han upp på sitt hufvud och bar den så ut ur salen. Tyr följde honom och de kommo icke igen. När de läto vänta på sig, anade Hymer oråd och skyndade ut. De båda asarne hade så brådt om, att de sprungit ett godt stycke, innan de sågo sig om. Då märkte de, att de voro förföljda. En hel jätteskara kom rusande ut ur sina hålor och följde Hymer. Då måste Tor lyfta ned kitteln och taga sin hammare. Tyr bistod honom manligt, och lyktade striden så, att angriparne stupade. Därefter kommo asarne oantastade öfver Elivågor till Egils borg. Här mottogos de med glädje. Tor signade sin slagtade bock med hammaren och han stod upp, bockspannet spändes för charen, och med den lyckligt förvärfvade kitteln skulle nu färden fortsättas till Asgard. Men långt hade de icke åkt, förrän den ene bocken blef lam i ena benet. Tor for tillbaka till Egils borg och förhörde sig om hvad som kunnat vållat detta. Tjalve bekände då, att han klufvit den ena lårpipan för märgens skull. Tor var mycket vred och kräfde af Egil vederlag för skadan. Dock gick vreden sin kos, när han såg, huru bedröfvad hans vän var öfver Tjalves oförståndiga gärning. »Tag», sade Egil, »mina fosterbarn i vederlag; något bättre kan jag väl icke ge dig.» Och Tor tog Tjalve och Raskva i böter, så nämligen, att han vardt deras fosterfader och lät Tjalve få del af sina egna bragders heder.
Men då det i följd af varans sammansättning ofta möter svårighet att utröna det ämne, hvaraf den hufvudsakligen består, har det likväl synts lämpligare att, i stället för hvad förut härutinnan varit stadgadt, för artikeln angifva en viss bestämd tull; och har denna ansetts kunna skäligen föreslås till samma belopp, som för speglar och lampetter, eller 10 öre pr skålpund; hvarjemnte rubriken, med afseende på denna förändring, i behöflig mån omredigerats. Sedan artikeln Gräs äfven i de hänseenden, i hvilka den förut varit med tull Tageisurbelagd, föreslagits till tullfrihet, har för artikeln Tagelsurrogat, som för tullbehandlingen varit dit hänförd, afgiftsfriheten blifvit vid rubriken utan hänvisning angifven. Tamarinder, som för närvarande draga en tull af 4 öre pr skålpund, hafva i Tamarinbetraktande deraf, att artikeln dels endast, eller åtminstone hufvudsakligen, användes såsom beredningsämne vid tobaksfabrikationen, dels lemnat en jemnförelsevis obetydlig inkomst, hvilken senare för år 1862 uppgår till endast 384 rdr, blifvit föreslagna till tullfrihet. För Tandpulver, som hittills förtullats såsom varor i taxan ej nämnda, arbetade, Tandpuihar, till undvikande af värdetull, och då artikeln är på det närmaste jemnförlig med Parfymer, samt dessa fått sig åsätta en afgift af 25 öre pr skålpund, närmaste omslagens vigt inberäknad, en tullsats af detta belopp, med enahanda bestämmelse i afseende på sagda omslag, blifvit i taxan utförd. Då Tenlikor vanligen förfärdigas af sammansatt metall och sålunda äfven böra Temikor. draga samma tull som de till afdelningen »andra slag» under rubriken för sådan metall hänförliga, mindre dyrbara arbeten, har, med afseende härpå, den i 1863 års taxa för dem bestämda tullsats af 30 öre blifvit nedsatt, för år 1867 till 20 öre samt från och med år 1868 till 15 öre pr skålpund; hvilka afgiftsbelopp jemnväl i Traktaten med Frankrike finnas antagna.
Emedlertid, och då de vid ärftelige Lånens upptagande ifrån Sveriges sida utställde Hufvud, och Hypothekariske förbindelser, blifvit aflemnade till samtelige Långi säkerhet och, i sådan afsigt, nedlagde såsom ett depositum hos Notarius Publicus Wilhelm van Homrigh i Amsterdam, har den omständighet, att alla i anledning af samma Hufvud-Documenter utfärdade Partial-Obligationer icke till Liqvidations - Committéen ingått, eller möjligen kunnat ingå, haft till påföljd, att denne Embetsman, med stöd af Landets Lagar, vägrat utlefverera Hufvud-Documenterne, förr .än antingen en hvar af de utfärdade Obligalionerne är infriad, eller den genom Lagarne för kraf i allmänhet bestämda prassel iptions - tid till ändalupit; Och hvilket vägrande således förorsakat, att Liqvidations - Committéen icke till Kongl. Maj: ts Ombud förmått öfverlemna någre af de, för ifrågavarande Lån, utgifne Konungens förbindelser och Authorisationer, eller Stats-Contoirets och Riksgälds-Coutoirets förbindelser och garantier, hvilka samtlige ännu hos bemälde Notarius Publicus förvaras; men, som alla, enligt Conventionen af den 31 December 1815, inlöste Partial-Obligationer först varit hos denne Embetsman deponerade, samt sedan der blifvit, med sista innehafvarens bifall, öfverkorssade och utlefvererade till Kongl. Maj:ts Ombud, hvarefter beloppet är vordet, genom Liqvidations-Cornmittéen , i närvaro af samma Ombud, afskrifvit å nyssnämnde HufvudDocumenter, Ståts-Utskottets Betänkanderi'. 19*9 så anser Kongl. Maj:t alldeles intet äfventyr vara förknippadt med Hufvud - Documenternes, dessutom oundvikliga, qvarblifvande under No* tarii Publici van Homrighs vård i Amsterdam, intill dess de, med stöd af Landets gällande Lagar, må kunna återfordras.
Han var hemma långt, långt härifrån, i ett land som jag alldrig hört omtalas; der det större delen af året är vinter och endast en kort tid grön mark. Der folket är så fattigt att det stundom äter trädens bark och der man är glad, att inne i kammarn få en liten stjelk att trifvas af vexter som här blomstra i hvarje skrefva. Och ändå tycktes han förakta ett lif, sådant du omtalar". "Ack, du oförståndiga barn! En otrogen, en son af en hund! Och jag nekade dig ej att sitta om aftnarna vid brunnen och höra honom tala och berätta för barnen. Ja till och med hindrade ej när han lärde dig skrifva på papper. Och det är nu tre år sedan och du är nu fjorton år gammal och fullvuxna menniskan och borde ju förstå att ej tänka på en otrogens ord. Lägg dig nu bara ned och sof. En ung flicka skall alldrig tänka på annat, än att vara vacker". Stormen for hvinande öfver svarta hafvets våg. Det sjudande vattnet reser sig till berg, topparna piskas sönder till yrande skum. Som ett spån kastas den lilla värnlösa farkost, som kämpar mot hafvets raseri. Finnes då intet menniskolif ombord? Hvilken last är så värdelös, att den vågas på svarta hafvets bölja, då vinterstormarna rasa och töcknen draga öfver sjön. Fartyget är lastadt med rosor. Sköna rosor. Tjuguåtta af Georgiens och Tscherkessiens skönaste rosor. Purpurrosor nyss, men nu liknande den hvita rosen från Damascus, som synes blott äga qvar ett återsken af morgonrodnaden, dröjande mellan bladen. Men mannen, rosornas ägare, han är icke blek som lifvet, han är blek som döden. Mellan de sammanpressade läpparne framtränger en ed; det är hans egendom, som hotas af undergång. Ensam på det vida hafvet strider den lilla Kaiken med stormen. Ingen seglare vågar sig denna årstid ut. Men just derföre är det lilla fartyget ute på färd, ty nu ligga äfven de ryska kryssarne i hamn, hvilka eljest jaga hvarje köl som, lastad med menniskovaror, hastar öfver vågen.
Kanske att det låter c'g göra i Vestmanland , men i de ve«tligare Provincerna kan det omöjligen verkställas. Anstalten, att genom öfverenskommelse med Länets aflägsnare invånare bereda lindring åt dera som bo närmare vid stora landsvägarna, är lätt att påstå, men svar att verkställa i vidsträckta Län. Likaså den , att genom tågets förande på omvägar, i sin ordning betunga de inbyggare som hafva sina hemvist i aflägsnare trakter; ty om denna utväg skulle v dtagas, ökadeS ofelbart kostnaden för Kongl Maj t och Kronan, samt kunde derigenom ofra inträffa, att tiden till tågande trouppers marche, emot den påräknade hastigheten , förlängdes. Det rättaste vore, i min tanka, att Kronan tillräckligen ersatte inkvarteringen åt hvar och en som dermed besvärades, ty efter min fulla öfvertygelse, borde trouppers underhåll, vid inträffande marche genom landet, bestridas af Stat s medel, och på ett sätt att hemmansägare på landet ej af detta nödvändiga onus måste vidkännas en alltför svår 1 örda. 37§ Den 15 Juni. e, 1 n. Friherre Cederström, Jacob: Sedan åter remissen i\r beslutad, m n ytterligare anmärkningar ännu göras, får äfven jig, i enlighet med Grefve Gyllenborgs anförande, tillägga, att särskildta öfverenskoinmelser 0111 utskrifningar af varor och gärder, af hvad slagsom heldst, äro stridande emot RegeringsFormen. StatsUtskotfet bör för detta, såsom för andra allmänna beho!, föreskrifva sättet och medlen till dess utgörande, med den omtanka, att anslaget å den ena sidan blifver tillräckligt och å den andra ingen medborgare öfver höfvan betungad. De öfverklagade enskilta ötverenskommelser med Länens invånare måste der, före alldeles upphöra. Grefve Lilliencrantz , Johan Wilhelm:
✓ Hvad beträffar den fara, friherre Björnstjerna tror sig se uti up}>köpet af silfver, så Sr densamma lika mångå gånger yrkad, om vederlagd, Friherre Björnstjernas ord folio sålunda, att det vöre origtigt, att på ena hållet för sina penningar uppköpa silfver, och sedötV mera på det andra hållet låna. Här förekommer likväl den skiljaktighet, att det icke är samrnå person, söm i bada fallen handlar. ^Man kan ej Säga, att det är Statsverket som uppköper silfret; ty det är Banken, och man kan lika litet påstå, att det äe Banken, sorn lånar, ty det är Stats Verket. De äro två alldeles olika personer; ot‘h den énö har ej rättighet att disponera dén andras pén-* ningar. Men Banken har förbindelser till hvaf och en , sorn har dess sedel i Sin hand; och man måste skilja emellan de båda personérhe, om man vill utreda saken, i stället att inveek*. Z, - « • • ■ — la den - Den 30 September f. m. Skulle Ridderskapet och Adeln ej vilja instämma i Herr Stråles mening, så får jag för min del anhålla, att Högloft. Ståndet måtte qvarblifva vid dess redan fattade beslut, att för de ifrågaställde 150,000 R:dr uppköpa silfver, emedan, om Ridderskapet och Adeln vidhåller detta beslut, Ståndet åtminstone skall hafva den fördel, att hela verlden ser, att Svenska Riddarehuset ej velat rubba Bankens förhållanden, utan snarare i möjligaste måtto stärka den och dess credit. Och må då de öfrige Riks-Stånden taga på deras räkning följderne af att gripa med båda händerne i Bankens Cassahvalf, såsom innehöllo de besparde StatsMedel, i stället att de innehålla Sedelinnehafvarnes egendom. Friherre Björnstjerna ’• Ö/n den i Ändra puncten omförmälda summan till uppköp af silfver icke kunde för ändamålet användas, skulle beloppet till nästa Riksdag utgöra Två millioner.