Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilket allt vördsamt hemställes till Riksens Ständers bepröfvande. Stockholm den 16 Julii i8u3. Betänkanden. i43 Ankom Jen aa Jiilii i8a3. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss, angående Löne-tillökning för Fjerdingsman. För att tjena till upplysning vid nu skeende Stats-reglering, har Kongl. Maj:t, den n nästlidixe Junii, till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat en underdånig ansökning af Riksdags-Fullmägtigen för Norra Ångermanland, Johan Bengtsson, deruti han andragit, att, sedan Riksens Ständer vid i8i5 års Riksdag, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga framställning , heslutit att Krono-Fjerdingsmännen skulle, intill dess den allmänna Lön-regleringen, hvartill förslag inom påföljande Riksdag skulle utarbetas, blifvit uppgjord, årligen undfå xo R:d. Banco hvardera, inberäknad den ersättning, som förut vore till någon sådan Tjensteman anslagen: Och i anledning häraf Fjerdingsmännen i WesterNorrlands Län, år 1818, hos Kongl. Majrts Befallningshafvande derstädes gjort ansökning, om utbekommande af ofvannämncle af Riksens Ständer bestämde Lönebelopp, så hade Landshöfdinge-Ämbetet, under den 12 Maji samma år, förklarat, att som efter det, till följe af Kongl. Stats-Contoirets skrifvelse, den 26 September 1815, antalet af Fjerdingsmännen i Länet, under den 11 November i44 Stats-Utskottets sistnämnde år blifvit uppgifvet, hvarken något vidare förordnande om Lönen för dem ankommit, eller desamma blifvit på Länets Stat uppförde, kunde någon Löntillökning för dem ej ega rum.
Hvad åter angår Adjunkterne, tror jag, att de äldres löner böra höjas öfver de yngres. PresteStåndet har bestämt lönerne för de 8 äldre till 2,500 Rdr och för de yngre till 2,000 Rdr, i hvilket beslut jag anhåller, att R, o. Adin ville sig förena. Om således R. o. Ad:u bifaller hvad jag nu haft äran föreslå, måste förslags-anslaget något jemkas, och i den delen torde alltså en återremiss blifva nödig. Hr Olivecrona, Sam. Rudolf: Då jag är den enda här nämnde representant, som är fästad vid Universitetet i Upsala, torde det tillåtas mig att fästa upmärksamheten på nödvändigheten att förbättra Adjunkternes löner. H. Exc. Hr Gr. Sparre har anfört skälen för en förhöjning af dessa löner, och då R. St. redan bestämt lönerne för Adjunkterne vid Teknologiska Institutet och vid Gymnasierne till 2,500 Rdr, synes billigheten fordra, att Akad.Adjunkterne erhålla samma löneförmåner. Dessutom hafva 506 Den 20 November f. m. Akad.-Adjunkterne föreläsnings-skyldighet, som förut ieke ålegat dem. Det skulle således blifva en skärande motsats, om Akad.- Adjunkterne icke kunde påräkna högre löneinkomst än 2,000 Bdr, då GymnasiiAdjunkterne deremot erhålla 2,500 Bdr. För några år sedan fastades vid Akademien en utmärkt Adjunkt vid Katedralskolan i Upsala. Flade nu denne qvarstannat vid skolan, så skulle han enligt Utskis förslag nu hafva en lön af 2,500, men såsom Akad.-Adjunkt endast 2,000 Bdr. Man måste taga i betraktande, att Akad.Adjunkter måste bildas till Professorer och att de måste inköpa böcker i den nyare litteraturen, för att följa med vetenskapen i dess sednare utveckling, och då är en lön af 2,500 Bdr ingalunda för mycket för de 8 äldste. Jag anhåller således om bifall till H. Exc. Hr Gr. Sparres förslag i detta hänseende. Gr.
En gång skref hon till kyrkoherden att hon hoppades att han skulle taga vård om sin bror, så att han på gamla dagar icke måtte fattas någonting, men den gången var gubben slug och svarade i samma sockersöta ordalag ”att han med en känsla af innerlig trygghet lemnade sin bror i händerna på en så ädel qvinna, som offrat honom hela sitt lif, och det var honom en sann tillfredsställelse hvar gång han tänkte på hur hennes ömma omtanka aldrig skulle låta honom fattas något.” Musikläraren skryter och ljuger. Kyrkoh. tycker icke vidare om honom. Det är troligtvis Marie L.s plan att brodren skall komma till prestgården till sommaren och så om möjligt stanna der för alltid. Häromdagen hade Kyrkoh. tagit med sig några skorpor för att visa Ågren, på det att hon måtte kunna baka lika dana. Men ”nåden” blef ond och sade att hon brydde sig inte om hans skorpor. Detta berättade Karl för modren. Denna kunde ej neka sig nöjet att säga till Marie: ”Stackars Evald, han lär nog inte alltid ha trefligt, fröken blef så ond på honom för de skorporna han hade hem med sig.” Marie svarade icke, men hon betraktade Ida från sidan med ett verkligen me[fi]stofeliskt leende fullt af hån och triumf. Det var sådant, att när Ida sökte att efterlikna det riktigt ryste det i ryggen på mig. Den 25te var det Kyrkohs födelsedag och då voro vi der jemte en del andra främmande. Jag antastade naturligtvis Marie, ty jag vill se i deras kort, om det fins någon möjlighet. Der hade kommit bref från Axel och jag frågade henne helt fräckt hvad det innehöll. Hon sade mig det verkligen, att han icke bedt om förlåtelse, men räckte handen till försoning, samt att han antagit platsen vid Axel Olssons privatskola.14 Hon lofvade bedja sin bror att jag skulle få läsa det. Men hon lät mig lofva att icke omtala hvad hon sagt, allra minst för Ida (!). Ida skulle icke veta hvad sonen skrifvit. Jag har ärligt hållit mitt löfte, men Ida har smugit sig till att läsa brefvet och på sitt håll berättat mig hvad der stod, utan att ana att jag visste det förr än hon.
Och hon sadlade åsninnona, och sade till tjenaren: Drif uppå, och låt oss icke töfva med ridandet, såsom jag säger dig. Alltså drog hon åstad, och kom till Guds mannen på Carmels berg. Som nu Guds mannen såg henne komma, sade han till sin tjenare Gehasi: Si, den Sunamitiskan är der; Så löp nu emot henne, och fråga henne, om henne, och hennes man, och son väl går. Hon sade: Väl. Men då hon uppkom till Guds mannen på berget, fick hon honom om hans fötter. Och Gehasi gick fram, och ville drifva henne bort; men Guds mannen sade: Låt blifva henne; förty hennes själ är bedröfvad; och Herren hafver mig det fördolt, och icke låtit mig det förstå. Hon sade: När hafver jag bedts en son af min herra? Sade jag icke, att du icke skulle bespotta mig? Han sade till Gehasi: Begjorda dina länder, och tag min staf i dina hand, och gack åstad; om någor möter dig, så helsa honom intet; och om någor helsar dig, så svara honom intet; och lägg min staf på piltens anlete. Men piltens moder sade: Så sant som Herren lefver, och din själ, jag släpper dig icke. Då stod han upp, och följde henne. Men Gehasi var allaredo gången framför dem, och lade stafven på piltens anlete; men der var hvarken röst eller sinne. Och han gick tillbaka igen emot honom, och bådade honom, och sade: Pilten är icke uppväckt. Och då Elisa kom i huset, si, då låg pilten död på hans säng. Och han gick in, och slöt igen dörrena om sig båda, och bad till Herran; Och steg upp, och lade sig öfver pilten, och lade sin mun på piltens mun, och sin ögon på hans ögon, och sina händer på hans händer, och räckte sig så ut öfver honom, så att piltens kropp vardt varm. Men han stod åter upp, och gick en gång hit och dit i huset, och steg upp, och räckte sig ut öfver honom. Då prustade pilten sju resor; sedan lät pilten ögonen upp. Och han kallade Gehasi, och sade: Kalla Sunamitiskona.
Bihang lill Riki^Sl. fröt, 1817— 131 S> V.tta Sami, N.r 41, 42, Konungens Nåd. Propositioner] N:r 94. Upplasta hos Samtliga Riks - Stånden d, a3 Maj ISIS, Stockholms Slott den 21 Maji 1818 Protokoll hållit inför Hans Maj:t Konungen, i Stats-Rädet. Närvarande: Hans Exellence Justitie-Stats-Mlnistern Herr Grefve Gyllenborg. Hans Exellence Stats-Ministevn för Utrikes A« rende Herr Grefve v. Engeström. Stats-Råden, Hans Exellence Herr Grefve Ro senblad. Hans Exellence Herr Friherre Fleming: Hans Exellence Herr Friherre Lagerbring'. Undertecknad Hof-Cantzler Stats-Råden Herr Friherre Cederström] Herr Grefve Mörner. Sedan Kongl. Maj:t låtit inkalla Stats-MiTiistern för Norrska Arenderne och härvarande Norrska Stats-Råden, upplästes ett, på Kongl.' 3Vlaj:ts Nådiga befallning, författadt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, otn ett Additament till Riks-Akten emellan Sverige och Norrige. Uppå Svenska Stats-Rådets Ledamöters un: derdåniga tillstyrkande, täcktes Kongl. Majit i Nåder godkänna och gilla det uppläste Förslaget, sådant det vid Protokollet finnes bilagdt, och befallte, att Nådig Proposition, i anledning deraf, skulle, på vanligt sätt, till Rikets Ständer; Konungens Nåd. Propositioner. öfverlemnas; hvarjemte, efter det Norrska StatsRäden jemväl tillstyrkt, att ett lika lydande Förslag matte för Stor-Tinget framläggas, Kongl! Majit deriill lemnade Dess Nådiga bifall. In fidem Gk _af Wetterstedt: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om ett Additament till Riks Acten emellan Sverige och Norrige. Gifven Stockholms Slott den 21 Maj i8r8. Kongl.
Stanley ' s reseberattelse ä r ej blott roande, utan afven lärorik; hans vi vilja blott erinra om hans beskrifning malande naturskildringar p i den stora urskogen vid Aruwimi med dess myriader af insekter gifoa en lefvande och de egendomliga dvarg-folk, som bebo den bild af de hittills okanda trakter han genomvandrat; de vinkar han ger sipa Ilsare om den stora betydelse dessa lander en ging kunna komma att f&amp;, gifva ett intresse för deras framtid och utveckling, som e j snart förgir. - Mtinga olika omdömen hafva blifoit falda om detta .arbete. Man har pisttitt, att författarens skildringar af land och folk ej ar0 fullt pilitliga, att man ännu mindre kan satta tro till hans framst&amp;llning af Emin Pascha m. m. Huruvida dessa förebrielser &amp; ro befogade eller ej, &amp; r en friga, som vi naturligtvis ej kunna inlata oss p&amp;; tills vidare lemna vi den alldeles iisido och taga till godo med Iivad vi f i veta af Stanley. En battre och sundare lasning an en reseskildring, grundad p i verkligheten, kunna vi ej bjuda ungdomen, iivarf~re vi varmt rekommendera Stanley ' s arbet.e &amp; t alla dem, som till julen vilja gladja sina barn (ej under 16 gr) med en god bok. Tyvärr m8ste priset stalla sig temligen högt: 18 kr. H. Drummond ' s Central-Afrika &amp; r kanske den yppersta resebeskrifning, som blifvit öfversatt p i virt sprik. Författaren framlagger Dag ny. l? ' här sina minnen fr&amp;n en resa i det stora afrikanska sjödistriktet. P&amp; ett liflgt och fangslande satt sammanfattar han sina iakttagelser af naturföreteelserna p&amp; skilda orter, af folket, af djuroch viixtlifvet, till en totalbild af hela omradet, som i redta och klarhet sUker sin like. Med synnerlig karlek och intresse observerar författaren karektaristiska företeelser inom den lsbgre djurvlrlden.
Jag vill i afseende på dessa underrättelser blott nämna en speciel sak, nemi. creditupplag och nederlag, som i den gamla redactionen blifvit sammanblandade, och hvaraf följden varit, att nederlagsrätlen, som borde vara inskränkt till några få större städer, nu blifvit utsträckt till de flesta stapelstäder. Creditupplaget består egentligen blott i rättigheten att slippa erlägga tullafgifterna, intilldess man disponerar varan, men med skyldighet att disponera varan inom landet; den är således blott en credit på tullen och bör äga rum för alla städer. Men nederlagsrätlen, att återföra varan utrikes, bör blott tillhöra de städer, som för en sådan rörelse äga en passande local och tillräckligen vidsträckt Den j8 Oktober. »55 Landel. Nu har emedlertid hittills varit stadgadt, att man kunnat från creditupplag åter utföra varorna utrikes, och detta hade Tulicommitteen afstyrkt; men Utsk. har åter tillstyrkt det. Hvad slutligen angar Utskts beräkning af tulluppbörden, hoppas äfven jag, att den skall uppgå till 3 millioner såsom sista året; men vi halva för en sådan förhoppning ännu blott erfarenheten af ett emla år, och conjuncturer kunna inträffa, som verka minskning, Yi hafva nyligen sett, huru det till följd af cholerans utbrott handt, att Tullverket inom 3 ä 4 veckor kommit i sina aflevereringar till Statscont. 100,000 r:dr efter emot hvad förhållandet varvid samma tid sisth år, oaktadt vi före denna tidpunkt stodo lika för begge åren; och under sådana förhållanden anser jag det icke vära försigtigt att i sina beräkningar spänna lingen ända till maximum. Bättre är då, att något öfver. skott blifver att-tillgå för Riksg.conl., hvars ställning synes behöfva det, och jag tillstyrker således någon nedsättning i Utsk:s beräkning, särdeles som Utsk. icke iakttagit alla afdrag, och tullen på vin af Utsk. blifvit uppsatt högre, än jag anser klokheten fordra, om icke minskning i inkomsten skall inträffa.
Mnj:t har ock insett nödvändigheten deraf, och redan för a:ne år sedan anbefallt, alt Förslag dertill borde upprättas, för att sedermera för Rikets Ständer framläggas, hvarigenom dessa Boställen skulle upphöra att utarrenderas på det sätt hittills skett; men då numera fråga uppstått om dessa Boställens öfverlemnande till StatsVerkets disposition, hvilken fråga beror på, huruvida Rikets Ständer bifalla den föreslagne Löneregleringen för Armeens Befäl, eller icke, så har Kongl. Majrt täckts uppskjuta med denna Proposition tills vidare. Jag tror 111ig dock vid detta tillfälle böra nämna, att Förslaget är på sådane grunder utarbetadt, att det bör komma att motsvara ändamålet, nemligen alt försäkra Jordägarne om en årlig säker inkomst, utan att förstöra den utarrenderade jorden, som beklagligen hittills på många ställen varit fallet. Man har anmärkt 7 R:dr B:co såsom ett allt för högt minimipris på den under lönerne beräknade Spanmålen, och yttrat, att man icke kan inse grunden dertill. Denna grund är hämtad från de föregående årens medelpris; ty om man tager ett mc - Den 11 December f. m. >43 iliiiin af de 5 sista åren, utgör detta omkring 6 R:dr 36 sk., men utsträckes beräkningen till io år, blifver medelpriset circa 7 R:dr 24 sk. Kongl. Maj:t föreslår nu 7 R:dr, och då denna Markegång skulle fastställas för 5 år, vore det orättvist emot Löntagarne, att minska detta pris härunder, då de hittills sammanräknadt för 10 år åtnjutit vida mera. Ilär har äfven blifvit klandradt, alt Styrelsen framlägger och tillstyrker så betydliga utgifter, då tillståndet i Landet ej sådant medgifver. Jag har trott, och tror det vara Styrelsens skyldighet, att framlägga för Folket hvad som är nödvändigt för dess försvar, och att icke förtiga något, som är oundgängligt, emedan det annars faller tungt tillbaka på Styrelsen och Folket, om, i händelse af behof, vid ett sjelflorsvar Riket skulle finnas blottadt på det oundgängliga.
Sången präglas nog af intelligens och de högre tonerna äro vackra och fylliga; det lägre registret företer däremot åtskilliga brister och textuttalet är rent af jämmerligt. Vokalen u uttalades som å och a m. m. dylikt. Det lifliga bifall, som belsade sångerskans förra uppgift, bann här svalna åtskilligt. Fröken Karlsohn och hr ödmann voro båda betydligt indisponerade. Främsta intresset stycket igenom var ovilkorligen fäst vid hr Bottero, bvilken som gubben Lotario har sin kanske förnämsta uppgift. Ett. så intelligent och i detalj fint utarbetadt spel är en sällsynthet på en operascen, och den klangfulla stämman gör sig här som alltid förträffligt gällande. Vid galaspektaklet sistlidne fredag uppfördes » Mefistofeles ». Operan gick alltigenom förträffligt, och hufvudrollernas innehafvare fröken Oselio, fru Östberg, hrr Ödmann och Bottero belönades med blommor och lagerkransar. Salongen, fylld af eu högtidsklädd publik, företedde en den ståtligaste anblick. K. Dramatiska teatern uppför i morgon första gången » Ett lysande parti », svenskt original af författaren till » Sveas fana ». Svenska teaterns senaste nyhet utgöres af Jules de Martholds sensationsdrama I / ogre, hvilket i svensk tolkning mindre lyckligt benämts » Varulfven ». Pjäsen har i Paris gjort stormande lycka, och att den konstart, den representerar — om man nu ej skall vara så sträng, att helt och hållet stryka branschen från konstens kategori — äfven här har sin publik, därom vittnar i synnerhet radpublikens ljudliga bifall infor de mest uppskakande scenerna i de Martholds brottsmålsdrama. Onekligen tillhör detsamma det njutbarare i sin art; ett par af de sju tablåerna äro synnerligen väl beräknade och verkningsfulla, så den första och enkannerligen den sista med den effektrika scenen emellan den oskyldigt misstänkte Fabreuil ' o c h den lille André, då den förre söker och lyckas återkalla förståndets ljus hos det alltse (DUN J3Ö Hon har tröttnat på den gamle maken, och hans plats i hennes hjärta intages af den bedå- rande ynglingen. Att så skett, är egentligen helt naturligt, ty lika barn leka j u bäst.
» Tänk så nytt o c h propert ändå hvad du kan. Det allting är — o c h allt det rara linnet m e d så vackra är otroligt h v a d man spetsar o c h m o n o g r a m — j o - o, jag såg min lilla kan mycket, o m man hög; det var snällt af dig att lägga örngåtten särbara vill. TJbi voluntas skildt — o c h glas och porslin o c h silfver — ja, ibi potestas — minns du, allting är ju first dass. Ah, vous étes vraiment a hvad det b e t y d e r? » envier, ma chére! Et le mari toujours aimablef * » Ja, jag minns. V a r » Oui chere tante! Pensezy bien — notis ne nous hon vacker? » sommes querellés quune fois, et alors il était questiön » H v i l k e n? Jaså, h o n d ' une robe qu ' il voulait me presenter mais dont je som var i sällskap m e d pensais me pouvoir passera din man — ja, h o n var » Vous commettiez une faute lä, ma chere! Il faut förtjusande vacker — dire: dont je pensais pouvoir me passer. » rikt, blondt hår, s o m i Efter att samtalet sålunda fortsatts en stund på stora bucklor vällde fram franska — » för att Elin icke skulle ligga af sig » — under den stora, på ena yttrade fröken Sparrgren: sidan kokett uppvikna » Ja, vet du, Elin, genast jag började ana, hvilka hatten, o c h så röda läpafsikter han hade vis-å-vis dig, kände jag mig en par o c h hvita, riktigt smula gramse på h o n o m, ty för det första skulle bländhvita tänder, att jag ju mista ett godt hem, då du blefve gift, o c h jag k o m att tänka på sedan tyckte jag, att han var för sträf o c h allvarpatriarken Jakobs välsam för min lilla glada, finkänsliga Elin.
Majit insända yttrande, hafva Magistraten och Borgerskapets Äldste i Stockholm, på anförda skäl, i underdånighet förklarat, att, efter de många och dyrbara anläggningar till hufvudstadens nytta och försköning, för hvilka under en längre följd af år stadskassans tillgångar blifvit använda, kassans ställning i förhållande till de utgifter, som ännu förestode, icke medgåfve den förvaltande myndigheten, att sträcka sin verksamhet utöfver gränserna för stadens eget område, eller till företag, hvaraf nyttan i väsendtlig mån ti 1 Iföl le Staten, med mindre sådant finge ske på Statens bekostnad eller mot ersättning i afgifter, lagda på den trafik, hvars underlättande företaget afsåge att befordra. I öfverensstämmelse härmed anmälde Magistraten och Borgerskapets Äldste att de för befrämjandet af ifrågavarande företag, hvilket, enligt ett af Öfverste-löj manten m. m. F. W. Leijonancker sistlidet år afgifvet förslag till arbetsplan, åsyftande företagets verkställande på kortare tid, än förut varit beräknad, eller på två och ett halft år, skulle erfordra en kostnad af omkring 500,000 R:dr, vore villige att, å stadens vägnar, åtaga sig arbetets utförande och ansvara för farledens framtida underhåll, mot vilkor att bidrag af statsmedel erhölles till belopp af Trehundra tusen R:dr, och att staden berättigades att, under så lång tid, som erfordrades till amortering af dess andel i kostnadssumman, af de trafilierande, som vilja sig af Stats-Utskottets Utlåtande N:o lil.
Jag får derjemte tillkännagifva, att jag, i afseende å legeringsfrågan, funnit att behörigt afseende måste fästas på Hr Mannerskantz^ anmärkning, att vår myntbestämningslag hvilar icke allenast på myntets silfverqvantilet, utan äfven på dess kopparqvantitet. Detta förhållande torde utgöra en egendomlighet för Sverige, ty i den öfriga verldens civiliserade Stater tages aldrig ett mynts kopparinnehåll, utan blott dess silfverhalt i beräkning vid bestämmandet af myntets värde. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag medgifver villigt, att BankoUtsk:s Betänk:de blifvit försvaradt både med goda Den 25 Februari f. m. 539 skäl och på ett talangfullt sätt; men linder discussionen har dock en omständighet, blifvit utglömd sorn, enl. min öfvertygelse. utgör ett ganska vigtigt skäl för den föreslagna förändringens genomförande. Denna omständighet framstår om man betraktar frågan ur unionell synpunkt. Jag tror nemi. att det skulle vara högst nyttigt och ändamålsenligt om ett och samma silfvermynt gällde hos oss och i Norrige, Jag vet visserligen, alt det Svenska silfvermyntct är gångbart i Norrige, men så snart man derifrån kommer t i < 1 Svenska gränsen, emottages icke vidare Norskt mynt vid påfallande liqvider. Detta förhållande utgör en af de många verkligen sorgliga upenbarelser i den s. k. Föreningen, en upenbarelse, som väcker mer än förundran hos hvarje tänkande utländning, som besöker oss. Från denna synpunkt, tror jag det kunde löna mödan söka åstadkomma en förändring af ett dylikt i allas ögon fallande missförhållanden. Hr Mannerskantz har anfört, att en myntkonvention ganska väl kail afslutas emellan de båda Bikena, utan att derföre någon myntförändring hos oss behöfver ske. Detta må vara en sanning, men en sådan konvention länder aldeles icke den internationella handeln till gagn, man måste ju då allt framgent i bråktal uträkna huru mycket den ena Specien är mer eller mindre värd än den andra. På detta sätt blifver aldrig det landets mynt gångbart -i det andra. Att åter vänta på den utlofvade myntenheten för hela Europa, blefve sannolikt att vänta i sekler.
För att ifrän Högrvördige Ständers sida bereda ett »villigare antagande af isrägawarande förflag, som efter Herr Radmannens tanka, icke hade annat för afseende, an att med bibehållande af Bistopparnes oförminskade och genom Privilegier befästade lönewilkor samt ett Nådår för deras Enkor och Barn endast wid yppande vacancer hälla Ämbetet pä wiff tid ledigt till Statswerkets fördel, trodde Herr Radmannen sig böra hemställa om icke denna lid kunde inskränkas till 2 är. Herr Asteffor svalin, yttrade sig att hau more färdig att förestå eit dubbelt antal af Biskoppär om han lunde förmoda att Religionen och deZ wärd derwid skulle winna något, men att Herr Assefforen, da ban hwarken derom wore öfvertyga!) eller ansäg PresteStändets Ledamöter kunna ifräu Presterskapets Privilegier hämta nägot det ringaste stöd för deras bestridande af det ilrägawarande försteg, icke kunde undgå att yrka innehället af det derom inaisna Memorial. I an - 494 Den 7 November. I anledning af Herr Bistoppen Doctor 1,nZstallii härefter gjorde erindran att Presterskapets urgamla rätt till Bistoppsmahl i hittills wänlig ordning, skulle, om hwad som nu föreslagit blifwit/ komme till merkställighet, undergä rubbning, anmärkte Herr Lagman Silfversparre att fräga ej more derom att betaga Presterstapet denna rättighet, som more för Presterstapet lika öppen ivid de längre vacancer, hwilla kunde blifwa en följd af under öfwerläggmng warande förslag, som den warit wid de kortare hittills manligen ägt rum. Herr Baron och Ordföranden, yttrade sig anse den under öswerläggnu-rg warsnde fräga till en Lel beswarad genom Ut stötsets Betänkande i anledning af Herr Kongl. Secreterare, Ilares Memorial.