Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Blommorna i rabatterna doftade starkt, fuktade af daggen; kvällen var stilla, och popplarnas löf, som eljes nästan ständigt prasslande skälfde, voro alldeles orörliga; det nästan vemodiga lugn, s o m hvilade öfver nejden, inverkade döfvande — hon kände sig mera ensam än någonsin förr, och det var, som om det muntra skratt o c h den klingande sång, hvilka nyss omgifvit henne, skulle hafva gömt sig kvar därinne under de mörka träden, som o m luften omkring henne ännu skulle vara fylld af ljudet af glada röster. Men tystnaden stördes endast af det entoniga ljud, som de kväkande grodorna frambragte i den sänka ängen, hvarifrån lätta dimmor uppstigit. Och åter hade denna beklämning kommit öfver henne, denna smärta att snart för alltid nödgas lemna dessa kära trakter; hennes tankar flöto nästan drömlikt öfver i det förflutnas minnen, i framtidens obestämda förhoppningar: skulle det kommande okända ens tillnärmelsevis kunna göra henne så lycklig, som hon varit? När hon omsider gick in, blef hon länge sittande i det öppna fönstret, alltjämt tankfullt grubblande o c h blickande ut öfver den sofvande slätten, bort mot himlen i vester, där ännu en starkt röd strimma af aftonens sista skimmer dröjde kvar, och mot hvilken de höga spetsiga popplarna aftecknade sig mörka, orörliga, med hvarje blad i hvila. — • Så hade hon suttit länge, länge, med en känsla, som om hon toge ett farväl. — Det var ett farväl. Nästa dag, då morgonsolen redan stod högt på himlen, slogo väldiga lågor upp, tunga rökmoln omhvärfde huset, trädgården — allt; elden hade sluppit lös, och den tilltagande starka vinden kom den att med ett susande ljud flyga äfver hela gården. Hon hade för att ropa tjänarne in vid frukosttid kommit ut på den vid sidan om hufvudbyggnaden liggande kringbyggda stora uthusgården, just som den första eldslågan lik en spetsig tunga stack upp öfver takåsen hos arrendatorns, och innan hon fått tid att ropa till de därinne sysslande, hade^ tungor efter tungor, fladdrande små skarpgula lågor i hvinande, susande fart, spridt
Härpå grundades jemväl den af Utskottet omnämnda sed, att förskott lemnas på konnässement öfver skeppade varor, hvilken för handelslifvet vigtiga sed jemväl funnes i andra länder. Men der egde ock den förmånsrätt, som nu är i fråga, rum; och det vore desto nödvändigare, att en dylik rätt äfven blefve fastställd här i landet, emedan det förhållande eljest inträffade, att om Svensk man försköt penningar på konnässement å varor, hvilka utländsk man låtit å utrikes ort inlasta, den förre åtnjöt förmånsrätt i varorna, derest den sednare, innan de hit ankommit och af förskottsgifvaren emottagits, gjorde konkurs; men att deremot, i händelse Svensk man emottagit förskott af utländsk på lemuadt konnässement å skeppade varor, den sistnämnde ej egde ringaste företrädesrätt, om förskottstagaren till borgenärerne afträdde sin egendom före varornas framkomst. I detta missförhållande läge ett bindande skäl för påyrkade lagstiftningen, den der desto mindre kunde anses strida emot gällande lagstiftningsgrunder, som den öfverensstämde med hvad angående Bodmerioch Bilbref funnes stadgadt. Härförutan har en talare inom Bonde-Ståndet erinrat, att den i 3 § af Utskottets förslag gjorda inskränkning, att nemligen förmånsrätt i Bih. till R. St. 7 Samt i Afd. 35 Raft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 107. varor ej finge ega rum, om förskottstagare och förskottsgifvare äro boende på samma ort och varorna der blifvit till försäljning öfverlemnade, syntes hafva mindre skäl för sig, utan borde, enligt talarens åsigt, förmånsrätten iå åtnjutas, antingen kontrahenterne bo i samma stad eller på skilda oiter. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt; och enär någon anmärkning emot 3 § i den af Utskottet föreslagna författning icke blifvit gjord inom Presteoch Borgare-Stånden, hvi 1 ka för ålerförvisningen af ifrågavarande
De förestående högst betänkliga utgifterna skola pressas ut ifrån de samhällsklasser, som stå några trappsteg öfver proletärerne, ifrån dem, som hafva emot sig de hårdare och bestämdare minimi-tariferne, nemligen embetsoch tjenstemanna-klasserna och den mindre handeln samt den öfriga ringare borgerliga näringen. Man har på vissa håll röjt synnerlig benägenhet att afskaffa alla minimi-tarifer, och skulle sannolikt anse, att undanrödjandet af sådan tanf för bevillningen af stång - Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9. 19 jerns-verken borde blifva hufvudsakliga föremålet för det ofvanberörda sammanträdet mellan Statsoch Bevillnings-Utskotten. Reservanten skulle, om hans röst affordrades, icke förr an i sista rummet bifalla afskalfandet af minimi-tarifen för stångjerns smidet. Till denna sin åsigt finner han anledning uti tingens vanliga ordning. Uti taxerings-distrikt med bruksrörelse sitter vanligtvis den ädle brukspatronen, med kommendörseller annan ordens-prydnad, såsom ordförande uti kommittéen, som är samlad uti salonen, utanför hvilken i matsalen hofmästaren, jägaren och kammartjenaren, för tillrustningen af den läckra taxerings-middagen, slamra med knifvar och gafflar, under den djupsinniga och samvetsgranna öfverläggningen om taxeringen. Hvad skall det icke af densamma kunna blifva utan en minimi-tarif såsom en förarglig hållhake? Reservanten erinrar endast om en bevillning, understigande 30,000 R:dr R:mt ifrån 1.300 härdar, ehuru med en minimi-tarif. Kongl. Majit anser visserligen att något minimi-belopp af behållen vinst ej mera för jernför ädling en än för annan industri hädanefter borde fastställas. Hvad StatsUtskottets derpå syftande yttrande skulle kunna synas innebära, kan icke dechiffreras. Men oanmärkt bör dock icke lemnäs, att för all annan industri finnas minimi tarifer, till och med för jordbruket, ehuru af särdeles vanskaplig och nu mera all deles olämplig beskaffenhet.
Som den sköt förbi honom med sin ljusa last, strimmade en solkänsla igenom honom; det var som en lättnad, som en befrielse från ett tryck; men i nästa ögonblick sprang den öfver i ett styng, det styng, som han så ofta känt, som han icke förstod, men som om han gjorde något orätt. Hans längtan ville flyga efter den bortilande båten, men den kunde liksom icke lyfta vingarne. Han kände sig tung och jordbunden som den tama husfågeln; och något bittert kom opp i honom. Men efter kom ångern, — och en bred flod af ömhet, som sköljde det bort alltsammans. Och tillbaka blef till sist en bottensats af smärta, af en vild och sår smärta. Äfven mademoiselle Claire satt och såg efter båten, som försvann bakom nästa udde. «Måtte ni få många nya goda intryck på er resa,» sade hon. Det blef sagdt lugnt; och det var banala ord. Men det är icke derpå, det vid sådana tillfällen kommer an. Som hon sade dem, hvirflade de ett kaos af känslor upp i honom, hvilket blef honom öfvermäktigt. Han kämpade en stund med allt som bröt sig inne i honom; med ens föll det alltsammans och lade sig, såsom hafvets brottsjöar i en skyddad vik; och hans hela väsen löstes upp i en stor, djup, jemn innerlighet. «Jag har ju redan fått allt hvad jag kan få,» sade han stilla. «Jag har ju fått mer än sjelfva lifvet.» De hade rest sig begge. Han sökte efter hennes ögon, men hon stod med halft bortvändt ansigte. Det var blott ett ögonblick, men det kändes af dem begge som en evighet; det var ett af dessa moment, då menskoödena afgöras och då alltet står och väntar og häller andan. Han hade bara att sträcka ut sin hand ... Men i denna sekund just kom pigan ut på verandan och budade till middag; och ögonblicket var borta. När tiden var inne — de varsnade redan ångaren nere från Montreuxhållet —, följdes de alla fyra samman inåt staden, liksom annars när de gått promenera.
På grund iil' hvad na blifvit anfördt och med iakttagande af några mindre väsendtliga ändringar i redaktionen, tillstyrker Utskottet att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta följaude: Förordning angående en allman Hypotheks-bank för riket. § *• En alimän Hvpotheks-bank skall inrättas i ändamål att för de inom riket bildade, i föreskrifven ordning stadfästade Hvpotheksföreningnr ombesörja all den upplåning, som nödig blifver för att ät dessa föreningar bereda medel till de på årlig afbetalning ställda lån, som af dem, enligt fastställda grunder, skola deras delegare tillhandahållas. Denna Hypotheks-bank skall hafva sitt säte i Stockholm. § 2. Såsom delegare i allmänna Hypotheks-banken skall ingå hvarje Hypotheks-förening, som hädanefter inom riket bildas; så ock hvarje allaredan inom riket bildad Hypotheks-förening för all den upplåning, föreningen hädanefter finner sitt ändamål påkalla, af sådan beskaffenhet, som i § i sägs. På delegare ankomme att bestämma den summa, för hvilken han sig såsom delaktig i Hypotheks-banken vill teckna; dock må den ej få understiga en million Riksdaler. § 3- På det belopp, för hvilket delaktighet i Hypotheks-banken blifvit tecknad, skola årligen trefjerdedels procent till banken inbetalas, äfven om Hypotheks-föreningen något lån från banken ej uttagit. Å sådan inbetalning räknas föreningen tillgodo lika stor ränta, som Hypotheks-förening, hvilken lån erhållit, för dess kapital—afbetalningar i räkning påföres. $ *■ Till grundfond för allmänna Hypotheks banken öfverlemnar Statsverket, genom dess Riksgälds-kontor, uti obligationer, ouppsägbara å innehafvarens sida samt bärande lika stor ränta, som Summans. Slutsoch Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 13 uti andra al Statsverket utgifna, inhemska obligationer högst forsk rifves, ett värdebelopp, stort åtta millioner Riksdaler; egande Hypotheks-banken olver dem förfoga efter sorn här nedan sägs.
Att, i följd deraf, behofvet af bistånd påkallar, i dubbelt hänseende, krafternas ansträngande till att efter yttersta förmåga utbilda och fullända de för landets natur och belägenhet tjenligaste vapen, samt Att, om möjligt, slutligen göra det antagligt, att någon roddflotta, det vare sig såsom ett helt för sig eller tillhörande krigsmakten till lands, icke mera torde böra, eller kunna komma i fråga. Huruledes de få stater som möjligen ännu äga någon qvarlefva af dessa urmodiga farkoster, skola draga största nytta af dem, antingen genom slonning, eller försäljning, eller deras bibehållande sä länge malerielen består, utgör egentligen en ekonomisk fråga, som för tillfället må kunna förbigås. De hafva uttjenat sin tid, och gå med ett äradt minne hort, äfven de, likasom så många andra förbrukade vapen, underkastade tidernas förändring. Likväl är del ingalunda min mening att vilja uteslutande fästa mig vid ett sjöförsvar af endast större skepp. Framdeles likasom hittills måste, enl. min tanke, hvarje sjöstat vara försedd med såväl större som mindre krigsfartyg, uti en efter lokal-förhållandena antagen serie, emellan det stora och det minsta. Alla 172 Den 28 Januari e. m. kunna numera betraktas såsom skärgårdsfartyg, i mån sorn farvattnens djuplek tillåter, — (dervid må i förbigående anmärkas, alt vattnen omkring Sveriges kuster och i dess skärgårdar, i allmänhet äro djupa nog för inemot hvad skepp sorn helst), — och alla böra sä byggas, att de kunna uthärda sjön. Storleken eller litenheten utgör, i och för sig, uti intetdera fallet något hinder. Ett ånglinieskepp kan gå med samma snabbhet genom Stockholms skärgård och läggas på strömmen under Stockholms Kongl, slott, som hvilken annan ångbåt, som helst; — och fartyg af ej större dimensioner än en Roslagsskuta kunna utan äfventyr besegla oceanen. Det är af deras konstruktionssätt och inrättningar i öfrigt, som det möjligen i det ena eller andra fallet beror.
Den förre Den 4 Juli f. m. 31 liar nemi. indeldt lön som Kompanichef på ett indeldt Kegemite, och otn man läser hvad Utsk. i sitt Betänk., pag. 29, yttrar om löneförhöjningen för Indeldta Arméens befäl, så torde deraf kunna hemtas ytterligare stöd för mitt yrkande, hvarpå jag anhåller om propos. Hr Printzensköld: Jag tror, för min del, att B. o. Ad. icke lämpligen bör fatta annat beslut i denna fråga, än det som i går fattades. Om sådana förhållanden skulle inträffa, att Intendenten, till följd af sin trägna tjenst, skulle af K. M. anses förtjent af någon ytterligare lön utöfver de 3,500 Rdr, som i följd af R. o. Adis beslut skulle komma honom till godo, så tror jag detta är en sak, som bör bero på K. M:s pröfning. Man bör komma ihåg att det belopp som nu är i fråga, är 2,000 Rdr mindre, än det som Gen.Intendenten fick, hvadan det dervid kunde vara något skäl att göra ett sådant förbehåll; men här är ej samma förhållande. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Förhållandet med nu ifrågav:de tjensteman är egentligen detsamma, som med Gen.Intendenten; åtminstone har DepartemisChefen föreslagit, att deras löner skulle upföras på stat, och en följd deraf vore, att de icke kunde bibehålla lön på annat, ställe. Detta var grunden hvarföre jag i går tog mig friheten föreslå det beslut, hvari R. o. Ad. då stannade. För den nu ifrågavide tjenstemannen är det deremot icke uttryckt, att han skall hafva lön på stat. Äfven är förhöjniugen från 1,500 till 2,000 Rdr icke så betydlig, att den skulle kunna ersätta förlusten af den lön han nu har som Officer. Jag vädjar dock till Presidenten i KrigsColhm, och anhåller att han ville uplysa oss, huru med denna fråga sig förhåller. Ilr Lefrén: Den n. v.
Nilsson lill enahanda belopp, som hans hittills uppburna arfvode 225 R:dr R:mt; äfvensom vid deras afgång ur tjenslen : c) Revisorn i Krigskollegium D. E. Pettersson, till belopp af bans nuvarande lön, 1,314 R:dr Riksmynt: och d) Intendenten vid (Jtrednings-förrådel i Götheborg, majoren Carl Bark, med en hans nu innehafvande arfvode motsvarande summa af 975 R:dr Runt. 12:o. Förre Slottsoch Garnisonspredikanten vid Dalarö skans Per Erik Hofberg och förre Vaktmästaren derstädes C. J. Spegel äro i den nådiga Propositionen föreslagna alt öfverflyllas på Allmänna Indragningsstaten lill belopp, den förre af 75 R:dr och den sednare af 247 R:dr 50 öre R:ml; men som Rikets Ständer vid behandlingen af ulgifterna under Fjerde Hufvud-titeln icke funnit sig böra bifalla den nådiga framställningen i denna del, har följaktligen frågan härom förfallit. 13:o. Då Kommissionslandtmätaren i Stockholms län, F. W. Nordell, hvilken är född 1793, mer än 45 år varit i statens tjenst och genom de svåra förkylningar, han, under utöfningen af sin tjenst ådragit sig, blifvit af sjukdom urståndsall att tjenslen förrätta, eller genom arbete sig försörja, har E. K. M:t föreslagit hans uppförande på Allmänna Indragningsstaten med en årlig pension af 450 R:dr Riksmynt. Vid det uppgifna förhållandet hafva Rikets Ständer, ehuru Nordell icke fullt uppnått den för pensions åtnjutande i förfallningarne bestämda ålder, funnit sig böra bifalla, att han må på Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande af ifrågakomna pension 450 R:dr Riksmynt årligen. 14:o. För aflidne Ordinarie Läraren vid Stockholms Navigalions-skola P. J.
Väts Memorial jSF:o ;> i. verka på en Jury, hvars sammansättning man så långt förut redan i förväg känner. Alt genom lottning inom dea högsta förmögenheten bestämma en Jurysätining, synes mig nog mycket lemnadt åt ödet; oell då här är fråga, ej allenast att bilda garantier emot förbrytelser, utan äfven alt fö/säkra den brottslige emot godtycklig behandling; så synes Juryinrätiningen genom val, grundadt på trenne olika åsigter, vara vida ändamålsenligare, än en Jury-sammansättning genom lottning, hvilken möjligen kunds så utfalla, att Jury komrne att utgöras af do minst samvetsgranne, och af kanske de minst ädla sinnesstämningar inom hela Samhället , hvadan jag, i anseende till Jury-inrättningen, utbeder mig, att Ja-propositionen matie upsfällas till bifall för Inrättningen, sådan den efter nu varande Tryckfrihetslag är. I frågan om TidningsUtgifvares skyldighet att ställa borgen för böter till förekommande af dessas förvandling till fängelse å fästning, kan jag deremot icke förena mig med Motionairen. — Den Författare, sorn bryter emot Lagen och blottställer sig för straff, vare sig böter eller fängelse , har re-j dan gjort ett märkligt afsteg från det estetiska, artetiska och frisinniga, hvilket Motio, nairen ej vill nedslå genom en förödmjn* 46 Biltill Constil. Utsi:s Memorial N:0 51. kande näpst. En brottslig Tidningsutgifvare , som ej mägtar utgifva honom ådömda böter, må, lika med förbrytare i allmänhet, vidkännas den påföljd af förvandling, som nu gällande
Både förut och äfven i denna stund har man såsom svepskäl åberopat den omständigheten, att här vore endast fråga om de i landet födde och bosatte Judar. Om jag än skulle vara böjd att bevilja dessa Judar medborgerliga rättigheter, är likväl min öfvertygelse, att landet skulle öfversvämmas af Judar, hvilka under hvarjehanda invändningar skulle från andra länder inflytta. Man måste då få en serskild lagstiftning för nu befintlige Judar och en annan för dem sora härefter inflytta, hvilket är en uppenbar orimlighet. Af allt detta tvingas jag att vidhålla den åsigt jag vid sista Riksdagen uttalat, nemi. att de, som ifra för utsträckta rättigheter för Judarne, gjorde vida bättre om de aldrig befattade sig dermed. Judarne äro i denna stund verkligen lyckliga här i landet. De äro icke afundade eller lida orätt. De äro välbergade och aktade, och jag frågar om en lagstiftning, som framkallat så lyckliga resultater både för oss sjelfve och dem, som skola beskyddas, bör förändras, och om det icke är mera skäl att bibehålla den. Jag tror, att R. St. skola hafva stor anledn. att gratulera sig, om alla deras lagstiftningsåtgärder framkalla samma lyckliga resultater. Det förundrar mig i sanning, att de som ifra för utvidgade rättigheter Den 23 Februari. 267 för Judarne, icke fästat sig vid en omständighet, som enl. min åsigt innebär en orättvisa, nemi. att de icke äga något tillfälle, att tillgodogöra sina andliga krafter. Detta folk besitter stora sjalsförmögenheter, mycken skarpsinnighet, men något tillfälle att låta dem komma till fäderneslandets båtnad saknas. Jag kan icke finna, att det för samhället vore vådligt, att tillåta dem blifva t. ex. lärare vid Akademier o. s. v. Vöre nu tid att väcka en sådan fråga, skulle jag visserligen icke underlåta det, och jag recommenderar till deras åtanke, hvilka hafva bättre tid dertill än jag, att vid en kommande Riksdag göra framställning härom.
Utskottet har fått emottaga remiss å tvänne motioner, den ena från Ridderskapet och Adeln utaf Herr af Zellén, som till understöd för m under Stats-Utskotlets Utlåtande, N'.o 41. 25 under Styrelsen öfver nämnde Institut ställd och dermed, så vidt görligt vore, förenad serskild undervisnings-anstalt för blinda, vid hvilken skulle komma att emottagas en från hvarje Stift, äskat ett årligt anslag af 5,000 Ridr, att utgå enligt en af motionären föreslagen Stat, under förutsättning tillika, att Kongl. Majit skulle täckas för denna Inrättning upplåta passande rum uti lägenheten ”Öfre Manilla”; den andra från Bonde-Ståndet af Johan August Zetterberg, med förslag, att dels till stipendier för Seminaristen, som i de socknar, hvarest Folkskolor bildades, meddelade pneliminär-undervisning åt döfstumma, matte anvisas en summa af 1,000 Ridr, och dels till förbättring i lönevilkoren för lärare och vårdare vid Institutet anslås ett lika belopp, eller tillsammans 2,000 Rtdr årligen. Då anslaget för ifrågavarande Institut vid sistförflutne Riksdag ökades med 2,006 R:dr 32 sk., samt hvarken af Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof blifvit deruti äskad någon ytterliförlnijning, eller ens, så vidt Utskottet kändt är, framställning i sådant afseende gjord af Institutets Direction, så och enär Utskottet icke eller anser frågan om behofvet eller verkställigrheten af en sådan serskildt för blinde afsedd Inrättning, som Herr af Zellén föreslagit, vara fullständigt utredd, anser sig Utskottet icke kunna i anledning af motionerne tillstyrka någon Rikets Ständers 17:o Res (^-Stipendier samt Läroböckers och Lärda Verks lifgifvande. «)
H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter lill bifall å Ulsk:s utlåt, framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en sålydande voter:spropos. : Den, som bifaller LagUtsk:s ullål. N:o 38, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anses förevarande utlåt, af K. o. Ad. afslaget. Vid voleriugeus slut befunnos röslerne hafva utfallit sålunda: Ja — 20. Nej — 11. Föredrogs ånyo StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlät. N:o 262, i anledn. af erhällne ålerremisser å betänk. N:o 167, ang:de dels af K. M:s nåd. propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, om förändring i nu gällande sladganden i afseende på indelta räntors och kronotiondes upgörande och om de årliga markegångsprisens bestämmande, dels enskilde i samma ämnen väckte motioner. Härom upstod icke någon diskussion, och R'. o. Ad. beslöt, att med vidhlifvande af i afseende på punkterne Litt. A. och C., samt N:ris 16, 17 och 21 af betänk. N:o 167 förut fattade beslut, bifalla det af Utsk. nu tillstyrkta tillägg till dess rörande priskuranternes bestämmande afgifna förslag, att endast de priser, som äro gångbara vid s. k. kontant försäljning böra läggas till grund för priskuranterne äfvensom för de från Kronofogdarne deröfver afgifvande anmärkntr, hvarjemte förevar:de utlåt, i öfrigt ansågs icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogos och biföllos SlatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde utlålm:
Propos. till bifall å Utskrs förev:de hemställan, blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Då nu sedan Utsk:s särskildta yttranden ang:de 10 § blifvit genoragångne, Hr Gr. o. Landtm., såsom föremål för beslut framstälde Utsk:s förslag till redaktion af denna §, yttrade: Gr. af Ugglas: Jag anhåller att få nämna, det min upmärksamhet blifvit fästad på ett misstag som egt rum, då nemi. bevillningen på Aktörer och Aktriser blifvit i fjerde klassen bestämd till 3 Rdr 7 öre i st. f. 3 Rdr 75 öre. I händelse vid tryckning ett eller annat sådant misstag af Exped.Utsk. blifvit begånget, torde sådant emedlertid vara tillräckligt klart och skönjbart, för att sedermera kunna utan svårighet rättas Hr Bildt, Knut; Jag har också, likasom Gr. af Ugglas, 502 Den 28 Mars e. m. funnit att misstag egt rum vid reduktion af Bankomynt till Riksmynt; t. ex. sidan 6, der under rubriken »Fiskare», i sjunde klassen, 1 Rdr 12 sk. Bko äro förvandlade till 2 Rdr Rint. Det skulle egentligen vara 1 Rdr 87| öre, och det här uptagna talet, 2 Rdr är således orätt. Då flera sådana misstag kunna vara begångna, skulle jag tro det vore skäl att återremittera Betänk, till Utsk., för att få dem rättade, emedan eljest R. St. komma att sanktionera en oriktig förordning Frih. Cederström: