Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under dessa förhållanden är det både för del allmännas och vederbörande sladers räll och intresse det lämpligaste och mildaste sältet alt slita tvisten på det hilliga sätt, som Konungen föreslagit, medelst tilldelande åt städerne af en ersättning, lämpad efter tulluppbörden och motsvarande hvad de billiglvis kunna begära. Om en och annan skulle komma att förlora något för ögonblicket, hvarpå man bar exempelvis anfört förhållandet med Calmar; så torde man erinra sig, att orsaken hvarföre denna stad haft en högre tolag, än den ersättning densamma nu skulle erhålla, var alt förlidne år vissa varor, som voro svårare alt granska i smärre släder, der kunde förtullas med lätthet, genom alt föra tullijenslemännen bakom ljuset, eli, förhållande, som dock troligen pä det stället redan upphört, sedan saken ådragit sig vederbörandes uppmärksamhet. Genom förslagets antagande vinnes äfven en säkerhet, som nu icke (innes, ty om i närgränsande stad tolagen på mindre voluminösa artiklar betydligt nedsättes, står hela denna inkomst på spel för den siad, hvars communala behof ej tillåta en sådan nedsättning. Man har ju också sett, huru Söderköpings tolag mäst, emot denna stads önskan, förböjas, för att bespara Norrköping intrång i sin. Den enda jemkning som måhända kunde göras i K. M:s nåd. förslag, vore, alt låta den jemte lillien debiterade och uppburna lolagsersältningen directe från tullkamrarne aflemnas till hvarje siad, lill del verkligen utgående beloppet, i st. f. med en för 5 är förut bestämd aversionalsumma. Det Kungliga förslaget äger visserligen det stora företrädet, att för tiderum af 5 år gifva trygghet ät städernes berak - Den 23 Januari. 415 nade inkomster, men sorn man i allmänhet föredrager utsigten alt kunna fa iner för det. säkra mindre, sä torde mitt. förslag i delta hänseende innebära mera lugnande. Föröfrigt bör man sä mycket mer kunna hoppas, att BorgareSt., när det bär är frågan om reglerande af en dess rätt, ingår på ett så billigt afgörande som det föreslagna, som det vanligen varit strängt, när fråga gällt om andra dylika förhållanden.
Af StatsUtstottets till Herrar Fullmägtige under den 1 Augusti aflatne Expedition, Bilagan (Lif. G.) kan inhämtas, att eli Reglemente för utlänin. gar af allmänna Brandförsäkringsffonden,-redan under den 22 Augusti förledet är af Kongl. Majtt i Räder blifwit sanctioneradt. ___ Och ehuru NiksgaldsCon loire!, sedan allmänna BrandförsäkringSmedleu salunda kommo att till enstilde personer lillanäs, icke såsom förr, kunde disponera, öfwer de för Conroirets räkning insatts dylike medel, hwilka för utlaningar ständigt mäste hällas afsatte, fortfor icke desimindre RiksgäldsCoiUoiret, att pä förut manligt sätt, lata besörja upbörden och redowisningen af detze medel; och att för dem. hwilka tidtals uti Contoiret more innestäende, betala Z procents ränta. — Enär nu Ket pä ömsesidiga förmåner grundade för hällan - 9^8 Den 18 Nsvember. hällande, hwilket före ar 1807 warit bada Werten emellan, genom samma ärs afhandling, efter DirecLionens egen begäran, blifwit alldeles uphäfwit, ansäg VtLtsUtftottet Conkoirets rätt owägerligen för» Lra en sadan åtgärd, att Contoiret icke längre kom att belastas med ränka för medel, dem Contoiret till sina egna utgifter icke pä något satt kunde an, wanda. I sädant afseende anmodades Herrar FullmägLige under d. 1.
Pä grund af allt detta hade Direktionen i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit mätte hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning örn beviljande för en gång af det, enligt Ofver-intendents-embetets Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 119. 3 förslag, till reparationer och nybyggnader erforderliga belopp af tillsammans 108,854 R:dr Riksmynt, och särskildt till inventarier 2,000 R:dr, samt dessutom, i öfverensstämmelse med föreslagen ny stat för inrättningen, ett ökadt årligt anslag af 8,370 R:dr, hvarigenom slaten skulle komma att upptaga en från den nuvarande å 15,750 R:dr till 24,120 R:dr Riksmynt förhöjd slutsumma. I anledning häraf har Kongl. Maj:t under den 13 sistlidne Mars i Nåder förklarat, att då Direktionens förberörda underdåniga hemställan icke till Kongl. Maj:t inkommit förr, än riksdagen redan långt framskridit, och enär inrättningens' stat blifvit år 1855 uppgjord på grund af Rikets Ständers vid sistförflulna riksdag beviljade anslag, Kongl. Maj.t ej funne godt att till Direktionens anhållan om aflåtande af Nådig Proposition till Rikets Ständer rörande ytterligare anslag dels för nybyggnad, dels till löneoch arfvodes-förhöjningar för det dåvarande lemna bifall, men likväl velat anbefalla Direktionen alt tdl Kongl. Majit inkomma med underdånigt yttrande, huru stort anslag må till de mest nödiga reparationer å inrättningens byggnader äfvensom för de oundgängligaste behofven i afseende på inventarier vid densamma kunna erfordras. I följd häraf har Direktionen under den 2 näsllidne Juni till Kongl. Majit med underdånig skrifvelse inkommit och deruti hemställt, alt, i enlighet med Ofver-intendentsembetets förenämnda kostnadsförslag, nödiga medel måtte beviljas till följande reparationer, nemligen: N:o 1.
R;dr bör blifva tillräcklig, icke allenast till nämnde arbete, utan äfven till öfrige ännu återstående reparationer å yttermurarne med dithörande ornamenter; och får Utskottet på sådan grund endast hemställa, att den af Utskottet förut tillstyrkte summa af 40,000 R:dr måtte af Rikets Ständer anvisas lill fullbordande af Riddarliolms-kyrkans reparation, så till tak som yttermurar, och dertill hörande ornamenter, samt att Rikets Ständer derjemte måtte i underdånighet anhålla, att Kongl, Maj:t täcktes låta i vederbörlig ordning utreda, om i hvad nion enskilde, som vid eller uti kyrkan hafva grafvar, böra dessas iståndsättande sjelfva bekosta, då motsvarande belopp af det anvisade anslaget kommer att besparas, 4:o Utskottets yttrande, i afseende på ifrågasatt reparation af Konunga-grafvarne i Wreta och Warnhems kloster-kyrkor, har af BorgctreS åndet lemnats utan anmärkning och af Bonde-Ståndet bifallits, hvaremot inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ständet blifvit erinrad), Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 43o. slt Warnhems kyrka, hvarest Birger Jarl och flere Konungar afFolkungaätten äro begrafne, syntes vara lika förtjent af ett anslag till grafvarne* iståndsättande, sorn Wreta kyrka, hvarföre det blifvit yrkadf, att erforderlige medel för denna reparations verkställande måtte anvisas; varande vid remissen från Preste-Ståndet bi fogad t ett af Slotts-Byggmästaren E. Akerström deri 7 sistl. December afgifvet besigtningsinstrument å fem serskilda vid nämnde kyrka varande graf-chor, nemligen Birger Jarls/ Inge den 3:djes, Knut den Heliges, Erik Knutsons och Erik den Läspes, samt kostnads-förslag, i afseende på nödige reparations-arbeten derstädes, slutande sig å 1,478 R:dr 24 sk.
Så skulle icke kunna hända, i fall man gjorde början med den aktningsvärda författaren, och om ej hans rätt redan i och med den andres vore till spillo gifven. — 56 — När man önskar njuta den sjelfständiga yttranderättens frukter, utan att betala dem med priset af de uppoffringar och olägenheter, som äro från dem oskiljaktiga; dä faller man naturligtvis på hvarjehanda försök att sätta vissa behagliga gränser för de farligaste utsväfningarna och missbruken af den vanskliga tryckfriheten. Finner man för sig, såsom hos oss, en tryckfrihetslag, hvilken innehåller ej blott sjelfva frihetens regel, utan ock alla de undantag, hvari lagstiftningen just egentligen består; så underlåter man dock icke derföre att förutsätta behofvet af ytterligare undantag, dem lagstiftaren antingen förgätit eller ansett så tydligen följa af sakens natur samt af andra redan gifna lagar, att de varit öfverflödiga. Sålunda har den föreställningen uppkommit, att den för allmän ordning i tjensteutöfning nödvändiga disciplinen bör hållas i helgd, utan intrång af tryckfriheten; och denna föreställning har ej allenast funnit inträde hos stora mängden af tjenstemän, utan äfven i lagskipriingen rönt åtskillig framgång. Vissa tjenstebefattningar, förnämligast prestembetet, har man ansett vara oförenliga med den frihet i tanke och yttrande, sorn eljest medborgare tillkomme. I hvarje fall, der personlig frihet förloras genom häktande eller undergående af straff, är man benägen att anse äfven tankens och yttrandets fria bruk förloradt, och påstår, att man i en sådan belägenhet hvarken äger rätt att författa eller att utgifva skrifter. Jag skall företaga mig att särskildt undersöka dessa punkter, i hopp att deras utredande må blifva användbart till lösning äfven af andra möjligen i denna väg uppkommande frågor.
På grund häraf anser ock Utskottet ordet ”hälftenbrukare” böra utgå ur paragrafens första punkt. Att en person, hvars egendom, näring eller rörelse står under borgenärers förvaltning ej bör sjelf få rösta för samma egendom, näring eller rörelse följer af den i § 8 antagna grundsats, hvilken inskränker rösträtten till sådana personer, som ega att sjelfva råda öfver sig och sitt gods. Och att, beträffande näring och rörelse, i afseende hvarå det, som för förhållandena i stad är lämpligast, bör vara bestämmande äfven för landet, icke heller massans Syssloman kunna få utöfva den näringen eller rörelsen eljest tillkommande rösträtt, beror på det öfvergående och mera tillfälliga i deras befattning med samma näring eller rörelse, hvilket förhindrar dem att med dess och kommunens intressen blifva så införlifvade, som till utöfvande af rösträtt synes erforderligt. Utskottet kan derföre ej annat än 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. godkänna hvad de Kommitterade i afseende härå föreslagit. Men med jordegendom på landet är förhållandet ej alldeles enahanda. Utom det obilliga deruti att jordegaren konkurs beröfvar hans Arrendator den rösträtt för egendomen, som både förut och efteråt tillkommer honom, skulle antagandet af de Kommitterades förslag i detta afseende, äfven i öfrigt, kunna medföra besynnerliga förhållanden. Ej sällan förekomma socknar, som nästan ensamt bestå af ett stort Säteri med dess underlydande hemman. Den hufvudsakliga delen af en sådan kommuns röstberättigade medlemmar utgöra antagligen arrendatorer och landtboer å de Säteriet underlydande mindre egendomar och hemman. Om nu säteriegaren gör konkurs, så skulle alla dessa med ens förlora sin rösträtt tillsvidare och rättigheten att besluta i kommunens alla angelägenheter öfvergå till en måhända högst obetydlig minoritet inom kommunen, bestående af en eller annan tjensteman, en eller annan mindre hemmansegare eller sockenhandtverkare o. s. v., hvilket icke lärer knnna vara lämpligt. Utskottet anser derföre orden ”egendom eller” i sista momentet böra uteslutas. Paragrafen skulle således lyda sorn följer:
Så vidt jag kan påminna mig, ingick i det beslut, som R. o. Ad. fattade ang:de remissen 206 Den 19 October. till Ridd.Ulsk. af Gr. Cronhjelms motion, äfven den bestämmelsen, att frågan om ny ansökningstid skulle anstå intill dess motionen vore afgjord. Det synes mig således både af detta beslut, och af sakens natur vara klart, att man ej bör vidröra denna fråga innan man får se utgången af motionen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till Ridd.Ulsk. remittera hvad nu i anledn. af Gr. Cronhjelms till berörde Utsk. remitterade motion blifvit yttradt. Ropades ja. Justerades pteniprot. för d. 9 dennes. H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman: Ehuru jag var närvar, i R. o. Ad:s plenum d. 9 dennes, då Frih. Cederström, Thure, yttrade sig i anledn. af LagUtsk:s betänk. N:o ] 1, hvilket en stund förut blifvit till Utsk. ålerremilteradt, var det mig icke möjligt att så tydligt afhöra bans anförande, alt jag genast kunde bemöta det med svar. Jag har sedan haft tillfälle att taga kännedom deraf i Ridd.cancelliet; yttrandet är numera intaget i prot., och jag anhåller, alt i anledn. deraf fä tillägga ett par ord. Frih. Gyllenhaal uppläste derefter följande: Det liar blifvit anmärkt såsom en brist i den K. propos., att, ehuru densamma i 2 § innefattar, att om någon upplåter åt 2:ne nyttjanderätten till fast egendom å landet, den, som inteckning först söker, skall njuta sin rätt till godo, har likväl uti propos. icke influtit något förklarande, att härigenom ändrades lii § uti 16 cap. Jordabm, som lyder sålunda: :’Städjer någor hemman å landet, eller leger hus och gård i staden, till tvenne; behålle den, som först stadde eller legde; och ägaren höte etc."
En annan Ledamot har sagt, att det skulle vara en förebråelse för Ridderskapet och Adeln om det först inläte Allmänheten, och sedan, vid åtgärdens misslyckande, skulle nödgas utestänga henne. Men det skulle vara en förebråelse, ej för oss, utan för åhörarne, soni missbrukade det Den 27 Januari i. 177 det tillträde, som lemnades dem, oell deras uteslutande vöre då en rättvis bestraffning deraf. En Ledamot har befarat, att Låktarnes öppnande för Allmänheten skulle föranleda sökandet efter popularitet, och han har visat oss faran deraf. Jag rnedgifver att det år möjligt; men det hindrar ej någon ait, å andra sidan, opåtalt yttra sig så il liberalt, som han någonsin kan önska. Vi se af tidningarne från det ofta anförda Frankrike, att tal hålbs i Kammaren, hvilka ingalunda synas öfverensstämma med folkets allmänna tänkesätt, och likväl förmåles icke, att dessa Talare på något sätt af Galle* rierna förolämpas för hvad de sagt. Hvad beträffar de hinder för Allmänhetens inlåtande, som man velat finna i anseende till juster i ngarne: så kunde man, emedan de blott äro ett upprepande af hvad som redan förefallit, gerna i Reglementet stadga, att ingen utom Ståndet finge vid dem vara tillstädes. Man har sagt, att snabbskrifvare-konsten 1 vårt land vore så okänd, att ingen skulle kunna annat än ofullständigt uppteckna hvad hår förefölle, och man har deraf velat hämta ett skäl för Allmänhetens uteslutande. Men just denna oförmåga gör, att åhörarne blott summariskt kunna uppfatta hvad hår säges, och att den yttrade fai hågan för misstag eller misstydning af ord, bör försvinna. Hvad år det vål för skillRidd. o, Ad. Fröt, I. B, iyt Den 27 Januarii, ilad på, om en Tidningsskrifvare i sitt blad yttrar: jag har hört sägas att på Riddarhuset blifvit våckt en motion af det eller det innehåll?
Utlåt, jemväl tillstyrkt, låta tillämpningen i förev:de fall af besagde reghte, sådan den hittills skett och för sig äger försvar uti den praxis, som utbildat sig under en tid af mer än 40 år, fortfarande få äga rum; så mycket heldre, som, efter allt hvad jag kan finna, StatsUtsk:s förslag härleder sig från en alldeles oriktig upfatt ning af hvad med öfverskott å magasinsupbörd rätteligen förstås, hvarigenom man förblandat de öfverskott, som bildas genom besparad afskrifningsproc., med dem, sorn eljest upkomma. Ett upmärksamt genomläsande af 1812 års afskrifningsreghte skall nemi. öfvertyga hvar och en, att lagstiftaren alldeles icke med de af honom omförmiildte öfverskotter, åsyftat den afskrifningsproc. han bestått upbördsmannen, utan allenast hvad som kan öfverskjuta den behållning som, efter afdrag af skedda ullefvereringar med derå beräknad afgångsproc.. rätteligen bör finnas i magasinet, emedan lagstiftaren nogsamt känt, hvad också erfarenheten dagligen ger vid handen, att olika mätningsoch vägningssätt framkalla motsatta resultater, bestående i antingen brister eller öfverskotter. Sådana kunna också upstå af andra orsaker, såsom t. ex. genom misstag i bokföringen af skedde ut - 10 Den 7 Januari. lefvereringar, så att t. ex. 500 få, korngryn, som blifvit utlefvererade kunna afföras på artikeln hafregryn, eller tvärtom, då det är helt naturligt att öfverskott upkomtner, der det icke bordt finnas, under det att brist upstår, der sådan icke bordt äga rum. Ingenting är väl då naturligare än att det måste tillhöra vederb. Ekon. Administration att pröfva beskaffenheten af dylika öfverskott och bestämma huruvida upbördsmannen skall för dem åtnjuta någon ersättning.
Då Utskotten sakna tillräcklig grund för den öfvertygelse, att de med motionärens förslag åsyftade nyttiga ändamål skulle genom detsamraas antagande kunna i väsendtlig moa ernås, men deremot den piojecterade löneförhöjningen med visshet komma att medföra den skadliga följd, 15 Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N-.o >*19.' att värfvade armeen efterhand blefve uppfylld med åldrigt, och alltså mindre tjenstbart manskap, kunna Utskotten icke tillstyrka, att motionen må till någon -åtgärd föranleda. Stockholm den 21 December 1840. Alili, till Exp. Utsk. den 23 December, kl. i e. ra. (Betänkande, i fråga om inköp för allmänna medel af (Register till Förslaget till Allmän Civil-Lag. Hos Höglofl. Ridderskapet oell Adeln har i motion, som lill Stats"Utskoltel blifvit öfverlemnad, Herr Lars Hjerta, enär han kommit i erfarenhet deraf, att till Rikets Ständers Riksgälds-Contoir blifvit aflemnade öfver i,Soo exemplar af förslaget till Allmän Civil-Lag, jemte åtskiilige på allmän bekostnad utgifne urbeten, ämnade att tjena till ledning för nämnde förslags pröfning och bedömande, men att deribland likväl saknades ett, utan tvifvel, ganska behöfligt Register till förslaget, gjort framställning derom, att ett tillräckligt antal exemplar af det på enskild bekostnad upplagda Register till Civil-Lag-Förslaget må, medan det är möjligt, för allmänna medel inköpas.
I båda fallen kunna de — om lyckan är dem huld — blifva så kallade hyggliga människor, men där skall ske ett underverk eller ock en tidig och häftig omstörtning i rådande förhållanden, om barn, hvilka lefvat i ett dylikt osäkerhetstillstånd, utträda i världen, utan att vara behäftade med samma karaktärsbrist som sina uppfostrare. Om det är » af födsel » eller blott af » ohindrad vana », som barn i allmänhet ha en sådan böjelse för att taga löften och göra aftal med jämnåriga lekkamrater, kan ju lämnas därhän; men det är af största vikt att tidigt bibringa de små en så- dan vördnad för löften och aftal, att de taga sig i akt förätt lofva annat, än hvad de veta sig kunna hålla. Och beträdas de med att t. ex. ha lofvat en kamrat en handräckning i lek eller vid något, arbete, måste de strängt tillhållas att uppfylla aftalet, hur det än månde kosta på och huru stor försakelse af något nöje eller fördel som blifver följden. Ett till dylik plikttrohet uppfostradt barn utöfvar ett i hög grad stärkande exempel på kamrater och tvingar äfven dem till en ordhållighet, som slutligen införlifvas i den böjliga, tillväxande karaktären, och man har mindre att befara af dåligt kamratskap för ett barn, som lärt sig hålla ord och aftal, emedan denna, i ädlaste mening, furstliga egenskap ut1897 öfvar ett slags härskarvälde, som ingifver respekt och vördnad. En form af aftal förekommer ofta bland barn och stundom äfven emellan äldre personer. Hvem känner nämligen ej igen detta: » Lofva mig att göra det jag nu vill be dig om! » Eller detta: » Lofva mig heligt att förtiga hvad jag nu vill säga dig! » Eller också: » Du skall få (så eller så mycket), om du lofvar att uträtta det, som jag har i sinnet att be dig om I » Dylika förslag till aftal anses ju af de flesta som något rent oskyldigt, och dock äro de till sina möjliga konsekvenser allt annat än detta.
Jag stannade på gatan, allvarsamt öfverläggande med mig själf, om jag icke, under förvändningen af att göra mina grannar ett besök, skulle fälla en förbön för de lefvande begrafna, då fönstret plötsligt rycktes upp och min unga svärdotter tillropade mig ett hjärtligt: » Välkommen tillbaka! » » Bor du därinne, barn, så för allt i världen sköt om de arma blommorna, » sade jag. » I förmaket! Åh, bevars, » log hon, och i nästa minut följde hon efter mig in i min bostad. » Blommorna lockade mig dit in, och den omständigheten, att mamma fått sin bostad midt emot, bestämde mig för att låta fru Ellen tjäna en främlig genom att afstå ett par rum åt gårdssidan. Jag kom hit dagen efter det du slutat din brunnskur och afrest till landet, så att jag har haft god tid till att studera mitt värdfolks lefnadssätt. Sken alltsammans — förmaket utåt gatan är en träffande bild af det hela. — Var den tyske~grosshandlaren anländ till brunnen, då mamma reste? — Ja visst — ja, nu talas här starkt om fröken Olgas förlofning med honom. Somliga säga, att han blott är en handelsresande, som inbillar. sig, att den eleganta flickan har förmögenhet; men både hon och hennes föräldrar bygga verkligen framtidsförhoppningar på friarens förmenta rikedom. — Han själf har ett par gånger blifvit inbjuden att njuta af fröken Olgas musik i förmaket utåt gatan. » » Ja, du känner min yrhätta till svärdotter, » fortsatte den gamla konsulinnan, » och jag tillstår, att jag mera intresserade mig för de sammanprässade kaktusblommorna än för min svärdotters skildring af ett skenlif, som jag länge sedan genomskådat. Jaså, du intresserar dig för slutet af detta kapitel i fröken Olgas lefnadssaga. Ja, det blef lyckligtvis så, att den förmente grosshandlaren, som verkligen var en tysk handelsresande, for sin väg, sedan han skaffat sig underrättelser om sina tilltänkta svärföräldrars affärsställning, och dagen innan jag afreste, hade trädgårdsmästaren bortfört hela raden af tvinande växter från förmaksfönsterna, utan att förnya dekorationen.
Bonde-Ståmlet inbjudit Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af dess förut fattade beslut, lika med de öfriga trenne RiksStånden, antaga det i 12:te punkten af Constitulions-Utskoitets memorial, IST:o 4, bland hvilande grundlags-ändringsförslag, anmäldta förslaget, angående rätt att i vissa fall förstärka Lag-Utskottet, lades dessa proloeollsutdrag till handlingarue, med förklarande att Ridderskapet och Adelil ansåg stridande emot grundlagarnes anda och mening, att ett Rikets Ständers beslut återkallades och iillinlelgjordes vid samma. Riksdag det biif - Prat-Utdrag, den > October 1844- 195 vil kalladt, och fördenskull fann sig icke kunna de ifrågavarande inbjudiiiugarne antaga. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskattets nedan nämnde, den 28 sisllidne September på bordet lagda, utlåtanden; JV:o 21, i anledning af 1841 och 1843 årens revisions-berättelser, angående Riksgälds-Contoret och f. d. Filial-disconternas utredning; N:o 22, angående föreslagen afskrifning af ett i Riksgälds-Conlorets antecknings-böcker rörande testamenls-bevillningen balanceradt mål; N:o 23, i anledning af Rikets Ständers åren 1841 och 1843 församlade Revisorers besätteiser, angående granskningen af de under Kongl. Co in 111 e r ce-Co 1 leg i u 111 ställda fonder och medel; N:o 24, angående föreslagen nedsättning i räntan för Ull-discont.- creditivet samt begagnandet af en del utaf samma creditiv för Manufacturdiscontens förstärkning; samt N:o 25, angående pension för aflidne casseuren J. Zengerleins enka och oförsörjda barn.