Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s beslut omfö-rmälda förbindelse; — så, och efter öfvervägande af i öfrigt jemväl ådagalagde förhållanden, samt enär frågan om Stenkolsverket, hvars riksgagnelighet blifvit, vid flera tillfällen, af R. St. erkänd, nu kommit i sådant skick, att Verkets framtida bestånd och förkofran, eller ock dess upphörande, inom en icke aflägsen tid, heror af det afseende, sorn fästes vid det nya Bolagets, genom dess Direction, framställda anhållan, hafva R. St. ansett sig böta bevilja medlens utlemnande, under sådana vilkor och förbehåll, alt, utan någon ny uppodling, Statens rätt och säkerhet blir fullkomligen betryggad, och nya Bolaget jemväl närmare tillförbindes, att fullfölja Grufve-arbetet vid Ryd ; i hvilket afseende, och såsom vilkor för merberörde medels utlemnande, R. St. alltså beslntit: 1:0 att nj^a Bolaget bör afgifv > ecb lill Riksgälds-Contoiret öfverlemna den i 4-de punkten af 1823 års R. St:s beslut föreskrifna förbindelse, och hvartill Formnlaire i undetdånighet bifogas; 2:0 att utaf de till Inleressenterne i gamla Bolaget anordnade medel, beslående i framlidne Herr Grefve Ruuths intecknade Skuldsedlar, tillika med alla derå, sedan den 3i December j823, inöutne Cupilalafbetalningar och räntor, innehållas och afsättas, a. de 67,400 Rdr B:co, sorn Interessenterne uti gamla Bolaget förbundit sig att utaf nämnde medel till Stenkolsverkets understöd lill - 20,4 Kxp. Ut ti. Färsing tili tena. Skrif u. N:o 38 K skjuta; hvilken summa beräknas af de contanta medel, sorn på Skuldsedlarne influlit; br tili Statens ytterligare säkerhet innehållas
Ordet nåd har en allt för stor betydelse att tillämpas på svaga dödliga, de må för resten h a huru blått blod som helst i sina ådror. Prenumerant. En illusion. Skiss för Idun af Jane Gernandt-Claine. lon var dotter till gamla föräldrar, ett ömtåligt rikemansbarn med en hy af v a x och genomskinligt tunna ögonlock, och hennes väsen var brådmoget stillsamt, som om fadrens och modrens ålder tyngt på hennes barndom. H o n tycktes vara född till krämpor och svaghet, men hon hade hunnit sitt åttonde år, då hon för första gången träffades af en allvarsam sjukdom. D e t var under sommaren; man bodde på landet, en mil från närmaste lilla stad, och drängen, som farit efter doktor, återvände med oförrättadt ärende: den läkare han sökt, hade ej kunnat komma. D å kastade fadren sig upp p å kuskbocken och for i k v ä l l och skymning den långa milen in till staden. H a n ringde på hos den förste doktor han fann i sin väg, hos den andre och fick det svaret, att ingendera var att träffa • — - den tredje fann han på stadskällaren midt i ett glammande sällskap. I t o r d s i l f v e r, eleganta monster till lägsta pris efter dagens kurs ä silfver. Ä och 5 dinmantpr frän 90. fift ni&gt;h 19K br I U U IN 3 ' 62 än praktiken, och han hade icke ord om sig att gärna vilja bryta upp från ett gladt lag, men den gamle konsul Lothigius var en man, som visste hvad han ville, och den unge lä- karen steg strax upp och följde honom. Resan var ägnad att göra godt och nattvinden borde svalka en omtöcknad panna, men den gamle konsuln darrade, när han betänkte, i hvilka händer han gick att anförtro barnets lif. Efter en första undersökning nämnde den unge doktorn ordet » difteri », och framemot morgonen talade han kort, beslutsamt om en operation. Fadren kunde icke vara närvarande, icke se det, men han prässade läkarens händer, han mumlade hälft medvetslös något om belöning.
Hennes aning ropar efter förändring, lyftning, njutningslycka – som den vilsegångna ropar efter rå’et i skogen ... Och hvarje kväll följs det af smygande tvifvel och ångest genom vissheten att en dag gått och intet skett. En afton satt Louise redan vid middagsbordet, då Tore kom ned med något upprördt ljust öfver sig. Hon såg genast att något händt, något icke ledsamt, och hjärtat började våldsamt klappa. Däruppe gick Tore och talade vidlyftigt och långsamt som alltid, när han var ifrig och upprörd af angenäm anledning. – Ja – på det viset är det Puttan – det vill sig icke sämre än ... – Skynda dig, ropade Louise otåligt och tog jämna steg med honom på mattan i deras bur. – Jo – ett högst oväntadt erbjudande. Det är på det viset, att en helgonmålarfirma i Chicago annonserat efter artister ... jag svarade när du var sjuk, bara för ro skull, och i dag fick jag bref – någon resa bestå de inte, men jag får genast arbete och litet högre betaldt. – Är det allt? – Louise stannade bedragen. Hon satte sig ned på soffan. – Det blir ju ungefär likadant som nu. – Allt? Hvad skulle det vara ... Hon sträckte ut båda sina nätta tåspetsar och synade dem, kastade därpå upp hufvudet och såg barnsligt stort på honom. – Ja men – du förstår ju Tore, alltid kan det ju inte vara så här. – Så här?! – Men förstår du inte – sade hon nästan förvirrad som af ett skimmer – jag står inte ut, det passar mig inte i längden, jag måste ju till slut komma bland bildadt folk. – Måste?! Tore kom och satte sig bredvid på chäslongen. Han hade blifvit gammal dessa veckor, och nu fingo hans ögon ett kallt förvånadt uttryck. – Hör Louise – du får akta dig för illusioner, så bra som vi nu ha det, kan vi visst inte beräkna att alltid få – de flesta svensk-amerikaner ha mindre inkomster ... Louise sprang nervöst upp – hon visste ju detta lika väl som han, men det kom så underligt skrämmande nära, och hon ville icke höra det – – Då lefva de ju inte! Tore blef sittande helt stilla. Han förstod godt hennes stämning, men den retade honom.
Skulle deremot LagUtsk. anse en sådan förklaring icke behöflig, — hvilket den efter mitt förmenande är, — anser jagUtsk. böra inkomma med yttrande, som bestämdt visar, huru nu ' förhållas bör, då en militär, stadd i tjensteutöfning eller klädd i uniform med sidogevär, blir öfverfallen. Att lagstiftningen i detta fall är tvetydig, synes deraf, att Hr Stråle säkerligen icke utan fog anmärkt, att i8o5 års förordning skall vara upphäfven, men densamma likväl finnes intagen i 1836 års lagsamling; och det är på detta tvetydiga förhållande jag velat fästa LagUtskts uppmärksamhet. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja remissen af Gr. Anckarsvärds motiou. Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med remissen af Gr. Anckarsvärds motion om återkallelse af K. påbudet den 7 Oct. i8o5, om dubbelt kroppsstraff för anfall å militärperson uti uniform med sidogevär m. m. Ånyo föredrogs Hr von Rosens, Georg, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förändrade stadganden i afseende på lumpsamlingen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Ehuru jag är delägare i ett pappersbruk, får jag likväl erkänna, att jag personligen icke gjort mig särdeles bekant med föremålet för denna motion. Mina tjensleåligganden på den bana jag valt, hafva naturligtvis afledt mig från denna bekantskap. Emedlertid har en af R. o. Ad:s nu bortreste ledamöter, nemi. Hr Hammarberg, som är betydlig papperstillverkare, till mig aflemnat af honom sammanfattade upplysningar i ämnet; och det är dessa upplysningar jag nu får, såsom mina egna, för R. o. Ad. föredraga. Hr Bråkenhjelm uppläste derefter följande: Den motion Hr von Rosen i sisth plenum väckt, rörtde olägenheten af lumpsamlares tillvaro m. d. m., påkallar ett beriktigande. Jag vet alltför väl, att hela frågan befinnes af den lumpna beskaffenhet, att R.
Onsdagen den 22:dra Augusti kl. 9 förmiddagen sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då alla Ledamöterne voro närvarande, utom H:r Rådmannen Hochskildt och H:r Borgmästaren Ullberg. Från samtelige Riks Stånden hade protocolls utdrag ankommit, hvarigenom Utskottet anmodades att af sina betänkanden och förklaringar i god tid insända en afskrift till R. Högloft. Ständers Expeditions Utskott, som lades till handlingarne. Med anledning af från samtelige Riks-Stånden ankomna protocolls-utdrag, hvarmedelst åt Constitutions Utskottet uppdroges att, sedan Hans Fursteliga Höghet Johan Baptiste Julius Bernadotte, Furste af Ponte Corvo, nu af Riksens Ständer blifvit till Sveriges Kronprins antagen och utkorad, skyndesammeligen inkomma med Förslag till Val-Act, Successions Ordning och Tronfölljare Försäkran, med bibehållande af de sednast för aeterne af samma egenskap antagna grunder, upplästes nu till justering projecter till en ny ValAct, Succession-Ordning och Thronfölljare-Försäkran, hvilka efter någon stunds öfverläggning af samtelige Utskottets Ledamöter gillades. Riksdagsmännen Petter Andersson från Elfsborgs Län, Anders Andersson från Öster-Göthland och Jon Jonsson från Blekinge anmälte derefter deras åstundan att erhålla någon tids permission, som af Utskottet bevilljades. H:r Grefven och Ordföranden anmälte sluteligen, att han af H:r Stats-Secreteraren Friherre Carpelan fått emottaga ett i StatsRådet öfver Krigs ärender hållet protocoll för den 24:de April 1810, äng: försvars-anstalterne i Carlscrona, och öfverenskom Utskottet att häröfver bibehålla den fullkomligaste tystlåtenhet, hvilket nu upplästes. Utskottet åtskilljdes kl. 1/a till ett. Justerat d. 7 Aug. [o: September] 1810. A. G. Mörner.
I afseende på Herr Thams anmärkning om obehörigheten af slutmeningen i Betänkandet, får jag äran nämna att Utskottet fästade uppmärksamhet på skilnaden emellan ren växling, då man praesterade SilfverRiksdalern i Banken, och derföre, enligt 1823 års Ständers beslut, erhöll godtgörelse efter årligen bestämdt växelpris, och växling mot lemnade förskott, hvartill Bankofullmägtige så berömvärd t utsträckt operationen. Den förra åtgärden fortgår för sig, men inbringar ringa, då deremot den sednare inbringat det mästa af silfverbeloppet. Detta föranledde slutmeningen, och då fråga var att bestämma upphandlingspriset, trodde Utskottet, att det icke borde bero af växelbandel, utan att endast nya sedlar derföre borde utgifvas, hvilkas afskrifning åter berodde på Ständernes framtida beslut. Herr Cederschjölds farhåga, att man genom den föreslagne åtgärden hindrar sig att kunna motverka cursens fall, kan jag ej dela. I Utskottet uppstod äfven fråga om bestämmande af en lägre maximi-curs. I denna del var jag af pluralitetens mening. Beslutet blef, att 128 sk. curs skulle vara det maximum, efter hvilket Bankolullmägtige få göra silfveruppköp, men Den 12 D e c e in 1) e r e. m. *99 ingenting hindra deni, att göra det för lägre pris. Häri fann Utskottet ingen våda för Banken, ulan tvärtom fördel, att erhålla silfver för så godt pris, som möjligt, och härvid afsågs äfven Beursens närvarande förlägenhet. Jag her att få anmärka, att Utskottet äfven ägde andra afseenden att iakttaga. Yi hafva, mine Herrar! sett cursen inom ett år nedgå från i/\o till 120 sk., och derigenom eri för Riket i allmänhet gynnande handelsconjuuctur blifva förderflig för många medborgareklasser, och mindre vinstgifvande än fallet eljest bordt vara.
Allmänna Besvärsoch EkonorniUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 157. om sammanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets betänkanden JNT:is 109 och 140, angående stångjernssmidet och den gröfre jernhandteringen samt kolhandeln i Riket. XXV. B. 87. A. 144* E 447- — N:o i58. i anledning af väckt motion om tillsättande af en Comité för att utarbeta förslag till en förändrad nationalrepresentation. XXV. B. 220, 278. A. 316. XXVI. U. 116, 128. A. i3g. E. 243, 258. — N:o i5g. angående en till Utskottet öfverlemnad motion om revision af förvaltningen af ön S:t Barthelemy. (Memorialet N:o 144.) XXV. B. 220. A. 282. — N:o 160. om sammanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets betänkanden N:is 1x6 och 141 • XXV. B. 220. A. 282. E. 477- — JNfo i65. i anledning af återremiss utaf betänkandet N:o i58, angående väckt motion om tillsättande af en Comité' för att utarbeta förslag till en förändrad nationalrepresentation. XXVI. B. 116, 128. A. 139. E. 243, 258. Allmänna Besvärsoch EkonorniUtskottets, det Förstärkta, Ledamöter, val af. Se Val. Allmänna Besvärsoch EkonorniUtskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 161. i anledning af RiksStåndens olika beslut, i fråga om förslag till allmänna stadganden för Folkundervisningens befrämjande.
Sändebud hos främmande magter och tjenstemän vid Beskickningarne namne Konungen i Stats-Ministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Stats-Råds-ledamots närvaro. §. 34. Stats-Ministrarne innchafve Rikets högsta värdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill. Ledamot af Stats-Rådet eller af Justitiae-Rådet må icke tillika annat civilt embete bekläda. §. 35. Stats-Rådets ledamöter, Presidenter och Chefer för Collegier eller, i dessas ställe, inrättade Verk, Justitiae-Canzleren, Cheferne för Tull-Styrelsen och för Post-Verket, Expeditions-Chefer i Stats-Departementen, Öfver-Ståthållaren, Under-Ståthållaren och Politie-Mästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar och Ståthållare i landet, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-Adjutanter, Öfver-Adjutanter, Stabs-Adjutanter, Commendanter i fästn i niarne, Capitaine-Lieutenanter och Olhcerare vid Lif-Drabanterne, Öfverställe!’ Regementerne, Second Cheferne för Gardes-Regementerne till häst och fot, samt Öfverste-Lieutenanter vid Lif-Regements-Biigaden, Cheferne för Artilleriet, Fortifications-, Fältmätningsoch Sjömätnings-väsendet, Ministrar, Sändebud och Agenter för handeln hos främmande magter, samt de Embetsoch Tjenstemän, som uti Konungens Cabinett för utrikes brefvexlingen och vid beskickningarne nyttjas, hafva förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga, när Han pröfvar Rikets tjenst det fordra. Konungen kungöre dock sådana beslut i Stats-Rådet, hvars ledamöter vare skyldige att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. §. 38. Alla ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar, utom i corn - 6 Expeditions-UIskottets Förslag lill uiul.
I anledning häraf fillstyrka Utskotten vördsamt, att, med hufvudsakligt bifall till hvad Kongl. Maj:t uti 8 och 9 punkterna af Dess Nådiga Proposition föreslagit, Rikets Ständer må för sin del besluta, alt de föreskrifter, som komma att i Stadgan intagas, beträffande öfverinseendet å mått och vigt i Riket, justerares förordnande och allmänna åligganden, samt General-Landtmäleri-kontorets förpligtelse att undersöka och stämpla likare-måit och lik ar e-v i g ter, böra blifva hufvudsakligen enliga med Kongl. Vetenskaps-Akademiens förslag uti U '§., 12 §. samt 13 §. mom. a, b, d och f; att justerare för förbrytelser under tjenstens utöfning skola inför allmän domstol stånda till ansvar; samt att uti den nya förordningen om mått och vigt bör dels föreskrifvas, alt målkärl och vigter, sorn begagnas i kronans, äfvensom i enskildes magasiner och bodar, der handel och rörelse idkas, skola justeras och krönas hvarje år; hvaremot i andra fall målkärl och vigter äfvensom längdmått, hvarhelst de förekomma, icke behöfva oftare än hvart femte år sådan justering undergå; samt dels inrymmas ett stadgande af följande innehåll: »Hvar och en, som mått och vigt vid handel, uppbörd eller leverering nyttjar, vare an svålig efter lag för deras riktighet, om de icke äro inom behörig tid justerade och krönta samt för öfrigt befinnas i fullkomligt skick; ersälte ock all den skada, som genom försummelse i delta hänseende kan hafva timål; skolande ingen, som i handel och rörelse nyttjar malt och vigter, kunna förvägra poliseller krono-betjent, att i öppet magasin eller salubod jemförelse och kontroll i berörda afseende när sorn helst anställa.K
De föregående dagarnas oroliga spänning hade varit så stark, till följd af otillförlitliga och motsägande rykten om härens ställning i Tyskland, att den första säkra rapporten, och därtill ett segerbudskap, trängde allt annat åt sidan såsom en exploderande mina. Drottningen ensam hade haft mod att skratta och studera teologi: nu var äfven hon besegrad af segern. Vid denna statsnyhet var Hagar så platt förgäten, som en tufva ljung i en skogsbrand. Rikskanslerns inträde förflyttade henne ögonblickligen tillbaka till hennes förra ställning i denna värld, där hon var mindre än intet. Hon hade förstånd nog att känna sig öfverflödig och drog sig tillbaka så långt hon förmådde. Men den kungliga bostaden var henne obekant; hon såg tre dörrar, igenkände en, genom hvilken hon kommit in, och gled ljudlöst ut. Där var ett halfmörkt förrum, svagt belyst af en vedbrasa i den oformligt stora, öppna spiseln. Vid brasan satt kammarpigan Fiken Lång, fästande bandrosor på ett par skor, medan hon afbidade signalen af drottningens ringklocka. Vid utgången stod kammartjenaren Johan Holm, som nyss mottagit rikskanslern och nu syntes beredd att affärda den främmande flickan. Han bedrog sig; hon gick icke, hon hade icke fått sina order ännu. Tiden blef Holm för lång: han fejade i smyg en trumpet, som han dolde under rocken, när någon visade sig. Hagar satte sig vid brasan midtemot kammarpigan. Hon behöfde värma sig, hon frös. Hon hade icke förut märkt, att luften bland drottningens folianter var ganska sval. Hon erinrade sig, att hon frusit äfven efter sitt första kungliga möte, medan hon satt i slupens förstäf på väg till Norrköping. Denna unga, bländande drottning, så lärd, så nyckfull, och så förtjusande högsint, när hon ville hvaraf kom det sig, att man frös icke i hennes närhet, icke när hon så oemotståndligt kunde tala och skratta, ty då glömde man allt men efteråt? Hagar växlade några ord med kammarpigan. Enstafviga svar. Flickan var sömnig och trött; hon hade vakat på sin post långt in på kvällen, och klockan tre på morgonen skulle hon åter passa på drottningens ringklocka. En ofrivillig blund gällde tjensten.
Deremot förebygges alla olägenheter af dessa paria vota genom constitutionens föreskrift orri en nämnd till målens afgörande. De bestämmas således icke till följd af ett enda interesses öfvervigt, utan genom denna förening af Ledamöter utur alla Stånden måste den ensidighet, som tillhör hvardera särskildt, modifiera sig inbördes till mera allmännelig mognad i besluten. Men det hufvudsakligaste skälet mot detta femte Stånd är och blir den frågan: Hvad idee skulle väl detta femte Stånd representera? Jag har ofvanföre visat att StatsElementerne äro fyra och kunna icke vara flere; lör ett femte Stånd gifves således, ingenting att föreställa. Skulle det bestå af Jordägare, så blefve det blott en fördubbling af ett Stånd sorn vi förut äga; och skulle det åter sammansättas af ofrälse Embetsmän, så drog man derigenom in i Lagstiftningen en Den 27 Maji. 373 dass, som alldeles icke hör dit. Det liar alltid ansetts som en nödvändig fordran, alt de Lagskipande icke må hopblandas med de Lagstiftande, och mot denna regel skulle vi ju alldeles bryta, örn vi bland Ständerne upptoge dem, hvilka skola verkställa Ständernas beslut. Dessutom är det gifvit, att Embetsmännerna, såsom Regeringens omedelbara organer, icke hafva den oafhängighet, som är en nödvändig fordran af den fria Nationens Representanter. — Enligt den andra åsigten, skulle Ständernes antal förminskas, och Presterskapet ur Representationen uteslutas. Man har härför såsom skäl åberopat att det utgöres af Embetsman, men härvid icke besinnat, att dess Ledamöter icke äro Statens tjenare, på samma sätt som de civila embetsmännen. De äro nemligen icke Regeringens omedelbara organer, af hvilken de hvarken tillsättas eller aflönas, utan Kyrkans och Lärdomens Representanter, hvilkas nödvändighet i Stats-constructionen jag ofvanföre antydt och flere redan bevisat.
Om man härvid antager 5 proc:s ränta och 1 proc:s amortissement, eller 4 proc:s ränta och 2 proc:s amortissement, eller 3 proc:s ränta och 3 proc:s amortissement, så är dock årliga inkomsten alltid 6 proc., och skillnaden består blott deruti, att amorteringen sker fortare eller långsammare. Inkomsten är således alltid 6000 r:dr, och på dessa skulle lånoperationen grunda sig. Men jag bör härvid först till vederläggning upptaga Hr v. Hohenhausens inkast, att ingen upplåning skulle kunna ske 120 Den 5 Juni f. m. mot Riksg.contls obligationer af ifrågavar. beskaffenhet. Hr v. Hohenhausen har stödt sig på den erfarenhet, vi nu haft, att Riksg.cont. har svårt att få upplåna penningar mot ouppsägbara obligationer och att Armeens Pensionscassas utfärdade obligationer fallit i värde; men jag ber att till den värde ledamoten få ställa den frågan, om han icke sjelf tror, att den eris, som är en följd af de divergerande opinionerna oin realisationen, mera än capitalbrist föranledt dessa tillfälliga svårigheter? Dessutom tror jag, att den värde ledamoten skall göra mig den rättvisan, att mitt förslag är så uppstäldt, att, i händelse systemet icke kunde bringas till verkställighet genom svårighet vid upplåningen, återstår alltid den fördelen, att de anslagsmedel, hvarpå systemet skulle grundas, blifvit utlånade i stället att bortskänkas. Jag föreställer mig för öfrigt saken sålunda, att om Riksg.cont:sFullmägtige berättigas att, på det sätt jag föreslagit, upplåna 100,000 rrdr, blir det en skyldighet och pligt för den styrelse, som bör etableras och lämpligast kan underordnas Riksg contrs Fullmägtige eller CommerceColhm att inarbeta sig i systemet, så att den noga tillser, att den icke utgifver mera obligationer, än som motsvara det belopp, som kan utlånas, och att, i samma Stund styrelsen icke kan upptaga lån, upphör den med vidare upplåning.
I detta förordnande ligger en ofantlig garanti för folket; det är icke billigt att menniskors lif och lemmar skola bero af en underofficers eller en ung officers bedömmande, emedan vigten af rättigheten att bruka våld mot våld fordrar al! den försigtighet, sorn kan äga rum i valet af de myndigheter, som skola befalla. Dermed vill jag icke hafva sagt, att då våldet mot militären eller myndigheten så öfverraskande inträffar, att rapport derom icke kan äga rum, denna då ej skall hafva rätt att försvara sig — å bevars, nej! Sedan jag nu framställt de afvikelse!- från en rättsprincip, som jag tror förslaget innehåller, ber jag att få till någon del yttra mig om de särskilda punkter, som äro i förslaget intagna. Jag tror nemi. det icke vara nog att i lagen säga, alt ett tecken bör gifvas derom, att, i händelse folket ej skingrar sig, kommer vapenmakt att användas; jag tror, säger jag, det ej vara nog alt bruka ordet ett tecken, ty det kan olika förstås. Den ene viftar med näsduken, en annan med handsken, dt n tredje sätter hatten på värjspetsen ; hvilket af dessa tecken bör åtlydas, och förslås väl detta alltid rätt af folket? Man invänder, alt i det ie~ glementariska kan della införas; men jag tror att allt hvad angår säkerhet bör i lagen införas, ty annars kan missförstånd lätt uppkomma. I en af §§:na bestraffas den , som utsprider osanna rykten eller åstadkommer upplopp: om ordet ”eller” får utbytas mot ordet ”och,” så har jag ingenting att invända; men i annat fall får jag bekänna, att utspridandet af osanna ryk 10 II. 3 i8 * Den i5 Juli f. m. ten hör lill ett helt annat capitel än frågan om upplopp eller uppror.