Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende har han hufvudsakligen anmärkt: att det vore att förvänta, det strafflagarne kommo att tillämpas med större skicklighet samt mera enhet och drift af ett mindre antal domare, hvilka ensamt egnade sig åt studium af brottmålslagstiftningen och behandlingen af brottmål, än af personer, hvilkas tid till största delen vore upptagen med pröfningen af civila rättegångar; ati ifragaställde särskiljande af domaregörornålen i synnerhet syntes behöfligt, derest en ny brottsmålslag infördes med domaren lemnad latitud vid straffmätningen; att den våda, man befarat af en sådan åt domaren lemnad pröfningsrätt, undanröjdes i händelse förevarande förslag vunne bifall; samt ändlligen att kostnaden för genomförande af motionärens plan klefve betydligt mindre än den, hvilken erfordras i händelse en sådan mängd häradsoch stadsfängelser skola uppbyggas, som vid innevarande Riksmöte varit ifrågasatt, och som ej kunde undvikas, derest den af Justitiestatsminister!! föreslagna delning af domsagorna i Riket komme att äga rum, för ådagaläggande af hvilket förhållande motionären uppgjort en i omförmälta anförande intagen kalkyl. Utskottet, som tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit föreslaget och an föl dt, erkänner visserligen att, om föreslagna domstolsinrättningen medförde de fördelar motionären förmenat, förslaget derom förtjenar särdeles uppmärksamhet. Men Utskottet betviflar likväl sådant.
Denna motion, som ansetts tillhöra jemväl Lag-Utskottets behandling, hafva Stalsoch Lag-Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och sorn i de fall, der för fordringars utsökande hos Stats-verket kortare prasseriptions-tider, än den för fordringar enskilde personer emellan uti Kongl. Förordningen deu i-3 Juni 1800 bestämda tid af tio år, blifvit stadgade, — såsom dels i Kongl. Brefvet den 19 Januari 17qZ, som föreskrifver, att uti alla slags frågor, angående orätt uppburne, i Stats-Cassan influtne, medel, Tullverket undantaget, utgiften bör, vid förlust af vidare talan, inom Tre år från betalningsdagen, ålersökas, hvilken praescriptionstid dock, enligt Kongl. Brefvet den 29 November 1821, icke kan lämpas till dg> Statsoell Ijag-Uskotte ris Betänkande, IY:o 116. 5 händelser, då något genom misstag blifvit till Kronan dubbelt betald t, dels i Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824» sora stadgar: att alla de, vare sig ernbetsoch tjenstemän eller enskilde personer, sora efter stat för a flön ingar och underhåll eller kostnadsersättningar och provisioner m. m. kunna hafva något att fordra af Statsverket, skola ofelbart om liqvid hos Stats-Contoiret sig anmäla inom slutet af December månad året efter det, hvarunder fordringen tillkommit, vid den påföljd för underlåtenhet häraf, att ali fråga om betalningen ovilkorligen kommer att förfalla, men att de enskilde personer, hvilka ej ega att omedelbarligen vända sig till Stats-Contoiret för liqvidationen af deras fordringar, utan böra dem hos serskilda
Skall han bfiverlämna mälets utförande ät Justitie» Cancelleren, eller kan han sjelf utföra dets Hwad förfogningen till nödig »vaksamhet anzär,har jag fästat min uppmärksamhet tvid 2 Mom, i 7 H, svin handlar om uppgiften af Författarens namn till Boktryckaren, här säges: BestnneS namnet orätt hoS Boktryckaren angifwit, sä att rätta Författaren bortgjömt srg under en an» nänö gerson, yppe denne sistnämnde inför Do» maren skriftens werkliga Författare, samt styrke stn uppgift med fullgiltigt bewis, eller stan» de sjelf hela answaret: Jag mäste upprigtigt bekänna, att jag wid första päscendct icke kunde inse nägot rimligt ändamäl härmed afseS; men wid nogare betragtande tror jag mig finna en enda möjlig hän» dclse, dä detta stadgande synes anwändbart, nemligen om anledningar förekomma, att twenne Personer wörö i connivcncc och gemensamt brutit emot TryckfrihetsLagen. Men om nägon med eller utan afsigt, uppgifwer annor mans namn, som icke äger den minsta kännedom om den äklagade skriften, skall dä benna 0- skpldiga och om förbrytelsen alldeles owetande Person derföre tilltalas och lagföra-. Ofwannämnde före» skrift giswer ätminstone tydlig anledning till en dylik orimlighet. Wid z Mom. af samma Z torde kunna göras den frägan, hwad är wäsentliga ändamälet med in» jändai-det af cit exemplar till Hof - Cantjlern af alla skrifrrr som ukgifwas eller till den, som i Landsorter ne - Den 12 October. ne, ä samma Embetcs - wägnar, äger akt kaga kännedom af hwad rfrän trycket utgiswcs? Detta stadgande innefattar ett, ehuru mindre wcikligt, dock till uttydande obehagligt band pä Tryckfrihetens utöfning. Enligt min tanka borde afsigten härmed tydligt bestämmas och hela Momentet förändras pä ett sätt, art det icke mätte anses stridgnde emot Regerings - Formell.
S. Arméniette förskaffar d e m d e n nödiga omväxlingen i deras sträfsamma arbete. Nu inträder det flitiga paret; de äro ytterst obenägna att tala o m sig själfva, ty de betrakta sig blott såsom delar af det hela. Medan madame sköter o m Kilan, fördjupar sig professorn m e d mig i den brännande frågan o m de armeniska blodbaden. Med hjälp af en stor karta öfver Mindre Asien, som hans hustru nyss fullbordat, visade han m i g de m e s t hemsökta trakterna o c h satte m i g in i de sorgliga förhållandena. » Vi äro här, » så slutade han sin redogörelse, » för att väcka det allmänna intresset o c h såväl m i n hustru s o m j a g äro alltjämt villiga att tala vid meetings o c h religiösa sammankomster. Det skall alltid vara en glädje för oss att höra ifrån vänner till den armeniska saken under vår adress: 83 Shrewsbury Road, R o m f o r d Road, Forest Gate, E. » Man inser lätt, att prof. Thoumalan o c h de 65,000 evangeliska kristna, s o m han representerar, ej få förblandas m e d den stora massan af det armeniska folket, hvilken till följd af sekellångt förtryck hunnit utveckla en del mindre vackra egenskaper o c h till en viss grad själf framkallat det ö d e, s o m nu drabbat den. O m nu, såsom man har själ att hoppas, en ljusare framtid börjat gry för A r m é n i e n, så glädja vi oss däråt särskildt vid tanken på dessa våra fjärran trosbröder, hvilka i likhet m e d L u c y Thoumalan och hennes make lidit så m y c k e t för Kristi sak. Incognito,. Innehållsförteeknin g. Louise Hammarström; af — r — r. (Med porträtt). — Jeanne d ' Are; poem af Ivar Sköld. — Ett jubelår; af Ave. Idun PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: IDUN KR. 5: — &gt; 5: - IDUNS MODETIDN. UTAN PL.
Jag anhåller om bifall till Utskts förslag, hufvudsakligen af det skäl, hvilket jag hörde af Hr Cederschjöld, P. G., anföras första gången denna fråga förevar, nemi. att förhållandet med Stockholms stads inkomster af dessa brooch quai-afgifter vore, att af hvarje skilling -ålginge de elfva runstyckena till aflöning af de tjenstemän, hvilka skulle upptaga och uppskrifva dessa afgifter. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Förra gången frågan förevar, röstade jag för dessa afgifters bibehållande; och öfverflödigt vore alt nu upprepa mina skäl. Må jag blott förnya uttrycket af min förvåning öfver vår besynnerliga sympathi för tolag och lika sällsamma antipathi mot accis. Tolagen är den orättvisaste af all beskattning; dermed beskattas Rikets alla consumenter till förmån för städernes innevånare. Mig är icke obekant, att tolagen är städerna i vissa afseenden nödvändig; men detta härrör åter af en annan anomali, den nemi., alt hos oss blifvit dryg stadsutgift sådant som till sin natur och i alla andra land är statsutgift. Accisen deremot är en afgift på stad, som af hvarje consument erlägges till stadens fördel. Att accissystemet liksom öfrig consumtionsbeskattning måste i Sverige sakna en önsklig utsträckning, är oss alla, jemte orsakerna, bekant, således också oundvikligheten af den anomali, att varor, som inkomma till Stockholm sjövägen, utgöra en afgift, som likartade men landvågen införda varor undgå. Vi måste finna oss i dessa likasom i så många andra beklagliga corollarier af de vårt land egna ekonomiska förhållanden. Men må vi gå rätta statsekonomiska vägen i den mån vi det förmå, och dertill hörer sannerligen den ifrågavarande beskattningen, för hvilkens fortfarande^ jag röstar. Hr Möllerhjelm, Axel: Denna afgifts^bibehållande är af största vigt för Stockholms stad.
Sådan rättighet utöfvas eljest: för omyndig af förmyndare, för aktiebolag af dess styrelse, för annat bolag af närvarande bolagsman, för oskiftadt bo af delegarne eller den som i boet sitter samt för fastighet, som till brukande upplåten är, af arrendator eller landtbo. Ej må för samfäld egendom mer än en person vid samma tillfälle talan föra, eller egare af utarrenderad fastighet talan och rösträtt för densamma sig förbehålla. För egendom eller näring och rörelse, som under borgenärers förvaltning står, må ej röstas. 28 § (§ 12). Röstegande vare berättigad, att sin talan och rösträtt i sockenstämma genom fullmakt på annan man öfverlåta. Fullmakten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren och med dennes sigill försedd, eller ock af utställaren underskrifven och med vittnens underskrift bestyrkt. Vid val galle ock skriftlig valsedel, så bestyrkt, som om fullmakt nu sagdt är. 29 § (§ 23). Ordföranden skall, öfver de ärenden, han i sådan egenskap handlägger, föra ordentligt och redigt protokoll, afdeladt i särskilda nummer eller paragrafer för hvart och ett ärende samt upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill. Ar, för sockenstämmoprotokolls förande, särskild person antagen, då må samtliga ärenden i oafbruten nummereller paragraf-följd upptagas, dock med anteckning om den ordförande, som öfverläggningen i hvardera ledt. 30 § (§ 23). Sedan förhandlingarne i sockenstämma afslutade äro, varde protokollet, der så ske kan, genast justeradt, eller, i annat fall, å sockenstämma sednast fjorton dagar 171 derefter, hvarom vid tillfallet underrättelse meddelas. Erfordrar ärendet större skyndsamhet, och kan ej protokollet genast uppsättas och justeras, då må sockenstämman kunna uppdraga åt dertill för hvarje gång utsedde ledamöter att, jemte ordföranden och den som protokollet fört, om särskild person är dertill antagen, justering af protokollet eller vissa delar deraf verkställa. Protokollet undertecknas af ordföranden, minst två vid stämman närvarande församlingsledamöter eller utsedde justeringsmän samt protollsföranden, om särskild sådan finnes.
Kvinnofrågan är ett ämne som fortfarande omfattas med lifligt intresse af Eva Fryxell och af henne gärna, diskuteras i kretsar, där man sysselsätter sig härmed. Hennes ställning till frågan torde framgå af det svar hon nyligen gaf en vän, som bad henne i korthet klargöra den: » Min åsikt, » sade hon, » är den, att intet verksamhetsfält, för hvilket kvinnan fått anlag och duglighet, bör af fördomar stängas för henne. » Och så tillade hon: » Genom det förtroende min far visade mig, äfveii med afseende på våra ekonomiska förhållanden, sattes jag i stånd att öfvertaga affärernas vård och därigenom bespara honom mycken tid för hans historiska arbete. Och sedan han fallit ifrån, var jag van och duglig nog att förestå utredningen af boet och handhafva affärerna, hvarigenom utgifter och beroende undvikits. » 1 Att en kvinna, med den uppfostran, begåfning och lifstidslånga erfarenhet, som Eva Fryxell fått, skall varmt nitälska för sina medsystrars sanna frigörelse ur fördomars och sekelgamla orättvisors fjättrar, är själfklart. Däremot finns hos henne intet spår till sympati för det slags kvinnoemancipation, som funnit uttyck i en viss art af vår moderna skönlitteratur. Därtill är hennes sinne allt för rent och hennes lifsåskådning allt för upphöjd. Belysande för denna sistnämnda är hennes uppsats i Svensk Tidskrift: » Kvinnliga författaretyper från den naturalistiska riktningen på 1880-talet », med därpå följande tal och svar. 1881 utkom » Bidrag till Sveriges historia efter 1872 », posthumt verk, utgifvet och försedt med noter och företal af af E. A. Fryxell, samt 1 8 8 4: » Min historias historia », autobiograflsk uppsats, försedd med inledning och afslutning, utgifven af E. A. Fryxell. Båda dessa skrifter bekräfta hvad vi redan sagt, nämligen att dottern på det innerligaste uppgått i faderns arbete och det icke blott med handen, utan med hufvud och hjärta. Och för alla, som älska sanna skildringar ur lifvet, måste de bilder
Grefwe O e In 6 srsi ie, ^scol, yttrade sig för sin del ej kunna tilstyrka, att Ridderskapet tredje Band. N:o 40, 41. och 306 Den September. och Adeln kill öfwei läggning och beslut uptoge Herr bloröenstolpes gjorda motion, emedan yo § Regerings - Formen tydeligcn fö! döde Riksens Ständer att ingä i pröfning om Corporakioners föl hällande», eller wcrkställighctcn af någon Lag, författning eller inrättning. Herr Grefwe» och L a n d t - M a rsk alken tilkännagaf att han ansäg detta mät, säsom emot Regerings - Formen siridande, icke kunna ripka gas. Herr lsiorsienstolpe, ^nsiers, anmärkte det han r) ansäg Tull-Directloncns Författningar mera oföränderliga än andra EmbetS - werk-, och att det more i högsia grad obilligt att säsom denna Oirection gjort, sticka sin Betjening efter behag kring alla Landsändar. Friherre 8 tse 1 von llo 11stein, Lorin? Dä Ridderstapet och Adeln bifallit att Hans Excellence Grefwe sk l^Zlss stulle erhälla Irsnkumt ur ett hos Ridderstapet och Adeln fört Protocoll, tror jag att sädant är en sak, hwarpä rrempel förut icke kan upwisas. Icke betz mindre, sedan Ridderstapet och Adeln detta bifallit är det Lag. Men sedan detta beslut blifwit fattadt anhäller jag att detta Protocoll mätte intill det af Herr limm uplästa Memorial, genast befordras till trpcket. BegärdeS pä bordet. Hans Exccllence Herr Grefwe Wacktmeister, Llaes. I sista klenum uplä ste - Den iz September. M7 ste§ ett Memorial, hwarutl följande ord funnoS:
Härvid bör dock anmärkas, att förhållandet väl icke var alldeles detsamma under de yngre åren, då Leopold ännu ej med honom umgicks, eller åtminstone ej på någon förtrolig fot 160. Under sitt tidigare hvardagsumgänge med Kexél och Hallman drack han tvifvelsutan, om än icke mycket, dock mera, än Leopold af sin bekantskap kunde intyga. Å andra sidan skönjes, att Bellmans diet börjat bli ”nykter” långt tidigare, än den beskedlige Gjörwell antog. – Med nämnandet af ”Bacchi Port” är föröfrigt ej meningen, att tilldömma detta stycke något synnerligen poetiskt värde. Blott första strophen deraf bär stämpeln af Bellmans snille, ehuru osnygg taflan är. I sitt hela, är det ett ibland dem, som i en samling af Bellmans dikter ganska väl kunde umbäras. Huru lätt det Komiska slår öfver i och förvandlar sig till ett Tragiskt, visar sig kanske ingenstädes i en så påtaglig och fullständig bild, som i Don Quixotes – på samma gång högst komiska och högst tragiska – person. Noga betraktad, är den till och med ännu mera tragisk än komisk. Derjemte ådagalägga både han och hans Sancho, på olika vis men dock lika klarligen, huru föga möjligheten, att i ett visst afseende bli narr, uteslutes af ett i andra afseenden utmärkt förstånd. Don Quixote är icke blott i sjelfva sitt ”irrande ridderskap”, under alla dess löjligheter, en oafbrutet aktningsvärd karakter, i hvars inre den ridderlighet, som blir en galenskap genom sin utöfnings förutsättningar, lefver med den ädlaste sanning; han är tillika i allt, som ej omedelbart berör hans fixa föreställningar, ett mönster af vishet. Sancho åter, som i allmänhet är praktiskt klokare, och från sin bond-synpunkt af tingen snart nog inser att hans herre är en stor tok, hvilken han sjelf stundom tillåter sig narra och fullproppa med lögner, tror icke dessmindre fast på samme herres förespeglingar, så långt och så ofta de ställas i samband med dennes löften om något grefskap eller ståthållardöme. – Föröfrigt är denna roman det mest lysande bevis för sanningen af hvad på sidd.
Stms fulla förtroende åtnjutande, rådgifvare, hvilka omgifva H. M., kunna R. St:r med tillförsigt motse att frågan underkastas den mognaste pröfning, innan den af H. M. företages till slutligt afgörande. Jag anhåller om propos. på bifall till Ekon.-Utsk:ts ifrågav:de Betänk. Bifallsrop följde jemväl på detta anförande. Gr. Hamilton, Gustaf: Det må tillåtas mig att med några få ord bemöta de hufvudsakligaste anmärkningar, som blifvit mot mig framställda. Man har till en början sagt, att i intet land i verlden egde det förhållande rum, som här råder, att nemi. den praktiska undervisningen kommer efter den theoretiska. Men sådant är dock verkliga förhållandet tvärtom i de flesta länder, t. ex. både i Tyskland och England, såsom ock Frih. von Duben uppgifvit. Vidare har man sagt, att frågan borde betraktas blott ur synpunkten af den medicinska undervisningens fördel, eller, som en talare uttryckte sig, af den lidande mensklighetens bästa, och att man icke får försumma denna synpunkt blott för den medicinska fakultetens vid universitetet skuld. Men, Mina Hrr, det är icke fakultetens fördel, som jag alsett, utan just det medicinska studiets, hvilket icke kan rätt bedrifvas annat än i samband med den allmänna universitetsbildningen. I afseende å R. St:rs omtalade frikostighet mot universiteterna, får jag påminna R. o. Ad. om hvad som för 2 riksdagar sedan inträffade på detta rum. då det var fråga om en ny profession i fysiologi i Upsala; den blef nemi. då afslagen. ■— Man har också sagt, att det vore omöjligt att finna, hvad som i det medicinska studiet, och särskildt i afseende på anatomien, vore theoretiskt; men theorien är just sammanfattningen af de vetenskapliga rönen till ett helt, och en sådan thoeri har hvarje naturvetenskap. — Det är för öfrigt här icke fråga om en flyttning af universitetet; utan att bryta ut och flytta en del deraf till ett annat ställe, och olämpligheten deraf torde väl allmänt erkännas. Då emedlertid tiden är långt fram - Den 14 Mare e. m.
Om jag satte min burdusaste ärlighet mot hans fräckhet, så borde det kunna bli något roligt af. – Med afsigt låtsade jag mig flera gånger se på Geijerstam, men observerade Levertin. Han lutade sig fram i soffan och såg på mig med nyfiket intresse, och alltjemt skrattade hans bruna ögon. När jag vände mig om och såg på dem, skrattade de ännu, rakt in i mina. – Jag skall en gång fråga honom hvad han grinade åt. – Var det att jag fans i den kretsen; att Pengar syns honom dum; att han tror mig vara vigtig; eller att jag var bränd i håret? Ja, hvad vet jag! – Eller var det bara lifsglädje? Eller fann han mig vara ett lustigt djur, som han aldrig sett förr? Eller tyckte han det kunde vara roligt att bli bekant med sådan en landsortsbarbar? Eller trodde han jag var fånig derför att jag teg och ej kände till Stockholms-förhållanden?253 Så bara ett par ord om Wåhlin. Han var den mest malplacerade i hela samlingen. Han knep ihop läpparne, och ögonen stirrade i skallen på honom, som om han fixerat en fluga i luften framför sin näsa. ”Här gäller det att hålla öronen styfva!” Hans utseende syns mera intelligent i Malmö än i Stockholm.254 Geijerstam har lätt för att tala. Nästan lika lätt som om han vore dansk. Han påminner starkt om ”Tomarparne”.255 Min kamrat talar inte ledigt i större sällskap. Han letar efter orden och stakar sig, liksom jag. Hansson ser mest intelligent ut så länge han tiger. Han uttrycker sig på ett eget sväfvande sätt, hvilket motsäger det djupsinniga uttrycket i hans ögon. Men det kommer af hans ungdom och brist på verldsvana. Hans utseende har intet af bondsonen. Men det naturliga valet af ord, hvilket ett finbildadt hem plär skänka redan i barndomen, har han ännu ej tillegnat sig. När han icke talar ser han fin ut. ”Hvad skall man säga derhemma, när man får veta att ni varit här?” sade Geijerstam. Jag sade honom att jag talat om det redan i middags, samt att jag förbehållit mig full frihet.256 Juden hos Levertin framträder i det allra obetydligaste.
Styrel en öfver Bergverken upprätte ock för sådant ändamål en hufvudlängd öfveryle valberätti gade - Prot. ZJtdr. d. 18 Dac. i83>£. 5j gade Eergsbruks-egarnes röstetal, grundadt på de fem sistförjhitne arens tillverkningsvärde, enligt fastställde Tionde-Jerns och Iiammar-Skatts-Taxorne, samt, för annan tillverkning, efter de i hufvudstaden allmänt gängse pris, dock med iakttagande deraf, att, vid ytterligare förädling af eljest beräknad product, den seniares värde af dr ages från den förädlade varans; och gälle, med undantag för nya ti/ikomna verk och inrättningar, denna, för Bankens röstetal, uppgjorda Längd, hvarefter Bergsbruken skola, med nödigt afseende d Brukens läge och Länens indelning, i fem Val-District fördelas, och förnyas samma Längd sedermera hvart 5:te år; serskild personel vallängd äligge det dock Styrelsen öfver Bergverken, att, för hvarje District, årligen i Januarii månad uppgöra samt öfversända till Magistraterne, i de städer, der valen komma att hällas, att der vara tillgänglige för vederbörandes kännedom; och gälle sedermera samma vallängd, intilldess en annan för påföljande året fastställd varder, derest icke klander deremot, inom Mars månads utgång, hos Bergs-Styrelsen anföres, eller i annat fall, med de rättelser och tillägg, som af bemälde Styrelse, eller af Kongl. Maj:t, på grund af ytterligare emot BergsStyrelsens beslut inom 30 dagar gjorda anmärkningar, deruti kunna varda medgifne, eller eljest i behörig ordning tillkommit. Valen skola ske inför den Magistrat inom Val-Districtet, som BergsverksStyrelsen genom Konungens Befallningshafvande i Länet derom anmodar, samt å den dag, som af bemälde Styrelse för hvarje District utsattes, och, då Lagtima Riksdag inträffar, eller behörig kallelse till Urtima Riksdag blifvit utfärdad, genom dess försorg, inom
Alt den lugna och fördelaktiga gång, hvarmed silf v^er-utvexlingeu från sin bö-jan, den i sisllidne October, intill närvarande tidpunkt, fortgått och ännu fortgår, bör i hög grad lillskrifvas de af Rikets Ständer sålunda lagné beslut, toide ej heller kunna bestridas, men i samma mon, som dessa beslut och Rikets Ständers hitintills kraftigt ådagalagda vilja och föresats, att dem orubbligen i helgd hålla, lyckligt inverkat på allmänna opinionen, i samma mon måste man äfven frukta, att en afvikelse från Rikets Ständers i delta hänseende lillkännagifne grundsatser skall på opinionen utöfva ett menligt inflytande, desto vådligare under närvarande tidpunkt, som dei förutan den omständighet, att den förhöjda lull, hvilken af Rikets Ständer blifvit fastslälld å åtskillige utifrån inkommande varor, ej förr än nästa år vidtager, otvifvelakligt lärer för i år utöfver vanligheten öka importen, samt med detsamma äfven behofvet af vexlar, och derigenom leda till så väl större utvexling af Silfver från Banken, som äfven export deraf. Alt emedlertid de till silfverköp företrädesvis anvisade årliga capitalafbelalningarnes användande lill uppköp af Riksgälds-Contorets Obligationer är stridande emot Rikets Sländers förut fattade beslut, i anledning a£ ofvanåberopade 2Ö:te punkt i Utskottets Utlåtande N:o 16, är klart, då derigenom dessa tillgångar, i stället för att vara för deras hufvud-ändamål tillgänglige, skulle, då de dertill kunde begagnas, vara liggande i papper, ställde på längre betalnings-lider, och följaktligen af sådan beskaffenhet, att deras snara indragning icke vore verkställbar utan förlust för Banken och skada för Riksgälds-Contorets credit, hvilket jemväl Banco-Fullmägtiges 4 Banco-XJr skottets Be dukande Nio 120. pluralitet synes Lafva insett, då densamma ej vågat att i denna del tillstyrka antagandet af Motionnirens förslag.