Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således att denna anmärkn. icke är af någon vigt och att § är tillräckligt tydlig för att nå de brott som dervid äro afsedda, ty, Älina Hrr, man mäste lägga vigt derpå, att undvika, det man icke genom en alltför lång utsträckning af ansvaret, med straff träffar äfven den oskyldigaste handling. Denna § handlar endast om det fall att någon straffbar verkan icke genom en sådan uppmaning inträffat, antingen den skett i skrift eller muntligen inför menighet. För sådane fall tror jag, att man icke bör gå för långt i straffbestämmelser. I fråga åter om anmärkmn emot en punkt i l.-sta mom. af 6 §, vill jag för min del visserligen icke bestrida att ju densamma kan äga skäl för sig. Det fall kan visserligen inträffa, att en civil myndighet skulle kunna af öfverdrifven försigtighet vilja inställa vapens användande under förhoppning, att upproret derefter skulle kunna lättare qväfvas genom uppmaningar och detta oaktadt militärmyndigbeten derigenom blefve blottställd för angrepp. Jag vill alldeles icke envisas att bibehålla sådana uttryck i betänk., som jag tror skulle bättre kunna uttryckas med andra ord, och om R. o. Ad. finner lämpligt att godkänna den af Frih. Palmstjerna föreslagne redaktion, hvarigenom, bland annat, orden ”i något fall” skulle komma att utbytas emot orden ”i någotdera fallet”, sä vill jag visserligen icke motsätta mig det. Efter berörde förändrade redaktion blefve det nemi. militärmakten obetaget att till sjelfförsvar begagna vapen; det är densamma blott förbjudet att för upprorets stillande längre använda vapen än civil myndighet sådant medgifver. Jag har således ingenting emot att en sådan redaktionsförändring nu beslutes, hvarigenom också en återremiss kan undvikas. Hvad vidare angår den anmärkn. som blifvit rigtad mot den 8:de §:n, hvarest det blifvit föreslagit att menighet ej skulle vara förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärender, som röra menighetens enskilta angelägenheter, så fattar jag icke vigten eller nyttan af den inskränkning man här velat införa. Om man dermed afser ett förbud i allmänhet mot sammankomster för rådplägning öfver allmänna ärender så är detta icke nog fullständigt uttryckt.
I detta rum finnas äfven stycken af Tizians medlärjungar, Giorgione och Palma Vecchio, af den sednare tvenne goda (73 och 76). Bland taflor af hans efterföljare förtjenar en «Mathei kallelse» (31) af Pordenone serskild uppmärksamhet. I nästa stora sal intager Paolo Veronese bildligen första och i verkligheten största rummet. Berömdast äro «bröllopet i Cana», ehuru samma ämne finnes uti en ännu berömdare framställning i Paris. Dermed täfla i prakt «Kristus, bärande korset», («die Kreuztragung»), och »Kristus i Emaus». Den förstnämnda taflan är 16 fot bred, 7½ fot hög; den i Paris har 40 fots bredd, 20 fots höjd. Äfven om den färgprakt, dessa arbeten egt, kan man numera blott göra sig en ungefärlig föreställning. Också är detta så kallade «inre galleri» alltför mörkt. Motstycken till Veroneses arbeten äro, i salens andra ända, de af Annibale Carracci, likasom de förra, de utmärktaste af denna mästare i Tyskland. Kring Veronese ordna sig sednare Venetianare: Giacomo, Leandro och Francesco da Ponte (Bassano), af den sistnämnda «herdarnes tillbedjan» (114), Domenico Feti, en «David» (141), Palma d. y., Varotari m. fl.; kring Carracci taflor af farbrodren Lodovico och brodren Antonio (Agostino?), Dominichino, Albani, «Venus och Vulkan» (257), Schidone och andra Eklektiker. Bland Annibales kraftoch praktfulla stycken äro «Maria på thronen» (249) och «Mariæ himmelsfärd» (267) rikast uppå effekt. Mellan dessa båda serier upptages rummet af andra skolor i öfra Italien.
Majit funnit sig icke böra vid då pågående långt framskridna riksmöte till Rikets Ständer aflåta nådig framställning i ämnet, hade Konsistorium uti underdånig skrifvelse den 6 April sistlidna år, jemte förnyad anmälan af omförmälda ännu fortfarande behof samt vidare under anförande, hurusom Stiftets byggnadskassa, efter afdrag af dess skuld till Riksgälds-konloret, egde en tillgång af endast omkring 7,000 R:dr, som, då den årligen mäste anlitas till diverse mindre reparationer m. m. syntes icke böra helt oell hål let uttömmas, i underdånighet anhållit, det behagade E. K. Majit till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om ett anslag för Carlstads högre Elementarläroverk lill belopp af minst 15,000 R:dr. Ofver denna ansökning med dervid fogadt kostnadsförslag, enligt hvilket utgifterne för ifrågavarande reparalionsåtgärder blifvit beräknade (ill 15,327 Ridr 91 öre, hade E. K. Majit infordrat utlåtande af Ölver-inlendentsembetet, som uti afgilvet underdånigt memorial anmält, alt Embetet hvarken emot ändamålsenligheten af de föreslagna åtgärderna, som i allmänhet syntes vara af högt behof påkallade, eller emot derför upptagna kostnadsbelopp funnit anledning till annan anmärkning, än att kostnaden, genom användandet af en enklare stängsel kring skolgården, än den föreslagna, skulle kunna minskas med omkring 1,125 Ridr: och har på grund af hvad sålunda förekommit, E. K. Majit som funnit beholvet af en reparation och förändring af ifrågavarande läroverksbyggnad ädagalagdt, men ansåge Stiftets byggnadskassa böra i någon mån lill dess fyllande bidraga, föreslagit Rikets Ständer, att för berörda ändamål bevilja ett anslag utan återbelalningsskyldighet af 10,000 Ridr. Efter öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, sorn dela den af E. K. Majit uttalade åsigt, att Stiftets byggnadskassa bör i någon mån till ifrågavarande kostnader bidraga, ansett sig, på grund jemväl i öfrigt af den utredning, E. K.
Valet af en sådan räntepersedel hade varit olämpligt för en ort. der hö endast undantagsvis försåldes och hvarest det för städerne erforderliga förråd måste till hvad pris som helst anskaffas. Delta förhållande inverkade på markegången till mehn för de skattdragande, hvilka i denna provins vöre hårdare betungade än uti angränsande landskap. För Westerbottens och Norrbottens län, hvilka landskap i afseende å produktionens beskaffenhet i det närmaste öfverensstämde med Wester-Norrland, hade nemligen genom ofvan åberopade Kongl. Förordning, såsom hufvudränte-persedlar blifvit bestämde spanmål och smör, hvilka persedlar icke i samma män som hö varit i stigande, hvadan de skattdragande i berörde 2:ne provinser funnit sig belåtne med den vidtagna förändringen, hvilket deremot icke varit fallet med räntegifvarne inom motionärens hemort; och då rättvisan fordrade att detta landskap 8 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 88. icke vore i berörde hänseende särare lottadt än andra, har motionären, till vinnande häraf, föreslagit, att, i afseende å ränte-persedeln hö för Wester-Norrlands län måtte vidiagas den förändring, att endast ^ deraf bibehölles, men f förvandlades till ränte-persedlarne spanmål och kött, lika andel till hvardera. Stats-Utskottet anser sig i anledning af motionärens framslällning böra erinra, hurusom Riksdags-fullmägtige af Bonde-Ståndet från Wester-Norrlands län vid 1853— 1854 årens riksdag, efter det Kongl. Majit uii Sin nådiga Proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, föreslagit, att hufvudränte-persedlarne för nämnde län skulle utgöras af spanmål, kött, strömming lax, hö och dagsverken, begärde att persedlarne strömming och lax, hvilka stigit i värde de förutgångne åren, måtte för framtiden försvinna och utbytas mot hö. Härvid fästade Rikets Ständer afseende, och i följd deraf bestämdes för nämnde län de af motionären omförmälda hufvudränte-persedlar.
Väl stadgas i 7 § af ofta nämnde förslag, att der någon erhållit sina egor så utlagda att i skillnaden för dess egolott ej någon möter, som del i stängsel tager, då skall han ha hjelp alt stänga; meningen med det - 31 Lagsamt Allm. Bese.- och Elcon.-Uiskottens Betänkande, N:o 30. ta stadgande skulle jag önska blefve mera tydligt uttryckt, så att det kunde med säkerhet tillampas älven i de fall jag här ofvan anlydt. Svårligen lärer man kunna föreställa sig, att en allmän väg eller’' fädrift kan utstakas me lan tvänne skiften eller tvärtöfver ett eller liera, med mindre vid sådan väg skall slangas å båda sidor. Jag anser derföre lagen höra vara tydelig huru vid sadane vagar stängas bör inom skifteslaget. I 10 S är stadgadt hur förhållas hör, då skillnadslinea eller rågångår i å eller ström, hvarefter det i samma § derefter heter: Lag samma vare der e-or genom allmän farväg åtskiljas. Kan meningen härmed vara att i å eller ström skall upprättas tvenne gärdesgårdar i bredd med hvarandraeller ar meningen den atL der egor genom allmän farväg åtskiljas, endast ena egaren skall la stangdt vid sidan af sin skift och den andra icke? Sannerigen jag mägtar begripa annat, än att en sådan lagstiftning är både otydlig och olämplig, ty stängas måste å båda sidor å’ en sådan allmän väsynnerligen om den skall begagnas äfven till fädrift. Serskildt har jag fästat min uppmärksamhet vid 11 §. De olägenheler och kostnader, som igenom dess antagande i sin helhet skulle Ullskyndas de skifteslag, hvilka genom enskifte eller laga skifte äfven undergått laga slängseldelning, blefvo alldeles odräglige för iordegarne så vida lörordningen i de trenne serskilda fall, som nämnde äro, kom att tillämpas. Någon relroactiv verkan i så vidsträckt mon tror jag ej är lämpliicke heller utan våda kan antagas.
Jag tillåter mig derföre alt försöka något närmare tillämpa de upplysningar, som af 190 Den 8 Februari f. m. några föregående talare på ett så förtjenstfull! sätt blifvit afgifne. Man måste erkänna, alt berörde förslag till tind. skrifvelse visar en stor talent i ett afseende, nemi. i bemödandet att deducera en ytterst kinkig sats för att komma lill det ändamål, man på förhand föresalt sig. Men jag föreställer mig likväl, alt äfven de ledamöter, som ej älska den lika arfsrätten, och sålunda för sakens egen skull äro benägne att biträda den värde motionären, icke önska alt i en skrifvelse lill Konuugen skulle förekomma en redaction, som kunde gifva anledn. till alltför påtagliga anmärkningar, att bevisningen haltar och att de satser, genom hvilka lian velat leda sig dertill, äro falska; och jag skall derföre utbe mig att få företaga en liten kort recension af ett pär. eller tre punkter i samma skrifvelse. Motionären säger: ”Arfsrätten är i Sverige icke allmän, utan särskild, personlig och egen (priva lex) för hvarje Ständ, hvilket, hvart för sig, har i detta hänseende olika rättigheter. Också upptager lagen uttryckligen Frälsemans, Preste, Borgares och Bondes son, med hvarderas olika arfsförhållanden. Lagen säger ock, att när ofrälseman kommer r frälse stånd; så rättas giftorätt derefter. Likaså ändras arfsoch giftorätten när någon för öfrigt öfvergär frän ett Stånd till annat. Pä landet äl fver Adeln fastighet olika med PresleSt. och lösören olika både med detta Stånd och till någon del med BorgareSt. I stad älfver Adelsman lösören olika med alla andra Stånd. Stadgarna om Adelns arfsoch giftorätt äro följaktligen icke allmän civillag, hvarom 87 § Reg.F. talar, utan, likasom dess testaments-rätt, en Ståndets sak, hvarom 1 14 § Reg.F. förmäler.” Hvad är ändamålet med denna deduclion? att bevisa det R. o. Ad:s arfsrätt är ansedd som en uteslutande frän allmänna lagens sladganden undantagen förmånsrätt.
Om den allmänna Hufwud grundsallsen för all tiiwäpt i Handel 98? och Industrie är den, af de» högsta mSjeliga säkerhet sär euskillda ac fritt fä nyuja sin förmåga och sin omtanka ril sia egen fö,kofra» utan andras förfång; huru kan denna grnndsatte sia tilsammans med ds matt och steg, som nmcsii Lagens åtgärd för ak rubba wil. kore» af cnffillda förbinds ser. Denna författning, som för der närwarande är ffadrsig, i dek den äiretke har ti! afsigt, oc upoffra en del medborgares billiga f-rdran ät andras ögonblickliga behof, är asivsn för framliden wädeliq, i det den ger anledning til en skälig fruktan, at samma inbrott einst förbindelsers besch, som en gårig mcrässat, en annan gang äfwcn, linder en anna» skapnad, rån äga rum. Det ar denna får, häga, som ättrhällcr alla handelns och Inclulirisris framsteg; dek ar bamMffandet af alla sädana försök, som i England laggk grunden lil dest wälmåga. Det gifrvss, sä wäl l kolmgusn som i Lagstiftningen, ej mer Ln er sätt at undwika mistkag, det, at handla ester grundkurs, ak sölja begrepet vm Nätt. Alla mätt och steg, sim äro tagna, endast 1 afseende pä wista förhanden marande omständigheter, äro, ät. mindstone endast ti! hälften goda, och medföra merändels olägenheter, den man icke förmodat. Dec är detta färt ac handla, endast efrcr det närwarande Ognablickecs intryck, som inwccklat Staten-i den ena olägenheten efter den andra, emedan i Stots, läran, af. wensom i Moralens, hwarje afwikanbe ifrän hwad som bor wara medför et straff, amnavc ot återföra ost til huglomsten af detza, dec allmänna rärtas för dringar.
Genom den framställning, som Hr von Qvanten gjort, finner man till hvilket resultat man kommer, då man sammanblandar ämnen, hvilka icke hafva något sammanhang med hvarandra. Enligt hvad jag förut anmärkt, angår den 21 §:n ägare af f r ä I s e r ä n t o r, då deremot 22 §:n angår ägare till frälsejord. Bevilln.Utsk. har bibehållit stadgandet uti den gamla författningen, hvilket stödjer sig på den af Utsk. godkända grund, att ägare af frälseränta äro att anse såsom capitalister och böra efter samma beräkning erlägga bevilln. för deras inkomst deraf. Om nu R. o. Ad. stannar vid att bifalla 21 §:n, oberoende af den 22, och derigenom bestämmer bevillningen för den sorn äger det räntebärande capitalet eller frälseräntan; så blir R. o. Ad. sedan i tillfälle att besluta om bevillningen för ägaren af frälsejorden, och dervid fästa det afseende på Hr von Qvantens anmärka., densamma kan anses förtjena. Hvad rusttjenslbevillningen beträffar, så har den tillkommit derföre, att frälsejorden är ganska lågt beskattad, och alt man ansett densamma, till följe af denna lägre beskattning, kunna draga någon starkare bevilln. lill Staten, än den som utgjordes af skattejorden. Denna bevilln. har tillkommit lill följd af en R. o. Ad:s concession vid en föreg:de riksdag, då större deleu af frälsejorden ännu var i dess hand; och jag tror alt R. o. Ad. ej bar skäl alt vara mindre liberal nu än då, utan vidblifva hvad som förut i delta fall är vordet faststäldt. Hr Printzensköld: Jag skulle tro, att något misstag ligger till grund för den framställning, som Hr von Qvanten behagat göra. Han tror nemi. en orättvisa ligga deruti, 85 Den 3 Octo ber e. ra. alt ägaren af frälsehemmanets jord skall betal i bevilln. för de s. k. rusttjenst markerna, under det alt räntan är skiljd från hemmanet och dess ägare erlägger bevilln. derför.
December samma år, dels åt Rikets Ständer öfverlemna! att anvisa erforderlig tillgång för godtgörande af det belopp, som statskontoret för berörda ändamål af under händer hafvande medel utbetalt, dels ock föreslagit, att befattningen med uppbärandet af ränteoch kapital-betalningarnc för de utgifna lånen måtte öfvertagas af riksgälds-kontoret, hvilket verk i sådant fall skulle få de redan aflemnade låneförbindelserne på sig transporterade samt erhålla öfriga detta lån rörande handlingar. På sätt högstberörda nådiga proposition vidare innehåller, bar drätselkommissionen i Christianstad sedermera fått sig uppdraget bestyret med de erforderliga säkerhetshandlingarnes pröfning samt lånemedlens och derå upplöpande räntors indrifning, under härvid fästadt vilkor, att drätsel-kommissionen, å stadens vägnar, iklädde sig den nödhjelpskommitteen ålagda gemensamma ansvarighet för de utdelade lånesummornas återbetalning; varande, genom Kongl, brefvet den 23 Juli sistlidet år, i nåder medgifvet, att meranämnda lån finge innehafvas under fem år från lyftningsdagen, hvaraf de två första åren räntefritt samt derefter med 4 procents årlig ränta, hvilken, tillika med en tredjedel af ursprungliga kapitalet, borde vid slutet af hvarje år erläggas. Expeditions-Ut skot tets Förslag till und.
Per Eriksson från Gefleborgs län, angående förändring i 4 § 26 Kap. Byggninga-Balken, i fråga om grunderna för häradets skyldighet att bygga tingshus och häradsfängelse, jemte vid remissen afgifna yttranden; Johannes Andersson från Skaraborgs län, om ändring i lagens stadgande i 2 Kap. 1 § Rättegångs-Balken, angående tiden för hållande af häradsting; Prot.-Vld.rag 21 Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om ändring af § 2 i Kap. 26 Byggninga-Balken, i fråga om skyldigheten att underhålla hus å kyrkoherdeboställe; Carl Johan Leonard Lönnberg från Ostergötlands län, om rättighet för röstegande i konsistoriela pastorat och sacellanier att kalla fjerde profpredikant och sättet derför; jemte vid remissen af denna motion afgifna yttranden; samt Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, om ändring i 10 Kap. 1 § Giftermåls-Balken. S. D. Vid nu skedd föredragning remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län väckt motion, angående nedsättning af den genom nu gällande expeditionstaxa bestämda lösen.
För då blir det hvarken början eller slut på nå’nting. Jan Anders sa’, att far min var snål. Och då rann sinnet på honom, så han bygde en gärdsgård ensam in på sin mark. Karl Johan. Jaha. Och så tyckte far min, att när Lars Anders hade byggt en gärdsgård, så skulle han inte vara sämre. Och så bygde han en egen gärdsgård in på sin mark. Lena. Jaha. Och där ligger de nu i jämte hvarandra. Det är inte mer än två alnar emellan dem. Är det inte, som om gubbarna vore utkomna från dårhuset? Och dem, som är mogna för dårhuset, dem får en lof att litet ta’ hand om. Karl Johan. Lena. Karl Johan. Hvad vill du göra med dem? Lena. Ju äldre bocken är, dess hårdare blir hornen. Jag vet bara, att vi får skynda oss, om vi ska hinna bli gifta. Karl Johan. Ja ja. Det blir långsamt te vänta lifvet ur dem, förstås. Vet du, hvad de sa’ när de möttes? Lena. Hur möttes? Karl Johan. Den ena byggde oppifrån och ner. Och den andra nerifrån och opp. Då skulle de ju mötas, vet jag. Lena. Ja så, när de byggde gärd’sgårdarna? De trätte förstås. Det var en lycka, att de inte klämde till hvarandra med yxorna. (Paus.) Milan är borta nu. Karl Johan. Ja, men kolarkojan är kvar. Där har jag setat många kvällar och tänkt på dig. Lena. Då när jag satt hemmave och tänkte på dig. Karl Johan. Om hon nu kommer, tänkte jag – Lena Asch! Karl Johan. – då skulle ho allt koka en kopp kaffe åt mig på morgonkvisten. Lena. Tänkte du ingenting annat? Karl Johan. Jo, det kan väl hända. Men vet du, hvad jag nu har gjort? Lena. Nu? Karl Johan. Jag har burit dit kaffe och socker och en tår grädde med och gömt’et åt oss till i kväll. Lena. Du menar la brännvin? Karl Johan. Det har jag i fickan. Det är åt mig. Och nu tänkte jag – om vi skulle dricka den där kaffetåren, som jag aldrig fick förriga sommarn. Lena. Å, hör du, Karl Johan! Karl Johan. Och så ska vi aldrig börja träta om gubbarna. Lena
Garni - co C/i Ö3 0 ^ Sami > ra »2. og 2-crq a. ro a p K p"5 s» C/Q. änka dets. Riks-Ståndens Beslut. "5 C< O O C/l (y, & s* G. O 3 c 35 crq 55 rr n f3 1 5T BorgareSt. Återremiss ... Godsoch Fartygsägare som lida genom Lots (se Fartyg). Granskning sr ätt, vidsträcktheten af R. St. Gratijication ät Commissarien Ek (se Ek). Gruf ve-Arbetare, befrielse fr. Bevillning (se Arbetare). Grundfond, Bankens, hvad derföre må anses Se vidare Expcd; Utsk. Memorial N:o 119 och 120. Grundränta, om sättet för dess utgörande Guld, förslag till förändradt Bok föri ngsvärde dera i BancoRäkenskapernc, samt ä inoell utvexling deraf Gustaf II Adolf, om Minnesvärd öfver honom Gyllenborg, Just. St. Ministern, dess pension angående . Gymnastiska Central-Institutet, auslagssumman angående Aterremiss i ämnet . Angående skiljaktiga heslut i ämnet Votering i Förstärkt Utskott Gymnastiken, om en Lärobok deruti Gymnastik-Lärares anställande vid Universiteter och Skoloi G år dfar ihandeln, yrkadt upphäfvande af . Ytterligare utlåtande i ämnet Gästgifvares friheter, anslaget derför Gästgifvaregårdar, om sådana på Vermdön . Gäld, angående ansvar å den, som fordrar den gäld han ve gulden vara Götha Canal, om förskott till förberedande arbeten Aterremiss .. Ytterligare i ämnet . Aterremiss i ämnet om anslag till dess fullbordande Bolags samt Malmö Discont-Verks utredning ang om en inspcctionsrcsa derå Actiers beläning i Banken (se Actier). om charteringen af Bolagets förbindelse (se Char ta Sigill.). Götheborg, Fattigvården, understöd för Stadens Banco-Lån, angående återbetalningen deraf Aterremiss i ämnet — —•
Från denna synpunkt hetraktadt har jag i allo deltagit i Utskottets beslut angående afgifvandet Éonslilulions-UtskoUels Memorial M 8. och uppställningen af ifrågavarande förslag, men kan också derför icke biträda döt sätt hvaruppå Utskottet ansett sig böra detsamma motivera». 1 denna Reservation instämde Herr Carleson, E. och Herr Bogeman, J. L. Riksdags—iullnsäktige Johan Pehrsson och Lars Magnus Knutsson anmälde reservation emot Utskottets beslut i afseende på den ålder Thronföljaren ansetts böra ega för att vid nu ifrågavarande tillfällen vara berättigad att Riks-styrelsen öfvertaga, hvilken ålder de ansågo böra bestämmas till 21 är. STOCKHOLM, TKYCKT HOS JOH, BECKMAN, 18S7, KonslUulions-LlskoUels Memorial JYi 9. I M 9. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 April 1837, kl. 2 c. ttl. Memorial lill Rikets Stander, i anledning af ted Stånds återremiss ä Memorialet J\° 8, innehållande grundlags-ändringsforslag rörande Riks-styrelsens förande i vissa [alf m. m. Enligt utdrag af Ridderskapet och Adelns, Borgareoch Bonde-Ståndens Protokoll för den 8:de och af Preste-Ståndets för den 4:de uti innevarande månad, hafva de af Konstitulions-Utskottet, uti Memorialet J\ä 8, framställda förslag till Grundlags-ändringar, rörande dels Riks-styrelsens förande i vissa fall, dels utvidgad tjenste—tillsättnings-rätt för sådan Styrelse, som i Konungs ställe i vissa fall förer regeringen, dels Grundlagarnes bringande till närmare öfverensstämmelse med Riks-Akten af den 6 Augusti 1815, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt af Prés te.-S tå n d et antagne att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden till Utskottet sistnämnda Memorial återremitterat.
Hon såg hastigt åt sidan, på Ludde, men han tycktes alldeles icke hågad för något sådant; han gick bara och smålog stilla, på sitt vanliga vis, som om just detta var det bästa af allt som tänkas kunde, att få gå så här vid hennes sida på vägen. Han traskade framåt, trög och lugn och stadig, med magen utskjutande som om han bar något framför sig. »Går ni inte på skridskor?» frågade Malvina slutligen, efter att ha uppgifvit hoppet om att kunna förleda Ludde till något upptåg. »Ne... nej», sade Ludde och log ännu soligare än annars; »men jag tror nog att jag kan åka kana ännu.» Det var mellan jul och nyår, och som folk nu hade köpt både fisk och ljus och risgryn, så var der inte mycket för Ludde att göra i boden. Han kunde ligga dagarne i ända på sin skinnsoffa, röka pipa och läsa romaner, tills boken dask i golfvet och Ludde vaknade. Malvina hade varit och handlat småsaker ett par gånger och båda gångerna hade hon blifvit bjuden in på kaffe. Det hade inte undgått mamma hur intresserad Ludde var. Han hade en alldeles egen min på sig när hon var der, – alldeles som när han var barn och hade fått nya kläder. »Mamma», sade han en dag (och han log så starkt att uttalet blef helt läspande, ty Ludde saknade ett par tänder), »tycker inte mamma att fröken Bökman är en bra treflig flicka?» Modern förstod andemeningen i frågan. »Jo, men hon är så ung», svarade hon. »Ja, det är just det», medgaf Ludde saktmodigt. Det förekom honom som om han aldrig förr sett någon vara ung. Hon hade så röda kinder och så blanka ögon; när hon skrattade, gick der ett ryck genom Ludde. Det var liksom en sorg, eller en saknad eller en längtan. Han ville skratta liksom hon, men för första gången föll det honom in att hans skratt lät så fånigt och han skämdes deröfver. Ludde visste mycket väl, att han ville gifta sig med Malvina, men han blygdes att tala om det, till och med för modern. Malvina skrattade oftare än förr och hade i sitt sätt fått någonting slängande och dängande, som hänryckte honom, men som han var rädd för.