Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi ega ännu icke lön för en länsnotarie, en tjensteman som likväl har mycken ansvarighet vid sin tjensteförrätlning i ett sådant land, der måste man med begärlighet emottaga hvarje tillfälle all fä biträda vid embetsver - Den 2 Augusti. 101 ken. Elt sådant erbjuder sig nu för oss, om del framstäldta förslaget antages. Det är min fullkomliga öfvertygelse, att uppbördsbokens uppgörande vid landskontoret befrämjar reda och ordning och att det blir svårare att göra bedrägerier, om delta förslag bifalles. Dessa ord har jag ansett mig skyldig yttra, för att i möjligaste måtto vederlägga hvad Hr Printzensköld emot förslaget nyss anförde. Hr Prin tzen sköld: Långt ifrån att uppbördsbokens upprättande vid landskontoret, skulle, såsom Hr Gr. Ridderstolpe förmenar, gifva den större tillförlitlighet än nu, vill det synas mig klart att motsatsen snarare skulle inträffa. Häradsskrifvaren är bosatt inom det uppbördsdistrict, som uppbördsboken omfattar, och just denna hans stadiga vistelse derstädes är ett medel för honom alt närmare lära känna icke blott ortens befolkning, utan äfven alla andra omständigheter, som kunna inverka på beskallniugslagarnes tillämpning, och att sålunda åt de handlingar, som för uppbördsboken skola ligga till grund, bereda en säkerhet och fullständighet, hvilken sedan kommer uppbördsboken tillgodo, under det att alla dessa fördelar saknas af den tjensteman vid landskontoret, som skulle komma alt uppbördsboken författa, och hvaraf således måste följa, serdeles hvad de personella utskyldernes debitering beträffar, att han vid detta arbete, är, i vida högre grad än häradsskrifvaren, blottställd för möjligheten af misstag och irringar, uti hvilka det sednare kan bli ganska svårt att rättelse tillvägabringa.
Jag frågar, om icke äfven Rikets handelsintressen äro något, om icke någon gång Rikets penningeintressen kunna fordra, att icke alla beslut genast kungöras? Det kan gifvas sådana motiver, sorn ej genast böra kännas af andra folkslag, och som afse sådane fördelar hvilka ej kunde meddelas alla. Jag ber, att man må låta stadganderne blifva sådane de varit, och af hvilka ingen olägenhet uppstått. Friherre Cederström: Till en början anhåller jag, att få uppläsa utur 81 §:n RegeringsFormen, följande ord: Ej må frå gor derom (nemligen ändringar i Grund lagar ne) uti Ståndens plena väckas; sedermera vill jag, i anseende till hvad Herr Hjerta yttrat, anföra några ord. Herr Hjerta har trott sig finna ett sträfvande att dölja allmänna medels användande; han har påstått, att han icke förstode, hvad som Den 29 J a n u a r i i e. ra. borde hemligt hallas, att det vore likgiltigt hvar man gjorde upplag af materiel, och att man egentligen åsyftade att dölja anslag; han har slutat med att önska en KrigsMinister. Häraf torde Ridd. och Adeln se huru man förvillar sig sjelf, då man utgår från falska grundsattser. Om en Krigs-Minister funnes, så kunde Herr iJ,j ila ej controllera en enda utgift; ty denne gjorde allting till Commando-mål. Då blefve de administrativa Verken buveauer under Ministern. Det finnes få embetsman, sorn haft befattningar på gränsorterne, hvilka ej haft tillfälle att ingå med Betänkande!! om Eörsvarsverket, och örn medel hvilka dertill erfordras. Äro väl dessa handlingar af natur att kungöras. Det vore då lätt att uppgöra contraprojecter. Män torde invända, att sådana hemligheter kunna yppas genom förrädiska embptsmän. Det är dock bättre att sådant ej annorlunda än genom förräderi kan ske, det måtte då ej ofta inträffa.
Privatbankerne mottaga depositioner al penningar samt gifva derföre tre procents ränta, likasom de lemna tillfälle att hos dem öppna uppoch afskrifningsräkning, hvarföre bankerne, för de insatta medlen, erlägga ränta, till och med lika stor med sistnämnde belopp, utan att banken deraf drager någon egentlig fördel, men väl deponenlen å sitt i annor händelse varande döda kapital. Privat - Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o g. 57. Privatbankerne hafva för egen räkning och säkerhet förskaffat sig kreditiver, så inom riket som på större summor utom detsamma, allt för att vara i tillfälle kunna uppfylla sina förbindelser, äfven i klingande mynt, om så skulle fordras. Privatbankerne hafva hittills med utmärkt ordning och redlighet blifvit förvaltade samt fullgjort sina förbindelser till det allmänna och till enskilda, hvarföre de ock tillvunnit sig ett rättmätigt förtroende hos alla de personer, som gjort sig mödan att om desamma taga en närmare kännedom. Och om en eller annan person, i låneväg, förlupit sig hos privatbankerne, lärer sådant likaså litet böra tillskrifvas dem, som om förlöpningen skett hos sjelfva Riksbanken, eller hos enskilda långifvare. Om den olycka skulle träffa någon privatbank, att den måste inställa sin verksamhet, så löpa dess skulder, kreditsedlarne, med högsta lagliga ränta, tills de blifva inlöste, hvaremot, om sådan olycka träffade Riksbanken, så uteblifver räntan, och hvad af kapitalet erhålles, berodde på Ständernas gunst och nåd. Af hvad jag i det föregående anfört, kan man med skäl fråga, om man kan fordra mer af privatbankerne, så i afseende till säkerheten, som ock till den nytta, de åstadkomma, samt om de förtjena, enligt motionärerues yrkande, att beläggas med en bevillning af 20 till 25 procent för sin behållna inkomst, å hvilken inkomst Utskottets majoritet bestämt bevillningea till 15 procent för ali den behållning, som öfverstiger sex för hundradet?—- Svaret ligger i öppen dag och kan ej utan den mest uppenbara orättvisa göra sig gällande mot privatbankerne.
KÄRLEKENS VANDRING Kärlekens vandring Sedan Sorgen hade besökt jorden, såg där eländigt och plundradt ut öfver allt. Ängarne hade mistat sina blommor och skogarne sin friskhet. Källorna hade dragit sig tillbaka till jordens inre, och i bäckar och strömmar kröp vattnet lågt och stinkande. I människornas boningar herskade gråt och jämmer. Det fanns icke ett hus, där icke någon hade blifvit Sorgens offer, och människorna sågo misstänksamt och fiendtligt på hvarandra. Sorgen hade bragt förvirring i allas hjärtan, och en hvar vaktade nu endast ängsligt den lilla del, som var hans egen. Ute på en af de vissnade ängarne betade en flock svultna får. Oroligt sträckte de sina tunna halsar och magra käkar omkring åt alla håll för att möjligen finna en mun ätbart gräs; men trötta af att söka, lade de sig ned i den brännande solen och försökte icke ens att jaga bort flugorna, som kommo och satte sig i deras ögon och öron. Bredvid dem, vid brädden af den uttorkade källan, låg en liten herdegosse på sitt ansikte och sof. Hans späda lemmar voro magra af svält, och under den mörkbruna huden syntes benen i hans bröstkorg och i de smala armarne. Törsten hade plågat honom så länge, till dess sömnen hade öfverväldigat honom, och han sof djupt utan skugga öfver sitt bara hufvud. Då tyckte han plötsligt, att någon talade till honom i drömmen. Det ljöd som en sakta, entonig hviskning, men så mild och lugnande, att han smålog i sömnen. »Tala mera till mig; – mera!» sade han till den okända rösten, och stämman fortfor att hviska. Han hörde icke, hvad som sades, icke ens bestämda ord; det var blott en ständig, fortsatt, entonig hviskning, som fyllde hans lilla trötta hjärta med lycka. Och ljudet steg och steg. Den tysta hviskningen blef en vaggande, klingande melodi, som väckte honom ur sömnen; – och se! Källan sprang fram med en frisk, hvit stråle och plaskade ned öfver stenarne. Han sprang upp och förenade sina darrande händer för att fylla dem med lifgifvande vatten och tömma det i stora drag.
Af det sålunda af mig nu förordade företaget, anser jag utvidgandet af hamnen vid Hattefura och uprensning af segelleden förbi Köpmannabro till Upperud, böra helt och hållet bekostas af statsmedel, dels i ans:de till det trängande behofvet, ej mindre af en utvidgning af hamnen vid Hattefura, som för närv:de endast rymmer 8 ä 9 fartyg, och hvaraf, enär omlastningen och transporterandet af varorna från hamnen till Upperud eller tvärtom fordrar lång tid, ofta händer, att seglare på Wenern i svåra stormar icke kunna inlöpa i den redan af fartyg uptagna hamnen, utan nödgas hålla ut till sjös, än äfven af uprensning af allmänna segelleden förbi Köpmannabro, der segellederna dela sig till Upperud eller Snäcked, och hvars bibehållande, likasom hamnens utvidgande, således ej bör göras beroende af den tillfällighet, att teckning af enskilda till större eller mindre belopp kan erhållas; dels äfven derföre att, då seglationen härstädes hittills varit fri, det skulle väcka ovilja och harm, om, derest denna del af arbetet blefve genom ett bolags försorg förrättadt, band och kostnader derigenom lades på den hittills fria trafiken; dels slutligen derföre att, om erforderliga bidrag för deltagande i återstående delen af det stora företaget skulle kunna upbringas af innevånarne i den till större delen af allmoge bebodda orten, Statens mellankomst åtminstone för den del, som anses tillhöra den allmänna segelleden, är oeftergifligen nödvändig. Men om således den allmänna gemensamma segelleden förbi Köpmannabro till Upperud eller Snäcked bör af Staten ensam vidmakthållas, så är förhållandet olika med den projekterade nya segelleden genom den föreslagna slussen vid Upperud. Detta arbete, likasom fortsättningen deraf ända till sjön Stora Lée, anser jag kunna och böra blifva föremål för den enskilda företagsamheten, om det af Staten understödjes, och af det för slussen vid Upperud erforderliga kostnadsbelopp, 66,183 rdr bko, eller 99,274. rdr 50 öre, torde, derest 2/s erhållas af statsmedel, återstående ’/s kunna inom orten sammanbringas.
Ingångna hyror från den 1 April detta år, då egendomen af hospitalet tillträddes: a) ./. S. Westerholm, två qvartals hyra till ultimo September 55: b) F. L. Cederqvist, qvart-års hyra till ultimo Juni 12: 24. Vidare afbetalning å qvart-års hyra till ultimo September - 7: 32. 20: 8. c) Anna hagerström, 2 qvartals hyra till ultimo Sept. 26: d) Catharina Eriksson, qvartal till ultimo Juni 5: 16. Vidare afbetalning å qvartal till ult. September 2: — 7. ig. e) Johanna Nauclér, 2 qvartals hyra till ultimo Sept. 13. 16. — f) Joli. Gust. Löfvendahl afbetalt å förfallen hyra till ultimo September 9: 16. — jgj. § Vidare hyror, influtna å qvartalet från den 1 Oktober: a) J. G. Westerholm, enligt annat kontrakt, qvart-års hyra till ultimo December — 35: b) Johanna Nauclér, enligt annat kontrakt, afbetalning å qvartalet till ultimo December 4: 16. — c) Christina Catharina Schultz, qvartal till ultimo December - 12: 24. — d) Charlotta Molin, qvartal till ultimo December 15: e) Samuella Ahlberg, qvartal till ultimo December 5: 16. — f) Per Gustaf Blomgren, qvartal till ultimo December 8: 16. — g) Andeias Hybinette, qvartal till ultimo December 20: h) Anna. Lagerström, qvartal till ultimo December 13: J13. 04 Ogiddna hyror: af F. L. Cederqvist, å qvartalet till ultimo September 4: 40. — af Catharina Eriksson, å samma qvartal—. 3: 16. — af J. G. Löfvendahl, å qvartalen från den 1 April till ultimo September 91: 32- — 99: 40. — Summa banko 344: 24. — Utgifter: Febr. 18.
Utlåtande i anledning af erhållen åter remiss å Betänkandet N:o ‘2Qj angående försäljning till Skatte af de till Ekeplantering anslagne Bispmotala Kungsgård och a:ne under Wisingshorgs Kungsgård lydande hemman samt om inköp för Ekeplantering af Jord å /Vissingsö. (J. A.) Berörde af Bonde-Ståndet bifallne Betänkande har af de öfriga 3:ne Riks-Slånden blifvit återremitterad t, i anledning af derom gjorde och här nedan upptagne anmärkningar, nemligen: Inom Ridderskapet och Adeln: Af Hr af Strömj Israel j, som anfört, att ingen bättre local för Ekeplanteringars verkställande än Wissingsö kunde uppgifvas, serdeles som genom anställde försök det befunnits, att jorden, ehuru ansedd mager, genom djup körning gifvit betydlig spanmålsafkastning, såsom innehållande lös och genomtränglig lerskiffer i stället för kalk, hvaraf den förmodats bestå. Och bar till stöd för detta anförande Herr af Ström åberopat t vänne bevis, bestående det ena uti en utål Landtmätaren J. Allwin afgifven beskrif - 4 St it-Utikottett Mern. Nio i85. liing, hvari an fö res: ”att Wisingsö är beläget på et t berg, bestående af Lerskiffer. Skifferberget träffas vid brunsgräfningar allestädes på södra ändan. Jordmånen tyckes hellre bära löfträd än barrskog. De förstnämnde växa fort och resligt, men de sistnämnde i allmänhet trögt, blifva qvistiga och tjocka vid roten, qval liga och ruttna förrän de mogna;” — och det andra, uti det utrönte förhållandet med ameekprof, af hvilka ett från Wisingsö endast hade 5 salringar på en decimal-tum, och ett från Kungs-Norrby, hvars Ek vore bättre än deri från Bispmotala, med 3o safringar på en dylik turn, och af hvilka prof betin nes, att den förre blifver tjockare på 5 år än de senare på 3o år.
Stadga i styrelse-principen är visst högst önskvärd, och lagens föreskrifter böra ej gifva anledn. till annan omvexling deruti, än som landels väl och föränderligheten i allt menskligt kräfver. Sådan stadga lärer väl ock säkrast vinnas, om i de fall, hvarom nu är fråga, Styrelsen anförtros åt en enda person, hvilken antingen såsom thronföljare är sjelfskrifven att en, gång emottaga densamma, eller såsom medlem af Konungahuset redan förut varit nödsakad att åt omsorgen för del allmänna bästa vända en allvarligare upmärksamhet. Alt deremot bilda en Styrelse af många personer kan icke i sig sjelft deråt gifva stadga, eller lemna landet någon garanti, att styrelse-principer vidhållas mera oförändrade, än sjelfva styrelse-personalen. Det är således just i syftemål att erhålla sådan stadga, eller för bibehållande af den förut varande inre och yttre ställningen, som det bör vara af högsta vigt, att, då Konungen är hindrad sjelf föra Styrelsen, den anförtros åt och utöfvas af en enda person. Först då sådant ej kan ske, bjuder en ovilkorlig nödvändighet, alt en af flere enskilda individer sammansatt Regering öfvertager ulöfningen af styrelsemakten. 6 DenlöSe p lern b er f. m. 9 Men, säger man, stadga i regeringssättet kan ej erhållas med så täta ombyten af regent, som efter förslaget kunna ifrågakomma. Det är åter en alldeles oriktig förutsättning; endast undantagsvis och ganska sällan skulle sådant ombyte kunna inträffa. Då myndig thronföljare finnes, konnner sådant ej alls i fråga, ej eller i allmänhet, då Prios är af Konungen lill regent förordnad. Hela tiden för ett regentskap kornme troligen vid de flesta tillfallen ätt endast räcka några få månader, kanske veckor, eller i längsta fall något öfver ett år. Högst ovanligt skulle vara, om under denna kortare tidrymd flere omständigheter skulle inträffa, föranledande ombyte af regent. Farhågan i detta afseende torde således ej böra tilläggas någon vigt.
Lägges nu härtill att så väl den ordinarie Stammen, som den exercerade delen af Beväringsmanskapet, både i afseende på Sjukattiraillen, äfvensom å beskaffenheten af deras andra olika persedlar, äro bättre försedde än någonsin fordom, och hufvudsakligen grundade anmärkningar icke förekommit, rörande fördelningen och användandet af de anslagne medlen, så synes misstankan, i hvad den rörer misshushåll - 120 Den 8 December e. m. ningen, saklöst kunna försvinna, och äfvenledes Systemet, på ofvan anförde skäl, få sin oskuld tillgodonjuta, Pag. 38, fäster Herr Friherrensig dervid att, som han säger: ”Militaira établis”sementet uti Stockholm utvecklats allt mer ”och mer; dyrbara Cassern-anläggningar, ”ännu kostbarare Militaira Sjukhus äro dels ”fullbordade, dels å nyo anlagde.” Men kan Stockholm såsom både Hufvudstad och Gränsort vara förutan Garnison? Om delta behof är nödvändigt, medför detsamma genast ett annat oundvikligt behof, som kallas Casserner och Sjukhus. Det under byggnad varande benämnes här i allmänhet origtigt med GarnisonsSjuklius, i stället för allmänt MilitairSjukhusj hvartill det egentligen är afsedt, särdeles af den orsak att localen derstädes företer det lyckliga förhållande, alt vid en inträffande farsot af epidemisk natur, eller vid annat större sjukdomstillfälle bland Militairen i Hufvudstaden, eller vid inträffande krig, eller då ett större antal Trupper äro der sammandragne, man utom den byggnad, som nu förehafyes, medelst hastigt inredande och begagnande af de på stället varande baraquer och mindre byggnader, inom kort tid kan tillvägabringa ett etablissement för emottagande! och vårdandet af en högst betydlig sjuknummer, en omständighet, som till sin särdeles vigt icke bör, såsom år 1808 Den 8 December e. m. 121 skedde, förbises, då Hufvudstadens enskilte boningar till olycklige besmittade upplätos, och hvilka ändå folio offer för vanvårdnad.
Majus Nådiga Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande alltså hittills icke firtnesj och då Bidderskapet och Adeln för sin del önskade, att, i ett Mål af så vigtig beskaffenhet, ett fogande till "enstämmighet Riks Stånden emellan måtte äga rum, så beslöt Bidderskapet och Adeln, i likhet med de öfriga respective Stånden, att till befrämjande af ett sådant fogande, anmoda bemälte Utskott, att, så skyndsamt sig cora låter, upplysningsvis till Riksens Ständer aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter deni sålunda i skiljaktigt skick Stånden emellan befintliga preliminaire fråga örn Grtindlagsförslagens hvilande eiler upptagande, må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det ntl inträffade fall, likväl i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behandlas. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe S. D. Remitterades Till Stats ■ Utskottet t Ett Memorial af Herr von Schantz, Ifvar Fredrik Gabriel, angående förekommande af Stats brist - t) en 2 2 Maji brist genom rättighet för Kronan att upptagi sina inkomster in natura. T vänne Memoria] ■, samt ett miintéligt anförande af Friherre Stael von Holstein, Corfitz Kudvig, angående Kecognitions-sicogarne; Ett häraf föranledt Dictamen af Herr Hey* bensköld, Dettlof. StatsBäntosamt Särskilta Utskotteni Ett Dictamen af Herr Dahlcronä, Geofg Gabriel, öm gränsois sättande för BancosedlarnaS ytterligare fallande i värde, och penninge-understöd för Jordägarei. Statssamt Bevillning-Utskotten t Ett af Friherre Wrangel, Henning,' deri ii dennes uppläst yttrande i anledning af Fri* pierre Anders Gederström^ Dictamen orri ett bättre satt till JSevillningens utgörande. BarteoUtskottet : Ett än förande till Protocollet den 5 Maj$ af Grefve Lilljencrantz, Johan Wilhelm, i anledning af.
Emellertid fann man detta oegentligt, ooh 1854 gaf man i Preussen länsstyrelserna rätt att å kommunernas vägnar upprätta tv&amp;ngskassor, där det ej redan skett I synnerhet i Sydtyskland blefvo pä 1870-talet en mängd kommuner genom lag älagda att upprätta sådana kassor, hvilka skulle lem na arbetare och tjänstfolk hjälp under 13 veckor. Be försäkrade skulle inbetala mindre belopp medan kommunernas tillskott ej finge betraktas såsom fattighjälp. Endast i Bäjern uppstodo på detta sätt c: a 4,000 kommunala kassor. På den tiden samlades Tyskland till en förbundsstat med i många fall enhetlig lagstiftning. Nordtyska förbundets näringslag af 1869 blef sålunda år 1871 upphöjd till rikslag, men denna föranledde föga ändring i de ofvan berörda förhållandena, hvilka fortfarande sköttes af de enskilda staterna. Emellertid kunde enligt näringslagen ledamot af fri sjukkassa ej förpligtas att ingå i någon tvångskassa. Ofver hufvud taget gynnades på sätt och vis de fria kassorna. Genom lagen af 1876, omfattande båda slagen af kassor, skulle alla dessa njuta fördelarne af att blifva » inskrifna » och därigenom erhålla korporativa rättigheter. Vil koren härför voro i åtskilliga punkter ungeför de samma som skildrats med anledning af de eogehka kassorna, nämligen beträffande kontroll i vissa afseenden, men en tilläggslag bestämde, att kommunerna kunde förpligta gesäller, medhjälpare och fabriksarbetare att inträda som ledamöter, då de ej bevisligen förut voro medlemmar af någon fri kassa, och det kunde åläggas arbetsgifvarne att betala ^ af insättningarne ur egen ficka, medan do öfriga § af dem skulle inbetalas och afkortas från arbetslönen. Man ser, att redan då en från den engelska själfständighetsprincipen vida skild tvångsprincip för arbetare som för arbetsgifvare var rådande. Så kom den stora sjukförsäkringslagen af 1883. Denna upp-häfver ej lagen af 1876 så vida beträffar de fria kassorna, hvilka dock endast kunna träda i stället för tvångskassorna, då de lemna det för de senare bestämda minimibeloppet i sjukhjälp. Arbetsgifvarne äro emellertid ej tvungna att lemna bidrag till de fria kassorna.
R:dr 3a sk. borde helt och hållet utgå, enär något diplom å dessa värdigheter, enligt Ordens-staluterne, icke utfärdades, - att stämplade pappers-afgiften för Ordens-bref i allmänhet antingen borde oförändrad bibehållas eller ock bestämmas i likhet med en i Ordens statuterna intagen tariff, enligt hvilken samma afgift blefve betydligt lägre, än Utskottet föreslagit; samt alt, hvad Adels-, Friherreoch Grefvebref anginge, och så länge Adeln utgör ett serskildt Riks-Stånd, hvarafflera slägter utdö, det voro olämpligt att genom alltför höga afgifter försvåra tillkomsten af nya ätter. 4 jBevillningS-Utskottets Utlåtande, N:o 4°- De mångå och, efter utseendet, vigtiga anmärkningar, som emot Utskottets förslag i denna del blifvit framställda, göra det för Utskottet till en pligt att desamma med någon större vidlyftighet lill besvarande upptaga. Hvad först angår Statens större eller mindre behof af inkomster, så lärer detta ännu icke vara kändt, enär regleringen af dess utgifter icke blifvit af Rikets Ständer fastställd ; men torde det likväl kunna förutses, att, såvida den nedsättning i beloppet af den Allmänna Bevill ning, Rikets sist församlade Ständer sig åtogo, hvarom man haft förhoppnifig, verkligen skall ega rum, någon betydlig nedsättning icke lärer kunna ske i de öfrige Bevillnings-afgifter, hvilka af samma Ständer bestämdes, hvadan Utskottet äfven i delta fall tillstyrkt att bibehålla desamma oförändrade.
SJlajitö ttåbtga ffkopofttion om bet nya Sagraerfet, äfraen funbe förenäs anorbttingar för en ytterligare granjfning af förflagen; för brutto änbamål 9S5i förejlagit att åt ett Sommittee eller Sagberebning, fammanfatt af åperr 3uftitie*0tatS*$Diiniftern, traå 3ujtitie*3våD,3uftitie*£cnjIe«n och raar 3uftitie*DmbuD$man famt fem anbra lagfarna män, ber. fong!. SJlajtt täcfteö i nåber utfe, måtte upbragaS att, meb jemförelfe af be anmärfningar, forn raib Sagförjlagen blifratt gjorba, ytterligare granjfa ocf genomgå befamma; att unberföfa och upgöra förjlag till be fcränbringat i -DomjtelarneJ organi* fatiott och fängelfe*fyjtemet, forn meb bet nya Sagmetfct måjte införas, få ocf att utarbeta grunberna od) orbningen för ^agmerfets fungöranbe ocf) fättanbe i raerfftälligbet; att i ben mån, be fötberebanbe arbetena meb braarje bcl afSag* förjlaget fullänbaö, en fåban bel af 2agraerfet raarber för kongl. $>a;:t i 0tatö* Olabet förebragen och bet berefter jlutligen berebba $örjlaget genom ttpcf allmän* gjorbt; att befa arbeten få (tällås, att tryd:ningen af be fåluttba berebba för* (lagen till Siril* och kriminallag fan raara fullänbab före ben, mare ftg 2ag* tima eder Urtima Oviföbag, forn näjt efter 3 åt infaller, och att Ovifetö 0tänbet $4