Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jättarnes makt är för lång tid bruten genom hunkrigets utgång, Loke ligger i länkar, Gullveig är bannlyst från himmelen och Midgard. Oden förfogar öfver Mimers ord och Mimers tankar, och om mällan de olika gudaslägterna eller enskilda gudar en tvist uppstår, kommer den ej till människors kännedom, ty tvisten har inga följder för Midgard. Forsete, Balders son, förliker alla sådana mål. Gudarne ha haft en lärotid, äfven de. Den var nu fulländad. Sällan förete sig gudarne numera för människornas ögon. Förbindelsen dem emällan är dock alldrig afbruten. Den upprätthålles genom böner, offer och tämpeltjänst, men framför allt genom en lefnad, som ställer sig Urds och gudarnes stadgar till efterrättelse. Dock händer någon gång, att när en germanhär rycker till strid, deras siare skåda Oden rida framför fylkingarna, och än oftare hör man hans röst i sköldsången. Den här-uppställning, som han lärde Hamal, iakttages ständigt: alltid fylka sig germanernas skaror i kilform, emedan den ordningen är dem helig. De välska folken bakom Ren och de höga bärgen hafva lärt Lokes sluga krigskonst, men ehuru många germanhöfdingar känna denna slagordning väl och själfve anfört välska härar, använda de den alldrig hos sina landsmän. Stundom hör man Oden fara genom rymden, följd af asar och asynjor och Asgards ulfhundar. Då är storm i luftkretsen, som Oden ränsar från sjukdomsandar och andra skadliga väsen. Än oftare höres Tor åka i molnen och ses hans blixtar, kastade mot Bergelmers ättlingar. De skulle åter varda för många, minskade han dem icke med sin ljungeld. Stundom lär han i mänsklig skepnad vandra i Midgard och tillse landtmännens arbete. Tor tycker om de odlare, som arbeta ej blott för eget bästa, utan för kommande slägtens.
Humpfamlare, i ^re Slafjer: görffa Slaten . Tvättare od) JlatmfogDar, idiD lanDtegenDomar 3t:Dr 1; 24. fe anmärkningen för Snfpcctorer, grälfe-'. ©alpctcr-fjuöate: kronans?, fria från afgift efter Denna Artikel. ^rtoate £)v:Dr 2: — ©feppsH-eöare od) gartyc^egarc, å f>vr>at> ort odj ffäilc forn ^clfl, taperaö lifa meD Dem i jfäDerne, famt för alla DäcfaDe eller oDäcfaDe farepg af minjt gern froåra läftcrö Drägt odj Deröfver a 4 ff. per läjt. ©fut* od) 23atffeppare, lifa meD Dem i ffäDertie, §. 15. ©fårfaviar, ©tranöftttare eller gtffare, utan jorDbruf, i gern (Elafjer: görffa (Elafen ... SfcDr 5 SlnDra D:o — 3 §reDje D:o — 1 gjerDe D:o 24. gemte D:o 8. ©mtöceforfåljare, bofatte od> ffaDigt mijtanDe på n>$a, till fmiDe&förfåljning af konungens jöefallningöljafmanDe utfatta, jläHen, i £n)å (Elajjer: 38 $örjta 0a£en SlnDra D:o . SlnDre, af SSruföegare till ^anöclétcfoc meD jernfmiDen antagne od) meDerbörligen förpaf^aDc perfoner, i §må Clajjer: görfta Claren 9i:Dr 20: — ©ejie ftftnämnDe jfola
Maj:t,. jemlikt Nådig skrifvelse af den 9 November 1836, funnit godt förordna, att detta särskilda anslag skulle från och med sistnämnde år upphöra, och med liqvidcn af Consulernes ersättnings-räkningar å ifrågavarande embets-utgifter från nämnde tid sålunda förhållas, att hvad som erfordras till bestridande af Svenska Statsverkets andel i ersättningen för utgifvet postporto skall, uppå Kongl. Commerce-Collegii req visi tioner, af Postmedlen i behörig ordning utbetalas, men öfriga af det särskilda anslaget hittills ersatta utgifter af Kongl. Collegii expens-medel bestridas; i följd hvaraf hvad af nämnde anslag redan blifvit för år 1836 till Kongl. Collegii disposition utbelaldt konime att till Kongl. Stats-Contoret återlevereras, sedan de deraf meddelade ersättningar blifvit genom liqvid med Postverket och anvisning å Kongl. Collegii expens-medel godtgjorda. Af det härhos bilagda utdrag af räkenskaperne öfver ifrågavarande anslag inhemtas, att behållningen derå, som vid 1836 års slut utgjorde 879 R:dr 33 sk. 5 r:st., blifvit, till följd af högstberörde Nådiga förordnande, till Kongl. Stats-Contoret å telle vererad. Vid genomseendet af redogörelsen öfver anslaget till godtgörande af Consulernes förskott för Svenskt Sjöfolks bemförskalfande hafva Revisorerne icke kunnat undgå anmärka den stora mängd fordringar hos Rederier, hvilka alltifrån år 1830 varit i räkenskaperne balancerade.
Ständs motiver ej kunna inflyta i Lxpeclilioner, säsom börande Uttrycka blott de meningar, hwilka cleciilerm beflutet, och ar fördenskull Herr Grefwen och Landtmarstalken warit fullkomligen berättigad, at icke pä motionen om en sadan särskildt menings införande i Lx^eclitionen göra någon proposition." li>t supra. blx protocollo fl. O. Valerius. Begärdes pä bordet. Herr Grefwen och Landtmarskalken förklarade, at ingen fräga kunde upstä om detta lckemorials läggande pä bordet, emedan derom ingen ventilation kunde ägg rum. Gref - Den 29 Mars. 1251 Grefwe Lilienborg, Jokan benning, srägade, om, nar det wägrades at lagga detta ^lemo, ial pa bordet, det wore tillätet at göra anmärkningar, för at detsamma til Utssotcer ater-remittera. Herr Landtmarskalken swarade, at dä con8tittitton8 - Utffotter i detta mål sig yttrat med Riksens Ständers rätt, kunde ingen ater-remi8s komma i fräga. Grefwe Lvllenborg utbad sig, at i sadanr sall, såsom sin reservation til krotocollet, fä up läsa följande: Sedan Högloft. Lon8titut,'on8-Utskottet i detta ärende nu meddelt en icke wäntad 6eci8ion. anser jag mig böra lemna ec närmare förklarande, ej allenast af skälen som föranledr til mitt yrkande, at Lönstittitions Utskottet mätte sig häröfwer utlära, än af dem, som hos mig stadga den öfwertygelsen, at et utlärande af det innehall jag yrkar warit deremot at förwänta.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets, dels den 5 ocb 7 dennes, dels endast sistnämnde dag på bordet lagde Utlåtanden och Memorial, nemligen; 524 Prot■ Utdr. den 8 Juni i Sj i • N.o 575, i anledning af erhållna ålerremisser å Stats-UtskoCets Utlåtande N:o 540, angående Norrtelje Gevärsfactori; N:o 555, med förslag lill den Afdelning af Riksgälds-Co lorets Reglemente, som angår detta Verks utgifter^ i följd af ordinarie Slats-regleringen; N:o 566, med förslag till reglementariska föreskrifter, i anledning af de Riksgälds-Contoret ålagda serskilda utbetalningar; N:o 567, med förslag lill reglementariska föreskrifter, angående Riksgälds-Contorets inkomster; N:) 577, i anledning af Kongl. M «j;ts Nådiga Remiss å Christinehamns stads äldstes underdåniga ansökning om eftergift af Kronans rätt till ett i nämnde stad fallet Dana-arf. S. D. Godkändes vid förnyad föredragning Couslitutions-Utskottets den 7 dennes på bordet lagde Memorial': N:o 120, angående en af Herr Grefve Frölic', David, anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet, samt emot Chefen och Föredragande Stats-Rådet för Finance-Departemenlet, eller den., bans tjenst förrättat. N:o 122, i anledning af en af Herr Schartau anmäld anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare. S. D. Lades till handli igarne Siats-Utskottets den 7 dennes på bordet lagde Memorial N:o 56o, i anledning af ålerremiss å det i Memolialet N:o 507 aflemnade förslag lill reglementariska föreskrifter för Riksgälds-Contorets förvaltning. S. D.
Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 27 jemväl nämnde det fall, att dyrkar begagnades för att inkomma, utmärkande således på det mest otvifvelakliga sätt, att bestraffningen för inbrottet, ehvad dyrkar eller andra listiga eller våldsamma medel dervid blifvit använda, borde efter samma lagstiftningsgrunder bestämmas, utan att i första fallet, lika litet som i något af de öfriga, kunna ökas eller försvåras på grund af annan lag, hvilket emedlertid, efter Häradsrättens förmenande, skulle ske enligt Kongl. Förordningen af år 1756. Men denna Författning anginge ej den fullbordade gerningen, eller ett med dyrk verkstäldt inbrott, utan afhandlade blott den, såsom presumeradt försök dertill betraktade, händelse, att dyrkar innehades af obehörig person, hvarför ansvar, fastän skada icke skedt, vore stadgadt; och tillämpning af ansvar på en gång för fullbordad t brott och för innehafvande af medel till dess utförande vore ej heller i någondera af ofvannämnda Författningar i ringaste mån antydd och kunde följaktligen destomindre äga rum, som allmän rättsgrund bjöd, att, då tvänne eller flera brott af lika art föröfvades, det svårare borde anses inbegripa det ringare och bestraffningen för det förra således äfven försona det sednare, om än för ett hvar af dem lika straff funnes stadgadt, när nemligen iteration af svårare brottet ej ifrågakomme. Att här antaga ett motsatt förhållande, så länge den regel i lagskipningen vore gällande, att å flera ställen i afsigt att stjäla föröfvade inbrott, hvilka i en lagsökning emot gerningsmannen åtalades, icke medförde högre bestraffning, än ett enda, vore lika orimligt som orättvist, helst derigenom inträffade, att, endast i anseende till medlet för verkställande af ett inbrott, den brottslige skulle straffas hårdare, än den lill flera inbrott förvunne och i samma mån gröfre förbrytaren; en bögst betänklig afvikelse från oemotsägliga rättsbegrepp, hvartill dock lagen icke föranledde, och hvilken följaktligen ej i något hänseende linge dess stiftare lillräknas.
N:o 84, i anledn. af väckt fråga om inställande af den de utsockne-frälsehemmanen i Halland ålagda ordin, rotering; N:o 85, i anledn. af återremiss å Utskms betänk, N:o g, oro bildande af undervisningsanstalter för skeppsbyggeri samt anslag dertill; N:o 86, i anledn. af återremiss å betänk. N.-o io, angtde inrättandet af navigationsskolor; Förstärkta StatsUtskottet: N:o 3^2, ang:de omröstning i anledn. af skiljaktiga beslut i åtskilliga till statsregler:n hörande frågor; N:o 3c3, ang:de verkställd omröstning till följd af RiksStms skiljaktiga beslut i anledn. af StatsUtskis utlåt:n N:is jg5 och 3o4; StatsUtskottet: N:o 375, med förslag till sammarijemkning och votering i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver utlåtma N:is 170 och 026; Bevil In.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- U t sk:n : N:o 7, ang:de reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning samt om hvad vid försäljning af brännvin och beskattning derå iakttagas bör ; BancoUtskottet: N:o 118, öfver de inom 3me RiksSt. framställda anmärknir emot Utskts betänk. N:o 83, i anledn. af väckt motion, ang:de låns lifgifvande från R. St:s Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxei :s-värde; N:o 1 19, öfver åtskilliga anmärkrnr vid Utskts betänk.
Efter att hafva tillkännagifvit, att denna § blifvit afPresteSt. godkänd, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma, hvartill svarades ja. § 2. Tillkännagafs vara af Preste-St. godkänd, med den ändring, att de på raden 8 förekommande orden »ett från Stockholm och ett från hvart län samt öfriga fem» utbyttes mot orden »ett från Stockholm, ett från Wisby stift, tre från Hernösands, två från hvartdera af de öfriga stiften samt fem.» Hr Nordenfalk, Carl: Vid behandlingen af förev:de lagförslag i Utsk:t biträdde jag för min del ett vid nu föredragne § framställdt förslag till ändring i K. M:s Propos., i den syftning, Biskop Brings vid Betänk:t fogade reservation utvisar, ehuru jag, icke närv:de vid Betänk:ts slutliga justering, icke kom i tillfälle att särskildt anmäla min derutinnan från Utsk:ts pluralitet afvikande mening. Jag anser ock fortfarande denna förändring befogad. Utsk:t har sjelft medgifvit det vara egentligare att anordna jemväl lekmannavalen efter stiften, men förmenar att praktiska skäl skulle tala för den bestämmelse, Utsk:t i detta afseende förordat. Hvilka dessa skäl äro, har emellertid ej närmare angifvits, och jag kan ej heller finna någon giltig orsak för frångående af den, såsom mig synes, af sakens natur påkallade anordning, att för val till en representation för kyrkan äfven landets kyrkliga indelning lägges till grund. Stiftsindelningen eger i kyrkligt afseende lika stor vigt som indelningen af län i verldsligt. Med särskild administration för kyrkoärender och med i många hänseenden egna förhållanden, bildar hvarje stift ett helt för sig, derinom, såsom förutnämnde reservant anmärkt, de kyrkliga sedvänjorna och behofven gestalta sig, oberoende deraf, att särskilta delar af stiftet tillhöra skilda län. Det kan derföre ej vara likgiltigt, om och i hvad mån de till de särkilta stiften hörande församlingar blifva på mötena representerade.
Om det vid innevar. riksdag erhållit något obetydligt anslag, och man derföre måste vid den nästa begära mera, så svaras ofelbart: Vid sista riksmötet undfingen J ett ökadt bidrag; nu är detta icke nog, utan J kommen med nya anspråk. Vid hvarje riksdag kunnen J icke få tillökning. Har deremot vid den innevarande intet erhållits, så kan nyssnämnde skäl till afslag åtminstone icke åberopas. Hr von Troil: Det är endast i Artilleriets intresse, sorn jag tagit mig friheten framställa propos. till bifall å Konungens förslag, derföre att jag hyser den innerliga öfvertygelse att detta kan blifva Ständernas beslut. I fråga om hvad raan yttrat i afseende på att nu laga intet, för att framdeles få allt, ber jag få fästa upmärksamheten derpå, att StatsUtsk. i sitt första betänk, redan tillstyrkt löneförhöjning för en del af Officerskorpserne, ehuru icke för Cheferne och Reg:ts-officerarne, och utgången må bli hvilken som helst, så kommer en tillökning i löneförmåner, så ringa den än är, att tilläggas Kaptener, Subalternoch Underofficerare. Jag kan icke för öfrigt vara envis att motsätta mig det beslut R. o. Ad. kan komma att fatta, men den följd jag förutsagt, kommer otvifvclaktigt att inträffa. Den 14 Juni 43 Frih. Palmstjerna: Man kan visserligen anse Ulsk:s förslag, i öfverensstämmelse med Konungens nåd. propos. vara en ringa tillökning i en officers lönevilkor; men förhöjning af 200 r:dr h:co årligen i lönen för en Kapten är dock något mer än en ringa upmuntring. Hr Brakel: Jag tror för min del det vara Ständernes skyldighet alt pröfva hvad en korps, sådan som Artilleriet kan behöfva, och hvad som kan göras för ett vapen, som ej kan blifva stillastående utan måste, efter tidehvarfvets fordringar, alltjemt framgå. För närvarande äro inom hela Art.vakanserne 26 till antalet, och jag har hört med visshet sägas, att ytterligare komma 4 Officerare af Götha och 4 af Vendes Art.reg:te att taga afsked.
Balken tillåtne anstalt, att låta eftersöka merberörde silfver, som detsamma då ännu vid Helsingholmen saknats; och Rösgrens uppdrag till tjenstgöring utom sitt Länsmansdistrict rörde ett ämne, deruti Konungens Befallningshafvande ej kunde betagas att efter omständigheterne förordna. Den af Capitainen Leyonmark gjorde och till Advocat-Fiscals-Ämbetets handläggning öfverlemnade angifvelse, som skulle i LandsSecreteraren von Sydows närvaro å Smedjegårdsliäktet Drängen Peter Andersson blifvit slagen, i afsigt att förmås till erkännande af hans föräldrars förmenta delaktighet i hans begångna brott, har såsom osannfärdig blifvit af Lands-Secreterare!! bestridd, och ej / 11 oo Riksens Ständers ellei’ genom af Capitainen Leyonmark uppgifne ])å ed inför Kongl. Hof-Rätten liörde vittnen kunnat bevislig göras, hvadan ock Kongl. Hof-Rätten befriat Lands-Secreteraren von Sydow, ifrån det derom mot honom anstälde åtal. Beträffande
Skulle deremot Utsk. ej låta sig afskräckas af den utgång, dess första förslag rönt, utan fortgå på samma bana, så tror jag, att alla de, som nitälska för denna fråga och för densammas hringande till ett lyckligt slut med deras röster bidragit till det Serskilda Utsk:s nedsättande, skola, svikne i deras förhoppningar, utropa: ”Gud bevare oss för våra vänner; fienderne skola vi nog sjelfva freda oss för!” Åtskilliga ledamöter hördes härtill yttra bifall. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Lika med de fletse ledamöter af detta Ständ helsade jag med glädje det Serskilda Utsk:s tillsättande. Vi se här det första resultatet af dess verksamhet, och jag måste bekänna, att detta ingalunda motsvarat mina förhoppningar. I likhet med Gr. Posse, får äfven jag börja med att tillkännagifva, det jag väl är landtbrukare, men ej bräuvinsbrännare; jag anser mig således med oväld kunna yttra mig i ämnet. Då Kongl. Kung. af d. 13 Juli sisth år utkom, möttes den af ett allmänt bifall. En felslagen skörd gjorde bränvinsbränningens inskränkande nödvändig. November och April månader bestämdes då af Regeringen såsom de tider, hvarunder bränning finge bedrifvas, endast såsom ett undantag medgafs, att de, hvilka ej ville bränna i April, fingo göra det under December. Valet af dessa lider var, enl. mitt omdöme, ganska väl betänkt. Potatisskörden hade väl utfallit ovanligt rik, men hotades af polatessjukau. Man beräknade då, att den öfverflödiga och angripna potatisen skulle användas till bränning i November. Foderbristen var stor, större än den på 10 år varit, och som man, till följd häraf, med skäl antog, att ringa förråd af foder skulle finnas qvar på våren, beredde man landtbrukaren utväg att genom bränvinstillverkning i April förskaffa sig drank till ladugårdens uppehållande. Att Regeringen vid bestämmandet af 21 * 324 Den 4 Februari f. m. dessa terminer icke misstagit sig, synes bäst af de i dessa dagar utkomna tabeller å till bränning anmälda pannor.
Der blir han dock alltid ansedd med sneda ögon, och med ett, om ej öppet, dock alltid hemligt förakt.“ En baron, som var officer, afskaffade en gång med egen hand en soldat så hårdt, att soldaten dog. Undersökning skedde, och baronen gick fri, ehuru han i öfrigt hade mycken ledsamhet i och för saken, samt måste för den egenhändiga afstraffningen taga afsked. Någon tid derefter brann allt hvad han egde upp. Han gifte sig; hustrun sjuknade och dog i kräfta, sedan hon födt en son. Baronen blef efter hennes död af sonens förmyndare utdrifven från den egendom, han fick med sin hustru. I sådan belägenhet besökte baronen en gång förenämnde Rollin. Han, som förr var stolt och frimodig, var nu ödmjuk och hardt nära försagd. Rollin hörde honom säga: “Gud straffar mig ganska eftertryckligt för mina synder.“ På Håtuna sätesgård i Upland, der konung Birger blef öfverfallen och tagen tillfånga af sina bröder, har ett mord i senare tider blifvit föröfvadt, hvilket, ehuru sorgfälligt man sökte undandölja det, dock röjdes på ett särdeles sätt samt hemsöktes och bestraffades af Gud. En friherrinna H., född Hildebrand, hade en intrig med en Armfelt. Tillsammans öfvertalade de en kammartjenare, att taga lifvet af husbonden, hvilket ock skedde i ett af de öfre rummen i stora byggningen, der blodfläckar på golfvet ännu finnas, oaktadt alla gjorda försök att utplåna dem. Kammartjenaren blef på slägtens bekostnad förd ur riket, och någon ransakning rörande detta brott blef aldrig verkställd. Friherrinnan H. gifte sig sedan med Armfelt, hvarefter de flyttade till Eriksberg, der hon efter några år blef illa sjuk och, som man trodde, äfven död. En afton lät Armfelt bisätta henne i ett vid gården varande kapell. Då man morgonen derpå kom dit, fanns hon liggande vid dörren, nu verkligen död, och bredvid henne lågo döda på golfvet tvänne barn, dem hon under natten framfödt. Denna hemska berättelse lefver ännu i friskt minne vid Håtunaholm.
(Rgs-Afdf) Eli uru , vid verkställigheten af Rikets Ständers beslut, angående Krono-skogarnes upplåtande till enskild disposition emot eller utan afgift, lika grunder torde följas vid lika förhållanden, hade dock sådant, enligt hvad Riksdags-lullmägligen från Skaraborgs Län Sven Andersson, uti en Lill StatsUtskoltet remitterad motion, uppgifvit, icke blifvit iagttaget vid upplåtandet af de inom nämnde Län belägna Krono-parkerne Billingen och Mösseberg. Den förra, bestående af god mark, tjenlig dels lill mulbete, dels till skogsvext och försedd med betydlig skog, hade nemligen, utan någon skattelösen eller åsatt ränta, blifvit till enskildt begagnande upplåten. Den senare åter, å hvilken marken vore sämre och till större delen beväxt med ljung samt alldeles skoglös, hade endast, emot erläggande af viss årlig ränta för hvarje tunnland, blifvit anslagen åt angränsande hemman, hvilka dessutom från äldre tider voro skattlagda såsom egande mulbete å denna Krono-park. Vid graderingen af marken å Mösseberg hade 3 tunnland af den odugligaste jorden blifvit ansedda lika med ett tunnland af den bättre; men vid skattläggningen hade Kongl. Kammar-Collegium nedsatt all ränta, utan afseende å jordens olika beskaffenhet, till ~ kappe spanmål för hvarje tunnland. Härigenom hade den ojemnhet uppstått, att de hemman, som erhållit oduglig mark, blifvit, i jemförelse med dem, som bekommit den bättre jorden, ytterligare lidande genom den åsatta högre räntan. Detta missförhållande, jemte oförmågan att utgöra denna ökade skatt, hade föranledt hemmansegarne inom Klefva och Gökhems socknar att afsäga sig sin andel af meranämnde Krono-park, hvarefter denna andel blifvit anslagen till skogsplantering. Skulle nu sådan plantering härå verkställas, komme åtskilliga af ifrågavarande hemman att, jemte förlusten af sin enda betesmark, få vidkännas olägenheten af en i denna skoglösa ort serdeles besvärlig hägnads-skyldighet emot den föreslagna planteringshagen.
Transport g54,231:^3. i. vid hvarje Lån gjorde anteckning och derpå grundade beräkning, med full säkerhet endast skulle, förutan öfverräntor, kunna förväntas 223,408:41.4* och förlusten, genom afskrifning, alltså blifva . 378,140:47.1» Discont-Verkets förut specificerade Skulder den 3o Sept. 1822, utgjorde . Men om härifrån afräknas följande poster , hvilka icke inom prEescriptionstiden blifvit till liqvid anmälde, nemligen: 1:0 f. d. Discont-Directionens Assignationer på Banken . R:d. io,58o:—■ - 2:0 Under dess förvaltningstid utfärdade Banco-Attester i,6oo:-— ~ 3:o Utelöpande 3 proCents Reverser 9,981:41.5. 4:oInnestående Medel å Afskrilnings - Transport 2,067,318:27.9 458 Rikse?is St änder s Transport 2,067,818:27.9, Räkningen , för hvilka några Attester icke blifvit utfärdade 5o2: i 3.6. 1 Ti—T" 22,664: 6.1 r. Aterstar skuld, som oviikorligen skall betalas 2,o44>654:20.io. Tillgångarne d. 3o September 1822 utgjorde 1,453,857:23.6, Men om härifrån afräknas troliliga förluster på fordringarne bos LoWj Smith & Comp. samt Wigandt 8C Brulin R:d. •—> — samt den af Ombudsmannen beräknade förlust på utlåningen 378,i4o:'47> så blir återstoden af tills vidare såsom säkre ansedde Tillgångar 1,073,716:24. 5. Nu utgjorde Skulderne, hvilka ovillkorligen måste betalas, 2,o^,65^'-20.io.
"Himmel! hvar har Adolf väl kunnat erhålla denna?" var min första häpna fråga till den darrande gossen, hvilken med ångestsvetten på sin panna stirrade på den arma systren; "säg, hvem har väl lemnat Adolf densamma?" "Min Gud!" suckade han nu, "jag har sjelf brutit henne der nere, på gården, just under Rosas eget kammarfönster, der en ännu längre, mycket bladrikare ranka spirar upp mot sjelfva muren; Mathilda kan sjelf se den, om Mathilda öppnar dubbelrutan, Ach min Gud! min Gud! jag trodde mig härigenom göra Rosa så alltför lycklig, emedan hon redan flere gånger efterfrågat, om jag ännu icke upptäckt något grönt blad eller grässtrå." Och vid dessa ord började han att rätt bittert gråta. Rosa, hvilken under hans klagan småningom återhämtat sig, grep nu med svag hand efter qvisten, den hon under ymnigt nedrullande tårar sorgfullt betraktade; "haf tack min dyre Adolf", hviskade hon sluteligen med matt röst till den nu högt snyftande brodren, "haf hjertlig, hjertlig tack, för det herrliga första gröna, hvarmed ditt älskande hjerta velat fägna mig. Rosa skall aldrig glömma detta bevis på din ömhet och kärlek;" och nu slöt hon med darrande arm den förvånade gossen till sitt tätt flämtande bröst. "Ser du ej", tillade hon, då tårarne hos den gråtande brödren ännu icke ville upphöra, "ser du ej, huru Rosa gråter af ren glädje, ty någonting så skönt, så kärt, som denna gåfva, väntade hon sig sannerligen ej."