Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* fj] Jå någon frågade Milton, om ej hans döttrar 30J. skulle lära främmande språk, lär denne ^ hafva svarat: » En tunga är nog för en kvinna. » Däri kunde han visserligen hafva rätt, men helt annorlunda tänker man i vårt 19:de århundrade. Nu anses en ung flicka knappt vara bildad, om hon ej kan tala två eller tre språk utom sitt modersmål. Detta är dock att ställa fordringarna något högt, ty huru många hafva väl tillfälle att lära sig tala ett främmande språk, äfven om de lärt sig dess grammatik? I en elementarskola för flickor är antalet läroämnen så stort i jämförelse med antalet lärotimmar, att den tid, som anslås till talandet af främmande språk, naturligtvis blir ganska knapp. Icke sällan händer det, att en ung flicka, som genomgått ett 8-klassigt läroverk, med stor lätthet öfversätter rätt kinkiga ställen ur hvilken engelsk eller fransk författare som helst. Skall hon däremot meddela sig med en utländing på hans eget språk, då är hon strax i förlägenhet och inser, att alla de regler, hon med sådan flit och möda lärt sig ur grammatiken, äro henne till ringa nytta, såvida hon ej själf vant sig vid att uttrycka sina tankar på det främmande språket. Vare härmed dock ingalunda sagdt, att studiet af grammatiken är att förkasta, tvärtom, det måste gå hand i hand med konversationen, så att man ej utsätter sig för att plåga en utländing genom att allt för mycket rådbråka hans modersmål. Man kan tänka sig, hvad en parisisk » Professeur de langue francaise » kände då en gång en svenska rekommenderade sig som elev åt honom med de orden: » Af.-lie B. m ' a diré-t-å moi, queje devais irez cke, % vous. » Hvem kau undra på, om det skar honom i öronen att höra sitt vackra och eleganta språk talas på detta sätt? Svenskarne äro i allmänhet omtalade i utlandet för sin skicklighet i språk. Näst ryssarne äro de säkerligen den af Europas nationer, som mest utmärker sig i detta afseende.
Jag har nemi. erfarit, att, med få undantag, affallingar aldrig kunna återvinnas till den Svenska Statskyrkan, så snart yttre straffmedel mot dem användas. Om något borgerligt straff bör åläggas affallingar, torde, enl. min öfvertygelse, det enda tjenliga vara förlusten af vissa medborgerliga rättigheter, antingen för alltid eller under en viss tiderymd. De närmare bestämmelserna i detta härseende öfverlemnar jag till de lagkunnige män, som äro ledamöter af LagUtsk. 330 Den 4 November f. in. Slutligen får jag uttrycka min lifliga önskan, att sedan, enl. livad erfarenheten visat, en mängd affall egt rum, synnerligen här i Stockholm, der en stor mängd baptister redan finnas, en bestämd dissenter-lag måtte utfärdas, hvilken nogsamt bestämmer affällingarnas skyldigheter och rättigheter så att man kunde hänvisa dylika aflkllingar till ett visst samfund samt undslippa att behålla dem inom Statskyrkan. Likväl önskar jag ingalunda en gemensam dissenter-lag, såsom i Norrige, utan bör denna lag upgöras med hänseende till de bestämda, särskilda företeelser, som nu förefinnas. Lagen bör dessutom föreskrifva en hvar, som vill utträda ifrån Statskyrkan, en viss besinningstid, under hvilken denne ovilkorligen bör vara underkastad de förmaningar och den undervisning, som presterskapet i dylika fall är skyldigt att meddela, hvarjemte det bör stå dem öppet, att, om de ångra sig, åter uptagas i Kyrkans sköte. I denna syftning önskar jag se den 1 § upställas, och vill nu ej vidare yttra mig ang:de förev:de punkt, hvars återremitterande till Utsk. jag vördsamt tillstyrker. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: Den ståndpunkt, förev:de fråga i denna stund innehar, är utan tvifvel för dess lyckliga lösning ganska gynnsam. Konungen, af hvars regerings-åtgärder under de sednare åren man velat sluta till strängt vidhållande af våra nuv:de i många afs:den olämpliga religions-författningar, har, genom den Nåd. Proposm i ämnet, visat sin benägenhet för en större religiös frihet, så för egna som främmande trosförvandter.
För försvaret af inloppet till Carlskrona och af redden innanför de dervarande yttre befästningarne hafva olika och särdeles skiljaktiga planer tid efter annan blifvit framställda. Enligt det år 1820 uppgjorda förslaget borde befästningen å Drottningskäret iståndsättas och på Hästholmen uppföras en tillräckligt stark skans för stängande af inloppet till Aspö samt i öfrigt med särskilda befästningar förses åtta skär, nemligen Löfgrundet, Degerskär, Ekholmen, Länsman, Jerskullen, Målaregrundet, Getskär och Törnholmen, af hvilka tre äro undervattensgrund. Då sedermera möjligheten att forcera inloppet ansågs ökad genom ångkraftens användning, och kostnaden för byggande å undervattensgrunden borde undvikas, blef en annan plan uppgjord och vid riksdagen 1856—1858 framlagd. Den afsåg, att endast ett af de ofvannämnda skären, eller det som har namnet Länsman, skulle befästas, men att deremot fem andra skär skulle med befästningar förses; hvarjemte tillkännagafs, att Hästholmens befästande af militärmyndigheterna på stället ansetts öfverflödigt. Anslag beviljades vid nämnda riksdag för påbörjande af berörda befästningar och vid den följande för fortsättningen deraf; till följd hvaraf befästningar å skären God Natt och Kurrholmen lära vara uppförda. Vid sista riksdagen förekom icke fråga om de öfriga skärens befästande; men deremot förklarades det högst angeläget att det af militärmyndigheterna nyss förut öfvergifna förslaget om Hästholmens befästande blefve antaget och i verket satt, hvartill ock anslag beviljades. Nu föreslås, jemte fortsättning af nyssberörda befästning samt förstärkning af Kungsholms fästning, befästning å undervattensskäret Dynan med en kostnad af 956,396 Riksdaler 79 öre, hvarjemte anmäles behofvet af befästningar dels på Aspö och dels till försvar af jettéen vid Djupasund, af hvilka åtminstone de två förstnämnda förut icke finnas omförmälda.
Bet är likväl icke endast i allmänhetens intresse, som jag hyser mina betänkligheter vid Utskottets fattade beslut. Det finnes inom vårt samhälle en klass medborgare, hvilka icke kunna, i likhet med andra, inskränka sin korrespondens i mån af sina tillgångar, utan äro ganska beroende af de afgifter och de bestämmelser, hvilka röra Postverket inom riket, jag menar här de Embetsoch Tjenstemän, hvilka i och för sin tjenst mäste föra en ganska vidlyftig brefvexling, men icke ega fribrefsrättighet. En vigtnedsättning utan motsvarande nedsättning af postportot kan visserligen »för ett enkelt bref» icke vara af någon särdeles anmärkningsvärd betydenhet för dessa Tjenstemän; men då denna vigtnedsättning rörer de bref, som väga öfver 3 ort och derutöfver, så komma Embetsoch Tjenstemännen att underkastas en ganska stor och alldeles opåräknad utgift, isynnerhet som de handlingar, hvilka al deni expedieras, i de aldratlesta fall betungas af en högre vigtbestämmelse. Då man beräknar folkmängdens tillökning, det sociala lifvets allt större utveckling, Statens alltmera ökade behof af detaljerade upplysningar, kontroller, uppgifter, rapporter, embetsskrifvelser m. m., hvilka för hvarje år tilltaga, så kan det icke med skäl bestridas, att tidpunkten är inne att göra sig full reda för, om icke rättvisa och billighet ovilkorligen fordra, att äfven fästa afseende på dessa Tjenstemäns tysta, men icke derföre mindre rättmätiga fordringar, isynnerhet som Statens anspråk, i följd af flerahanda omständigheter, i detta afseende kan vara obegränsadt — och enskildes utgifter ganska ofta gå relativt till stora summor utan ringaste ersättning, — hvarföre jag i denna min vördsamma reservation har velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på detta missförhållande.
Intill dess begge Rikenas Repre’ sentanter äro församlade, och hafva förordnat ”om Regeringen, under Konungens minderårighet, skall ett, af lika antal Norrska och Svenska ”Reda - Den 2 7 April. 491 ''Ledamöter sammansatt, Stats - Råd förestå Rikenas styrelse, med, iakttagande af dessas ömsesidiga Grundlagar.” ”Den NorrSke och den Svenske Stats - Ministern, sorn 4iafva säte i förenämnde samman, ”safta Råd, skola draga lott, orri hvilkendera derstädes skall föra ordet.” ’’4t:a §, De i föregående 39 och 40 §. §. ”gifna föreskrifter skola äfven äga rum, då det, ”till följe af Svenska Regeringsformen, till”kommer Svenska Stats-Rådet, att i egenskap af ”sådant, föra Regeringen.” ”42 §. Rörande de närmare Stadganden, som ’’äro nödvändiga vid de i 39, 40 och 41 §. §. anförda tillfällen, föreslår Konungen, för nästa ^Storting i Norrige och Riksdag i Sverige , en ’’Rag, byggd på grundsattsen om fullkomlig jemnlikhet begge Riken emellan.” ”43 §. Valet af Förmyndare, som skola fö”ra Styrelsen under Konungens minderårighet, ”skall verkställas efter samma föreskrift oell på ”samma sätt, sorn förut i 7 §. är stadgadt angåen”de valet af Thronfoljare.” Erkännandet af en fullkomlig jemnlikhet bägge Rikena emellan, medgifvande! att bägge Rikenas Stats • Råd till lika antal må sammanträda - t Den 27 'April, da vid de tillfallen, dä, enligt Sveriges Grundlag, Rikets Styrelse föres af Stats-Rådet, anser Utskottet vara en naturlig följd af bägge Rikenas Förening, oell ej medföra någon rubbning eller ändring i Sveriges Grundlagar» utan blött höra till de Stadganden oeh vilkor för bägge Rikenas förening, hvaraf hvardera Rikets grundförfattning för inre styrelsen icke ens lärer böra kunna komma att bero.
Både runstycken och styfrar äro nu blott ideella myntsorter; och om \J6 skilling banco kallas i styfver eller 3 runstycken, kan göra just detsamma. Jag skulle visserligen vilja hafva kopparmyntets valörer uttryckta i styfver; men det skulle vara sådana styfver, som Friherre Wrede föreslagit, hvaraf i oo gå på 24 skilling; jag öfvergel1 aldrig hoppet, att ju icke en sådan decimal-indelning i en framtid skall blifva antagen, men just derföre ville jag nu icke hafva styfvernamnet i förtid missbrukadt; ty i min tanke, om man nu ojficielt, om jag så må säga, bestämmer t)G styfver på skilling, så blir det sedan vida svårare att antaga en fördelning, som ger 100 dylika på samma värde. — Jag tror äfven, alt Utskottet fastställt för många olika sorter af kopparmynt; för mycket är lika skadligt sorn för litet; och det är visserligen för myckel - Btaico-Vlskotlets Betänkande, N.o 20. 17 ket alt hafva 7 å 8 olika slag i allmänna rörelsen gångbara; hvilket lär ganska länge blifva händelsen. Jag hade likaså velat, alt man på ena sidan af nuvarande 1^8 R:dr specie, eller Utskottets 24 skilling kurant* hade låtit pregla en krona, för att derigenom likasom af sig sjelf låta motsvarande benämning fästa sig vid detta myntstycke. Hvad jag ej kunnat vinna för ögonblicket, hade jag sålunda kunnat få se beredt för framliden, utan någon slags olägenhet.” Herr General-Adjutanten Akrell: ”Emot Utskottels Betänkande, i hvad det rörer mynt-indelningen, får jag mig reservera. Jag hade ansett, att förslaget om liodelnings-räkningens införande hade bordt af Utskottet antagas. Fördelen af detta räknesätt är alltför väl känd, för att af mig nu behöfva omständligare utvecklas. Man har, sorn skäl emot decimal-systemets införande för närvarande anfört större delen af Svenska nationens obekantskap dermed. Jag åberopar i detta hänseende Finlands exempel. Finska allmogen bade säkerligen icke mera kännedom af systemet, än vår nu har, då detsamma der infördes, likvisst är den nu allmänt belåten med detsamma!.
Minister-Platser, om indragning af, vid fremmande Idof, &c.; Motion, rem. tili Statsoch Ekon.-Utskotten, s. IIQ4- Minnespennings präglande, om en, i anledning af H.K. H. Kronprinsens Förmälning; Beslut, rem. till Banco-Utskottet, s. 1274, 1281. Missgernings-Balken, om skärpning af det i 4o Cap. 5 §., stadgade straff; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. i23o. 14?. 5 Missgérnings-Balken, om ändring af 5 Cap. x §. ; Kongl. Proposition, rem. till Lag-Utskottet, s. i336, i337, i338. Mornäs, om inskränkning i Krono-LaxfiskeRättigheten vid; Motion, rem. till StatsUtskottet, s. i25i. Mynt - Capitalet, det representativa, s. n5o, ySi. — Verkets iståndsättande, om anslag till kostnaderna för, Stats-Utskottets Utlåtande om; rem. till Banco-Utskottet, s. i346. —- Värdets fixation, att snart inkomma med förslag till; Motion, rem. till Statsoch Banco-Utskotten, s. 1158. •—• ningen, om förslag till en sådan förändring af; att kostnaden för densamma må 3 sjelfva Myntet inberäknas; Motion’, rem. till Banco-Utskottet, s. 1367. Mått, Mål och Vigt, angående en föreslagen ny Författning om; Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, samt enskilde Motioner, rem. till. Allm. Möller, Guldsmeden J. Se Befallningshafvande, Konungens, i Malmö. Mönstringar om förändrad tid för; Motion, rem. till Ekonosni-Utskottet, s. 124,9. 1426 JY.
Och man lär nu under nästa års lopp hafva att vänta en konglig förordning rörande arten af den nya kandidat-examen, som framdeles skall fordras för nämnda lärarebefattningar. Då på senare tider den nuvarande filosofie kandidat-examen ganska ofta aflagts efter endast två års universitetsstudier eller föga därutöfver, så torde inan ock kunna vänta, att de förvärfvade kunskaperna icke skola vara tillräckliga på lärarebanan. En reform är nog därför af nöden. Men man bor blott vid dess genomförande ej gå till motsatta ytterligheter, kräfva för mycket och särskildt för stor mångsidighet i studierna hos de blifvande elementar-lärarne. Det kan befaras, att ropet om otillräckliga kunskaper hos elementarlä-rarne möjligen kunde leda till sammanställandet af en obligatorisk lärareexamen, i hvilken särskildt fordrades universitetsstudier och examensbetyg uti alla de också en sida af läroverksfrågan. ämnen, hvari den blifvande läraren antages komma att undervisa. En sådan fordran kan ju anses ganska naturlig. Och rörande lektorerna torde den också vara på sin plats. Men mycket tvifvelaktigt synes oss lämpligheten af en sådan fordran vara med afseende på de lärare, som endast skola undervisa på läroverkens lägre stadier. Det mått af specialkunskaper, som erfordras för att i dessa klasser vara en duglig lärare, är i själfva verket ej stort. Det kommer därvid långt mera an på lefvande intresse och verklig lärarebegåfning. Erfarenheten har ju nogsamt visat, att ett stort antal verkligt skickliga läroverksadjunkter fanns bland dem, som särskildt for någon tid tillbaka efter längre praktisk tjänstgöring erhöllo lärareanställning utan annan lärdomsmerit än endast studentexamen. Man må betänka, att adjunktens lärareområde i de flesta fall omfattar flere ämnen än lektorns, och att nämnda fordran därför blefve för honom mera tryckande än för den senare; och därföre ock i praktiken lätt kunde förleda till fordringarnas nedprutande i de enskilda ämnena och så leda till ett kvantitativt omfattande, men kvalitativt svagt mångläseri. Enligt vårt förmenande ligger hufvudvikten därpå, att den blifvande läraren i något ämne drifvit verkligt allvarliga studier, och därigenom fått föreställning om, hvad vetenskap i allmänhet vill säga, samt i och med det samma ock aktning och intresse därför.
Din gudomliga vilja behagar! Jag tackar Dig, att Du har låtit mig födas en menniska, gifvit mig godt förstånd och andra fullkomliga menniskogåfvor, en helsosam kropp, dageligt bröd, förnöjligt sinne, och i allt ett fröjdigt gemöt. Jag vill nu dö, om Du så behagar, och min sista fröjd är ett godt samvete; menskliga fel och brister tror jag att Du mig förlåter”. Några dagar derefter begärde han presterligt samtal och nådemedlens åtnjutande. Hans sinneslugn var orubbligt och hans aftynande plågfritt. Den sorgsne Columbus framstammade sin önskan, att, efter bästa förmåga, fira hans minne i en grafskrift. ”Skrif” – svarade den döende – ”skrif blott de orden: Vixit, dum vixit, lætus” (Så länge han lefde, lefde han glad). Till kroppsställning och växt var Stjernhjelm lång och reslig, med lemmar af idel jemnmått och friskhet. Hans utseende var manligt och angenämt; hans sätt att framställa sig, värdigt och otvunget. Ur allt hans väsende lyste frihet, glädje, djuptänkthet och redlighet. Klädsel och prydnad upptogo föga hans omtanka; hans klädnad var snabb, beqväm, men snygg, om än i hans råck ofta satt en gammal knapp bredvid en ny. Af hans ädla och kraftfulla anlete äger man flera afbildningar. En af dem befinner sig ingrafven i en signet-ring på dens hand, som tecknat dessa drag. Den skänktes af unga landsmän, vid företagandet af en utländsk resa. Dyrbar qvarlefva från en tid af förhoppningar, sympathier och uppmuntran, må den, genom sin dagliga erinran om svenska skaldekonstens fader, verka såsom en talisman, att stadigt hos sin ägare vidmakthålla ”ett i allo fröjdigt gemöt”. Stjernhjelm hade fyra barn: tre söner, och en dotter. Den förste sonen, Johan Marqvard, blef Capten, och satte sig ned i Lifland. Den andre, Georg Otto, blef Assessor i Kongl. Bergs-Collegium; afled året efter sin fader; och begrafdes med honom på samma gång.
Ehuru jag såsom Ledamot af StatsUtskottet är fullt öfvertygad, att Utskottet sökt skaffa sig alla möjliga upplysningar om Skeppshandeln, och, med ett synnerligt begrundande, följt denna sak, får jag förklara, att jag innerligt önskar återremiss af Utlåtandet, sedan jag här hört så upplysande anmärkningar, hvilka säkerligen skola föranleda Utskottet till ett närmare utredande af frågan, och att afgifva ett förslag till förebyggande i framtiden af så olyckliga transactioner, som denna. Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMar skalken bemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades starka Ja blandade med Nej. Uppå derefter af Hans Eoccellence Herr GrefvenocliLandtMarskalken framstäld proposition till bifall å berörde Utlåtande ropades starka Nej blandade med Ja, hvarjemte votering begärdes. Den 14 Maji. i43 I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog följande Voterings-Proposilion: Den, som bifaller StatsUtskottets Utlåtande, i anledning af RiketsStänders Revisorers år if82^ gjorde anmälan angående försäljningen af fem stycken Kronan tillhörige Krigsskepp, och redogörelsen för derföre influtne medel, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs. Sedan 4f> 42» 43 och 44 §§• i RiddarluisOrdningen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan Ett eftermiddagen; och befunnos, efter Voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 94. Nej — 23a.
Möjligen kundeden vidsträckta tydning göras af ordet tilldana att det skulle innefatta en praktisk tilldaning, som icke vore möjlig , sedan krafterna upphört; men om ordet undervisning uyttjas, kunna hans krafter alltid medgifva uppfyllandet af den utfästade förbindelsen. Grefve af Ugglas : Jag förenar mig med Friherre' Cederström i den anhållan , att beslutet må förblifva sådant, det af Herr Grefven och Landt-Marskalken blifvit föreslaget. Om det skulle tilläggas, att pensionen finge fortfara, äfven sedar. han blifvit orklös, så skulle, då han redan är på ö^de året gammal, denna tid snart kunna inträffa. Friherre Cederström: Jag får tillika anhålla , att till beslutet i afseende på trycknin - Den S December f. m. gen af Instrumenternas ritningar och beskrifning må tilläggas, att denna tryckning skall verkställas pä Statens bekostnad under Westbecks ledning. Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom förut gjorde Proposition , med tillägg, att Dykeri-Commissarien Westbeck borde för tryckningskostnaden af allmänna medel undfå ersättning. Ropades J a och N e j. Herr Hjerta : Jag anhåller att Prepositionen må delas, sv att den först framstäiles rörande sjelfva pensionen, och emot villkor, som sedan komma att särskildt bestämmas 5 ty då man vill dermed förena så många villkor, torde i den omständigheten meningarne vara mera delade. Herr von Hartmansdorff'. Att döma efter, ropen , skulle jag tro , att Propositionen redan vore bifallen. Men för att tydligare kunna utröna , om så är, anhåller jag, att den måtte förnyas. Herr Grefven och Landt - Marskalken framställde ä nyo den af honom sist gjotde Proposition. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf H§rr Grefven och Landt - 453 Den 8 December J. m. Marskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Friherre Cederström'.
Måntan för år 1828 Duttagcn återjlob på SlnjTaget tilt @tåtS,bebofiben5 fpdanbe för år 1827 _ — 3 afråfning på famina Slnflag för år 1828 200,000. 803,162. 15. 7. 959,633. 26- 6. afbetalning på ©tatS Dito meb 3 proSentb Dito 2ifrånte @rfattning tiff ©eneraljSljfiifancekontoret för 1827 årS görluft på befi 2ån Dito _ till ©trömrenSningar görjTott till DitlFofinaber rnib Sl/artse ©igiHatse Jjmit|låmplingen ipå bet ajtinbre Srcbitioct intagne 4,996. 32. — 848. 27. — 307. 20. (Dmbubeman famt öd; Cvydfci^tp^Cömnnttetié tSpeötttonep; ipenjton till_5Rifeté ©tånbcrS t b. 3ltflitias DiitbnbSman Jpcrr gri&crre Mannerheim änbre ?)enjtoner * 5otvt>aitntngs',(DmFojTnaöef för Ktfegålöö>Cöntoret: aflöning, meb inberåfnanbe af göcrrar guttmågtigeS bjonoraria (8000 M:br), 32,844. 2lrfn>oben på Stat/ nemligen tilt meberböranbe
Utaf presterskapet skulle samma kontribution utgå som Presteståndet vid '1678 års riksdag sig åtagit; och skulle således Biskopar och Superintendenter erlägga hvar femte tunna utaf den spanmål, som vöre dem anslagen från kyrkohärbergena, utom prebendepastoraterna, samt Pastorer i städerna femte delen utaf sin ordinarie underhållsspanmål. Hvarje Kyrkoherde på landet skulle utgöra 6 tunnor spanmål för 64 hela mantal och efter denna beräkning för hvart och ett större eller mindre gäll; dock borde endast hälften häraf utgå under nådåren. Likaså åtog sig borgerskapet att fortfarande utgöra enahanda bevillning, som vid 4 678 års riksdag bestämdes och i en då upprättad särskild repartitionslista fanns bestämd. De som icke tillhörde någotdera af Riksstånden skulle, enligt Landshöfdingen och Magistratens taxering, erlägga en kontribution, motsvarande hvar femte penning af all annan inkomst än löner. Jemte nu uppgifna bevillningsafgifter, borde kröningsoch bröllops-gärder samt en särskild, efter förut fastställda grunder utgående, så kallad skeppshjelp utgöras af samtliga Stånden. Under riksdagen år 1682 åtogo sig Adeln och Krigsbefälet en bevillning, motsvarande 10 procent utaf den för hvarje militär eller civil tjenst anslagna lön; och borde denna afgift äfven utgå för »karakter och titel», samt oaktadt tjensten icke af innehafvaren bestriddes. För Adelns och Krigsbefälets tjenstefolk mellan 4 5 och 60 år skulle likaledes bevillning utgå med enahanda belopp, då lönen uppgick till 60 d:r k:mt och deröfver för manseller 30 d:r för qvinsperson, men med % d:r s:mt för dräng och 4 d:r för piga, som hade mindre eller ingen lön. Bevillningsafgiften borde betalas af husbonden med rättighet till ersättning genom afkortning å tjenstehjonets lön. De personer, hvilka icke tillhörde något af Riksstånden, såsom arrendatorer och inspektörer, m. fl., skulle, efter samma beräkningsgrunder, erlägga sagda afgift såväl för sig sjelfve, som för sin betjening.