Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Trädgårdsförening är på ändamålsenligt sätt fullbordad, och kan anläggningen med skäl anses såsom en af de till stadens förskönande mest bidragande anstalter. Det år 1850 härstädes bildade nya aktiebolag för stadens belysning med gas, har under ifrågavarande tiderymd utsträckt sin verksamhet, så att, efter det denna anstalt för sjelfva staden inom vallarne redan förut blifvit fullständigt ordnad, förstäderne Masthugget, Hagorna och Stampen samt vissa andra delar af 12:te roten blifvit med gas upplyste. Omläggningen af stadens gator och kajer, de förra med tuktad sten och de senare med huggen sandsten och granitbetäckning, har äfven under nu ifrågavarande tidskifte med drift fortgått, och har vattenledningen blifvit utsträckt jemväl till förstäderna. Dessa arbeten, jemte flera andra för handen varande, som afse befrämjandet af den allmänna rörelsen, stadens förskönande och dess innevånares trefnad, skola för eftertiden utgöra hedrande minnesmärken af den allmänna medborgerliga anda, som fortfarande lifvar Göteborgs samhälle. Jemlikt anvisning i de fastställde formulär-föreskrifterna, får jag vidare i korthet redogöra för Göteborgs Undervisningsanstalters samt Sjukvårds-, Fattigvårds-, Arbetsoch andra Välgörenhets-inrättningars tillstånd, sådant det enligt vederbörandes uppgifter befanns år 1860. Beträffande först undervisningsanstalterna, så blifva de lättast öfverskådliga under följande afdelningar. A. Offentliga läroverk och andra stiftelser för undervisning i allmänhet. a) Göteborgs Elementar-läroverk, hvarvid år 1860 antalet af lärare i vetenskaper och språk var 19, exercitiemästare 3 och lärjungar 360. För aflönande af Gymnasii lärarepersonal anslogs år 1652 kronotionde från vissa socknar i Göteborgs och nästgränsande län till ett belopp af 870 eller, sammanräknadt med anslaget till det lägre allmänna läroverket på stället eller Trivialskolan, 1,090 tunnor spanmål, hvarjemte ett prebendepastorat anvisades åt hvar - Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Undervisningsanstalter.
Det var icke alls som förr; den angenämt trygga känslan af kamratlighet hade gått ifrån honom, och han kunde stå länge och kämpa tyst inom sig själf, innan han fann ord för den enklaste sak, som rörde det arbete de hade för händer, allt medan han kände, hur blodet rusade stötvis upp och åter genom hans hjärna och hjärtat slog ojämnt och hårdt. Oupphörligt vandrade han mellan hennes plats och amanuensrummet för att öfvervaka hennes arbete. Långa stunder stodo de sida vid sida, lutade öfver titreringen, medan de räknade, hur droppe efter droppe pärlade från byretten, skimrande i den gråa vinterdager, som odämpad föll in genom det höga nakna fönstret. Han kände den ljumma värmen från hennes kind tätt intill sin egen, och deras händer och ögon möttes ofta i arbetets ifver. Så gick det dag efter dag, och en viss förtrolighet uppstod emellan dem. Det var en helt nödvändig följd af allt detta, som de hade gemensamt. Men de talade aldrig om något annat, hennes laborationer. despelet utanför slog hon upp analysprotokollet från i går och började sina beräkningar. Han kunde icke förklara hvarför, men han kände sig nästan ond. Blodet slog upp åt hufvudet som en varm våg. Nej, hon var då för omöjlig! hvad rörde En enda gång — det var eD gnistrande kall solskensdag, och i Karolina-parken utanför deras fönster stodo idegranarna i blinkande rimfrostskrud — hade han börjat samspråket med en blick på isprakten ut genom rutan och en inledande anmärkning: » Hvilket härligt väder i dag! Hvad ändå träden äro vackra i en sådan skrud! » Hon såg upp på honom, förvånad, nästan förebrående. » Tycker ni? » svarade hon en hel minut därefter. Och utan ett hälft ögonkast på skå- Det hade isynnerhet blifvit honom motbjudande att kalla henne ni, som förutfallit sig så naturligt. För hvarje gång han skulle ha fram det där lilla ni, blef det allt svå- rare och svårare, och till sist en gång, när han stått och stridt tyst med sig själf i många minuter, stötte han fram i ren förtviflan med: » Fröken Dorrit ». ljödo, där han klampade fram och åter genom rummen.
Han wille föreflä, at til Riksdagens päffyndande detta steg nu widtages, och at man utsatte den io:de i denna manad, såsom den dag, innoM hwilken alla mål af Utskotten borde wara utarbetade och til Riksens Ständer ingifna. Herr Grefwe» och LanStmarskalken hemstalde til Högloft. Ridderffapet och Adeln, huruwida någon sadan föreffrift borde göras. Hans Lxcellencs Herr Grefwe kuutk önffade, at det wvre möjligt, ar innom den före ftagne - Den 2 Mars. H Aagne tiden göra alr det efterliggande arbetet färdigt, men säg ej dertil nägon ulwäg: aldraminst trodde Hans Lxcellence al nägon witz dag kundr förestrifwas, och enligt hans öfwertygelse hade Utskotten arbetar med all den drift, som kunde fordras. Grefwe »amilton wille ej lasta Utskotten, Men han kände, at Hans Lxcelience8 egen motion rörande Uepre8ettt3ti0N8 förändring blifwit rsmittsraä til eon8tilution8-Utffottet redan den 15 Maji, pch ännu hade deröfwer icke nägor utlärande hunnit inkomma. Friherre ^lannerbsim, I^ar8 /luZurt. Dä Lon8titution3-Utskottet utmärkes i anseende til kepre8entsti0U8 - frägan, får jag den aran gifwa tilkänna, at Utstolter redan förehaft denna fräga. Saken är likwäl sä wigtig, at man icke altför fort kan afgöra densamma, eller derom stadga sinatankar. För öfrigt lärer det tillätas al påminna, at wi nu nägon tid haft gansta täta plena, sa at för Utskotten nästan ingen arbetstid warit öfrig. När en Ledamot utom Utskottet wil föreskrifva rid för fullbordandet af Utskottens göromäl, synes det emedlertid, likasom stuve denna Ledamot känna göro» mälen och Utskottens befattningar bättre an deras egna medlemmar.
Hof-predikanten fVensfoe och Herr tVedberg hafva reserverat sig: dervid Herr Bogeman förklarat, att han, dä frågan om denna anmärknings-punkt i Utskotlet afgjordes, icke funnit sig hafva erhållit tillräckliga upplysningar för att med säkerhet kunna bedöma, huruvida Rikets sannskyldiga nytta må hafva blifvit åsidosatt genom de tillåtelser för utländningar att i Riket förvärfva och besitta fast egendom, hvilka meddelats under den tidrymd, som nu slutade granskning af Stats-Råds-Protokollen omfattat; — Herr (Vensjöe åberopat det hufvudsakliga af hvad Herr Friherre Paijkull i sin reservation rörande denna anmärknings-punkt yttrat; — samt Herr (Vedberg förmält, det han ej funnit tillräckliga skäl andragna, för att kunna med sin röst biträda Utskottets beslut 1 denna fråga. Vid 3:dje Anmurknings-punklen. Herrar Friherrar Leuhusen och von Saltza hafva reserverat sig. Herr Prosten Lagergren, med hvilken Herrar Kongl. Hof-predikanten (Vensjöe och Professoren Selander instämt, har yttrat: ”1 den anmärkning mot Konungens Rådgifvare, som denna punkt omfattar, har jag icke kunnat deltaga, af följande skäl: l:o. Är här ingen jordafsöndring skedd, i hvilken händelse naturligtvis Rikets Ständers medgifvande ovilkorligen skulle erfordrats. Endast ett upplåtande tillsvidare för ett af vederbörande auktoriteler erkändt och vitsordadl behol har af Stats-Rådet blifvit tillstyrkt. Marken kan sålunda, om detta behof försvunne eller pä annat sätt blefve lillfredsstäldt, efter Kongl. Maj:ts anordning, utan alla omständigheter, åter komma till sitt primitiva ändamål. 2:o. Utskottet har sjelf i sitt betänkande ur Rikets Ständers skrifvelse af den 20 December 1833 citerat vilkoret för kronoskogars upplåtande eller ”att en så vidBih. till B. St. Pro t. 1856 & 1857.
Det hade slagit h o n o m ett ögonblick som en förebråelse, att han kunde vara så lätt till sinnes, under det dock stackars lilla Sonja, hans egen Sonja, helt visst med allt annat än gladt mod gjorde ilfärd till en sjukbädd — men det var som förgjordt, han kunde ej betvinga det. Och när allt dock kom omkring, var det väl ej så farligt med farbror Axels sjukdom — och den där andra affären — bah slikt var j u så vanligt, och finge ej tagas för seriöst! På Djurgårdsslätten kände han plötsligt ett kraftigt slag på sin axel. Han vände sig o m och stod ansikte mot ansikte med baron Ruda, en gammal god kamrat och vän från regimentet, allmänt uppburen i hufvudstadens militäräristokratiska kretsar för sitt glada humör o c h angenäma umgängessätt. » Nej se Kurt Stråle », brast denne ut. » Ryktet talade då sannt, och du är helskinnad återkommen från klimatfeber o c h kabyler. Välkommen igen! » » Tack, tack — ja, det är verkligen jag, fastän jag knappast hunnit hemta mig och finna igen mig själf här hemma ännu, så brådstördt har allt gått undan de sista dagarne. » » Hur s å? » » Ah, du kan väl tänka dig. Ångbåtsfärd till Marseille. Marseille — Paris. Paris — Stockholm. Järnväg, båtar, resor genom natt o c h dag. Ankomst i går morgse. Väntande telegram — genast retur till Stjärneholm. Det var min vackra kusins födelsedag » — här rodnade den unge löjtnanten helt vackert, hur oändligt likgiltigt ogenerad han än sökte se ut — » och då ville farbror Karl gärna ha mig där. Tillbaka till Stockholm samma kväll, och i dag tusen bestyr. » » Godt; dess större skäl kan du nu ha att riktigt hvila upp dig och förströ dig, och jag gratulerar mig att vara den förste af kamraterna, som får rå om dig. Vi bli väl tillsammans i kväll — eller hur? Ett och annat nytt, som rör gossarne, har dock allt hunnit passera, sedan du sist tömde en pokal ibland oss, och du intresserar dig kanske ännu en smula för gamla minnen. » » Accepterar — accepterar med förtjusning!
December nästlidet år till Rikets Ständer atlåtna nådiga proposition N:o 33, hvaruti, — efter det Kongl. Maj:t uti nådig proposition den 11 Augusti 1854 gifvit Rikets då församlade Ständer tillkänna, att Kongl. Majit, som till Norriges Storthing aflåtit nådig proposition om förändring af de i Riks-Akten förekommande bestämmelser om sältet för Riks-styrelsens förande i vissa fall, jemväl vore sinnad att vid innevarande Riksdag enahanda proposition till Rikets Ständer afgifva; i sammanhang hvarmed Kongl. Majit emedlertid till antagande af Rikets Ständer framställt förslag till de ändringar i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, som af den ifrågasatta förändringen i Riks-Akten skulle blifva en följd, och hvilket förslag, upptaget i Konstitutionsutskottets nyligen aflåtna memorial N:o 3, kommer alt vid denna Riksdag blifva föremål för ytterligare grundlagsenlig behandling; — Kongl. Majit, i enlighet med Sin sålunda redan förut tillkännagifna afsigt och på grund af de derför då anförda skäl, föreslagit Rikets Ständer, det antagas må följande ”Förordning, angående förändring i och tillägg till Riks-Akten.” § 1- Om vid något tillfälle, då det, efter bestämmelserna i Sveriges och Norriges Grundlagar samt Riks-Akten, hitintills tillkommit Sveriges och Norriges InterimsBih. till R. St. Prot. 1856 $ 1857. 3 Sami. 3 Haft. 1 2 Konstituiions-Utskoltets Memorial N:o 5. regering att förestå Rikenas styrelse, Thronföljaren uppnått aderton år, skall han såsom Regent riksstyrelsen under tiden föra. Har ej Thronföljaren denna ålder uppnått, eller är Han hindrad att Rikenas styrelse öfvertaga, förordne Konungen i sammansatt stats-råd lill Regent annan till tlironföljden berättigad Prins, den der nämnde ålder hunnit.
Författningar och ingangne ömsesidiga förbindelser ej kunde äga rum, förr än Riksens Ständer mäler 6elimtllt afgjort, tillika vnffar, at Kongl. Majit täcktes til Riksens Ständer göra den proposition, at räntan ä de medel, som i Riksgälds-Lontoiret qwarstä mätte fä beräknas til den i nästkommande April, eller läsom vireäionen helst ästundat och ansett tjenligast Sex mänader ifrän den i sistledne November, som blefwe den i nästkommande Maji, och at alla insättningar af Brandförsäkrings-medel til samma tid oförändradr mätte fä fortfara, pä det OireÄionen mätte äqa rädrum til widtagande af nödige anstalter til Werkets bästa; hwarjemre Delägarne äfwen i underdänighet anhällit, ar Kongl. Majit wille wid samma tilfäile i Räder föreflä det, at, emot vireÄionens Ksvers och bi^pokbel^ til MotswarandL belopp af de Förssrifningar Werket innehade, fä, wid förefallande hastiga behof til brandssadades ersättningars gäldande, utöfwer den Summa af 100,000 N:d., som skulle dertil alltid hällas i beredffap och i Götheborgs viscout-Werk insättas, Uti Riks-visconten uttaga Län til en Summa af högst Ethundrade Femtio Tusende (150,000) R:d. Lxecis. Kongl. Den z Mars. ryz Kongl. Maj:t, hwars Nädiga bepröfwande DireÄionens och Delägarnes Beflut, angående det framtida anwändandet af Brandförsäkrings-Werkets konä bordt, efter 1785 ars tte^lemenre underställas , har, med afseende pä Delägarnes yttrade önskan, derwid i Räder lätit bero.
Jag vet visserligen att många på detta rum anse det mera ridderligt att bibehålla den stolta hållningen, äfven om man känner sig svagare, och att det är bättre att falla än att gifva vika för påtryckningen; men vi böra dock komma ihog, att de intressen, vi här representera, äro snarare idéella än reala och praktiska. Tiden är deremot real och praktisk, och kanske skall man, om vi blindt sätta oss emot hvarje förändring, som af landet anses såsom en förbättring, inom kort fordra af oss sådane uppoffringar, der det gäller vårt vara eller icke vara. Det sociala lifvet utvecklar sig alltjemt i nya former, Regering och representation hafva nyligen samverkat, för att inom kommunerna väcka den medborgerliga andan till lif, allting omkring oss går med snabbhet framåt, likasom drifvet af en friskare flägt;— huru kan man då hoppas att bibehålla den institution, som bör vara centrum för nationens verksamhet, brännpunkten af det nationella lifvet, nedtyngd af samma otympliga former, insnörd i samma hämmande tvångströja?! Och för detta hus särskildt, hvilken betydelse skulle icke denna förändring innebära? Vi behöfva i Konst.-Utskits afgifna Retänkm icke gå längre än till N:o 3, så skola vi der finna ett hvilande förslag till grundlagsförändring, innehållande, att i ett Stånd icke må lättas något beslut med mindre än 30 ledamöter der äro närvarande. Såsom hvar och en torde inse, är detta förslag egentligen rigtadt mot detta Stånd, just med anledning af det sätt, hvarpå R. o. Ad. Den 6 December e. m. 383 uppfyller eller, rättare sagdt, försummar sitt kall såsom representanter. Den klagan, som i detta afseende förnimmes, är ingalunda obefogad. Vi veta litet hvar, att under sommarmånaderne dessa bänkar äro glest besatta och att ganska vigtiga beslut under denna årstid fattas af ett antal, ej en gång uppgående till det i Konst.-Utskds Mein. föreslagna.
Fortsattes låsningen af Kongl. Majds ofvannåmnde nådiga RiksdagsBeråttelse intill slut; och skulle densamma i sammanhang med BondeStåndets berörde Protocoils-Utdrag, äfven förblifva hvilanda tili nästa plenum. Företogs till pröfning Herr Cederschjöld*} Pehr Gustaf, den 20 dennes på bordet lagde motion, angående tjenligaste sättet får tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll, samt Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag. I sammanhang härmed upplästes BorgareStåndets
Skulle väl en underlöjtnant, en löjtnant eller en kapten vara belåten med att ieke hafva fast lön, utan vara benande, qvartal efter qvartal, af Reg:tsChefens eller DistriktChefens godtfinnande? Månne detta verksamt skulle bidraga till vidmakthållande af den sjelfständighet, den ädla sjelfkänsla, som såväl inom arméen som den civila embetsmannakorpsen i Sverige är rådande? Må man icke låta vilseleda sig af den föreställningen att kanslistoch kopist-graderna, såsom deras titel tycks innebära, äro till för att expediera eller kopiera hvad som inom K. M:s Kansli författas; Kansli-ordningen ålägger visserligen dessa tjenstemän en sådan skyldighet, men den ålägger dem äfven att biträda i måu af behof med alla de åligganden som de högre tjenstegraderna, prot.sekret. och expedit.sekret., tillhöra. Förhållandet är verkligen sådant att inom Depitena har behofvet ovägerligen påkallat ett dylikt användande af de lägre tjenstegraderna, ja! långt innan vissa grader inrättades, hade man i allmänhet måst åtaga sig en ganska ansvarsfull och mödosam upsättning dels af promemorier dels af expeditioner. Om man således icke låter vilseleda sig af en tom titel, utan tager kännedom om verkliga förhållandet, finner man alt dessa tjenstemän äro anlitade i ganska maktpåliggande värf, hvilka såväl för det allmänna som för talrika rättsökande äro af väsentlig nytta. Jag skulle således tro att K. M. ganska rättvisligen föreslagit ifrågavide förhöjning. Frih. Tersmeden har visserligen ansett att mellan kanslistoch kopistgraderna borde icke vara så stort afstånd i löneförhålhde som K. M. tillstyrkt; men K. M. har härutinnan endast följt ett hittills varande förhållande, ty då skillnaden nu är mellan 800 och 400, samt enl. K. M:s hemställan skulle blifva mellan 5,000 och 1,000, så är ju tydligen samma proportion iakttagen. Kan man således icke med skäl bestrida behofvet af 5,000
Egaren till den jord eller grund, hvarå en förut obegagnad fyndighet blifvit anträffad, eller en tillförene inmutad, men före utmåls-läggningen öfvergifven, grufva blifvit till bearbetning åter upptagen, är berättigad att till hälften med inmutaren i grufarbetet och den deraf fallande vinsten deltaga; men vid inmutning af grufveeller slaggvarp är jordegareandelen till j:del inskränkt och de öfriga |:delar tillhöra inmutaren. § 20. Då inmutning sker å Krono-allmänning eller annan jord, som står under Kronans omedelbara förvaltning och vård, skall jordegare-andelen hädanefter tillkomma inmutaren, och denne endast vara pligtig att gifva rsättning för den mark, so m till grufanläggningen begagnas; öfver fullgö - Kongl. Maj:is Nåd. Proposition, N:o 99. 29 görandet hvaraf, så ock att säkerhet, der sådan erfordras, för ersättningen varder ställd, Konungens Befallningshafvande ege hålla hand. Å kronojord, som under ständig besittningsrätt innehafves eller är till boställe anslagen, eller blifvit till brukning på viss tid för Kronans räkning upplåten, skall deremot krono-åboen, boställs-innehafvaren eller den, som eljest nyttjande-rätten har, såsom jordegare anses och njuta dess rätt lill godo; egande han ock, om han sin rätt till jordegare-andelen begagnar, alt samma andel sedermera såsom sin enskilda tillhörighet behålla, mot skyldighet att för marken gifva sednare innehafvare af jorden ersättning. § 21.
— Någon annan har i stället ej kunnat antagas, af orsak att Ortens Innevånare ej velat sammanskjuta hvad till hans afiönande erfordras. Då den nu varande Djur-Läkaren i Södra Halland icke företett såda^ ne Examensbetyg, som i Kongl. Brefvet den 27 November i83o föreskrifves, har han ej eller kunnat komma i åtnjutande af de till Djur-Läkare på Stat anslagne 5o R:dr B:co om året. Rörande Fattigvården, har hvarje Församling genom serskilta ofyerenskommelser träffat anstalter, hvilka hufvudsakligen bidraga till ändamålet, så vidt Församlingarnes tillgångar det medgifva. De flere Torpare så väl som Landtbönder, hvilka vid de större Egendomar °ch af Frälse Hemmansegare antagas, förmå sällan att i längden 12 fullgöra sina dagsverks-skyldiglieter oell utskylder. — Följden deraf blifver, att de, sedan deras Egendom är vorden af Frälse-ägaren i mät tagen och försåld till gäldande af Skatter och af Husröte-hrist, varda med Hustru och harn vräkte från Torpställena och Hemmanen, hvadan desse utblottade personer, oförmögne att förskaffa sig sin bergning, förr eller senare komma att tillhöra Fattigförsörjningen i den Socken der de senast varit Mantalsskrifne. Äfvenledes har Tjenstefolk i senare åren fått en särdeles böjelse för alt blifva sina egne och såmedelst vinna ett oberoende. I detta afseende förskaffa de sig under arrende några Tunneland ouppodlad ulmarksjord emot några få dagsverkens utgörande om året, samt uppföra derpå en Stuga och gifta sig. De första åren, och så framt ingen missväxt inträffar, kunna de väl berga sig; Men då hushållet ökats nied flera barn, och dessa Hjonelag, genom högre Sädespris och iråkade Sjukdomar, äro oförmögne alt förskaffa sig sitt uppehälle, blifva de Socknens Allmosehjon; äfvensom, om Föräldrarne frånfalla, Församlingen måste draga vård om de omyndige barnen.
Det är alltför tydligt, att missbruk i nyssnämnde afseende snart skulle medföra sitt straff för tillverkaren, att man skulle 192 Den 29 December. behöfva hysa några allvarsamma bekymmer i della afseende. Dessutom torde det för de fleste vara bekant, att stångjern från vissa fabriker i England i temligen stor skala förses med falska stämplar af våra bästa tillverkningar och under namn af Svenskt jern skept pas till aflägsnare platser. Denna skamliga industri, ehuru den visserligen något måste skada det Svenska jernets kredit, hindrar likväl icke att verkligt Svenskt jern af de s. k. rangstämplarne är eftersökt och bibehåller sitt pris. Icke heller kan den nyssnämnda bedrägliga industrien förekommas genom fortfarande förbud mot införande af utländskt jern till Sverige. Från hvilken sida man betraktar saken lära de båda ofvannämnda konsideratiouema befinnas alltför obetydande för att böra förorsaka något hinder mot en åtgärd, som för hela landets befolkning och serdeles den industriidkande delen deraf skulle vara af ovedersäglig nytta och åstadkomma en betydlig vinst. I enlighet med hvad nu blifvit anfördt vore det visserligen ömkligt att jern, såväl gjutet oarbetadt, eller vanligt tackjern, som smidt eller valsadl stångjern finge tullfritt införas; men då denna förändring på en gång frän förbud till fullkomlig tullfrihet kanhända ännu skulle synas mången alltför stark, för att ej mötas af betänkligheter hos dem, som frukta genomgripande åtgärder i allmänhet så inskränker jag mig till att vördsamt föreslå det införseltullen på tackjern må bestämmas till Tjugofyra sk:r för ett skeppund tackjernsvigt; för stångjern om tums tjocklek och deröfver samt minst 2| tums bredd, samt 1 tums fyrkant eller tums rundjern och deröfver till En riksdaler; och finare dimensioner än der bär upgifne till Två R:dr b:ko för Skfé stapelstadsvigt. A andra sidan synes det i hög grad billigt att den ännu återstående utförsellullen på stångjern måtte uphöra, hvilket jag tillåter mig föreslå.
Sedan Advokat-Fiskalen fästat Ola Månssons uppmärksamhet derå, att Wigrens ifrågavarande skrift icke saknade datum utan vore daterad den 13 October 1858, och uppfordrat Ola Månsson att ingå i närmare svaromål på den nyss gjorda framställningen, förklarade Kongl. Hofrätten, att enär den af Advokat-Fiskalen i nyssberörde hänseende åsyftade utredning ej kunde äga inflytande på utgången af det åtal, som utgjorde föremål för Kongl. Hofrättens pröfning, ansåge Kongl. Hofrätten en så beskaffad utredning icke nu böra äga rum, hvarefter Advokat-Fiskalen anhöll, att då Ola Månsson afgifvit en förklaring i ämnet, denna dock måtte blifva i Protokollet intagen. Advokat-Fiskalen Billbergh förklarade häruppå, det han för närvarande icke hade något vidare att andraga; och utställdes målets vidare behandling till Tisdagen den 15 innevarande månad, då parterne hade att åter sig infinna. Aflrädde. Ar och dag, sorn förr skrifvet står. Efter befallning, C. O. Törnebladh. Utdrag af Kongl.' Majlis och Rikets Svea Hofrätts Protokoll, hållet i Stockholm den H) Februari 1859. S. D. I enlighet med Kongl. Hofrättens den 10 innevarande månad meddelade beslut uti målet emellan Advokat-Fiskalen här vid Kongl Hofrätten Thure Arvid Billbergh, å Advokatfiskals-embetets vägnar, och förre Biksdagsfullmäktigen Ola Månsson i Gårdlösa, företogs nu detta mål; dervid Åklagaren och Ola Månsson personligen tillstädeskommo. Sedan Protokollet för sista rättegångstillfället blifvit, i vanlig ordning, för parterne till justering uppläst och, efter några deri genast införda rättelser och förändringar, af parterne jemväl till riktigheten godkändt, anförde Advokat-Fiskalen Billberg: att, genom hvad i målet numera förekommit, de förhållanden, hvilka utgjorde föremål för åtalet, voro i det närmaste till fullo utredda, men att några omständigheter dock återstodo, 44 hvilka påkallade vidare granskning.