Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förmodar att det icke kan vara någon ledamots af detta hus mening, att Sverige skall jern töras med stater af 3:dje eller 4:de ordningen; till dem har det aldrig och, jag hoppas, kommer aldrig att räknas. Gr. Anckarsvärd har sagt att till Utr dep-.tet skulle från Handelsoch Sjöfartsfonden inflyta en summa af 208,000 Rdr. Häri måste ligga ett misstag, ty till ministerstaten, om hvilken här ensamt är fråga, hafva konsulaterna aldrig räknats; desse utgöra en helt och hållet afskiljd gren af denna förvaltning. Visserligen är sannt. att till ministerstaten utgår af Handelsoch Sjöfartsfonden eller, rättare sagdt, af den gemensamma konsulsfonden bidrag för aflönandet af de diplomatiska tjenstemän, som tillika innehafva konsulsplatser. Grin har upgiivit att, sådana skulle vara Lissabon, Athen och Kon stantinopel; dertill kunna läggas den i Italien och den i Washington; men summan af det belopp, som till bidrag i aflöningeu för desse embetsman lemnäs, utgör 14,000 rdr hamb. bko eller 56,000 Rdr Sv. rmt, sål. icke 208,000 Rdr, såsom Grin uppgifvit. Med afs. på aflöningeu för vår minister i Paris, vill jag först nämna, att den Belgiske är vida mindre aflöuad än vår, och jag kan tillägga att så äfven är förh:det med den Holländske. Den Belgiske ministern i Paris har i aflöning icke mer än 43 eller 44.000 francs, då deremot den Svenske, enl. sista regleringen, såsom Gr. Anckarsvärd behagade uplysa, upbär 64,000 Rdr rmt, motsvarande ungf. 85,000 francs. Under den tiden jag hade äran representera H. M:t Konungen i Paris, var aflöningen icke så hög som nu.
Har en åklagare framför en annan rätt till böter derföre, alt hans talan blifvit upptagen, ehvad den bordt upptagas eller ej? 112. Lägger fastebref särskildt hinder för pröfning af en talan, som icke af åkommet laga stånd hindras, eller kan laglig hembudsskyldighet eljest anses tillintetgjord derigenom, att lagfart utan klander för sig gått? Fråga om skadestånd, i följd af uraktlåten vård om medel, som genom inbrott i ett embetsrum blifvit bortstulne sid. 115. Embetsresor åren 1855 och 1856, jemte reflexioner om entreprenadskjuts och väghållning 118. Huru arbetet med fånglistornes granskning fortskridit 119. I anledning af arbetets instundande slut — Bilagor: Förslag till lag för landtmäteriförrältningar 131. Uppgifter från Kongl. Stats-Deparlementcrne på Rikets Ständers underdåniga skrifvelser och i anledning deraf vidtagna åtgärder 139. De i föregående uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden 168. Anmälan, att sedan sistförflutna riksdags början icke några lagförklaringar blifvit meddelade 169. Tabell öfver förestående förteckningar. 170. Berättelse af Kommitterade till Tryckfrihetens vård 171. Rättelser. Sid. 4 rad. 23 star: bestämdt läs: bestämdt » 17 » 29 » enda, möjliga läs: enda möjliga » 22 » 37 » bosattas läs: bosätta sig » 42 » 23 » hvad de borde blifva ett läs: hvad det borde blifva, ett » 47 » 12 » oundgängliga. Till läs: oundgängliga, till » 72 » 26 » hos Kongl. Maj:t afgjord läs: hos Kongl. Majit olika afgjord » 112 » 29 » inölst läs: inlöst » 123 » 5 » Rikets Ständers Ombudsman läs: Rikets Ständers Justitiä-Ombudsman. Till Rikets Högloft. Ständer. Instundande Riksdag skall börjas en månad tidigare, än de näst föregående; och den berättelse, som jag då har att afgifva, måste vara i samma mån tidigare färdig.
I afseende pä förbudets borttagande å införsel af tackjern, så anser jag Utsk:s tillstyrkande i denna del vida mindre farligt, än borttagande af utförselförbudet; men då jag tror att närvande tidpunkt ej är den lämpliga att nedsätta tullafgifterna på jern, så, ehuru jag visserligen inser riktigheten af att kunna lemna den Svenska industriidkaren tillfälle att för billigare pris, än nu, använda der det sig göra låter utländskt tackjern så, — då jag anser tidpunkten för förbudets upphäfvande serdeles illa vald, —anhåller jag att 1845 års tulltaxa mätte vidblifvas äfven i detta afseende. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag instämmer i resultatet af den siste värde talarens yttrande, men ej uti moliverna; hvilket jag anhåller att fä till prot. anmärkt. Han nämner alt en tull af 3 r:dr 16 sk. b:co skulle göra tackjernsexporten omöjlig, men jag kan ej instämma i denna hans förmodan; emedan jag känner, att redan nu existerar en stor olikhet i tackjernspriserna, hvilken man visserligen kan föreställa sig kommer att ökas, men som hufvudsakligen beror på olikheten af malmsorterna, och dels på de olika beredningssätten. Deraf händer äfven att tackjernspriset skulle kunna komma att blifva betydligt olika, i händelse af export, emot hvad det nu är; ty det är troligt, att då den sort som är tjenligast till beredande af finare jern, att den kommer, om ej hell och hållet, åtminstone företrädesvis, att exporteras. Då sålunda det bästa tackjernet kommer att utföras och utrikes förädlas, samt således endast det sämre tackjernet i Sverige qvarstadna för att här förädlas; så faller af sig sjelft att krediten skulle blifva stämd för det utländska, af Svenskt tackjern tillverkade, stångjernet. Detta är ett skäl som jag anser fullt giltigt emot export friheten. Att dessutom konjuncturerna äro ganska dåliga är gifvet. På dessa skäl anhåller jag, att 1845 års tulltaxa måtte i denna del blifva gällande.
Då manar han fram föreställningen om den betydelsefulla roll, han är kallad att spela, och låter alla sin ungdoms oklara drömmar om att göra godt i stort draga frestande förbi; då fantiserar han om att hugfästa för eftervärlden minnet af en man, som aldrig missbrukade sin ställning till främjande af själfviska syften, men blef en välgörare för det land och det folk, hvars öde han genom omständigheternas lek, sin egen begåfning och ett kvinnohjärtas nyck, en gång kom att länka. Natten har få timmar, och det finns mycket att uträtta. När pendylen bakom honom slår fem, reser han sig upp. Han hör steg i trapporna, den tunga dörren till slottets hufvudingång öppnas försiktigt, och en liten kavaljer i riddräkt träder ut på trappan, kisar mot solen under brättet på sin guldtrensade hatt, går med vaggande höfter och klingande sporrar öfver borggården och försvinner nedåt trädgården. I parkens utkant, där bokarna spegla sina kronor i Traves lugnt flytande vatten, står ett åttkantigt, hvitmåladt lusthus vid stranden. Det är drottningens Sans souci, utstyrdt, sägs det, med sällsynt lyx, och där hon tillbringar icke få af dagens timmar, förmodligen i ensamt majestät – dock därom vet man intet, ty sidengardinerna hänga tätt för fönstren, och de sirligt förgyllda dubbeldörrarna äro då omsorgsfullt stängda. Men i detta ögonblick stå de öppna på vid gafvel, som två armar utsträckta till famntag, och inne i dockskåpet sitter den lille kavaljern i en vårdslöst behagsjuk ställning, uppkrupen på en sidenklädd kanapé. Han vinkar ifrigt och kastar fingerkyssar åt en morgonvandrare, som kommer lugnt framåt gången längsmed stranden och ser sig försiktigt omkring, innan han träder in och stänger dörrarna efter sig. – God morgon, min drottning! hälsar Struensee. – God morgon, min konung! – Min lilla drottning fyller i dag nitton år! Han småler ömt; sedan tillägger han, bugande ironiskt-ceremoniöst: – Tillåter Ers M:t sin underdånige tjänare att framföra sin lyckönskan? Den lille kavaljeren har rest sig upp och sprungit sin vän till mötes med stora blåa ögon, som glänsa, och kinder som blomma röda.
DiscontFonden beredd, har Utskottet ansett sig icke annat tillhöra, än att härom hos R. H. St:r göra vördsam anmälan. §. 6. Lånet till Motala Verkstad. Ibland de under åren 1825 och 1826 beviljade förlagslån för nya inrättningar i Slöjdeväg, hafva 1827 års Revisorer ansett sig böra serskilt fästa uppmärksamhet å det, sorn till fullbordande af Mechaniska Betänkanden, N:o 200. 19g verkstaden vid Motala blifvit Götha Canal beviljadt, emot vanlig återbetalningssky Idighet på 6 års tid, men med föreskrift, att Räntan, till 4 procent beräknad, skulle af Nionde HufvudTiteln utgå, och för hvilket lån säkerheten bestode uti Canalbolagets autorisation för Canalverkets Direction, att för lånesumman utfärda förbindelse. Revisorerne hafva i ämnet anfört, att efter alla de stora uppoffringar, hvilka R. St:r i och för Götha Canal-Bolag fått vidkännas, och då R. St:r vid sednaste Räksdag lemnade det sista bidraget under uttryckligt förbehåll, att detta låneanslag måtte anses blifva det yttersta, sora Staten till Canalbyggnadens fortsättande består, så att något tillskott derutöfver framdeles ej måtte af Bolaget påräknas; det hade varit önskligt, att ej finna Staten med Götha CanalBolag å nyo, fast i annan väg inblandad: neli då Götha CanalBolag redan hos Staten stöde i så stor skuld, syntes Bolagets autorisation för Directionens skuldförbindelse icke innebära den säkerhet, som för lån uti DiscontFonden är stadgad, äfvensom genom denna CanalBolaget förunnade Lånförsträckning, tillgångarne å nya förlagslån för andre näringsidkare blifvit inedtagne. I afseende på ifrågavarande lån har Utskottet inhemtat följande förhållande. Hos K.
Prop. om Statsv. 1850.1 Transport rdr 18,712: 40. utmärktare medlemmar, Fält-Läkare-beställningarne förses med högre löner, ■vill dock, med hänseende till de jemförelsevis mer angelägna behof, för hvilka nya anslag erfordras, icke för närvarande ifrågaställa beviljandet af den för Fält-Läkarne föreslagna löne-förhöjning å tillhopa 4,400 Rdr; hvaremot Kongl. Maj:t, jemte begäran af Rikets Ständers medgifvande dertill, att de Bataljons-Läkare, hvilkas löner äro afsedde att förhöjas till 400 rdr, få, efter åtta års oafbruten tjenstgöring med sådan lön, på allmänna Indragnings-Staten komma i åtnjutande af enahanda löneförhöjning af 50 procent, som för närvarande under sådane förhållanden är Bataljons-Läkare med nu fastställda löner tillförsäkrad, vill af Rikets Ständer äska det till öfriga här förut uppgifna aflöningar och löne-förbättrin gar erforderliga anslag med tillhopa Rdr 6,450: —■ samt tillika föreslå, att de häraf för Läkame vid Armeens Regementer och Korpser samt vid Allmänna Garnisons-Sjukhuset afseddaj lönebeloppen må fördelas på vederbörliga anslag under Hufvudtiteln och endast den för Fält-Läkare-Corpsens Chef beräknade aflöning upptagas serskildt under ny rubrik sf Fält-Läkare-Staten^ under hvilken äfven det nu särskildt uppförda resestipendium för Militär-Läkare, likasom från GeneralitetsStaten, 5 Fält-Läkare-arvoden med tillhopa 500 rdr, lämpligen kunde öfverflyttas. Indéldtci Arméen. Kavallerioch Infanteri-Regementena.] På sätt uti närlagde Stadsråds-Protokoll öfver Landtförsvars-ärenden för den 13 dennes finnes fullständigt utredt, hafva nu mera de Ofverste-Indelningen vid f. d.
Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en Författning blefve utfärdad, med föreskrift, att ingen värfvad kneckt måtte erhålla permissions-pass till landsorterne, utan att tillika vara försedd med behöriga, från tjenstgörings-orten utfärdade, så väl Prest-betyg som Läkare-bevis, hvilka betyg det ålåge den permilterade personen att genast efter sin ankomst till socknen hos vederbörande uppvisa, och serskildt, att prest-attesten till Pastor aflemna; äfvensom att, då soldat från värfvadt eller indeldt Regemente undfår afskedspass utur krigstjensten, han, för att få lill sin hemort återvända, alltid bör yara med förrberörde betyg försedd; hvarjemte motionären uttryckt 8 Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 87. elen önskan, att värfvad kneckt ej mera än en gång om året må erhålla permissions-pass, och då ej på längre lid än Irenne månader. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Utskottet likaledes fått emottaga Riksdags-Fullmägtigen Johannes Johanssons från Götheborgs och Bohus Län memorial, deruti han, till förekommande af de olägenheter, som genom obehörigt permitterande skola föranledas, föreslagit, att, då, efter slutad excercis, en större del af manskapet vid de värfvade trupperne permitteras, noga efterfrågan måtte ske, huruvida den permilterade karlen kan, i den ort, till hvilken han ämnar sig begifva, med säkerhet påräkna arbetsförtjenst eller annan utkomst under permissionstiden, samt att i annan händelse, den socken, till hvilken han ämnar sig begifva, måtte vid socknestämma varda hörd, om den vill honom under permissionstiden emottaga och om arbete för honom derstädes kan vara att påräkna. Uti 10 Cap. r 3 §.
När man talat om olägenheterna af bördsinstitutionen, har man äfven anfört, att den varit för långt utsträckt. Den har dock, redan 1720, blifvit inskränkt, och det har blott varit för att fortgå på samma bana, som Gr. Sparre i sin reservation föreslagit, att rättigheten att börda endast skulle tillkomma säljarens barn och deras bröstarfvingar, så länge de lefva; sedan föräldrar; så ock syskon och dessas barn. För min del tror jag, att genom denna inskränkning skall bördsrätten icke oftare komma i fråga, än då kärleken till förfäders jord utgör orsaken lill bördandet. Jag anhåller derföre om bifall till Gr. Sparres reservation. Frih. Armfelt, Magnus: Utsk:ts Betiink. har mött motstånd från tvenne håll; dels från dem, som önska att Utsk:ts Betänk. måtte ogillas, och således hela bördsinstitutionen komma att qvarstå; dels från dem, som, lika med Gr. Sparre och Hr Olivecrona, önska en inskränkning i bördsledernas antal. Jag anhåller då att först få yttra mig öfver den del af motståndet, som rörer hela institutionen. Man har sagt att Utsk:t, då dess första Betänk. återremitterades, otvifvelaktigt råkat i en ganska svår ställning och ej vetat huru det skulle förfara; hvarföre det slog öfver åt en annan ytterlighet. Hr Olivecrona har förvånat sig deröfver att Utsk:t, som i sitt Betänk. N:o 28 helt och hållet alslagit alla motioner om förändring i bördsinstitutionen, nu genom detta förslag sökt afskaffa hela institutionen. Jag behöfver visserligen icke försvara Utslots förfarande i denna del, emedan jag i samma Betänk. var antecknad såsom reservant; men jag ber dock att i så måtto få göra det, som jag har mig fullkomligt bekant, att Utsk:t icke råkat i någon sådan dilemma, som här blifvit antydt. Nämnde Betänk. N:o 28 blef af PresteSt:t förkastadt och i stället antogs den af Gr.
Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström. A. J. Wahl stjerna. Den 8 Juni. Uppläst hos saiiiteliga Riks-Ständcn den 8 Juni. Vördsamt Memorial! X Jill Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets handläggning har Hedervärda Bonde - Ståndet, genom Protocolls - Utdrag för den 8 nästlidne Maj, remitterat ett Memorial af Riksdagsmannen Anders Olsson från Stora Kopparbergs Hän, deruti anhålles, att, till befrämjande af en lättare och beqvämligare handelsrörelse emellan Sverige och Norrige, en marknad måtte blifva inrattad på gränsen emellan nämnde Riken, och såsom den tjenligaste platsen för en sådan marknad föreslås Särna Kyrkoby, hvilken skall vara belägen liksom uti medelpunkten emellan Osteroch Vester - Dalarne, Herjedalen, Helsingland, och Rörås, samt dessutom genom andra locala omständigheter lämplig för en sådan inrättning. Ehuru Utskottet noga inser den stora nytta, som genom vidtagande af sådana utvägar, hvilka i mer eller mindre mån befordra en lättare och mera utvidgad handelsrörelse emellan de nu mera förenade Rikena, ostridigt för dem båda skulle kunna beredas, och äfvenledes anser inrättandet af marknader på tjenliga ställen vara ett verksamt medel till befrämjande af detta gagnande ändamål; har Utskottet likväl, i saknad af bestämda och nödiga upgifter till en hufvudsaklig pröfning af det nu uppgifna förslag, endast trott sig böra deröfver afgifva detta generella utlåtande; men Dan S Juni. 395 men förmodar, att enär Sökandeme, till vinnande af sin afsigt, äga öppet att å ort och ställe, sorn vederbör, anmäla sin anhållan, Kongl. Majit, efter infordrade nödiga upplysningar i detta ämne, lärer i Nåder meddela ett sådant beslut, som ansökningens mer eller mindre grundade anledning bör kunna förtjena; hvilket dock till Rik sens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen öfveilemnas. Stockholm den 6 Juni 1S15. På Höglofl. Rid. och På Högv. Prest-Stån.
De förstnämnde vore väl ej att anse annorlunda, än sorn ett slags mynt för alla privatbanker. 1 st. f. all de utgafvo sina sedlar, så skulle desse invisningar till hvilka Banken lemnat blanqnetler, utgöra en sorls mynt, som gick och gällde lika och med lika säkerhet som Riksbankens eget. Beträfiande dernäst depositionsbevisen, så och enär desamma icke fä vara ställde på lägre summor än 50 r:dr och skola löpa med ränta, så må man icke föreställa sig att det blefve någon särdeles vinst för privathaukernc att utgifva sådane depositionsbevis. Man har sagt, alt, icke någon summa funnes utsatt å det belopp, hvarå Riksbanken skulle lemna creditiver. Det har icke gerna kunnat i en lag, som denna, utsättas; del tillhör den lagstifning, som i och för hanken beslutas, alt utsätta den summa, till hvilken man skall få sträcka sig; och då till Ko nungen öfvérlemnades rättigheten att octrojera privatbanker, synes det mig klart, att Konungen icke meddelar oetroj lill större belopp än att de kunna få sina assignationer inom omfånget af den summa, som för detta ändamål beviljas. — Man har sagt, att det vore ett särdeles hinder för della förslag, alt summan kunde förändras vid hvarje riksdag. Det kan visserligen icke nekas, det ju Sländerne äro sjelfrådande öfver Banken, oell kunna göra hvilka förändringar i detta läll, som de behaga; men nog måtte man kunna hysa det hopp och förtroende till Sliinderues hederskänsla, alt de ej först skulle framkalla inrättningar, på grund af gifna löften, oell derefter återkalla desamma, hvarigenom ieke blott delägarne utan äfven allmänheten skulle förlora. Hr Hjerta: Frih. Raab har helt och hållet missförstått mitt sista yttrande, då han troll, att jag föreslog som en skyldighet för privatbankerne alt hvarannan månad insätta ett capital, motsvarande utelöpande assignationer; jag trodde likväl all jag någorlunda tydligt utvecklade, det min mening vore den, att privatbankerne skulle vara skyldige alt inom 2:ne månader insätta penningar för den del assignationer, som af Riksbanken blifvit inlöst.
Likaledes, efter inhämtade underrättelserom de beslut, hvaruti de öfriga respectiva Riks-Stånden stannat öfver de af Constitutions - Utskottet beredda förslag, sorn deras rätt egentligen rörde, nemligen vid ig § Regerings - Formen, samt 14 21 oell 23; §§ Riksdags - Ordningen, ansåg sig Ridderskapet och Adeln böra i de respective Riks - Ständens beslut till alla delar instämma! och i afseende på 5 Momentet af sistberörde 2 3 hvaröfver. Prestoch Ronde - Stånden ännu icke yttranden aflernnat, förenade sig Ridderskapet och Adeln med Borgare Ståndet deruti, att t stället för orden ”0eli de öfriga Stånden hvart för sig sine Taleman,” skulle sättas Borgareoch Bonde - Stånden.” mra. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe; S. D. I^emitterades till Lag - Utskottet: Kongl. Majt:s Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, af den 31 Maj, angående ansvar för åverkan å de till befordrande af skogarnes återväxt skeende planteringar, och om sättet att leda dylika förbrytelser i bevis. Lika-' Dan 19 Juni. Likaledes ett yttrande af Herr af Klinteberg, Johan Wilhelm, i samma amne. Ut Supra Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Antog Höglofl. Bidderskapet och Adeln det Vallöf1 Borgare - Ståndets inbjudande att instämma uti det af Högvördiga Prest - Ståndet redan den 3 januari 1810 i afseende på byggnadsskyldigheter i Städerna gjorda medgifvande, att undantag från onera sorn kunna hvars och ens innehafvande Jord lagligen åläggas, icke skulle äga rum för de hus och egendomar, som Ecclesiastiqve personer tillhora, utan att af dem sjelfva bebos. Ut Supra. Ex Protocollo A. G.
Det raspade åter af stöfvelklackar mot hällen derofvanför och stegen aflägsnade sig. William hade rest sig upp. Han tyckte att något borde sägas, men fann icke ord. Alla de vanliga sarkasmerna skulle ha fastnat honom i halsen; och för sina egne, menskliga känslor hade han intet uttryck. De gingo tysta nedåt, mot badanstalten. Efter kvällsvarden träffades de åter i menniskoströmmen som böljade af och an på badhusbryggan. Den gamla mostern satt på sin bänk och de fyra unge höllo i början samman. Det var något underligt öfver Pelle Wahlberg: han kunde tiga långa stunder å rad och när han talade var hans ton dämpad och mjuk. Den lilla sextonåriga studentkandidaten gick vid hans sida. Hon var om möjligt ännu mera tyst än eljes; och hon föreföll så blek i månskenet, men de två vackra troskyldiga ögonen hade fått ett djupare uttryck, som om hon för första gången sett sitt eget lifsöde i ansigtet. Det började glesna på bron, mostern svepte sig huttrande in i sin sjal och längtade efter sin varma säng, men hade icke hjerta att störa de unge. De hade nu delat sig som vanligt i två par. Månen stod öfver den stora klippan utanför kallbadhuset och i vikens svarta vattenspegel dallrade en flod af lödigt silfver. Utefrån Pelleskäret hördes en gladlynt baryton som sjöng dryckesvisan ur »Konung för en dag». Följande morgon förvånade William Zimmermann sig sjelf: Han befann sig vaken, alldeles ljusvaken så pass tidigt som klockan 5. Han brukade eljes utan ansträngning kunna sofva till klockan 9. Han pröfvade förgäfves den gamla metoden att vända sig om för att få sig ännu en liten morgonlur. Han kände, strax på sig att det skulle vara förgäfves. Plötsligt kom det öfver honom en alldeles omotiverad förhoppning att möjligen kunna träffa fröken Hagberg redan på denna tidiga timma. Han intalade sig att hon naturligtvis måste stiga tidigt upp för att packa och att hon dervid säkerligen skulle känna längtan att taga afsked med den förtjusande ramen till deras vackra lilla sommaridyll; han lyckades lefva sig så fullkomligt in i denna föreställning att han slutligen var alldeles öfvertygad om att han skulle möta henne.
Jag hör med ledsnad af min granne, att jag lärer hafva missagt mig och upgifvit 10,000 i st. f. 100,000, såsom den summa, hvartill antalet af ifrågavande personer torde upgå, om deruti inberäknas hustrur och barn m. fl. Då nu bevillningen af handel och rörelse icke stiger till mera än 200,000 Rdr, fastigheterna deruti icke inbegripne, och jag dividerar dessa 200,000 med individernas antal, 100,000, får jag, när bevillningen utgår med 2| proc., en medelinkomst per person af endast 80 Rdr. Om man dä efter Hr Henschens förslag från sin inkomst får afdraga 100 Rdr, är det ju solklart att hela summan försvinner. Jag yrkar fortfarande bifall till Betänk:t. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf: Det är temligen kändt, huru mycket och huru högt den arbetande klassens förtjenst linder de sednare åren stigit, äfvensom huru mycket mera arbetet i allmänhet f. n. är anlitadt, emot för några år sedan. Med anledn. häraf och af hvad jag enl. erfarenhet har mig bekant, synes mig att den arbetande klassen befinner sig i en mycket lyckligare och belåtnare belägenhet än förr, hvadan någon nedsättning i dess bevillning icke torde böra äga rum. Skulle Hr Henschens motion antagas, är jag verkligen öfvertygad om att bevillningen för arbetsklassen skulle komma att helt och hållet försvinna, hvilket jag under nuvande förhållanden anser vara obilligt och orättvist. På dessa skäl får jag tillstyrka bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt. Frih. Raab: Det torde icke vara ur vägen att uplysa den siste värde talaren derom, att all bevillning för arbetsfolk uphörde redan vid förra Riksdagen. Men utom det egentliga arbetsfolket finnes en mängd handtverkare, en mängd karlar och qvinnor, sorn försörja sig med sina händers arbete, och hvilka sannerligen icke äro i särdeles lysande vilkor, och för dem har jag trott det vara angeläget, att de äro befriade från bevillning.