Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emerentia, vår gamla köksa, ville till en Ser man närmare på saken, upptäcker man början icke inviga mig i kokkonstens mysterier; dock rosor bland törnena, bak molnen lyser hon bevakade sina kastruller likt en drake, och Jag jag fick hvarken koka eller steka, stufva eller solen, och bredvid magen klappar hjärtat. späcka. Att bränna ett finger då och då var erfar alltid så underbara, behagliga känslor, när jag sysslar kring spiseln. Ett sällsamt recept det enda, hon gärna tillät mig. Jag studerade alltså teoretiskt vidare. Härvill icke gå ur mitt sinne ocb, medan jag lyssutinnan blef jag också snart ett riktigt geni, ty nar till eldens sprakande, hör jag en röst jag lärde mig alla recept utantill, och om hviska: » Tag en liten, rosig flicka, behandla afraarne förhörde jag mig grundligt. Jag henne varmt; tag sedan en ung, vacker gosse reciterade brödsoppa med ägg, deklamerade och en gammal allvarlig prest; sätt mycken 1 ungstek å la Maria Theresia och serverade kärlek, några heta tårar och två skedblad mig med alla kända crémer. Men hvad nytta varma lyckönskningar därtill; aflägsna sedan hade jag egentligen af all denna kunskap, som jag presten, och håll alltid rätten vid den innerliga ej kunde använda i praktiken? Hvad hjälpte mig hängifvenhetens jämna eld. » nu denna sköna boeuf ä la mode sid. 64? Hvad fröjd hade jag väl af kalfhufvudet sid 1 0 7? Ändtligen besegrade jag Emerentias oppositionsanda, och nu fick jag styra och ställa - A. December. Det bästa gömmes till sist - — den satsen kan j u äfven tillämpas på husmoderns många värf under årets sista månad. Ty denna kräfver i själfva verket i icke ringa grad hennes omtanke, hennes ordnande o c h verksamma hand, hennes outtröttliga ifver; — och ändå ser man henne aldrig röra sig med lättare steg eller gripa verket an med gladare min och förnöjdare sinne än nu, ty det gäller ju att bereda och smycka hemmet till jul!
Både Bankens och Statens förderf skulle deraf föranledas. Hr Hegardt, Christian Bernh.: Jag instämmer hufvudsakl. i den mening, Gr. Liljencrantz och Hr Cederschjöld anfört. Det är af sakkunniga allmänl. erkändt och af Utsk. medgifvet, att utgifvandet af låga sedelvalörer ej är förenligt med grunderna för en väl inrättad bank. De hafva vank utgjort en af symptomerna för banker, som lutat till sitt fall. Jag vill nu ej yrka, att man skall upphöja den lägsta sedelvalören öfver 1 r:dr b:co, hvilken är densamma, som af sista Ständer fastställdes; men hvad skillings - Den 6 Maj f. ra. ai5 sedlarna beträffar, är jag af den öfvertygelse, att man jn förr destobellre bör söka att dem afskaffa; icke sä till förståendes, att en alltför kort termin bör för deras invexling utsättas (de må tillsvidare gå och gälla, så länge de kunna begagnas oell i allmänhet sä länge som de öfriga lägre valörerna af det gamla sedelmyntet få förblifva i omlopp); men tillverkningen bör ej drifvas längre än på sin böjd till detta års slut, och sedan bör ej annat utgifvas än det, som finnes i förråd. Rian bar åberopat, att folket tycker om och funnit sig vid sktssedlarna. Jag vill ej bestrida detta; men folket, såsom enskilda, har ovanor och bör aflägga dem. Hr v. Ha rtmansdorff har förut fästat uppmärksamheten på hvad tillverkningen kostar; men den kostar mycket mer, än som visar sig, ty Banken måste för dess skull underhålla en större tjenstemannapersonal, och den sysselsätter med namn och nummerskrifning en stor del af Bankens tjenstemän, som derigenom försumma angelägnare ärender och använda tiden på ett arbete, hvilket för deras egentliga sysslors bestridande visserligen icke gör den skickligare. Denna småsedelstillverkning kostar kanske årligen så mycket, som Banken vinner i ränta på en million af sin lånerörelse. Frih. Ehrenborgh:
Regerings-Formen bestämmer, Stals-Ulskottet icke varit behörigt att, utan uppdrag från Riks-Stånden, uppå en af Friherre af Nordin enskildt gjord, från Ridderskapet och Adeln remitterad, men med intet yttrande eller förord beledsagad framställning, till Riks-Stånden ingå med förslag till omförmälde besluts förtydligande och till hufvudgrunder för Hypotheks-Föreningarna; att Herr Talmannen förklarat, alt, sedan Stats-Utskottet, efter ofvanberöide beslut och i anledning af den åberopade serskilda motionen, afgifvit tyänne Utlåtanden, samt de trenne öfriga Riks-Stånden företagit hufvudsaklig granskning af förslaget, uti hvilken granskning jemväl BorgareStåndet, vid behandlingen af Betänkandet N:o 424» ingått, Talmannen ansåg det icke vara öfverensstämmande med Grundlagens föreskrift, att lemna den yrkade propositionen, genom hvilken Ståndet skulle komma i tillfälle att bedöma, icke allenast Stats-Utskottets Betänkande ]\T:o och Utlåtande N:o 447» hvilket vore Ståndets både rätt och pligt, utan äfven de öfriga trenne Ståndens formalistiska åtgärder i ämnet, hvartill, efter Talmannens åsigt, Ståndet icke egde någon rättighet; samt att, enär, på dessa skäl, Talmannen vägrat framställa nämnde proposition, men Ståndet, genom vid omröstning utrönt pluralitet, icke godkänt denna vägran, öfverläggningen förklarats hvilande och det öfverlemnats åt ConstitutionsBih. till R. 2 Constitutions-Utskottets Memorial N;o ian. Utskottet alt, enligt 55 §. Riksdags-Ordningen, afgöra, om samma vägran är öfverensstämmande med Grundlagen, eller icke, i hvilket afseende Utskottet anmodades att, inom åtta dagar efter delfåendet af Protocolls-Uldraget, med motiveradt Utlåtande till Ståndet inkomma. Constitutions-Utskottet har tagit detta mål i noggrann! öfvervägande, och dervid funnit: att Riks-Stånden, jemlikt 56 §.
Exempel hafva funnits, att den blifvit af Lärjungarne underlåten, äfvensom å andra sidan, att Lärare utkraft den samma, ofver höf - Stats-Utskottets Betiinkanden. 1009 van uppstegrad. Det ar svårt att icke föreställa sig möjligheten, det .Läraren någon gang kunde blifva frestad att lemna mer eller mindre verksamhet åt Lärjungens vård och. undervisning, i men af hoppet om högre eller lägre Skolgäld utaf en eller annan. Commitéen vågar derföre i underdånighet föreslå, att denna afgift skulle hädanefter stadgas till något visst, beräknadt efter Spanneinlås värde, hvilket erlades till Skolan, ej till person, och blefve vilkor för undervisningens erhållande i Skolan. Ganska många motiver tala för vidtagandet af en sådan Författning. Om afgiften bestämmes till en half Tunna Båg, erlagd i penningar efter sednast satte markegångspris, i början af hvarje Termin, för hvar och en Skolgosse, skall den icke betydligt hvarken öfverskrida eller understiga, hvad nu för tiden i Skolgäld vanligen vid de fleste Skolor betalas. Ffter anställd uträkning bevistas våra nu varande större och mindre Trivial-Skolor af, per medium inom 10 år, 3578 Lärjungar. Det är troligt att detta antal, efter Läroverkens förbättrade organisation, samt i följd af tidehvarfvets lynne, skall snarare ökas än förminskas. Det synes bidragande till befordran af täflan och arbetsnit hos Lärare, att dem gifves tillfälle till någon större inkomst, i den inon de åt Skolan förvärfva Allmänhetens förtroende i orten och derigenom blifva sysselsatte med flere Lärjungars undervisning. Sådant har troligen ändamålet varit med det bruk, att så kallad skolgäld blifvit till Lärare erlagd. I samLihangtill Riks-St.
Byvägarne äro kantade » Hvarför skola vi vara skilda, vi som höra af bigarå- och morellträd, och den resande så nära till samman? Nu har jag förlorat kan fritt släcka sin törst med några friska allt! Ä r jag inte ännu fattig nog? Jag beklasar. Skörden ger långt mer, än landet höfver ett hjerta som ditt, ett troget hjerta behöfver, och vi veta ju, att Munkbrons » ståndsaf guld. Jag behöfver dig af girighet, jag personer » stoltsera med tysk frukt, långt innan behöfver en trogen förvaltare, sådan du är! » vår är kartad. » Om du gåfve mig en liten plats, der jag Och nu till idéen. kunde vara dig till nytta, jag vore blott allt V i ha goda trädskolor, der man lätt kan för gerna hos dig. Ditt eget lif behöfde du få skott och frukttelningar, och just nu på ju för den skull inte ändra, jag förstår, att eftersommaren är rätta tiden att plantera ut du måste ha många vänner och icke endast dem. En liten sparpenning ega de flesta ungen, en sådan smulgråt som jag! » domar, och utgiften blir ej stor. Köpen unga » Du är och förblir mig kärast! Hur ofta körsbärsoch bigaråträd, planteren dem i har jag ej upp i allt mitt bullrande lif längtat stugans närhet, i god jord och i söder sol, efter vårt forna lugna samlif; nu först blir och ni skall få se, att er möda blir lönad. det åter hemtrefnad i huset. » Stöd och vattna de unga träden och lär stugans » Äfven mig förefaller det, som komme jag barn att älska och vårda dem. Kanten den hem, Sigfrid. » lilla stigen ned till grinden med goda krusGenast följande morgon började han sitt och vinbärsskott — det är både prydligt och arbete, det slog särdeles väl ut, och redan gagneligt, och ni skall få se, att edert föreefter några få veckor förklarade den mångdöme skall väcka landets ungdom till efterårige kontorschefen honom för en anmärkföljd. Lär dem ni att söka det sköna, gif ningsvärd acqvisition.
Följden deraf skulle då lätteligen blifva den, som en och annan 36 Konstitutions-Utskottets Memorial JW 7. upprigtig mun redan i förväg uttalat såsom viss, att riksdagen, för att ej hindras i sina afsigter, helt enkelt upphäfde hvad §§ 87 och 88 Regerings-formen om kyrkomötet stadga och på sig öfverflyttade den kyrkliga representationsrätten odelad. Väl är det sannt, att mot hvarje sådant försök kyrkan borde hos Kongl. Maj:t kunna påräkna tillbörligt skydd; men säkrare är dock hafva sitt stöd i lagen än i en regerings välvilja. Har Staten genom grundlagen sin representationsrätt betryggad, så bör ock kyrkan på samma sätt hafva sin betryggad. Reservanterna tro det derföre hafva varit både önskvärdt och nödvändigt, att i det Kongl, förslaget blifvit intaget ett stadgande derom, att hvad i nyss anförda §§ om kyrkomöte sägs, ej må utan kyrkomötets eget bifall upphäfvas. Samma anmärkning gäller äfven om det skydd, som i 114 § Regerings-formen blifvit lemnadt Presterskapets privilegier. Denna § kan, likasom de sist omnämnda, af Konungen och riksdagen när som helst upphäfvas, och således kyrkans vigtigaste yttre förmåner tillintetgöras, utan att hennes egna närmaste målsmän ens blifvit i saken hörda. Med full rätt talas här om kyrkans förmåner; ty de frioch rättigheter i afseende på tionde, hemman, jordar m. m., som i bemälda privilegier blifvit Presterskapet tillförsäkrade, äro på samma gång en åt kyrkan sjelf lemnad garanti för hennes materiela sjelfständighet, hvarigenom det för henne är möjligt att, utan allt beroende af statskassan och vexlande riksdagsopinioner, utföra de pastorats-delningar och andra likartade förändringar i sin organisation, som landets stigande kultur och tilltagande folkmängd kräfver. Dessutom torde böra erinras, att den mycket betydliga, fastän derföre icke öfverflödiga, utan snarare otillräckliga, kyrkoegendomen är i samma privilegier inbegripen.
Om Stamholländeriet på Gammalstorp, som består af 2 tjurar och 20 kor af Ayrshirerace, gäller samma omdöme, som i nästförutgångne femårsberättelse uttalades, eller att det vårdas väl och att de kreatur, som derifrån säljas, äro i handel begärlige. Tillgången på arbetare för jordbrukets behof har i allmänhet varit knapp, särdeles under pågående jervägsarbeten, hvilka i anseende till den förhöjda dagspenning, som der erhållits, dragit många armar från jordbruket. I skogsbygderna finnas ännu i allmänhet jordtorpare, men på slättlandet äro jordtorpen merändels indragna och arbetet besörjes med lagstadda tjenstehjon, för tillfället legdt folk och statfolk. I Leckö fögderi är stattorparesystemet föga utbildadt, och jordtorp finnas der i större mängd qvar. Dagsverkslönerna hafva utgjort för en karl från den 1 Maj till den 1 Oktober vanligen 1 R:dr, men äfven 1,25 och 1,50, för en qvinna under samma tid 50 till och med 75 öre, samt under öfriga tiden af året för en karl ifrån och med 50 öre till och med 1 R:dr, vanligast 75 öre, samt för en qvinna från och med 42 till och med 50 öre, vanligen det senare beloppet, allt på egen kost. Toch nu l Skogshushållning jemte D) Rofdjurs utödande. Hvad skogshushållningen beträffar, så har jemväl un der åren 1856—1860 en i förhållande till virkestillgången allt för stark afverkning ägt rum, hvartill de höga trädvarupriserna under en del af perioden särdeles uppmuntrat. På högst få ställen har å enskilda personers ägor skogen behandlats rationelt, ehuru mot slutet af perioden på ett och annat ställe, i synnerhet å större egendomar, en rigtning till en mera förnuftsenlig skogsvård försports, på det sätt att innehafvarne låtit uppmäta och till trakthuggning indela sina skogar.
H:o VI Motioner hos knider skåpet och Adeln 1862. Af Herr Brakel; -Banritx; angående förhöjning i sockertullen. I och för beredande af mede! til! ordnande af fäderneslandets sjöförsvar vågar jag vördsamt föreslå att sockertulleu höjes med 3 öre per skålpund. Stockholm den 12 November 1862. Mauritz Brakel. Af Grefve Anckarsvärd; Carl Henrik; angående reorganisation af Landtmäteristaten samt ändringar i Skiftesstadgan m. m. Till jordbrukets upphjelpande inom vårt land har otvifvelaktigt Skiftesverket utgjort en af de verksammaste drifkrafterna, men i den mån medlet varit godt och välgörande vill det äfven synas vara af vigt, att de ifrån erfarenheten vitsordade bristerna uti författningen i möjligaste måtto undanrödjas. Att Skiftesverkets tillfredsställande framgång till en hufvudsaklig del beror af en, till dermed sammanhängande invecklade förrättningar, grundligt bildad Landtmätare-korps, är alltför mycket i ögonen fallande, för att kunna betviflas. Huru härmed i verkligheten förhåller sig, faller sig svårt för mig att afgöra; men studentexamen såsom vilkor för inträdet i Landtmäteriet visar sig hafva varit en alltför inskränkt fordran, då landtmäteri-elevernas bildning blef öfverflyttad till skogs-institutet; ett förfogande som likväl icke heller företedde någon längre varaktighet, än ifrån Bih. till R. St. N:o 22. 1856 till den 27 September 1861, d8 jag föreställer mig att student-examen ånyo intog sitt förra rum såsom vilkor för inträde i Landtmäteri-korpsen. 1 Finland undervisas och examineras landtmäteri-eleverne sedan 1812 vid universitetet, och Finland skall hafva en mycket skicklig och bildad Landtmäteri-korps, och detta redan sedan 1812. En högst väsendtlig skilnad inom Landtmiiteriet hos oss och i Finland är, att Landtmätaren hos oss vid sina förrättningar är i saknad af den sakkunnige kontrollant, som den Finska författningen ställer öfver honom.
Jemte de ofvan omförmälda tillfredsställande verkningarne af den nya bränvinslagstiftningen, visade sig, såsom en omedelbar följd af denna lagstiftning, ett ännu väsendtligare och mera glädjande resultat, hvars uppnående utgjorde sjelfva målet för den fosterländska nitälskan, som åstadkom förändringen, nemligen en högst anmärkningsvärd minskning i bränvinskonsumtionen och uti de brott och olyckor, som af bränvinets missbruk härflyta. Men det är ty värr en från de flesta orter spord klagan, att nämnde lyckliga förhållanden icke mera är för handen i samma grad, som under liden näst efter de förändrade påbudens införande, utan att tvertom rusdryckens omåttliga bruk åtminstone i städerna, är, i märkbart tilltagande. Och då under sådana omständigheter den på lagstiftningen beroende åtgärd till missbrukets förhindrande, — bränvinets fördyrande medelst ökad beskattning, — icke torde böra uraktlåtas eller fördröjas, anser sig Kongl. Maj:t slutligen böra föreslå att nämndö beskattning må höjas sålunda, att bränvins-tillverknings-afgiften bestämmes att utgå med 75 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som uti § 4 af nu gällande förordning angående vilkoren för bränvins—tillverkning omförmäles. Den Chefen för Civil-deparlementets kontrollbyrå afgifna berättelse om bränvins-tillverkningen i riket under sednast förflutna året, innefattande äfven jemfö - Kongl. Majds Nåd. Prop. N:o 42. 5 rande uppgifter rörande samma tillverkning arén 1855, 1856 och 1857, tillika med ofvanberörde memorial angående åtskilliga anmärkta missbruk vid bränvinstillverkningen i mindre brännerier, skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars åtgärd denna nådiga proposition varder öfverlemnad; och är bemälde Byråchef derjemte anbefalldt att i öfrigt tillhandagå Utskottet med de upplysningar, som kunna äskas. > Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C A R L. Ludv. Almqvist.
Herr 1?kLm, ?ebr> yttrade den önsta», ätt i fädanä fall som nu, enligt StatS.Utstottets Prstocolls Utdrag, inom samma Utstött inträffat, Utstottet mätte förbindas ätt upgifwa hwilka Ständ warit af den etta tankan och hwilka af en annan, emedan denna kännedom aktiv wore interestattt, och kunde äga inflytelse uppä-de beslut Ständcn t sina Uieas Lönade fatta» Hctr LaNdtrMarskalken yttrade fitz ättse denna anmärkning billig. Föredrogs ä npo Lag-Utstottcts den 24 Augusti pä bordet laggda Betänkande af den 19 i samma mänad, rörande Kongl. Majus nädiga proposition om förklaring af §7 och s8 §§. l4 Cap. uli 1798 Ltt Krigs»Artiklar. Uppä gjord proposition af Herr Grefven öch Landt s Marskalken blef detta betänkande bifallit. UplLsies ä Nyo LagrUtstottetS den 29 Augusti pä bordet laggda chrotocolls-Utdrag; rörande Prosten Doctor Lett» Wallgvist» fbrstag till ändring j Kongl. Kungörelsen den s December 1788, angäcnde Församlingarncs skyldighet att underhälla inflyttade fattiga och vanföre personer, hwilket mål Utskottet ansedt icke höra till stn, utan till Allmänna Besvärs - och Economie-Utstottets befattning. Bifölls. Dcn 6 September. Likaledes bifölls Lag-Utskottets, sedan t>en 2g Augusti, hwittnde betänkande af veu ii i samma mänad öfwer nägra omständigheter» rörande ConcurS» mäl, hwilka Utskottet cmscdt sig icke kunna tilstyrka.
I anledning af hwad Herr Lsäersteclt i sitt iVlemoriU anfort, rörande stilens och läeern:^ städande af ett, til» förordnadt Utskott, bemstälde. han, huruwida Rldderskapet och Adeln kunna finna rädligt, at til denna delen af iviemoi-uUet bifalla, enar de jemnkningar, som af Utskottet kunde göras, möjligen kunde urarta til werkliga förändringar: och tpckte Riddarhus-LecretsrLien, ätmindstone för sin del, sig i händelse af annan hands ätgärd, icke kunna inför LubUguen answara för rigtigheten af ?rotoLollet. Efter en korrt öfwerläggning bifölls Herr 6eäer8!.kät8 ^iLinoriLl, med undantag af det, som rörde stilens och läsLruLL städande, genom et särskildt Utskott. Anmältes och infördes pä manligt sätt/n Deputation ifrän det hederwärda Bonde Ständet, anförd af Riksdagsmannen /tnUersjiLnssoli Deckert ifrän Utterboda, hwilken genom följande tal förklarade sitt Ständs tänkesätt: Högwälborne Herr ^.aron och Landtmarskalk, samt Högloflige Ridderskap och Adel! DL 16 Den 8 Maj. Dä Bonde-Ständet genom ost dest Depuks'- raäe nu aflägga sin första wärdnadsfulla halck rung hos det Höglofliga Ridderskapet och Adeln, sä önskade det at kunna framföra den ined lila ^vältalighets som uprigtighet och ärlighet. Wärt yrke tillåter ost icke ätt öfwas i den förra, men de^sednare äro ost medfödde. Anledningen att inför Ridderskapet och.
Sånne* 23omuUa» od) 3?Ue*5abri£er, £äDer'.(0arfn?erier, tTIaaugnar odj anDelar Deruti, Ijmilfaé tillmerfnittg förfäljeé; få mtDa De netti'. ligen icfe ingått i voärDet af Den €genbom, broarunDer De l)öra. tTIefing0'.Sruf, tTTarmorbrott, ©Ijeflagetier, Papper0 Dito Dito fSictriol 8 — för fymatje tunna SKöDfärg 3 — 0alt-'5\afftncring0'.23ruC, ©iUfalteriet od) CtanE of etter, i fjtrilfa någon rörelfe Drifroe*. 9beDrr>attcn0''5abrtfcr, 9ocfcr Sahlu äjt-ufroor, f jerbepartt belegare beri, betala feni procent af förra åreté behållning, Ijroilfen afgift innehållet nrib årliga utbelningar och af bergslagen gobtgöret; hvaremot be 'SBerf, af f>\x>il6a benna infontft: ut* går, icfc (Tola meb ferffilb afgift efter benna 2lrtifel belägga^, eller till wärbc upptagas.
Såsom en verklig förtjenst hos landtmannapartiet måste det imellertid räknas, att detta parti hade betänksamhet nog att alvarligt häfda sparsam-hetsssystemets berättigande vid en tidpunkt, då partiets det samma till antalet vida öfverlägsne motståndare under intrycket af en tillfällig förtjusningsfeber glömde spawsamheten och, hvad än värre var, glömde de mer än brydsammaekonomiska svårigheter, mot hvilka landet i dess helhet och dess alla produktionsgrenar i synnerhet just då hade att ' kämpa. En annan för landtmannapartiet lika hedrande omständighet har man äfven att beakta i det sätt, hvarpå partiet särskildt i grefve Posses person från sin första uppkomst sökte göra en sanning af grundlagens ord om svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta och denna rätts utöfvande af riksdagen allena. I detta afseende torde man endast behöfva påminna om grefve Posses energiska uppträdande vid ett par olika tillfallen, då denna fråga särskildt kom på tal. Så t. ex. efter afgörandet vid 1868 års riksdag af frågan om de till handelsoch sjöfartsfonden. utgående årliga anslagens indragande, hvarom den då varande justitie-stats-ministern fälde det märkliga yttrandet, att han icke ville inlåta sig i någon undersökning eller något bestFidande af riksdagens grundlagsenliga rätt att utan k. m: ts medgifvande indraga ett ordinarie anslag. På ett lika lojalt sätt yttrade sig frih. De Geer äfven, i förbigående sagdt, vid ett annat tillfälle om riksdagens rätt öfver de ordinarie anslagen. Detta hände, då något år senare fråga blifvit väckt om nedsättning af nära en half million i anslaget till arméns vapenöfningar. Äfven då uppträdde grefve Posse till försvar för riksdagens rätt öfver dessa anslag, och i strid mot två. sina kolleger, cheferna för landtförsvarsoch finansdepartementen, förklarade frih. De Geer öppet, att han icke tilltrodde sig med lagen i hand kunna bevisa, att riksdagen icke egde rätt att indraga ett anslag endast derför, att det blifvit uppfördt å ordinarie stat. Han nöjde sig derför också med att i detta fall hänvisa till den konstitutionela andan.
Alla religioner – hedendom, buddaism, kristendom, religionsstiftare såsom Moses, Jesus och Mohammed, mystici som Frans af Assisi, reformatorer som Calvin, religiösa polemici som Lamennais – allt, som kunde gömma ett svar på hans eget innerstas ständiga fråga, har han ägnat ett ihärdigt och kärleksfullt studium. Den andra faktorn är hans positivism, tillägnad under mångårig, förtrolig bekantskap med den moderna vetenskapen, representerad särskildt af Tübingerskolans bibelexegetik, under sträng skolning af språkvetenskapliga och allmänt historiska discipliner och i viss mån äfven af de rena naturvetenskaperna. Renan betonar särskildt sin böjelse för matematiken och antyder, att det hos honom äfven funnits något af det virke, af hvilket en stor naturvetenskapsman kunnat tillyxas. Saken är den, att han ägde den vetgirighet och andliga mottaglighet, som utmärka personer, som i första ledet få ägna sig åt intellektuella sysselsättningar, och han har själf många gånger häntydt härpå som en förklaring på sitt sinnes smidighet. Ingen fransk författare har så ofta och med så omfattande betydelse användt ordet curiosité. Ännu i sina sista skrifter röjer han samma kunskapstörst, och ett af hans motiv för att få lefva upp än en gång vore, skrifver han skämtsamt, hans nyfikenhet på de upptäckter, som äro framtiden förbehållna. Allt detta tyder på en ovanligt utpräglad vetenskaplig anläggning. Dessa tvenne oförenliga element brottas om herraväldet öfver Renans tanke – eller hafva det kanske rättare turvis. I allt han skrifvit återfinnas de än sida om sida, än i skenbar förlikning. Man läse hans ypperliga teckning af Frans af Assisi. – Den står i ton och stämning den troendes legend så nära som möjligt, ända till dess Renan i slutet vid skildringen af helgonets stigmatisering upptager en förklaring, som är högst sannolik men som framkommer med en stötande rationalistisk belåtenhet. Den gamla fresken med sina halfutplånade färger och sin guldgrund försvinner plötsligt från ens ögon, och man ser för sig det kritiska manuskriptet på en kammarlärds skrifbord.