Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning häraf, och i sammanhang med hvad som blifvit föreslagit af Herrar Montgomerie och von Hartmansdorff, samt för andra grunder af den allmänna uppfostran, af Herrar Hammarsköld, Tigersköld, Friherre Palmstjerna och Grefve Cronhjelm, äfven som af min aktningsvärda vän Htrr Friherre Franc Sparre angående de mera bildade Medborgare - Dm i5 Maji f. m. l65 Classernes rigtande till deltagande i Samhällets productiva yrken, hvilket äfven ingriper iden allmänna uppfostran, får till Ridderskapet och Adeln jag vördsamt föreslå, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes icke allenast låta undersöka KrigsAcademiens nuvarande 6kick, men tillika alla våra offentliga undervisningsverks, ifrån och med Universiteterne till och med Pedagogierne samt af sakkunnige och redlige män till nästa Riksdag låta utarbeta ett Förslag till deras förbättrande, samt ställande i system och sammanhang med hvarandra, så att Sveriges uppväxande generation må kunna danas till allvar i lynne, grundlighet i kunskap, flit i arbetet, och medborgerlighet i sinnet så nödvändigt för ett Folk som, mohn att följa civilisationens framsteg, vill upprätthålla sin frihet, och försvara sin sjelfständighet. Om under behandlingen af detta grannlaga ämne, jag skulle stött någras opinioner, må det ej förtänkas mig. Van att så i det offentliga som enskiidta lifvet, frimodigt och öppet yttra min tanka, har jäg äfven här trodt mig böra göra det, försäkrande Ridderskapet och Adeln, att min åsigt om den vore mindre grundad, likväl har sitt ursprung i v-' varma nit att i någon mohn kunna g»'- derneslandet. i66 Den 15 Maji f, né. Friherre Posse} Chri {ler: Höglofl. Lagutskottet har förklarat sig icke kunna till väsentelig pröfning upptaga Motionen i fråga om de serskilta Edgångsformulairen; och då Utskottet således frånskiijt sig befattningen med detta ämne hade dess utlåtande härom enligt 44 §.
Ar 1855 uppgick utlåningen till R:mt 32,430 R:dr fördelade mellan 8 personer, och år 1857. då största beloppet var utgifvet, till Rimt 110,745 Ridr, hvaraf 17 personer erhållit del. Sällan inträffar, att någon ullproducent anmäler sig till låns bekommande; och under nästlidet år 1861 förvärfvade Ulldiskonten icke någon enda sådan gäldenär. Af den vid detta års slut på säkra händer utestående lånesumma, Runt 03,144 R:dr 33 öre, hade under årets lopp utlemnats, på grund af företedda betyg om upphandlad ull, 14 lån ät klädesfabrikanter, hvilka således blifvit på detta sätt gynnade för deras visade benägenhet att köpa ull för deras egna klädesfabrikers behof. Rikets Ständer torde icke böra tillåta att denna lilla, onyttiga inrättning längre fortfar. I anledning af härom vid sistlidna riksdag af mig väckt fråga yttrade sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottet, i sitt betänkande N:o 43, att, då Ulldiskontens verksamhet är af särdeles ringa omfång, fastän densamma frångått bestämmelsen att blott verka till befrämjande af ullens produktion och blifvit en vanlig diskont för belåning af reverser; — då den Ulldiskonten lemnade kreditivrätt på Rikets Ständers Riksgälds-kontor är olämplig i flera afseenden och särskildt derföre att Riksgälds-kontoret sjelft hade behof af kreditiv och af sådan orsak tillagts rätt dertill hos Riksbanken;—då i allt fall det, af uppgifna skäl, ej är klokt och praktiskt att söka uppmuntra ullproduktionen genom varans belånande i producentens hand; — och då med sednare tiders sträfvanden mera öfverensstämmer att sammanföra allmänna utlåningsfonder. än att bibehålla sådane, som endast afse främjande af vissa klassers eller mindre korporationers fördelar, Utskottet föranläts hemställa om Ulldiskontens successiva indragning. Men saken förföll sedermera derigenom, att tvänne Stånd stadna de med sitt beslut emot de tvänne andras.
Jag underlät att anmäla min protest, då målet, för en stund sedan, föredrogs, emedan jag redan tillförene vidlyftigt yttrat mig, rörande gränsen emellan Riksens Ständers och Constitutions-Utskotters magt, i afseende pä anmarkningsmåls behandling; och hade arnat att under denna Riksdag ej vidare yttra mig i detta ämne, utan låta opinionen mogna till en annan Riksdag, för att då erfara, om man ansåg afgörande Rätten böra ännu längre lern - 336 Den ii April. nas åt Constitutions Utskottet, eller ock Riksens Ständer inträda i utöiningen af densamma. Herr Schönström, Pehr: Jag får å nyo utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition derpå, att Handlingarne i måiet må uppläsas och sedermera få tryckas. Herr Grefven och Landt Rf esk olken förklarade, att då ifrågavarande mål redan blifvit af Ridderskapet och Adeln för en stund sedan på det sätt afgjordt, att ConstitutionsUtskottets Memorial blifvit lagdt till Handlingarne, ansag Herr Grefven och LandtMarskalken enligt 53 §. i Riksdags-Ordningen, detta beslut icke kunna genom någon ny öfverläggning upprifvas samt att följaktligen någon uppläsning af Handlingarne nu icke kunde äga rum. Herr Schönström, Jag kan icke finna att min anhållan om uppläsning och tryckning af Friherre Anckarsvärds, uti förevarande mål, framställde Anmärkning kan anses åsyfra någon rubbning af Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut; hvadan jag får protestera emot Herr Grefvens och LandtMarskalkens vägrande att tillåta Handlingarnes uppläsning. Friherre Stael von Holstein: Herr Schöne ströms mening torde icke vara rigtigt fattad; han har begärt Constitutions Utskottets Protocollers tryckning.
För att illudera Författningarna om den VestgötheAlimogen i vissa Härad förunnade frihet att idka gårdfarihandel med deras egna tilverknin* gar söka desse burskap såsom genanntborgare i någon stad, och derefter, med pass försende, året igenom drifva landet omkring, icke med egna tillverkningar, utan blott med fngelska FabiiquesOch så kallade Colonialvaior, dem de på Allmogen utprångla , hvilkaaf ungdom och tjenstlolk, mera för ti kalle* än behof, begärligt köpas , och hvarigenom vppigheten olyckligtvis tagit så öfverhänden att en tjenstpiga snart blyges att bära kläd-el af inhemska tillverkningar. Detta onda böi, som många andra missbruk , inskränkas. Mycket godt och för det-,-Allmänna gagneligt kan af oegennyttigt och patriotiskt sinnade Embetsman åstadkommas. j • Slutligen får jag härvid bifoga den berättelse om resultatet af den prof bränning af Potatoes , som en Ledamot ai Christianstads Kongl. HushållsSällskap, Herr K mi^reraren Kemner, på Sällskapets anmodan, hos mig.yeikställt hvarigenom mina uppgifter i detta-ämne bestytkas; och skulle ändock tvifvelsmål härom hos någon uppstå, så har,han tillfälle att sjelf hos mig inhämta öfvertygelse härom. Af hvad jag således anfört och bev.ist , vågar jag draga följande slutsatser, dém jag Ridd. 0. Ad. Prof. N:o Jj. 36. 274 Den 29 Mars, i ödmjukhet till Eders Excellences och Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt vederbörande Utskotts pröfning och åtgärd hemställer: ilo Att det är säkrare för ett land, att äga egen tillräcklig Säd, än att derom, antingen det behöfves eller icke behöfves, anlita utländningen. 2:0 Att vid bristande tillgång på Spannmål , det tjenligaste och mest tillgängliga födoämne för Folket i allmänhet är Potatoes. 3:0
Hvilka vägar, som till sådan allmän vinter väg äro hänförlige, derom bör, efter Utskottets förmenande, tvist icke gerna kunna uppstå, helst inom hvarje län Konungens Befallningshafvande håller hand deröfver, att sådane vägar varda ordentligen utstakade. Men å andra sidan går det icke an att dit räkna de körleder, sorn vintertiden, när sjöarne äro tillfrusne, så till sägandes af sig sjelfve uppstå på sådant sätt, att en vägfarande söker sig den genaste väg öfver sjö och land, och de efterkommande följa spåret, hvilket sålunda snart upptrampas till en riktig vinterväg. Denna har sålunda blifvit anlagd af sjelfsvåldet och möjligen fördragits af efterlåtenheten; men derå kommer ingen häfd, som lagen erkänner. Skillnaden mellan nämnde begge slag af vägar måste noga iakttagas, så att, i afseende ä de sist omförmälda, jordegaren mäste tillerkännas rättighet att dem lö, - bjuda. Denna grundsats har ock vår lag uttryckt, då hon i 9 § af förenämnde kap. i Byggninga-Balken stadgar: »Gör någon sig farväg eller gångstig öfver annors åker eiler äng, bote två Daler och skadan åter» ; och fastän böter icke finnas utsatte för den, som tager sig väg öfver annans utmark, följer dock deraf icke, att jordegaren saknar skydd af lagen mot intrång äfven ä sistnämnde slags mark. Att häri göra ändring, dertill förefinnes, efter Utskottets tanka, intet skäl, utan bör, i händelse en jordegare, på sätt motionären förutsätter, gjort en nyodling på ett ställe, der det för de vägfarande vore beqvämast att färdas fram, deras beqvämlighet gifva vika för eganderättens giltigare anspråk. Uppstår åter fråga, huruvida allmänna trafiken, som tilläfventyrs blifvit van att taga denna väg, genom densammas afstängande skulle lida mehn, ankommer det på vederbörande myndigheter att afgöra denna fråga; och till ledning dervid äro de hittills gällande, ofvan antydde lagbestämmelser tillfyllest.
Ämbetsmans ära och dyrbaraste ratt , at desi handlingar uppenbarligen undersökas och granskas; men sedan efm3urui!Oii8Utffottet derom lärer annorlunda förordnat, torde jag nu wara inskränkt til blotta bedommandet af det Utskott, som forenamde wigtiga förrättning blifwer anförtrodd, och derwid anmärka, at, om t följd af en föregående Riksdags praxis, som wanligcn blifwer iakttagen wid den efterföljande, detta Louslltucions Utskott blifwer, likasom nu, sammansatt af femton Ledamöter, skutte det möjeligen kunna inträffa, at sep ledamöter, twa af hwarje Ständ, utom Ridderskapet och Adeln, Utgjorde plurUitewn inom Utskottet, och således Riksens Ständers tanke i afseende pä StatsRädets och Statsg ämbetsförwaltning. At denna controll icke upfpller sit ändarnäl chnes mig legga i öppen dag, och at det stora föremälet. redowiöning och an-war, hwarifrän nu msra ingen mindre Ämbetsman kan undankomma, kan likwäl, i anseende til de wigtigaste ämbeten dufwa alldeles förfeladt, da erfarenheten nogsamt beiwttnar, at möjeligen sanningens röst lättare kan nedtystas och ofwerwgelsen snarare döfwas ibland et ringare antal Uspittsc-iiUtuu än i en talrikare folksamling. I afseende bärpä får jag ödmjukeligen foresiä det tillägg wid 105 §. rörande 526 Den Z Junit.
Jag saknar tillräcklig speciel kännedom för att kunna bedöma denna Författ-1 ning, som lär grundat sig på den af KammarCollegium lemnade upplysning, att vid Hemmans skattläggning i nämnde Län, Husbehofs. qvarnar ej ingå i någon beräkning, men jag kan ej undgå finna högst anmärkningsvärdfc att med hänvisning på 107 $. föreslås en anmärkning, hvars enda påföljd, om den godkändes, blef, att Riksens Ständer hos Konungen anhöll, att han täcktes entlediga en person från ett Embete, denne ej innehade. Nästan lika är förhållandet med den mot Herr af Klintberg gjord* anmärkning. Hvad sjelfva det af denne senare afgifna råd beträffar, så finner jag för min del tillstyrkandet af en mindre men bättrtf lönt Personal i Allmänna Maga/insDirectionen nyttigt. Deremot tror jag, att om man kunnat undgå tillägga Upphandlings-Commissionärerne provisioner, de bordt undvikas. i8* I Den io Jutti /. m. I afseende på ConstitutionsUtskottets anmärkningar äger jag icke vidare att tillägga, men då dessa i min tanka, dels icke tillhöra Riksens Ständers opinions omdöme, dels endast vidrört mindre betydliga mål, så har jag ansett m g, för att bilda detta mitt utlåtandetill ett helt, böra framställa en teckning af den »ista 5-års Styrelsen, sådan den visat sig för mig. Utan att ingå i någon undersökning af vidden af en Svensk Konungs Constitutionelle Rådgifvares verkningsförmåga, vill jag utgå från den slutsats, att caracteren af en Regeringsstyrelseåsigter bestämmas af dess allmäna na handlingar, men jag anser rättvisa och conseqvens fordra, att dessa handlingar bedömas i deras hela omfattning. Böra en Regerings medlemmar uppbära tadlet för de åtgärder, opinioner kunna ogilla, så äga de rätt för-: dra berömmet för dem, dessa godkänna. Bland en Regerkigs vigtigaste åligganden är det, att på en gång för närvarande och kommande tider trygga Statens ära och oberoende, samt bibehålla den vänskapliga ställning till främmande Makter, hvars afbrott är förenadt med så stora uppoffringar.
Han måtte vara vid Skånska dragonerna, du, annars kan han väl omöjligt spela » så naturligt verklighetsspel », som Gösta sa ’. Utmärkt var han, särdeles ögonen ». » Nå-å, fröken Nordgren? » » Ack, jo, så ledsamt. Grefven kom in och såg så ledsen ut och sade att hon var hindrad af Operan eller ... » » Kunde jag inte tro det. Det är operans vana, när det matinéas på något ställe. Nå hvad kom i stället? » » I stället? Kors jag sa ’ ju att grefven kom in och sadet der. Han hade samma kläder till det som i originalet. Och så gick ridån ned. » » Under applåder? » » Nej, kära du det var ju så litet han hade att komma med och sedan — åh! åh! » » Du menar hr Hagman. » » Hvad du förstår mig väl. Förtviflad som jag varit att di inte har gett Den Stumma sen jag kom hit upp, blef jag nu så att. » Ja, ja, ja, men han har ju varit » Joseph? » » Asch! » » Hm? » » Och sedan så. » Hm? Hm? » » Usch, hvad du är elak. Det är ej sannt, sjöng han. Skrek han, sa Gösta, som är jaloux på honom, alltsedan Alma Wennerstedt, som du vet Gösta slår för, skaffat sig honom både som Sköna Helena och Den Stumma och ... » » Och Joseph i Egypten? » » Usch, hvad du är ... » » Nå, hade Operan också slukat frk. Wolf? » » Nej, hon kom då och sjöng och satt sedan i ett litet hål under golfvet och der satt han också ». » Joseph? » » Tyst, säger jag dig. Nu kom en yngre syster till fru Hartman, hon som spelte frun i » Hjerterdam », de voro bra lika, men betydlig skilnad i ålder lär det vara, sa ’ Gösta. Den här ungen var på sin höjd fjorton år och fru Hartman är ju redan sina modiga trettio — tänk så rysligt gammal! » » Tycker du på dina sjutton, ja. Nå hur spelte den der unga fröken Hedlund? » » Spelte? Inte alls. Di lekte, hon och en ann skolflicka till.
St:s Just.ombudsmans afgifna embetsberättelse!- och allmänna redogörelse, äfvensom af hans embetsdiarier och registratur för den tid, som sedan sista riksdags början förflutit. Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde, att Hr Lagergrens reservation måtte uppläsas, hvilket skedde. 384 Den 20 Mars f. m. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få förena mig med Hr Lagergren, Gr. Sparre, och öfriga ledamöter af LagUtsk., som delat deras åsigt. Jag önskar, att ingen anmärkning mätte göras mot Just.ombudsmannens förvaltning, och att fråga om det sätt, hvarpå han borde tillvägagå för att uppfylla åliggandet att anmärka lagars och författningars brister samt uppgifva förslag till deras förbättring, ej måtte väckas på ett sätt, hvilket jag, lika med reservante,rne, anser vara oriktigt. Det är icke i anmärkningsutan i motionsväg man skall komma dertill. Jag yrkar således ålerremiss af betänk. Med denna begäran åsyftar jag likväl icke att förhindra val af opinionsnämnden i morgon; ty uti LagUtsk:s yttrande öfver Just.ombudsmannens förvaltning, finnes ingen anmärkning mot Högsta Domstolen, som kunde till sådant uppskof föranleda. Mia anhållan om återremiss afser endast Just.ombudsmannens kall och den för honom utfärdade instruetion. Hr Cederschjöld, Robert Theophron, anhöll, att äfven dess reservation måtte blifva uppläst, hvilket äfven skedde. Hr Cederschjöld: Jemlikt 2:a mom. af Riksd.Ordn:s 33 §., åligger det LagUtsk. att granska Just.ombudsmannens embetsberättelse!-, samt att med utlåt, deröfver till R. St. inkomma.
R:dr och således med 8,950 R:dr öfverstigande det belopp af 7,500 R:dr, som hittills från statsverket och Apothekare-societeten för ändamålet utgått; hvarjemte nämnda styrelse anhållit, att Kollegium måtte vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunde finnas lämpliga. För egen del har Kollegium vitsordat, hurusom, vid det förhållande att inga föreläsningar i hufvudstaden hållas, dit de studerande kunna hänvisas för inhemtaude af nödiga kunskaper i kemi, botanik, zoologi och fysik, samt således lärare vid det Farmaceutiska Institutet måste vara anställde icke allenast i farmaci och farmakognosi, utan äfven i de förstnämnda till grund för farmacien liggande vetenskaperna, det för den farmaceutiska undervisningen för närvarande disponibla anslaget vore allt för ringa för att medgifva fullt skickliga lärares anställande vid Institutet, derest desse skulle på undervisningen använda erforderlig tid och möda, helst sedan det nya laboratoriet blifvit taget i bruk och utgifterna derigenom betydligt förökats. Det af Farmaceutiska Institutets styrelse framställda behof af ytterligare 8,950 R:dr har Kollegium likväl, — så önskligt det kunde vara att för det definitiva ordnandet af den farmaceutiska undervisningen och dertill hörande examina tillräckliga medel vore att tillgå, — ansett nu, då ett sådant ordnande ännu icke lärer kunna ske, kunna tåla att i någon mån nedsättas. I sådant afseende har Kollegium, — under antagande att Apothekare-societetens bidrag af 3,750
Du blinkar, dödsens svärd, som hänger öfver tusen hufvuden, på spindeltråden af min svaga vilja! Nej, nej! Därför blef jag ej född, därför ej forsar de förtrycktes blod med storm från hjärtat upp till hjärnan genom mig. I af grunden har himlen dykat ned ny kraft att hämta upp till brustet världsskick. Så fyll då, hämnd, min själ så med din ande, att intet annat utom dig den vet, håll vilda hat, håll fast vid hjärtats rot och lär det endast slå på din befallning! Sjunde scenen. Daniel Hjort. Arvid Stålarm. Olof Klaesson. Johan Fleming. En veteran (inhämtande vinbägare). Officerare. Senare Sigrid. STÅLARM (i samtal med en officer). När jag var barn, en tvillingsbror jag hade, som dog helt späd ännu. Jag minnes hur jag bad uppå hans graf, att bli förskonad ifrån att komma i den svarta jorden. Rätt sällsamt, att hvad flyktigt, oförståndigt, som barn vi önskat, ofta se'n besannas: ty nu vi resa genom luften rakt en genväg öfver jorden bort från lifvet. Räck bägarn hit! Skål, trogna krigskamrater, för hedern, lifvets vin och ärans pärla i botten uppå lifvets bägare! (Alla dricka). Sjung, Olof, sjung för oss en munter visa! OLOF KLAESSON. Ha alla sina bägare? Se här! (Han räcker en bägare åt Daniel Hjort, som motvilligt tager den). Sång. Sankt Göran det var en riddare god vid glas som svärd. Med glädje han drack och med fröjd göt sitt blod, stolt var hans färd. Mot draken han kom med svärdet i hand och en munter sång, och fallen låg draken i purpurröd sand på samma gång. Hurra för mod och fröjd! KÖR. Hurra för mod och fröjd! OLOF KLAESSON (till Daniel Hjort). Hvad nu? Din bägare är full till randen. Du smuglar, Daniel Hjort! Klang och drick ut! (Sjunger). Sankt Göran han för prinsessan som fru till egen härd. Och kungen han sade: "den bäste är du, en krona värd!" "Nej kronan behåll, åt sonen din gif, den är mig för tung.
N:o 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn; och N:o 77, med voterings-proposir i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:t Utlåt. N:o 37, öfver väckt motion om ändring af Kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 1 e. ra. In fidem, O. Brakel. Deli 30 Oktober. Fredagen den 30 Oktober 1863. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot:s-utdrag för den 28 dennes. Upplästes ett af Hr Ribbing, Erling, inlemnadt mern. af följande lydelse: Ödmjukast lär jag anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarält, få för utbyte af polett afsäga mig min plats som ledamot i Banko-Utsk:t. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Banko-Utsk:t efter Hr Bibbing. Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomne Utlåtm, Mem:r och Betänkm, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 208, i ani. af väckt motion om godkännande af förslag till förordningar dels ang:de en hypoteksbank för rikets städer och köpingar, dels ang:de allmänna grunder vid bildande af hypotheks-föreningar emellan egare af stadsfastighet; Sammansatta Statsoch Lag-Utskottet: N:o 49, i ani. af återremiss å Utsk:ts Betänk.
Jo, vi hade knappast fått honom ordentligt ned i kyrkogårdsmullen, innan man kom och tog alt det lilla vi ägde och dref oss ut i köld och mörker. Det var några obetalda skatter, som skulle godtgöras. Vi vandrade länge, mina båda barn och jag, irrande omkring i ödemarken, utsatta för köld och hunger. En natt, jag mins ej mer för huru länge sedan, ty mitt minne har så underbart flytt bort under alla sorger och strider, hade jag slumrat in på en sten i den vida skogen. Mitt lilla barn, som jag hållit tätt slutet till mitt bröst för att skänka det den gnista af värme, som ännu fans kvar, hade därunder rullat ned i drifvan. Då jag uppvaknade var det stelt som is, dess blick slocknad och dess läppar stumma. Min förtviflan kände inga gränser. Jag ropade på Penttu, min son, men fick intet svar. Måhända hade skogens ulfvar sörjt för hans befrielse undan alla de kval vi ledo. Sen dess har jag ej häller sport något af honom. Jag gjorde nu en kraftansträngning för att kunna kämpa mig fram till någon människoboning. Jag ihågkom nämligen, att jag en gång i min barndom besökt en gård, som ej bort vara så långt därifrån. Jag tog mitt döda barn upp från drifvan och började stappla framåt. Det gick också några steg, men det som nyss varit min käraste skatt föreföll mig nu som en oerhörd börda. Så tänkte jag: Om jag skulle bädda dig ned här. Du sofver ju lika godt här som vid din stelnande moders barm. Och så lade jag den lilla försiktigt ned på drifvan och bredde några gröna kvistar däröfver. Vägen borde nu blifvit lättare, tykte jag, men jag hade misstagit mig. Gång på gång måste jag stanna och blicka tillbaka på det ställe, jag nyss lämnat. Jag varsnade den gröna kullen resa sig där borta bland snöhvita drifvor. Mitt hjärta skälfde af fasa jag hade begått ett mord; jag rusade i väg som en dåre. Vid mörkrets inbrott hörde jag röster ej långt ifrån mig, och inom kort upptäkte mina blickar en människoboning. Jag träffade bonden Persson själf på gården och bad att han skulle skänka tak öfver hufvudet åt en uttröttad, förtvinad stackare.
Att på sätt jag redan anfört, fyra LaneContoir inrättas och förläggas, försedde med efter behofvet erforderlige och efter tillgångarne afpassade fonder från Banken. 2) Lån meddelas på samma grunder sorn af Disconten, med en femtedels afbetalning hvart halft år, och afdrag af räntan då lånet utfås men utan straffränta för underlåten omsättning, hvaremot omsättnings-rätt förloras, om den ej verkställes inom tvänne månader efter förfallotiden. 3) Säkerheten för lånen blifva en eller tvänne personers proprie borgen, hvars vederhäftighet skall attesteras af Konungens Befallningshafvande, Domaren i Orten eller KronoFogden inom Fögderiet. 4) Räntan af dessa lån bestämmes till 5 för hundrade. 5) Dessa LåncContoir skola redovisa till Den 3 Martil. Bankens Styrelse, och under den i allo subordinera. 6) Endast Jordbrukare äro berättigade att erhålla lån, och det till ett bestämdt maximibelopp i förhållande till innehafvande Jordbruk, t. ex, af 4oo Riksdaler för hvarje helt Hemman, samt efter samma grund mera för en större Egendom och mindre för mindre Hemmansdelar . dock med den inskränkning för de större Egendomarne, att 3ooo Riksdaler är högsta lånesumma, som på en hand får meddelas. Med dessa summor, tror jag att hvar och en kan vara hjelpt till fyllande af de behof jag egentligen åsyftat och alla speculationer för yingleriet Uro stängde då de dertill äro otillräcklige. Detta förslag torde mötas med det vanliga inkastet, att Landtmanna-yrket ej står tillsammans med något låne-system, och att följaktligen alla låne-anstalter, isynnerhet på Discontfot äro för Jordbrukaren skaddige.