Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min far och min mor de bo härnere; de gråta hvar stund öfver mig – och jag; men tyst, kom hit, så får jag hviska vid dig ... Jag är – Necken! Var inte det besynnerligt?” ”Jo, det var visst det,” svarade Birger, som fann rådligt ingå i hans fantasier. ”Men hur kommer det sig att vi så länge trott att du varit Anton?” ”Åh, det är något rysligt med det der. Jag är både Anton och Necken. Du förstår att bror din blef bortbytt. Och jag men du kan aldrig förstå en hundradedel af all den jemmer, jag fått lida i hans ställe. Om du kunde räkna alla mina suckar och tårar, skulle det vara flera, än både du och far behöfde för att köpa er inträde i himlen. Men nu får j se er om, hur j kan komma dit, för jag kan ej ge bort en enda tår: jag behöfver dem allesamman till min egen förlossning.” ”Din förlossning,” sade Birger med en tung suck, ”är nog säker – du har ju intet ondt gjort.” ”Nej, visst inte säker, långt derifrån! Mycket måste först göras; och fast jag dagen i ända sitter här och klagar, hör ingen den stackars Necken.” Och han började sjunga: ”Min boning den ståndar allt under en bro, Der ingen kan gånga och ingen kan ro, Och ingen kan få hus öfver natten!” ”Nu är det alldeles förbi med honom!” tänkte Birger, som trodde denna inbillning vara ny och ej visste i huru nära samband den stod med allas deras öde; ty af instinkt dolde Anton för brodern det medel, han trodde sig veta för sin förlossning. Birger led obeskrifligt, att se den jemmerfulla syn, den sinnessjuke under dessa ögonblick framställde; och för att lugna honom och gifva någon frid åt hans villande fantasispel, genomgick Birger i minnet alla de sagor, han hört om Necken, och beslöt att meddela Anton den gamla tröstrika legenden om den blomstrande stafven, öfvertygad att Anton skulle uppfatta och tillämpa dess mening. ”Jag hörde en gång af en fremmande skeppare en historia om Necken,” började han och satte sig på toftan helt nära Anton; ”om du vill, skall jag berätta dig den.”
Här finnes i de offentliga handlingarne: Landabok, jordeböcker, kyrkoinventarier, 111. fl. intet enda bevis på kyrkornas egande-rält till dessa ifrågavarande hemman (ty ingen fråga har väckts om de hemman, för hvilka laga åtkomst kan af kyrkor visas). För häfd stadgar lagen i 15 kap. Jordabalken en bevisning, som kyrkoförvaltningar och presterskap säkerligen icke kunna åstadkomma. Om man således kan antaga, att egande-rätten icke tillhör någon, så synes staten eller kronan vara den, som har bästa rätten dertill, i enlighet med hvad öfligt är vid frågor om arf, m. m. Vidare förekommer, att många anledningar förefinnas att betvifla behörigheten af den städselrätt, kyrkoförvaltningar och presterskap utöfvat. Det bar nemligen blifvit upplyst, att i gamla tiderna kronans tionde bortstädslades på det sätt, att städjan erlades för vissa personers lifstid. Om bruket, såsom troligt är, utsträcktes till kyrkornes tionde och ovissa inkomster, så förklaras lätt, huru städjerätten kunnat, ehuru derföre alldeles icke lagligt, öfvergå till utöfning af presterskapet. Redan i danska tiden nämnes "Stichtet" och Konungens "Länsmaend”, såsom allena berättigade att besörja "Städs må len”. Med ett ord: mycket synes vittna, att städjerätten, om den ock utöfvats af presterskap m. m., icke kan betraktas såsom laga bevis för Slats-Ulskoltels Utlåtande, N:o 327. 9 egande-rätten till dessa hemman, utan att desse äro kronans egendom. Det är detta, som Rikets Ständer, om de anse sig icke kunna, emot de föreslagna billiga lösnings-vilkor, sorn motionären föreslagit, tillerkänna åboerna ovilkorlig besittningsrätt, aldrig böra frånträda, emedan de derigenom skulle svika det allmännas rätt och bästa. Hvad enskilt lätt angår, så behöfver det blott här anmärkas, att domstolarne i somliga fall redan dömt till kronans och åboernas gemensamma fördel.
Harsjön, angående sänkning af . 158: 47. Hedenskog, C. J., Assessor, angående pension till enkan efter 167: 95. Heideman, G. G. von, Ofverste, angående pension till 167: 100. Helleberg, Eggert angående pension till . 167: 55. Hedvig Eleonora kyrka i hufvudstaden, angående statsbidrag till 239. Helsingborg, angående anläggning af en »giacin» vid 158: 22. » och Landskrona samt Södra stambanan, angående jernväg mellan ... 235: 12. Hernösands Landshöfdingeboställe, angående anslag till 136 pag. 28 » domkyrka, angående ett tionde-anslag till 202. Herrljunga och Borås, angående jernväg mellan 235: io. Hertzberg, J., Bataljonsläkare, angående pension till 167: 81. Heykensköld, W:m, angående pension till . 167: 57. Hjelmare kanaloch slussverks underhållsfond, angående räntan för m. m. 95. Hjelmaresund, angående en brobyggnad öfver 158: 12. Historiska museum, angående anslag till 148: 91. » skrifter och handlingar, angående anslag för utgifvande af 148: 98. Holmar i Bohusläns skärgård, angående 22. Homöopatisk sjukvård, angående anstalt för 148: 107. Hospital vid Hedvigsberg och Conradsberg, angående anslag till 148 : 94.
Ständers upp - §4S8 Den 9 Julli uppmärksamhet a en uppfinning af en sa erkand stor och »vidsträckt nytta för Staten och till beredande af en wärdig och afpastad uppmuntran och belöning för en Man. hwilken genom sitt nitfulla bcmödande och sin ihärdiga ståndaktighet ändteligen kommit till wäga att kunna uppgifwa ett kraftfullt och »välgörande Botemedel emot de sa förfärliga urartade Venerista Sjukdomar hwilka hittils åstadkommit fa gruss ina förödelser i »vart land. Ofwcrtygad om, att fa wal hwarje Ledamot af detta som de öfrige Rcspcctwe Stånden, delande »ned mig lika wärma och nit för allmänt gagnande uppfinningar, önstar, akt pä allt sätt bidraga till deras utbredande, och till uppmuntran för dem, hwilka genom sadane bemödanden göra sig sörtjente af Nationens erkänsla; öfwerrygad att det tillhör National-aran, att i sadan wäg icke lcinna företräde ät något annat folk, och att nyttige wettenssapers uppkomst och fullkomnande i wart land säkrast stall genom sadane mede! befordras, »vägar jag hos Högädle Herr Talemannen Directeuren och Riddaren samt Wällöf!. Ståndets Herrar Ledamöter ödmjukeligen hemställa, om icke det stuve finnas rärrwist och »värdigt att efter föregången inbjudning till de öfrige Respective Med-Standen, att häruti med ost deltaga, hoS Kongl. Maj:t anmäla en underdånig önskan: Att Osbeck såsom någon uppmuntran och belöning uti sina knappa »vilkor matte hugnas med något understöd af Pudlique medel, sa wal för sig sa k'nge han lefwer, som sedan för hans Hustru och Barn och hwarigenom man afwen kan hoppas, alt denne om det Allmänna fa »väl sörtjente man, qwarstadnar inom Riket, och der fullföljer samt ytterligare anwander sitt bemödande, till Den 9 Julii. 1409 till fullkomnande af sin Cur-method, samt icke nödsakas att, i främmande
Gu staf redan i förrgär pä förmiddagen under s nödig bewakmng afrest till Carlskrona dit de ^ Kongl. Prinsesiorne om 2:ne dagar sig begifwa, iför att med Riksens Ständer-s förwäntade styndesamma samtycke sedermera gemensamt afgä '276 Den 5 Octvber. till Tyska wallen och widare fortsätta restm till Sweitz. Bestämd säkerhet är wunnen, N wäl om' en obehindrad resa genom Tyskland, svin om den af Hemliga Utskottet önskade be. medling hos Sweitflska Regeringen att samtycka till f. d. Konungens och dest Familles wistande med fullkomlig säkerhet inom detta land." m. m. Riksdags Tidningen wittnar,-att "samma dag denna Nädrga Proposition till Rcks-Ständen ankom blef den genast och enstämmigt af samtlige Riks-Ständen i underdänighet bifallen, sä wäl i afseende ä skyndsancheten af f. d. Ko. nungens och dest FamilleS förflyttande utom Rikets gränser, som i afseende ä det land hwil. ket till deras framtida »vistelse-ort blinvit utsedt; uppdragande Ständen deras Talemän att för Kongl. Mast förklara Ständens underdäniga erkänsla för de af Hans Kongl. Maj t i afseende pä detta wigtiga ärende widtagne wisa och kraftiga anstalter?' I sölje af besia sammanstämmande Propo. sttioner och Beslut har det Särskildta Utskottet ansett sig berättigad!, att deraf draga den vfel. bara slutföljd'. Att f. d. Konungens och desi Familles aflägSnande ifrän Sweriges gränsor wore ett Riksens Ständers beflut; Att detta mäl blifwit ansett säsom ett Regeringsmäl hwilkct ät Styrelse. magtenS wärd och omsorg borde öf, werlemnas:
S. D. Föredrogs en af Yällofl. Borgare-Ståndet i Protocolls-Utdrag af den 17 dennes, meddelad inbjudning att biträda dess, i anledning al Statssamt Allmänna Besvärsoob Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 135, fattade beslut, att det anslag, som må af Rikets Ständer uppföras å Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel att ställas till Kongl. Maj:ls Nådiga disposition, för alt derigenom befordra fiskerinäringen inom Riket, bestämmes till Femtusende Riksdaler Banco. Denna inbjudning blef af Preste-Ståndet antagen. S. D. Remitterades till Statsoch Lag-Utskotten en af Contracts-Prosten Doctor Björkman, med stöd af 5G § Hiksdags-Oidningen samt i anledning af Rikets Ständers beslut, rörande underdånig anmälan till Kongl. Maj t om Nådig stadfästelse af ett behöfligt tillägg till Ansvarighets-lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds Contoiret, i afseende pä det så kallade slöra Creditivet, denne dag väckt motion om behofvet af fullständig granskning och ny redaction af na gällande Ansvarigbets-lag för nämnde Fullmägtige; i hvilken motion Contracts-Prostarne Östberg och Afzelius instämt. S. D. Fortsattes ånyo föredragningen af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 128, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande N:o 5, rörande allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befremjande. §- 4. l:o Bifölls med den förändring, att de å 4: le och 5:te raderna förekommande orden: ”hvaraf hälften råg och hälften det sädesslag, som, jemte råg, inom orten 1 Kronotionde spanmål utgåD' utbytas mot dessa: "’i det eller de sädesslag och på det sättj Kronotionden inom orten utgår.” 2:o Ståndet antog för detta moment följande lydelse: ''Skolläraren skall af Församlingen förses med tjenlig bostad och nödigt bränsle.
I anledning af hvad sålunda blifvit yttradt och anmärkt, får Utskottet atrföra: att om vid skjutsentreprenader någon gång skulle hända, att mindre dugliga hästar erhållas, sä är detta en olägenhet, som kanske oftare inträffar roed hålloch reservehästar, och böra någre särskilde tillfälligheter icke antagas såsom ett gilltigt skäl emot skjuts entreprenadernas införande, heldst i förstnämnde fall, samma correctiv, som i det sednare kan användas, genom anmälan hos Vederbörande till laga ansvar, hvilket ännu säkrare måste drabba entrepreneuren, än hälioch reserveskjutsande, enär den förre vid förnyade klagomål kan skiljas från Contractet, och detsamma till annor man på den förres äfventyr utbjjudes, Det har blifvit yrkadt, att om bonden sjelf skall få köra, så bör för honom ett ansvar finnas, cm han ej inom viss tid fortskaffar den resande. Enligt Utskottets tanka är en sådan ytterligare controll öfverflödig, då grunden för ansvaret å skjutsbondens tredskande redan är Besv. och Elion, Utsk. Betänkande/!. 1401 lagd i Gästgifvareord ningen samt äfven i vissa fall öfverlemnad till Lanöshöfdingens bestämmande. Någon olägenhet af en sådan dem lemnad rättighet synes icke heller vara att befara, enär, enligt h.vad erfarenheten visat, då skjutsbönderna få köra sjelfve, de merändels alltid färdas fortare, än Förfettningarne bestämma, och bör äfven å andra sidan afses, att då de resande sjelfva köra, någon controll å den skjutsandes sida icke eller eger rum; hvartill kommer, att vid elakt väglag det understundom skulle vara omöjligt för skjutsbonden, att uppfylla en bestämd föreskrift i denna del. Den förhöjning i skjutslegan, som Utskottet på vissa ställen föreslapit, har ansetts väcka otedor samt åstadkomma afund och beständiga klagomål.
I stället för att betrakta denna fråga såsom en rent norsk fråga —. om hvilken meningarne kunna och måste skifta allt efter olika åsigter om konungamaktens och folkrepresentationens inbördes ställning — äflas man att göra den till en svensk-norsk fråga för att åter framkalla allt gammalt groll, alla • gamla äiitipatier och fordomar mellan folken. Inom pressen har i synnerhet en konservativ fribytare, som seglar under liberal flagg, utmärkt sig i detta hänseende. I enföljd af hätska och insidiosa artiklar i slutet af det förra och början af det innevarande året har den eggat till fiendskap mot norska folket och i rikt mått utsått hatets och tve - drägtens draktänder. Det försåtliga i artikelförfattarens framställning ligger i synnerhet deruti, att han säger sig vilja visa, att svenska folket har ingenting att göra med striden mellan kungamakten och folkmakten i Norge, och att det har intet skäl att krafsa kastanierna ur elden åt den förra, men på samma gång från början till slut söker göra gällande nyssnämda betraktelsesätt om Sveriges herravälde öfver den norska grundlagen. Han medgifver, att det är ledsamt för norrmännen att deras grundlag har en sådan ställning; men detta är, menar han, deras eget fel, då de icke vilja gå in på en fastare tillknytning af unionsband^t genom införande af ett unionsparlament. Det är dock klart, att norrmännen med full rätt måste befara, att en så beskaffad förening mellan tvänne länder af så olika storlek och folkmängd förr eller senare måste leda till den mindre statens uppgående i den större, en farhåga, som i sanning ej aflägsnas genom det af författaren åberopade exemplet af föreningen mellan England och Skotland. Men just denna det norska folkets omtänksamhet om sin sjelfständighet såsom nation är hvad författaren aldrig kan förlåta detsamma, * är hvad som i hans själ underhåller och när ett ständigt, ett outplånligt groll mot detta folk. Han säger visserligen, att Norge bör i unionen vara lika berättigadt med Sverige; men genom det åtlöje och hån, hvarmed han afvisar hvarje tanke på full jemnlikhet mellan tvänne förenade riken, slår han sig stän-. digt sjelf på munnen i detta hänseende.
En sådan arbetsordning har otvifvelaktig! brister, hvilkas bibehållande, om det skulle anses innefattadt i ett förslag till ny aflöningsstat med oförändrade tjenslebenämningar, måste åtminstone hos mig framkalla stora betänkligheter. Ty, sedan tjenstemannen i kopist-graden, hvars göromål, ehuru för det mesta mekaniska, likväl icke skulle med trygghet kunna lemnäs i endast för tillfället legda händer, har genom daglig öfning och med det intresse, som bör hos en bildad ung man förutsättas, inhemta! fullständig kännedom om formen för ärendenas behandling och om embelsstilen inom Expeditionen, anser jag det vara af stor vigt, att han, såsom Kanslist i den bästa mannaåldern, icke qvarhålles vid samma underordnade verksamhet, utan försättes i tillfälle att mera sjelfständigt och gagneligt använda den förvärfvade kunskapen och vidare förkofra densamma genom uppsätlningsarbete, hvilket också i Kongl. Instruktionen den 10 Juli 1S40 är Kanslislerne ålagdt, att på befallning och Expeditions-Sekreterarnes ansvar, verkställa. Efter denna ytterligare utbildning och den omedelbara beröring med Regeringen, som är hos Protokolls-S ekre, er ar en förenad med åliggandet, att i de flesta fall sjelf, med ledning af mundtlig föredragning och rådplägning, bringa Eders Kongl. Maj:ts Nådiga beslut i lämplig form, bör den till Expeditionssekreterare slutligen befordrade embetsinannen, vid fullmogen ålder, hafva hunnit samla en erfarenhet, som bättre kan komma Staten och verket till godo, än genom den mera tidsödande än (ankeansträngande sysselsättningen att af handlingar och redan färdiga beslut sammanfatta de blifvande expeditionernas lydelse.
Lag icke gjort något egentligt afseende på arfvingars behof af medel för brukandet af deras ärfda jord, synes deraf, att det efter landsrätt blifvit tillåtet att undan barn och bröstarfvingar, genom testamente, till skylda eller oskylda bortgifva den jord, makarne före eller under ägtenskapet förvärfvat, jemte alla ärfda eller för Bih. till R> St. Prot. 1840. 10 Sami. 1 Afd. j 23 Expeditions-Utskottets Forslag till und. Skrifvelse> N.-o 7/3. värfda lösören, utan annan inskränkning, än alt, efter domarens pröfning, borde afsättas, hvad till omyndige barns föda och uppfostran, efter deras stånd och värde, kunde erfordras, intilldess de vore i tillfälle att sig sjelfve försörja. Det instämmer dock med naturlig billighet alt af den samfälda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gifver hvardera rättighet alt upplåta den till främmande, och en till jemlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar. I öfrigt torde det vara att förmoda, att, sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återställda i sitt naturliga skick, och deras behof af lagen fcresedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvad lagen dem velat förbehålla. Härtill kommer, att nuvarande lag rörande makars rättigheter i boet icke är bj/ggd på någon fast grund, utan medgifver ständiga rubbningar af desamma, så länge ägtenskapet fortvarar, öfverlemnande orättvisligen bestämmandet af den ena makans vilkor åt den andras godtfinnande.
Regerings-Formen, i Ståndens plena motioneras, kan, äfven med afseende derå, att de öfriga återremitterande Riks-Stånden inskränkt deras yttranden till de pröfningsföremäl, Utskottets Betänkande egentligen innefattar, Utskottet icke till behandling upptaga ofvannämnde af Borgare-Ståndet genom återremissen väckta frågor. Enär sålunda Borgare-Slåndet icke utlåtit sig öfver Constrtutions-UtskoLtets förslag, bör Utskottet häraf sluta, att Borgare-Ståndet icke bestämdt hvarken godkännt eller förkastat detsamma, hvadan ock Utskottet, vid sam man jemk ningen, enligt 56 §. Regerings-Formen, af Riks-Ståndens tankar, eller vid uppställningen af propositionen till omröstning öfver oförenliga skiljakligheter, ej kan taga i betraktande andra Riks-Stånds meningar, än deras, som, genom bifall eller anmärkning, i sjelfva ämnet sig yttrat. livad sadan Riks-Ståndens härutinnan olika tankar vidkommer, hej»- Contlilutiom-Ul sköttel s Memorial N:& 50. 3 ställer vördsamligen Constitutions-TJtskottet, att, ifråga om Elementar-Lnroverkens representations-rält, Presteoch Borgare-Stånden malle lämpa sig efter de Tvänne Stånd, som gillat förslaget; att, hvad angår Domares och Civila Embetsmäns inträde i Preste-Stålidet, detta Stånd, äfvensom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ville instämma med Bonde-Ståndet, och att, med hänsigt till förändringen af 6 morn. i -14 §* Riksdags-Ordningen, Borgareoch Bonde-Stånden täcktes eftej.’ Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet sig foga. Emedlertid får, till meningarnes slutliga jemkning, Constitutions-Utskottet vördsamligen uppgifva följande voteringspropositioner: 1. ”Den, som gillar det af Constitutions-Utskottet föreslagna tillägg vid n mom. i3 §.
Antingen betyder den nu afgifua motionen ganska mycket; ty den kan omfatta hvilket ämne som helst i delta afseende, eller också betyder den alltför litet, nemi. att Riddarhuset skulle, hvad jag icke anser lämpligt, gifva de uplysta ledamöter, som sitta i Ridd.Utsk., en påminnelse om deras pligt. Då motionen icke omfattar någon allmän fråga, soth, pä sätt allmänna frågor höra behandlas, ovillkorligen skall till Utsk. remitteras, så hemställer jag om det vore lämpligt remittera denna motion med mindre man får närmare kännedom om dess syfte, och derföre vänder jag mig till Hr Brakel med anhållan att han ville upgifva de grunder på hvilka han vill att Ridd.Utsk. skall utarbeta förslaget, och jag skulle föreställa mig att detta är angeläget på det att R. o. Ad. må kunna lemna Utsk. någon vägledning, genom yttrandet af sina åsigter innan frågan remitteras. Detta är så mycket angelägnare som den talare, hvilken hade ordet näst före mig, yttrade sådane åsigter, som ingalunda öfverensstämma med den så ofta på detta rum vid föregtde tillfällen uttalade mening, att en förändring i R. o. Ad:s representation är af behofvet påkallad. Jag anhåller således att Hr Brakel ville upgifva sitt förslag till hufvudgrunder. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Så mycket jag kan se är Hr Brakel icke närvar. (Talaren varsehlef likväl nu att Hr Brakel verkligen var närvar.) Jag har misstagit mig; men efter jag har ordet, så har jag velat framställa min förmodan, att afsigten med Hr Brakels motion varit den, att motionstiden icke mätte förflyta utan alt Ridd.- Utsk. skulle få någon anledn. att sysselsätta sig med dessa frågor, hvilka mot riksdagens slut kunde blifva af oberäknelig vigt och nödvändigt då böra förekomma. Vore den tid förfluten, inom hvilken, enl.
En sådan Den iS December f. n. 3a3 medgörlighet Iean icke nuvar. Constit.Utsk. förmå sig att iakttaga; och om icke pluraliteten af de individer, hvilka deröfver nu äga att yttra sig, håller Utsk. räkning för ett sådant dess handlingssätt, skall domen af en framtids sansade allmänhet säkerligen gifva rättvisa åt Utskrs visade orubbliga aktning för gällande lagar och stadgade former. Ytterligare har man framställt Utsk:s förslag i parabel med ordonancerna under Peyronnets förhatade ministerium. Jag ser icke en skymt af anledning till en sådan sammanställning; ty åtskillnad är emellan att följa lagliga former och att bryta sådana. Hvad mig enskildt beträffar, ber jag att ytterligare få upprepa, att jag icke är bland dem, som sammanparat indragningsmagten och juryinrättningen; och hade jag varit i tillfälle att framställa och göra mina åsigter gällande vid uppställningen af Utskrs utlåt, i detta ämne, hade Utsk. afclelat frågan i 2:ne förslag, samt uti det ena tillstyrkt afskaffande af indragningsmagten, och i det andra afskatFande af juryn. Gr. Björnstjerna har framställt den fråga: hvari RiksStrns anmärknrr skola bestå, så vida de icke kunna göra sig gällande till förändring i förslaget. Stånden äga endast göra anmärknrr vid, men icke förkasta eller ogilla ett Constit.Utskrs förslag till grundlagsförändring. Redactionen deri kan behöfva jemnkningar; anmärknrr af ogillande utaf förslaget kunna ock göras; men Utsk. kan derpå lagligen icke fästa afseende. Om äfven alla Stånden uti deras anmärknrr ogilla Utskrs förslag, måste dock Utsk. i alla fall vidblifva detsamma, som, derest lagen skall gälla, livilnr intill nästa riksdag tillika med yttrandena deröfver i RiksStm, hvilka yttranden annexeras till det hviiande förslaget för att jemte detsamma komma under pröfning vid en påföljande riksdag. Vidare har Gr.