Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också vill jag icke veta af att Hans Henrik, min fosterson, skall bli lärd och förnäm. En kan allt sköta boden och affärerna för det att en icke är slängd i grammatikespråk och utländska handelsmoder. Utlänningen förstår godt min engelska och min tyska, fast jag icke kan mera än sjömansoch slängspråket, som jag tog in, när jag var ute och reste till kofferdis som ung fyr.” ”Bror vet”, svarade min far med ett visst bryderi, ”att det är Greta som haft den svagheten – ifall hon skulle haft en svaghet – att ge pojkarne en finare uppfostran. Men i öfrigt ...” ”Ja, i öfrigt har bror alltid hållit informatorer och håller så än i dag för sina junkrar ... Min Hans Henrik gick i storskolan, och dermed väl. Informatorer, informatorer – var det något att komma till mej med det! Bror har allt fått litet högfärdssmitta af hustrun, så aktningsvärd och siratlig qvinna hon annars är.” ”Hvad jag fått af henne gör alltid godt!” förklarade min far, i det han åter upptog pipan och urknackade den något häftigt mot bänken. ”Och hvad beträffar pojkarne, så får jag säga bror, att om de också skulle stå vid sjelfva disken i all sin dar utan bokkunskap, så skulle de ej bli skickliga till hvarken köpmän eller annat – det var ordet.” ”Nå, än Hans Henrik då, som skall ärfva mina murklor och gifta sig med min fosterdotter, skön Anna Britta, får han icke duga, månn tro? Men vore han begifven på onyttig lärdom, så skulle jag minsann svansa’n jag!” ”Godt, bror, så svansa honom då, du, så mycket du behagar – ty nog är jag säker på att han icke är en sådan stackare att han icke passar på att läsa, då han kan få slänga sig till en stund.” ”Förtal, bror, gement, nedrigt förtal! När Hans Henrik slutar i boden om qvällen, somnar han som en stock – så har jag också gjort, och ändå är jag nu rådman och har ett ord med i hvar vigtig fråga, som ibland angår kanske mer än stadens angelägenheter.”
Jag ber herrarne betänka, att sjelfva den juridiska behandlingen, till hvilken tryckfrihetsmål aro hänvisade, utgör en undagtagsinrättning, och att man således icke blott ur theoretiska åsigter får bedömma denna fråga utan äfven utur praktiska; att när lagstiftaren stadgar i samma criminal-lags mom. straff inom 2 särskilda gränser och arbitrage för straffdomaren, sker det lika så ofta derföre, att han icke tilltror sig fullt noga kunna qvalificera brottbestämmelserna; han iemnar då denna deras ytterligare qvalification åt domarens samvete. Derföre säger han: straffes efter domarens pröfning, efter omständigheterna, inom de eller de utsatta gränserna. Det är icke egentligen blott en straffqvalification, det är tillika en brottqvalification, som ingår i denna domarens pröfning. Det är nödvändigheten att, när brottbestämmaren i allmänhet är en annan än straffdomaren, undvika två arbitragedomstolar vid behandlingen af samma mål, som utgör ett theoretiskt stöd för Const.Utskjs förslag. Detta förslag åsyftar att borttaga den ena af dessa arbitrager och alt ställa så till, att den egentliga broltdomaren eller jurymannen ej, i osäkerhet om huru den som endast borde vara straffdomare skall ytterligare bestämma brottet och på grund deraf dömma, må accordera med sitt samvete, just på det sätt Hr von Hartmansdorff omtalat. Sådana accorder kunna äga rum, icke blott för att fälla, ulan än mera för att fria, så mycket mer som lagprincipen i vårt land, särskildt uttryckt i Tryckfr.förordn., är att hellre fria än fälla. Vid sådana tillfällen tror jag att det är hardt för en juryman att icke vela bestämdt till livad slags brott det är som frågan kommer att hänföras, ifall han inom sig är öfvertygad, att de brottslag, som i lagmomentet äro sammanförda, äro af flera olika arter.
Borg väckte vid senaste riksdag motioner bland annat om myndig qvinnas inväljande i fath&amp;årdssfyrelse och skolrJd samt att en bestämmelse måtte i rikets helsovårdsstadga införas, enligt hvilken myndig qvinna niåtte kunna i AeZsovdrdsstyreZse inväljas. Den förstnamda af dessa motioner tillstyrktes af lagutskottet, hvilket framhöll hurusom nqvinnan så till begåfning som verksamhet vore lämplig för deltagandet i vissa, till fattigvårdsstyrelsen hörande skyldigheter~. Hon har länge egnat sig åt enskild fattigvård och eger s&amp; ledes bade sakkännedom och erfarenhet häruti. Idun Slor.l.huiiu, llmuniilt » Iluktr.-Aklirb. Tidningen kostar AmioiispriN: endast I kr. för kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafvelser). För » 1 ' latssökande » och » Lediga platser " IdunsModeoch Mönstertidning I kr. 65 öre; 25 ö r e. postarvodet inheräknadt. Utläudska annonser 70 öre pr petitrad. Redaktör o c h FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Utgrifningrstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre (vid kompletteringar). (inidt. för Kungsträdgården.) Prenumeration sker i landsoré&amp;n a postanstalt, i Stockholm hos redaktionen. Friherrinnan Ebba Äkerhielm, född grefvinna Gyldenstolpe. Öfverhofmästarinna ' m vår tid med rätta sökt att åt kvinnan öppna nya fält för verksarohet,har också gjort henne skickad att verka å de områden, hvilka sedan gammalt varit henne förbehållna. I samma mån som kvinnan visat, att hon, blott tillfälle därtill lemnas henne, kan på många områden taga del i mannens arbete, har samhället också ställt större anspråk på henne. Det fordras af en bildad kvinna inom alla klasser långt mer nu än tillförene.
Stång jer nösfntibet ocf) beit gröfre jernföråbltitgeit, ntebgifmer, öfmergått titt o,tits ffcräitft fmibeäsrått, ffatt bereftcr titt färfftfb mårbertitg upptaga^ beloppet af få inåt beit för tyniarje börittt ttttåtna tittmcrfniitg, bcräfttab efter S3ntfctS priotfes gterabc fmtbe, font äfmcit »oib be 23ruf, ber rccognitionösfntibe år tillåtet, bett ttttnicrfntitg, font i föfjb af fåbait tittåteffe för bet föregåenbe året, utöfioer bet prioifegtcrabc fmibet, blifmit å tråg feoercrab. fyör be förut’ åter, luib tymtlfa, på gntitb af l:a octy 2:a §§. af ntyfjöerörbc ftengf. g-örorbning, obegränfab fint* beärätt font iner att begagttaö, uppffattaS tuårbet af ttåftförutgångna fmibeSsårctö titttucrf nitig0 Ämtgörcffctt af ben 27 Sfprtl 1846, angåenbc ^aminarftattenö utgöranbc, mcb tafttagaube b er leib fårfftfbt af a ferag för vcft SSib fåbatt märbering af tittnierfningcn, för tyni i Ilen tymarjc or tö tyamntarff’att0;jerit Sebalt tilliuerfningSfoftnabcn fålttttba uträfnab bltftoit, afbragcä bett från luårbct af bet prtCtlegterabe famt rccognitionSsfmibet etter af bet föregångna årets ti(ltocrftiiitg3
Jag får då förklara, att raina motiver dertill ingalunda härflyta från bristande förtroende. Samma oinskränkta förtroende, sora Utskottet yttrat, hyser äfven jag för Konungens visa ompröfvande; men då detta anslag är en följd icke af den Nådiga propositionen, utan af Herr Hjertås enskiidta motion, inser jag ej, med hvad skäl Utskottet, utan att antyda sättet, huru, och hvartill, föreslagit Rikets Ständer att till Kongl. Maj:ts disposition ställa en anslagssumma, otillräcklig att verksamt befordra ändamålet. Herr r lo Hjertås motion upptager en mängd åtgärder, såsom löneförbättringar, landtbeskälare, antalets ökande, premiers utdelande, FilialStuteriers inrättande, och Ottenby Stuteris återuppsättande. Det må således anses ursäktligt för den, som ej delar Herr Hjertås åsigter, att söka göra en motsatt åsigt gällande, och långt ifrån, att, såsom Utskottet ansett det, vara en detail-omständighet, anser jag det snarare vara en principfråga, om qvantiteten skall ökas, eller qvaliteten förbättras; och denna fråga synes mig Rikets Ständer, såsom bekanta med landets ekonomiska behof, både kunna och böra afgöra. — På samma grund som ti 11 törne, då detta ämne var föremål för öfverläggning, bestrider jag ökandet af qvantite - Den 14 Qctobcr f. m. ten, innan medel blifvit använde till qvalitetens förbättrande. Ehuru antalet af för allmänna medel underhållne beskälare ej uppgår till mera än omkring 1.46, synes mig likväl Staten med dess knappa tillgångar något hafva uppfyllt hvad individen kunde fordra, örn landtbeskälarne voro af ädel race. Men hvad vi ej äga, och som i andra Länder, der häst-culturen är drifven till höjd och nytta för landet, ansedts, så-, som det nödvändigaste och första reqvisitum till hästafvelns upphjelpande och förbättrande, det är en fullblodsrace.
Jag är ingen rigoristisk återhållsamhetsapostel, ty jag vet att »dygdens lön» har motstycken i verkligheten, men det oaktadt anser jag, att sträfvandet efter likställighet bör gå åt motsatt håll till det, du pekar åt. För närvarande. Inskränkning af prostitutionen och sjukligheten är det mål, som för den första tiden är det nödvändigaste att uppställa. Mannen borde hvarken så tidigt eller så hänsynslöst offra åt lidelsen som nu. Han kunde lära bara en enda liten smul af qvinnorna. De äro menniskor, de också, med menskliga begär, men hvilken skilnad! Han borde hysa aktning för den svagare partens viljekraft i stället för att hångrina deråt och yfvas öfver egna odygder. Ah, jag vet så väl hur det låter! Man skulle tro, att det var bevis på en stor personlig förträfflighet. Ja, mången bröstar sig deröfver, som om han sjelf blefve mindre stor idiot derigenom, att han kan skaffa andra idioter till verlden! Jag tänker på det fä’t Z. Återhållsamhetens skadliga följder? Puh!. De som ge driften fritt lopp äro minsann rätt eländiga ibland, så att det är inte något preservativ emot allt ondt. Den gyllene medelvägen är så svår att finna – ah, jag har sett mer än en hand med den der lätta, nervösa darrningen, som för ett vandt öga nå, ja. Och så är det ju’ det, att den der fatala sjukdomen, äfven om den är botad, så ofta qvarlemnar benägenhet för andra sjukdomar, hvilka af en tanklös läkare ej anses stå i samband dermed, t. ex. allmän svaghet (äfven hos barnen) magåkommor, lungsjukdomar etc. – att nu icke nämna de fall då den blifvit illa botad eller rent vårdslösad. Jag vet ju nog, att det, sedan naturen en gång fått frihet, är hårdt när en omöjlighet att tvärt slå om, och att det kan vara menligt. Det är icke heller det, jag förfäktar, utan bara det, att det kan vara onödigt att uppegga böjelsen. Kroppen bör (trots Strindberg) icke allenast ha nått full utveckling, utan äfven hunnit till en viss stadga i alla funktioner.
Ända intill sistlidet år hafva dessa reglor också blifvit utan kiander efterlefda; men då, på besvär af några bland arbetsklassen, en klass, hvilken i följd af liberala försörj ningsförfattningar, snart vev er den jordbrukande klassen öfver hufvudet, bar Kongl. Kammar-kollegium, dock ulan alt Konungens Befallningshafiandes ofvanberörda, i laglig ordning tillkomna, kungörelse af den 25 December i845 blifvit upphäfven, pä grund deraf att i 25 Kap. 7 g Byggninga-balken, och i Kongl. Förordningen den 15 September 1790 talas om heminansskyldighet att under-och öppenhålla vintervägar, frikänt arbetare, hoc est, allt obesutet folk, såsom militäraoch civila Embelsoch tjenstemän, handlande, näringsidkare af alia slag, arbetare, båtsmän och sjömän med flere, som ej ega i mantal satt jord, från skyldigheten att i det jordbrukaren betungande snöskoltningsbesväret deltaga; och denna uppmuntran bar manat tili efterföljd, så att nu arbetarne i socken efter socken inom ön, på grund af prejudikatet söka, att sälta sig i ro från allt bestyr med snöskottningen, ehuru de, och af dem synnerligast de trafikerande, hafva mera behof och äfven mera begagna vintervägar, än hemmansegare.
Maj sistlidne ar hallna allmänna sammanträden med husoch tomtegare i Döderhultsvik, hvaraf Utskottet inhemtat, att köpingens innevånare, som enhälligt uttryckt sin önskan, att köpingen mätte erhålla stapelstadsrätt, beslutat, att, i händelse sådan förmån beviljades, till embetsoch tjenstemäns aflöning använda åtskilliga inkomster inom samhället samt dessutom fastställt grunder, hvarefter behöfligt sammanskott för berörde ändamål skulle af inncvånarnc utgöras. Hvad sålunda blifvit föreslaget och anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och enär Utskottet delar den öfvertygelse, som vid föregående Riksdagar blifvit af dåvarande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott, i likartade fråg°or, uttalad, eller att alla de åtgärder, som leda till befrämjande af handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, vidtagas, anser Utskottet förevarande fråga vara Allm. Dcsv.- och Ekon.~l’tsk. lielänk. N:n ,'i5, !) vara förtjent af särdeles uppmärksamhet.
1856 års skörd för hela riket, den sämsta under qvinqvenniet, linge värdet 126, eller 32 lägre, och medeltalet 5‘25 motsvarar nära nog den vanliga termen »under medelmåttan». Aret 1860 kommer närmast 1858, derefter åren 1857 och 1859, det sistnämnda blott 8 points högre än 1856. För alla 5 åren tillsammans uttrycker medeltalet 5'9 skördarnes sammanlagda belopp, alltså knappt motsvarande termen »fullt medelmåttig». Det synes nu icke sakna vigt att så vidt sig göra låter undersöka, hvilka behof denna i medeltal för qvinqvenniet sålunda bedömda skörd haft att uppfylla. Tab. Litt. H. Summa. Medeltal. Nedanstående tabell Litt. I. redogör för förhållandet mellan spanmålsimport och -export för hela riket och har för fullständighets skuld jemväl bordt omfatta åren 1855 och 1861. Dessa 2:ne år oberäknade, visar den för de mellanliggande 5 följande totalsumma och medeltal af spanmålsexportens öfverskott, nemligen under alla fem åren 31,568,097 kubikfot eller 5,010,809 tunnor inalles, och alltså i årligt medeltal 6,313,620 kubikfot eller 1,002,162 tunnor, häruti dock ej inberäknad blandsäden, som endast för femårsperiodens sista år finnes uppgifven. Med förbigående af hvad tabellen i öfrigt tillräckligt upplyser rörande rågimportens betydliga öfTab. Litt. k. vervigt öfver exporten, utbeder jag mig få i den å följande sida stående tabell Litt. K. fästa uppmärksamhet på förbrukningen af spanmål och potatis till bränvinsbränning under ifrågavarande femårsperiod, uppgående i medeltal för år till 312,142 tunnor eller 1,966,495 kubikfot spanmål och 1,221,320 tunnor eller 7,694,316 kubikfot potatis.
Jag vill ej vara vidlyftig i den första frågan om Railvägar, hvilka Herr af Uhr föredrar för Canaler, efter det ej lärer kunna vara hans mening, att igenfylla Canalen, för att deruppå inrätta en Railväg. Men hvad angår jemförelsen emellan Caledonian-och Götha Canal, så är det ej möjligt att ibland. Englands hundradetals Canaler uppleta någon, som är mindre passande till jemförelse med Götha Canal, än Caledonian-Cunalen, Den 24 April f. m. oell på sådant sätt stall man alltid finna exempel för sin mening: motsatta bevis på ömse sidor, hvilka man kan tyda till sin fördel. Caledonian-Canalen anlades i norra delen af Skottland ej för att underlätta en redan beslående industri, men för att sysselsätta en behöfvande folkmängd, som var utan all arbetsförtjenst. Den anlades der i en trång dal, emellan de mest stupande berg på ömse sidor, hvilka ej lemna någon utveckling åt landtbruk; ty der är en af de mest besynnerliga belägenheter, då man ser Canalen liksom i en ränna framgå emellan skyhöga, snöbetäckta berg på sidonie, med Canalens högsta del fot öfver hafsytan. Men der bodde ett fattigt folk, som borde sysselsättas, och derföre ville Engelska Regeringen på detta ställe använda penningar. Det andra skälet var, att man behöfde för krigsoperationer en genomfart för fregatter. Derföre gjordes den till de ofantliga dimensioner af 4° fots bredd och 20 fots djup. Sist är det den omständighet, att de få och obetydliga jordbitarne kring denna Canal äro mest af en ofrugtbar art, och bestå endast af grus. Efter allt detta kommer, att denna Canal ännu ej är färdig. Således är det för tidigt, att tala om dess inkomst, för att göra någon jemförelse emellan den och andra Canaler. Men om man ville hafva en jemförelse, så hade man lätt kunnat finna en bland dem, som Herr af Uhr sjelf besökt, ty England har Den 24 A p r i 1 f. m. en Transito-canal för dem, sorn frukta gå Nordan om.
Ehuru del ej kan förenas nied min idäs om fosterlandskänsla, att »nan för egen beqvämlighet säker undandraga stg dcn heliga pligt, all i farans stund personligen skynda lill fäderneslandets förswar, lärer dock killätelsen all lega wara det enda som kan förenas med pluralitekens önsknin» gar, hwilken öfwei lygelst stadfästat mill beslut, alt för unn del sä wida anlaga Utskottets afgifnc betänkande, ari lega blir lillant; men derjemte anhäller jag ödmjukeligen, att, det mä rillätas mig till protorollct anföra min önskan, det en serskildt corps sorincras as dem, seni utan lega ulga, och att denna corps cj ma underkastas andra strafflagar i mililairitkt afseende än arrest, catzativu och dödsstraff, och i andra afseende-! alltid castation föregå dödsstraff sem wmchedra, i hwilkct fall vet skal! tlnwa mlg en »verkelig tillfridsställclse om mine söner, ehuru med gcwäret pa axeln, häldre med siu person än pengar bewisa silk nit för landets försvar. Skalle denna min önskan, sä wal af Kongl. Majit nädigft gillas, som as Nationens Rcprcseutamer anses rnllg med wara barns »värdighet och rätt; sa har jäg del bach» hopp arr derigenom ss ben naiionolanda ater uplifwas, kom i sä mänga secler bibehållit ivar chlsstandighek, af wara fi. ender altid afundad och hstad, men i synnerhet i Europas närwarande poliiijka ( sos swar alt bewara. A:l dcunua ruin ödmjuka anhållan blir med de Den 15 Maj?- de öfrige Stånden communiccraö är min önskan i afseende pä de fonder, som nödmändigt erfordras lill organisation af en sadan corps i fal! nim ödmjuka proposition antages. Grefwe kasse, Larl
mert deremot yrkat, att något Statsanslag, på sätt Utskotten till-styrkt, icke måtte beviljas, enär detsamma vore olämpligt och allenast tjenande alt fördröja roteregleringen; 4:o afHerr Stuart, sorn anmärkt, dels att vrd en ny roteje/rkning i Jemtland, till likhet med hvad i andra provincer eger rum, bör fästas afl seende ej mindre å pi hemmanens förmåga att dem utgöra, än ock å roteringskostnadernes olika be-* lopp; dels att, i händelse något Statsanslag, i och för ifrågavarande ändamål, skulle egarurrt — hvilket Talaren likväl beslridde —■ vore nödvändigt, att Utskotten bestämde, om detta anslag skulle utgå från RiksgäldsConloret eller uppföras på 3:dje Ilufvud-1 iteln. Med de 3:ne sistnämnde Talarne har Herr Dalman, FVilhelm Fredric, sig förenat, hvaremot Friherre Cederström instämt med Herr vart Törne, och har Herr Gunther yttrat, att det af Utskotten tillstyrkte anslag af 4,000 Rdr årligen borde beviljas, icke blott för 3 år, utan ända till dess roterings-jerokningen hunnit fullbordas, hvilket ej kunde puhakna* inom en sådan tid. 1)) Inom Vållofligc Borgare Ståndet: iso afHerr Rubin, hvilken ansett, alt nyssnämnde årliga anslag borrie utgå, älven om någon nedsättning i Regementets styrka icke varder af Kongl. Maj:t medgifven ; 2'o afHerr Ekstrand, som deremot instämt i Herr Prosten Åstrands, vid Retänkandet fogade, reservation, innehållande, att då, efter de undersökningar, som föregått dea föreslagna jemkningen, Jemtländska roteringen borde innan 1 So5 års slut kunna verkställas, vore merberörde-anslag obehöflig!; a 3:» af Herr Ile&ile, som likaledes ansett, att något Statsanslag icke hörde ega rum.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juni 1866. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Juni 1866. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande åtskilliga frågor i anledning af den under innevarande riksdag verkställda statsreglering. (Stats-Utskottets Memorial Nio 137.) S. A. K. Såsom bidrag till bestridande af de utaf Rikets Ständer beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter, har, på sätt den af Rikets Stän - 28 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JU 93. der utfärdade Riks-stat innehåller, för år 1867 anslagits ett belopp af 2,209,740 R:dr, som Riksgälds-kontoret egde att utbekomma från Stats-kontoret i den mån dess tillgångar det medgåfve; och hafva Rikets Ständer i sammanhang härmed, och med afseende å angelägenheten deraf att, synnerligen under instundande statsregleringsperiod, Riksgälds-kontoret så tidigt som ske kan må komma i åtnjutande af de för dess utgifter afsedda tillgångar, funnit sig föranlåtne att i underdånighet anhålla: att E. K. Maj:t täcktes taga i nådigt öfvervägande om och hvilka åtgärder må kunna vidtagas för att sätta Stats-kontoret i tillfälle att så tidigt som möjligt tillhandahålla Riksgälds-kontoret den åt detsamma anvisade del af statsmedlen.
Visaren på pendylen pekade på elfva och lampan brann dunkelt på bordet framför soffan i ett litet kabinett, och belyste en scen så vacker att den – för att nyttja ett uttryck så utslitet som en skursudd – varit värd den största målares pensel. I soffan satt den vackra grefvinnan, med den bara runda armen omkring Edvards hals, som på knä framför henne lutade sitt hufvud emot hennes bröst; det glimmar tårar i de långa ögonhåren, som skugga hennes kind, och tårar glänsa i Edvards mörka ögon, som höjas upp emot hennes nedböjda ansigte, hvars vackra, regelbundna, men något stela drag, lampans sken blott matt belyser. Då man såg dessa båda hufvuden bredvid hvarandra, hvilka – ehuru Ida var blond och Edvard hade svarta ögon och hår – egde mycken likhet, skulle man likväl haft svårt att tro dem tillhöra mor och son, ty hennes ansigte, fastän blekt, var allt för ungdomligt att gifva begrepp om hennes trettiotre år, oaktadt en djup och öfverväldigande smärta nu tryckt sin mörka stämpel deröfver; hos Edvard deremot syntes en undertryckt glädje, blott glest beslöjad af en flygtig ögonblicklig sorg, uppenbara sig i den halft leende munnen och elden i ögat, som lyser genom tårarne.
Å ena sidan: enkedrottningens, hertigarnes, prinsessornas och Riksens Råds skriftliga försäkran, hvartill kommer, enligt hvad jag inhemtat af mina möderne-syskonebarn, grefvarne Floor i Holstein, danska regeringens högtidliga erkännande af denne Sofia Magdalenas sons arfsrätt till Danmarks och Norriges krona 41; å den andra: Riksens Ständers fadderskap, faddergåfva och namnet, som de sjelfve gifvit. Detta allt sammanlagdt skulle förgylla hvilken härkomst som helst. Det kunde till och med, om så behöfdes, betraktas som en ny valakt, ett formligt upptagande till barn af på en gång regentslägt, folk och utrikes makter. Lägger man nu härtill ett obetvifladt möderne af förfäder, som burit kunglig krona sedan medlet af 1400-talet, så finnes ingen fursteson i Europa, hvad anorna beträffar, bättre lottad, än denne. – «Det der är ju i alla fall en småsak. – «Enligt dina åsigter, bror Curt; men icke ännu i mängdens ögon. Med en orolig och ränkfull sidoarfvinge, behöfves hafva ögonen öppna. Friheten är den, som vinner på dessa slitningar inom konungahuset; ty vill den ene nådige herren ej taga skeden i vackra handen, så hotar man att gå öfver på den andres sida.« – «Då får man godt om frihet framdeles! Hertigen af Södermanland lefver endast i kabaler. Först narrade han sin mor att förlöpa sig, och sedan lemnade han henne vackert i sticket. Nu har han slagit sig på ordensvurmeri. Det är en bland hans hufvudlidelser, men det är också ett medel för hans ränker. Det är på den vägen, han värfvar anhängare. Om ej det blå bandet kommit emellan, skulle han redan helt och hållet dragit Horn till sig från konungen; ty Horn är en ifrig frimurare och högt i graderna. Detta föranledde häromdagen en putslustig händelse. Horns son, Claës Fredrik, och gubben Reuterholms ena son, Gustaf Adolf, äro förtrogne hundfaddrar. Generalen hade en dag glömt en lönnlåda öppen och gått ut.