Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erforderlig trygghet mot missbruk åtminstone ännu icke torde kunna beredas, med mindre än att tullbevakning, såsom hittills, transitogodset medföljde, syntes enda lämpliga vilkoret för transitoafgiftens eftergifvande i dylika fall böra blifva, att godsegare, som äskade transitoförsändning, ålades godtgöra tullverket den för bevakningen utgående kostnad. Derigenom vunnes ock den för tulladministrationen icke oväsendtliga fördelen, att transitoförsändningar icke onödigtvis och för obetydliga varupartier vidtoges, då godsegarens egen fördel blefve med omtänksam anordning af dessa försändningar förknippad. Han föredroge antagligen att magasinera en obetydlig varukoJly, intill dess större försändning kunde på en gång ega rum, heldre än att, såsom det nu ålåge tullverket, bekosta särskild bevakning för hvarje ringa transitoförsändning. Hvad slutligen angår den ifrågasatta nedsättningen i transitoafgiften och denna afgifts lämpliga belopp för det fall att transitogods till magasinering angifves, måste det med afseende å ofvan anmärkta förhållanden, enligt General-tullstyrelsens tanke, blifva ytterst svårt att finna någon för alla händelser tillfredsställande medelsiffra i detta hänseende. Yid den jemförelsevis ringa omfattning transitomagasinering hittills vunnit, hade den nu stadgade afgiften inbragt så obetydligt belopp, att hela afgiften väl kunde utan synnerlig uppoffring eftergifvas och en nedsättning, på sätt motionären föreslagit, till endast en sjettedel skulle, om ock transitorörelsen, i naturlig följd af skatteminskningen, komme att betydligt tilltaga, dock inbringa alltför obetydlig inkomst, för att man med debitering och uppbörd deraf borde belasta de med långt vigtigare arbeten strängt sysselsatta tullkamrarne.
4.0 Under den ställning ssauco - Werket Nu äger, är det mera troligt, at Langens Lreäit stärkes, än at den försvagas genom en ssealssation, ehuru densamma icke skulle jske med Plätar fullt gen fullo; ty den som betalar nägot, bör alltid äga mera Lreäit, än den, som betalar intet, och den som friwilligt ingär någon förbindelse, bör ej lofwa mer, an Han med trygghet ser sig kunna halla, hwaruppä Lreäiten ifrän samma tid hufwudsakeligen beror. 5:0 Man kan icke grunda något stötigt hopp, vm en lyckeligare tid, och nägra bättre Rikets om» siändigheter för en Realisations företagande, framdeles , än uppå en Rikshushällningens förbättring och förkofran^; men utom en Kealilation, wäntar man förgäfwes någon stadga i myntet och följaktligen någon handels re§!erin§, eller jämnlikhet i näringarna» drift och gäng, och annu mindre, nägon allmänna hushållningens förbättring. Under allt annat hopp, än det som är byggdt pä denna grund, ökes näringarnas wantrefnad, och under försök at hjelpa kllnanceWerket i en annan wög, an genom Uealisation, förswinner Rikets fönnäga at kunna en sadan ästadkomma. Nu pästäende Riksdag torde derföre wara en lyckligare tid, och Rikets omständigheter bättre nu, än wid en tilkommande Riksdag. MSSSSSSS SS s s s s s s O Det medgiswes gerna, at en Kealilation är ek wägsamt företagande, men desi äfwentyr kan genom medel förekommas och afböjas, allenast ingen alteration tilfogas N iringarna, och all möjelig styndsamhet och besparing derwid nyttjas. Deremot synes det wara et wida större wägspel at läm Rikets wälfard ytterligare ankomma pä utgången af et sä oredigt Mynt - och kllnance-werk, som det närwarande är. 6:0 Det kivalvations - kunäament, som grunda» pä
I afseende på Skeppareoch lästetalsafgifterne, bar inom Ilederv. Bonde-Ståndet Olof Jansson från Stockholms län, med hvilken J. A. Zetterberg och Matts Pehrsson från samma län sig förenat, föreslagit, att maximi-beloppel af lästetal borde minst vara Tio lästers drägtighet, som kan Bevillnings-Utskoitets Betänkande, N:o 11. motsvara landtmannens behof, utan någon befraktning, samt att det på Taxerings-Comileen borde få bero att beskatta den, som badej en båt emellan 5 och 10 lästers drägt, i fall samma person begagnade båtfart såsom näringsfång; men att hemmansegare, sorn begagna och ega sådan båt för husbehof, att till försäljningsorten bortföra sina egna producter, borde vara befriade ifrån berörde afgifter; uti hvilket ämne Nils Strindlund från Wester-Norrlands län yttrat, att skeppare-afgiften endast borde komma i fråga, då någon som verklig skeppare är mantalsskrifven, samt Matts Persson från Stockholms län tillagt, att han funne det vara i hög grad orättvist, att skeppareafgiften utginge för båtar under 10 läster, då dessa bålar blott nyttjas alt föra landlmannens egna producter till försäljningsorten, äfvensom att ingen annan än den, sorn vid mantalsskrifningen uppgifver sig såsom skeppare, borde som sådan taxeras. Då bålar om minst fem svåra lästers drägt sedan längre lid tillbaka varit till bevillning efter lästetalet ansedde, och idkandet af sjöfart med sådane båtar, enligt hittills vunnen erfarenhet, är så förmonligt, alt skeppare-afgift för dem jemväl synes böra erläggas, samt conlrollen, huruvida butarne endast för egen räkning begagnades, skulle blifva nära omöjlig; så, enär det dessutom kan med säkerhet anlagas, alt alla, som vid mantalsoch skattskrifning blifva antecknade såsom skeppare,' bedrifva delta yrke såsom näringsfång, linner Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å ifrågavarande motion.
Efter det att R. o. Ad. genom votering fattat det beslut, hvarigenom kyrkoherde ovillkorligen är ordför. inom sockennämnden i vissa frågor, finner jag det vara mer än besynnerligt, att numera, sedan man uteslutit honom ifrån ordförnndeskapet i alla öfriga mål, vilja tvinga honom att just i dessa mål vara ordför. emot sin vilja. Jag skulle förmoda, att då man en gång förmenat honom denna rättighet som skyldighet, så må man väl ej vilja på samma gång pålägga honom samma rättighet som skyldighet. Jag afstyrker Hr Ribbings tillägg. Hr Ribbing, Arvid: Ingalunda döljer sig för mina blickar (såvida jag kan se rätt) den högfärdsanda, som ligger under de förmodanden man framställt. Det vore i sanning att förutsätta en bra egoistisk och högmodig kyrkoherde, som, om han finge församlingens förtroende och kunde motsvara detsamma, just för det han såg församlingen vara i förlägenhet hvar den skulle kunna få en annan ordför., skulle svara sin församling, som önskade att han fortfore med ordförandeskapet, — nej! jag gör det icke, emedan författningen lemnar mig rättighet att kunna afsäga mig denna befattning. Jag kan ej finna, att sådana förmodanden kunna sägas vara grundade på en sann christlig ödmjukhet, icke heller skall någon kunna öfvertyga mig att jag ångrar det beslut jag för min del fattat i ämnet, eller att jag beträder någon slags kräftgång i min öfvertygelse. Hr Gripenstedt: Som jag föreställer mig hvad här står stadgadt, att den som tjent 2 år i sockennämnd skall hafva rätt att frånsäga sig sin befattning, så menas härmed endast de 2 sistförflutna åren, och att således stadgandet ej må så förstås, att den som tjent 2 år för alltid äger rätt att De 11 10 Mais e. m. afsäga sig förtroendet att vara sockennämnds ledamot, i händelse det erbjudes. Början af morn. torde således komma alt lyda så här: ”rättighet att den som efter de i sistförflutna årens tjenstgöring i nämnden,” etc. Gr. Taube: Jag förenar mig helt och hållet i det nu föreslagna tillägget.
Ännu värre är att öboerna på samma sätt tidtals icke utan lifsfara kunna besöka socknens på fastlandet belägna kyrka, och man kan icke återhålla en obehaglig rysning vid tanken att mången på sitt yttersta Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 791 härigenom kanske blifvit gäckad i förhoppningen, att före sitt sint få höra några tröstefull ord af sin själasörjare. Hvad som ännu mer än det ofvan anförda och i synnerhet talar lör att Staten uti förevarande fall icke bör undandraga sig ali medverka till det begärda ändamålets vinnande, år att, genom anläggandet al ifrågavarande brobyggnad, som, med anlöpande af ön, skulle sträcka sig öfver sjön Åsnens sydligaste del, Rörvikssundet kallad, en ofantlig nytta tillskyndades såväl östra delen af Kronobergs län, som äfven provinsen Blekinge, enär denna brobyggnad förkortade våglängden frun dessa trakter en hel mil till närmaste stationen, Wieslanda, på Statens södra stambana, och således skulle vara af oberäknelig nytta med afseende å de billiga varutransporter, som mellan Hessa platser ega rum. På föranstaltande af öboerna har af Chefen för södra vägoch vattenbyggnadsdistriktet, Majoren A. Remmer, kostnadsförslag öfver ifrågavarande brobyggnad blifvit upprättadt, utvisande att denna byggnad beräknats uppgå till 36,000 riksdaler riksmynt.
"Ja ja", utbrast nu en gumma, som såg litet förnämlig ut med sin veckade duk på hufvudet, "nog kan det väl vara bra, men nog vet jag mot skälfvasot ett medel som är bättre, ty det skref sjelfvaste drottning Margretha, konung Göstas husfru, och lärde det åt sin syster, fru Martha. Och det har jag hört af min mor, som tjente sampiga på Åbohus, med en som hade hört det af en tjenstepiga på Hörningsholm. Och det är godt mot alla åkommor, och det är att skafva hjerpfjädrar af pennorna och torka och gnida fint, och dricka det med varmt öl, äfvensom att bränna fjädrarne och sedan lukta på dem." "Ja ja, mor, det der kan vara godt för förnämt folk, men hvem vet ändå om det passar för de ringa. Nej, nog går jag till nunnan i morgon efter den dryck, hon lofvade mig; hon har hjelpt mig förr, och kan väl göra så nu med. Ser J mor", sade gumman och såg klok ut, "här bär jag på mig en jernbit under tröjan, och så kan icke något trolltyg bita på mig." Snart skingrades alla de hjelpsökande, och nu sade den gamla nunnan: "Siri, du enda dotter af min halfsyster som alltid varit mig huld, och som sjelf nu vårdar den gamla, jag ville lemna dig ett minne af mig. Nyss har man sagt mig, att mig skall i arf hafva tillfallit ett litet stycke jord, ett par mil härifrån uppåt kusten. Min tid går ut, jag kan deraf intet begagna. S:ta Brigitta är plundrad på alla sina egodelar, en gåfva till detta hennes heliga hus, skulle blott bli ett nytt rof, om det ens finge gifvas. Jag har önskat gifva dig ett minne af mig, och tillkallade för ett par dagar sedan tvenne ärliga bondemän, åt hvilka jag förklarade min yttersta vilja vara, att du må ärfva detta lilla gods, om det är sanning att min gamle frände dött och att det öfvergår på mig. Jag har uppsatt min vilja skriftligen, och bönderna hafva derunder satt sitt bomärke.
Dermed vill jag dock icke påstå, att en kunglig teaterdirektion skall lägga ar-marne i kors och låta ödet regera eller regera sjelf alldeles ogrundad t, utan skick och skäl, utan insigt i konstens fordringar eller kanske utan aning om den egentliga uppgiften för en af det offentliga understödd teater.Något stort kunna vi här troligtvis aldrig få, men vi borde väl åtminstone kunna taga vara på det lilla som finnes och som i sig onekligen innebär förmågan af ytterligare utveckling, åtminstone till en viss grad. Om ingenting gÖ-res för att vid makt hålla det goda som möjligen gifves o^h lika litet for att kunna ersätta detta, när det en gång är utnött, skall hvarje foretag förr eller senare duka under. Det sätt, hvarpå spellistan skötts, hvarpå inöfningarna drif-vits, hvarpå de goda krafterna uppmuntrats, har, i synnerhet vid Stora teatern-, redan for flera år sedan varit af den bedröfliga beskaffenhet, att litet hvar kunnat inse hvart det slutligen skulle leda, litet hvar — utom sjelfva teaterstyrelsen, hvilken ingenting insett, ingenting annat åtminstone än att teatern, såsom en kunglig anstalt, bör vinnlägga sig om att orsaka kungen så liten utgift sopi möjligt. Det tyckes hafva varit hufvuddriften i styrelsens handlingar. Men hvart har den driften ledt? Under det teaterstyrelsens finansiela snille, hvilket under några år så väldigt prisades, visade sin egentliga styrka i att knappa in på utgifter, hvilka vid väl skötta teatrar anses såsom oundvikliga, minskades de goda krafterna och inga försök gjordes att ersätta hvad som gick bort eller hvad som rakt af drefs bort. Detta livad personalen vidkommer. Med förråden gick det på samma sätt. Kongl. teatern har under många år — det är väl åtminstone tio — icke haft någon dekorationsmålare på stat. Hr Jansson står visserligen i statskalendern, mellan hr Fredrikson och hr Norman, och det är ju rätt vackert, men han har likväl icke fast lön, utan arbetar endast på styck som en vanlig handtverkare. Någon hostymordonnatör har samma skådebana icke haft sedan hr Ahlgrensson lemnade tjensten, och det är lika länge sedan som teatern upphörde att hafva dekorationsmålare på stat. En stor teater utan kostymordon-natör!
Utsh, Utlåtande JV.o i. 3 res till landets hufvudnäring, oell att Följaktligen, denna näring är förtjent af all uppmuntran, såsom det verksammaste medel att lyfta dessa provincer från den låga ståndpunkt, i afseende ä odling oell välmåga, livarpå de nu befinna sig; likväl och sorn, beträffande Fältprosten Hedvalls hemställan om understöd af Staten, det förekommer, att, om man 'afven kunde med säkerhet antaga, att ett sådant bidrag blefve väl och med åsyftad fördel användt, Statens medel dock äro för andre, oundgänglige behof anvisade, så att tillgång till det äskade bidraget för närvarande saknas; samt Professoren Grenanders förslag, hvilket synes afse en uppmaning till de Norra provincernes invånare, att förnämligast egna sig åt en viss näring, icke skulle, I TJtskottens tanka, verka lill ändamålet, hvars ernående Utskotten anse vara hufvudsakligen och ytterst beroende på invånarnes egen omtanka; alltså kunna Utskotten icke tillstyrka bifall å hvad ifrågavarande motioner innehålla. Hvilket dock lill Rikets Högloft, Ständers egen pröfning vördsamt öfverienxnas. Stockholm den ig Junii i83/j. På Högloft. Stat> Utskottets vägnar: På II öglo fl. Pidderskapet o c h APå Högvördige Preste-St andelin s Ledamöters vägnar, dets Ledamöters vägnar, C, O. Palmstjerna, P. Ruus, På Vä Ilo fl. Borgare-Ståndets LePå Hedervärda Bonde-Ståndets damöters vägnar, Ledamöters vägnar, C, F, Ekerman. N, Strindlund, På Högloft. Besv. och Oeson Utskottets vägnar: På Höglo Fl, Ridderskap et och På Högvördige Prkste-StanAdelns Ledamöters vägnar, dets Ledamöters vägnar, Arv. Arveson Posse, C. F. Björkman, 4 Statssamt Allm, Besv. och Oecon, Utsk, Utlåtande Nio i. På .Wallofl. Borgare-Ståndets
Vagnar, lastade med svafveltackor, hvilka glänste likt guld — Siciliens guld, som de också voro — rullade tungt framåt, dragna ibland af tre, ibland af fyra hästar i bredd, prydda med brokiga band och klingande bjellror, och på krokiga, otillgängliga stigar framskymtade åsnor, böjda under bördan af jettestora risknippor eller mjuka, kilformiga videkorgar, öfverfulla med olika sorters grönsaker, pådrifna af hexlika gummor eller halfnakna barnungar. Men himlen mulnade allt mer och mer, hafvet bröt sig i oroliga vågor, och när vi kommo till Catania, ösregnade det. »Allting beror på belysningen», brukade en gammal artist i min hemort säga, hvars taflor aldrig råkade att få den riktiga; och han hade rätt. I denna grå, dimhöljda, fuktiga dager föreföll staden sotig, svart, ovänlig. Kuskarne tycktes värre än någonsin, tiggarne efterhägsnare, hotellet dåligt och oförskämdt dyrt. Med ett ord, vi fingo alldeles klart för oss, att Catania var den obehagligaste plats i verlden, ett omdöme, som vi visserligen dagen derpå, när solen ånyo strålade i all sin glans, började att anse som något förhastadt, men som dock med det första intryckets hela envishet ville hänga fast. Efter någon öfverläggning beslöto vi att egna Siciliens andra stad blott ännu en förmiddag och att redan samma eftermiddag fortsätta resan till Taormina. Sedan vi betalat vår räkning, som verkligen var oförskämd, och skickat ned våra saker till jernvägsstationen, gingo vi ut för att på ärligt småstadsmanér »bese staden». Vill man vara rättvis, så är Catania en vacker, väl byggd stad, med Etna till fonddekoration, ett oproportionerligt stort antal kyrkor, en hel mängd moderna hus, breda gator, sprängda djupt ned i bergen, för att undvika höjningar och ojemnheter, en glad och vänlig befolkning (kuskar och tiggare inberäknade så här i solskenet) och en den största samling — elefanter, som kanske fins i verlden.
Statskontoret af Riksgälds-kontoret godtgöras; 3:o att, beträffande serskildt utbetalningarne af de Riks-ståndens och utskottens sekreterare samt kanslioch vaktbetjening tillerkända arfvoden och traktamenten, dessa utbetalningar må verkställas i enlighet med specifika uppgifter å bemälde betjening, undertecknade, för Riks-stånden, af hvarje stånds Talman, och, för utskotten, af hvarje utskotts ordförande; och 4:o att då tillfälliga utgifter, som till riksdagskostnaderna måste hänföras^ inom Riks-stånden eller utskotten förekomma, räkningarne derå Slats-Vtskottets Memorial, N;o 8. 3 bora, före desammas liqviderande af Riksgälds-kontoret,’ vara a t Resterade af vederbörande Talman eller utskotts ordförande. För den händelse, att Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet nu föreslagit, får Utskottet tillika hemställa: att Rikets Ständers beslut, angående riksdags-utgifternas besörjande och godtgörande af Riksgälds-kontoret, måtte varda hos Kongl. Maj:t i underdånighet. anmäldt, äfvensom att Utskottet måtte, , för samma besluts verkställande, fa sig uppdraget meddela Fullmäktige underrättelse, ej mindre örn hvad Rikets Ständer uti ifrågavarande hänseende nu komma att besluta oeh förordna, än oek om de serskilda beslut och föreskrifter, som Rikets Ständer, i riksdagskostnaderna rörande frågor, framdeles kunna finna för godt att meddela. Stockholm den 14 December 1847. Ank. till Exp Utsk. den 2 1 Dec. 1847, kl. 1 e. m. Memorial, angående förskott å ajlöningenför den hos Riks-Stän den och Utskotten anställde betjening. Rglds. Afd.
Herr Fi iherren skall fogat sådan anstalt till lånens omsättning eller betalning, hvarigenom lagsokningarne skalle kotorna att förfalla, och l)iscont,en således af dröjsmålet med handlingarnes öfverlemnande till Landsliöfdinge-Xmhetet icke blifva lidande, ej förekommer väl grundadt, då liqvid med Discont-verket om Herr Friherrens och Landshöfdingens skulder sedermera ändock icke skedt, förr än den xo Februari i 1820, och hvarvid Discontens fordran hos HeiT Friherren, i stället för det vid lagsökningaimes början, uppgifna beloppet af sammanräknade 685o R:d, utgjort i capital och räntor till deix 3x Januarii sistnämnde år, tillhopa 8291 R:d. 47 sk. 4 r:st. Banco; alltså pr öfva d.e Kongl. HofR ätten rättvist förklara Herr Landshöfdingen Friherre Koskull hafva efter 9 Gap, 5 §. Utsöknings-Balken, jemförd med hvad i Rättegångs-Éalken, om Domare säges, gjort sig till ansvar skyldig; och i följd deraf, samt med afseende å ena sidan på vigten af det upphögda Ämbetet, hvaruti Herr Friherren sig förbrutit, hvilket i samma ■ mån kräfver en högre varning, änden, som å lika brott, i ett lägre ämbete kunde egarum, såsom ock på värdet af den vinning Herr Friherren genom förbrytelsen sökt sig bereda; men å den. Revisorers Berättelse. >092 andra , enär Herr Friherrens förfarande likväl icke till alia delar uppgingo till den svårare beskaffenhet, hvarom i Cap. n §. 2 mom.
Concurs-Lagen s °Dock ege han ej att utom den Stads område eller det Härad , der han sitt hemvist, halver, sig begifva, innan Domaren , efter borgenärernes medgifvande , dertill lemnar tillstånd, eller första Domen utfärdad blifvit, vid äfventyr, som i 3 §. sägs,” och ®:o, hvad edsformulairet angick , beslöt, att detsamma borde undfå denna lydelse : ’’Jag N. N. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, innan ansökningen om N. N. egendoms afträdande mig kunnig blef, på god (ro varit innehafvare af den fordran jag nu uppgifvit, och att den , mig veterligen , icke af svek eller bedrägeri tillkommit , utan rigtig är, efter ty soia den af mig uppgifven blifvit , ej eller att mera än laglig ränta derå blifvit beräknad , så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o i5i, angående väckt fråga om utvidgad Smidesrättighet, samt om upphäfvande af det nu varande Smidesförbud på vissa ställen inom Bergslag, blefvo berörde Utlåtande och Betänkandet N:o 79 i samma ämne af Borgare-Ståndet afslagne. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsech Baoco-Utskottens Utlåtande, Nto i Prat. Utdrag den i October igsg. 5 anledning af väckt fråga om ökade årliga arfvoden , så val för Herrar Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret , som ock för Directeurerne vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, samt för Banco-Ombuden och öfrige Tjenstemän vid dessa Lane-?
Deremot har Utskottet funnit Ridderskapets och Adelns 3:dje anmärkningspunkt, åsyftande, bland annat, sammanförande af bestämmelserne om tiden på. året for Riksdags begynnelse, med de i Utskottets Memorial N:o 32 upptagne ändringsförslag, rörande Urtima Riksdagar, icke kunna, på någon grund af nödvändighet eller förbättring, öfverlemnas till de öfriga Ståndens bifall, helst i slik händelse sjelfva det ursprungliga ämnet för Utskottets förslag i Memorialet N:o 3r, hvarvid dock arne Riks-Slånds ölVerläggningar uteslutande sig' fästat, skulle helt och hållet försvinna; varande dessutom Utskottet fullt öfvertygadt att, med en lämplig redactionswppStällning, de, serskilda förslagen ej skola korssa eller uttränga hvarandra. Hvad sist vidkommerPreste-Ståndets 2:dra anmärkningspunkt att Riksdag borde inträffa i medlet af Januarii månad, så, enär två Riks-Slånd gillat och det tredje icke motsagt framställningen om Riksens Ständers periodiska; sammankomst i October månads början, tillstyrker Utskottet vördsamligen Preste-Ståndet frånträda tide t af dess olika mening, men bör för vidrigt fall, föreslå denna voteringsproposition: ”Den som bifaller en så lydande-', redaction i senare delen af Regeringsformens 4f) °eh Riksdagsordningens 2 §§. första punkt:” ” ”Riksens Ständer skola sammankomma pä den första helgfria dagen af October månad," ”rosie Ja.” ”Den det ej viP„ röste Nejd’ ”Vilmer Nej, bila 11es följande redaction:’” ” ”Riksens Ständer skola — sammankomma den ielier om helgdag dd inträffar} den 16 Jantiarii." ”
Hvad åter beträffar frågan om tillsättande af en sådan Folk-skollärare-befattning, som till en början icke blifver med Klockare-tjenst förenad; så tillstyrka Utskotten, att, Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsliottens Betänkande, N:o 5. 17 att, sedan ledigheten af förstnämnde befattning kungjord blifvit, och behörigen documenterade sökande sig anmält att, vid tillsättandet, i åtanka komma, det må åligga Kyrkoherden och Kyrko-Rådet eller Skol-Directionen att å förslag uppföra af desse sökande Tre, som företrädesvis utmärkt sig för Gudsfruktan, sedlighet och Folk-Iärare-kunskaper ; hörandes derefter församlingens röstegande ledamöter, genom val, utse den, hvilken de för tjenslen mest passande finna. §. 6.
H o n hade fått allt, hvad de lofvat henne, o c h således hade hon alltid, tills i dag, trott sig lycklig. Men nu, nu visste hon, att lyckan var något helt annat H v a d kunde Johan mena med f e l? Här gamla tröstegrunderna till, så hon blott. räckte inte de m y c k e t fattade (Forts.) Från Iduns läsekrets. sällan k o m m o nu uttrycken af hans djupa kärlek, och det var dem hennes hjärta nu längtade efter. J o, se här var ett: gråta, gråta — het, att Men hur hon visste ej rätt hvilket hon skulle velat gå långt bort ut i skogen eller bort till den där syrenallén. Eller till en ström, en rik och mäktig, o c h lyss ' på dess sång eller bara få kasta sig ned o c h gråta. A c k, bara få vara ung igen, men riktigt denna gång, ej m e d hopsnördt hjärta! — Så började hon åter läsa. Ibland föllo b r e f från andra personer i hennes händer, men hon kastade otåligt undan d e m. D e t retade o c h plågade henne, att alla andra, utom hon, hade kännt, älskat och beundrat h o n o m. M e n hans bref blefvo småningom mera sorgsna, tyngre. Där talades nu mest om affärer. D å o c h då, när modern kanske klandrat, bröt kärleken fram som en lidelsefull glöd, så m y c - ket starkare, som den tycktes undertryckt » d u har inte rätt att döma henne ohörd, mamma. D u känner henne ej, hon är bortskämd, det kan väl vara, men där finns intet ondt, blott obrukade krafter. Felet är ensamt mitt, hade jag blott vågat i början lägga hennes hjärta in emot mitt, så hade jag nog mäktat fylla dess tomEn förfrågan. Skulle någon eller några af Iduns många läsarinnor, hvilka äro så lyckliga att ha ordet i sin makt, ej känna sig manade att bemöta Aves uppsats i n:r 49 af denna tidning för i fjol?