Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skalden låter här sin sångmö dansa för oss i en drägt, lika förförisk, som Disas egen; med blickar, som glänsa, med löjen som mysa, i samma strålar, af skälmsk list, glad oskuld och lekande vishet. De bästa af de Oxenstjernska brefven och öfriga tillfälles-verserna äro alltså de, i hvilka hon mest närmar sig ditåt, i skick och intryck. Hon sväfvar då emot oss i en smakfull morgondrägt, och sätter sig ned Uti en Divans famn, som kröker Sin bädd, af gyldne dynor rik , att förtroligt meddela, nu något qvickt och ystert joller, nu någon öm bekännelse. I allmänhet äro de Tillfällighets-skrifter, som upptaga hälften (om icke mer) af Oxenstjernas ”Arbeten”, sällan så rentaf utan poesi, att de icke röja sin härkomst från en poet. De svagaste träffas bland dem, som blefvo utgifna efter hans död. Eljest kunna de gälla (om ej för annat) åtminstone för fragmenter af en poetisk hofmans – conversation och dagliga umgänges-språk. Dertill kommer ett tvåfaldigt historiskt värde: somliga upplåta för oss det innersta af Skaldens enskilda mensklighet, och tillika af hans vexelförhållanden till vänner och väninnor, som (till en del) sjelfva äro både älskvärda och af ryktet förevigade personligheter; andra åter ställa derjemte för vår åskådning Gustaf III:s Hof ifrån den sida, hvari det visade sig synnerligen då, när ”ljusets Drott gick från prakten af sin höghet Att en famille få lefva fri Med Gracer och med Sånggudinnor”, såsom det heter i Prologen till den på Gripsholm gifna första representationen af Konungens lustspel ”Gustaf Adolfs Ädelmod”. I de förra se vi således, bredvid fruntimmer upphöjda genom rang och än mer genom snille och skönhet, framträda Gyllenborg, Creutz, Ehrensvärd, Adlerbeth, Leopold, den latinske skalden Älf, med flera.
Man skulle ju kunna påstå, att i skidorna borde för helsans bevarande finnas sängar, så att ynglingarne kunde ligga eller, om man vill, att de skola sitta, så borde man anskaffa beqväma fåtöljer, stoppade med ejderdun eller något dylikt, för att förhindra de svåra åkommor, af hvilka skolgossarna sägas nu vara hemsökta, ehuru jag sannerligen icke vet, att någon allmännare sjuklighet i våra skolor lörefiunas. Icke såsom Hr Hjerta förmodat, har jag sagt, att ynglingarne skola begagna de i skolorna befintliga bord och bänkar för att med dem slå hvarandra, men deremot har jag sagt, att de under sina lekar begagna dem till försvars-vapen. Hr Hjerta må väl veta, hurusom den ena pojken tager ofta sin tiliflygt bakom en bänk till försvar emot den andra, under hvilka strider det ej sällan händer, att bänkarnes fötter få sådana knuffar, att de deraf gå sönder, och följaktligen har jag i min utsago icke trädt sanningen för nära. Finnas blott frisk luft i skolorna, hvilket genom luftvexlings-apparater kan beredas, så är det säkraste medlet vunnit att bibehålla ynglingarnes helsa, och för det ändamålet behöfvas inga andra möbler än de nuvide. Om man dessutom jemför utrymmet i skolorna med gossarnes antal derstädes, torde på de flesta ställen svårigheter möta för anbringande af sådana sittapparater, som bär blifvit föreslagna af de Hrr, hvilka så mycket ömma för gossarnes beqvämlighet och serdeles för en viss del af deras kroppar. Visserligen är denna ömhet mycket berömvärd hos dessa Hrr, men jag, som i detta hänseende icke är så ömsint, jag vill att icke pojkar skola vänja sig vid onödig beqvämlighet, utan önskar att deras sittbänkar må vara så gjorda, att de uthärda den nötning, som gossarnes sätt att behandla dem gör nödvändigt. Jag fortfar således i mitt yrkande om alslag å denna punkt, emedan anslaget i fråga är fullkomligt öfverflödigt, destohellre som man erkänt att kommunerna, men icke Staten skola underhålla skolmöblerna. Hr Cederschiöld:
Jag hade tidigt på morgonen hört traskande små steg i korridoren och så hade dörren till № 19 öppnats, en mjuk karlröst, som jag kände sedan i går, hade sagt: ”kom, du lille”, och jag kunde förstå att man höll dörren öppen medan hon hoppade in. Jag hade bara blifvit förargad. Det var alltjemt detta tonfall, som icke hörde samman med penningspörsmål. Jag hade vändt mig om och somnat. Nu hörde jag åter i minnet denna ton: ”kom du lille!” Och nu var jag icke förargad längre. Han talade om att jag med mitt yttrande häromdagen, att när han inte vill kännas vid mig här icke heller behöfver kännas vid mig i Hörby, hade både väckt upp hans förra känsla af förpligtelse emot mig samt dertill fogat intrycket att jag vis à vis honom känt mig sviken i mina förväntningar, att jag väntat att han oftare skulle gå hit etc. Jag hade ju sagt honom så många gånger att han inte hade några förpligtelser och att jag ingenting väntade af honom. Nu gjorde det ingen nytta hvad jag sade; han hade en gång fått den förnimmelsen. Jag sade att jag till hvad pris som helst ville taga honom ur den villfarelsen att jag kände lust att hänga efter honom och att jag vore förälskad. ”Och om jag nödvändigt skulle bli det, så kunde det ju också hända att jag kunde hitta på någon annan att bli förälskad i än just dig.” Det pratades hit och dit, resultatlöst. På allt hvad jag sade svarade han blott att det var romantik, att jag tog saken tragiskt, o.s.v. Särskildt det att jag tog saken tragiskt körde han med. Jag sade honom att jag var arg för hans dumheter, enkelt och prosaiskt. Men han tuggade alltjemt på sin tragik. Det var icke möjligt att få honom att vara menniska. Sådan och sådan skulle jag vara, alldeles efter hans schablon, och så ville han komma hit ibland, när det roade honom. Att gå ifrån hvarandra var tragiskt. Nej, det var inte tragiskt. Vi kunde ju vara lika goda vänner för det, men jag kunde icke uthärda att träffa honom, efter allt detta. Om ett år eller par Nej, det var just att ta det tragiskt. Inte tragiskt! Det är bara att jag vill och måste visa honom att jag inte vill hänga efter honom, att jag kan lefva honom förutan. Det var bara gammal romantik.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden om 204 Den 18 Maj f.m. bifall till och återremiss af den förevrde §:n, blef propos. å bifall dertill framställd och besvarad med flera ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Gr. af Ugglas: Innan vi ifrån beredningstill tax:s komitéerna öfvergå, önskar jag yttra några ord rörande en fråga, som under nu pågående öfverläggningar, synnerligast af Gr. Mörner, blifvit vidrörd. Han har nemi. anmärkt, att, då förf:gen afser att beskatta all inkomst öfverstigande 400 rdr, äfven om denna inkomst, endast genom sammanläggning af hvad inom särskilda tax:s-distrikt åtnjutes, uppstår, detta mål svårligen torde ernås med de föreskrifter förslaget innehåller. Jemför man § 27, enligt hvilken uppgift endast skall lemnäs öfver lön, pension m. m., som utbetalas åt inom beredningsdistriktet boende personer (7:de punkten c), med § 37, enligt hvilken endast beskattningsbar inkomst (öfver 400 rdr) af beredningen uppskattas, kan man ej neka, att anmärkningen har sin grund. Vill man ofvannämnda mål, måste således andra föreskrifter tilläggas. Såsom sådana vill jag uppgifva: l:o) Att för hvarje utom beredningsdistriktet bosatt person uppgift lemnäs på det belopp i lön, pension m. m. (äfven understigande 400 rdr), sorn åt sådan utbetalas. Att, om af utom berednings-distriktet boende person rörelse bedrifves, denna, till huru ringa belopp den än må gå, uppskattas. 3:o) Att beredningen ålägges att uti särskild längd uppföra ofvannämnda taxering och uppgift, hvilken längd, jemte uppgift om ort der den taxerade m. m. är boende, öfversändes till Kon:gens Bef:de, som skyndsamligen skall sända utdrag derutur till tax:s-komitéen uti nämnde ort.
Frestelsen kan i sanning dertill uppmana mången dålig betalare. Man vet, att icke sällan hos Konungens Befallningshafvande utsökningsmål på grund af ganska obetydliga, ofta obestyrkte, invändningar förklaras tvistige. Enligt 2 Cap. 5 §. UtsökningsBalken bör sökanden inom natt och år vid talans förlust instämma sin vederpart, för hvilken dessutom viss stämningstid före infallande Ting i lag är förbehållen. Tvenne slags fatalier uppkomma derigenom för sökanden, som kunna förloras genom ombuds försummelse, hvarpå exempel icke saknas. Då Banken sättes i beroende af främmande personers biträde, hvilkas pålitlighet och sakkännedom kunna vara mycken fråga underkastade, öppnas således ett spelrum för intriganter, att på ett eller annat sätt försöka sin lycka; och att obehörigt Den 17 Augusti f. m. vinna på Bankens bekostnad, torde af många ej anses för så stor synd. Häraf torde inses, huru frånkännandet af Bankens rätt, att såsom kärande få tvistiga frågor af Svea HofRätt pröfvade och afdömde, kan föranleda dessas tillväxt, och att Banken genom en sådan förändrad anstalt icke allenast skall tillskyndas omgång och ökad kostnad, utan ock, hvad värre är, äfventyra de betydligaste förluster. Man har medgifvit, att Banken alltid såsom svarande borde bibehållas vid dess forum privilegiatum i Stockholm. Men om Banken instämmer ett mål till HäradsRätt, vinner der, och saken drages af vederpart ten till LagmansRätt, eller sedermera till annan HofRätt, än Svea, så kan väl sägas, att Banken blifvit förbytt till svarande vid dessa Domstolar. Enligt ordalydelsen af 11 Gap. 6 §. RättegångsBalken synes det ock bero af svarandens iakttagelse af viss tid till genstämning, huruvida stämningsmålen skola följas åt vid samma Rätt.
December 1S44- N:o 44, i anledning af väckta motioner, angående förändring i dels Ilof-Rätternes arbets-sätt, dels ock Domslolarnes ferier. S. D. Föredrogs åter Borgare-Ståndets genom protocolls-utdrag af d én 7 i denna månad, under N:o 190, Bonde-Ståndet tillhandakomna inbjudning att förena sig uti Borgare-Ståndets, i anledning af väckta motioner om ändring uti hittills gällande bestämmelser i afseende på.Sveriges och Norriges ömsesisidiga handelsförhållanden, fattade beslut, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder utse och förordna en Comité af Svenske och Norrske er färne och practiskt kunnige män, för att undersöka, hvilka förändringar uti nu gällande bestämmelser, i afseende på handelsoch sjöfa risförhållandena emellan Sverige och Norrige, kunna vara, för trafikens ändamålsenliga underlättande, Rikena emellan, af behofvet påkallade, samt derefter uppgöra ett förslag till Författning i ämnet, som torde Rikets Ständer i Nåder meddelas; Borgare-Ståndets inbjudning afslogs och Bonde-Ståndet vidhöll sitt förut fattade beslut. Den 14 December Från Högloft. Ridderskapet och Adei.n. S. D. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som afslagit den del af Lag-Utskottets betänkande, N:o 31, hvilken angår likhet i giflo-rält och arfs-rält, ville, genom deputation vänligen inbjuda Högv. Preste-Ståndet att instämma i detta beslut, hvarigenom den Svenska jordens öfverdrifna delniqg och jordegarens försvagande, såvida sådant af berörde likhet vållades, skulle, jemte de menliga verkningarne deraf, både på allmänna och enskildta förhållanden, förekommas.
Genom delta arbete har en beqväm båtled, af f-dels mils längd, blifvit öppnad att begagnas, j stället för 1 mils backig och svår landväg, vid fraktandet af malm från Tabergs och Nordmarks grufvefält till de på §-deis till 3 mils afstånd från Sandsjön belägne, nämnde bolag tillhörige Mokärns, Ullesoch Uddesholmshyltorne, samt vid utförseln af Räms bruks tillverkningar. Kanalens bela längd utgör 7,850 alnar, dess bottenbredd från 10 till 30 fot och vattenhöjd 3,75 fot; och är slussens längd emellan portarne 72,5 fot, minsta bredd 10 samt vattendjup på trösklarna 3,25 fot. Detta arbete bar blifvit utfördt med 72,757? effektiva dagsverken och kostat, inberäknad en jordersältning af 573 R:dr, i sin helhet 59,321 R:dr Banko. De lastbåtar, sorn å kanalen begagnas, draga, då de lastas till 3 fots djupgående, 100 å 110 skeppund. k) Den mätning af sjön Wenern, som redan år 1844 påbörjades för upprättandet af nya sjökort samt ny beskrifning öfver detta vattendrag, till hvilket mätningsarbete Eders Kongl. Maj:t nådigst beviljat och till disposition af direktionen för segelfartens förbättrande på Wenern ställt anslag att utur handelsoch sjöfarts-fonden utgå med 5,000 R:dr Banko årligen i fem år från och med 1844 till och med 1848, med 4,000 R:dr hvardera af åren 1849 och 1850, samt med 4,784 R:dr 34 sk. 3 rst. Banko under 1851, har varit oafbrutet fortsatt de 3:ne åren, hvarom fråga nu är, och kunnat 1851 till slut bringas.
Beri lini ngsUtskott vid Ur t iwa Riksdagen i Stockholm den 24 fjäli i 816. I1 D. I•' err Ofverste TXrufva uppläste följande: ” För nain del kan jag ingalunda, sorn Ledamot af Högloft, BevillningsUtskottet, förena mig med Utskottet angående Betänkandet om Brännvins-Bevillningen, hvilket är grundadt efter 3 Stånds Beslut inom Utskottet, och hvad Parme-afgiften angår synes mig innefatta en uppenbar orättvisa. Ingen kan neka att med 2:ne Go kans eller tvänne 50 kans Pannor om de rätt begagnas, med dem skall tillverkas meia Brännvin än med en go kans Panna; för de förra eller 60 kans pannorna betalas samfäldt 30 R:dr, för de sednare eller 50 kans pannorna 35 R:dr, då för en 90 kans erlägges 90 R;dr i panne-afgift, ehuru med den sednare, när en sådan panna brukas på en större Egendom, äga - Den % 5 Juli. ägaren ändå är i betydlig mån lidande hvad kannerumrnet beträffar, men hvaröfver ingea anmärkning af rnig göres, utan bara uppå det oproportionerliga i Pavme-afgiften; hvarföre jag i Utskottet föreslagit 2 :ne alternati ver till afhjelpande deraf 1:1110 Att Pannor öfver 60 till och Ined 90 kannor skola nedsättas i sant förhållande ined alla inmurade pannor under 60 kannors ry nid. a:do Att alla inmurade pannor under 60 kan-; ror eller från 40 kannerum, skola erhålla en proportionerad höjning i afgiften, som sätter dem i förhållande med 70, 80 och 90 kans pan. ror.
Den förnyade granskning, man ansett dessa uppgifter nu böra undergå, har, oaktadt bibehållandet af det tunnlandstal odlad jord, som då uppgafs, med tillägg blott af de under åren 1859 och 1860 verkställda nyodlingar jemte rättelse af den då uppgifna arealen af Örebro stadsjord, ledt till det resultat, att isynnerhet liöstsädesproduktionen i medeltal under de fem åren uppgått till vida högre belopp, än som då beräknades. Skälen härtill förefinnas dels deruti, att i den nu uppgjorda tabellen arealen af den åkerjord, som årligen användes för hvete och råg, antages till 42,705 tunnland med ett utsäde af 31,591 tunnor, då i uppgiften till FinansKomitén nämnde sädesslag ansågos upptaga endast 35,271 tunnland med ett utsäde af 26,211 tunnor, dels deruti att korntalet af utsädet blifvit förhöjdt för hvete från 7,09 till 9 tunnor 9 kappar och för råg från 7,26 till 8 tunnor 20 kappar. Man har nemligen beräknat, att af de under tvåskiftesbruk varande 54,152 tunnland, utgörande 28 procent af den odlade jorden, I-del användes till höstsäde eller 18,050 tunnland, och af de under tredingsbruk varande 25,142 tunnland utgörande 13 proc., Fdel eller 6,285 » samt att något mer än j-del af de återstående, under vexelbruk varande 114,114 tunnland eller 18,730 » på samma sätt användas. Enligt inkomna uppgifter rörande sädesskörden, så till qvalitet som qvantitet, har den i förra hänseendet varit god under åren 1857—1859, men deremot skadad af ovanlig nederbörd och till någon del i bergs - Örebro län.
LZ/r/^Aa/ ^/-okoco/Ze^ /l«//<?k r^/ Dom^o/ ^/'6^^6/r l/e/r 2y ^Vo-ne/iröe/' /<?.-/-/. lVurvurunde: du8titice-Luden ^'ö/Er^^ Fae/cma», ^Vo^e/r^ro^-is, Oielve <xr^/ L/ia/ve, 6 re sv e 6/^7. ^/. Levi8l0N8-8e6i etel uren ^//6^a»l/e/^0?r föredrog note ur Lrotoeollet osver dustitius-Lejlurtementets u, enden, ilullet inioi' Iluns Nuj:t Lonun^en i 8tut8-Ludet den 26 i dennu munud, ilvuiub inlleultudes, kitt, 8edun Ugns Ilxeellence lie,-,' >1u8titiu 8tui8->'lini8tern i underduni^Ilet unnlult. Lu-;-VeredninAen8 nustlorut^unAne du-^ ullutnu underduni^u sliiitvelse, ined ötveilemnunde i ti^elvt exein^lul' u! suumiu Le>e>!ninA8-L6>8!u» till 8ti ulli'-Lulli, jemte dertill llorunde motiver oell i llund8>irilt us de re86rv3tinner, 80m LeredNINA6N8 Ledumoter i utseende ^u vissu delur uf l^orslu^et gf^ikvit, dervid Lerednin^en i un<lerduni«!let Lumstullt unllullun utt till lien i 2 <7u^)itlet ^ ut' Lo! slutet ONlNUNINllu sersliilllu
En allmän sympalhi för detta sätt att frän brott undanrycka dem, som dertill redan varit tecknade, bar öfver orten visat sig, och genom fruntimniersföreningars omsorg hafva äfven tillgängar blifvit samlade; men allt detta oaktadt, kan ej enskilda välgörenheten ensam blifva tillräcklig för framgång i en större scala. Ocb del är under hopp ali R. St. behjerta detta förhållande samt vilja bidraga till fortgången af en sak, sä vigtig som denna, hvarföre jag vågat lioja mili röst. Jag yrkar ej om något särskildt anslag, i enlighet med Hr Bolme'ers motion för Räby institut, ty jag tror ej partiella fördelar för vissa orter vinna R. Sits bifall; men jag begär, att ett anslag af 5000 rtdr btco må ställas lill K. M:s nåd. disposition, ali till nästa riksdag användas för sädane ändamål, som här äro i fråga, för alt dermed biträda dylika inrättningar, som redan äro eller kunna dertill organiseras; dock med villkor, att dessa stiftelser visa sig för sådan inrättnings iordningssältande hafva användl en summa af minst 20,000 rtdr btco. Eli tillfälle skulle härigenom beredas både K. M. oell Sländcrue alt bedomina, hvad verkan och nytta sädane inrullningar kunna medföra, och måhända skola frii kieme af den lilla summa, jag föreslår, blifva ett medel lill inskränkning i eu framtid af de stora kostnader fångar och fängelser nu utgöra, saint ett ämne till välsignelse öfver de Ständer, som härtill fiirst bidragit. Jag yrkar älerremiss af denna punkt i betänk, samt anhåller, alt dessa mina yttranden densamma må åtfölja. Hr Ehrenhoff, Guslaf Herman, uppläste följande: StatsUlsk. bar, hvad mig synes, med nog mycken ljumhet behandlat en af samhällets vigligaste frågor, som är värden om det uppväxande släglels moraliska utveckling.
Du har ju tvärt om uppmuntrat honom med den största vänlighet och tillmötesgående? Och hvad har du egentligen emot honom? Hvar kan du finna en man, som bättre skulle passa för dig?» »Vill tant således ha mig till sonhustru», frågade Alie skarpt och såg först nu upp med glimmande ögon och flammande kinder. Hon var sysselsatt med att byta skodon efter promenaden. »Borde inte tant tacka mig i stället! Har jag inte alltid vetat kanske, att tant långt ifrån ansåg mig god nog åt sin son? Och tror tant jag vill tränga mig på och bli din sonhustru mot din vilja? Hon böjde sig åter ned och började knäppa upp den återstående kängan med en sådan häftighet, att knapparna flögo utåt golfvet. »Min gud, Alie, är jag då verkligen en sådan elak gammal käring, att det är för min skull, som du afvisat min son?» »Nej, för min egen skull», utbrast Alie, kastade kängan framåt rummet och kröp ned på golfvet för att leta efter sina skor under sängen. »För att jag inte vill att tant och jag skola bli osams och det skulle vi naturligtvis bli, när tant såg, att jag inte gjorde din son lycklig.» »Men min snälla vän det skulle du visst » »Nu narras tant», ropade Alie och reste sig upp med sina skor i handen. »Kan tant ha samvete att säga mig midt i ansigtet att tant tror, att Rikard skulle bli lycklig med mig?» »Ja, men kära Alie, hvarför skulle han inte » »Liksom tant inte visste det! Liksom tant inte visste, att jag är häftig och nervös och orolig till lynnet, och att han behöfver en lugn och harmonisk hustru och liksom tant inte visste, att han behöfver pengar, när han skall gifta sig, och att hans hustru snart skall hänga tung som en kvarnsten kring hans hals, om han tvingas att lefva i små och trånga förhållanden! Och liksom tant inte visste, att jag är en sådan natur, att i samma ögonblick jag märkte eller bara anade något sådant skulle jag, till hvad pris som hälst, försvinna ur hans lif!»
St. att för deras del besluta, om de anse dessa hemman böra vara befriade från ordinarie rotering, och dervid förklarat att, om R. St. sådant besluta, så skulle denna fråga anses vara förfallen. Om nu Utsk. hade hållit sig till de sistnämnda ordalagen i den K. propos., och således, pä grund deraf att K. M. öppnat för R. St. tillfälle att från ordinarie rotering befria dessa 1000 eller öfver 1100 hemman, sagt att R. St. vilja här utöfva konungslig myndighet och gifva nåd för lifgifvande utaf afgiftcr till ordinarie rotering för hemman, hvilka enligt författningarne äro till sådan rotering skyldige; så hade det varit en annan sak, men Utsk. har alldeles icke gjort så, utan det har tillstyrkt R. St. att icke för deras del bifalla denna hemställan. Det ligger visserligen en högst besynnerlig svaghet uti att kunna gilla detta betänk., ty der går nåd för rätt; men man skulle dock kunna förbise härmed, om det verkligen vore alt gifva nåd för rätt, ehuru derigenom 1123 hemman tillskapades af en helt ny privilegii-nalur, olik all annan privilegierad jord i riket, så väl i som utom länet. Nu har likväl samma Utsk. tillstyrkt R. St., att besluta det dessa hemman, i stallet för den ordinarie roteringen skola erlägga inskrifningspenningar med 2 daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgill person ifrån 18 års ålder och så länge han erlägger mantalspenningar. Jag ber eder mine Hrr! att få veta huru Utsk:n kunna förena detta med grunderna för indelningsverket, hvarom 80 § Reg.F. handlar. Jag tviflar pä att deruti förefinnes något, som gifver anledn. till alt förvandla roteringen af jord uti personella utskrifningspenningar, som med 2 daler silfvermynt skola utgå af hvarje mantalsskrifven person, i stället för det onus som skulle åligga vissa hemmans jord. Det ligger någonting så högst besynnerligt i denna uppställning, att jag förmodar, det Utskni vid bättre eftertanka mätte återkalla sitt afgifna yttrande.
Sällan är sjelfva sädesbergningen då till fullo slutad, och år gifvas, såsom 1813, dåden fortfar allmänt långt derefter; men aldrig torde Arfsädet vid denna tid vara inbergadt. Potates, odlingen, sorn i södra delen af Riket arsa allmän, och säkert snart icke skall blifva det mindre i de öfriga Provinserna, påkallar ännu mer uppmärksamhet i detta afseende. Upptagningen börjas vanligen före Michaeli, men den påstår länge ; der denna vext odlas i stort : man domme af den verksamhet och den mängd menniskor af alla åldrar, sorn visa sig på Skånska Potatesfälten vid upptagningen, örn nödvändigheten för Husbönder att då vara befriade från omsorgerna 3-lije Den se2 Maj. för flyttningen, och orri svårigheten att vid den tiden vara i mistning af Tjenstefolket. Jag an» ser, på dessa skäl och dem jag ytterligare ämnar anföra, att en förändring i flyttningstiden är af den största Oeconomiska vigt. Mot den föreslagna flyttningen vid Midsommarstiden tycker jag all ting tala, men för densamma ingen ting. Man anför, att Landtmannen då har en hvila, som borrie begagnas; nsen har den omtänksamme Jjandtmannen, under den tid, då utarbete kan förrättas, någon annan hvila, än den nödvändiga för krafternas återhämtande? hans föremål är icke blott att bruka jorden och berga grö\dan han måste bygga åt sigi och ofta åt an dra, och denna förmodade hvila upptages ju oftast af sådana arbeten. Staten har ett allmänt fpremål, liksom den enskifte Medborgaren , att stiga i välmåga. Jordbruket måste icke qvarstanna vid hvad det är: de Oeconomiske Hagarne böra befordra dess steg framåt, och icke hålla dem tillbaka. Skall man, i ett Hand, der arbetstiden på fältet är korrt, använda de längsta dagarna för Tjenstehjoris flyttningen ? Under 8 dagar vid Midsommarstiden, huru mycken ny jord kunde icke då öfver hela Kiket upptagas, huru mycken gammal åker rensas från sten, huru mycken vattusjuk mark uttappas? Största delen af detta arbete skulle ju blifva ogjordt, om den så kallade friveckan då inträffade.