Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Målet anses såsom förfallet och afskrifvas; Konungens Befallningshafvande dock obetaget att, ther förfall af Sökanden i rätter tid styrkes* ytterligare tid för Målets fullföljd efter omständigheterne före %g»V . 4 Beträffande vidare den föreslagne ändringen i Kongl. Förordningen den 51 julii I8t5; så enär påföljden för förklarande Farter hos Konungens Befallningshafvande, att blifva forlustige rättigheten att vidare varda hörde i händelse de med förklaringar inom förelagd tid uteblifva, ensamt innefattar ett tillräckligt Correctiv emot Lagsökningsmåls obehöriga uppehåll genom förklaranders förvållande, samt den särskilda vitespåföljden följagtligen synes vara så mycket mera öfverflödig och olämplig, som* enligt 6 §, uti Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798a HoiRätterne uti Skuldfordrings - Lagutskottets Betånkanden. 629 ?nSl, 80m från Konungens BefallningshafVande dit inkomma, vid förklaringars infordrande ega endast förelägga förlust af rättigheten att vidare varda hörd; alltså finner Utskottet för godt i så måtto tillstyrka bifall afven afdenna Motion, att 1 och 2 §. §. uti 2 Cap. UtsökningsBalken, sednare sådan den genom Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815 blifvit ändrad, må erhålla följande förundrade lydelse; * §• Hos Konungens Befallningshafvande md man föreställa sitt ärende muntliga eller genom en korrt skrift; och lägge Konungens Befallningshafvande then, som sökes viss dag fåre att therd svara. Ej mage sedan flere skrifter vexlas A ther Konungens Befallningshafvande ej finner nådigt att fordra vidare upplysning 1 Saken, 2 g. Ställer ej den som sökes den fordrande tillfreds, inom förelagd tid, eller möter med svar, njute den Sökande sin rätt efter de skål han uppf er.
Då artikeln ”ull” förekom, beslöt R. o. Ad. alt uppskjuta densammas afgörande; hvarföre, och då tullen pä ullgarn är i väsendtlig mån beroende af tullen på ull, jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. måtte för godt finna att uppskjuta artikeln ”ullgarn” iutill dess artikeln ”ull” blifvit afgjord. Frih. Hamilton: I det yrkande, som blifvit framstäldt af den siste värde talaren, ber jag att fä instämma. I annat fall hade jag nödgats bestrida en värd talares yttrande här, på den grund, alt man ej visste huru med artikeln ”ull” kunde komma att gå. Jag är bland dem som önska nedsättning i tullen pä artikeln ”ull”. Men då den siste värde talaren föreslagit en medel väg i detta hänseende, så instämmer jag gerna deruti. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge pröf ningen af artikeln ullgarn böra uppskjutas tills R. o. Ad. fattadt sitt beslut i afseende på väfnader. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Enär nu endast återstå linneoch bomullsgarn samt träd, så anhåller jag att Ståndet måtte fästa uppmärksamheten derpå, att del är olika föremål, hvaröfver man går att besluta, nemi. dels öfver linnegarn, dels öfver bomullsgarn, dels om olika slag deraf såsom färgadt och ofärgadt, dels äfven om träd. Man kan derföre icke lämpligen företaga dessa ämnen pä en gång, med mindre man följer samma system för dem alla. För min del anhåller jag här, likasom i allmänhet och från början, att R. o. Ad. täcktes bibehålla 1845 års taxa i alla dessa hänseenden, med undantag af hvad Ståndet beslutat uppskjuta till vidare afgörande. Jag gör delta förnämligast med afseende å skydd för inhemska näringar, och dernäst för att hindra den minskning i inkomster, hvilken kan följa af en förändring. Frih.
Och den arma menniskans „schelett“ tycker jag kunde få vara i fred i grafven och inte bli taget fram till ett spektakel för de lefvande. Hvem skulle spektakla med något så allvarligt som döden, sade Bella undrande. Och dessutom, inser du inte, att det är nyttigt för oss att känna vår egen kropp. Nej, det är platta onödan, tycker jag. Den, som byggt ett hus, bör veta huru det är gjordt, men inte tillkommer det andra att gå och taga reda derpå. Men läkarena då, huru skola de kunna sköta en sjuk, om de icke veta huru hans kropp ser ut och hvar det onda sitter? Lena såg fundersam ut. Jaa, doktorerna de må nu ha lof att vara kunniga om sådant der. Men inte kunna de ändå göra en menniska frisk, som Gud vill att skall vara sjuk. Och om Gud vill göra en sjuk frisk, så inte behöfver han några doktorer till det. Si, derför tycker jag, att schelettbilder och droppar och tocket der är så platta onödan, för ska’ en dö, så dör en. Men mins du, Lena, huru glad du var, när du hade gikt i benet och blef qvitt den genom doktorns recept? Ja, hjertandes, visst var jag glad, men det var väl, tänker jag, för det jag är en usel, syndig menniska, som inte kunde lida och bära utan knot hvad Herren pålagt mig. Det var dumt gjordt att vilja kasta bördan ifrån sig, men si, när jag behöfde benet Det är just det, inföll Hanna. Hvem behöfver icke alla sina lemmar för att kunna arbeta och vara nyttig? Icke sänder Gud sjukdomen för att vi motståndslöst skola böja oss för den, utan jag tänker mig, att han sänder den som straff för att vi brutit mot någon af naturens lagar och för att pröfva vår tro på hans hjelp. Ja, jag förstår mig nu inte på andra lagar än de som stå i tio Guds bud. Men nog är det i alla fall syndigt, att unga flickor, som ni, skola syssla med „schelett“ och tocket der. Hvarför det? Tänk om någon af oss skulle få lust att bli läkare, utbrast Bella och spände sina glada ögon utmanande i Lena.
Det var en skön sommarmorgon, en morgon sådan att englarne gladde sig deråt, då de från kometernas svansar kikade ned på den i dagens första skimmer prunkande jorden. Aurora steg ur sin purpurbädd i öster och bolstrarne i hennes paulun började visa sig för den nyvaknade menniskan. Hela naturen log och jorden stod som en enda lugn och herrlig filbunke. Tvenne unga, sköna flickor vandrade tillsammans uti den herrliga trakt af Stockholms omgifningar, som nu kallas Djurgården. Mulna anleten på en sådan morgon! Hvadan detta? Skåden eder omkring på denna herrliga filbunke, I sköna jungfrur, och glädjens! »O, Agnes,» hviskar den ena, »jag är så lycklig, Gustaf älskar mig, och jag älskar – nej tillber honom!» En skugga af förfärlig blekhet smög sig öfver Agnes mjellhvita kind. Hon darrade häftigt. Förtviflans mod lyste i hennes öga, och hon hviskade en lyckönskan. Stackars Agnes! Äfven hon älskade Gustaf, men Axeline var den lyckliga. De vandrade tysta och drömmande fram på den saftiga gräsmattan, då plötsligt flera smällar af skott hördes från staden. »Min Gud! man strider – låtom oss skynda.» Andra Kapitlet. Gustaf och Carl. I Stockholm var det oroligt. Åska var i luften och filbunken löpnade. Sigismund och hertig Carl – katolska prester och protestantiska – stridde förtvifladt om grädden. Bröderna Slagsvärd, Carl och Gustaf, båda söner af en ädel slägt, hade af ödets omilda jernhand blifvit kastade i olika läger. Gustaf var – ehuru protestant – en fanatisk vän af Sigismund, Carl höll med hertigen – så äfven deras fader – den gamle Slagsvärd. I detta ögonblick råder ett förfärligt tumult på stadens gator. En af de skurkar till munkar, som Sigismund dragit in i landet, hade aflidit och Sigismund föll på den idéen, att han under katolsk ritus skulle begrafvas i Riddarholmskyrkan. Folket rasade. Processionen öfverfölls af massan med stenar och skott. Munkarne bäfvade.
att afskräcka ifrån brott, nemligen genom ransakningarnes och straffens offentlighet; men på deo andra allt för att uppmuntra till Lotterispel, nemligen genom vinsternas införande i Allmänna Tidningarne. Om derföre Lotteriet ej skulle nu afskaffas, får jag vördsammast föreslå, att i Tidningarne måtte införas ej allenast en uppgift på antalet af de Lottsedlar, som vid hvarje Dragning förlorat; utan äfven meddelas ur Assistancens InsättningsJournal ett utdrag, sorn visade, huru insättningarne derstädes förhålla sig de sista dagarna före hvarje Lotteri-dragning, emot mellantiderna; helst en stor del af Stockholms Lotteri-spelare , lär på Assistancen söka tillgäng till spellustens tillfredsställande. Grefve Cronhjelm: Emot tvenne yttranden sorn i afseende på NummerLolteriet blifvit fällde, utber jag mig att få framställa en korrt anmärkning. Man har nemligen sagt, att de som spela å Lotteriet veta förut vilkoren dervid, och man har vidare sagt, att Lotteriinrättningen vore en beskattning på misshushållningen, lika lämpelig som beskattning på öfverilöd. Må det tillåtas mig, att med ettexempel besvara det förra af dessa yttranden. Den tiden, då Näringsställen anlades vid-Kyrkorne för Statens räkning var det visserligen icke obekant under hvad vilkor man kunde begagna dessa inrättningar; opinionen om deras skadlighet synes ock nu temmeligen stadgsd. Den andrs satsen åter. att det vöre bil - 74 Den 6 Juni i f. m. ligt att belägga misshushållningen med afgift till Staten, är efter min öfvertygelse, helt och hållit stridande emot den i vår Lagstiftning antsgne princip, ttt sådane personer, som gjort sig kände för misshushållning, skola ställas under förmyndare, på det att de icke må äga tillfälle att förskingra mera af sine tillgångar. Herr Berg/ledt, Eric: Såsom Ledamot af NummerLotteriDirectionen utbeder jag mig att få afgifva några upplysningar.
Att du ville i himmelen höra dem, och vara dina tjenares, och dins folks Israels synder nådelig; att du visar dem den goda vägen, der de uti vandra skola, och låter regna på landet, som du dino folke till arfs gifvit hafver. Om en hård tid, eller pestilentie, eller torka, eller brand, eller gräshoppor, eller matkar på landet kommande varda; eller deras fiende belägger deras portar i landena, eller någor plåga eller krankhet; Den då beder eller begärar, ehvad de äro andra menniskor, eller ditt folk Israel, som förnimma sina plågo, hvar och en i sitt hjerta, och räcka sina händer ut till detta huset; Att du ville då höra i himmelen, i det säte der du bor, och vara nådelig; och fly det så, att du gifver hvarjom och enom såsom han vandrat hafver, såsom du hans hjerta känner; ty du allena känner alla menniskors barnas hjerta; På det att de skola frukta dig alltid, så länge de lefva i landena, det du våra fäder gifvit hafver. Om ock en främmande, som icke är af ditt folk Israel, kommer af fjerran land för ditt Namns skull; Ty de varda hörande om ditt stora Namn, och om dina mägtiga hand, och om din uträckta arm; och kommer till att bedja i desso huse; Att du då ville höra i himmelen, i det säte der du bor, och göra allt det den främmande dig om åkallar; på det all folk på jordene måga känna ditt Namn, att de ock frukta dig lika som ditt folk Israel, och förnimma, att detta huset efter ditt Namn nämndt är, det jag byggt hafver. Om ditt folk utdrager i strid emot sina fiendar, den vägen som du dem sändandes varder, och de varda bedjande till Herran, emot vägen till den staden som du utvalt hafver, och emot huset som jag dino Namne byggt hafver; Att du då ville höra deras bön och begär i himmelen, och skaffa dem rätt.
Förordningen, om skpgarne i Riket af den 1 Augusti 1800 föreskrifver i sednare åren anmält sig till erhållande af sådane Lägenheter, de där erbjudit ett utrymme för den tilltagande folkmängden, samt i slikt afseende bekostat dessa Lägenheters afmätning och affattande å Charta, äfvensom mångå af dem, genom mindre noggrann tillsyn af Jägeri-Betjeningen samt i tillförsigt om ansökningarnes bifallande, på sätt förr varit vanligt, under tiden bosatt sig å Lägenheterne, synes det vara billigt: att desse sökande, de der ställt sig till efterrättelse hittills gällande författningar, hvilkas kraft och verkan ej varit insläld, få sig bevilljade de Statsutskottets Bctänkan den. f>5 de sökte Iracterne så vidt de utgöras af mossar och kärr, med rättighet att dervid . Jåibeh-ållas under de vilkor usta Momentet af den Nådiga propositionen innehåller; men alt deremot alla sådane ansökningar och anmälanden genom Kongl. Maj:ts Be fall n i ngshafva n des försorg hädanefter inställas, såsom ledande till inskränkningar i den Allmänna upplåtelsen och i den större nytta, sorn deraf kan tillskyndas håde Staten och enskilde. Efter det Utskotten sålunda yttrat sig öfver Kongl. Majlis
Lika med revisorerne anser Utskottet det vara eli af Fångvårds-slyrelsens vigtigaslc åligganden, alt, så vidt möjligt är, söka för fången bespara hans genom öfverarbete erhållna förtjenst, på det lian vid frigifva®det må ega någon, om an ringe, summa, för alt dermed sig lifnära och börja en förbättrad vandel; och ehuru Fång vånls-styrelsen väl vid serskilda lillfallen föreskrifvit, att hvarje fånge endast egde att för två tredjedelar af Sik. tilt dt. St. Srot /Si *7 ook 4 Sam!, i A/tt. 2 Sund. lii käfset* 3,1: StolsUtskottetslillå!ande, Pi;o 206, sin arbetsförtjenst uttaga vissa bestämda proviantartiklar efter inköps eller gångbart pris, dock sorn de härom meddelade föreskrifter icke medfört åsyftad verkan, äfvensom tillåtelsen för fånge att af sina flilpenningar använda inom inrättningen. f delar, är uti Utskottets tanka för vidsträckt, föranlåtes Utskottet tillstyrka Rikets Ständer alt uti afgående underdånig skrifvelse fasta, Kongl.. Majits uppmärksamhet på. ifrågavarande anmärkta förhållande, på det Kongl:. Fångvårds-styrelsen måtte undfå nådig föreskrift, alt egna en. noggrann, omsorg åt detta ämne, sonr på fångarnes. förbättring utöfvar ett stort inflytand „ § 58.. £1847- års Rev. Ber. pag.. mi.., Förkl. p. 4,20 Revisorerne hafva anmärkt, att vid, åtskilliga korrektions-in rättningar föreståndareoch redogörare-befatlningarne funnos förenade hos en och sannina person, hvarigenom någon kontroll öfver den uppbörd af penningar, persedlar och varor, sorn redogörarne hade om händer, ej vore möjlig, hvadan revisorerne trott, att åtgärder till afhjelpande af ett dylikt missförhål lande borde vidtagas, äfven om någon ny utgift dermed skulle vara förenad*
Hvad 2 §:u beträffar, skulle jag hemställa till Gr. Frölich, om lian ej. på de grunder Hr von Hohenhausen anfört, kunde medgifva omflyttning i nummerföljden af §§:na i sitt förslag, på det att vi kunde få skrida till öfverläggning om den 2 §:n i Utskms. Hr Ribbing: Jag är förekommen af de 2,:ne sista talämne. Ändamålet, hvarför jag begärde ordet, var att göra Den 18 Februari c. m. samma hemställan, som den Gr. Anckarsvärd framfört till Gr. Frölich. Gr. Frölich: På de villkor, som Hr von Hohenhausen föres'agit, är jag villig alt genast yttra, att den af Hr Fiih. o. Landtm, nu föredragna §, hvilken motsvaras af den 3 i mitt förslag, är af din beskaffenhet, att jag utan tvekan kan densamma antaga, om derpå göres proposition. Sedan torde det tillålas att jag får propos. på min §, hvarefter ingen vidare förvexling skall inträffa. Hr La gerheim: Lika litet har jag anklagat någon talare för afsigt att vilja öfverflygla konungamakten, som jag sjelf kan anse mig öfverflyglad af den talare, som byggt sitt raisonnement på den falska grunden af en anklagelse, sorn från mig aldrig utgått. Jag har sagt att sjelfva saken innebar ett kringgående af konungamakten, men för utsigten att uppsåtligen vilja densamma kringgå har jag icke beskyllt någon. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vill blott fästa uppmärksamheten på, att en punkt i §:n innehåller: ”Vid pröfning af bolagsreglorna bestämmer K. M. det högsta belopp, hvarutöfver teckningssumman ej får gå.” Mig tvckes ali, till följe af R. o. Ad:s nyss fattade beslut i afseende å 1 §:n, denna punkt i 2 §:n derifrån borde utgå. Hr Joe frön: Den siste talarens yrkande finner jag vara alldeles oriktigt.
Malriiberg, Nicoliuc, fröiieu, I ~ u c l l i o l - N e l; d, Lnnrn, fra, v Neiimiiller, Otto, dispoiieut, Stockiiieii, Vrigstad. RInliiiros, Elise, frölieii, Lnodskrona. Iiolirr. M: diiist ' eci t, Jiil in, frökeu, I&lt;nrlstacl. Xilsson, Eiiiniiiiel, - baiil; direl; tör, KriTiJnlii: istrfiiii, A.iii~.z, frölteii, Vesterh. s ti ii e11 niiiii. Llnlniströiii, Ernst, clispouent, J3rniiiia, Nilssoii, Eiiimn~ frölicn, Ostersiiiid. Nilsson, Hcc-lvig, fru, Yst; tcl. Frhö. Malinströni, Helena, frii, G: irdstAiiga, Nilsson, I d a, frökeu, Iliiud. Nilsson, O., ingeniör, Wtocklioliii. Lllll il. v Bln.rcl; s v. WiirGeiiibarg, L., frilicrriiiu: ~, Nilssoii, Aiina, fru, Nilssoii, ~Villielni, rek1 or, Lidköpi og. Stocklioliri. Nisbeth, Geo.rgiiii, fi: ijltei: i, Knlinwr. Marin, Ottili: ~, frölieii, l ' ilipstnd. Kobel, Iiigeborg, fröken, Getli, Aby. &amp; l: irt.iu, Eva, frökcii, Söderbelje. Wnrtiii, H '., frii, S1: ockliolni. Nol:) el, l? : ciiliiie, frii, &gt; 1 Dlnterii, voii, P m n y, fru, Sliöfde.
Efter ett af Eands-Cantoiret ve* rificeradt Utdrag af 1754. års Hospitals-Räkningj är inkomsten för samma år 425 T.r 3| k:pr Krono-Tionde och 26 T;r 1G k:pr Spannemål, tillsammans 451 T:r lgg k:pr Spannemål, Uti Penningar: Tomtören, Bodhyra, Inskrifning?- och ArmbössePenningar, Bänkhyror, Arrenden och Interesse-Penningar * 364: 10. Vinsten på Spannernåle o 3,497: 3. Den af Consistorio ingifne. Berättelse gifVer den anledning att detta Hospital, som ifrån gamle tider haft sine inkomster uti Krono-Tiende Spannemål, skall uti Konung CARL lX:s Stäm-Utskottets Beiänkanden. 1649 tid vara flyttadt -idels Mil utom Staden, det det nu är uppbygdt; men huru det blifvit egare till det Heminan Stalfanbo 1 Mantal, som det nu innehafves , derom skall ingen underrättelse finnas. Efter Förslag på 1754 års Hospitals-inkomst, sorn Lands-Contoiret genomsett, skall den bestå uti Krono-Tionde till ii5 T;r 6 fj:r Afrads-Spannemål 69 T:r 6 fj:r Tillsammans 185 T:r 4 fj;C Spannemål. _ Uti Penningart Interesse af Ahllöfske Testamentet 600: — Tenninge - Ränta af Hemmanet Staffansbo 1 Mantal och Arrende af "3 en Aker 244 Inskrifning»- Penningar » aoo.' — Armbösse-Penningar “ » 1: 25. För försåld Spannemål - 297: 24.' Summa 1,12 y. 28. »7:o Köpings Hospital» Efter en Kongl.
Finner man då någon afvikelse, så åligger det de granskande, att derom göra anmälan. Det är detta, som jag velat taga mig friheten att göra StatsUtskottet uppmärksamt uppå, att nemligen det är formen för den afgifvande Berättelsen, hvarpå den hufvudsakliga vigten ligger; kommer man derom öfverens, och vänjer sig att göra den mer och mer klar och fullkomlig, så är jag öfvertygad, att alla tvister skola upphöra. Friherre Anckar swärd: Jag skulle ej längre upplaga tiden med tillägg till hvad 74 Den 9 F e b r u a r i i f. ni. jag förut yttrat, då tillfället vid Remissens återkomst från SlatsUtskottet visserligen lärer förete ännu ett stort fält för tankar i detta ämne, men jag liar ansett mig böra besvara några anmärkningar, som emot min framställning blifvit gjorde. Först och främst får jag påminna den värde Ledamot, som trott sig finna, att jag ej läst den åberopade 2 §. af instructionen till punkt; (jag anser angeläget för mig att freda mig ifrån en sådan beskyllning, då jag åtskillige gångor sett mig nödsakad hylla likartade anmärkningar mot sättet att läsa Grundlagarne, ) att jag verkligen läst till punkt. Jag åberopar hvars och ens omdöme, om man kan göra det längre, än då man uppläser en §. ända till sista slutet. Hvad Grefve af Wetterstedt angår, så medgifves, att Grefven ej omnämnt den nu gällande instructionen, men jag tager mig friheten upprepa, att det är just detta förhållande jag anmärkt. Då fråga är om ett nytt förslag, . så tror jag, att bevisningen borde tagas ifrån den varande instructionen. Det är derifrån jag hämtar stöd, alt det nya förslaget är en inskränkning i våra förra rättigheter. Det är från sambandet emellan 2 §. i instructionen, och 42 §• Riksdagsordningen, som jag anser, att Revisorerne befinna sig, i granskningsväg, i samma förhållande, som StatsUtskottet. Jag har ej yttrat, att Revisorernes rätt i allo voro lika med StalsUtskottets, och att Revisorer - / De n g
Om ock den omedelbara fastighets-belåningen, så litet öfverensstämmande med Riks-bankens ändamål den än är, och, noga räknadt, icke heller synnerligen fördelaktig för låntagaren, tillsvidare måste tolereras, torde dock giltiga skäl cj finnas att serskildt gynna densamma genom lägre ränta, helst, då inom alla grenar af låne-rörelsen tillräcklig säkerhet utgör ett hufvudvilkor för låns beviljande, den uti fastighetens inteckning här bestående säkerheten icke gerna kan sägas utmärka fastighets-lånen framför andra. Räntan borde således äfven här kunna höjas till 5 procent. För öfrigt kan jag ej underlåta att anmärka den respektabla massa af onödiga kontroller, Utskottet ännu ansett vid fastighetsbelåningen böra bibehållas, ehuru på det högsta må betviflas, huruvida de utöfva annan verkan, än onödigt bråk för de lånsökande och vederbörande embetsmän i Banken, utan gagn för erforderlig säkerhet; mot 30 punkten-. Beträffande denna punkt hade den förberedande afdelningen inom Utskottet föreslagit, att äfven vexlar, dragna i Svenskt mynt af utländsk man på inländsk trassat, måtte kunna i Banken diskonteras, derest de voro af trassaten accepterade och åtminstone en af endossenterne tillika var inländsk man. För dessa vexlar skulle sålunda två inländska gäldenärer funnits att hålla sig till, i fall af behof. Detta förslag har likväl af Utskottet in pleno icke blifvit godkändt, ehuru dess antagande obestridligen skulle hafva möjliggjort en jemnare vexel-verkan emellan införselsoch utförsels-handeln och, såsom en följd deraf, i sin mån allägsnat eller minskat be hofvet att med silfver betala importen. En inländsk exportör skulle uti en sådan vexel, derest den vore i Banken diskontabel, kunna beredvilligare än eljest emot^taga betalning för sin export, och den inländska importören på denna väg, utan Bih. lill 11. St.
R:dr till aflöning åt tio lärare för döfstumma; JVS 33, af Friherre Rehbinder, Helge, om beviljande af pensioner åt aflidne Majoren Axel Reinhold Andersins ogifta döttrar, Sofin Charlotta och Emma Christina; JVs 36, af Friherre Hermelin, Carl Alfons, om beviljande af ett anslag å 50,000 R:dr, lör att användas till ersättning åt egare af husdjur, som till före kommande af boskapspestens spridande inom landet blifvit nedslagtade; JVs 37, af Herr Silfverstolpe, David Ludvig, om lön för en ny lärare vid veterinärinrättningen i Stockholm, tillika med ett i anledning deraf afgiivet yttrande; JVS 38, af Herr Löwenborg, Johan Adolf, om ett anslag å 6,000 R:dr till förbättring af fårafveln på Gotland; JVS 41, af Friherre Rappe, Axel, om beviljande af ett anslag å 60,000 R:dr till uppförande af ett nytt läroverkshus i Christianstad, jemte ett derom af gifvet yttrande; JVS 45, af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om uppförande på Statens bekostnad af lämpliga bostäder vid lotsstationerna å Gotland; JVS 46, af densamme, om anbringande på Statens bekostnad af en telegrafledning å Gotland; samt JVS 47, af densamme, om åstadkommande genom Statens försorg af tjäru och kolbränning å Gotska Sandön, hvilken motion jemväl skulle med de öfriga Kiks-Stånden kommuniceras S. D Remitterades till Bevillnings-Utskottet följande motioner: JVS 21’, af Grefve Posse, Arvid, angående förändring i sättet för påförande af bevillning å enskilda sedelutgifvande banker; JVS 50. af Grefve von Saltza, Carl Anton Philip, om ändringar i lagstiftningen rörande bränvinstillverkning; samt JVS 4'.l, af Herr tion Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto. om ändringar i gällande förordning angående vilkoren för bränvinstillverkning S. D. Remitterades till Lag-Utskottet följande motioner: