Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Och dä han antingen sär innehafwa fitt förra Embete eller hafwa hopp derom, att ehwad han fullgör sin bestämmelse eller icke, likwäl fä beträda en annan post, torde ändamälet förfela med denna nya syfias inrättande och harunder sin Ombudsmanna-tid söka undwika att tilltala ätminstonr kem, hwilke i och för hans Den Zv October. 4635 hans förra Embete äro hans förmän, af hwilke han kan framdeles wänta nytta eller förföljelse, och demi hwilka kunna blifwa hans befordrare och Gynnare, samt deremot sträcka stn omtanka endast till de lägre EmbetS» och Tjänstemän, hwilkc likwäl förut hafira öfwerdomare, Fiscaler, Advocat »Fiscaler och JustitiäCantzlcrcr m. fl. till granffare af deras göromål. Nägon torde härwid inwända att denna fräga redan blifwit afgjord medelst Riksdags - Ordningens stadgande uti sista punkten af 62 § I momentet; men utom det att prvjcctet till RikSdagS-Ordningen icke ännu wuunit fastställelse, innehåller äberopade punkt icke nägot stadgande, akt Justitiä - Ombudsmannen, efter flutet af dctz Ombudsmanna - befattning, ofelbart skall fä tillträda sitt förra Embete, utan endast att haa anses lika med Justitiä - Cautzlcren intill betz han frän Embctet skiljes eller till utöfniugen af sin förut inne» hafde beställning äterträder, hwilkct uttryck endast innefattar det förbchäll sa wida han äterträder, mea ingalunda en absolut rättighet för honom att äkerfL sitt förra Embete.
Litt. R.) Utur den af Chefen för statens jernvägsbyggnader den 31 sistlidne Juli till Kongl. Maj:t afgifna detaljerade berättelse, angående arbetenas fortgång å de särskilda jernvägslinierna under år 1860, få Revisorerne lemna följande utdrag: »Ehuru jag vid åtskilliga föregående tillfällen delvis vidrört samma ämnen, anser jag mig pligtig att här åter angifva de allmänna grunder, jag, till följd af dels egen er farenhet, dels hvad förhållandena vid andra jernvägar gifvit vid handen, följt vid utförandet af det uppdrag, mig nådigst blifvit anförtrodt. Hvad först beträffar den så kallade terrasseringen eller de gräfnings-, fyllnings Och bergsprängnings-arbeten samt de anordningar, som för vattnets afledande och allmänna vägars framdragande m. m. erfordras till beredande af jemna planer i och för utläggningen af banans öfverbyggnad af sliper och räler, så framställer sig först den frågan, huru man med afseende å de för Sverige egendomliga förhållanden bör tillvägagå, för att med minsta anläggningsoch framtida underhållskostnad, i förening med största stabilitet, öfvervinna de svårigheter, den i allmänhet kuperade och i afseende å beskaffenheten så omvexlande terrängen i vårt land mot dessa arbeten uppställer. Anställda kostnadsberäkningar hafva lemnat det resultat, att, vid banans framdragande öfver mossar, kärr och lösare jordlager, utfyllning af jordbankar, som nedträngt till fast botten, ehuru detta arbete ofta fordrat mycken tid, i de flesta fall varit att föredraga framför konstgjord grundläggning och alltid förmånligare än de i andra länder mycket använda viadukter af sten, jern elier trä. Att underhållskostnaden af en jordbank är nästan ingen i jemförelsen med den af en viadukt af nyssnämnda slag, och att stabiliteten, då jordbanken undanträngt de lösare jordlagren och nedgått till fast botten, är den största, som kan åstadkommas, torde ej fordra några bevis.
Kan Högloflige Ridderskapet och Ådeln förändra sitt beslut uti ett fall, kan det äfven ske uti eti annat, och jag hemställer således, om icke Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle vilja gilla ett förslag, hvarigenom en mera fullständig utväg till penhinge väsendets reglering antages, och ett bestämdt värde sättes å Bancosedeln; ty derförutan kan, enligt mitt omdöme, anstalten omöjligen fortgå, utan att i ett eller annat afseende blifva felaktig. Derföre har jag trott, att denna punkt skulle kunna ahtagas på ett annat sått och bestämmas så; att den utgör något helt. I detta afseende får jag föreslå följande 4 punkter: i) Värdet af bankens TranspörtSedlar uti Speciemynt bestämmes (efter agio af 128 skillingar) att vara 18 skillingar Specie uti silfver för en Riksdaler BaricoTrärisportSedlar eller 2 R:dr 52 sk. TranspörtSedlar för en Riksdaler Specie uti Silfver; efter hvilken grund utvexling af Speciemynt framdeles koiniuer att företagas, Härom göra Riksens Ständer underdånig anmälan hos Kongl. Maj;t och anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga bifall dertill, att Banken Ridd. o. Ad. Prut. VIII.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; men som Utskottet funnit, hvad äfven under den, i anledning af Herr Crusenstolpes Motion, uppkomne discursion blifvit yttradt: att den nu gällande Cancellie-ordningen i 17 och 29 §§ innehåller föreskrifter, som, vederbörligen handhafde, lemna fullkomlig säkerhet mot förskingring af Statens handlingar; 6 Besv. och Oecon. Utsk. att deremot Herr Crusenstolpes förslag skulle leda till nog inquisitoriska åtgärder, samt att det dermed afsedda åliggande för Embets-myndigheterna att intränga bos enskilde personer, för att se efter om handlingar der finnas, som tillhört Staten, vore stridande mot egande rätt och antagna förmer} *-■ att Hof-Cancellers-Embetet ej kunde vara i tillfälle att känna, huruvida allmänna handlingar utföras eller icke, utan att se alla handlingar, som utur Riket transporteras, hvilket åter vore oförenligt med Lag och Författningar, samt icke ens verkställbart. Alltså får Utskottet på dessa skäl tillstyrka, alt ifrågavarande Motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 8 Julii 1829. Ankom till Exped, Utskottet d. i3 Julii 182g, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid 2:ne Utskottets Be-’ tänkanden. På grund af dervid gjorda anmärkningar hafva till Utskottet blifvit återremitterade Utskottets nedannämndeBetänkanden, nemi.; Bctv. och Oeeon. Utsk.
Sifwer nägot undantag, utan sä witt han blott med med sin arbetssärmägasig försörjer, synes de! wara en aftvikelse derifrän, att för dem, som utom sin för arbetet ärhällne fria lefnad och kläder, hafwa uilänte Capitaler, som draga ränta, bewilja enahanda förmon, en afwikelse ledande till den stora -obillighet, att den som har intet, erlagger lika med den, som har nägot icke obetydligt understöd att för en päkom. mande älder påräkna. Att beräkna den förres lefnads-kostnad skulle »varit blott att göra Husbondens statt ännu mera tryckande, och är derföre rmdwlkit. Att ej beräkna den senares, leder Lill samma stora olägenhet, och likwäl ster det. Statens behofwer öro gifna och stora samt mäste fyllas, och den lindring nägon olast medborgare utan stjäl njuter, faller dubbelt tryckande och tung pL de öfrige. Widare: att förmögenhet är relatif, och en Summa som i wist belägenhet kan nirses obelydeiig, är i en annan gansta wästndtelig,'' Det tillfälle jag haft, att i snart 15 är unigäs fö> troligt med all »rögen, har lärt mig känna dest wcrkeliga belägenhet. Husbonden, ägaren af en större eller mindre Fastighets.lott, den han med för det mästa länla penningar in» köpt och utom biträde af dyrlejda tjenare nied stora anspräk, ej kan odla och pä hwilken All. männa och enstrldta skatter ej kunna undgä, att äfwen efter Tariffen Nw 2. tungt falla, är ofta med alt sitt företräde i mycket sämre wilker än tjenare», tom njuter fritt uppehälle och för sin klädnads kost.allo cn mer än titträc. kel ig Den 8 October. Z29 kelig lön, samt derutöfwer har en ärlig wäl ej till sutta 50 9dd Banco uppgäcnde Pennin, ge ränta, men hwilken han likwäl hel och häl. len kan svara.
d nuvarande 2:dra Registratorn å . » 800: — R:mt 1,800: — intilldess sistnämnde tjensteman afgår och en kontors-skrifvare i hans ställe, jemlikt Rikets sednast församlade Ständers beslut, varder vid Låne-kontoret tillsatt. Uppgående samtlige nu tillstyrkta förhöjningar å Bankens aflönings-stat till R:mt 47,900: — n Banko-diskont-verkets aflönings-stat till » 7,050: y> Låne-kontorets i Götheborg a . a 4,750: — a Låne-kontorets i Malmö » a 3,233: 33 öre efter år räknadt, hvarvid likväl Utskottet, med åberopande af sitt i Betänkandet N:o 37 afgifna yttrande, angående såväl ifrågasatt tillökning i Banko-diskontverkets förvaltnings-kostnad, i följd af förslaget om jernlåne-rörelsens öfverflytt ning till nämnde verk, som möjligheten att kunna bereda motsvarande besparing genom indragning af en eller flere tjenster i Banken, förbehåller sig att, i sammanhang med granskningen af Banko-reglementets föreskrifter, i hvad de omfatta nu gällande afiönings-stater, få hos Rikets Ständer föreslå de förändringar af tjenster m. m., hvartill omständigheterne i ett eller annat afseende kunna föranleda; och skall Utskottet då ej heller underlåta att, angående förvaltnings-kostnaderne för Låne-kontoret i Wisby, sig utlåta. Under förutsättning att här ofvan föreslagna löne-tillökning varder af Rikets Ständer beviljad, har Utskottet, enär densamma skulle blifva af endast tillfällig egenskap, att fortfara till 1859 års slut, hvarefter den åter kan komma att upphöra, ansett sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte besluta, att, vid ifrågakommande pensionering, berörde tillfälliga lö.ie-tillökning icke må tjena till grund för pensionens bestämmande.
Lag, i en om,vänd ordning utt Co storiales och Probst^ för någon längre tid stola föra den Ecclesiastista styrelsen öfwer Stiften, utan Biskop. Hwarföre en utnämnd Bistop, svin ännu icke flysta t i!! det Stift, fom honom blifwit i Nader anförlrodt, likwäl ofta under de manliga diädären, mäste sinna -g obcfwärad, akt besöka Stiftet och där bade rsti Consistorio och utom detsamma Ämbets-göromål förra ta. Med en nödwandig ordning af sakernas behandlande mäste det wara öfverensstämmande, att genom ny refning och tionde fät ning först underfökes huruwida af den Spannemäl, som till Kronan utaf den stattstyldiga jorden ärligen erläggas bör, tillgäng gifwas, att kunna förwandla andra A-nbetsmäns penningelöner uti ärlig s annemäl innan de för Religionens betjente anflagne underhållsmedel till StatsCaflan indragas. Att -erta milt anförande till Protokollet mä wara Högloft. StatsU'stottet^ Betänkande i förewarande ämne till Rikets Högloft. Ständers Plena följaktigt är min flu eliga anhållan. I ordningen härefter anförde Herr Bisioppen Doctor weissman: A t som Herr Bisto^pen, dä detta ärende förehades i U stolte's afdelning, warit fränwarande, finge han nu deröfwer utlåta sig pä > V 484 Den 7 November. pä följande salt: Indragning af BiskoppsÄmbeten^ ware sig pä bestämd eller obestämd tid, anser jag sä stridande emot den antagna Regeringsformen och Presterskapets Privilegier, att denna fräga warit mycket owämad.
Riks7 dag förflutna tid kunnat ske eller för närvarande låta sig verkställas, utan en möjligen alltför kännbar minskning i det för myntverkets drift erforderliga förlags-kapital, enär under denna tid myntverket, till följd af Rikets Ständers beslut, måst liqvidera återstoden af sin skuld tiil Rikets Ständers Rank för derifrån erhållna förskott; men sedan nyssnämnda skuld numera blifvit till hela sitt belopp återbetald och de byggnadsoch reparationsarbeten utförda, sorn, utom de kostsamma nybyggnader och reparationer, hvilka redan blifvit verkställda pä den åt myntverket för några år sedan inköpta egendom, lära derstädes ytterligare erfordras, torde myntverket framdeles komma i tillfälle att jemväl liqvidera det belopp af 16,666 R:dr 32 sk., hvarom nu är fråga, helst om denna liqvid, i öfverensstämmelse med hvad nuvarande Ofver-Direktören för Myntoch Kontroll-Verken föreslagit, efter de behöfiiga reparations^ och byggnads-arbetenas verkställighet, får fullgöras med det öfverskott, dermed nettobehållningen vid hvarje års slut kan öfverstiga SS,000 R:dr, under hvilken summa bemälde Ofver-Direktör yttrat sig anse denna behållning eller myntverkets redbara tillgångar icke utan mycken svårighet kunna minskas. Med afseende å härvid förekomna förhållanden och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers angående öftanämnde köpeskilling vid sednaste Riksdag fattade beslut, anser sig Utskottet böra hemställa, att Rikets Ständer, genom afgående underdånig skrifvelse måtte anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, att sedan myntverkets ställning framdeles så förbättrats, att sagde köpeskillings belopp, Sextontusen sexhundra sextiosex R:dr 32 sk., kan af samma verk, utan olägenhet eller men för dess obehindrade verksamhet, återbetalas, denna återbetalning bör verkställas på det sätt och i den ordning, Rikets sednast församlade Ständer begärt. Stockholm den 12 Januari 1854. Stats-Utskollets Utlåtande. ASR. JW 18.
Alla ofvan uppräknade silfvermynt skola, i enlighet med Mynt-ordningen den 9 Maj 1835, innehålla 3 delar fint silfver mot 1 del koppar och således vara tolf-lödiga, af hvilken blandning, som benämnes Myntsilfver, skola utmyntas Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Remedium i finhet får, jemlikt åberopade Mynt-ordning, utgöra på hvarje skålpund viktualievigt myntsilfver Tre Ett Tusendedels skålpund viktualievigt fint silfver öfver och lika mycket under den bestämda halten. Remedium i vigt får utgöra: pä 4 rdr riksm. st., deraf » 2 » d:o » 1 » d:o » 50 öre st., » 25 » st., » 10 » st., allt viktualievigt. B) Kopparmynt: a) Ulmyntningen: Ett st. om 5 öre utmyntas efter 1000 rdr riksm. per skepp:d myntmetall viktualievigt, och skall i nu gällande mynt motsvara: 1 sk. 74 rst. b:ko De nya kopparmynten komma, i följd häraf, att i värde nära motsvara 2£, 1 och skilling riksgäld, och blifva, hvad de sistnämnde tvänne beträffar, till storleken lika med de nu preglade mynten af enahanda valör. x b) Legeringen : Kopparmynten preglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och 1 del zink, hvilken blandning benämnes Myntmetall. 7:o) att, i sammanhang med beslutet om preglingen af det nya kopparskiljemyntet, det förklarande bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, meddelas, att ingen är pligtig i betalning eller växling på en gång emottaga mer af detta skiljemynt än En riksdaler riksmynt; samt 8:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet från och med början af år 1856. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 November 1854. 488 Expedilions-Vtskoilets Förslag titt underd.
Maj:t vet nog ändå, att Ståndet behöfver en Landtmarskalk. Jag afstyrker således allt stadgande härom, såsom öfverflödigt; och allt öfverflöd i Lag är otjenligt. Herr Ribeii: Lika med den sista Talaren finner jag den ifrågastäldte §. vara öfverflödig, men om Ridderskapet och Adeln skulle anse den böra i nya RiddarhusOrdningen införas, vill jag blott hemställa, om ej den i Grefve Posses förslag nämnde anhållan kunde uteslutas. Kongl. Maj:t utnämner nog ändå LandtMarskalk , och anser jag derföre en anmälan vara riktigare. Hufvudsaken är att bestämma, hvem som företräder LandlMarskalkens ställe, och hvem som skall kalla Ridderskapet och Adeln till sammanträde. r - Den 7 Augusti f. m. 229 Grefve Posse: Jag har äfven varit af den tanka, att §. ej var behöflig, ända till dess Grefve Mörner fästade min uppmärksamhet derpå, att 23 §. Riksdagsordningen börjar med dessa ord: ”Samma dag, ”då Riksdagens öppnande kungöres, ul”nämne Konungen LandtMarskalk för Rid”derskapet och Adeln etc.” Der står icke, att Kongl. Maj:t eger rättighet, att sedermera under Riksdagens lopp utnämna LandtMarskalk; och som det skulle kunna hända, att man bestridde Kongl. Majit denna rätt, sedan första dagen af Riksdagen är förbi, anser jag ett stadgande härom böra i RiddarhsnOrdningen införas. Hvad sjelfva redactionen angår, är jag förekommen af Herr Riben, och anser äfven att ordet: anhållaj kan utbytas emot anmäla. Herr Cederschjöld: Den sista värde Talaren har trott, att nödvändigheten fordrade, det man utsatte, huru förhållas skall}, om LandtMarskalk dog, emedan Grundlagen blott föreskrifva' att Kongl. Maj:t första dagen af Riksdagen kan utnämna LandtMarskalk.
Man vaknar en dag och finner tomheten, som en stor underlig fågel sitta på sängkanten och stirra med outgrundliga ögon. I början vet man ej, hvarifrån han kommer, eller hvad han vill, och man ler åt hans stumma fråga. Men ju oftare han kommer åter, desto mera osäkert blir löjet, och till sist fryser det alldeles bort, medan jag känner, huru mina egna ögon liksom gripna af en förtrollning, härma den döda blick, som ur den svarta fågelns stirrar emot mig från sängens gafvel. Som förlamad, ligger jag stilla, och jag betraktar min hustrus sofvande anlete. Det är lugnt och rent, hennes ansikte färgas af en lätt rodnad, och hennes smala, fina hand hvilar emot min bädd, som sträckte den sig ut efter min. Jag känner en lust att böja mig ned och kyssa den, medan tårarna stiga i mina ögon, men jag gör det icke. Jag fruktar att hon skall vakna, kanske göra mig en fråga, som jag icke kan besvara, och jag går ut som en skugga, hvilken endast skenbart har lif. Jag kläder mig, äter frukost och går till mitt arbete. Åter blir det afton, min hustru och jag sitta ensamma i mitt skrifrum. Jag har satt mig i mörkret, så att hon ej kan se mitt ansikte. Hon sitter och syr, och lampans sken förstorar hennes ansikte till en dunkel, mörk silhuett, hvars kanter omgifvas af ljusstrålar. Jag sitter och ser på henne till dess att jag tycker, att hennes bild kommer allt längre och längre bort. Jag är ensam som en vandrare på en öde hed, och jag känner nattens kyla, som kommer inifrån, svalka mitt hufvud. »Du är så tyst i kväll,» säger hon. Och jag svarar ... Ja, jag vet ej hvad jag svarar. Det är ett likgiltigt ord, ett ljud, en ton, som anger, att jag har hört henne, men som ingenting säger. Utan ett ord till svar reser hon sig upp och kysser mig till god natt. Icke genast. Det har säkert förgått en half timme mellan hennes fråga och denna kyss. »Går du inte och lägger dig?» säger hon. »Inte ännu,» svarar jag. Jag ser, att hon har tårarna i ögonen.
Ingén som är begåfvad med någorlunda sundt förstånd och med icke mer än en måttlig portion fåfänga, torde likväl vilja anse väre sig samtidens eller efterverldens berömmelse såsom det högsta goda; och Priestleys lefnad lemnar icke något tvifvel derom, att han åtminstone satte ett mycket högre värde på framsteg i vetande och på befordrandet af den tankens frihet, som är på en gång orsak till och en följd af intellektuelt framåtskridande. * Denna framställning förekom ursprungligen i ett tal, som nyligen hölls vid öppnandet af Sir Josiah Masons Science College i Birmingham. * # Förf. syftar härmed på det upplopp i Birmingham 1791, då Prie8tleyt den frisinnade dissentern, måste med sin familj fly för lif-vet, under det hans hus med alla hans mannuskript och samlingar uppbrändes af den fanatiserade pöbeln. Priestley emigrerade kort derefter till Amerika.Jag är derför benägen att tro, att, om Priestley i dag kunde vara med oss, anledningen till vårt möte skulle bereda honom till och med ännu större njutning än de förhandlingar, som firade hundraårsdagen af hans förnämsta upptäckt. Hans välvilliga hjerta skulle röras, hans högt utbildade sinne för samhällspligt skulle tillfredsställas af att se välförtjent rikedom, som hvarken bortslösas på tom lyx och skrytsam ståt, ej heller kringströs med den obetänksamma välgörenhet, hvilken lika litet länder gifvaren som mottagaren till välsignelse, utan användes på utförande af en väl genomtänkt plan till att understödja nu lefvande eller kommande slägter af sådana, som hafva vilja att hjelpa sig sjelfva. Så långt äro vi alla ense. Men vi måste dela Priest-leys lifliga intresse för naturvetenskap och hafva lärt känna, så som han, värdet af vetenskaplig uppfostran äfven på undersökningsfält, hvilka tyckas vara vidt skilda från naturvetenskapen för att vi skola kunna uppskatta, så som han skulle hafva gjort det, värdet af den ädla gåfva, Sir Josiah Mason skänkt innevånarne i Midland distriktet.
Egare af fartyg, som för inhemsk eller utländsk räkning vid svensk skeppshvarf nybyggas, berättigas, att sedan fartyget kommit i fullfärdig! skick och sådant inför Generaltullstyrelsen styrkt blifvit, tillgodonjuta återställande af tullumgälderne för de skeppsförnödenheter, dem egaren genom behöriga intyg visar, hafva varit till fartygens tackling och utredning använda och för sådant ändamål från utrikes ort införda. De skeppsförnödenheter, hvarmed ett Svenskt från utrikes ort återvändande fartyg blifvit försedt, äro icke underkastade tull, så länge de förblifva i samma fartygs bruk, äfven om de i detsamma från Svenskt nederlag blifvit utförda. 3:o Då 1812 års Bevilln:s-förordn. antogs, hvilken till sina lmfvudgrunder ännu är gällande, afsåg man att på ett någorlunda billigt sätt beskatta all inkomst. Man fastslälde sålunda afgifter å fastigheter efter värdet, å annan rörelse efter afkastningen, och penninge-förmögenheten trodde man sig derigenom åtkomma, att man stadgade ett bevillningen motsvarande afdrag vid liqvider af räntor öfver Den 30 December, f. m. 257 öfver 5 proc-, under en tid då allmänna räntefoten var 6 proc. Första åren var också upskattn ingen af fastighetsvärden och inkomst af rörelse någorlunda rättvis, men sedan den s. k. minimi-tabellen infördes och dess afsigt så olika upfattades i olika län, att t. ex. en Landsh. t. o. m. pä detta rum offentligen förklarade, alt han tillämpade den såsom maximi-tabell, har den orättvisa upkommit, att Skåne, t. ex i förhållande lill verkliga värdet troligen icke erlägger \ i bevillning mot länen kring Stockholm, oaktadt det både njuter den stora fördelen att få betala de ordinarie ränlorne efter kronovärdi, och troligen genom enskiftena med flere orsaker, på de sista 50 åren stigit mer i värde än de andra Provincerne. Upskattningen af behållen inkomst af handel och rörelse (utom bergverken, för hvilken jemförelsevis obilliga grunder måste följas) har också nedsatts nästan i samma förhållande sorn handeln och industrien tid efter annan tilltagit.
Eiföllos. 39:dc punkten, ang:de anslag för organiserande af Ridskolor. Frih. Leuhusen, Carl Herman: Onskligt hade varit, om K. M:s Propos. ang:de organisation af dessa ridskolor, hade rönt framgång inom StatsUtsk.; t)' nekas kan ej, att en dylik organisation är af verkligt, behof påkallad. Arméen eger ett ganska stort antal Adjutanter, förutom Kavallerioch ArtilleriOffieerare, af hvilka med skäl fordras icke allenast att de skola kunna rida, utan äfven meddela undervisning' i ridkonsten. Men hvar skall öfning deruti vinnas? I vårt land äro tillgångarne dertill så ringa, att man nästan kan säga, att vi äro i fullkomlig saknad deraf. Det är visserligen sannt, att /nan kan begagna utländska ridskolor, och det har äfven praktiserats; men härvid möter dcck ganska många och stora svårigheter. Jag vet t. ex. att det ofta är rätt svårt för främmande Officerare att få plats vid dessa skolor, och de få det icke utan rekommendation. Men största svårigheten är likväl i pekuniiirt afseende; ty om man tager i betraktande subaltern-gradernas små och obetydliga löner, vet man väl att dessa löner knappast räcka till deras bergning, långt mindre att bekosta dyra ut ländska resor. Det måste således ske medelst enskilda upoffringar; men jag hemställer, huru många bland dem, som ingå såsom Officerare vid Artilleriet eller Kavalleriet, ega sådana tillgångar, att de kunna bekosta sig en längre vistelse på utländsk ort? I följd af hvad jag nu andragit, och då jag härtill torde få lägga, att den ridkonst, som i vårt land finnes, är ett arf från de gamle miistarne, Scheussen och Ehrengranat, hvilket snart torde vara försvunnet, samt enär våra Kavallerioch ArtilleriEeg:ten äro i saknad af Stallmästare, som för dem äro ovilkorligen nödvändiga, skulle jag helst önska, det Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. om bifall till K. M:s Propos. i ämnet.