Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Zrtgsamt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Ull. N.-o 22. 23 De skäl , sorn Gollegium till stöd för sin mening anfört, äro hufvudsakligen: Alt Kongl. Maj:t och Kronan aldrig afhändt sig dominium eller eganderätten till allrnänningarne, och att följaktligen endast nyttjande-rätten tillhört interessenterne; att uti 2 §. af i8o5 års Skogs-Ordning, #som bestämmer denna nyttjande-rätt, från delaktighet uleslules den, som finnes hafva egen skog eller med egen skog illa farit; alt uti 6 §. förordnas, att vederbörande hemmans-innehafvare i Länet eller Häradet, som hafva nyttjande-rätt till skog och muhlbete, skola, efter deras innehafvande förmedlade hemmantal, gemensamt bestå kostnaden till allmänningens affaltande samt dess läggande på Charta; att enligt 7 §. stadgas, att den eller de af Häradsboerne, som uti allmänningens nyttjande deltaga , (och således icke alla Häradsboerne) framför andre sökande ega företrädesrätt till de å allrnänningarne varande kärrs och mossars uppodling. Collegium har sålunda ansett det lika föi närmande för de skoglösas rätt , om delaktighet i allrnänningarne utsträcktes till de skogegande hemmansegarne, som skadligt för det allmänna, att på sådana grunder medgifva delning, enär då blott 24 LagBesv.- och Oec.-Utsk. Vtl. N. o 21 några få tunnland skulle tillfalla hvarje lottegande, hvilket ofelbart skulle leda till den växande skogens förstöring, hvarå ett bedröfligt bevis hemtades från förhållandet med Sockne - allmänningarne. Collegium liar sålunda tillstyrkt de delningsgrunder* som i det föregående blifvit uppgifna. Utskotten, som lika litet kunna dela Motionairens, som Kongl.
Samtidens omyndighetsförklaring i fråga om det estetiska skall icke godkännas af en kommande tid, derom är jag lifligt öfvertygad. Nyttans ensidiga målsmän, dessa det skönas bildstormare, skola icke lyckas att göra det landsflygtigt på jorden; huru ifngt och huru högt de än predika köttots evangelium, skall likväl anden fortvara; den skall kunna halfqväfvas någon gång, den skall kunna tystas för en tid, längre eller kortare, allt efter som den motsatta riktningen har större eDer mindre krafter att förfoga ötver; men med den kufvade stålfjederns kraft skall den å nyo springa upp, återtaga sin frihet och slita de hämmande banden. » Och vidare sid. 201: » De * — nämligen de unge författame — » måste taga sig väl till vara för att endast och uteslutande måla i svart och grått, som de så gerna vilja, ty skådespelaren älskar inte, och dotta med rätta, enfärgade figurer, och ingen är så svart i det verkliga lifvet, att han icke har nlgon ljus fläck, som synes till och med i skumrasket. » Det finnes intet ord, som är sä mångtydigt som nutiden, när det användes för att dermed beteckna en gängse riktning, hvilken skulle vara gemensam för det samtida släg-tet och taga sitt uttryck, ej mindre i lynnet hos dé menni-skor, hvilka samfäldt utgöra detta slägte, än hos den lite-ratur, som talar till och om detta, samt de allmänna politiska och sociala sträfvanden, i hvilka dessa menniskor taga del. Uttrycket, säger jag, är yttersid mångtydigt och kan derföi som alla andra mångtydiga uttryck missbrukas. När hr H. brukar detta ord eller något annat med de^ta liktydigt, så åsyftar han gemenligen literaturen och då naturligtvis den s. k. nya literaturen. Hr H. tycks att döma af ofvanstående citat ha ett mycket eget begrepp om, hvad som i allmänhet menas med tidsandan, tiden och allt detta, som han så lättvindigt for på läpparna, när det gäller vår literatur.
Jemwäl hafwe Wi, till följe af Riksdag Ordningens 66., 67., 63. §. § malt Wäre Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret, och för de förre utfärdat Märt i Banquen förwarade Reglemente, och för de senare med nägra förändringar faststält Wär wid sistlidne Riksdag utfärdade Instruktion, samt tillika förordnat om Rrwisorer, att, enligt meddelad Instruktion, emellan denna Riksdag och den nästföljande, öfwerss och gransta Stats-WerketS, Banquens och Riksgälds ContoiretS tillständ och förwaltning; Agandes Rewisorerna, att i samman - 366 Den 12 Noweniber. manhang med desta Werk, äfwen gransta de un. der Commerce Collegn disposition stäide Fonder §. -9- Efter det Wi sälunda fulländat de wärf, hwilka Ost, säsvm Swensta Folkets Represen, tanter, älegat, hafwe Wi fluteligen, Ml.d drn i Grundlagarne Ost förbehällna rätt, uti bitta Rlksdags-Bestut bort bestämma dagen, dä Rrk. sens Ständer äter stola sammanträda. Till följe häraf hafwe Wi welat kalla dem, som, wid nästkommande Lagtima Riksdag, i grund af deras lagliga rätt, elier efter föregänget orden, teligt wal, böra i Rädstagen och Bestut-n del. taga att i Hufwudstaden den Femtonde Nowem. ber är i8i6 sig inställa; äliggandes wederbä. rande, att ställa sig till noga efterrättelse hwad Rlksdags-Oronmgens ri., ,2 , 13., 14., 15., 18., 22. och 77-§ , i afseende pä Riksdags, maniia-walen, Fullmagternes behörighet och öfrige hithörande omMndighetcr förestrifwa.
Årans brutna utseende under vattenytan, barnens ringdans, regndroppens himmelsspegling, stoftgrandets lek, allt gaf bilder och skäl, och när natten kom, då stridshästen drömde om skogsridten, jakthunden om lukten af villebråd känd genom snåret, ynglingen om flickans bröst, drömde han om Epikurs sanningar eller hölls vaken af sina ideers oro, vaken som skalden, hvilken under natten ej får frid för ordmönstret i sin halfskrifna sång, eller den äregirige, som vrider sina händer efter makten, medan han memorerar talet för Forum. Men hur säker Lucretii tanke än är, hur ofta han upprepar trosbekännelsen på sitt system: Nu all själens förfäran och alla skuggor de måste skingras och jagas sin kos, ej af solens ljus, ej af dagens strålande pilar, nej, af naturens blottade väsen, när han ånyo från den mörka jorden ser upp mot vinternattens konstellationer, darra inom honom barndomskänslor och vanetankar om gudarna, som länkande planeternas banor, och åter en gång måste han försänka sig i sin lära och i naturens fenomen finna bestyrkt de idéer, som framställts af Epikur. Men inför denna ständiga kamp är det han som en salighetens nirvana skildrar gudarnas eteriska luftvärld, där all fejd är förlikt och alla uddar brutna, och azuren lyser utan längtan och utan begär: Gudarnas himmelska väsen sig ter och tryggande bergen, hvilka ej skakas af stormande vind, ej fuktas af molnens störtande skurar och ej af snö och bitande frosten höljes i gråhvit skrud, nej, molnfri eter för evigt skyddar dem, glittrande klar, och vida sträcker sig glansen. Så sjöng också i vår tid med snarlika ord en stolt germansk yngling och drömmare, om en elysisk Olymp, Ihr Seligen wandert droben im Licht, och äfven i den berusadt strålande dager, hans vers göt öfver gudarnas kamplösa sollif, låg ångesten hos en människa, kastad utan rast likt vatten från klippa till klippa; genom ordens passioneradt höga stråkdrag skälfde också i Hölderlins ödessång den oro, för hvilken en själ brister.
Sålunda gifTill söndagen kom Fritz Ritter, som beves på torsdagen till förmån för hr Aug. Warberg ramadt var, ut med alla mötesdeltagarne. » God natt, granne », » Frun från hafvet » eller Han blef först förvånad vid-åsynen af Ruth; » Käringen mot strömmen » (parodi) och » Otellos triumf »; på fredagen » Flickornas gossar » till förmen Klara fick honom hastigt afsides för mån för hr Edeard Nilsson o c h på påskdagen några få förklarande ord, hvilka han för öf» Lifvet på landet » till förmån för hr Victor Holmrigt ej hade tid egna mycken uppmärksamquist. Att de förtjente skådespelarna skola få het midt i sina värdpligter. glädja sig åt fulla hus, taga vi för gifvet. Södra teatern. Äfven här gifves långfredagen en soaré af en bland denna teaters mest omtyckte och uppburne komiske skådespelare, nämligen hr Emil Strömberg. Då han i Geijerstams lustspel » Telje tokar », som vid tillfället gifves, har en af sina tacksammaste uppgifter, torde någon särskild rekommendation ej behöfvas. Den betydelsefullaste musiktillställningen under påskhelgen är, s o m hvar man vet, Musikföreningens långfredagskonsert. I st. f. det sedvanliga oratoriet » Skapelsen » uppföres i år Händels genialiska och storslagna oratorium » Messias ». Solopartien utföras af fru Edling, fröknarna Nordgren och Jungstedt samt herrarne Max Strandberg o c h Salomon Smith, hvarjemte biträde lemnas af k. operans kör m. fl. samt k. hofkapellet, allt under ledning af hof kapellmästaren Conrad Nordqvist. Äfven till generalrepititionen på torsdags afton säljas som vanligt biljetter. En intressant matiné gifves påskdagen i Berns nya salong af operasångaren Axel Rundberg. A det tilltalande programmet finnas upptagna som biträdande fru Heintz, fröknarna Nordgren o c h Klemming, hrr Lundmark, Hagman, Sellergren, Borgstedt o c h Lejdström. På Vasaleatern gifver hr N. Clementson annandag påsk likaledes matiné.
Så länge det bara var Ruffen som sa, »att hon väl bara vore ett djur» — träffade det mig inte en smul, ty jag kände ju, att i botten var hon också för honom något mycket mer och bättre. Men nu gaf mig de orden ett helt och hållet nytt uppslag. För honom, som nu stod där — och för Ada — och för alla de andra var hon ju värkligen »bara ett djur!» Och då måste de ju känna sig sårade. »Vänta lite», sa jag helt stillsamt, fast jag darrade invärtes så jag knappt kunde stå. »Jag kommer strax tillbaka.» Tio minuter senare hade jag bytt ut min svarta klädning mot min vanliga rödbruna. Ingen grafsten ska hon få häller — bara blommor — mycket blommor — som lefver och dör med oss — Ruffen och mig. När jag kom ut igen, såg min måg fullkomligt afstjälpt ut. Att få rätt var nog det sista han föreställt sig! »Jag hoppas du är nöjd nu», sa jag så vänligt jag kunde. »Det var bara så, att jag inte förstod riktigt. — Vill du inte sitta ned?» Så bjöd jag honom att stanna kvar till kvällen samt erbjöd mig att skicka efter Ada och barnen med skjuts, efter det var så kallt. Men det ville han inte! Han trodde bestämdt, att jag inte var riktigt knoppen, och gaf sig i väg fortare än hvad jag någonsin trodde var förenligt med hans »värdighet som embetsman», som han jämt kör med. Och nu kommer jag nog aldrig att hvarken tala eller skrifva om Pepita mera. Jag ska gömma henne i hjärtat som ett soligt, kärt minne — gömma henne helt och hållet åt mig själf. Men nog tror jag säkert, att om folk visste, hvad de oftast rör vid när de säger: »det är ju bara ett djur», så skulle de tiga. Det är nog bra sällan, som ett innerligt älskadt djur bara är ett djur! Oftast är det någonting mycket, mycket mera! SJUTTONDE KAPITLET. Vår egen. Strid och frid. Ett oförmodadt afsked med oförmodade följder. I går skickade jag två hundra kronor till Norrlands förening för kvinnornas fasta försvar.
»Jag!» sa jag och såg nog ut som det oskyldigaste frågetecken. »Herr Holm läser ju så utmärkt. Gör han inte? Vi är så innerligen belåtna! Var bara så hjärtans snäll och läs på! Det är rent otroligt vackert!» Nu trumpetade Holmen som en riktig domsbasun: »Af träd en krans Omkring min ådra tätt sig sluter, Bland gran och tall Min böljas svall Sitt lif i tysta stunden njuter, Och utan namn I flodens famn Till sist min svala våg sig gjuter!» »Det var rysligt med vatten», sa jag och torkade mig i pannan — »men som vi är här för att uppfostra oss, så Låna hit boken, Maja, så vi får räkna sorterna.» Maja lånade boken, jag tog fram en blyertspänna och så räknade jag: »Ett vattusprång. Ett vattuled. En ådra. En bölja, som svallar. En flod. En sval våg. Böljor med snö. »Det finnas dolda flöden med, sa Holmen.» »Dem orkar vi inte med», sa jag bestämdt. »Får jag en enda droppe till, så rinner jag öfver.» »Och inte vet jag ändå en smul hvad hans sångmö är», klagade Fanny! »Det måtte väl inte vara svårt veta», flinade gymnasisten. »Nå, hvad är den då, om jag får fråga?» »Vattusiktig, förstås! Ha ha ha!» »Så ska man inte säga», undervisade jag. »Tänk bara, hvilken stor begåfning det behöfs att kunna hitta på så många sorters vatten.» »Måtte vara nå’n slags andlig absolutist», sa lånbiblioteket. »Eller också tillhör han nå’n slags andlig brandkår», sa Alma postmästare. »Ja, eld och glöd fördrar han inte», fnyste Fanny. »Jag tror det är en redig en», sa Thore på sitt trygga sätt. »Hvad menar Thore med ’redig’», sa jag retligt, för jag började känna mig litet het om öronen af allt prat. »Redig är väl det sista man bör kalla en skald, skulle jag tro.» »Jag menar — det är — som att måla hvitt i hvitt. Det är — styft — och svårt.
Exc. finge nu föreslå, att Utsk:ts ofvanomförmälde hemställanden pag. 23 53 rörande Tarifen för inför seltullen först skulle punktvis föredragas och afgöras, samt att It. o. Ad. derefter skulle till behandling företaga Utsk:ts å sid. 22 gjorda mera allmänna hemställan. Derest detta föredragningssätt blefve af It. o. Ad. antaget, skulle det, vid föredragningen af Dtsk:ts sistberörde hemställan, blifva tillfälle för de ledamöter, af Ståndet, hvilka i mer, eller mindre mån gillade de motioner, Utsk:t afstyrkt, att, på grund af dessa motioner, framställa sina yrkanden rörande alla de i motionerne omhandlade artiklar, i ats:de hvarå från Utsk:t.s förslag afvikande bestämmelser ansågos böra ega rum, naturligtvis med undantag af dem, hvilka redan varit föremål för Ståndets beslut. Sedan dessa yrkanden blifvit pröfvade, vore Tarifen för införseltullen behandlad, hvarefter Utsk:ts hemställanden i öfriga delar af Betänkt torde böra företagas till afgörande i den ordning de förekomma. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Mot det af Landtm, nu föreslagna föredragningssätt har jag för min del icke något att anmärka, enär, till följd deraf, de ledamöter af Ståndet, hvilka i mer eller mindre mån gilla de motioner, Dtsk:t afstyrkt, jemväl ega rätt öppen att framdeles under detta Bet:des behandling, uttala sina tankar i ämnet. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: För säkerhet skull får jag yrka det förbehåll, att då min motion rörande exportförbud å silfver förekommer, densamma måtte få skiljas från Gr. Löwenhjelms motion om export-tull samt särskildt föredragas och afgöras. I anledning häraf yttrade H. Exc., att frågan om behandlingen af den utaf Hr Ehrenhoff omnämda särskilda punkt i Betänkt torde böra uppskjutas, till dess samma punkt till pröfning förekomme. Härefter hemställde H. Exc., huruvida K. o. Ad. behaga' Den 3 ) Maj. de gilla det sätt för Betänk:ts föredragning, som II.
RiksgäldsContoiret, om att uppbörden af alla allmänna medel måtte åt, öfverlemnas eller också detta verk alldeles upphöra. StatsUtskottets Betänkande, IV 5. s 568 — 571, bif. af PresteStåndet, IX s i23i, af BorgareStåndet, IX s 1233, af BondeStåndet, IX 3. s 20. om ändring i tiden för afslutande af summariske Räkningar öfver uppbörden af medel som inflyta i; StatsUtskottets Betänkande, IY 6. s 324 — 33o, bif. af Adeln, ix 3. s 288, af PresteStåndet, IX 3. s 2p5. • med förslag till allmänna Reglementet för; StatsUtskottets Memorial, IV 6. s 23a — 291, bif. af Adeln, IX 3. s 224, af BorgareStåndet, IX s 239, af PresteStåndet, IX 3. Ytterligare Utlåtande, IV 6. s 555, 556, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 4°9- — Verkets ställning, om, ocb om inlösen af dess Sedlaiv Statsoch BancoUtskottens Betänkande, VI 1. s xv—xxii, återrem. af PresteStåndet, IX s 519, af Bor - r2 5 O gareStåndet, IX bif. af BondeStån det, IX s 528. Återremisserne besvarade i sednare Utlåtandet om Rikets PenningeVerk. B-iksgäldsContoirets inlösande, om, af 12 dess skadade creditsedlar; StatsUtskottets Betänkande, IV r. s 5a5 — 527, bif. af Adeln, IX s 146, af BorgareStåndet, IX s i52, af BondeStåndet, IX s 153.
Derest Gransknings-utskottet skulle anmärka, att Stats—rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, eger utskottet att hos Riksförsamlingen göra sådan anmälan, som i 87 § Regeringsformen omförmäles. Skulle Gransknings-utskottet finna anledning att emot någon för statsutgifterne redovisande tjensteman yrka laga ansvar, må frågan af Riksförsamlingen kunna hos Konungen anmälas; men ej må sådan tjensteman personligen inför utskottet eller Riksförsamlingen till ansvar ställas, ej heller utskottet i klander af Konungens anordningar ingå. § 27. Lag-utskottet har att afgifva yttranden öfver de från kamrarne dit hänvisade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, äfvensom till förklaring af grundlag; börande under civiloch kriminallag äfven inbegripas de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom krigsstaten. Det tillhörer ock J.ag-utskottet att granska Justitie-ombudsmannens till hvarje lagtima riksdag afgifna allmänna redogörelse och årsberättelser, äfvensom hans embetsdiarier och registratur, samt att med utlåtande deröfver till Riksförsamlingen inkomma. § 28. Statsoch Bevillnings-utskottet åligger att, efter delfående af Konungens i afseende på statsreglering och bevillning afgifna förslag, utreda och föreslå så väl Statsverkets inkomster och utgifter, som den till de sednares bestridande nödiga bevillnings belopp och fördelning; att yttra sig öfver de inom kamrarne väckta frågor, som med statsregleringen eller bevillningen ega gemenskap; samt att behandla frågor rörande Riksgäldskontorets förvaltning, inkomster och utgifter. § 29. Banko-utskottet tillhörer att undersöka riksbankens styrelse och tillstånd, samt att hos kamrarne föreslå och i mai, för hvilka utskottet fått, sig sådan makt af Riksförsamlingen uppdragen, sjelf gifva föreskrifter om bankens förvaltning. § 30.
Warder någon af trycket härstädes utkommen eller Utländsk hit i Riket införd skrift utaf en eller flere främmande Staters Sändebud eller deras Regeringar anmäld, såsom innefattande fädane ämnen, hwilka kunna föranleda till misnöje »ned andra Magtcr, ägc Konungen, att derom efter sakens och omständigheternes beskaffenhet i Räder förordna samt, om Han sä nödigt pröfwar, örn skriftens seqvestrerande och indragning genom Des Hof-Cantzler eller Justitice-Cantzler, sä »väl hos Boktryckare son» försäljare eller andre utspridare, läta föranstalta, och hwarmcd förhälles pä sätt som angäende beläggande med qwarstad här framföre stadgadt finnes; skolandes »vid alla fädane fall den af förenämnde Embctsmän, som om wcrkställigbeten 388 Expeditioner till Riks-Stände». erhäller Konungens nädiga befallning, genast owägerligen infordra Tryckfrihets-Committeens utlåtande vin den i fraga warande skriften. Finner Committeen, som ef äger inga uti uägon pröfning utaf Politiska considerationer och förhällanden, att skriften ekter Lagens bokstaf ef ätalas kan, dä mä ef någon rättegång, hwarken emot Boktryckaren eller Författaren, anställas, men för utspridande bör den sorn emot förbudet deraf bryter till answar stånda, jemnlikt 4 § 9 mom. Pä Konungens nädiga pröfning mä det ankomma, om Förläggare eller Boktryckare mä i thy fall till mer eller mindre del af Statsmedlen nfuta uägon ersättning för omkostnaden till tryckning och papper af hwad utaf upplagan kunnat indragas. Skulle den oförmodade händelsen inträffa att Tryckfrihets-Committeen med anledning af 108 § Negerings-Formen warder till answar ställd, upptages och afgöres mälet af Swea Hof-Nätt, uppä äkärau af Advokat-Fiscalen derstädes.
(Skall jag månne behöfva förklara, att i denna regel finnes plats för undantagen?) Kvinnan klagar bittert öfver denna mannens själftagna moral, och hon har sannerligen skäl att göra det, ieke blott för det hon lider därvid, utan emedan mannen samt hela det mänskliga samfundet tagit skada däraf. Men medan kvinnan klagar öfver följderna af mannens själftagna moral och stundom med en viss själfrättfärdighet jämför sig med honom, glömmer hon icke så sällan, att hon indirekt, medelbart, arbetar på att styrka honom i hans förmenta rättighet att sätta sig öfver det gudomliga lagbudet: Du skall icke. Hon förgäter, att hon är skapad att vara mannen till hjälp, icke blott i sitt förhållande som mor, hustru och syster, utan i det hela, som en sedlig kraft, som hjärtesidan af det mänskliga lifvet, hvilken i sig innesluter stora och ädla andliga gåfvor. Denna kvinnans bestämmelse, hvilken är något helt annat än dess vrångbild (kvinnan, mannens egendom och slafvinna), denna bestämmelse upphäfves ingalunda genom mannens försummelse att låta denna kraft få inflytande pä samhällslifvet. Våra plikter mot mänskligheten upphäfvas ej, för det man. hittills hufvudsakligen blott tillåtit oss att verka indirekt på samhällsfrågornas lösning genom den maktegande mannen. » Nu stå vi dock vid gryningen af en tid, som vinkar och manar oss till aktivt samhällsarbete, vare sig i det stora eller det lilla. Vi ega nu åtskilliga medel och utvägar att verka direkt, omedelbart, för att skapa bättre, mänskligare, d. v. s. sedliga förhållanden omkring oss. På det man ej må beskylla mig för att ha sökt undanflykter, skall jag tillåta mig att tillämpa mina tankar på den sak, som så häftigt upprört » Elma ». En man och en kvinna täfia om samma tjänstebefattning; hon underbjuder honom i frå- ga om lönen och afgår med sin förmenta seger. Men hvarför använder hon just detta medel för att slå tillbaka sina manliga medtäflarc, det är frågan? Gör hon det, emedan hon finner, att männen i alla tider och fortfarande fått och få för höga löner, och att det är gagneligt för hela samhället, att de nedtryckas?
Hvad Herrarne Tham och Rosenblad yttrat, anser jag vara alldeles orätt, och hade jag icke väntat, att någon Ledamot med så synbara anspråk på statistiska och Stats-ekonomiska insigter skulle missförstå hvad som icke bör vara möjligt, att dölja för sig sjelf, nemligen att ständigt ökade anslag fordra ständigt motsvarande tillgångar, och att dessa icke kunna utgå annorlunda än genom beskattning. En be O O skattning på consumtion uppstår alltid genom ett Tullsysteme, och sålunda utgör ali inkomst af Tull en bevillning utgående af Nationen. Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Man skulle snart kunna komma att medge såsom en oformlighet, att här på stället ens vore möjligt, att tala emot Första HufvudTileln, då vi nästan samtligen äro Actieägare i denna Titel, genom de vänskaps-, slägtskapseller tjenstförhållanden , hvari vi stå till den mängd personer, som ifrån denna Titel draga lön och underhåll. Jag kan likväl icke undertrycka min mening, att jag skulle anse bedröfligt, om nuvarande anslag vore så knapt tilltagit, attén mindre afkastning af Bäckaskog eller Tullgarn skulle Den 19 Maji f. ra. 249 behöfva ingå i beräkning öfver H. K. H. utvägar, alt lemna sina barn uppfostran. Man har såsom motskäl å andra sidan framdragit, att Bevillningarne ständigt blifvit minskade; men jag hemställer, huruvida man med fog kan kalla det en minskning, att beskattningen bokföres i synlig måtto till mindre belopp, än den verkligen utgår. Om de millioner, som blifvit disponerade på öfverskotten, icke utgöra skattebidrag, då har den värde Talaren rätt och jag orätt; men om förhållandet är motsatt, anser jag oss böra upphöra med dessa villor, som endast skola bedraga folket, i hänseende till Representationens förhandlingar. En värd Talare bär yttrat sig om den stora Hofhållning, som bestods Thronföljaren Carl Gustaf, och derpå får jag endast svara, att jag skulle önska, att Talaren kunde återföra möjligheten för Sverige, att åstadkomma en realisation i anseende till dessa jemnförelser; men jag tror, att detta komme att innebära stora svårigheter. Hvarefter Friherre Anckarswärd uppläste följande :