Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1647, bifallen; och räkenskaperne utvisa äfven, att boskapspenningarne inom Philipstads bergslag från och med sistnämnde år och allt framgent utgått i förhållande till kreaturens antal. Häraf visar sig således, att den s. k. kreatursskatten icke, såsom motionären förmenat, utgör en Philipstads bergslag serskildt pålagd beskattning, utan är samma afgift, som de under ordinarie räntan inbegripne boskapspenningarne; vid hvilket förhållande och då anledning icke synes förekomma att medgifva bemälde bergslag befrielse från de ordinarie utskylder, som för öfrigt inom hela Riket utgöras, Utskottet finner sig icke kunna tillstyrka att ifrågavarande beskattning, på sätt motionären hemställt, hädanefter skulle helt och hållet upphöra; men deremot har Utskottet, enär det inom Philipstads bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar ännu bibehållna sättet för utgörandet af boskapspenningar efter kreaturens antal och efter utsädet icke öfverensstämmer med de till förenkling i uppbördsväsendet syftande beskattningsgrunder, som under sednare tider blifvit allmänt tillämpade, ansett sig böra taga i öfvervägande, huruvida icke en förändring i berörde hänseende lämpligen kunde beredas; och då boskapspenningarne, som i öfriga delar af Riket allt sedan 1642 utgjorts med 2 daler silfvermynt för ett helt mantal, numera efter skatteförenklingens verkställande ingå uti den för hvarje hemman bestämda penningeräntan, synes samma afgift äfven inom förstnämnde ort böra på enahanda sätt utgöras.
När han sedan på en vink af grefven lemnade rummet, skred man genast till ändamålet af sammankomsten. Det beslöts att Konstantin om två år skulle besöka universitetet, men förut skulle han hemma hos sin mor, af en skicklig lärare inhemta elementerna i latinen och ryska språket samt andra för honom nödiga kunskaper. Denne man kunde genast tillträda sin befattning, och grefven lofvade att dagen derpå sjelf införa honom till dem; ty han satte alls icke i fråga, att det var honom tillåtet att se sina barn. Constance ansåg sig äfven ej hafva rättighet att för denna enda gång afslå hans önskan. Hon svarade: att som barnen trodde sin far vara död, och grefven så mycket förändrat sig under dessa åren, att gossen troligtvis ej kunde känna igen honom, vore det enligt hennes tanke bäst, att han föreställdes dem som en slägtinge, till hvilken de stodo i förbindelse. Dermed var grefven nöjd. Constance hade rätt i sin förmodan; gossen drog ingen känsla till sin far, som han nu för första gången såg i uniform och hörde af modren benämnas «grefve.» Både han och den nioåriga Anna betraktade honom med skygghet, ja nästan med en slags ovilja; desto mera slöto de sig till läraren. Som rum voro lediga att hyra i samma gård, kunde denne genast flytta dit och börja sin befattning. Grefvens visit var kort; förhållandet var tvunget på alla sidor, och besöket förnyades aldrig. Läraren, som nu blef en medlem i deras lilla krets, var redan öfver medelåldern. Han hade ingen kännedom om det förhållande, som varit mellan grefven och Constance. Hon, som snart fann denna sin farhåga ogrundad, gladde sig, när hon i sin sons ledare lärde känna en ganska aktningsvärd man. Lärd utan pedanteri, rik på erfarenhet, var han ett lika interessant som lärorikt sällskap för både yngre och äldre. Genom honom erfor hon efterhand, att grefven icke var lycklig i sitt äktenskap. Hans fru var honom uppenbart otrogen. Svartsjuka och harm hade drifvit honom att söka förströelser i höga spel och andra utsväfningar, som inverkade menligt på hans helsa. Han hade nu på begäran erhållit tjenstledighet, men frun hade stadnat qvar i * * * *.
Det är ej så svårt att åstadkomma e n julbarnskaran i en klunga m e d tindrande ögon, gran, s o m gör samma intryck. Alla d e fina färifriga o c h beskäftiga — stora syster, som käftar ut, ger i silkespapper, s o m stå oss till buds, möjligstore bror s o m skär ut » odjuren » efter pappersgöra efterbildningar, o c h pappersrosor äro ej mönster m e d sporre eller pennknif o c h lilla syster svåra att tillverka. som får pensla konstverken m e d äggvisp, under För d e n oöfvade vill jag härmed försöka bedet lille bror fått förtroendet att beströ d e m m e d skrifva det så g o d t sig göra låter. Man klipper kulört pärlsocker! — en pappersremsa efter arkets längd af omkring Förunderligt n o g bli ej d e bakade föremålen 6 centimeters bredd, afsmalnar densamma 1 ä 2 så talrika, s o m man kunnat förmoda, t y degen ctmtr åt ena sidan o c h viker densamma till ett är märkvärdigt g o d att » smaka » på för de små rosenblads bredd, afrundar densamma i öfverartisterna. kanten o c h vecklar så upp remsan igen; m e d en trubbig knif dragés e n lime efter bladets Och hvilken förtjusning, då alltsammans är gräddadt o c h m a n får binda silfvertrådar o m kant o c h m e d en fingerborg eller ennat kupigt instrument tryckes e n fördjupning i detsamma, för upphängandet p å julgranen. Ock så välkomallt m o t handens insida. Därpå rullas papperet met, då ett eller annat benbrott bland de bakade lätt o c h luftigt samman, m e d den smalaste sidan föremålen föranleder ett samfälldt beslut att inåt, hoptryckes o c h sammandrages nedtill, ge» dela det » m e d samma. ma gång s o m den bildar stjälk.
Ad. och stödjer detta förmenande derpå, alt det 5:te mom:let blifvit återremilteradt, tror jag han i tydningen och meningen med denna ålerremiss fullkomligt misstager sig, ty ålerremiss hade visserligen likafullt skett, i anledn. af de ledamöters hemställan; sorn fästade sig, på säll prot. utvisar, vid helt andra omständigheter. Tvertom synes mig icke allenast del af R. o, Ad. på f. m., i strid med Hr Hjertås yrkande, fattade beslut, utan äfven Ståndets bifall till det 4:de momttel, hvilket innehåller ett stadgande, som enl. sjelfva ordalydelsen afser att gälla för 10 år och derutöfver, tydligen ådagalägga, alt R. o. Ad. icke fästat något afseende på de af Hr Hjerta i detta hänseende uttalade åsigter; hvadan, och om en ålerremiss af nu ifragavande mom. kommer att ega rum, jag förmodar alt StatsUtsk. ingalunda lärer anse, att något gillande derigenom blifvit gifvet åt Hr Hjertås satser. Efter först till bifall å förevar:de punkt frarastäld, men med Nej besvarad propos., blef denna punkt, på grund af de deremot gjorde anroärknrr, af R. o. Ad. återremitterad. 8:de, 9:de och 10:de punklerne. lii föllos. 1 fråga om IJtsk:s härefter förekommande hemställan, all R. St. måtte i underddiet anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R. St. varda meddelade, ang:de kapitaloch ränte-liqviderne för ifrågavartde lån, jemte dermed semmanhängande frågor, yttrade Gr. Lagerbjelke: Ulsk. Itar vid behandlingen af den vigliga frågan, rörrde inrättandet af ett statsskulds-system, gött uti samma fotspår, som R. St. vid 1830 års Riksdag, då realisationen beslöts.
KTGSWNGLM. rkrcLi nos ^v^l-vLll» S 8 41. 1 ^:o W3. ^nk, till Lrp. tltsli, äen 5 U»I'3 1841, lil, 5 e, m. /</) V6 />. d/ S />ccc//^cr /°»o/,os/r/o/r //// /»//ce/8 Sräac/e/', om c7ac/,///^ / 8? die»er r//Fs/o, me/r,- 6//eea S/oc/c/ro/ms S/o// c/c» /.? /eL,-rccc»/ /8// linder före^gencle ldil<8dg^gr k»? Nors ^gn^er intrglfgt, gil Likets 8tgndei'8 förslg^ i sgdgng Ig^frä^or, 8om 87 ^ de^eiin^s-formen omlormgler, inkommit 8g sent, gil, ArundlgFsenli^ p>öfning dergf, under Likets 8tönder8 sgmmgn vgro, ieke kunnat gt kon»!. l>I:,j:t meclkinngs, samt gil, försluten .it' sudan gnledning kommit gil, lörlullu. M,- försluten till »y gllmän Livi!- oek Lriminul-LgA elier undrg lutförslut gf större omfuttnint skola kekandlgs, klifva olgren!,elern.', gnun ket^dliAure. om LonAl. lVIgj:t icke, afven elter Liksdats 8lnt, kun till l:>t gntg^g, liv.,c! llilrsts 8tandei, för deras del, i säduna ämnen l>68lntgt.
Och den skrift han, den okände, obetydlige unge mannen, skickade ut, att lik en liten kaparejakt speja och känna sig före, bar titeln: Äro de nya händelserna i Frankrike till Europas lycka eller olycka? Och den väckte så mycket uppseende, att den ärelystne mannen skickade ut en ny kapar-jakt, i form af brochyr. Men denna gång gick det tvärtom, ty nu blef den lille kaparen sjelf kapad i sin tur. Brochyren, hvilken bar på sitt omslag den dristiga frågan : »Hvad politik bör Sverige i närvarande kris iakttaga», hade i sitt inre ännu dristigare frågor att göra. Tidsanden ville dock icke veta af sådana brydsamma näsvisheter, derför blef, utan rättegång, brochyren indragen. Som man likväl på samma gång ville låta Lindeberg veta att man gynsamt bedömde hans ovanliga författareförmåga, erhöll han en ekonomisk ersättning genom den pension, som dåvarande kronprinsen nådigt beviljade honom. Men det var alltid Lindebergs stora otur att om han erhållit något, så blef han aldrig hemma i konsten att behålla det. Det var året 1832. Lindebergs betydande stilistiska förmåga, hans klara tankar, aldrig inbäddade i massor af ord der man hade svårt att hitta dem, hade då för länge sedan tillförsäkrat honom ett stort anseende inom tidningspressen. Han egde vid denna tid, sedan han som medarbetare uppträdt i hvarjehanda liberala blad, en inköpt egen tidning, nemligen den från Kellgrens dagar bekanta Stockholms-Posten, och det var här han nämnda år började publicera »Sverige 1809 och 1832» och hvilken skrift, sedan särskildt utgifven, upplefde tre upplagor. Bland den stora allmänheten väckte detta arbete en så verkligen intresserad uppmärksamhet, att då Lindeberg, i följd af den omständigheten att icke alla tycken kunna vara lika, förlorade sin förut erhållna pension, allmänheten åtog sig, icke att ersätta pensionen, men att visa honom sin högaktning och hyllning på allra bästa och vackraste sätt. Man öppnade en subskription, och på julafton 1833 emottog Lindeberg, jemte enskild skrifvelse, i rekommenderadt bref en högst dyrbar diamantring. Denna ring hade på yttre sidan följande inskrift: Till författaren af »Sverige 1809 och 1832».
Med afseende på den förra råkar han antingen i en oändlig regress, eller i en cirkel i bevisningen, med afseende på den senare är teorien dels, rörande de problem, som ligga inom ästetikens område, ofullständig, dels, rörande de af dess problem, som Taine för sin del sökt lösa, ohållbar. Den oändliga regress, hvartill Taine gör sig skyldig, spåras i hans metod att under sökande efter någontings orsak gå öfver från det ena till det andra området, utan att han, då han kommit till det, som angifves vara det sista, bindande klargör, hvarför just detta och intet annat bildar den afslutande länken. Om vi, för att taga ett af honom sjelf anfördt kortfattadt exempel, betrakta hans deduktion af romarnes alla utmärkande egenskaper i politiskt, privat, religiöst, konstnärligt och vetenskapligt hänseende ur dessas • tvänne grundbestämningar: att vara ett egoistiskt och politiskt folk, inser man ej, hvarför han stannarvid denna egoism, denna säregna politiska begåfning. Det är ingenting, som från Taines ståndpunkt hindrar från att fråga, hvad det är som gjorde romame så egoistiska, så politiskt framstående, och sedan svaret derpå är gifvet genom hänvisning till andra egenskaper hos dem, gå i oändlighet tillbaka.Man öfvergår från den ena förklaringsgrunden till den andra? när konstnärliga förhållanden skola förklaras, hänvisas nian till vetenskapliga, från vetenskapliga till religiösa, från religiösa till sociala, från sociala till politiska, men när man kommit till de politiska, frågar man med undran, hvarför just dessa utgöra den yttersta orsaken, hvarför det icke är tvärt om, eller hvarför ej t. ex. de religiösa böra erhålla den största betydelsen. Man kommer ned på samma sluttande plan, hvars farlighet Spinoza i första delen af sin “ Ethica “ påvisar, i det han anför såsom exempel, huru en nedfallande sten slagit en menniska i hufvudet samt låter frågorna angående orsakerna dertill gå tillbaka till vinden, som blåste starkt, och menniskan, som hade sin väg förbi stället, till hafvet, som dagen förut vid lugnt väder begynte blifva oroligt, till vännen, som hade inbjudit den slagne o. s. v., ö. s. v.
Upplästes följande: Konql. MasttS Nädiga Propostkien till Riksens Ständer, angäendc huruwida Jnstrvckivn w.ä wara af nöden för Riksens Ständers Fnllntägtige eller Wedcrbörandc Cmbcrsmän, hwilka i frägor om eftergift, af ädömdc er. sättningar, som tillhöra Riksens Ständers Penninge - Werk, StatsWcrket, eller de under Collcgierne och serffildc Oirectioncrs stprclsc wa. rande Cahor, böra wara hdrde. Hos Kongs. Ma):t har i anledning af betz Högste Domstols i underdärrighel gjorde hemställan, i öfwer. Dcn 2Z October. öfwerwägande kommit, huruledes esomoftast ansökningar till Kongl. Masit i uudcrdänighet blirwit ingifae, om cftcrgifr af ädSiudc ersättningar, hwilka, tillhörige antingen Riksens Ständers Penningc-Werk, eller StatsW. rket, eller de u der Eollcgicrnas och scrffilde Direktioners styrelse warande Ensior, uppkommit, dels i sammanhang och såsom en följd af UppbdrdSmänS lill, grepp eller wangömo, samt Cmbets - och Tjenstcmäiis felagtighelcr, uuderlätne controllcr, blotta misitag eller mindre uppmärksamma tillsyn, dels och frän contracter, asflntade med Kongl. Maj:t och Kronan eller Borgen för Embetsmän eller andre ingängnc förbindelser. Desse ansökningar hafwa wunnlt det olika afseende, hwar. till olika omständigheter kunnat föranleda.
Nro 6g, med förslag till ändringar i 5o § Reg.F. och 3 § Riksd.Ordn., blef det ånyo hegardt på bordet af Grrna von Fersen, Hans, och Horn, Claes Fredr., samt Frih. Boye, Ludv., m. fl. ledamöter. Föredrogs ånyo Constit.Utskrs d. 5 dennes på bordet lagda memor. Nro 70, angrde PresteStrs ålerremiss på memor. Den föreslagna voterrsproposm blef af R. o. Ad. godkänd. Ånyo föredrogos och biföilos StatsUtskrs d. 5 dennes på bordet lagda utlåtrnr Nro 38g. i anledn. af väckt fråga om förändring af den förut stadgade tid, inom hvilken den till statsbehofvens fyllande utaf allm. bevilln. anslagna summa skall uti Riksg.- cont. hvarje år förskottsvis hållas Statscont. tillhanda; Nro 3go. i anledn. af factoren för tryckningen af Riksg.- contrs creditsedlar, Sam. Rumstedts, genom Fullmägtige i nämnde Contor, anmälda ansökning att varda bibehållen vid innehafvande lönebelopp. Lades till handlma StatsUtskrs d. 5 dennes på bordet lagda memor. r Nro 3g I. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskrs memor. Nro 351; Nro 3g2. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskrs memor. Nro 352; Nro 3g4- rörrde ett tillägg i frågan om det af K. M. för Carlstens fästnings iståndsältande äskade extra anslag. Fö - Den 8 Januari. 4‘J Föredrogs ånyo BeviIln.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda meinor. N:o 47 nied förslag till sammanjemnkhing af RiksSt:ns beslut i fråga ora verkställighet af R. H. St:s beslut, att sportlerna inom K. M:s Cancelli hädanefter skola utgå till Kronan såsom ehart® sigillatas-afgift.
Denna § torde med bibehållande af dess syftning bättre uttryckas i följande redaction. ”1 händelse Bolags-Bank finnes hafva lidit förluster lill a5 procent af ”grundfonden, skall Bankens rörelse inställas.” 15 §. torde böra helt och hållet utgå fran detta förslag, såsom icke utgörande föremål för Straff-Lagstiftning, samt det med §:n åsyftade ändamål sökas i serskildt Betänkande, hvilket Utskotten äfven lill en del tyckas hafva insett, då de vid slutet afUtlåtandet föreslagit serskild hemställning lill Kongl. Maj:t i delta afseende. 16 §. anse vi sådan, att, i stället för anmärkningar, vi trott bäst vara uppgöra ny redaclion. ”Vill någon talan föra mot offentelig Bolags-Bank, vare Rådhus-Rätt i ”Stad och Härads-Rätt å Landet, der Bank förlagd är, rätter Domstol.” 2 Gap. 18 §. 2 mom. lemnar åt Kongl. Majit att godtyckligt bestämma minimi-summan för en Banks grundfond, men med ett sådant stadgande synes det förut gifna budet om bestämd rainimi-summa vara alldeles ändamålslöst, och torde derföre böra från förslaget utgå. 19 §. Härvid åberopas hvad Herr Rådman Holm i sin reservation anfört. 3 Cap. 22 §. är till sin uppställning så svårlöst och invecklad, att man icke bör vänta sig densamma lika tolkad knappt af Utskottens egna Ledamöter. Någon så beskaffad säkerhet, som af Bank fordras, medför ej heller det stadgande denna §, efter beslutet derom, skulle innehålla, och vi tro oss derföre böra tillstyrka följande: ”1 Solidarisk Bank svare Actieeller Lottegarne, en för alla och alla för en, för Bankens förbindelser, af hvad namn de vara må: och är sedelinnehafvares rätt, att, sedan Bank-Direclionen före vägrad inlösning af Bankens förbindelser, blifvit dömd undergå utmätning, låta densamma verkställa hos den eller de Lottegare honom godt synes.
Fuhru och Gran är det allmännaste i skogrika trakter, vanligen erlägges en bräda i såglön för hvarje tolft. Arrendatorns productions behållning för hela året blifver således 100 tolfter, och kan nti arrende för hvarje sågklinga» häraf f et - Den 24 Februarii, 679 lägges, hvilket ä 1 lod silfver eller en R:dr Banco per tolft, svarar emot sf tunna korn eller tunland uppskattad jord. De jämkningar och afseenden, som förut äro gjorda vid qvamars beskattning, kunna och böra äfven här användas; och som alltid jämt ziffertal bör sökas, antages hvarje sågklinga sora går året igenom för 4 uppjkattade tunland, §, 20. Skogarnef beskattning hvad marken angår på hvilken den växer, är redan gjord under benämning af Bete. Här blifver blott fråga om sjelfva skogsproducten såsom råämnen, och till grundprinciper bör antagas den årliga afkastning som kan påräknas med skogens bestånd, då man bör förvandla alla de träd, som kunna fällas till cubikfatnnat ved eller stafrum 3me alnar lång, hög och bred. Inberäknadt dagsverken till fällning och en dagsköming per famn, bör af vedens intrinsequa värde afdrages 1 omkostnader \ tunna korn, resten utgör den behållna vinsten. Skogens förädling genom tilldanande af bjelkar, tjära, bräder, kohl m. m> bör ej komma f någon beräkning såsom hörande’till redan gjord beskattning på köpmannen, sorn köper bjelkarne och tjära. Sågen som förvandladt trädet till bräder, kohlen som begagnas vid smidena och Bruken, dito dito. Den högre förädlingen genom ökade kua* 68o Dm 2\ Februarii. skaper tillhörindustrien; men skogarne böra fördelas uti 3:ne bufvudkiasser, nemligen j ;o JJogfkog eller Ek och Bok. 2:0. Snrjkog, eller anr.an slags löfträd, samt 3.0. BarrJkog\
Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 3i8 — 326, bif. af Adeln, IX s 1175, af B01- gareStåndet, IX s 1186, af BondeStåndet, IX 1199. Underd. RiksdagsBeslutet, §. i/\. Canal, Reglor och Taxa för fart på Strömsholms och Söderteljes, I j. s 6i. — Trollhätte, angående Lånebiträde af allmänna medel för. Statsoch BancoUtskottens Betänkande, IV 3. s 25i — 256, bif. af PresteStåndet, IX s 651, af Adelli, IX s 664, återrem. af BorgareStåndet, IX s 667. Förnyad t Utlåtande, IV 5. s 2i.{ — 221, bif. af BorgareStåndet, IX s 1127, af BondeStåndet, IX s 1134, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s ii3<), af PresteStåndet, IX s 1143. Underd. Cancellariat, KrigsAkademiens, må indragas. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 137. CancelliRätten. Se Rödin, Nils. Cancellister, anhållan om tvänne. SlalsUtskottets, IV 1. s4»bif. af PresteStåndet, IX s i5, af BorgareStåndet, IX s 18. — ytterligare anhållan om tvänne, Stats - 54 Utskottets, bif. af PresteStåndet, IX s 46, af BorgareStåndet, IX s 47* Cancellister, om ökadt antal af. Bevilln. Utskottets Anhållan, V i. s 4> bif* af BorgareStåndet, IX s 56, af PresteStåndet, IX s 70, af Adeln, IX s 73. — om arfvode för 2.’ne Extra Bevilln.
Till hans mest lyckade framställningar må vidare räknas två sådana hvar i sitt slag så fint utmejslade figurer, den fråssande, skenhelige klosterportvakten i » Svarta Dominon » och den » odödlige » riddaren Fal-staff i » Muntra fruarna », om hvilken det med rätta yttrats att han här icke blott var en skrattretande farsör, utan äfven en verklig karaktersframställare, och just så kraftig,så orädd och så genomträngd af sin uppgift att denna hans burleska Falstaff-typ icke så lätt kommer att öfverträffas på vår operascen. Kronan på alla hans prestationer var dock hans Gigoti i » Diamantkorset », Siegfrid Salomans täcka opera * comique, der bland clown-fasonerna, den brutna franskan, piruetterna och viftningarne med pantalongerna framträdde all den ömsinthet och fåfänga som karakteriserade detta stora barn. Ingen kunde utan att hjertligt dra på smilban-den höra hans beschäftiga presentation af akrobattruppens primadonna: » la Zephyrine på lina göra cidbutte rundt omkring sig sjelf, comme ça — och paff! attitude comme eà! — ’ on sprig ’ opp i luft och bli der (!! ) till dess jag säger: ma petite, s ' il vous platt, kom ner igen! » en replik som for öfrigt alltid helsades af en smattrande applådsalva. Ocfa det var icke utan rörelse man lyssnade till f. d. kammar tjenarens varmhjertade förklaring för hans forne herre: » hvad drägt jag ’ ar på ’ os er, min gammal hjert ’, min de-roument, min kärlek är alltid der. Pauvre Gigoti fall for era knän, kyss på hand med aht min ’ tårar saga er, que toujours j adore mon maltre d ’ autrefois que ... jag kan ik mer ... » Vid denna förträffligt framsagda scen var det ofta många ögon som tårades i salongen. Gigoti var också Pelles stolthet. Det var en rol för hvilken han var klippt och skuren.
Utskoltet kan derföre, utan att befara misstag, beräkna Riksgälds-Contorets skuld till allmänheten vid detta års slut j att uppgå till högst 2 millioner. Af dessa 2 millioner förfalla till betalning år i836 R:dr 900,000. “ i83S “ 400>000, “ 1839 “ 700,000. — Bi/uingfill R. St. Vrot i834 4 Snmt. 1 Afd. a Bandet. a 8 :de Häftet. té Stnti-XJishttett Forsing N\o ic;3. Full återbetalning af dessa summor på de bestämda terminerne» blott genom ccntanta penningar, bar likväl stora olägenheter, så väl för den allmänna rörelsen som för Riksgälds-Gontoret serskildt. Allmänna rörelsen synes hafva hellof utaf dessa räntebärande papper, och en så snar indragning utaf dem skulle kännbart minska rörelse-eapitalet, samt rubba den gång penningeomloppet nu i naturlig väg tagit, helst i hufvudstaden. Dessutom skulle återbetalning af så betydliga summor inom så kort tid sätta Rikets Ständer i nödvändighet att förse Riksgälds-Contoret med deremot svarande anslag af Alllmänna Bevillningen, hvars belopp derigenom ansenligt skulle ökas, enär 2 millioner R:dr då måste utlaxaras med 1 half million hvarje år. Jag är af den öfvertygelse, att en dylik utväg lill betäckande af Riksgälds-Contorets skuld, om äfven, genom fördelning uppå en längre tidrymd af flera år, dess olägenheter kunde blifva mindre kännbara på en gång, likväl under hvarje synpunkt är olämplig; och att, helst sedan realisationen gått uti verkställighet, den allmänna rörelsen har behof utaf ett, efter dess beskaffenhet och gång städse lämpadt belopp räntebärande papper.
För åren 1751—1733 samma qvantum spanmål. elier samma priser, med en årlig (elräkning af li rst, 159.12|. Dessutom lör samma år: Kronobonden f ån Niro l Måsby i Nöbbelöfs Socken och Ljunits Härad, hvilket hemman låg i ödesmål, efter ofvannämnda priser och valvation, pag. 83 i 173* års Bok, 191. För åren 1756—1776, utom nyssnämde spanmåi, på grund af LandshofdingeEmbetets Utslag den 17 Oktober 1757, pag. 251 i 1756 års Hufvudbok, Kronotionde från Westra Wirestad^ Bösarps Socken och Skylts Härad, Håg 24 kpr, Korn 2 T:r 3 kpr och Hafra 24 kpr, eller tillsammans årligen Råg 53 f.-r 28p kpr, Korn SO T:r 21p kpr, Hafra 24 T:r 15 kpr, efter samma priser och valvation, dervid dock, genom missräkning i 1770 års Bok, penmngevärdet blifvit med 103 Dir 22; öre, eller B:ko 17: 13. 6., för litel beräknadt Item för åren 1777 och 1778, efter 36 sk. för Råg och Korn och 18 sk för Hafra, Likaledes efter samma piis för åren 1779-17S6 Likaledes för åren 1787—18O6, efter samma beräkningsgrund, men med 3 rst. högre värde än föregående åren, «3:o För inlevererade medel af Norra Knäs torps marle n, ellerBislops-Hästhagen, till LandlRänteriel: Dels ordinarie ränta för åren 1687—1719, å 52 !>lr, eller 8 R:dr 32 sk. årligen, . Dels Kronotionde, 6 T:r Hafra årligen för samma år, å 1 Dkr 4 öre eller 9 sk., enligt Liqvidation pag. 244 etc. i 1743 års