Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är obestridligt att Regeringen f. 11. är öfverhopad af göromål, men olägenheten undanrödjas icke genom inrättandet af ett eller annat nytt StatsRådsembete, utan derigenom att Regeringen efter hand skiljer sig från de ärenden, som icke i följd af sin beskaffenhet ovillkorligen höra henne till, en åtgärd som återigen skulle motverkas genom ett bifall till K. M:s Nåd. Propos. — Soffringen kan vara kinkig, men icke omöjlig. Någon gång måste den företagas och den blir lättare ju förr man börjat den. — Hos flertalet Den 25 November e. m. 7ST af enskilda skall en inskränkning i rättigheten att »söka Konungen» mötas med ovilja. Så säges åtminstone, oell det är möjligt att anmärkmn är grundad. Benägenheten hos den enskilda att hänskjuta sina angelägenheter till Konungens omedelbara skärskådan och afgörande har likväl alltför länge blifvit upmuntrad. Det bör vara tid att försöka återhålla den sedan den visat sig skadlig för det allmänna. Efter min tanke skulle, såsom jag yttrat, ett bifall till det Kongl. Förslaget innebära en önskan att Ilegeringen måtte fortgå på den beträdda banan; ett afslag motsatsen. På denna grund vågar jag nu, efter att förut hafva biträdt Const.Utsk:s Betänk., jemväl anhålla om Propos. på bifall till detsamma. Hr Printzensköld, Carl: Den som något följt de all männa ärendenas behandling inom konseljen före 1840 års ltiksdag, har sig nogsamt bekant, hurusom den tidens sammansättning af StatsRådet medförde en stor lättnad i handläggningen och föredragningen af mål inför K. M. Man vet, att StatsRådet då utgjordes af 6 StatsRad jemte StatsMinistrarne och HolKansleren hvilka alla voro konsultativa. Jag kallar dem så, emedan de icke hade någon föredragning. Alla Depart:ter voro försedde med Chefer, som kallades Statssekreterare, hvilka jemväl hade säte och stämma i StatsRådet, och der föredrogs ärendena.
Då Betänkandet förra gången ®en 11 Octoler f. ni; här förevar, gjorde jag det förslag, att recommendationsafgiften skulle utgå i Bevillningsväg, och uttryckte da den Önskan, att endel af den procent* som Postförvaltarne hittills åtnjutit, måtte för dem bibehållas, men att tillika en‘ serskild afgift skulle tillkomma Staten, och att i det-3 ta afseende hela Specie recommendationsafgiften 3 beräknad efter den recommenderade summan, måtte ingi till Staten, Jag forde nu få fästa uppmärksamheten å skiljaktigheten af den fördel man njuter, då man skickar större eller mindre penningebelopp. Desse belopp miste föreställa något verkeligt; och förmanen är då naturligtvis betydligt större för den, som skickar en större qvantitet med posten, Om jag t. ex. under recommendation afsänder io,ooo .R:dr, så har jag io gånger större fördel, änden, som skickar blott 1000 B;dr, hvarföre denna förj del kan anses Vara progressif, emedan , om jag försändt dessa 10,000 R:dr i något verkelig!, i valör och dylikt, massan skulle hafva blifvit ojemförligt mycket större och besvärligare att transportera. Jag föreslog derföre en sådan progressions-tabell som vore svarande mot billigheten , och den större nytta, som afsändaren har att påräkna ; hvaremot Statens ansvar för de recommenderada brefvens innehåll borde blifva, så strängt som möjeligt; men JBevillningsUtskottet bar icke fästat sig vid detta förslag. Jag medger ock, att icke allt kan vid en Riksdag medhinnasj och BevillningsUtskottet har vid denna , så, att säga , concentrerat sin kraft vid Tullväsendet; men äf - Den II Octo lier /, ra. 2Ö£ ven derföre hade Utskottet icke bordt lemna Poeten handlöst. För min del instämmer jag med Herr von Hartmansdorff, att man nu ml nöja sig med att finna sig i BorgareStåridets beslut, men jag hoppas, att man framdeles må kunna bestämma e-i progressiv recommendationsafgift» Herr Tham1.
I Sjukgymnastik och Massage Kurs DoktorThoraWigardh Marstrand. praktiserar från den 20 juni i Göteborg och Liktornslösningsmedel. I i e k t y r! Ett antal äldre årgångar realiseras till betydligt nedsatta priser och erbjuda för dem, som förut ej äga desamma, en billig, omväxlande och lärorik lektyr. Mot insändande af nedannämnda belopp till Expeditionen af ldun, Stockholm, erhålles inom Sverige p o r t o f i r i t t: ldun 1893 (n:r 1 felas) 2: 25 ldun 1894 (komplett) 2: 25 ldun 1895 (julnumret oberäknadt) 2: 50 ldun 1896 (d:o d:o) 2: 50 ldun 1897 (d:o d:o) 3: — ldun 1898 (med juln.) Detta utmärkta medel, hvarigenom de svå- raste liktornar inom trenne dagar upplösas och borttagas, försäljes å 1 kr. pr sats i Stockholm endast hos C. F. Dufva, Drottninggatan 4 1. Till landsorten franko mot 1 kr. 20 öre i 10-öres frim. af M. Malmström, Upsala. Se utförlig annons jämte läkareintyg i ldun för den 20 maj. R ä t t v i k. Nybildadt privat hem i vacker och hälsosam trakt öppnas den 1 juni af undertecknad för allmänt klena personer, som äro i behof af sanatorievård. — Referenser: D:r Olof Håkanson, Birger Jarlsgatan 19, Stockholm, D:r Magn. Mateli, Göteborg, samt extra provincialläkaren på platsen. ELLEN MELLÄNDER (f. d. Sophiasyster). Bankaktiebolaget Biblioteksgatan 11. Exp. af ldun. börjar ny lärokurs den 1 nästk. okt. Prospekt gratis. Professor G. A. Unman, Stockholm, i Sjukgymnastik och Massage från 15 Okt. Upplysningar och prospekt erhållas genom D o k (Nord. t o r A. O. B. W 8120) ide, Stockholm.
Försträcker någon penningar emot panträtt i fartyg, betingad frakt eller innehafvando last, hvar lör sig eller gemensamt, eller ock i viss andel deraf, under vilkor att Iångifvaren, för sin fordrans betalning, kan hålla sig endast till de för pantade föremålen efter fartygets ankomst till den ort, der resan slutar, eller till den ersättning, som för dem i visst fall utgifves (§§ 287 och 290); egen långifvare och låntagare rätt att öfverenskomma om en viss afgift, som för den försträckning och fara erläggas skall. Det lån kallas bodmeri och afgiften premie. Under pantsatt fartyg inbegripas alla dess tillhörigheter af ankare och segel, stående och löpande gods, tågvirke och ammunition, båtar m. m. Å befälhafvares och skeppsfolks hyra vare bodmerilån förbjudet. § 129. Fartyg och frakt kunna af redarne, lasten af dess egare, hvar som helst förbodmas. Ofverskjuter det lån, redare eller lastegare å bodmeri tagit, värdet af panten, vare hau Iångifvaren för öfverskottet personligen ansvarig. 83 § 130 BefSlhafvaren vare ej berättigad att upptaga bodmerilån 5 fartyg och frakt i den hamn, der fartyget är hemma eller å last i den hamn, der lastegaren är närvarande. Å annan ort ege han rätt dertill, på sätt i § 43 stadgas. § 131. Upptager befälhafvaren bodmerilånet i lastegarens intresse, kan han förpanta lasten ollena. Upptages lånet för fartygets behof, kan han väl pantförskrifva fartyg och frakt allena, men lasten endast tillsammans med fartyg och frakt. Är fartyget förbodmodt, utan uttryckligt tillkännagifvande att frakten jemväl häftar för lånets säkerhet, anses fartyget allena pantförskrifvet. Äro både fartyg och last pantförskrifna, innefattas derunder äfven frakten. § 132.
Hemgjord god champagne, ' h liter rödvin och ' / z liter hvitt vin slås till samman, hvarpå 1 kilogram socker och 90 gram tvåfaldt kolsyradt natron upplösas deri. Derpå tillsättas 65 gram vinstenssyra, vätskan röres om och serveras omedelbart skummande i glasen. För brygden behöfver man använda ett kärl, som rymmer minst 3 liter. R. P. 1 Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns mplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags annonsersöm beröra familjekretsen. - Annonser mottagas endast genom 8. Gumaelius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. o I d u Otaliga gånger under från tidningens vända det s årets lopp läsarinnor sig för att inköpet n ingått U hafva för att få fruntimmer hufvudstaden, en eller annan sak från För som att äfven eller vilja t n med de b lärarinnor, göras af billigaste särskilda OBS.! efierkraf tidningarnas Att skilja gamla höns från unga är ej alltid så lätt. X — y. kunniga och erfarna affärsmännen personer. Bästa all den stund underhärstädes i detta syfte Alla inköp göras g r a t i s och varorna sändas mot till reqvirenten. porto bör medfölja. C D och uppdrag böra adresseras Klarabergsgatan Stockholm 54 endast till: Stockholm. ; Enkelt den 1 nov. Utgifvare af » Idun » och » Skand. Modetidning ». läsarinnor; ombesörjer inköp af tyger och allt annat till klädedrägten hö- Hvarjehanda. samt aftal. iduns Uträttningsbyrå, kommissioner möbler, pianinon, i alla brancher. pris kunna utlofvas, Alla förfrågningar sig alla möjliga. sällskapsdamer och tjenare; anställningar tecknad med de förnämsta och ingått å ord allt hvad till hemmets och damernas utstyrsel hörer; de der ej ha någon, r af materialier till alla slags handarbeten, ett Inköpen vända sig. åtager y varor grunda ofvannämda s men råka i förlägenIduns Uträttningsbyrå. från g förmedlar i berörda hänseende kunna vara såväl » Iduns » Iduns Uträttningsbyrå n anskaffar anskaffad.
Man har yrkat, att, då brännvinsförbud kommer i fråga, föranledt af missväxtår, samma förbud då ej må utsträckas tili hela Riket, utan göras partiel! för de localer, sora vederbörande kunna anse vara i verklig beröring med de vanlottade provinserna. Med Sveriges vidsträckta kuster, och sedan Götha-, Trollhätte-, Hjelmareoch Strömsholmscanaler samt de genom dem förenade större och mindre insjöar lemnat ett ansenligen utvidgadt tillfälle för sjötransport från och till de inre delarna af landet, torde knappast finnas något län i Riket, sorn ej directe eller indirecte tager en känbar inflytelse af varuomsättningen vid dessa kuster och stränder. Skälen för en motsatt åsigt äro så klena, att jag ej anser dem värda tidsutdrägten af citerande och vederläggning; ingalunda derifrån undantagen en värd talares declamatoriska försäkran i detta afseende, att han ej kan fatta, huru en enda kappe säd kan komma från Jönköpings län till Westerbotten. Om en bristande industri någon gång hos köpmännen ännu icke så hastigt, som man skulle önska, sätter prisen i jemnvigt, så blir en sådan egentlig okunnighet småningom afhjelpt just derigenom, att inga isolerade bestämmelser förvexla industriens allmänna stråt. Värre än de mercantila olägenheterna af partiella brännvinsbränningsförbud framställer sig den o r eda, som oundgängligen skulle derigenom uppstå på de vidsträckta gränsorna emellan sådana gynnade och missgynnade provinser. Jag anser, att de motiver till oro, sorn derigenom kunde uppkomma, skulle gö‘ra mera ond blod (som man säger), än de otroliga anledningar till uppror, dem man här såsom troliga förespeglat oss. 2:0 I afseende på tiden för den årliga brännvinsbränningen är min fasta öfvertygelse, att 2:ne månader om året äro mer än tillräckliga för att fylla de angifna beli ofven, hvilka, ehuru inbillade och af missledning tillkomna, dock äro genom vana och fördom så rotfästade, att de endast ^småningom kunna ytterligare inskränkas af en närmare upplysning om eget verkligt interesse.
Jag vill icke eller sätta mig cmot en återremiss af denna punkt, men jag hemställer, alt man mätte så lill vida nedsätta sina anspråk, att i stället för de 5,000 r:dr, sorn jag tyckte Hr Bildt fordrade, man måtte begagna ett lindrigare uttryck, t. ex. sådant som BorgarcSt:s. Del liar nemi. beslutat, att denna punkt skulle återremitteras, med förklarande, att Ståndet ansåge sig genom denna återremiss hafva yttrat siu önskan, att Statslltsk. måtte, efter ytterligare iuhemtad kännedom af förhållandena, finna utväg att till någon, del föreslå medel till de af motionären enligt denna punkt äskade anslag. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Det är visserligen öfver flödigt, att jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af denna punkt; men dä jag icke kan godkänna de skäl, som den siste lalaren anfört emot. det i denna punkt begärda anslag, sä anhåller jag lill prot. fä förklara, att det förefaller mig högst besynnerligt, att icke rättvisan fastmera skulle fordra, alt någonting mera af Staten göres för upplysningen af de olyckliga varelser, hvilka icke kunna upplysa sig sjelfva, än för dem, hvilka dels genom föräldrars och slägtingars vård, dels äfven genom egen förmögenhet kunna bereda sig tillfälle härtill. Det är nemi. gifvet, att en blind icke kan erhålla den undervisning, som skulle kunna göra honom till en för samhället nyttig menniska, så vida icke en anstalt linnes för della ändamål. Dessutom tror jag icke del vara att bortkasta Statens medel på eli ändamålslöst sätt, om man bildar en sådan anstalt, som den nu ifrågavar., hvaraf nyttan i flera andra civiliserade länder varit ganska länge erkänd. Jag tillstyrker således återremiss af denna punkt, utan ett sådant förbehåll, som det V. BorgareSt. dervid fästat.
Denna Högsta Domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla Ansökningar, att Konungen må bryta Dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid , som försuten är. § 19. Inkomma till Konungen ifrån Domstolar och Embetsman förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till Domares åtgärd höra, äge ock Högsta Domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. § 20. Uti fredstider skola de mål, som från Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta Domstolen företagas och afgöras. Tvänne Militär-personer af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, böra med Domare-jäf och ansvar, och utan särskilt arfvode, sådana mål i Comtitutions-UUlioltets Memorial, J\s 2. 7 Högsta Domstolen öfvervara och deröfver rösta, dock må Dornarenas antal icke öfverstiga Åtta. Under krig förhålles härmed efter Krigs-Artiklarne. § 21. Konungen äger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande, Han för godt finnér att i Högsta Domstolen öfvervara. Alla frågor om förklaringar öfver lagen skola hos Konungen anmälas och Dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta Domstolens öfverläggningar derom deltagit. § 22. Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af Fem Ledamöter, så ock af Fyra, der alla fyra äro om slutet ense. Öfver vigtigare saker skola minst Sju döma. Ej må flera än Åtta Ledamöter, Fyra Frälse och Fyra Ofrälse Män, på en gång tjenstgörande vara. 1 alla mål skola minst T vå Frälse och Två Ofrälse Ledamöter vara närvarande. § 23. Alla Högsta Domstolens beslut utfärdas i Konungens Namn och med Dess Höga underskrift eller under Dess Secret. § 24. Uti Konungens Nedre Justitiae-Re vision skola J lisli tiae-ärendena beredas till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen. § 25.
Hall tog upp sitt cigarrettfodral. Vinet kom in. Man såg på vippningen af kyparens frackskört, att det var någonting mycket dyrt. Tomas hade fått en del pengar af sin far med anledning af sin examen, och han hade ingen högre önskan än att göra slut på dem. Tomas Weber hade ett öppet ansikte med blå ögon och ljusbrunt, bakåtstruket hår. Den rätt stora och likväl fint skurna munnen uttryckte ett kraftigt begär att taga för sig af hvad lifvet kunde bjuda. Han var spensligt byggd och något under medellängd. »Vet du hvad, Hall – jag träffade Märta Brehm i går afton, hos Mortimers. Vi talade med hvarandra nästan hela kvällen om något som jag nu har glömt. Hur kan man glömma något sådant? Hon hade en hvit ros i bröstet.» Hall smålog. »Så, är hon ännu din stora passion? Det har hon nu varit i nära ett halft år.» »Ja, och jag är rädd att hon kommer att vara det ända till årets slut.» Hall nickade tankspridt gillande. Han hade ett gråhyadt, något ärrigt ansikte med en smal, mörk mustasch, och han såg flera år äldre ut än han var. Näsan var skarp, och de stora bruna ögonen hade en flackande blick. »Jag hoppas att jag får henne till bords vid Arvidsons middag i nästa vecka,» fortsatte Tomas. »Du kommer väl också med?» »Jag tror det.» Hall hade blifvit införd i konsul Arvidsons hus af konsulns äldste son, med hvilken han var nära vän. Eljes hade han föga familjeförbindelser i Stockholm. Han var född i Brüssel af en svensk dam, som efter ett par år återvände till Sverige, sedan hon först inackorderat barnet hos en välbärgad handtverkare och hans hustru, som var född svenska. Vid tolf års ålder rymde han från sina fosterföräldrar, och på många år var det ingen som visste hur, hvar eller om han lefde. Slutligen återfann man honom oförmodadt som skådespelare vid en liten svensk landsortstrupp, och ett par år senare dog modern efter att först ha testamenterat honom sin förmögenhet. Han hade fått många vänner och syntes öfverallt. När Tomas frågade honom, hvad han fördref sin tid med, brukade han svara: »Jag skrifver på ett drama.
Vid granskningen af nu gällande uppbördsmethod och den säkerhet, som derigenom är Kongl. Maj:t och Kronan förvarad, har Utskottet trott sig finna, att den i möjligaste måtto är lämpad efter ändamålet. Genom den borgen, sorn författningarne åligga KronoFogde, att ställa , och som enligt Utskottets tanka ej billigt kan fordras till högre belopp än det nu föreskrifna; genom den ersättningsrätt, som vid förskingringen af Kronans ingäld är i allmänna lagen stadgad, och genom det stränga straff, som i sådant fall drabbar uppbördsmannen, synas härvid alla försigtighetsmått vara iakttagne, sorn genom författningar kunna beredas. Det i Memorialet föreslagna uppbördssättet är dessutom, enligt Utskottets tanka, i flere afseend< n mindre lämpligt, dels derföre att err sådan uppbörd erfordrar en noga kännedom, ej mindre cm landets beskattning, än öfriga med Uppbördsverket gemenskap ägande ämnen, dels emedan den föreslagna methoden skulle leda till en betydlig utveckling af upbördssättet, hvartill äfven skulle kunna läggas, att den större säkerhet, som Kronan derigenom kunde erhålla, ej torde vara så all - Bisp. otti Ekon, Ut sk. Betänkandeti. Gieles gifven, enär exempel ej heller saknas af Corporationer, som genom sin förvaltning af främmande medel förorsakat de känbaraste förlusterj och finner Utskottet, på dessa grunder, så mycket mindre skäl, att till det väckta förslaget tillstyrka bifall, som, enligt Utskottets öfvertygelse, de största svårigheter skulle mota för emottagandet af en lönlös och. i hög grad ansvarsfull befattning. Hvilket dock vördsamt underställes Riksens HöglofL Ständers egen pröfning. Stockholm den io> Februari 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Betänkande rörandeyrkad jemkning i träns por t skyldigheten; oj Tiondeoch Afradsspannemålen.
Ine delen deraf, borde ordinarie Stats-reglerings-fonden tillföras, hvilken mening tillika innebär, att hvad uti nuvarande Riks-hufvudboken upplages under kathegorierne: Afkortning, Anordning utom Stat och Restantier, äfvensom i sammanhang med de sistnämnde, anmärkte poster och proprie-balanser, likaledes å motsidan af sistberörde fonds konto böra intagas. (Se i845 års Revis. berättelse pag. 3, \ och 5 samt 1847 års Rev. Berätt. pag. 10 och, serskildt 1 afseende på proprie balanser och anmärkte poster, pag. 6, äfvensom den bilögade tabellen öfver Grundfonden.) Med denna äfven af Riks-boksluts-konloiet uti ofvanåberopade ullå - 0 Stals-Utskollets Utlåtande, N:o 206. tande såsom riklig ansedda tanka står i strid dels det vanligen begagnade sättet alt kalkylera stats-reglerings-londen eller behållen uppbörd, i enlighet med riks-staten, dels äfven hvad Kongl. Slads-konloret anfort angående Restuntiernas behandling såsom egen fond för sig, äfvensom proprie-balan sernes och anmärkte jjosternes hänförande till grundfonden. (Se Stats-kontorels und. utlåtande angrde i843 års rev. berätt. pag. 247 och 248 samt ang:de 1847 års rev. berätt. pag. 282) 2:0) Att de före 18 4> Ars Stats-reglering A hufvudtitlarne , genom utbetalningar utöfver ans/ags-til/gång, uppkomna brister, borde, såsom af grundfonden förskjutna, densamma tillgodoräknas, men deremot såsom skuld A ordinarie Stats-regleringens konto framstå. (Se räkningarne pag. 4> 5, 6 och 7 i 184- års rev. berätt., samt af 1847 års berätt. pag. 7, räkningen pag. 14 och i5 samt tabellen öfver grundfondens beräkning.) Detta, äfven af riksboksluts-kontoret antagne, sätt för nämnde bristers behandling har deremot ulaf Kongl.
Uppå anmälan af Herr General-Direktören m. m. Ekströmer om behofvet al något anslag till bestridande af kostnaden för renskrifvarebiträde, dels vid författandet af de Berättelser och Tabeller, som det ålåge honom, i egenskap af General-Direktör för Lasaretterna och Kurhusen i Riket, alt årligen afgifva, och dels vid den med Direktionerna öfver dessa sjukvårds-inrättningar förefallande brefvexling, har Kongl. Serafimer-Ordens Gillet åt Herr General-Direktören anvisat 66 R:dr 32 sk., att såsom ”skrifvarelljelp,” från och med början af år 1842, årligen utgå. Jemväl bar, enligt Ordens-Gillets skrifvelse och beslut den 25 Februari 1843, Sysslomannen vid Malmö Hospital fått af hospitalsmedlen sig tillagd en löneförhöjning af 300 R:dr Banko årligen, att räknas från och med berörde års början. Utan att ingå i någon pröfning, huruvida ifrågavarande dispositioner må hafva varit af behofvet påkallade eller ej, finna Revisorerne likväl, då några Kongl. Bref, till stöd för dessa beslutade nya utgifter af allmänna Hospitalsoch Barnhus-fondens medel, icke blifvit räkenskaperna bifogade, sig ej kunna underlåta att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Kongl. Lasaretts-Direktionen. Räkenskaperna, hvilka granskats i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning, utvisa: Debet. år 1§«. år I§43. Balans frem föregående äret: Kortstemplingsdito . ... Balans till påföljande året: Credit. Balans frän föregående året: Afskrifning : — Balans till påföljande året: Uti skrifvelse af den 7
Slutligen liar också Utsk. och nu äfven dess Ordfide såsom ett svårt gravamen emot Regeringen anmärkt att den i 2idra § af Förordms-förslaget begagnat ordet »hittills,n för att derigenom häntyda på förhållanden, som vid författms utfärdande voro för handen, men som derefter skulle komma att uphöra, i st. att alla dessa förhållanden bordt i författnm upräknas, till undanrödjande af de svårigheter och det besvär, som eljest skulle, vid författmns tillämpning, komma att upstå, enär en hvar, serdeles i framtiden, icke kunde veta hvad sorn var stadgadt när den nya författnm emanerade, utan måste i det hänseendet göra efterforskningar, som icke borde vara beliöfliga. När man kan anföra sådana skäl för det ifrågavaride redaktionssättets förkastande, så vittnar detta bättre än något annat om den höga grad af förlägenhet, hvari Utsk. sig befunnit, för att gifva sitt förfarande något om än aldrig så ringa utseende af befogenhet. — Kan väl Utsk. tilltro de män, hvilka få författnms tillämpning sig anförtrodd, äga så ringa omdömesförmåga, att Den 18 Februari e. m. 467 de icke skulle kunna bereda si" en lika fullständig som säker kännedom om de stadganden, som gällde innan den nya författningen utfärdades, inen genom denna blefvo afskaffade? Det är ju att vilja göra de bilda Rikenas högsta embetsman tiil okunniga varelser, de der icke äro värda do uj) höjd a saruhällsplatser, som de innehafva. Dessutom är det allmänt kändt, och Utskrs Ordfrde kan derom således ej vara okunnig, att när förändringar uti eller tillägg till äldre författningar äger rum, man vanligen brukar, vid ändringamcs eller tilläggens utfärdande, att uti noter eller med serskilda stilar utmärka de stadganden som blifvit förändrade för att derigenom gifva ett klart och åskådligt begrepp om beskaffenheten af den nya författningen.