Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och har Kgl. M:ts Bef:hde af desse med flere anförde orsaker yrkat nödvändigheten af den föreslagne Fögderi-fördelningen, sorn sålunda skulle verkställas, att från MellanSyssIets Fögderi afginge m| hemman med en folkmängd af 11,099 personer, och från WesterSysslets, äfven stora och folkrika Fögderi hemman med 7461 personer; så alt det nya eller NorrSysslets Fögderi kommer att innehålla 14872 hemman och en folkmängd af i8,56o personer, då den återstående delen af MellanSyssIets Fögderi utgjorde 2gg 116 S t a t s - U t s k o 11 e t s hemman med 18,965 personer, samt WesterSysslets Fögderi 287g hemman med 28,666 personer. Enligt i8a5 års SpecialRäkenskaper har, med undantag af öfveroch underårige, folkmängden i MellanSyssIets Fögderi uppgått till 17,682 personer och Uppbörden till 72,134 R:dr 47 st-j vid jemförelse hvaraf, mot de öfrige Fögderierne i Länet, MellanSysslets väl icke finnes fullt så folkrikt som de andre; men om åter desse jemföras med Fögderier i medlersta delarne af Riket, visar sig det förhållande, att Wermlands Fyra Fögderier, i betydlig mon öfverstiga uti berörde hänseenden Län, sorn innefatta dels Sex dels Åtta Fögderier, och lika så i anseende till vidd och besvärlighet för KronaBetjeningen; och som den, vid frågans] behandling af R, St:rs sista Riksdag förutsatte möjlighet, att genom en förändrad indelning af samtelige Fögderierne i Wermland afhjelpa behofvet af ett Fögderis tillökande, befunnits i verkställigheten medföra olägenheter, sorn skulle öfverväga de nu varaude af MellanSysslets storlek och oformliga läge, samt K.
Att Rotehållarne - välja tvänne Ledamöter i i den Roterings-Commission , som sammanträda bör, till förrättande, vare sig Bih. lill Rilis-St. Uti. N:o 118. antingen af en allmän eller partiel Rotejemkning. För verkställandet af den antingen allmänna eller partiela Rotejemkning, som, efter Rotehållarnes beslut, kommer att med de båda Skånska Infaritprie - Regementena för sig gå, behagade Rikets Högloflige Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst begära, att en serskild Commission måtte, så snart Rotehållarnes yttrande öfver dem förelagde propositioner blifvit i underdånighet inberättadt, i Nåder tillförordnas etc. Pag. 43 rael. orden: ”det nya Rotering sverket” föreslås att förändras till : Förslaget till Rotejemkningen. Hvarjemte Utskotten, uppå derom gjord anhållan af tvänne deras .Ledamöter, som inom Skåne äro jordegare, ansett sig, till Rikets Högloflige Ständers bifall, vördsamt böra föreslå följande förändring i den, pag. 38, tillstyrkta underdåniga Skrifvelse (Vad. 9^), ”det täcktes Kongl Majit, genom vederbörande Hess Befallningshafvande, ”låta, uppå samma dag och timma, å * Lands-Cancellien i Malmö och Christianstad, ” minst tre månader efter den dag Kungörelsen derom blifvit i Länens Kjrkor första gången Stats ■ samt 0ec,~ Utså. Uti.
Krigsbefälets underdånigst yttrade tanka yttrades icke officielt af dem såsom krigsbefäl, ty hvarken var det tillständig! för dem alt afgifva något officielt yttrande, icke heller kunde det komma i fråga att göra det, men efter dem lemnades tillfälle alt säga sina tankar, så yttrade de sin önskan att bibehållas vid sin rättighet att uppsäga räntorna till leverering in natura, äfvensom att få bibehålla sina egna uppbördsman, såsom en gifven följd deraf, emedan Kronans uppbördsman icke kunde åtaga sig delta hushållsbestyr att upptaga räntor in natura och ombesörja dess försäljning för räntetagarens räkning. K. M:s nåd. propos. innehåller att uppbördsmännen skulle blifva qvar vid regementen och corpser, men K. M:s propos. innehöll icke atl uppsägningsrällen skulle ål rånte - 236 Den 9 September e. m. tagare bibehållas, utan att värdering af räntorna skulle ega rum efter den årligen skeende markegångssätlningen, sorn skulle beräknas efter 10 års medeltal. Delta är det förhållande jag är i tillfälle att känna, efter jag var ord fide för krigsbefälet vid della tillfälle. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag tillåter mig att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om upplysning huruvida genom prot.utdr. från PresleSt. är bekant om den berättelse är grundad, som en aftontidning, nemi. Post-Tidningen, innehåller, enl. hvilken PresleSt. har beslutat alt nästkommande Måndag sammanträda för att uppgöra det förslag, på grund hvaraf Ståndet anser en skalteförenkling kunna ega rum. Skulle denna uppgift vara sanningsenlig, så hemställer jag om förhållandet hos PresteSl. är annorlunda än hos oss, enär man förkastar Ulsk:s förslag och förbehåller sig rätt att antaga något annat förslag.
Till svar härå bar Direclioncn, uti underdånig Skrifvelse den 2 i denna månad, väl förklarat sig beredvillig att till årets slut fortfara med bergnings-bestyret; men, med afseende, å ena sidan, på kostnaden till Dykeri-Betjeningens aflöning, Instrumentalieförrådéns underhåll , Magazinsliyror m. m., och, å den andra, på den ringa utsigten till nödiga inkomster för sådana kostnaders betäckande, ansett sig böra, vid berörde åtagande, lill fortsättning med Dykerioch Rergnings-befattningén , fästa vilkoret af försäkran icke blott om Levillningens försvinnande för det löpande året, utan ock om ersättning för den bevisliga förlust, som för Dykeriet ändock under samma tid möjligen kunde uppkomma ; hvarförutan Directionen förnyat dess underdåniga anhållan om förord hos Rikets Ständer till vinnande af skadestånd för ofvanomförmälde, till 29,3g8 R:dr 3 sk. 5 r:st. uppgifna förluster. Kongl. -Maj:t, som till Rikets Ständer y6 Kongl. Maj,ds Nådiga Skrif v. N.-o 7 5. na öfverlemnar att yttra sig, angående de af Directionen för Dykerioch BergningsCompagniet uppgifna vilkor för ytterligare fortsättning med Dykerioch Bergningsbefattningen, har dervid tillika, enär några anstalter, motsvarande nuvarande DykeriInrättningens, icke kunna vidtagas, under det frågan om Dykeriets framtida tillvaro och vilkoren derföre beror på Rikets Ständers utlåtande, ansett Sig böra hos Rikets Ständer understödja Directionens här ofvan omförmälde anhållan om befrielse från bevillningen för innevarande år, såsom en billig ersättning för de större kostnader i Dykeri-anstaiternas underhållande m. m., hvartill ovissheten om liden för Octroyens fortfarande möjligen kan föranleda. Af detta ärendes beskaffenhet torde Rikets Ständer finna nödvändigheten af dess skyndsamma behandling. Till närmare upplysning skola de till målet hörande handlingar till vederbörligt Utskott öfverlemnas. Kongl.
”Vi hafva i vårt land för få femklassiga läroverk” yttrade då en aktad representant inom detta Stånd, en representant, som äfven vid denna riksdag intager en framstående plats här. ”Under det att”, fortsatte han, ”Rikets Ständer måhända varit alldeles för mycket eftergifna, då fråga varit att bevilja anslag till lägre läroverks utvidgning till fullständiga eller åtminstone på ena linien fullständiga. ”Erfarenheten”, yttrade han vidare, "har nogsamt visat, att femklassiga läroverk äro tillräckliga, för att bibringa det för flertalet af ynglingar behöfliga mått af allmän medborgerlig bildning. Det har nemligen visat sig, att % af lärjungarne lemnat skolan innan de passerat femte klassen, och det synes således, som de fleste lärjungarnes behof af bildning vore inskränkt inom de gränser, som af femklassiga läroverk bestämmas. Dertill kommer, att en yngling, som efter genomgåendet af femte klassen vill fortsätta sina studier, kan med ringa både kostnad och våda sändas till ett på några mils längre afstånd från hemmet beläget fullständigt läroverk. Der kan han i de flesta fall utan olägenhet emottagas, emedan antalet af lärjungar i dess tvänne öfversta klasser vanligen är ojemförligt mindre än i de lägre.” Så föllo sig talarens ord. För min del tror jag att han har fullkomligt rätt. En nära nog obestridligt rigtig grundsats lärer det väl äfven vara, att upprätta på vissa lämpliga afstånd inom provinserna femklassiga läroverk, på det att tillfälle må beredas ungdomen att, så nära som möjligt sitt föräldrahem, förskaffa sig en allmän med Bih. till R. St. N:o 57. borgerlig bildning, hvaremot fullständiga elementarläroverk, såsom centralpunkter för den högre elementarundervisningen, endast Sparsamt böra tillskapas. I detta mitt vördsamma vädjande till Rikets Ständers upplysta omdöme till förmån för Wadstena stads treklassiga läroverks utvidgning till femklassigt, tillåter jag mig också att taga denna grundsats till godo.
Arrendatorer af sådan Kronan tillhörig, fast egendom, för hvilken bevillning enligt § 2 icke utgöres, erlägga bevillning för den inkomst, de af dessa arrenden åtnjuta. § 7. Grunder för inkomsternas beräknande Uo I fråga om den inkomst af kapital eller arbete, för hvilken bevillning skall utgöras, får afdrag icke ske för den skattskyldiges och hans familjs lefnadskostnader eller dertill hänförliga utgifter. 2:o Uti den mkomsl ~~ — ***■ __ — å deras boställen. 4 Förnyadl Förslag till Bevillnings-Stadga. Likaledes må a/drag ske för följande utgifter, nemligen: aflöning eller annan ersättning till vikarie eller tjenstebiträde, presterskapets s. k. Gärden och Taxen, ränta och amorterings-bidrag till Öfver-byggnads-amorterings-fonden för prestgårdarne i Skåne, de af Landshöfdingars och officerares löner utgående ackords-, ränteoch amorterings-afdrag samt kostnader för sådana anbefallda tjensteresor, för hvilka ersättning icke är särskildt anvisad. 3:o Inkomst genom bruks-, fabriksoch handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke samt de med tjenstebefattning förenade obestämda eller extra inkomster taxeras för det löpande året och böra i allmänhet beräknas på grund af förhållandet under näst föregångna året. Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas lill lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasja. Indelta, likasom andra i spanmål eller persedlar utgående, löner upptagas till det kontanta belopp, de efter sednast för orten faststäldt markegångspris utgöra. Vid beräkningen af behållen inkomst af arbete iakttagas för öfrigt de i dessa hänseenden meddelade bestämmelser och närmare föreskrifter, sorn ofvan åberopade instruktion för bevillnings-taxeringarnes verkställighet innehåller. § 8- Undanlag f rån de i § 6 meddelade stadga riden.
Uti en till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifvenoch, medelst Nådig remiss af den 24 sistlidne Maj, till Stats-Utskottet öfverlemnad skrift, hafva Christinehamns stads äldste anhållit, att Kronans rätt lili ett i nämnde stad fallet Dana-arf, stort 3oo R:dr B:co, efter Jungfru Brita Al. Brun, hvilken den 11 April i838 derstädes allidit, utan alt efterlemna några kände laglige arfvingar, mätte få öfverlåtas på den i Christinehamn genom enskilde bidrag bildade fond till underhåll af fattige faderoch moderlösa barn; varande till stöd för berörde, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands Län förordade, ansökning i underdånighet åberopadt dels det dryga beloppet af de fattigvårds-afgifter, staden mäste vidkännas, och hvilka årligen uppginge till omkring 1,800 R:dr B:co, dels det förhållande, att, i anseende till omförinälde fonds ännu obetydliga tillgångar, utgörande endast 929 R:dr 41 sk. 6 r., ytterligare bidrag vore af behofvet oundgängligen påkalladt, så vida det dermed åsyftade ändamål skulle kunna vinnas. Vid öfvervägande häraf, och då Rikets Ständer, så väl under innevarande, sota föregående Riksmöten, vid flere tillfallen beviljat eftergift
ersätta de under de stora rnstningarne förorsakade enskilda lidanden och vända sina gemensamma krafter emot den enda verkliga fienden och fredsförstöraren — skyddslagen. » Slutligen, och efter att hafva yttrat den åsigt, att tull å spanmål kunde umbäras, förklarade jag: »Skall emellertid en tull bestämmas, så bör den åtminstone vara så låg, att fråga aldrig kan blifva om dess nedsättning, i händelse af en inträffad missväxt — den bör vara fix till sin natur. Landtmannen vet då, att han alltid får så och så mycket mer än utländningen. Handlanden är säker att hvarken den, som införskrifvit säd före eller efter honom, åtnjutit eller skall åtnjuta andra fördelar än han kunnat bereda sig. Han kan aldrig med säkerhet uppköpa säd i goda år, ty han skulle i ett sämre få sälja den, med en billig ersättning för möda och kostnader, samt en vinst, som icke medtoges af den, sednare spekulanter beviljade tullnedsättning. Konsumenten skulle åter förses jemnt, och ju lägre tullen sättes, naturligtvis för desto bättre pris.» Jag är således, såsom Hrr:ne finna, en gammal inbiten frihandlare och hyllar den sats, att man, för att bereda staten inkomster, måste fördraga finanstullar; men aldrig för att reglera näringarne, bör åsättas tull. Min åsigt är dock ännu, att öfvergången från ett system till ett annat bör ske varsamt och så, att de näringar, som under tiden uppspirat, och hvarpå kapitaler och arbete blifvit nedlagda, icke gå under, äfvensom att man icke bör beröfva den ena näringen sitt skydd, under det man bibehåller det för en annan. Het är af denna anledning jag förklarat, att jag icke kunde gilla att, på samma gång man beröfvade landtmannen det skydd han haft å sina produkter, man bibehöll hög tull på allt hvad han skulle köpa. Detta var anledning, hvarföre jag, som icke fann med mina principer förenligt, att tull sattes på lifsförnödenheter, sedan den en gång varit bortagen; men å andra sidan fann, att jordbrukaren hade stora skäl till klagan, afhöll mig från den votering, hvarigenom tull sattes å landtmannaprodukter.
Ja, jag ber att icke blifva missförstådd, både skils-messan och det nya förbundet tillgingo enligtÄherr Hedbergs framställning mycket lagligt enligt stadgandena i 7 och 13 kap. Giftermålsbalken, så att det var inte på minsta vis något orätt i det inte. Det gladde mig mycket, ty jag måste bekänna, att på min tid kunde man icke i det fallet vara så säker, och jag skulle kunna berätta — men det gör det / samma, då jag kunde förstå på min käre Carl, att det inte vore deri det moderna skulle ligga. Den poetiska frun dog emellertid i sinom tid, och hennes dotter ur första giftet återvände till sin pappa, och hur det var, så blef pappa omvänd till en mera poetisk tillvaro, och de två lefde lyckliga och glada till dagarnes ända. Jag hade mycken glädje af min julklapp. Den tycktes mig vittna om en poetisk uppfattning, sådan jag i ungdomen lärt fatta, och hvilken jag med ett visst vemod tyckt mig sakna hos den senare generationen. Dessutom hade jag ett personligt intresse af frun, derför att jag förut träffat henne och till och med blifvit mycket nära bekant Det var i Danmark, der hon också var gift och hade en son, hvars öden J. P. Jacobsen mycket rörande beskrifvit i boken Niels Lyhne. Jacobsen eguar visserligen icke mera än ett par sidor åt henue, men man lärde ändå känna henne så noga, att det var som om man lefvat i hennes närhet i åratal. Derför var jag glad att få höra mera om henne. Men hvari det moderna ligger, det har jag aldrig fått veta. Jag hade trott, att det unga Sverige var en del personer, som man misstänkte ogilla statskyrkan, svenska akademien och en del andra ärevördiga institutioner, och ehuru det nu inte föreföll mig så märkvärdigt, enär äfven på min tid de unge inte hade någon respekt för dessa institutioner, så var det dock något man kunde förstå. Men det måtte vara ett misstag, åtminstone vet jag ingenting i » På Torpa gård *, som kunde stöta Rundgren — det är ju så han heter, chefen för de båda nämnda inrättningarna? Man gjorde på min tid en mycket sinnrik distinktion, som kanske icke gillas mera, mellan innehåll och form i ett konstverk.
Då de Svenska Tackjerns-sorterna äro af mycket olika beskaffenhet, så är det mer än sannolikt, att en del af öfverskotlet uppkommit derigenom, att Bruks-egarne, hvilka under en svårare conjunctur måst tillse, att de genom ett noggrannt urval af Tackjern satts i stånd att kunna bereda ett smide, som i handeln blefve begärligt, derföre företrädesvis köpt det bättre Tackjernet, hvilket åter haft till följd, att de sämre Tackjerns-sqirterne saknat afsättning. När härtill kommer, att under de sednare åren vattenbrist vållat, det mångå Stångjernsverk, ej hafva kunnat bedrifvas så starkt som vanligt, samt alt tackjernstillverkningen under sislförflutne året tillökats så betydligt som ifrån 590,205 Skepp, till 637,397 Skepp., så synas orsakerne till uppkomsten af det nu för handen varande tackjerns-öfverskottet ligga i öppen dag. Alin». Besvärsoch Ekonomi-Utskollels Betänkande, IV:o 7 Emedlertid hafva priserne å denna vara hållit sig uppe i en förmånligare proportion än de å Slångjernet ända till sisllidne och synnerligast innevarande år, då de sammanstötande tillfälligheterne af Stångjernets nedtryckta pris, lill omkring £ af hvad det för 8 år sedan gällde, minskning i tillverkning af denna vara lill följd dels af ringare afsättning, dels af vattenbristen vid jernverken och dels af den alla näringar tryckande penninge-förlägenheten, vållat en nedsättning af taekjerns-priset, som visserligen i så mycket högre grad måste kännas svår för Bergslagerne, som dessa allt hittills varit vane att erhålla en hög betalning för sin vara.
Ihdr, men vid den granskning, och reglering som år 1815 agde rum, fanns det nödvändigt att bibehålla Actie-Capitalet i möjligaste måtto vid dess då varande belopp, och således blef af Stånder ne det villkor föreskrifvit och af Actie-ägarne antagit, alt en Actie, så fort deli ej efter föreskrift i råttan lid inkom med inbetalning skulle efterlysas och dödas, men, såsom Bolaget hemfallen, åter på Auction försäljas med förbindelse för köparen, att verkställa de återstående insällningärne. Detta har äfven sedermera skett; Actie Capitalet har, som Rikets Atänder åsyftade, derigenom bibehållits vid den numerair, sorn det hade vid 1815 års Riksdag, och inbetalningarne hafva blifvit gjorda i samma ordning. Häraf har således uppstått en köpeskilling för dessa Adier, hvilken, enligt så val första som sednare föreskriften, tillfallit Aclie-ägarlie. Denna summa har utgjort emellan 8 och 9000 R:dr och är på intet ställe med ett ord omnämnd, eller i någon beräkning intagen. Den hade utan alt handla emot någons ägande rätt, kunnat till Actie-ägarne utdelas, hvilket hade utgjort omkring 12 sk, på di varje Actie; men man ansåg delta som en småsak, hvilken endast skulle förorsaka Öfverflödiga omgångar. Det är således denna summa som blifvit anslagen till en fond, hvaraf man skull* använda räntan till en Sparbank 'Den 17 No vern Lerf. m. 43 och en Pcnsions-Inrättning. Jag hemställer dä huruvida, såsom Baneu-Utskollet yttrat, denna fond kan anses såsom en af Ständerna påräknad tillgång; eller örn den icke utgör en Aetie-ägarnes fria vtilihörighet, sorn af dem kan disponeras. —^Widare har man tillagt denna fond öfverräntan a uicbiifna Insättningar i Diskonten. Man ansåg denna ö!verrauta, såsom böter, ej kunna påräknas lill en bestämd inkomst, utan kunna använ* das ad pios usus i likhet med sådane medels bruk i allrnänhet.
Men då detta Nådiga förslag innefattade äfven det vilkor, att hemmanen skulle i ali framtid erlägga den afgäld till kyrkorna, »hvarom då ömsesidigt var öfvercnskonwiete och således äfven den, sorn genom det olagligt anbefallda auktioneriwgs-systemet blifvit åtskilliga äboer till öfverdrifvet belopp i jemförelse med de förut, erlagde städje-penningarno påtvingad, förklarade Rikets Ständer, i skrifvelse den 5 April 1845, att de icke fcunde till den Nådiga propositionen lemna SiatsUIskot leia Utlåtande, N:o 130. 15 sitf samtycke. Emedlertid hade äfven under den sednare tiden åboerne å flera hemman af de nuvarande så kallade kyrkohemmanet på grund af de upplysningar, som Läns-styrelsen och Kongl. Kammar-kollegium meddelat, af Kongl. Majit genom särskilde resolutioner förklarats berättigade till skatteköp, på vilkör ätt fortfarande utgöra den ränta till kyrkorna, som enligt jordeboken deni ålåge, tinder det att deremot aboerne å andra hemman, ehuru i alla afseenden af samma beskaffenhet med de förra, förvägrats skatteköps-rättigheten. Ett sådant förhållande, ledande till fortfarande osäkerhet för ett så stort antal af Rikets innebyggare och påtagligen ådagaläggande en godtycklig tolkning af gällande lagar, kunde ej annat än väcka oro och obelåtenhet. Då frågan således måste på något sätt komma till lösning, så att ifrågavarande hemmans innehafvare måtte fä sina rättigheter och skyldigheter lika säkert bestämda, som alla andra hemmans åboer. hvilka likasom de varit af ålder förklarade för Kronans bönder och hvilka åtnjutit fördelarne af skatteköps-rätt, har motionären, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid 1844 och 1845 arens riksdag i ämnet afgifna Nådiga proposition, framställt följande förslag: l:o.
Den, som till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen, angående sjökort, antager Ridderskapet och Adelns beslut att i noten hänvisa sjökort lill böcker, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut, ' att utur taxan och nolen dertill helt och hållet utesluta artikeln sjökort; och h) i hufvudsaken: 279:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att i noten hänvisa sjökort till chartor, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages; (l:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut (2:a alternat.) Borgare-ståndets beslut. Bevillnings-Utskotlets Memorial, N:o 25. 19 Utskottet hade föreslagit, att artikeln tegel skulle, med uteslutande af specifikationen för »eldfast» och »klinker», indelas i mursten, alla slag, med 4 r:dr och taksten med 6 r:dr 32 sk. införselstull per 1000 stycken. Detta förslag är af Borgareoch Bonde-stånden godkändt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ständet för tegel bibehållit nu gällande indelning och tullbestämmelser. Till Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hemställer Utskottet, att de ville frånträda sina skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Ståndens; och föreslår Utskottet för annat fall följande omröstning: 280:o. Den, som bifaller Utskottets förslag att indela artikeln tegel i mursten, alla slag, medi r:dr och i taksten med 6 rrdr 32 sk. införselstull för 1000 stycken, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehållas för tegel följande indelning och tullbestämmelser, nendigen: »eldfast» med 6 r:dr, »klinker» med 4 r:dr, »mursten» med 5 rrdr och »taksten» med 10 rrdr införselstull per 1000 stycken.
Lika med honom anser äfven jag, att, om bevillning 122 Den 15 Maj. af kapital som en särskildt bevillningstitel skall komma att ega rum ock man dervid tager räntan af det utlånade kapitalet till grund för beskattningen, dot äfven är billigt att räntan ä det uplånade kapitalet afdrages och att skatt endast erlägges för skilnaden dessa begge summor emellan. Hvad vidare beträtfar anmärkningen derom, att näringsidkare, som gjort sådana förluster, att någon behållning å rörelsen icke upkommit, icke desto mindre skola erlägga bevillning, så instämmer jag med den siste värde talaren deruti, att ett sådant stadgande strider mot den princip, som är antagen i det ifrågavarande förslaget, nemligen att man endast skall skatta för verkliga inkomster. Orsaken till en sådan beskattning har af Utsk:t blifvit uppgifven vara den, att, då med rörelses utöfvande i stad är förenad förmåner af åtskilliga borgerliga rättigheters utöfning, så skulle, om hvarje rörelse, som gatt med förlust ett år, blefve skattfri, personer, hvilka således ej till Statsverket erlagt någon skatt, likväl tillgodonjuta alla fördelar, som tillkomme honom derföre, att han anmält sig till utöfvande af samma rörelse. Utsk:t har derföre ansett det nödvändigt att äfven i detta fall bestämma en afgift. Då Utsk:t beslutit sig härtill på, som jag tror, ganska goda grunder, så har likväl ITtsk:t i en efterföljande § infört ett stadgande, som till det förstnämnde står i den mest skärande motsats. Det heter nemligen i lista mom. af 8:de §: »Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 400 rdr.” Man inser lätt hvilken motsägelse, som ligger i dessa begge stadganden.