Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t nu begärt för uppförande af en sjukhusbyggnad, i enlighet med uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, 69,498 R:dr 80 öre och till förändring af Carlbergs äldre byggnader 4,896 R:dr 50 öre. Den nu begagnade sjukhuslokalen innehåller, enligt i Statsråds-protokollet meddelad upplysning, 5 sjukrum med tillhopa 24 sängplatser; och om än de i öfrigt angående lokalens beskaffenhet lemnade uppgifter antyda att den är till sjukhus mindre tjenlig, torde den likväl, utan någon synnerlig olägenhet, kunna ännu någon tid för detta ändamål användas, helst sängantalet synes vara för vanliga förhållanden fullt tillräckligt; hvadan och då i sådan händelse det begärda reparationsanslaget icke lärer vara behöfligt, Utskottet hemställer, b) att de ifrågavarande anslagen icke måtte af Rikets Ständer beviljas. 49:o. Kyrkooch skolbyggnad för garnisonsför samling arne i Stockholm. Sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 4 Februari 1857, jemte anmälan, hurusom hos Rikets Ständer skedd framställning om behofvet att för de härstädes förlagda garnisonstrupper erhålla lokaler, såväl för gemensam gudstjenst, som ock till skola, der minderåriga personer, tillhörande garnisonsförsamlingarne, kunde åtnjuta gemensam undervisning, af anförda skäl anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes låta närmare undersöka förhållandet, huru ifrågavarande behof måtte, vare sig med begagnande af redan befintliga lokaler eller annorledes, kunna lämpligen afhjelpas, samt derefter uti nådig Proposition till Rikets Ständer göra den framställning, som tilläfventyrs derför blefve nödig; så hade, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, för detta ärendes utredning blifvit nedsatt en särskild komité, hvilken i afgifvet yttrande, bland annat, anfört, att, efter hvad kyrkoböckerna utvisade, antalet personer, som då voro uti garnisonsförsamlingarne inskrifna, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 57 inskrifne, utgjorde för hela garnisonen, Norska skarpskyttegardet inberäknade följande : Befäl 174. Civila tjenstemän 42.
Uplästes listan öfver de 15 fattige personer, hvilka Possessorn af Ericsberg, välborne Herr David Gotth.(ard) Hildebrand, för detta år behagat utnämna till åtnjutande af 100 Rdr Riksgäldsm(yn)t tillsammans, utaf de af Dess Fru Moder d:(en) 8 Maij 1795, till fattig cassan donerade medel, hvilka pänningar sedan utdeltes och med tacksamhet emottogos. 3tio. Enligt 8 § af sidst hållne sockenstämmo protocoll, väcktes nu åter frågan om klock stapelns täckning. Församlingen fann det då up-gifna förslaget till täckning med Järn Plåtar antagligt, sedan en ungefärlig calcul öfver kostnaden blifvit upgjord; Och stadnade uti enhälligt beslut om verkställigheten häraf före andetiden25) denna sommar. All kostnaden skulle bestridas af kyrko-cassans medel; men erforderliga dagsverken til materialiens framskaffande utgöras af församlingen. Efter skedd besigtning af Kyrkovärdar med flere, fanns behöfve-ligt, at kyrko-taket denna sommar, borde rödfärgas; Och som spanar på vissa ställen, dels voro nedfallna, dels murkna; ansågs nödigt, at lagning däraf borde föregå — Detta skulle äfven med det snaraste verkställas — Befallningsmannen Blomberg lofvade, at spån skulle til köp undfås vid St.(ora) Djulö; Och bevilljades den, som åtager sig näm(n)de lagning 24 s (sk) Rgdt (Riksgäldsmynt) om dagen. Besörjandet af de till rödfärgningen nödige materialier, jämte beting med den, som kommer at rödfärga, lemnades till Herr Prosten Manecks försorg. 5to. Dottren Anna Stina Andersdotter i Kamhof, anmältes såsom sinnad at detta år nyttja Medevi Brunn; Och som föräldrarnes tillgångar intygades vara ganska knappa; skulle fattigdoms bevis henne meddelas och 16 s (sk) B(an)co utur fattigcassan till bestridande af utgifter vid nämnde Brunns Lazarett. 6to. Brofogden anmälte ingen för oringade svinkreatur. 7mo.
Hjelp dig sjelf, sade Hercules i Fabeln , hjelp dig sjelf, sä skall jag hjelpa dig, och deri har verlden icke ändrat sig sedan. Då sådan är min innerliga öfvertygelse , i frågan om Arméens minskning, men då jag Den 2 Januarii. 87 derjemte hyser så upprigtigt deltagande som någon, för de tungor Åkerbruk och Näringar hos oss draga, återföres jag till Grund-idéen för alla mina åsigter vid detta Riksmöte, nemligen _ Handelsoch Närings - Frihet i möjligasteutsträckning, eller, om detta mötes af oöfvervinneliga svårigheter, — ett prohibitiv - systerne , anlagdt med den omfattning ocK utfördt med den kraft , som allena förmå frambringa väsendtlig nytta* Endast i sådana afgörande åtgärder, finnes utvägen emellan de två bedröfliga sanningarne, sorn dela våra betraktelser, nemligen å ena sidan: Statens ouppfyllda behofå den andra, svårigheten att fylla dem. \ Begärdes på Bordet, Till besvarande af Friherre H, Wrangels och Grefve Hamiltons anföranden, att FörsvarsVerket vore mera utvidgadt än Rikets säkerhet kräfver, och dess tillgångar medgifva , anförde Friherr &
7 Mom. Rättegångs-Balken, att Hofrätt skall eloina 'öfoer Konungens Befallningshafvandes Ernbetsförseelser, varder vid gällande kraft bibehållet, sorn ej mindre innehafvarne af dessa Embeten än de medborgare, 1 afseende på hvilka embetsmyndiglieten utöfvas, ega i Samhälls författningen grundadt, obestridligt anspråk, alt Konungens Befallningshafvandes tjensteförhållande skall pröfvas och bedömas endast af den ansvariga Domarernagt, som, oberoende af allt annat än Lagen, endast derefier dömer, men hvars beslut äro föremål för allmänna granskningen , och hvarigenom håde obefogade klagomål öf. ver missbrukad ernbetsmagt skola afvärjas och den möjligen förfördelade komma i åtnjutan. de af den upprättelse, hvartill Lagen honom berättigar; Och har Herr Gustaf Hjerta i detta ämne yrkat, att föremålet för Herr Landegrens omförmälde reservation måtte närmare utredas, enär, om än Svensk Lag icke hindrar Konungens Befallningshafvandes ställande till ansvar inför Domaremagten för olagliga åtgärder i Policeoch Ordnings-mål, samt äldre prejudicat ej äro för en rättvis och kraftfull Domarernagt förbindande, det likväl vöre ändamåls-enligt, att Rikets Ständers mening derom blefve uttryckt. I+agUtskottets Utlåtande N:o 153. 11 13:0 Herr Hjerta: att Utskottet icke fästat uppmärksamhet derå, att de i 1734 års
Brandförsäkringsafgilierne pä föreskrifvet sätt godtgöras. Då Utskottets nu gjorda framställningar röra alla utgående Lån emot pant af Stads-F.gendom utom Stockholm, försäkrad uti hvilken af nu varande inrikes lirandförsäkringsanstalter som helst, får Utskottet, såsom en följd häraf, slutligen vördsamt hemställa, att tillämpningen af nu föreslagna stadganden äfven må sträcka sig till sådana Lån, som, emot' vilkor af återbetalning i Silfver, jemlikt Rikets Ständers, med anledning af Utlåtandet N:o 82 (pag. 41 \ fattade beslut, få utgifvas under förbehåll af beviljad Inteckning före Junii månads slut 1830. Hvilket allt, lill Rikets Ständers bepröfvande, vördsamt hemställes. Stockholm den 9 Februarii 1830. N:ö 1- Formulaire till Borgensförbindelse för nya jBanco-Lun emot inteckning i Fastigheter* Bil. t. Banco-Utsk. Betänkande, N:0 li5. ig so/u blif vit försäkrade i Städernes Allmänna Braiulstods-Bolag. För det af N. N. emot pant af Fasta Egendomen N:o oo i N. N. Stad, N. N. Qvarter N. N. Rote vid N. N. Gata, hvilken Egendom nu eges af N. N. hos Rikets Ständers Bank under N:o oo upptagna Lån, stort oo Rdr o sk. o rst. i Banco (i Silfver) femte derå utfäst ränta och kostnadsersättning, gå undertecknade i full borgen, så att, i händelse panten vid Lånets utsökande icke förslår till betalning af Capital, Ränta och omkostnader, samt bristen icke genast af Gäldenären ersättes, den skall af oss, en för bägge och bägge för en, såsom vår egen skuld, gäldas inom en månad efter den dag, vi om den uppstådda bristen erhållit underrättelse, hvilket försäkras. N. N. den N N. N. N. (Sigill.) (Sigill.)
Maj:t funne skäligt förklara, att hvad rubriken till förordningen innefattar derom, att 10 § i 5 Kap. Utsökningsbalken vore upphäfven, endast bar afseende å de uti 3 och 4 §§ af Förordningen förekommande stadganden, så att, i afseende på de deruti förekommande fall, tillämpning af 10 § 5 Kap. Utsökningsbalken ej vidare kan äga rum.” Stadgandet uti 4 § af Förordningen, ”att för fordran, sorn i gäldenärs konkurs bevakad blifvit eller för hvilken han en gång varit bysatt, bysättning ej må kunna honom sedan åläggas,” instämmer fullkomligt med de motiver, som legat till grund för Förordningen, nemligen att det då bör antagas, att tillgång till gäldens betalande verkligen saknas; hvadan bysältning ej vidare kan eller bör i något fall såsom tvångsmedel användas. Något undantag innefattas icke uti §, och ordet ”fordran” utmärker, enligt min tanke, bokstafligen all slags fordran, af hvad namn och beskaffenhet den vara må. Lagbudet härutinnan synes mig vara tydligt och klart. — Sedan jag således yttrat mig angående de förklaringar af lag, sani äro i fråga, anser jag det vara min pligt, alt derjemte fästa Högsta Domstolens öfrige ledamöters uppmärksamhet på det särskilda förhållande, som i afseende på detta ärendes behandling uppstått. De lagstadganden, som skola förklaras, hafva blifvit af Högsta Domstolens ledamöter afstyrkte, och då ej heller det af kommitterade afgifna förslag till författning oförändradt blifvit af Kongl. Maj:t godkändt, synes mig, att Högsta Domstolens ledamöter äro satte utur tillfälle att kunna med full tillförlitlighet bedöma syftemålet med ett lagförslag, som blifvit af Kongl. Majit i Statsrådet antaget. Det naturligaste hade väl i sådant fall varit, att Högsta Domstolen öfverlemnat till Kongl. Majit, att ensam meddela den förklaring, Kongl. Majit funne lämplig, men sådant öfverensstämmer icke med 19 och 21 §§ Regeringsformen. Det åligger Högsta Domstolens ledamöter att yttra sine meningar.
Om förseglingen å landet ege Konungens Befallningshafvande att antyda vederbörande kronobetjente, sora bestämma tid och ställe dertill inom hvarje församling i förut utfärdade kungörelser, likväl så, att försegling af inmurade pannor med bröst och dithörande redskap alltid (ör sig går på hvarje ställe, der de äro uppgifne att finnas. 1 städerna, hvarest nyssnämnde redskap, med undantag af inmurade pannor, böra i allmänt förvaringsrum insättas, vare detta allt Magistratens åliggande. Förseglingen skall ske med messingstråd, på det sätt, att densamma trädes uti borrade eller stampade fina hål, och sedan hopknytes genom en linneeller blångarnslapp, samt förseglas på båda ändarne med deras sigill, hvilka det blifvit anbefaldt att denna förrättning verkställa. Bil. lill Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 338. 191 Den till förseglinger. åtgående kostnad kommer att af Kronans medel från L»s4t De personer, som, enligt 6 Art. 58 § , ega att, i afseende på bränvinsbränning, visitationer och beslag göra, vare berättigade, enär de, för Kongl. Maj:ts och Kronans rätt och till control emot underslef, anse sådant nödigt, att i stad eller på landet låta å nyo uppmäta förut uppmätt och stämplad bränvinspann». Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betyg utmärka, ans vare Justeraren, såsom ofvan i i5och 21 §§. sagdt är, och vare egaren saklös, så framt han icke i unöerslefvet bevisligen deltagit. Tredje Artikeln. Örn Bevillnings-afgijterne. 28. §. Beskattningen för bränvinsbränningen kommer att utgå endast efter pannerymden, i enlighet med nedanstående Tariff, som bestämmer den afgilt, hvilken för sex månaders bränningstid skall erläggas för hvarje serskild dass af bränvinsbrännings-redskap. f9a * Bil. till Expeditions-Ulskottets Fersing till unci. Skrifvelse
På det underdåniga språk, läsaren redan känner, gjorde Beylon alla de invändningar, han ansåg i stånd att skaka konungens föresats; talade om en sådan händelses menliga uppseende i Europa: faran af en brytning med Danmark, hvartill den sannolikt skulle föranleda: de slägters hat och afund, som blefvo förbigångna emot den, på hvilken konungen fölle med sitt nya val: oredor, som derigenom nu och framdeles kunde uppkomma: slutligen – och på anslåendet af denna den ömmaste strängen i Gustaf III:s hjerta räknade Beylon i synnerhet – den fördunklade glansen af hans ätt, om det HolsteinGottorpiska blodet uppspäddes med en simpel undersåtes, huru många anor denna också kunde berömma sig af. Ingenting hjelpte; konungen hade svar i beredskap på alla inkast. Europa hade i alla tider varit vittne till regenters äktenskapsskillnader. Danmark, underlägset Sverige i makt, saknade orsak att beklaga sig öfver en skillsmässa, som icke vore åtföljd af någon skymf, då det sjelft för halftannat år sedan föregått med exemplet af en skymflig äktenskapsskillnad mellan konungen der, Christian VII, Sofia Magdalenas egen bror, och Carolina Mathilda, systern till det mäktiga Englands regerande konung, Georg III. Hvad som passat och lyckats för den Förste Gustaf, anstode äfven den Tredje. Hvarken Wasas eget eller sonen Johans förmälningar med svenska fröknar hade vållat några oredor; tvertom: det var den store konungens första äktenskap med en utländsk prinsessa, som i sjelfva verket var olyckligt; och det var Johan III:s utrikes borna gemål, hvars katholska fanatism bragte sinnena i jäsning och åstadkom villervalla. Drottning Anna Sofia Reventlau, Fredrik IV:s sednare gemål, var en dansk fröken, och Sofia Magdalenas egen farfarsfar hade således knutit ett lika beskaffadt förbund, hvilket han (Gustaf III) ämnade göra på ett i alla afseenden mera lysande sätt. Den sluge Schweitzaren begrep, att vidare invändningar å hans sida varit förgäfves och törhända ännu mer skulle äggat konungen, att framhärda i sin föresats.
Men som under tiden och innan tillräcklig Fond härigenom kan erhällas ; Stats - Werket 0- feldart dilfwer l behof e> de pä Bilagan Litt. E. npp - IQ76 Den 27 Ianvarkk. upptagne 2,245 yoz : 6: 9. sä wäl till desi sö"efallande urgitkerö bifiridaode fom lill godtgörande of ännu oerlatte krigs-kostnader, sä' hemställer Slars-Ullkoltel, att Banken ett sädant förskott mä meddela emot erhällande as 2 procents ränta och enahanda afbetalning pä C«pikolek, som BarceFullmäqtiqe söresiayit, jkmte iö jäkran om fökstolletS erfäilning af de först tnfchmnde Länc-mcdlen. Skulle ater hela den uppgifae Summan af 4 Mstlioner genom desie Lane-operationer innom d-'N förelkriine terminen icke kunna inbringas; sti uterstär l-geu annan utiräg än att tillita Banken för hwad deruti brister. StatsUtssottet har för öfrigt trott sia bora tvid detta lUdälle deiwara 2:ne lnkost som emot det uppgifna Läne-Sustemet dlinvit a>orde, bestående deruti' 1:0 Att som foa' bood more, det penningar ffu'!c erbällas pä R-ksgäids Eontoireis Obligationer med blott 5 vreceuks -ä-tto, sä borde samma ränta derä uisäuas till 6 procent; oä) 2:0 Att det more en större förmän, att anitta Banken, än art upptaga Län pä A muueter i fä mätto, att dä Banken mrddear förskott, anuoteroö ärligen 5 procent ä Cwnalet, men deremot bliswer Capital» skulden oförändrad ä Inrikes An» nuilets - Län emedan för dem kommer att betalas lika möckel i blott ränta, som > Ränta och Capitals afbetalning till Banken.
— Lifränteanstalterna hafva till ändamål att på grund af gjorda insatser, som förkofrats genom ränteoch arfsvinst, bereda delegarne 1:0 den högsta möjliga lifränta — årlig utdelning, — - 2: 0 det största möjliga kapital, att vid bestämdt år lyftas. D e n årliga utdelningen kan börja vid hvilken ålder som hälst. D o c k måste denna liksom ock den tid, då kapitalbildning får lyftas, på förhand bestämmas, och får medlen dessförinnan icke uppsägas. Aflider den försäkrade före tiden för penningarnes utfående, återgå de insatta medlen till den dödes arftagare m e d undantag af räntan, som tillfaller de i anstalten kvarstående. E n och annan anstalt låter dessa äfven dela den dödes insatta kapital. D e n, som börjar vid 2 0 år att insätta 1 0 kronor årligen, kan därigenom från det 55:te lefnadsåret bereda sig en pension af 1 0 0 kr. Vore insatsen 5 0 kr. och dessa af förmyndaren insattes p å lifränteanstalt, har barnet vid 2 5 års ålder att lyfta 3, 5 3 5 kr. O m någon från ett barns födelse börjat insätta 1 2 kr. och detta sedan själft fortsätter m e d insättningarna till det 5 5 året, så vinnes därigenom en summa af 4, 0 0 0 kr. Samma resultat kan nås genom insats en gång för alla vid födelseåret af 1 9 2 kr. D e s s a och många andra exempel, som framgå ur d e olika ränteanstalternas prospekter, tala tillräckligt. M å n g e n torde n o g finnas, som bland de unga har vänner, åt hvilka han v i d l ä m p - liga tillfällen såsom namnsoch födelsedagar brukar gifva några gåfvor. T y det vore icke någonting, som bragte glädje endast för stunden, utan den bure välsignelse m e d sig till en aflägsen framtid. Ofta händer, att den första insatsen i lifränteanstalten år efter år efterföljes af andra. D ä r i g e n o m kan den bli en grundsten för ålderdomens ekonomiska oberoende. Lifränteanstalter finnas n u i hvarje län.
Slals-Utskottels Utlåtande, N:o 163. 20 42:o. Slutligen har Kongl. Maj:t hegart att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad vid föregående statsregleringar ägt rum, bevilja följande anslag nemligen : a) lill utdelning vid Landtbrukaremöten af premier för kreatur af utmärk, are slag 3?000 R:dr och //) lill Slöjdexpositioners befrämjande ett lika anslag eller 3,000 R:dr. Med afseende å det nyttiga ändamål, som genom dessa anslag åsyftas att befrämja tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t uti dess nådiga proposition sålunda äskat. Stockholm den 5 Juni 1851. Reser nationer. Vid 3:dje punkten af Herr (Vinge: ”Mot Utskottets afstyrkande utlåtande i afseende på det af Kongl. Maj: t äskade anslaget till förbättring af hamnen vid Landskrona, föranlåtes jag vördsamt mig reservera, öfvertygad att Rikets Höglofl. Ständer, efter inhämtande af de upplysningar, som jag här nedan går att framlägga, och hvilka åtminstone till en del icke lära varit af Utskottet kända, icke skola vägra den närmare utredning af frågan som genom återremiss till Utskottet är alt förvänta, hvarefter en annan och bättre utgång skäligen bör följa. Utskottet har funnit någon uppoffring för hamnens förbättring för närvarande ej å statens sida vara behöflig, alldenstund hamnen i dess nu befintliga skick vore både nog djup och nog säker samt för stadens handelsrörelse äfvensom för ångbåtsfarten tillräcklig.
När jag först kom hit och frågade barnen, om här troddes pä det ena och det andra, soin jag vet allmogen alltid tror pa, svarades, att det trodde visst ingen; och ville någon liten oskuldsfull gifva ett ärligt svar, tystades han genast af de andra, och sedan var icke möjligt att f A honom att siiga ett ord. Här tros p5 " nicken " och " trull " och rnångahanda gubbar; och de äro icke soni ha sett h %le ' nicken ' och andra ' uselhetel ". Det går väl an - sådant har jag ingenting emot! Men blåkullatron med all sin ohygglighet lefver äfven hos folket, och det är upprörande. En sådan tro behålles i all hemlighet folket emellan, så den tränger sig icke fram till den utanför stående. Här liände nyligen, alt en vandrande, vansinnig qvinna kom till presten och ville att han invid altaret skulle lösa henne ur djefvulens våltl, ty en annan person hade förskrifcit henne. Och när han icke ville det, utan * försökte lugna henne, blef hon alldeles vild af förtviflan. Detta var vida mer än vansinnets fantasier - antagligen var vansinnet orsakad t af hennes förtviflan öfver förskrifningen. En mycket förstandig bondhustru talade en gång med mig oin en fattig fjortonårig flicka. Och hur det var, sa nämnde hon, att det går sådana ' le ' a rykten " om flickan. De vor0 så " le ' a ", så det kunde hon icke saga, och det vore ju icke säkert, att de vore sanna. Som f r i 3 jag envisades med att f A höra de ' le ' a ryktena ", så ' bligade " mor genom fönster och dkrr och förvissade sig om, att ingen mer än jag hörde henne; derpå sade hon: ' det är så le ' a rykten, så det är rent förskräckligt, de säga att ho ' förvänder syn. ' Hvad vill det säga? ' sporde jag. ' Det vet el1 väl, att sådana finnas som förvända syn. Koiniiiendanter (commedianter), de kunna ju förvända syn, så en ser det som icke är.
Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållande .emellan bankens tillgångar samt beloppet af dess sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det banken att inskränka sin utiånings-rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet 22 5. Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, må ej af banken ske till högre belopp än hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes uti banken innestående. Alla för dylik upplåning lifgifvande fordringsbevis, äfvensom depositionsbevis, skola ställas till viss person eller bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i banken. 3 C a p. Om Actie-bank. a3 J. Actie-bank kallas den, hvaruti delägarne ej äro för bankens D cn 7 Mars f. m. skulder ansvarige med annat, än deras insatta actie-capital; hvarå således acticr, gällande uti innehufvarens liand, kunna utfärdas. 24 Sådan bank må icke till grundfond hafva annat än Rikets gångbara mynt, eller guld och silfver, som till mynt kan användas; kommande således hela actie-capitalet att på sådant sätt af delägarne tillskjutas. 25 §. Aetie-bank må icke utgifva de i 3 §:n nämnda sedlar till högre belopp, än som motsvarar tre-fjerdedelar af alla bankens ägande tillgångar, sedan dess öfriga skulder derifrån blifvit afräknade. Hvad af det tecknade actie-capitalet är obetaldt må ej såsom tillgång beräknas. 4 Gap. Om Hypoth eks-föreningar. 26 §■ Med hypotheks-förening förstås sådan inrättning, som liar till föremål att emot räntebärande obligationer upplåna och till delägarne utlåna penningar; men icke att utgifva sedlar, hvilka vid anfordran utan ränta skola inlösas. §• Directionen vare pligtig besörja, att, efter afdrag af de contanta medel, som i R.
Nu är deremot fråga om dessa medels användande, och jag anhåller då om R. o. Ad:s bifall till den redaktion af beslutet, som Ilr von Hartmansdorff framställt. Frih. Tersmeden: Hr Bråkenhjelm har sagt, att fullmäktige i riksg.-kont. hafva i sina beräkningar kommit till det resultat, alt riksg.-kont. kan med årets inkomster bestrida de af riksg.-kont:s fullm. kända utgifterna. Detta yttrande är sedermera besvaradt af Frih. Cederström, men jag anser mig böra tillägga, alt betydliga utgifter troligen komma i fråga för närvar, och de följande åren, hvilka ännu icke kunna af riksg.-kont:s Hrr fullm. vara kända. Vi veta att riksg.-kont. nu icke har några öfverskotter, hvaraf de extra ståtsanslag, som möjligen kunna af R. St. beslutas, kunna blifva bestridda. De äro hufvudsakligen beräknade alt utgå ifrån ifrågavar. bankovinst. Den förra extra statsregleringen slutade med 1847, den nya skall således börja med 1848, och blir bestämd för 3:ne år, 1848, 1849 och 1850. Skulle nu bankovinsten, af hvilken dessa utgifter hufvudsakligen skola bestridas, icke komma att utgå förr än vid slutet af hvarje år, så är det också ganska naturligt, att riksg.-kont. fick lof att på ett eller annat sätt skaffa penningar. Deraf torde R. o. Ad. finna, att det blefve en stor olägenhet för riksg.- kont. ifall icke det beslut, som af Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff nu är förordat, blifver vidtaget, nemi. att ifrågavar. vinst vid början af hvarje är lemnäs till riksg.-kont. Man har sagt att bankovinsten icke kan i början af året till siffran bestämdt beräknas. Det är ju alldeles likgiltigt, hvad de följande årens bankovinst belöper sig till, då här endast är frågan om den bankovinst, som redan finnes i banken, d. v. s. för 1845, 1846 och 1847.