Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Provins-räkenskaps-kontoret i stället årligen biträdde med revisionsarbete inom de andra Kontoren under tiden från den 15 Augusti och till den 1 November, då sysselsättning med räkenskapers granskning komme att inom Provins-räkenskaps-kontoret saknas, hvarförutan slutligen en följd af denna förändring skulle blifva, att sjelfva landsboks-räkenskapernas beskaffenhet ej vidare komme att utgöra hinder för granskningsarbetets fullbordande inom den bestämda tiden, enär icke — 337 — någon af dessa räkenskaper är högre uppskattad, än till 9 \ månader eller just samma tid, som af en Revisor skulle kunna åt densammas granskning egnas. För införande af det nya arbetssätt, som skulle blifva en följd af de förändrade förhållandena, skulle emellertid vid öfvergången från det nuvarande en tillfällig förökning för en gång af arbetskrafterna inom Öfver-revisions-departementet blifva af nöden, hvilken, Kammar-rätten ansett sig kunna på följande sätt beräkna; Som under det år, då landsboks-räkenskaperna skulle första gången inkomma den 1 November, Provins-räkenskaps-kontorets ordinarie revisionspersonal har sysselsättning till årets slut med granskning af de äldre räkenskaperna, så måste, derest ej granskningen af de nya räkenskaperna skall under samma tid ligga nere, extra biträden anskaffas för verkställande af det revisionsarbete, som för berörde tid skulle å den ordinarie personalen hafva belöpt, och hvilket motsvarar 22 månader. Énär vidare hela granskuingsarbetet måste framdeles verkställas inom en tid af 9 \ månader, men den ordinarie revisionspersonalen inom
Det skulle blifva en alltför stor skillnad för honom då pensionen endast beräknas efter den lön han på ordinarie slat innehar, att endast få |:delar deraf såsom pension, hvilken skillnad icke blir så stor för de öfriga tjen stemännen. Dessutom har Utsk. ansett att det icke vore lämpligt att öfverlemna åt R. o. Ad. att gifva dessa pensioner, emedan om en tjensteman vore berättigad till pension kort efter en riksdag, han då antingen skulle få vänta på den intill nästa riksdag eller också endast få den tillsvidare och således vara osäker om dess fortsalla utgående. På dessa grunder, jemte de i mern. anförda, har Utsk. troil sig böra framställa §:n sådan som den nu blifvit föreslagen. Frih. Cederström, Rud.: Jag har med all den uprnärksamhet mig varit möjlig genomläst Utsk:s betänk, i denna del, men har likväl deraf icke kunnat öfvertygas om riktigheten af Utskts primitiva och nu vidhållna åsigt. En förbättring må visserligen erkännas åvågabragt derutinnan, att årtalet 25 är substitueradt det förut stadgade årtalet 20, men della är likväl icke tillräckligt. Att hafva gjort sin tjenst ulan att hafva erhållit påminnelser, anmärknir och klander för tjensteförsummelser är vis - m Maj. serligen en god sak; men enl. min tanka icke tillräcklig. Öm R. o. Ad. lemnäs tillfälle bedömma sina tjenstemäns förhållande i det hela, så torde dervid måhända röja sig sådana omständigheter, som göra det till R. o. Ad:s icke blott rättighet, utan äfven moraliska förpligtelse att icke uteslutande oeh endast bålla sig lill denna s. k. oförvitlighet i (jensten, hvilken Ridd.Utsk. ansett utgöra den enda omständighet, som bör tagas i betraktande. Ridd.- Ulsk. har ansett det stadgande jag åsyftat, kunna leda till godtycklighet och följaktligen vara föga lämpligt, äfven som Utsk. dessutom förmenar, att ett sådant stadgande icke finnes i något annat här i landet gällande pensionsreglemente.
Stockholm d. 28 Nov. 1844. g Sisls-Ulskottets Memorialj N.o 95. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec., kl. to f. m. Memorialj i anledning af erhållen åter remiss å Utskottets Memorial N:o 61, med uppgift ä de vid innevarande Riksdag för tillfälliga Siats-utgifter disponibla tillgångar. fU Af Utskottets i ofvannämnda memorial gjorda tillstyrkande, det Rikets Ständer måtte besluta, att för de af Utskottets utredning och på Rikets Ständers pröfning beroende frågor om låne-understöd eller anslag för en gång, endast finge tagas i anspråk }de tillgångar, som, utan Riksgälds-Con torets skuldsättning, äro att påräkna, har blifvit återremitteradt af PresteStåndet, med förklarande, att Ståndet, utan att binda sig i afseende på frågan om Riksgälds-Gontorets skuldsättning, ansåg ingen annan åtgärd i anledning af nämnde tillstyrkande nödig, än att anmoda Utskottet till pröfning företaga de till detsamma aflemnande, ännu oafgjorda Kongl. Proposition eloch enskilda motioner, samt med utlåtanden deröfver till Rikets Ständer i vederbörlig ordning inkomma. Emedlertid hafva, enligt ankomna Protocolls-Utdrag, de öfriga 3:ne Riks-Stånden, jemte memorialets läggande till handlingarne, förklarat:
m ' 3 lingar, Dagbetraktelser, Böneböcker, Adventsoch P a s s f s a s l b e ~, Slinger, Bnrnskrifier, Planscher och Bilderböcker, TrantBter och Nyk ?d smit hos iifrige bokhandlare i riket. Fiillstiiiiiig Förlagskatrilog sundes p i begiirm grstis. b8 w 4 % el AMALIA LUNDBERGS Eg SO Drottninggatan SO, L p. rekommenderar sitt väl sorterade lager. Rekvisitioner expedieras mot postförskoft. Modenffiir för ~rrrnkap~or, Stookholm, rekommenderar sitt stora och rikhaltiga lager af Nouveaut6er far sHtludgen. Sarskildt f %i. rekominendera mitt stors lager af w Pelsverk for Pelskappair med därtill passande öfvertyger. F Ö r kapitalister, särskildt frnntiminer, liar det Iange varit ett önslriiiiigsmål att kunna öfverläinna vhrden af sina värdepapper och skötseln af sina iffarer åt nhgon person eller institiitioii, som med absolut siikerliet förenade puiiktligliet ocli noggrannhet i utförandet af det anförtrodda iippdraget afveiisom prisbilligliet. En sådaii institution ar Stoelrliolins Enskilda Banks Notariatafdelning (Lik Ra Nyg&amp;tu n 2 7, expeditionstid 10-41, so111 under garanti af Stockliolins Eiiskildn Hank åtager sig vård och förvaltiiing af enskilda ' personers och kassors vardepapper. Om en person Iios Notariatafdelningeii deponerar obligatioiier, inkasserar Notariatafdelningen vid förfallotiderna knponger och tillliandaliåller deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdelningeii utlottningar af obligationer och underrättar deponenten i god tid, ifall en denne tillliörig obligation blifvit utlottad,. samt lainnar förslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet.
VärldsföreninGICK HÄR OG SVINEDE! » gen har sitt hufvudkvarter i London, men miss A. ' M. Reynolds är amerikanska. Hon är ute för att in* 1895 guvernanten, kan inte lära mig något mera, det har hon själf sagt. Och här går jag nu och förnöter mina bästa år, utan att komma en tum längre. J a g är säker om, att det finnes hundra flickor i Stockholm, som gärna ville byta med mig, om de kunde. Oeh jag skulle vilja ge hvad som helst för att komma dit, men jag känner ingen däruppe, och här får jag sitta, tills det växer mossa på mig. » Anna-Stinas mor är fullkomligt ense med sin dotter i denna sak. Hon tycker, att » det är hjärtinnerligt bedröfligt, att flickstackarn inte skall få fortsätta med sin musik, som hon har sådana anlag för. » Och dessutom vore det så behöfligt för henne att få komma ut litet; hon är ju gamla flickan snart och har knappast varit utom socknen. Men man har inte råd. Alla Anna-Stinas stormande böner, förtviflade suckar och längtans tårar, alla moderns förståndiga resonnemang stranda mot prostens obevekliga: » Jag har inte råd. » Prosten har nog med att underhålla två gossar vid Jönköpings läroverk och en odåga till son i Upsala. Och så blir det. Anna-Stina får gå hemma och studera naturen, som hon afskyr. Frisk luft! Vid en af de mest trafikerade gatorna på nedre Norrmalm i Stockholm bor kommissionären D. Bostaden är vackert belägen utåt gatan, endast en trappa upp. Herr D. — en gammal affärsman, som trampat Stockholms gator i öfver fyrtio år — har egentligen inte råd att hyra en så fin lägenhet; den tid då han hade eget kontor och många bokhållare och gjorde stora affärer i spannmål är längesedan förbi. För närvarande får han nöja sig med att förmedla husoch egendomsköp, och strängt rättrådig som han är, har han lyckats förvärfva sig så mycket förtroende, att han äfven i dessa bistra konkurrenstider kan påräkna en säker, om också icke riklig utkomst. Nere på Norrmalm måste han bo, ty där har han sin kundkrets, och hans kunder äro sådana, som icke gå långa vägar. Herr D. är sedan flere år.
Och då for några månader sedan fråga i Göteborg väcktes att företaga åtgärder för vinnande af ändring uti de gällande stadganden, som i nämnda hänseenden äro hinderliga, blef saken omfattad med ganska stort intresse. Man var allmänt af den åsigten, att vårt grannland Danmark redan länge haft institutioner, som lämpligen kunde tagas till förebild här. Till följd häraf blef förf. anmodad att företaga en resa till Kjöbenhavn för " att der taga kännedom om nämnda institutioner. Kan något gag-neligt följa af hvad forf. nu meddelar, så har man att der-för i främsta rnmmet tacka de personer, på hvilkas uppdrag och bekostnad resan verkställts. Bland dem må det tillåtas att särskild t omnämna grosshandlaren S. Heyman, enär äran af att hafva tagit initiativet i saken till stor del är hans samt han dessutom vid förf: s efterforskningar i Kjöbenhavn personligen biträdt med råd och dåd. Förf. begagnar vidare detta tillfälle att aflägga sin tacksägelse till de personer i Kjöbenhavn, genom hvilkas bemedling och tillmötesgående han erhållit sökta upplysningar: generaldirektöreu Lange, och overtoldinspektoren, kammarherren Barner samt kontrollören Hassing. För öfrigt åberopar forf. såsom källor: Haandbog i Toldlovgivningen af V. V. Hassing. Aalborg 1869: Lov om Told og Skibsafgifterne af den 4 Juli 1863: Bekjendtgjorelse angaaende det almindelige VareFrilager paa Kjobenhavns Toldbod af den 28 Mars 1866; Oversigt over Kjobenhavns Told og Havneforhold af V. V. Has-sing, Kjobenhavn 1873; Haandbog i Toldlovgivningen (paa Grundlag af Forordn. af 1 Eebruar 1797) af V. V. Hassing, Kjobenhavn 1878. Bekjendtgjorelse for Creditoplagshavere af den 23 Mars 1878; samt Uddrag af Kjobenhavns Overtoldinspektorats Aarsberetning for 1879.
Nu ändtligen var hon fri för dessa menniskors likgiltiga skämt och hatfulla politiska antydningar, och vreden hon känt emot dem hade efterträdts af en trist modlöshet. Under hela vägen hade hon icke sagt ett ord; när hon märkte, att Louis såg på henne, slöt hon ögonen för att slippa att tala — hon önskade, att han skulle tro, hon sof. Nu närmade sig vagnen raskt Paris. Redan på afstånd hade de gifvit akt på det myckna ljus, som liksom tycktes strömma ut från staden, och undrat, om det kunde vara någon stor eldsvåda. Men då vagnen nu kom innanför barrièren, urskilde de tydligt flera hundra festbål, som i den lugna sommarnatten brände högt och flammande lyste ut öfver otaliga menniskomassor, hvilka från alla håll strömmade mot den gamla Bastilleplatsen och hänemot Beaumarchais’ hus. Floden var full med båtar och facklor, och dansen gick på gatorna som på en fettisdag under konungadömet, och — buret af tusen rösters jubel — hörde Edmée ett namn, hon aldrig hade hört förr, men som nu, kedjadt till Förste Konsulns, kom igen och igen på allas läppar — beständigt — Marengo. Vagnen skred fram fot för fot. Hon kände det, som fördes hon i triumftåg af detta folk, hon lärt sig att betrakta som sin kasts och sin slägts fiender; och i det hon reste sig upp, med sjalen löst hängande öfver armarne och händerna ovilkorligt framräckta, liksom till helsning och tack, kände hon plötsligt i jublande lycka, hur högt hon älskade sitt Frankrike, hur stolt hon var öfver att vara dess dotter. — Lefve Republiken! Lefve arméen! Lefve Förste Konsuln! — Lefve Förste Konsuln! återtog Edmée hviskande, småleende, utan att rätt veta, hvad hon sade. Och medan luften omkring henne beständigt genljöd af namnen St.
"Jag tror vi taga våra sjalar och sätta oss i lilla paviljongen", sade Jenny. Damerna stego upp, hvilket föranledde länsmannen att något tvärt vända sig om. Jenny hjelpte tanten med sjalen och de togo några steg åt dörren. "Vi önska dricka kaffe i lilla paviljongen dernere," sade Jenny, med en lätt helsning, till Pettersson. Denne bugade sig. Länsmannen, som, trots sin påtagna myndiga uppsyn, blifvit något förlägen för den värdighet i hållning och skick, som damerna ådagalade, uraktlät att helsa, och förargad öfver sitt eget oskickliga beteende, öfvergick han med en hos obildade men egenkära personer ofta inträffande vändning från tafatt förlägenhet till framfusig påflugenhet; de tro väl detta höra till goda ton. "Herrskapet är från utlandet, tror jag?" sade han, helsande med löjlig nedlåtenhet. "Nå, hvad tycks om Imatra? Vacker utsigt här, inte sannt och..." "God middag!" svarade Jenny alldeles allvarsam, neg mycket djupt och hoppade lätt och graciös som en gazell genom dörren, i det hon sände den förbluffade länsmannen en blick, så full af återhållen skrattlust att denne, alldeles förvirrad af dess uttryck, knappast märkte att äfven den äldre damen med en stum, afmätt helsning lemnade rummet. Sedan Jenny och tant Agatha intagit sitt kaffe och under till större delen stillatigande beundran egnat den herrliga forsen ännu någon timme, tänkte de omsider uppå att anträda hemfärden. De begåfvo sig alltså upp till hotellet, der de möttes af en öfverraskning, hvars art och natur vi dock först meddela i ett följande kapitel. En "administrativ tjensteman". "Fördömd liten satunge!" hade den värde länsmannen förargad utbrustit då han såg att fruntimren så der utan vidare krus lemnat salongen, och han gjorde min af att följa efter. "En himmelsk sötunge, ville väl bror säga", inföll Pettersson i det han framräckte den kokardprydda uniformsmössan.
Men icke nog med hvad som redan inträffat, och den öfverdrifna åtgång af de för den fattiga i allt fall så dyra födoämnena, hvilken redan under Nov. och Dec. månader egt rum; det ringa förutseende, som röjer sig i den nyssnämnda kungörelsen, hotar, efter hvad man erfar från alla håll, med ytterligare ansträngningar och försök att genom eludering af författningen eller med begagnande af de kryphål densamma lemnar öppna, söka åstadkomma en ännu betydligare produktion under den stundande bränningsmånaden i vår, hvartill frestelsen är desto starkare som, äfven derest öfverproduktion skulle inträffa (det enda som eljest, under vanliga förhållan - Den 31 December e. m. 397 den, visat sig kunna hejda bränvinsbränningsraseriet) man ändock, med afseende pä den högre skatt, som vid denna Riksdag troligen kommer att rättvisligen åläggas denna fabrikation, kan vara fullt tryggad mot prisfall å den förderfliga varan. I betraktande af dessa förhållanden och då priserna pä spanmål redan äro så högt updrifna, att, t. ex. i Skåne, råg betalas med ända till 24 R:dr och korn med 15 å 16, hvilka pris, om bränvinsbränningen blefve, i den utsträckning, giriga spekulanter tillämna, under April månad bedrifven, otvifvelaktig! skulle än mera upjagas, samt elände, kanske hungersnöd, bland de arbetande klasserna derigenom upstå, är det en pligt af representanten att tillse, att de olyckliga följderna häraf möjligen må kunna, åtminstone i någon mån, förminskas. 1 detta hänseende föreställer jag mig, att det hvarken å R. Stms sida kan möta någon betänklighet att i underd:het begära, eller å regeringens alt medgifva ett amendement till den ofvanberörde Kongl, kungörelsen, hvilket i det hela icke, (såsom t. ex. bränningens absoluta inställelse under April månad) ingriper i någons lagliga rätt, fastän det kan blifva ett streck i räkningen för dem som spekulera på en oskälig vinst i följd af författningens brister.
Märkvärdigt nr det ock huru som 1828 års Ständer, elter min tanka, härutinnan motsade sig sjelfvc; de stadgade nemligen sorn sals: ”ingen Spannmålshandel för Statens räkning och brölo genast denna sals, genom anvisningen å en Millian till Spannmåls-Uppköp, oell biträden tor Landet, i händelse af missväxt. -— Så, mine Herrar! stannar man i motsägelser, när man vill omfatta nja ideer, medan man inser omöjligheten, att aldeles frångå de gamla. — Ilvad är Creditivet för missväxter., rätt be-, Irakladt, annat än en anvisad fond till Spannmålshandel för Staten eller för Folket i nödens stund, hvilken handel man n}^ss decreterat icke hårde bedrifvas? —, Och emellan i&23 års Ständers Beslut, samt min nu väckta Motion är hela skillnaden , bragt till enkelhet, endast den: att dess Ständer anvisade En Million till Spannmåls uppköp vid missväxt, d. v. s. i dyr tid, dä jag föreslår Spannmåls uppköp i ymniga år, d. v. s. till godt pris. — Jag (einnar nu en hvar att damma, hvilket sorn är sakenligast, fordrar minsta fonden, leder lill minsta importen, bereder lindrigaste försäljningspris och med det samma förekommer både nöd och skuldsättning. Granskar man från en annan sida denna Stals Ekonomiska Maxime: ”inga Spann•>. måls uppköp för Staten,” så saknar dea derjemte, efter min enkla Statslära, ali rätts - r Den 1.7 December f. i«. grund.—. Statens ändamål, bestämmelse och pligt skydda mot vådor, dem enskild förmåga icke kan afvända. — Dessa vådor äro: Utländskt anfall, inre oordningar, och hungern. —• Ingen fiende är grymmare änden; man kan sona, jag vid förra discussiouen i ämnet haft äran anmärka, fly för svärdsegg, men hvar gömmer man sig för den hungrande magén? •— Genom utgifter till Staten köper man sig fri för dessa vådor, och Staten måste, efter förmåga, stå vid Gontract.
Att bestämmandet af det för torknin. gen nödiga afdrag matté få göras af Ofvevstyretsen för Allmänna Magazins-Verket i It i ket, efter ett taget Medium af liera anställda försök, hvilket afdrag skulle, uti Konungens Befallning -hafvandes angående upphandlingen utfärdande Allmänna Kungörelse till-kännagifvas, och borde Magazins-Betjeningen, vid strängaste ansvar, förbjudas, att något derutöfver, huru obetydligt sorn heldst, af .Leveranteurens lévererings-post afräkna, eller eljest af honom fordra. 6:0 Att på det behörigen må kunna controlleras och vakas deröfver, att vid Spanneinåls-upphandling, äfven sorn viii utleverering, rigtigt och ordentligt tillginge, så att icke någon blefve förfördelad, eller något underslef föröfvadt, skulle Konungens Befallningshafvande äga att, for hvarje Magazin, anmoda och auetorisera srne nära derinvid boende påliteliga Män, af Possessionater och Jordbrukare, att, vid ofvanberörde tillfällen, vara tillstädes, så ofta tid och lägenhet sådant medgofvo, fsamt att, i händelse någon af Magazins-betjeningen begången eller tillärnad olaglighet uti matning, oskälig rabattenng eller casse* lien 5 5 Juli.
I dessa dagar har den intresserade allmänheten å föreningens lokal vid Brunkebergstorg kunnat öfvertyga sig om, huru lyckligt detta försök slagit ut. Någon har hittat en gobelin från, som det synes, midten eller slutet af 1600-talet i ett miserabelt skick med hål vid hål, stora stycken uppslitna eller i trasor. Kanske har detta mästerverk tjänat som en golfmatta i något tarfligt h u s. Så- dant har man hört talas om. Af bårdens mönster har man insett konstverkets stora värde. Så har man vändt sig till Handarbetets vänner, som, så- som man vet, redan drifvit gobelinsväfnadskonsten mycket långt. Här har emellertid förelegat ett ytterst svårt, tålamod och grundliga insikter kräfvande arbete. Den senare egenskapen besitter bland föreningens många dugande krafter företrädesvis fröken Hamilton, som för kort tid sedan med statsunderstöd företagit en studiiresa i Frankrike, och särskildt satt sig in i gobelinväfnadskonsten. Det är hon som nu är föreståndarinna för denna afdelning af föreningens verksamhet. Tålamodet har fått ett vackert uttryck i dessa tusen sinom tusen nålsting, som under månader genomfarit den väldiga väfven och fullbordat ett af de mest omsorgsfulla renoveringsarbeten man gärna kan tänka sig. Ty det är väl att märka, att nästan hvar enda lucka, för att ej tala om hvarje litet hål, måst ifyllas genom broderi och ej genom väfnad. Där denna senare metod användts, märkes skilnaden mellan den äldre väfven och den nyare på ett ganska framträdande sätt. Denna nya sida af föreningens verksamhet har också genast tagits i anspråk. På dess verkstäder håller man nu på att renovera en hel serie af vackra gobeliner, och från k. förrådskammaren komma troligen flere sådana att öfverlämnas till behandling. * Svensk kvinnoslöjd i London. » Scandinavian Art Industries » är namnet på en affär, som fru Agnes von Walterstorff från Stockholm fortidet år öppnade vid Brook Street i London för utställning och försäljning af hufvudsakligen sveuska konstslöjdalster, ungefär i samma stil som fröken S. Giöbels affär i Palmeska huset härstä- des.
Prop. N:o \, om Statsverket 1856. 7 åtnjuta högre lön, något mindre än denna bestämmes till pensionsbelopp enligt hvad för hvarje tjenst blifver serskildt utsatt.® “En naturlig följd af den hittills med skäl öfverklagade otillräckligheten i aflöning för hvarje särskild tjenstebefattning har blifvit, att flere sådana fått innehafvas af samma person för att genom sin förenade afkastning fylla hans lefnadsbehof. Utom denna ekonomiska nödhjelp har den samtidiga Ijenstgöringen i flere verk någon gång medfört den från Statens synpunkt väsendtligare fördelen, att personer med utinärktare förmåga och lust (ill arbete oell till eit djupare inträngande i göromålens väsende förvärfva! en mångsidigare kännedom af allmänna värf och förhållanden, än som kunuat vinnas inom ett mera begränsadt område, och sålunda tillegna! sig en högre grad af skicklighet och användbarhet för den invecklade statsförvaltningen. Men detta den delade tjenstgöringens fördelaktiga inflytande på utbildningen af en och annan person, hvars framstående egenskaper troligen skulle äfven på annan väg hafva gjort sig gällande, uppväger icke de olägenheter, som både för Statens tjenst och för mindre omfattande, ehuru aktningsvärda, embetsmanna-fönnågor uppkomma genom nödvändigheten att splittra krafterna och uppmärksamheten i flera, ofta vidt åtskilda riktningar. Vanliga följden blifver, att tjenstemannen vid den ålder, som bäst egnar sig för duglighetens utveckling, söker att hjelpligt och klanderfri» afbörda sig de olikartade göromålen för dagen, utan att ega tid eller, måhända, ens håg öfrig för ett mera än ytligt betraktande af målens beskaffenhet eller förvaltnings-beslyrens sammanhang och ändamål.
Så länge rättegångsordningen saknade den utbildning och stadga, som sednare tider medfört, så länge fordringarne på uplysning, skicklighet och rättrådighet hos Under-domrarne icke voro så stora som de numera äro, kunde det vara en fördel alt i vigtigare saker ega Öfver-rätten till sitt forum; men sedan förhållanderne i dessa afseenden blifvit förändrade, torde olägenheterne som medfölja denna R. o. Ad:s rättighet vara vida öfvervägande fördelarne. LagUtsk:s betänk. N:o 51 vid förra riksdagen äfvensom det betänk., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hafva så fullständigt utredt och framhållit dessa olägenheter att föga eller intet är att i detta afseende tillägga. Att i fråga om boupteckningarnes inlemnande till Rätten, Testamenlers bevakning samt förmyndares förordnande, directe kunna vända sig till den rätt, inom hvars territorial-område man är boende, måste väl anses vara en fördel, emot att nödgas i dessa afseenden vända sig till en rätt i de flesta fall långt aflägsen från hemorten. I förra fallet är man i tillfälle att sjelf utföra denna angelägenhet utan någon egentlig kostnad; i sednare fallet måste antingen en kostsam resa företagas eller ett ofta kostsamt ombud anlitas. Att äktenskaps-förord emellan Adliga personer ingifvas till Häradseller Rådstufvu-rätt stadgas enl. K. K. d. 7 October 1801. Man har påstått att en större säkerhet för de ingifna handlingarnes bevarande skulle förefinnas uti en Hof-rätts än i en Härads-rätts archiv. Detta beror dock helt och hållet på den tillsyn, som desse archiver af vederbör, embetsmyndigheter äro underkastade, och sednare tiders erfarenhet har visat att man sökt införa nödig ordning, der sådan möjligen må hafva saknats. Dessutom förefaller det mig, om saken i sin helhet betraktas, tryggare att vigtiga handlingar förvaras i spridda archiver än i ett enda, hvarest allt på en gång, genom en olyckshändelse kan blifva förstördt.