Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Secreteraren tillkännagaf i underdånighet, alt Rikets Ständer numera, i anledning af Kongl. Maj:ts den 27 sisth Februarii till dem af låtna Skrifvelse, i fråga oin mynt-enhetens bestämmande, uti skrifvelse af den 3o nasti, månad i underdånighet anmält deras, vid innevarande Riksdag, fattade beslut om grc.nderne för Bankens rörelse och förvaltning. Efter tagen kännedom af sistberörde underd. skrifvelse, som nu upplästes, behagade Kongl. Maj:t i Nåder förklara, att Rikets Ständers deruti anmälde beslut om Bankens rörelse och förvaltning borde blifva föremål för serskild öfverläggning; men att Kongl. Majit emedlertid ej längre ville dröja att meddela Rikets Ständer Sitt Nådiga Beslut i frågan 0111 mynt-enheten, som utgjorde föremål för Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 27 October förl. år, samt derigenom ådagalägga Sin Nådiga afsigt att, så vidt på Kongl. Maj:t berodde, påskynda fullbordandet af Reglementena för Banken, och att sluta denna Riksdag. Då frågan om mynt-enheten nu på Kongl. Majlis Nådiga Befallning till ytterligare pröfning förekom, åberopade Stats-Secreteraren och StatsRådet, för deras del, det underdåniga yttrande, som de till Protocollet för den 22 November 1834 afgifvit. Kongl. Majit yttrade härefter, att Kongl. Majit vore öfvertygad, att vid en tidpunkt, då ett lands penningeverk, länge underkastadt en föränderlighet, skadlig för det allmänna välståndet, återvunne en genom Lag försäkrad stadga, det vore af större vigt, än vid hvarje annat tillfälle, att icke vidtaga åtgärder, som i mer eller mindre mon kunde förorsaka rubbning, eller oreda i förutvarande förhållanden och begrepp. Sveriges linanciela system företedde sedan 100 år endast ständiga omvexlingar och försämringar af pappersmyntet. Lagen af den 1 Mars i83o hade satt en gräns för detta förstörande onda.
Men alla föreskrifter i denna § gå derpå ut, att söka förhindra all reklifikation; de hafva således ett syfte, som är aldeles motsatt del, som är afsigten med distillation, och det skulle vara — jag vill ej säga mer — åtminstone beklagligt, om en lagstiftande församling skulle besluta så ändamålsvidriga vilkor för denna näring. I 6:te §:n heter det: ”Att pannan icke får drifvas annorledes, än genom eldens verkan omedelbart på dess botten och sidor.” Således skulle det blifva förbudet alt drifva distillerings panna med ånga, som ledes antingen omkring eller i rör genom pannan, till medelbar upvärmning af den vätska, som di stilleras, hvilket erkännes vara det bästa och ändamålsenligaste sättet. De redskap, som nu äro inrättade efter sådan förbättrad princip, blefve obrukbara, oaktadt de äro patenterade för ett visst antal år. Månne det kan vara rätt och billigt att sålunda beröfva näringsidkare de förmåner och rättigheter, dem de på laglig väg blifvit tillförsäkrade? Vidare föreskrifves i 6:te §:n ”att bänkrum ej får finnas”, ”att bränvinsångan ej får ledas i upåt gående riktning” och att ”icke något slags rektifikations-apparat får vara med redskapen förenad.” Alla dessa föreskrifter, inlagda i 6:te §:n för bränvins-redskap, åsyfta naturligtvis att förekomma det produkten matte under afrinningen befrias från vatten, emedan man, för att kunna beräkna sådan redskaps afverkningsförmåga, velat försäkra sig om, attbränvinsbrännaren skall vara nödsakad att omkoka produkten, d. v. s. genom så kallad klarning först erhålla bränvin. Distilleringens ändamål är att vinna möjligaste valtenoch finkel-fria sprit och de flesta distilleringsredskap äro derföre nu inrättade med ett s. k. bäcken, eller rektifikations-apparat. Månne, M. Hrr! det då skulle kunna försvaras, såsom ett uttryck af vår slats-ekonomiska vishet, att ålägga distillerings-idkaren att använda sä beskaffad redskap, som sämst och ofullkomligast upfyller ändamålet? — Jag tror det icke. I Sverige har clisti II erin gen, så långt vi minnas tillbaka, verkligen varit en fri näring.
Det^lemnades iedermera, som weoerlag för CastelholM pä Äand lill Konung c-rki. IX:.es Enke-Drottning hwmeper der. som genom elake Arrendatorer rärade i lagerwall, leninades nied hela On L förläning ill Riks-Amiralen Fnherr Larl Larlslon (ryllenk^elm. Drottning tdlöste heta On är 1648 och gaf ben jenne Swarlsjö k'lott sin Fru Moder till päökning i Hennes Stat; Mea förlan'e det dock sedermera tilt Grefwe XliiZuus OaLriel ve la Laräie, som ä er uck rvederlag för Säfvenäs Gard assiod det till dä warande Kongl. Höghet, sedermera Konung L-rni, X. 5zo Den 12 Zebruarn Sedan gamla stenhuset är 1661 afbrunnit, lat Drottning läLvvio lagga grunden till nUr warande kostbara byggnad, som sedermera genom flere Byggnader blifwit tillökk, sä att Drottningholm torde anses kunna täfla med de wackraste Slott i Europa Högst salig Drottning I^ovis.^ VimwL stek det korrt ester sin hitkomst säsom gäfwa af -Konung soM sätt det efter sin aflidna Gemål Drottning käuirrc-r LdLOxon-r Kongsgården bestar af 4^ mantal med derunder lydande Hemman iz§ mantal.
Ständers egna be' prwfvande om och huruvida någon åtgärd af Siats-Vlskottets Betiinkanden. 1871 deras Justitia - Ombudsman i afseende^ på detta ämne må vara lämplig1. I anledning häraf får Stats-Utskottet med» dela det utlåtande, att, då, såsom Deputerade anmält, berörde Resnings fråga genom Handlingarnes förnyande blifvit till afgörande cornplett och på Kongl. Majus Nådiga pröfning var beroende, då Deputerade afgåfvo förevarande Berättelse, synes någon Riksens Ständers serskildte uppmärksamhet härå för närvarande icke behöfva fästas, hälst, utom det att anmärknings • författaren icke lärer underlåta bevaka sin talan, Deputerade jemväl blifva i tillfälle att fortfarande följa målets gång och, om derunder så nödigt finnes, anlita Riksens Höglofl. Ständers Justitiae-Ombudsman om dess Embetes åtgärd uti ämnet* Under åberopande af 7 §. uti Deputerades Instruction hafva de ytterligare framställt, huruledes i §. 8 mom. af Kongl. Afskrifnings-Reglementet under den 13 Augusti 1812 innehåller: ’’Skulle Uppbördsmannens redogörelse utfalla' med öfverskott, sorn af vederbörande Ekonomi-Administration godkännas och fastställas, inlösas de till Kongl. Maj:t och dCronan efter medelpriset af upphandlingarne.” Men, som efter Deputerades tanke Proviant-Öfverskotter icke lagligen kunna uppkomma annorlunda, än derigenom, att en reqvirerad och qvitterad Proviant-artikel , hvarå brist Uti Magazinet är, utbytes emot en annan, samt derigenom att Redogörarens Afskrifnings-Procent, som ej får af honom disponeras, bespares, syntes annan ersättning för öfverskotter, än som svarar emot 1872 Stats-Utskottets Betänkanilcn. bristerne å andra artiklar samt AfskrifningsProcenten, desto mindre böra Redogörarne till.
Då det står en hvar öppet, att, när han' åstundar, uti Riksgäfds - Contoiret omsätta BanCo-mynt till Riksgälds - Sedlar, och sistnämnde Sedlar till Banco, skulle förenade Utskotten anse det vara ganska likgiltigt, om betalningen Utsättes uti den ena eller andra mynt-sortenS dock, sorn Assignationerne äro dragne på Banken, skulle Utskotten finna lämpligast, att uti Reglementariska Föreskrifterne och Kungörelsen må bibehållas samma ord, sorn uti Utlåtandet ärO nyttjade, eller Banco-Sedlar; hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet torde finnas benägne, att med» gifva. 4 de Punkten. Häruti var föreslaget, att Götha Canal Bolagssamt Malmö-Hisconters öfrige CapitalSkulder, jemte derå till den 1 October J817 upplupne Räntor, skulle liqvideras till fulla beloppet med Riksgälds-Contoirets Obligationer, ställde på 5 år med En femtedels årlig afbetal* fiing, dock utan Ränta. a844 Statsoch Banko-UtsJtottens Beliinkanden:
Dä man icke vill erkänna de exempel, som hittills blifvit åberopade för en dylik lagstiftning från sådane nationer, som hafva insigt och erfarenhet af verldshandel oellden stora industrien, tager jag mig friheten alt erinra derom, att i Norra Amerikas Förenta Stater stiftades, om jag minnes rätt, år 1840, en grundlag af det innehåll att den betog Kongressen ali. lagttiftningsrätt i tullmål för en lid af 15 eller 20 år. Man fastsställde nemi. en sjunkande skala för tullsatserne från 40 till 30, 20 och slutligen 10 proc. Hvad för öfrigt angår det som en värd talare behagat anföra ronde det exempel jag förra gången framlade på tillfällen då R. Sl:rs lagstiftningsmakt är bindande för följande Ständer, så vill jag fästa hans upmärksamhet derpå, att lian vid slutet af sitt anförande vederläde början deraf; han anmärkte nemi. att Statsregleringen gäldc embetet och icke personen, men han erkände sedermera, i motsägelse till sig sjelf, att R. St:r ega rättighet att återtaga de förmåner som en gång blifvit en tjensteman i behörig ordning tillförsäkrade. Hr von Hartmansdorff, August: Första frågan vid hvarje lagstiftning är naturligtvis den, om ett förslag är behöfligt, och den andra huruvida det är antagligt. Ang:de detta förslags behöflighet har Const.Utsk. icke bestämdt yttrat sig; det säger: ”Ett i principen så vigtigt afsteg från det stadgade förhållandet emellan Statsmakterne, äfven du, såsom här inträffar, frågan gäller blott en jemförelsevis obetydlig del af dessa Statsmakters gemensamma verkningskrets, borde etil. Ulsk:s tanka, icke af ii. St:r medgifvas i annat fall än om det kunde finnas af verklig nödvändighet påkallaAl'\ Dessa ordalag uttrycker, såsom mig synes, i det närmaste den mening att Utsk. ansett förslaget icke vara behöfligt.
Den, sora anser, att vid det beviljade! anslaget lill upprensning af Indals-Ellven, utgörande 4>ooo R:dr årligen, eller för 4 är 16,000 R:dr, bör fästas det vilkor, att ortens invånare skola roed dagsverken eller annorledes till arbetet bidraga med 3 af kostnaden, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer berörde vilkor att förfalla. Som denna votering utfallit med 100 Ja och 19 Nej, samt Ja således vuDnit, har det uti Ja-propositionerne intagne vilkor blifvit godkäpdt. yxle voteringen: (enligt 11 punkten.) Den, som, i likhet med hvad Stats-Utskottet yttrat, anser något Statsanslag för upprensning af Norrtelje Å icke böra beviljas, voterar Ja 5 den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bifalles, för nämnde ändamål, ett anslag för en gång af 6,000 R:dr B:co, under vilkor, alt arbetet dermed varder fullbordadt. Omröstningen har utfallit roed 73 Ja och 47 Nej; hvadan och då följagtligen Ja vunnit, något anslag för ifrågavarande arbete icke blifvit be v il jad t. 8:cle voteringen: (enligt i3 punkten.)
Han har gjort det för att ådaga - 35a Dea 18 December e. m. lägga, att det vore bättre att dömas af domare än af jurymän, oell han har, jemte anförande af exempel från frihetstiden, velat förespegla oss återkomsten af en sådan tid. Hr Frih. har vidare frågat, om vi skulle vara mera belåtna med att dumas af jury, sammansatt af Hattar och Mössor, som dömde ur partiåsigter. Jag tror, att det icke erfordras någon särdeles utveckling för att linna svagheten af Hr Frih:s anförda skäl; ty jag vädjar till Hr Frihts egen kännedom om lagskipningsbestyret i vårt land, om det icke nu finnes domare, som man med skäl kunde kalla ”mössor,” fastän af ett annat slag än de under frihetstiden? Frih. Boye bar tackat Constit.Utsk. för det Utsk. haft ”mod” framhärda i de satser, Utsk. hittills drifvit; och detta förundrar mig icke från Hr Frih., då Hr Frih. sjelf i dag haft ”mod” aft fästa vår uppmärksamhet på hvad Hr Frih. gjort för fäderneslandet. Hvad sjelfva formfrågan beträffar, har jag trott mig finna, att man här icke antydt den åsigt af de grundlagsparagrapher, sorn nu äro i fråga, hvilken jag anser såsom grunden för allt omdöme i detta fall. Om jag misstagit mig, så undgår jag säkerligen icke en tillrättavisning, och jag skulle önska mig en utveckling af min åsigt från motsatta sidan. Om man ser på andan af de med hvarandra jemnförliga grundlagsparagrapher, skall roan finna, att ag 5 Riksd.Ordn. innehåller föreskrifter för Constit.Utsk. såsom Utsk.; att 8i § Reg.F. innehåller föreskrifter rörrde grundlagsändringarmed hänseende till Stånden såsom Stats-» magt; men att 56 § Pieg.F. föreskrifver grundlagsfrågors behandlingssätt af Stånden såsom Riksstånd. 8i § Reg F. och 2g § Riksd.Ordn. afse således endast färdiga förslag, då deremot 56 § Reg.F. endast åsyftar tillvägabringandet af sådana färdiga förslag.
Visserligen kunna undantagen vara många och skiftande; dock lär man i allmänhet medge, att det ofvan sagda icke är helt och hållet löst prat, om ock tillåtande motsägelser. Man är väl artig nog mot förf. att medge, det konditioner för en yngling, sjelf stadd i läroåren, under vanliga förhållanden äro mera skadliga än nyttiga. Helt annat är förhållandet, om den platssökande icke mera är en i kunskaper och lefnadsvett omogen yngling, utan en man, hvilken sjelfständig och klarsynt kan bjuda aktning. Läggom härtill, att han af fri vilja, utan egentligt behof beslutat antaga kondition, så blir denna kondition för honom ett studium, en lärorik förströelse. Att han åtagit sig sin befattning af fri vilja, lemnar en garanti på att han icke skall bli uttråkad eller utbråkad; till följe af det ofvan sagda kan han icke mera förfalla i ett visst maner – dertill är han ju alltför mogen och sjelfständig. Hvad han egentligen förlorar, är tid, en tid, som kunnat användas till ett säkrare betryggande af framtiden; men sjelfva denna tid är nu icke så farlig att förlora, som i de yngre och oerfarnare åren, ty han ersättes i fullt mått genom en rik skatt af menniskokännedom och således äfven sjelfkännedom. Det är väl sannt, att de fleste unga män, sedan de slagit sig igenom sina examina, anse sin vigt på embetsmannabanan så stor, att omöjligen någon tid blefve öfrig för någonting så lumpet, som konditioner, men hvad de fleste göra är dock icke så heligt och oantasteligt, att ju icke en och annan, som ser sakerna ur annan synpunkt, derifrån kan göra afvikelse. Och en, som nu, såsom vanligen, såg sanningen ur annan synpunkt än andra, var visserligen Harald Thalberg. Han började med konditionerande, då andra pläga sluta. Kanske skulle han dock icke fallit på en sådan idé, om icke en lindrig grad fåfänga härvid eggat honom.
Konungen åliggande att betala; anhållande» Herr Commerce, Rådet derföre, att till Stats - Utskottets förklarande häraf, denna del af Betan'andet matte återremitteras, äfwensom att Stais Utskottet, om anmäckninaen su nes riktig, matte uppdragas inkomma med förslag af hwilka medel nämnde meublee, sffcm bchöffige, kunna inlösas— Widare förmäler Herr Commerce - Rådet sig wid detta tillfälle icke kunna undgå, atc yttecstgare anmärka, osäkerheten af hela Stats-Wprkets Bokförings, method, enär en Cereur af sadan beskaffenhet kan äaa rum, och anser Herr Commerce,Räder allat Revisioner af Stats - Werket, ar hwem som hälst, om icke omöjciige, dock h'gst kinkige och operense i werlstallmngen, samt alltid ofullständige och alldeles osäkra i Resultatet, sa länge ej ordentlig Vok med dubbla partier föres och afsiutas med Balanee och Capital - Conto. Och som Wallof!. Borgare - Ståndet, i anledning häraf, återremitterat fragan om mcublerncs inlösande till Stats - Utskottets ytterligare beredning och utlåtande; Sa får Stats, Utskottet ett sadank sörnyadt yttrande häröswer nu afgifwa - Den 12 Augusti. 2607 Sa wal uti dek wid Stats, Utskottets Betänkande as den 2; Nov. 1809, angående en wik Underhälls - Summa för f. d. Konungen och desi Familj, bilagde sammandrag af f. d. den Kongl. Familier; enskildt tillhörande tillgångar, samt hwad Riket derutöfwcr kunde anses böra särskildt tillskjuta till Underhalls, Summan för samma Familj, upprättad! med anledning af den, af Riksens Ständers förordnande, förrättade Bouppteckning som ock, enligt hwad samma Bouppteckning derjemte innehaller, äp f. d. Konungens cnssildta förmögenhet beräknad neml.
Vxplia lior Ni6c>. ock Allein ck. Is Octob. izio. ?rsiie-8lAnäek 6. 14 8orAr>re-8r8näet cl. 14 Loi»^L-5r1iillet cl. 14 Wördsamt Memorial. ^^enom serstillte ProtocollS-Utdrag hafwa Hög. wördige Preste-Ständet, Högtärade Borgare. Sländet och det Hederwärda Bonde Ständet till Stats.Utskottets Utlätande remitterat de anmärk, ningar, som hos de Nespective Riks. Ständen förekommit emot Stats Utskottets Betänkande, r anledning af Kongl. Masts Nådiga Propvsi. tion, angäende Kungs, och Kungs. Ladugärvarncs Förwaltning. 158 Den iz October. Desse anmärkningar stä i det nära sam. manbang med hwarandra, ali Siats Utskottet finner lämpeligast att pä ett ställe dem beswa. ra, ehuru en och annan i mer än blott ett af de Respectwe Riks Ständen blifw-t wakt. Först har emot afgörandet af sjelfwa hus. wudfrägan wid detta Riksmöte blifwit inwändt, att som fräga är före hos Constitutions-Utskottet om rätta förständet af 77- §- i Regeringsformen som handlar om Konungs och Ständers Rätt i afseende pä Krono, godsen, sä borde frägan om Förwaltningen hwila kill nästa Riks. dag, pä det ej kommande Riksens Ständer mätte finna sig bundna af hwad nuwarande Riksens Ständer besluta. Men som Riksens Ständer icke kunna un. dandraga sig att beswara Kongl. Maj:ts Na. diga Propositioner i de ämnen Kongl.
Utlåtande, funnit Skepps la gs-Tings-Rä t tens ofvan nämnde beslut vara lagligen grundadt, samt vid sådant förhållande, och enär Nådigt bifall till den sökte eftergiften skulle icke allenast innefatta rubbning i helgden af lagligen ingångna förbindelser, utan ock leda till praejudicat för andre Kronans Arrendatorer, sora kunde {inlia förmånligt frånträda inneliafvande arrenden, att söka och vinna enahanda förmon, hvarigenom Kronan icke skulle kunna med säkerhet påräkna hvad i arrendemedel finnes å Stat anvisadt, i underd. afslyrkt Nådigt bifall till den underd. ansökningen, ehvad det utfästade arrendet, pi tunnor J kappe spanmål, må vara svarande enrot hemmanets, verkliga godhet eller ej, hvilket senare förhållande likväl desto mindre vore att förmoda, sorn Kronofogdens alldeles obestyrkta uppgift i denna del syntes vara vederlagd af den omständighet, att ifrågavarande arrende, genast efter dess afslutande, öfverlagits af Presidenten Grefve Wirsen, och atl, ehuru denna öfverlåtelse icke blifvit hos Kammar-Collegium anmäld, än mindre bifallen, beinälde President, i dess lifstid, och sedermera dess sterbhus, opåmint erlagt omförmälde arrende-belopp, i stället att återlemna hemmanen lill rätta Arrendatorn, hvilket sannolikt skett, om arrendet varit så öfverdrifvet, sorn uppgifvits; så hafva Rikets Ständer, på dessa af Kammar-Collegium anförda skäl, för deras del icke ansett sig kunna bifalla den af Kamereraren Krutmeyer gjorda ansökning, om befrielse från skyldigheten att ansvara för arrendet för ifrågavarande kungsgåvdsåiemman. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 7 April *834- 11 Expeditions-Vtskoltets Förslag till tind.
Retänkanden - stäIlis vid hvarje Läns-häkte, icke lärer kunna kom. ma i beräkning, då den vida dy ga re kostnad, sora desse Dommares afldriande skulle medföra , måse afses, jemte de bet\dligare olägenheter Parle. ' och Vittr en komme att vidkännas, genom långväga resor till de från Ortens Tings-ställen merändels aflägsne Länshäkten, oftast utan hopp att få deras kostnader och besvär ersatte; alltså och då, hvad Riksdagsmannen Per Pers ons särskildta yrkande, att ständ'g Erotlmfds-Dommare för Bie. kinge-Län matie fbrorcnas, vidkommer, de skäl liv Ika föranledt sådane Dommares förordnande på Gothland, i de Norra Domsagorne i Vesterbotten, Ångf rmanland och Jemtland samt en Domsaga i Vermland, nemligen den långsamma Cosmmuni. cation emellan Under-Dommaren och Hof Rätten samt af Domsagornes synnerliga vidsträckthet för-, anleddes, icke kan tillämpas i afseende på Blekinge, hvars tvänne Domsagor äro af en inskränktare vidd och derjemte Hof-Rätten i Christianstad så närbelägen, att då, med anledning af Kongl, förordningen den 10 April i3io särskild Dommare för Brottmåls skyndsammaie behandling behofver fbrordnis, Ordinarie Domhafvandens anmälan derom i Hof-Rätten och meddelande af Hof-Rättens svar vid hvarje sådant tillfälle icke förorsakar särdeles uppeld 11 och tidsutdrägt, hvilket än > numera galler i afteende på Östra och Västra Göinge Häradernes Domsaga i Christianstads Län* Ty finner Lag-Utskottet fbr sin del icke skäl, att Sta ts - Utskotte ts Betänkande n, 3» tillstyrka hvarken Herr Santessons förslag, om Brottmåls Dommares anställande i Allmänhet vid hvarje Läns-häkte eller hvad Per Persson särskildt för Blekinge Län och Kils Håkansson för Göinge Häradernas Domsaga i Christianstads T.än .yrkat-.
Förhållandet har hittills varit, att dessa varor icke fått införas af andra än apothekare och sådana personer, som af Sundhetscoll. erhållit särskildt tillstånd att med sådana varor idka handel, hvaremot Utsk. föreslagit, att äfven andra personer skulle erhålla denna rättighet. Jag kan icke fatta att mera eller mindre apotheksvaror till följd deraf skulle i Riket införas. I afseende på bestämmandet af sjelfva tullen, är det deremot klart, att den måste inverka på bevillningens be - 8 Den 2 A p r i 1 f. m. lopp, och derföre har också Utsk. derom uppställt voter.propos. Jag anhåller om bifall å den nu föredragna punkten. Hr von Hartmansdorff: Under apotheksvaror finnas åtskilliga ämnen af den beskaffenhet, att de användas i näringar. Det är utan tvifvel derföre Utsk. föreslagit, alt andra personer än apothekare skulle få drifva handel dermed. När nu apothekare äro särskildt beskattade för sin handel med dessa varor; så böra naturligtvis andra peisöner jemväl derföre beskattas. Utsk. har också derföre å dessa varors införsel lagt bevillning. Emedlertid har genom denna utsträckning, tull blifvit utsatt der ingen sådan förut fans. Följden deraf måste blifva förhöjning i apotheksvarornas pris, hvilket åter leder till sjukdomens, eländets och nödens beskattande. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag kan för min del icke neka, att i formen har Utsk. ganska rätt, i afseende derpå, att denna fråga icke är af bevillnings natur, och alt således tre Stånds beslut äro ett R. St:s beslut; men jag hyser den förhoppning, alt K. M. vid pröfning af denna fråga mätte densamma afslå; ty en stor del apotheksvaror äro af den beskaffenhet alt menniskolif bero derpå, att de med den mest varsamma hand behandlas och utdelas. Det har derföre sina stora betänkligheter att öfverlemna denna handel åt hvem som helst.
Tabell tjenar till slutlig jemkning, enligt föregående Tabeller af alla inom Riket befintliga, så väl Egendomar som Bergverks, Manufacturers, Handelsrörelsers &c. värderingar och de deraf, enligt planen , uppkomna lotter. Friherre Wrangel, Henning, hade i sammanhang härmed inlemnat följande anförande: Ehuru Herr Friherre Anders Cederström på kraftigaste sätt bevist sanningen af de grun I der han uppgifvit i sitt Bevillnings-project , hoppas jag dock att Höglofl. Ridderskapet och Adeln med benäget öfverseende vill afhöra de anmärkningar, jag vid hans yttrande finner mig befogad att göra, och hvilka ingalunda afvika från principen af hans föreslagna Bevillningssätt, utan blott framställa för Ridderskapet och Adeln Bevillningens utförande under några olika synpunkter. Med Friherre Ciderström instämmer jag deruti, att i samma förhållande^som hvar och Den g Juni. en åtnjuter förmåner af Fäderneslandet* htfsfå skygd af Lagarna man fordfar, i samma förs hållande är äfven hvar och en förpligtäd ä t bidraga tili Statens bestånd. Och för att , i följe af denna oryggliga princip* med nogaste rättvisa kunna uppgifva beloppet af detl gärd, som hvarje medlem af samhället bör aflemna, är nödigt att känna förhållandet ernell lan hvarje individus verkliga förmåner* utan att denne derföre skulle behöfva underkastas en årlig bouppteckning; ett våld* söm ej egnar en fri Nation» Om på ett Mellantid af 5 , lo, 15* 20 å 45 år* inga VarderingsComitéer äga rum, och under denria lugna tid åtskilliga hunnit till en större förmögen hets-grad* så finnes säkerligen ej någon rättskaffens medborgare, som icke medgifver denna uppmuntran åt industriens utveckling; ty* skall mar^ genast efter sina niodor betala derföre, så vinnes ej annat än liknöjdhet: och det är Lagstiftarens skyldighet, att akta sig för all qväfning af industri * om Staten skall kunna vinna en önskad välmåga. Frihets-år må kunna medgifvas af Staten, äfven så väl sorn hvarje enskildt aldrig nekar dem åt sina idoga underhafvande.