Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den hufvudsakliga voteringen blifver derefter: l9:o Den, som bifaller Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden godkände, förslag till förändring af ofvannämnde § uti nu gällande Beviilnings-Stadga, att nemligen ordet ”rätta” skulle utbytas emot ordet ”rättmätiga'', voterar Ja; den, det ej vill, voterar , Nei\ alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut; alternativet) Borgare-Ståndets beslut. pag. 17. § 76. Utskottets yttrande, i afseende på denna §, är gilladt af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot detsamma blifvit återremitteradt nemligen: af Ridderskapet och Adeln, lill följd af gjorde anmärkningar, att, då man icke velat antaga, att ordet ''rättmätig” här vore synonymt med ordet ”lätta’' eller med de ordbestärnraelser, Ridderskapet och Adeln beslutat, ''med hvarandra jern förliga”, dessa ord, i fråga om Alunbruk, Ankarsmiden, Bergsmanshamrar m. fl., äfven skulle kunna hafva inflytande på bevillniugs-gruu - Vinner Nej, antagas: Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N.-o 22. 3 den, och alt det vore nödvändigt att ställa de §§, der ordet: ”rättmätig’* förekommer, i full conformitet med hvarandra; samt af Preste-Ståndet, i sammanhang med 50 § och af enahanda anledning.
Maj:ts nådiga resolution af den 27 Nov. 1845 medgifne rättigheter, tillgodonjuta följande förmåner: a) att, utan kostnad eller årlig ersättning, erhålla upplåtelse af den för jernvägsanläggningen erforderliga, kronan tillhöriga, jord; dock att, då fråga är om boställs-jord eller annan åt enskild person upplåten krono-jord, ersättning derför bör af bolaget lemnäs, i enlighet med hvad gällande expropriations-lag derom stadgar; b) att, för jernvägsanläggningen, från kronans parker inom Orebro län, efter utsyning, kostnadsfritt erhålla nödigt, för andra ändamål icke Slals-Utskollels Utlåtande, N:o 262. 11 disponeradt, virke, äfvensom begagna disponibla, å kronans egor belägna, kalkoch stenbrott; och c) att åtnjuta enahanda skattefrihet, som beviljats Götha kanalbolag och andra dylika bolag. Genom förestående utlåtande anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat en af friherre Alströmer, Jonas, hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad, motion, innefattande hemställan, att, till understöd för inhemska jernvägsanläggningar, staten måtte upptaga lån, motsvarande förslagskostnadens halfva belopp, hvilket lån helst borde återgäldas genom vissa procents amortissement; att den återstående hälften af förslagskostnaden måtte ställas på aktier, hvilkas egare försäkrades om en viss årlig inkomst, och att staten måtte ega rätt att jernbanorna efter vissa år inlösa. Stockholm deu 18 Juli 1848. Reservationer: Af herr Rääf, L. F. »Mitt yttrande har varit afstyrkande; icke af detta förslag, icke af dessa beräkningar, icke af denna vägsträckning; utan af alla dylika. Vore saken i allmänhet god och nyttig, kunde jag ej ett ögonblick tveka att bidraga till ett utförande, som skulle ledas af herr grefve von Rosen, hvars kunskaper och stora förmåga bäst bevittnas af den uppnådda möjligheten att hafva kunnat, genom klarheten i bevis, undanrödja hos Utskottet alla tvifvel om tid, ställe, sätt och framgång.
Fi'>r sådant ändamål åligger det Utskottet, att yttra sig angående rättsenligheten af det (ramstglde förslaget, att brottslingar, hvilka för itererade stölder eller andra grofva brott redan blifvit eller framdeles blifva till lif-.tidsfä tuicg dömde, må varda till annan verldsdel deporterade I förra fallet, eller hvad dem angår, som redan dels till någon del undergått det strsff dem blifvit ådömdt, dels ock genom laga kraft vunnet beslut fatt detta straff besiämdt, anser Utskottet det icke vara med rättvisa fÖrenligt, att, utan deras medgifvande, vidtaga någon förändring uti den stadgade be. strafFningen. Beträffande åter dera, som hädanefter begå Brott, för hvilka Lagen Utsatt strafF, af Fästningsarbete på lifstid; så emedan det ostridigt är Statens rätt, att ifrån samhället utesluta dem, hvilka genom grofva eller förnyade Brott, stört allmän frid och säkerhet, och såmedelst förverkat förmånen att tillgodo njuta samhällets fördelar, och denna Statens rätt, icke vid alla tillfällen kan stadna vid, att dem ifrån samhällets område utskjuta, eller landsförvisa, utan det stundom är nödigt, att lörskafFa samhället tillräcklig säkerhet, att den för - 774 Lagutskottets Betänkandett. sfeutne icke vidare återkomma, tillstyrker Utskottet r:o Riksens Höglofl.
Stormen rullade vildsint, och sjön vräkte bergshögt – och likväl voro vi ännu icke vid Kongshamn, yttersta udden af Grafverna, der Soten börjar. Men ehuru jag nu var riktigt sjösjuk, var jag dock fri från allt pjunk, som just utgjorde min fars fasa. Och om båten än – såsom jag tyckte – lyftades halfs till skyn och åter på sidan slungades ned i djupet, hvarvid den ena vågen efter den andra hvitfradgande yrade öfver mig, så att jag verkligen befann mig som en fisk i vattnet – jag ville icke gå ned och lägga mig i plikten – sade jag ändå icke så mycket som ett ”aj!” ”Bra, barn – du får nog dina nålpengar!” menade min far, som ofta såg till mig. ”Skam för annat!” utlät sig gamle Elias. ”Flickbarnet har godt gry i sig ... Men hvad menar patron – ska vi ta på’n?” (Han menade Soten). Min far kastade en allvarsam pröfvande blick utåt den gröna fräsande vattenöcknen, der den ena pelaren efter den andra bullrade upp och försvann – der stod nu en hård lek vid Sotehufvud. Under de sekunder, hvarunder den blicken varade, vågade jag knappt andas. Hvad jag i mitt hjerta tackade gubben Elias – blott nu hans häntydning ville slå lyckligt ut! ”Nå, efter det just icke är nödvändigt”, sade ändtligen min far, ”och eftersom det ytterligare tycks laga sig till, så gå vi väl in vid Grafverna. Du får då se en ny strand, barn!” Det var en riktigt himmelsk känsla jag erfor, då jag fick klart för mig att jag skulle komma på landbacken. Jag kunde icke göra mindre än jag gjorde, och det var att för min far erkänna att jag haft grufligt svårt för att afhålla mig från att skrika, ty jag hade ändå varit riktigt rädd att komma i sjön och kanske bli uppslukad af någon stor hvalfisk: jag hade ännu i hufvudet dem, om hvilka gamle Elias under bortfärden berättat från sina resor på Grönland. Min far upptog särdeles väl denna uppriktiga bekännelse. ”Så mycket för mer att du förmått tiga!” svarade han, och så såg han på Elias, som mysande försäkrade att han icke hade något emot att segla under sådant rederi.
1, för ett uppskattadt egendomsvärde från och med 1000 till 3ooo Riksdaler Banco, en röst; från och med 3ooo till 10,000 Rulr, två; frän och med 10,000 till 25,000 R.dr, tre; frän och med 25,000 till 5o,ooo R:dr, fyra; frän och med 5o,ooo till 100,000 Rulr, fem; samt för 4 fulla 100,000 R:dr och deröfver, sex röster; hvarjemte, då värdet understiger 1000 R-.dr, för hvarje fulla 10 Rulrs uppskattningsvärde beräknas en hundradedels röst; 2) enligt 1 inom. 2, för ett uppskattadt egendomsvärde från och med 10.000 till 30,000 R:dr, en; från och med 30,000 till 100,000 R:dr, två; samt för fulla 100,000 Ra dr och deröfver, tre röster; hvarjemte, då värdet understiger 10,000 R:dr, för hvarje fulla 1000 R:drs uppskattningsvärde beräknas en tiondedels röst. 3) enligt 1 <$* mom. 3, för en uppskattad inkomst från och med 200 till 600 Ralr, en; från och med 600 till 2000 R:dr, två; från och med 2000 till 5000 R:dr, tre; från och med 5000 till 10,000 R:dr, fyra; från och med 10,000 till 20,000 R:dr, fem; samt för fulla 20,000 R:dr och deröfver, sex röster; 4) enligt 1 mom. 4 °°h 5, en röst. Grunderna för den uppskattning, som i mom. 1, 2 och 3 omtalas, be stämmas af Riksf örsamlingen allena.
I den upphetsning, hvari hela denna oväntade scen och nämnandet af Förste Konsulns namn hade försatt henne, betänkte hon ej strax, hvilket vågspel det var för en ung flicka att i denna tidiga morgon rida ut i landet allena. När hon kommit ett stycke utåt vägen, beslöt hon likväl vända om, men märkte nu, att hon redan var förföljd. I den stilla, ännu litet disiga, morgonen hörde hon starka, snabba hofslag af en häst i karrière bakom sig. Hon vände sig icke om, vred af från vägen och slog in på en vidsträckt äng, som bevuxen med högt gräs och markblommor sluttade ned åt floden. Förföljaren vred också af; i sned linie dref han sin häst öfver ängen. Edmée insåg, hon hade burit sig öfveriladt åt — dernere flöt redan ån, hon vågade icke försöka att sätta öfver den. Raskt gjorde hon helt om på hästen och vände sig med ridpiskan lyftad mot förföljaren. Han red starkt till. Inom ett par ögonblick var han vid hennes sida. Han bar tvärsittande, uppviken hatt och grå kappa — Edmée kände honom strax, så snart hon fick öga på honom. Det var Förste Konsuln sjelf. Han red tätt upp till henne och höll stilla på hästen. Ett ögonblick talade ingen af dem — de andades begge häftigt efter den hetsiga ridten. Han böjde sig ned och klappade mekaniskt hästen på halsen. Så höjde han hufvudet med en stolt, vredgadt förebrående blick: — Ni vill alltså icke höra mig, icke ens se mig, Mademoiselle de La Feuillade? Edmée teg. Om det gällt hennes lif, kunde hon ej fått fram ett ord. — Ingen utom min stallmästare vet, att jag är här, jag har blott en knapp half timme på mig, innan jag måste härifrån. Natten och de tidiga morgontimmarne har jag för er skull stulit från mitt arbete och min hvila. Jag sänder er bud, att jag i all höfviskhet och respekt ett ögonblick — eftersom tillfälle erbjuder sig — önskar att tala med er. Och ni — ni! Han högg i raseri ridspöet genom luften, så att det hven, och hennes häst gjorde skrämd ett hopp till sidan.
Men ar en sadan sräga, äfwen förbunden med sädana wilkor, inom detta Ständ kunnat wäckas, framställd redan s^mrvmen af ett tidehwarf, wida olikt der 1246 Den 29 Mars. icke altför långt riibakafiydda, da hwarje mäktigare Ooiporation j detta Rike ansag sig af en högre berättigad natur, an de öfriga. Emedlertid ar denna fraga, som, da den fran förenamda wilkor stiljes, fynes acerfa en billighet och innebära förhoppningar, kanffe en af de mäst granlaga at widröra och behandla. Den kan, efter hwars och ens olika sätt ar se, och /attad af olika rigtade pioner, äfwensawai fa gemenskap med jacobinffa fordringar, som med rattwisa grundsatser: och af detta ffäl har jag ansett rädligt, ar, sedan den en gang blifwit wäckt, söka ucweckia den pa ett sätt, som bör sammansta pä en gang med rätcwisans och samhällsordningens anspräk. Innan man kan med sanning och billighet afgöra denna fraga, ar det nödigt at klarr utweckla hwad under benämningen af Stånds privilegier hittils i delta Nike warit förstadt. Först ma anmärkas, ar likasom Jordens in» newanare i allmänhet finnas delade i mer och mindre wal lotrade c^ssei-, som kallas Nationer, ar ock hwarje Nation inom sig delad i mindre Ll^er, under olika benämningar. I Swerige är Stand en af dessa benämningar. Men denna benämning ar derjemte hos oh, i afseende pä Llassei åtföljande Stats-Inrättningen, til sin bemärkelse trefaldig. i:o urmärker den en clas-.-Fördelning i afseende pa olika Tjensteoch Närings - befattningar, såsom c^ivil - Ståndet, Rrigs-Ståndet, L^cko-Standet, Läro-Stan det, Den 29 Mars. 1247 -et, Handels-Ståndet m. fi. 2:0.
Proposition, N:o 31. afgifven underdånig förklaring samt genom en vid Kongl. Majits befallningshafvande» utlåtande bifogad skriftlig försäkran af den 1 Mars 1843 förbundit sig och sina länsinnehafvare att för sin arrendetid utan ersättning, från Starby kungsladugård afstå den mark, som till hamnanläggningen vid Wadstena blifvit föreslagen; samt då den af Lallerstedt omförmälda lastningsplatsen hvarken vore belägen vid Starby tillhörande egor eller uti arrende-kontraktet om denna kungsladugård omnämnd, och, efter hvad kronofogden i orten jemväl vitsordat, kommunikationen icke väsendtligen försvårades genom afskärandet af förberörda väg utmed norra slottsgrafven, Kongl. Maj:sts befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att, utan vidare afseende å hvad förklaranderne andragit, Kongl. Maj:st måtte, i betraktande af hamnanläggningens nytta för orten och det allmänna, medgifva, alt den mark, utgörande något öfver 3 tunnland äng af jemförelsevis ringa värde, som kunde komma att fran Starby kungsgård till hamnanläggningen upplåtas, tillika med det öfriga, utan värde varande utrymme, som blifvit för nämnde ändamål begärdt, och hvilket, enligt kartan, jemväl innefattade 2:ne såkallade kronoholmar i sjön Wettern af tillsammans 6^ kapplands vidd, finge af hamnbyggnadsbolaget, för framtiden, ulan ersättning disponeras.
Ian, anser jag mig böra nämna, att jag liar mig bekant, att jemväl i Malmöhus län förhållandet i afseende på snöskottning är sådant, sora Hr von Qvanten antydl det vara i Elfsborgs län, eller att der vägundei hållningsskyldige personer, som efter inträffadt snöfall om natten icke före dager infunnit sig till snöskottning, blifvit piiktfällde till 3 r:dr 16 sk. b:co; till dessa sednare local-auctoriteters ursägt torde dock kanske få gälla, alt ett sådant föi farande i Malmöhus län är nödvändigt, ty mången gång vore der, om man skulle vänta med snöskottningen till solen hunnit något på himlen, snön försvunnen. Hr von Qvanten: Jag började med ganska tydlig förklaring, att jag ej känner förhållandet i andra län an Elfsborgs, och är öfverlygad, att i de öfriga länen icke så tillgår, hvarföre jag förmodar, att de öfriga länens gouverneurer icke kunna anse sig hafva med denna fråga att göra. Det var blott detta jag ville förklara, och jag får ytterligare anhålla om återremiss samt att dervid få afgifva en motion, som åtminstone måste anses stå i sammanhang med ifrågavar. ämne. Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 32 blef af R. o. Ad. bifallet. Hr von Qvanten: Då nu detta betänk, blifvit bifallet, skall jag utbedja mig att få väcka en motion i ämnet, och det är den, alt R. St. måtte bos K. M. i underd. anhålla, att de författningar, som löra vägskottningen i allmänhet inom Riket, må granskas, och att i det fallet en generel författning måtte varda utgifven, som, med uppliäfvande af alla de gamla, kommer alt framdeles blifva gällande för hela Riket. Denna motion begärdes på bordet af Frih. Cederström, Jacob. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, alt så snart niotio - Den i3 Juni f. m. nen blifvit skriftligen till prof. afletnnad, skulle flen blifva i grundlagsenlig ordning behandlad.
Jag har ock blifvit styrkt i min tanka om denna större Bränvinsredskaps umbärlighet för allmänna hushållningen genom vittnesbörd och instämmande yttrande af en vördnadsvärd Ledamot, åt hvilken detta Utskott har förbindelsen af så redbara upplysningar, nämligen att äfven för behofvet af större Landtegendomar pannor af mindre än 90 Besv och Ekon. TJtsk. Eetänhanden, 257 kannor kunna vara ganska tillräckliga, der ej försäljningsoch vinr.ings-speculation ingår i beräkningen. Men, invänder man, större Bränvinspannor å go eller 70 kannor äro för tillverkningen fönnonligare och nödvändiga i synnerhet i afseende på Potates-Bränvinsbränningen. Jag letnnar åt andras afgörande, om vi ännu äro komne så långt, att endast bränning på potates i riket kan tillåtas och påbjudas, så vigtigt och önskelig! detta vore, samt huruvida sådant skulle kunna handhafvas och controlleras: i hvilket fall jag visserligen skulle hafva mindre emot den starkare afverkningen. I närvarande tillstånd af mestadels bränning på säd, må erinras och medgifvas, att vissa enskilda förmögnares högre hushållsvinst icke får sättas i jemförelse med eller öfverväga hela Allmänheten? trångmål, och kanske en och annan tracts uthungrande. Det kan frågas, om icke bränvinstillverkningen är lönande, och dess idkare i vårt Spanmålsfattiga land nog uppmuntrade, då, enligt hvad jag af egen hushållserfarenhet känner, blott af en tunna potates med 4 kappar malt genom en 50 kannors panna, omkring 7 kannor Bränvin erhållas? Jag har jemväl härvid hört åberopas och befaras införskrifning af utländskt Bränvin genom smygvägar, i fall ej större Bränvinspannor och ansenliga Bränvinstil!verkare här och der i landet skulle finnas och tillåtas5 och jag öfverlemna!- detta skäl till alia opartiskas redliga oell mogBihang till RiksSt. UtsL Betänkanden» na granskning och bedömande.
Med kännedom af författningarne, har jag väl, vid remissen af förstnämnde proposition, till StatsUtskottet framställt den öfvertygelse, att, jemlikt KneckteContracten, det icke vore jordens eller hemmanens skyldighet, att möteskostnaderne bestrida, eller att meddela krigsfolket matsäck, samt att, om icke medgåf 21 * 3a4 Den 3o Mars e. m. ves, att, i öfverensstämmelse med författningarne, besörja underhålls-kostnaderne vid indelte Cavallenoch Infanteri-Regementers möten, jag nödgades yrka att, så vida penningebidrag fordrades, de borde af Allmänna Bevillningen bestridas. Hvad åter angår den andra Konungens Proposition, om inqvartering i Städerne, ansåg jag mig sakna tillförlitlig kännedom om förhållandet, då den till StatsUtskottet remitterades, för alt kunna i något omdöme deröfver ingå, ehuru jag tviflade, att inqvarterings-skyldigheten borde såsom en allmän skyldighet anses; men då jag sedermera, i följd af äldre och sednare författningars stadganden, kommit till öfvertygelse häruti, anhåller jag vördsamligen, att få framställa mine åsigter, rörande detta ärende, till StatsUtskottets pröfning, i sammanhang med förenämnde Nådiga Proposition. Redan i äldre tider har inqvarterings-skyldigheten varit ansedd såsom Städeriies enskifte åliggande, hvarom flere Riksdags-beslut och Kongl. Resolutioner på Borgerskapets besvär vitsorda. Riksdags-beslutet af 1664 innehåller i VI §.: ”Vi af ”Borgerskapet låfve och lillsäge, att, för”utan de andre väre utlagor, underdånigst ”vela komma Hans Kongl. Maj:t till undsättning näst vårt båtsmanshåld, i lika proportion som Ridderskapet och Adeln och ”Allmogen, med sådan krigshjelp i penningar på tvänne följande åren, som anno Den 3o Mars e. m. 3a5 "1660 i Götheborg af Städerne vard t beviljat, inqvarteringen derunder icke be"gripen. " Kongl.
werkstellighet af detta förordnande till nödstältas hjelp, än låta något af det gifne Capitalet med dess förwalltning lämnas till en längre bort infallande oföresedd framtid och blottstellas för de äfwentyrliga fölgder, som af tidernas ombytlighet, swårigheten at altid winna till-förlitelig säkerhet wid utlåningar samt okände personers kanskje bristande nit och omtanka så dervid som om denna inrättnings noggranna verkstellighet oftast kunde wara at befara. Detta förordnande kommer att hos Oppunda Här.(ads) rätt företes, med begäran at warda i domboken intagit, samt att 2ne utdrag deraf meddelas, hwaraf det ena förblifver hos Ericsbergs Possessor och det andra tillstellas St. Malms Sochns fattig-cassas Föreståndare till vederbörl(ig) säkerhet och underrättelse i framtiden. Till yttermera wisso har jag detta uti understående vittnens närwaro egenhändigt underskrifvit och med mitt wanl(iga) sigill bekräftat, som skedde i Stockholm d. 8. Agneta Sophia Schönström. sigill Att Enkefrun wälborna fru Agneta Sophia Hildebrand, född Schönström af fri wilja samt med fullt och sundt förstånd i wår närwaro ofvan-stående förordnande ärkänt och bekräftat samt egenhändigt undertecknat, intyga såsom tillkallade witnen: Carl Lejonstedt. S. Rosenhane. Qvittencet war af detta innehöll: Af min Käraste Moder Enkefrun wälb.(orna) Fru Agneta Sophia Hildebrandt, född Schönström har jag den 1 ste i denna månad bekommit de Ett Tusende Två Hundrade /:1200:/ Rdr riksgäldssedlar, hvilka min kärste Fru Moder utaf afledne Befallningsmannens vid Ericsbergs Sätesg(od)s Pehr Andersson Melanders till hennes fria och oinskränkta disposition testamenterade Qwarlåtenskap behagat förära till St. Malms Sochns fattigcassa, för att anwändas på sätt min Fru Moders skriftel(ig) förordnande och gåfvobref den 8 Maij detta år 1795 stadgar och inneholler.
Preste-Ståndet har lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat en af Conträr Is-Prosten, Doctor Björkman vackt »notion, om upphäfvande af stadgandet, att sockenhandtverkare eller så kilade gerningsmän skola, medelst sockenstämmo-protocolls insändande, aiunäla sitt antagande hos Konungens Befallningshafvande samt anhållit oip tillåtelse att utöfva sitt handtverk, och att få utlösa så kalladt försvarsbref. Enligt motionärens tanke, tillskyndas Staten af detta v eder hörandes deltagande uti sockenstyrelserna numera icke den ringaste nytta; utan länder det endast Konungens Befallningshafvande till besvär och de antagne oftast fattige gerningsmännen till tunga. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, har dervid funnit, att det från äldre tider varit sockenhandtverkare eiler gerningsmän ålagdt ätt hos Konungens Befallningshafvande anmäla sig till erhållande af så kalladt försvarsbref, samt att detta blifvit bekräftadt i 6 § af Kongl. Idaj:ts Resolution den 20 November 1786 å allmogens besvär, hvilken Resolution föranleddes af en alldeles lika klagan, som den af motionären nu framställda. Men, då det ej kan bestridas, att sjelfva inställelsen vid Eandshöfdinge-E tube tet samt lösen af försvars-bref vet medförer en utgift, stStti för den fattige handtverkaren måste kännas betungande, och då, enligt hvad Utskottet har sig bekant, denna Förordning numera högst sällan efterlefves, och således torde vara helt och hållet obehöflig, anser sig Utskottet^ böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i under derdånighet hemställa, det ifrågavarande stadgande måtte upphäfvas. Stockholm den 13 September 1844. liih. till R. St.
Och särskildt på vår opera har hon lemnat präktiga minnen, såsom Nattens Drottning, Donna Anna, Blända, Norma m. fl. Då hr H. jemför fru Edlings Carmen med fru Moes, tyckes det vara den Carmen, fru E. presterade på fru Moes tid vid svenska operan. Att fru E. nu ock i dramatiskt afseende ger en fulltonigare bild af den spanska äfventyrerskan, torde ej kunna nekas, när man fätt klart för sig att denna Carmen ej bör vara någon pikant subrett, utan en kraftigt lidelsefull, dystert demonisk på samma gång som sirénlikt lockande personlighet. Uddmans dödsår står — oriktigt — angifvet 1879. Bör vara 1878. Ett slående exempel på den matta allmängiltighet, som vidlåder hr H: s uttalanden, utgör beskrifningen på hr LundqvistsValentin (» Faust »), nästan ord för ord densamma som då det gälde hr Arlbergs Valentin, endast litet mera ordflödande. Ord, ord, ord — det är hr H: s på samma gäng starka som svaga sida. Mänga gånger läser man med verkligt nöje denna rika, blomstrande prosa, men än oftare förvånar man sig öfver ymnigheten i en vacker svada, som hopar ord pä ord, fm pä fras till ett sannskyldigt Babelstorn, utan att andedrägten tryter eller farten förslappas. Hr H: s uppsätser må nu ega hvilka graverande brister som helst — men nog är det hårdt för en författare af han * rang ändå att bli illustrerad med nästan idel — karrikatyrer! Föga tröst ligger det deri att » Skådespelarne » voro ännu vådligare. Se på sångarparet Strandbergs mumielika anleteo. fröken Grabows häpnadsväckande clair-obscur, fruStenhammars gräsligt tillstyrda ansigte, Sandströms spökelse-uppenbarelse, och annat mer — och låt bli att dra på mun eller — förargas, den som kan! Hr H: s stafning råkade förra gången illa ut i Ny Svensk Tidskrift. Hvad tidskriften nu säger, veta vi ej, men anledningar saknas nog ej heller denna gång. Särdeles med utländska ord är det litet krångligt.