Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om detta särdeles roade dem vet jag icke, men det vet jag att jag alls icke frestades af begäret att i min tur bli educerad; och jag skulle aldrig hafva tröstat mig öfver generalens vackra löfte att låta äfven mig blifva delaktig af hans slägtvänlighet, så framt icke vid det förelöpande brefvet om hans besök jag genast fått stå rak inför symamsellen, hvilken skulle göra mig en ny vacker klädning. Det mest försonande under generalens visiter var dock för mig att få se de stora med sockertrådar öfverspunna tortorna och min mor i stora kostymen. Denna min mors kostym bestod af en rikt garnerad stålgrå eller ljusbrun sidenklädning med uppfästadt släp och en den allra outransakligaste krage, kring halsen försedd med ett broderi, säkerligen förskrifvande sig från något kloster. Det bästa var dock hufvudbonaden, hvilken utgjordes af antingen en liten grön paradhatt, hvars höjd öktes af en stor bukett syréner, konstgjorda förstås, eller ock en liten pjes, den jag ville kalla en båtmodell, af hvitt sidensars, lagd i fjäll med små glittrande stålperlor i kanterna – kanske detta skulle imitera vågor, hvilket kan vara så mycket mer troligt som en luftig blå plym från ena sidan kunde tagas som en liten flagg. När nu härtill lades de öfriga tillbehören för en ordentlig toilett – såsom guldkedjan med stor medaljong, skärpspännet af ett halfqvarters höjd, de långa örhängena och solfjädern, som min mor var en mästarinna i att manövrera, samt slutligen den kostbara ridikylen, guldsvampdosan och de genombrutna silkes-halfvantarne, hvilkas rosenfärgade tofsar behagligt bröto af mot de hvita engageanterna – då såg hon så ståtlig ut, att vi alla kände en verklig stolthet öfver henne, och ingen afundskänsla uppstod hos hennes döttrar, då ord sådana som dessa hördes från vår fars läppar: ”Att ingen af er i utseendet kan komma upp mot er mor!” Hvem kunde komma upp mot henne, tänkte jag och säkerligen också min syster Thilda, men miss Lottens min förrådde att hon ansåg det ”söta far” hade en ofantligt ensidig smak.
Denna sålunda föreskrifna indragning blef vid tjenstens år 1844 inträffade ledighet verkställd, men då kanslist-göromålen under tiden mer än fördubblats, och ensamt renskrifningen af Fullmäktiges protokoll nära motsvarade det med dylika tjenster inom åtskilliga andra allmänna embetsverk förenade renskrifnings-arbete, ansågos dessa göromål då mera icke kunna registratorn och arkivarien åläggas, utan att hans förut egande tjensteåligganden komme att åsidosättas; hvarföre Rikets sistnämnde år församlade Ständer, efter härom af Fullmäktige gjord anmälan, funno för godt att, intill slutet af påföljande eller 1847 och 1848 års riksdag, bevilja ett serskildt årligt arfvode af 500 Rdr för bestridandet af de renskrifningsm. fl. göromål, som ålegat den vid Fullmäktiges Expedition förut anställde kanslist; och blef tiden för detta arfvodes utgående af Rikets Ständer vid sednaste riksdag förlängd till innevarande riksmötes slut. Som de förhållanden, hvilka föranledt sagde arfvodes beviljande, ännu fortforo samt någon minskning i de efter kanslist-tjenstens indragning ytterligare ökade göromål vid Fullmäktiges expedition under den närmaste framtiden icke skulle vara att förvänta, hvadan således ifrågavarande arfvodes fortsatta utgående vore ett nödvändigt vilkor för samma göromåls vederbörliga bestridande, hafva Fullmäktige hemställt, huruvida icke Rikets Ständer, på det frågan härom icke måtte behöfva vid hvarje riksdag återkomma, ville medgifva, att merannämnde arfvode finge tills vidare för dermed afsedt ändamål utbetalas. I öfverensstämmelse med denna hemställan och med afseende derjemte å den vt Bih. till R. St.
Med detsamma man ålades att hastigare betala, inskränktes utvägarne att erhålla penningar Irån 4 Disconter till en och denne ena bief o tillgängligare derigenom, att med 1820 års början inbetalningen skulle lämpas efter primitiva lånet, i stället för det närvarande. Istället att man förut kunnat upplåna penningar på ramn med Credit, måste man nu anskaffa en annan säkerhet intekning i fastighet och deraf uppkomatt månge egendomar blifvit belastade med skulder långt utöfver det värde, hvartill de nu fallit. Allmänna Cassör och en:-k Ida Capitalister anlitades, men dels voro deras tillgångar otillräcklige att lemna hvad som till Dlsconternes liqviderande erfordrades, dels felades sådan säkerhet, som numera ansågs antaglig, dels skedde kanske också en och annan beräkning på större framtida vinst af den allmänna förlägenheten. Osäkerhet, obestånd och banquerouter följde häraf. Egendomsvärdet föll 1 samma mån, som penningarne stegrades och hägen för egendoms köp blef mindre, äfven i samma förhållande, sorn hoppet om vinst försvann. Den, som genom egendoms försäljning under de uppdrifne priserne blifvit Capitalist, såg sin förmögenhet fördubblad, utan någon använd moda; ty han kunde nu återköpa samma egendom lör hälften af det förra värdet, kanske för mindre, Den 21 Februarii. Ått all minskning af ett rörelse-Capital ar skadelig lärer af alla tiders erfarenhet vara besannadt — och det v.ar då ganska naturligt, alt indragning på så kort tid ar en sa betydlig del deraf skulle medföra svåra följder, 5:0 Allmänna Magazinslnrättningens felagtigs organisation och förvaltning. Denna inrättning hade det dubbla ändamålet, att bibehålla Spann1 målen vid ett jämnt pris och förekomma brist. Den har icke uppfyllt nägotdexa. Dte-s upphandlingar hafva, såsom Herr EhT; i borgh anmärkt, varit betydligast under de år, dart^ne, i följe af sämre skördar, varit högre Och : emot icke ägt rum, de år, då ym ti. sise*tiar sänkt priserne så lågt att proi\ - i.m-kostnaden knappast varit ersatt. De sista upphandlingame ha varit så inskränkta, att åtminstone i Skaraborgs
Majit, genom nådigt bref den 20 Maj 1851. funnit godt tillåta, att, för beredande af erforderligt stallrum åt hästarne vid Kongl. Lif-regementets Dragon-korps, under dess rekrytoch remontsamt befals-möten vid Drottningholm, i stället för de af nämnde korps förut begagnade, men då nedbrunna, stall, en ny stallbyggnad af sten finge uppföras under plåttak med spiltruin för 90 hästar, i enlighet med en vid Ingeniör-korpsen uppgjord ritning, samt detta byggnads-företag, för hvilket kostnaden uppgått till ett belopp af 18,539 R:dr 24 sk., under loppet af år 1852 blifvit fullbordadt och vid hållen besigtning i hufvudsakliga delar godkändt, har, till följd af föreskriften i Kongl, brefvet den 1 Mars 1853, ofvannämnde, af Ivrigs-koIIegium från allmänna mötes-fonden förskjutna, kostnadsbelopp blifvit sålunda ersatt, att två tredjedelar deraf, eller 12,359 Ridr 32 sk., anvisats å förenade mötes-passevolans-fonden och den återstående Bilaga Litt. F. till 4855 års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. 88. X * År 1852. - Anvisadt. Enligt den af Kongl. Maj:t fastställda stat för året. Enligt särskilda nå- diga föreskrifter. Utgifvet. Fjerde hufvudtitelns anslag till Krigs-kollegii aflöning 24,276: 23,336: 24. — Af dito dito till skrifmaterialier och expenser 1,636: 1,740: 10. 8.
Preussens framsteg i åkerbruk under de fyratio år, som förflutit sedan längodsen der uphäfdes, är ett bevis pä de materiela fördelar, som fideikommissernas uphäfvande skulle medföra. Ofvertygad, att icke hlott rättvisans anspråk på en lika fördelning af arf mellan barn och föräldrar, utan äfven fideikommfss-inneliafvarens egen fördel och det allmännas skulle genom fideikommissernas uphäfvande tillgodoses, vågar jag anhålla om min motions remitterande till vederbörligt Utsk. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ilrr Bänkmän, att sammanträda till val af Elektorer efter Al 55, Gr. Cronhjelm till Flo ■ stad, Fullm. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, A? 78, Gr. Hård, Fullm. Gr. Sparre, Erik, Al 115, Gr. Lagerbjelke, Gustaf, Al 140, Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, A* 119, Frih. Lybecker, Fullm. Hr Bergenstråle, Claes, A? 167, Frih. von Köhler, Fulllm. Hr Tornerhjelm, Rudolf, Al 245, Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, Al 312, Frih. De Geer till Finspong, Gust. Gerhard, Al 330, Frih. Silfversparre, Fullm. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh., M 351, Frih. von Rehausen, Fullm. Frih. Manderström, Carl, Al 369, Frih. Lagerstråle, Fullm. Frih. Cederström, Carl Emanuel, Al 373, Frih.
”Nej, min kära Gösta, det är alldeles onödigt att gå ut i ett annat rum, för att önska Er all möjlig lycka och rätt mycket beklaga, det Ni funnit för godt att bryta det löfte jag gifvit min Sali Man, Er välgörare” svarade Grefvinnan helt högt och utan att se upp från sybågen. Lemnande Grefvinnan en dryg pappersrulle, bugade Gösta sig djupt och aflägsnade sig. Redan borta i dörren vände han hastigt om, gick till Elin som ännu satt i deras gamla vrå, fattade hennes hand och sade doft: ”Gud välsigne dig, min Elin.” Elin reste sig medvetslöst – som för att följa Gösta – I detsamma hade hon, förlorande sansningen, sjunkit till golfvet, om Gösta ej kastat armarna omkring henne, och tryckt henne till sitt bröst. Grefvinnan Ringschöld reste sig häftigt. Vagnar hördes nu rulla på gården. Gästerna kommo förr än de väntades. Grefvinnan måste ut att emottaga dem. ”Förskona oss för några Theaterscener!” sade hon i det hon skyndade ur rummet. Gösta bar Elin till hennes rum. Hon var länge afdånad, och på knä bredvid henne låg Gösta och sade nu mycket – mycket, men när Elin började röra sig, tystnade han och drog sig något tillbaka. Vaknad ur sin djupa sanslöshet, såg Elin sig förundrad omkring. Hennes blick föll på Gösta. ”Du, här!” sade hon gladt. ”Jag trodde jag ej mer skulle få se dig härnere.” Detta var första gången Fru Wahl (som enligt Gertruds försäkran fick hela uppträdet till lifs) hörde Elin tala om sin död. Elin såg nu länge på Gösta. Ack hvad han förändrat sig, sedan Elin sist såg så på honom! ”Gösta!” sade hon slutligen. ”Du med är sjuk Men blif frisk. Elin, kan gerna vänta på dig.” Gösta svarade ej. ”Jag vet icke” – återtog Elin – ”hvart du går, men Gud är öfverallt, och Gösta vänder sig ej ifrån honom.” Gösta stod till hälften bortvänd från Elin. Man kunde se huru han var qvald. Elin såg åter på honom – bleknade och ropade honom fram till sig. Gösta gick bort till Elin. ”Gösta, min Gösta, säg att Gud är god!” bad hon ängsligt.
— Ser du Bertha, jag kan inte ge henne till presidenten, det är synd om gubben, utan Ziethens förmyndare, brukspatronen från Norrland, får ta henne. Honom behöfver man inte genera sig för, han frågar bara efter mat och dryck och inte efter ett vänligt bemötande. Bertha var efter vanligheten icke ond på Helena, tyckte endast att det var tråkigt, att just de skulle ha »den oturen». — Ja, det är som Heine säger: »und wem es just passieret». Stackars Kamf! Det var ett mycket ståtligt bröllop. Helena begagnade före, under och efter vigseln oafbrutet sin lorgnett med det långa sköldpaddskaftet, hvilken det alltid vill en särdeles finkänslighet till att handtera, så att den ej värkar som impertinens och retsamhet på de beskådade, och som Helena skötte på ett särdeles aggressivt sätt. Sagda lorgnett tjänade som ett slags trollspö att hålla vänner och bekanta på vederbörligt afstånd, den och det knappa »ja» och »nej», som mötte dem, hvilka vågat sig fram för att hälsa välkommen. Bertha tänkte hvar minut: Om hon bara ville lägga ner lorgnetten, hon gör andra uppmärksam på allt, som går på tok. Brukspatronen från Norrland blef störd i sin njutning af maten och vinerna och kunde ej hämta sig en lång stund, sedan den förargliga tingesten långsamt riktats mot honom. Stämningen vid bordet var dock öfver förväntan god, isynnerhet ju mindre »hedersgäst» man var, d. v. s. ju längre man blifvit placerad från den kylande polen, och den var helt uppsluppen vid ungdomens sida, där Wirén och andra af Ziehtens vänner och kamrater förde ordet. Klaes retades med Hedvig. — Jag vill lugna dig med, att ännu känner jag ingen frestelse till otrohet; faster Helena har inte lyckats bedåra mig, fast hon är så obegripligt tjusande. — Jag skulle önska, att du finge se henne som hon kan vara, så skulle du förstå att man blir intagen. Jag vet inte hvad som kommit åt henne dessa dagar. — Ja, inte vet jag, kanske hon snör sig, det lär invärka på lynnet.
— Då Norrige och Danmark hafva tolf och fyra, eller qvarträkningen, nemligen Norska specien, indelad i 120 sk., och Danska riksbankdalern, indelad i 96 sk., så är det utom tvifvel, att min markräkning skall slå in med deras räknesätt och mynt. — Den svårighet man ser så väl i della, som i Herr Baron PPredes, förslag, deruti, att en alldeles ny myntenhet skulle uppkomma, är icke af någon serdeles vigt, då meningen är, att alla de andra mynt-enheterna skola med tiden försvinna eller komma ur bruk, såsom redan flera gånger bändt med många förr allmänt begagnade mynt-enheter. Att folket har stor böjelse för att fästa sig vid och antaga den minsta mynt-enhet, som framställes för dess begrepp och gifves det i händer, är af erfarenheten bestyrkt. I Sverige har t. ex. 1 r:dr banko aldrig|varit präglad eller i sedel utgifven, och likväl har man allmänt räknat i r:dr banko, ända tills den utträngdes af r:dr riksgälds, med hvilken nu så allmänt räknas, att man är färdig antaga den såsom norm för myntet. Vidare får jag reservera mig: l:o deremot, att silfvermyntet blifvit föreslaget alt utmyntas i 1, j och T'ff r:dr silfver. Jag ville att det skulle i prägeln benämnas med samma valör och namn, som det i allmänna rörelsen skall hafva. Folket kallar t. ex. TV r:dr silfver för 12 sk. och derföre bör den äfven heta så i prägeln; och 2:o deremot, att en del kopparmynt skall utmyntas till 600 r:dr skepp.” — Af Riksdagsfullmäktigen Johan Peter Andersson från Elfsborgs Län: ”Då Rikets sednaste församlade Ständer antogo ett förändradt mynt-system, med förkastande af decimal-räkningen, borde man bafva kunnat hoppas, att vid denna riksdag få slippa försöken till införande af en förändring, sorn nyligen blifvit tillbakavisad.
I England har också börden tagits i betraktande vid rangens bestämmande. Icke heller medför hos oss doktorsgrad någon särskild rang, men i detta afseende må nämnas den egendomligheten, att teologie doktorer jemte biskopar och professorer genom kongl. brefvet den 3fo Maj 1655 och den 23 Sept. 1695 förklarades vara att räkna såsom adelns vederlikar. Att detta skulle vara en utmärkelse är väl antagligt, eftersom icke mindre än två kungliga bref blifvit rörande denna för öfrigt icke just så riksvig-tiga sak utfärdade, men att veta, hvad fördel detta medför-de, är mycket svårt, ty så mycket är visst att icke fingo dessa » vederlikar » njuta sig till godo adelns reelaste pre-rogativ representationsrätten och forum privilegiatum. Lika litet medföra riddarordnar och andra belönings-tecken med undantag %af serafimerorden och storkors-komraendörsgraden någon rang. Hvad serafimerorden angår, får jag tillfälle att längre ned yttra mig derom, nu allenast anmärkande, att jemlikt förordningen om denna orden af den 26 November 1798 är stadgadt, 4att » de infödde svenske män som med denna riddareorden komma att hedras, skola minst ega lika värdighet med generallöjtnanter », hvaijemte de skola ega kommendörs * värdighet af någon bland de » mindre ordname ». Då derför konungen ville utnämna hofmarskalken friherre Bernhard von Beskow till serafimerriddare, var ‘ man nödsakad att först göra honom till öfverstekammaijunkare för att han skulle få den rang, han behöfde för denna utmärkelse. Imellertid synes man icke alltid vara så grufligt nogräknad med iakttagande af denna rangföreskrift att döma deraf att grefve Gustaf Lagerbjelke erhållit denna utmärkelse, fastän han såsom landshöfding icke har mer än generalmajors rang. Visserligen var han vid utnämningen landtmarskalk, men denna befattning, huru berömlig den än var, ' medförde icke någon rang alls, ännu mindre generallöjtnants.
Ständers Statssamt Allmänna Beswärsoch Oeconomis-Utskotts Sammanträde in blsno den iz Februari i i8io. - » » - S. D. Herr Ofwerste O^llensicölcl yttrade: Lotswerkets styrelsesätt beror af Kongl. Maj:ts höga godtfinnande; detta ämne är således utom kretsen af det Högloft. Utskottets åtgärder, men viik det föresiagna och nu uplästa Betänkande af Utskottet i alla delar gillas, och i underdånighet Kongs Mast hemstalles, anser jag mig af pligt och öst wertygelse stylvig förklara, ar Lotswerket, enligt Författningar star under öfwerinseende af Förwaltningen af Sjö-Arenderne, der Lots-LKslen är Ledamot, och har således dagligt tilfälle, ar dagligen Werkets angelägenheter föredraga; at en särskild vireÄion, han ffulle wara Ordförande och hafwa upsigren öfwer fullgörandet af sine egne åliggande Emberspligter wore en lika sä oegentlig, som ny Styrelse-^letlio-le, och at i ställer at belasta Lorswerket med hela den föreflagne dummsn af Den 8 Mars. z;z af i,2oo R:d. til den föreflagne virc6ionen8 aff lönande, rättwisa och billighet fordra, at en del deraf anwändes til löneförbättring för elvil - Betjeningen wid Lvts-Lbett-Lontoiiet, hwilka för sina trägna göromål njuta en ringa inkomst pä Stat, utan möjlighet, ar den genom någre siags sportc ler föröka. Pä begäran skulle detta särskildta anförande åtfölja Högloft. Utskottets Betänkande til de Ke8pLLlivL Riks-Ständen. suxiL. Lx krotocollo k. / Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch ekonomie. Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Borgmästaren e ^ ril Wällofi.
Kommittéen motiverar sitt underdåniga förord på följande sätt: “nyttan af denna bibana inses lätt vid betraktande af den bördiga och folkrika ort, som den genomskär, samt deraf, att den sätter stambanan i förbindelse med Christianstad, som är säte för Landshöfding och Hofrätt, samt hvarest ett betydligt militäretablissement med en del af södra Sveriges ltrigsförråder är förlagdt. Genom granskapet med Blekinge sträcker sig gagnet af denna bana äfven till nämnde provins. Det är äfven upplyst, att landsvägen emellan Christianstad och Malmö är en af de mest befarna i landet; hvarföre det kan förutsättas, att persontrafiken på en jernbana, som direkt förenar de båda städerna, bör blifva särdeles liflig samt i betydlig mån öka rörelsen och inkomsterna på Statens södra stambana. Då dessutom rigtningen af bibanan till Christianstad på ett tillfredsställande sätt öfverensstämmer med afsigten att utsträcka verksamheten af Statens stambanor till folkrika och produktiva orter, anser kommittéen denna bibana vara förtjent att af det allmänna understödjas." På grund häraf förklarade Kongl. Majit uti dess till Rikets då församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition banan “vara förtjent af uppmärksamhet till understöd från Statens sida"; men att Kongl. Majit, af förekommen anledning, fann sig för närvarande icke kunna föreslå Rikets Ständer att till banan lemna bidrag. Denna anledning torde nu måhända till större delen vara undanröjd. De vigtigaste skälen, som tala för denna bibana, och stödja hoppet om Rikets Höglofliga Ständers beredvilliga medverkan till dess tillvägabringande, äro redan i det anförda upptagna och af Jernvägskommittéen i åberopade betänkandet godkända. Det må såsom bevekande omständigheter tilläggas: att staden Christianstad, hvilken bibanan skulle tillskynda det största gagnet, och derföre borde till - 180 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Enligt Committerades berättelse hade arbetet i Windel-Elfven så förgått, att den var flottoch farbar ifrån Degerforss Kyrka 6 mil, ofvanföre Umeå Stad till den så kallade Svall Idun; samt 16 särskilda Forssar eller uti Elfven förekommande grund upprensade; dervid Invånarne uti kringliggande Socknar med sällsynt nit biträd!;, så att ifrån Degerforss Socken erhållits 368 kostnadsfria dagsverken och ifrån Umeå Socken 826, hvilket, jemte någre en. skildes bidrag af krut och andre för utförandet användbare effecter, verkat till minskning i kostnaden, Dc af Cammillerade under år 1819 hestridde utgifter utgjorde: AflÖningar hos Cominitterade . i3i3:42, 8. Ersättning till Committerade för Norra Väganläggningarne för de medel, hvilka till Strörnrens - Revisorers Berättelse. 691 ningar i Ljunga och WindelElfverne blifvit af Vägbyggnads-fonden anordnade 5,00: Kostnader vid de under Strömrensnings-Committeens ledning förrättade rensningar i Ljunga Elf 30,717: 6. 7. Till Committerade för Utmarksdelningen på Öland, till Skede Mosses uppodling 2,000: — •—< Rcse-Undersöknings-koslnader 663: 47. 3. Diverse Utgifter i36:3q.—• Uti Nådigt Bref af den i5 Martii 1820 Ilar Kongl. Maj:t gillat den af Committerade för det året upprättade och i underdånighet föreslagne arbetsplan och fördelning af tillgångarne och under den 3 Februarii 1821 afgåIVo Committerade underdånig berättelse, huru denna arbetsplan blifvit utförd och de anslagne medlen använde. Committerade hafva deruti anmält, att Strömrensningarne i Norrland blifvit fortsatte uti Ljunga, Indals och Ångermanna Elfverne, dels med commenderadt Arbetsmanskap af Helsinge och Jemtlands Regemente!’, dels med private, derigenom A jurända Station, en sträcka af 3 mil med 5 särskilda Forssar blifvit så uppränsad, att
Segelled i Stångån, om anslag lill förbättrande af denna. Se Statsutskottets Utlåtande N:o 158. 9:de punkten. Sekreterare, Bonde-Ståndets, förslag till ändring i Grundlagens stadgande angående tillförordnande af. Se Grundlagsändrings-förslag. Seminarier, för Folkskole-lärares bildande, örn indragning eller inskränkning i antalet af nu befintliga. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 67. — för bildandet af Lärare vid Elementar-Läroverken. Se Lärare. Separatistiska rörelser inom kyrkan, om åtgärders vidtagande till lugnande deraf. X. B. 15, 244. XI. 5. A. 6. Serafimer-Ordens-Gillet, den derifrån årligen till hvarje län i Riket utgående upfostringshjelp för fattiga barn, angående uphörande deraf, och angående de dertill använda tillgångars, så vidt de äro komne från Staten, disponerande lill Serafimer-Ordens-Gillets andra behof. II. 46. R. 61. XI. B. 121. A. 139. Seth, J. M., Häradsskrifvare, om pension åt enkan efter. Se StatsUtskottels Utlåtande N:o 74. Silfvermynt, om åtgärder till förekommande af felaktigt sådant. I. R. 273. II. R. 88. IV. B. 169. A. 369. Silfverpanter, inköpta å Banko-auktion. Se Panter. Silfversköld, Carl Otto, yttrande. VIII. 78. Silfverstolpe, Fredrik Otto, yttranden. Silfvertionde, om dess beräkning bland Statsverkets ordinarie inkomster. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. Sillén af, Abraham Wilhelm, yttranden. VIII. 186, 215, 391. Sinnes-sjuka, om förbättrad lagstiftning, rörande deras vård och behandling. XI. B. 244, 284, 303. A. 306. XIII. E. 113.
Denna fråga, om deri skall förekomma, måste företagas mycket vidsträcktare. Huru skall t. ex. förhållas, om en församlings egendom i stad eller på landet innehades af idel cessionanter, vanfrejdade, lifstidsfångar, Catholiker, Methodister eller annars disqvalificerade personer? Man har hittills saknat och kunnat sakna författning härom. Frågan om Patronsrätt i dylika personers händer är visserligen äfven allmännare; men här intages endast det som innefattar förminskning i Judes äganderätt; och hvad denna förminskning vidkommer, lärer väl ingen neka olämpligheten deraf, att Jude skulle kunna köpa eller sälja rättigheten alt tillsätta Christen Prest. Det synes icke fullt lämpligt att Jude skulle kunna åläggas sörja för någons uppfostran i den rena Evangeliska läran. Skall i §. Kongl. Förordningen d. 3o Juni i838 strängt bokstafligen tolkas, så kunde man föreställa sig, att Judes giftermål med Christen vore i den lagen utan all inskränkning medgifven. Omständigheterna kunna tänkas sådana, att detta slags i Jude-Reglementet förbudna äktenskap för serskildt fall undantagsvis bör beviljas. Då bör om de icke-Judiska formaliteterna äfvensom om barna-uppfostran något stadgas. Till §. y. Se Commerce-Collegii Circulär d. i3 Aug. i838, §. 6. Se $. 3 Kongl. Förordningen d. 3o Juni 1838- Till §- g. Jfr i mom. 2 $. och 5 $. ofvanåberopade CommerceCollegii Circulär. Den enskilde Lutheran, som önskar serskild begrafningsplats, får derom söka Konungen. Aulhorisalion kan behöfvas för ställets fridlysning. Af den i 20 affattade så kallade ordningen för Mosaiske Trosbekännare i afseende på ulöfningen af deras religion m. m. synes icke mera än det obetydliga, som finnes i 6 och 8 §§. af detta förslag, tillhöra detta lands allmänna författningar.