Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket allenast kan och bör jag vördsamt upplysa, att eomiterade, sorn i följd aflånelörsträckningens egenskap, afsedd endast lör dittills i orten ovanliga stenhusbyggnader, äfvensom i följd af de reglementariska föreskrifternas ofall,ständighet, ofta varit i stor förlägenhet för ernående af ändamålet med bibehållande af Riksg.contls fullkomliga säkerhet; att det ena likväl upphunnits, utan åsidosättande af det andra; att någon lörlust för Staten således hittills ej inträffat och, efter min förmening, ej heller lärer inträffa, om låntagarne få bugna sig af R. St:s omsorg och välvilja, med afseende på den sökta lindringen i lånevillkoren; och att den meningsstrid, som uppstått emellan fullmäktige i Riksg.cont. och låne-comilcen, om rätta förståndet af de reglementariska bestämmelserna, an gide comiterades ansvarighet och åligganden, föranledd af fullmäktiges yrkande, att eomiterade skulle stå i proprie ansvar, följaktligen hi It i n t i 11 s är en strid om ord, icke om sak, samt att, om den framdeles skulle blifva något annat, hvilket jag ej förmodar, frågan då otvifvelaktig! varder en rättst vist, som måste skiljas efter allmän lag och gällande -för'fattningar, i hvad dessa angå förvaltande myndigheters ansvarighet för om händer hafde medel, samt äfvenså frågan om comiterades rättighet till de'charge, ifall den möjligen skulle komma till laglig behandling.
Total-försäkringssumman uppgår nu till något mer än 21 millioner, hvaraf torde kunna slutas, att inrättningen redan i sin början tillvunnit sig ett förtroende, som gifver hopp att bolaget genom tillkomst af än flere delägare, skall vidare tilltaga i styrka. En så vigtig och vidt omfattande, samt hittills oförsökt inrättning kunde dock svårligen till en början så organiseras, att alla de olika intressena funnos nöjaktigt iakttagne, och det lärer derföre icke förekomma underligt, om vid den bolagsstämma, som efter första Brandstods-årets utgång förestår, förslager komma att göras till ändringar och tillägg uti det för bolaget den 30 Augusti 1842 nådigst fastställda reglementet. Bolaget har emellertid bernit en trygghet mot förluster, som vid inträffande eldsfara åt släckningsarbetet bör gifva en förut otänkbar kraft och enighet. Sjukvården i Jönköping besörjes af 4 praktiserande Läkare, af hvilka likväl Stadsläkaren är hindrad besörja de stundom i legalt hänseende i staden förefallande göromål, hvilka af öfrige läkare i allmänhet måste förrättas. De tvenne helsobrunnarne i stadens grannskap besökas mindre än förut. Ett badhus vid Munksjön är nu mera tillhörigt enskildt person, sedan bolaget, som detsamma uppfört, derpå uppoffrat och förlorat hela det tecknade aktie-kapitalet. Femärs-Iierattelst fr. Jönköpings Län. ^ 42 Ekesjö. Folkmängden utgör enligt 1842 års mantals-längd alldeles samma antal som 1837 eller 1,691 personer, oaktadt ålskillige ståndspersoner under tiden inflyttat till staden. Förhållandet emellan skatlskyldige och skattfrie har deremot undergått en ofördelaktig förändring i thy, att sednare antalet nu utgör 151 mera än år 1837, hvaribland barn endast 36. Sedligheten fortfar att förtjena loford och vid marknader och andre sammankomster i staden förefalla få oordningar, hvilket tillskrifves allmogens och arbetsklassens, efter de bildade klassernas föredöme, minskade bruk af spritdrycker.
Härtill hade Revisorerne, då förlust genom Directionens om. förmälte åtgärder icke blifvit Verket tillskyndad, eller för framtiden syntes vara alt befara, trott sig böra inskränka deras yttrande, helst omstämd digheter kunna tvinga Directionen att någon gång afvika från Reglementets bokstafliga innehåll, och en för hastig rättelse af hvad Directionen tilläfventyrs för mycket öfverskrida detsamma, skulle leda till Låntagarnes förderf och Verkets skada. Directionen hade utfäst sig att, så vidt möjligt vore, ställa sig Revisorernas framställning till ef.; terrättelse och tillika upplyst, att anstalter redan blifvit vidtagne, hvilka, i afseende på de anmärkta Lånen , skulle leda till uppfyllande af Revisorernes önskan. Afven tillkännagafs, att, till förekommande af Assignations-massans förökning utöfver hvad Verkets säkerhet fordrade, sedan Insättningarne i Banken aftagit, och till undvikande af den nöd. vändighet, hvaruti Directionen eljest sig befuns nit,' att, till skada för Verket och Orten, inställa alla Utlåningar, Directionen ifrån den 15 September 1812 vidtagit en utväg, som på en gång lände till Lånsökandes förnöjande, och befriade .Verket från den förlägenhet, hvaruti det, genom - g6 Riks. St. Revisorers Berättelser, nom en oförsigtig och för högt drifven assigne* ring på Banken, kunnat försättas. Och bestod den» na utväg deruti, att bevilja Lån uti Verkets 3- proeents reverser på 3:ne månader, hvilka Lån efter nämnde tid, utan omsättning, skulle inbetalas, och hvarigenom Directionen förvarat Verket en säker fond, att vid förfallotiden utan as-’ signering infria de sålunda utgifne Obligationer. Revisorerne, som, uti Verkets då varande ställning , funnit denna tills vidare vidtagne författning nödvändig, hade för deras del ansett sig höra densamma godkänna; med öfverlemnande till Directionen, att, efter omständigheternes föranledande, dermed fortfara, eller berörde författa ning återkalla.
De arbetsföretag, bestyrelserne kunde erbjuda, voro visserligen i flera fall mindre egnade för individer hörande till manspersonalen; men manga af dem, hvilka af brist på arbete voro urslåndsatle att i hemmet något förtjena, utan att likväl våga derifrån aflägsna sig, af fruktan att qvarlemna de sina åt en befarad hungersnöd, sattes uu i tillfälle utvandra till angränsande orter för alt der under vintermånaderne förskaffa sig uppehälle, sedan de funno en möjlighet för de hemmavarande alt, genom den för dem på förenämnde sätt tillgänglige arbetsförtjenst, kunna sig lifnära. Bland effekter, tillverkade i följd af ofvanomförmälde förfoganden, torde företrädesvis böra omnämnas vadmal, livitt och grått, en del af utmärkt god beskaffenhet, till en qvantitet af 12,354 alnar, linneväfnader och ylletyger af flere slag, mattor, finare och gröfre, ryor, strumpor, hästfiltar, band samt ylleoeh linnegarn jemte diverse husgerådssaker och verktyg af träd och jern. I den mån arbetena fortgingo blefvo de förfärdigade effekterne å utlyste auktioner försålde och de medel, som dervid inflöto, användes åter till nya arbetsföretag, hvarigenom det erhållne undsättningsbidråget ytterligare, eller så 16 till sägande för andra gången de behöfvande tillgodogjordes. När våren koni och jordbruket kunde börja, blefvo de föranstaltade slöjdarbetena inom hus inskränkte, och Kommittéen tillhandahöll då mjöl, säd och penningar för att af bestyrelserne så fördelas, att de minst bemedlade jordbrukarne, hvilka icke förmådde bekosta sig nödigt arbetsbiträde, sattes i tillfälle bedrifva jordens bearbetning; derigenom tillfälle till arbetsförtjenst jemväl bereddes åt mången arbetsför, som derförutan skulle saknat utväg att förskaffa sig nödigt uppehälle. A de tillverkade effekterne förrättades här i Östersund 4 större auktioner, men då priserne ej ville hålla sig uppe, skickades ett icke så obetydligt parti vadmal till Hernösand att å der utlyst auktion föryttras.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts mig, genom Chefen för Landtförsvars-Departementet, i skrifvelse af den 19 nästlidne December, meddelade nådiga befallning, får jag nåden nämna, att jag infordrat Kommendanten, Öfversten m. m. Daevels yttrande öfver det nämnde skrifvelse åtföljande Utdrag af Rikets Ständers Revisorers, under den 11 December 1843, afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets, jemte tillhörande fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 184 f, och får nåden samma yttrande, här bifogadt, i underdånighet öfverlemna. Stockholm den 5 Februari 1844* C. F. LORICHS, Öfver-Kommendant. Fredr. Freidenfelt. Till Herr Öfver-Kommendanten för Stockholms Garnison! Herr General-Löjtnanten m. m. har infordrat mitt yttrande öfver det mig kommunicerade Utdrag af Rikets Sländers Revisorers, under elen 11 December 1848, afgifna Berättelse om verkställd granskning af StatsVerkets jemte tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 184I5 och får jag, med anledning deraf, äran nämna, att min fordran för förskjutna medel till bestridande af utgifterna vid Kongl. 107 Öfver-Kommendants-Expedition för Stockholms Garnison under sednare hälften afår iS/fi, utgörande 5og R:dr 41 sk3 r:st. Banko, blifvit mig, till underdånig åtlydnad af Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den i3 April 1S42, genom Kongl. Majrts och Rikets Stats-Kontor liqviderad, och har jag derå till nämnde Embetsverk afgifvit behörigt qvitto, äfvensom i påföljande årets räkenskaper uppfört nämnde fordran såsom utbekommen. Stockholm och Kongl. Öfver-Kommendants-Expedition den 5 Februari 1844- Carl Ludv. Daevel.
Det är nemligen icke någon småsak att betala dessa betydliga summor i förskott, utom allt annat som måste förskjutas i och för denna industri, och derför har man också sett att mången nedlagt rörelsen och mången, som i det längsta envisats med att fortsätta yrket, blifvit ruiuerad, till fromma hvarken för sig sjelf, för Staten eller för den ort han tillhörde. Mig synes att, så vida man vill att bränvin skall tillverkas i landet och Staten deraf åtnjuta inkomster, man också bör undanrödja dessa hinder i lagstiftningen, om det också icke skulle ske af ömhet om fabrikanterne eller för jordbrukarne i allmänhet, såsom de förres förläggare. Yisserligen är bränvinsbrännaren en för mången afskyvärd person, men de millioner han nedlägger i Statens kassakista tagas dock emot med god smak och äro ingalunda afskyvärda, och visserligen är den jordbrukande allmogen, som till större delen konsumerar hans vara. i brist af någon bättre och dyrare, beklagansvärd för detta begär efter en dryck, som är så klandrad och så klandervärd; men den ene kan dock icke bestå utan den andra, och bådadera bidraga de således till statskassans underhåll. På dessa skäl och på anmodan af en del af mina kommittenter är det, som jag nu tager mig friheten föreslå, l:o Att bränvinsbränningsskatten hädanefter måtte få aflemnas till Kronofogden i orten, i stället för i Landtränteriet; och , 2:o Att denna skatt icke behöfver erläggas i förskott, utan först 3 månader öfter hvarje bränvinsbränningstermins slut, såvida nöjaktig borgen presteras för densamma. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 3 November 1865. Gustaf Bjerkander, från Skaraborgs län. Mf Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om förändrad grund för fördelning af de för minuthandel med eller utan utskänkning af bränvin oeh andra spirituösa drycker inflytande medel. En fråga, som alltsedan 1853 års riksdag utgjort ett tvisteämne, och väl aldrig upphörer att vara det intill dess att en gång rättelse vinnes, är fördelningen Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Af Hans Hansson från Gefleborgs Län', att af stadgandet i denna §, det all Skifteslagets mark skall i skiftet ingå, blifver en följd, att Inegor och Skog på en gång måste delas; hvaremot Hans Hansson yttrat den öfvertygelse, att författningen bordt, utan alla förbehåll och undantag, tillåta, att Inegor få skiftas serskildt och utan sammanhang med skogs-marken, samt att skogen likaledes må delas, utan beroende af eller förening med Inrösningsjorden. "Alla äldre Skiftes-författningar hafva ”antagit orubblighet af verkställdt Stor-skifte ”å skogen, så vida ej de flesta delegarne ”medgåfve förändring deri, och Enskiftes”förordningen af år 1812 för Skåne och ”Skaraborgs Län utsträcker denna princip ”ännu längre, då den stadgar, att Storskifte å skogen icke må rubbas, så framt ic”ke Byalaget enhälligt sig dertill begifver. ”Detta, i Utskottens tanka, för Skogs-hus”hållningen serdeles nyttiga stadgande bar ”blifvit helt och hållet upphädVet genom den Las,- samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. 43 ”nu gällande föreskriften, att Stor-skifte å ”skogen endast må förblifva orubbadt, så ”länge alla delegarne dermed åtnöjas. Utskotten inse icke något giltigt skäl till densia förändring, hvilken deremot för de or”ter, som hafva skogsmark, kan medföra ”ganska kännbara förluster både i enskildt ”afseende och för det allmänna. I skoglösa trakter, hvarest utmarkerna kunna va”ra ej allenast odlingsbara, utan mången ”gång af vida bättre jordmon än inegorna, ”är det både nyttigt och nödvändigt, att ”ali marken på en gång ingår i skiftet; ”men i skogs-trakterna är förhållandet belt ”annorlunda.
– De sista två orden stodo icke i telegrammet till William; eljes var innehållet detsamma. Hon tillbragte natten på tåget, men kunde icke sofva. Tankarne brottades innanför den heta pannan och tinningarnes pulsar slogo takten, klippte den långa natten i småbitar, som sekundvisaren på ett ur. Hänemot morgonstunden reste hon sig upp; det var lönlöst att söka sömn – hon satt och stirrade ut genom fönstret öfver det förbiilande landskapet, der dimmorna började skingras som spöken för den gryende solen. Då hon vände blicken inåt igen såg hon från den motsatta soffan ett par ögon som betraktade henne. Dessa ögon tittade fram ur ett hvitt och fett ansigte utan uttryck; men ögonen sjelfva hade ett uttryck af godhet. »Det går inte att sofva?» »Nej.» De två reskamraterna komma i samspråk. Den blekfeta kvinnan var en fru från Malmö och samtalsämnet var gifvet då det visade sig att hon kände Alma Hagberg. Hon talade om henne som småstädernas firade dansdocka, dröjde med ogillande vid hennes emanciperade idéer och hennes fallenhet för kurtis, berättade till sist med diskret förtrolighet att hon ändå, med alla sina fel och brister, skulle komma att göra ett alldeles ovanligt godt parti. Hon var nemligen hemligt förlofvad med en grosshandlare i Malmö – en smula fet, men annars en ovanligt hygglig karl ... Fru Zimmermann hörde på med en känsla af invärtes raseri. Hon trodde icke på allt det lösa skvallret, men från dess bakgrund lyfte det sig med ens upp emot henne ett ansigte som hon tyckte sig känna. Hvarifrån? Jo, nu mindes hon det: det första ofördelaktiga intrycket af den unga flickan fick hon här igen, lifslefvande. Något bortskämdt och tilltagset – kyla – en sjelfkär djerfhet. Och den feta, goda frun hade sagt ett par ord som med ens gaf denna bild sitt ljus: en tom dansdocka. Alma mötte henne vid stationen i Lund. Hennes glädje öfver återseendet var uppriktig och okonstlad. Hon hade tårar i ögonen.
Augusti sistlidet år, med anförande, att i ett land, sådant som Jemtland, der länsmanslifolkmängden hastigt tillvext, der odlingen och bebyggandet af förut öde trakter striktm der-s^ tilltagit, att hela församlingar blifvit bildade, hvarest för 60 till 70 år sedan städe». knappast fanns en enda nybyggare, och der flerestädes främmande löst arbetsfolk med hög arbetsförtjenst men föga aktning för ortens omdöme sammanströmmade för tillfällig förtjenst, det vore oundvikligt att administrationens för förra tider tillräckliga organer slutligen finnas för få och behöfva förstärkas; att särdeles Länsmännens göromål småningom vuxit öfver förmågan att dem ombesörja, hvadan billighet och rättvisa mot dessa tjenstemän hjöde att nya och efter behofvet lämpade fördelningar af göromålen tillvägabringades; att, om också ärendena i ock för sig icke kunde anses öfverdrifvet mångtaliga, hvart och ett särskildt dock blefve betungande genom de stora afstånden och de dyra resorna, der landsvägar funnes, samt de både dyra och ännu mera tidsödande, der sådana saknades och endast gångeller roddvägar kunde anlitas; att inom Jemtland, och det icke blott i de aflägsna fjelltrakterna, funnes länsmansdistrikt, vidsträcktare än till och med hela län i södra Sverige, såsom Liths distrikt innefattande 49 qvadratmil, Undersåkers 61 och Hammerdahls 82 qvadratmil med flere andra från och mod 22 till 29 qvadratmil; och att, derest af Länsmännen skulle utöfvas den nitiska, vaksamma och verksamma tjenstgöring, som både Styrelse och folk hade rätt att fordra samt landets trygghet och trefnad bchöfde, dessa anspråk vore oförenliga med nuvarande allt för få och vidsträckta distrikt, hvilka antingen tvingade till anspråkens nedsättning eller så nedtyngde tjenstemännen, att dugliga personer svårligen funnes benägna att tjensterna bestrida; i anledning af hvilka förhållanden, och för åstadkommande af en så vidt möjligt billig och jemnare fördelning Kongl. Maj:ts Nåd.
Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län. 428 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Rundbäck från Göteborgs oell Bolms län, om befrielse för rote hållare från ali ansvara för båtmans beklädnadsoch utredningspersedlar och sagde persedlars anskaffande af Kronan. Vördsammast får jag härmed lästa uppmärksamheten på ett ärende, som, enligt mitt förmenande, är af stor vigt. Vi känna alla, att manskapet vid den indelta arméen för närvarande dels af Kronan, dels af rusteiler rotehåiiarne förses med vissa beklädningsoch utredningspersedlar. Denna delning af rusthesväret skulle, efter min och fleras tanke, blifva vida billigare och ändamålsenligare, om Kronan ensam öfvertoge detsamma. Det skulle blifva billigare och ändamålsenligare derföre, att persediarne, som på en gång beställdes, kunde blifva lika till qvalitet, form och snitt. Alla dessa besigtningar och kasseringar med Ihy åtföljande trassel skulle försvinna, emedan detta undangjordes på en gång, när leverantören aflcmnade persediarne. Persediarne skulle alltid, då de af fabrikanten inköptes en gros, blifva billigare, än hvad förhållandet kan blifva, när den ena persedeln skall köpas här, den andra der, än af den ene än af den andre, ofla ulan alt man vet hurudan persedeln skall vara. Af dessa och flera andra skäl tror jag alltså, alt så väl Kronan, som rotehåiiarne och manskapet skulle vinna på en förändring härutinnan. Synnerligen skulle detta blifva fallet om Kronan för båtsmansrotarne, som så ofta skola bestå munderingar, ensam förskaffade samtlige beklädningsoch ulrednings-persedlarne; ty härigenom skulle, utan någon förlust å Kronans sida, utom ofvan uppräknade fördelar, myckel krångel och många besvärligheter för rotehåiiarne försvinna.
I öfrigt mertgifver jag visserligen , att Riddarhusfiecreteraren är en permanent Tjensteman, men han är icke någon Folkets Embetsman* ty, ehuru jag sätter ett ganska stort värde å det DiksStånd, hvaraf jag har den oförtjenta äran att vara medlem, skall jag dock aldrig vilja yrlea, att detta Stånd ensamt representerar Folket, eller att våra Embetsman böra kallas Folkets, ty jag kan icke annat tro, än att vi alltid böre sätta oss i parité med våra MedStander, och vi må då äfven i detta fall gå tillväga med den Varsamhet, som osa egnar. Friherre Cederjirom, Jacob : Det är egentligen tvenne af Grefve von Schwerin gjorda uppgifter, som föranledt mig att begära ordet. Gref-* ve von Schwerin har först yttrat, att en NotariiRublici syssla icke vore förenbar med någon annan befattning i Statens tjenst, jag kanner icka den Författning, som skall förbjuda detta, mert jag vet bestämdt, att Notarii Publici äfven hos oss finnas, de der tillika äro Embetsman. Ueri andra uppgiften är den, att Ridderskapet och Adelh beslutat, att RiddarhusSecreteraren icke skulle få deltaga i Ridderskapets och Adelns deliberationer. Ett sådant beslut är dock alldeles omöjligt , ty det är icke lagligt. RiddarhusSecreteraren kan nemligen icke från Representationä-räften uteslutas, »när haft är Adelsman, len 17 Gtiebtr e, m. H I afseende på sjelfva sa'ken , beder jag att fä fästa uppmärksamheten derå, att RiddarhusSscre'erareo visserligen är Rjdderskapets och Adelns enskilde Embetsman’ men Riksens Ständer äga Fullmäktige i Banken och RiksgähUContoiret; de äga en Justitieombudsman, oell alla desse äro berättigade, att innehafva andra sysslor i Staten. Jag underställer nu, om desse Fullmäktiges befattning är mindre ansvarsfull, än RiddarhusSecreterarens? Om JuBtitiseOmbudsmannens
Uti den från Banco-Fullmägtige till Revisorerne afgifne Berättelse angående Tumba Bruk, bar uppmärksamhet blifvit fästad a en i Januarii månad innevarande år bos Fuilmägtige företedd Tableau för åren 1821 till och med i83i, upptagande å ena sidan de från Banken årligen till Bruket anordnade Förlags-summor och å andra sidan värdet, efter antagna pris, af det papper som under hvardera året blifvit lillverkadt; hvarvid jemnförelsen emellan dessa Ziffer-förhållanden så utfallit alt de 4 förstnämnda åren Tillverkningsvärdet per medium för år öfverstigit Förskotts-Summorne med 11,000 R:dr, men deremot de 7 sednare åren Förskotts-Summorne utgjort per medium för år 25,5oo R:dr mera än det tillverkade papperets värde. Ehuru Fuilmägtige förmodade att liufvudorsaken lill dessa skiljaktiga Resultat funnes uti de sednare årens betydligare Byggnadsoch Reparationskostnader, likväl, och då kostnader af detta slag äfven under föregående år uppgått till ej ringa belopp, ansåge Fuilmägtige behof vet påkalla en åskådlig utredning som för hvardera af de ifrågavarande åren visade i hvad mohn de inverkande flerfaldiga förhållanden, hvart och ett för sig, kunnat bidraga till det Resultat som sålunda framställt sig, och förmälde sig hafva för afsigt att ofördröjligen gå i författning om en sådan utrednings uppgörande. Då Revisorerne funnit en utredning af omförmäldte beskaffenhet vara af högsta vigt för ett noggrannare bedömmande af Brukets tillstånd, drift och förvaltning, hafva Revisorerne den iarte sistledne November beslutat anmoda Banco-Fullmägtige att dermed till Revisorerne ju för ju heldre inkomma.
Hrr betänka, att sådane förbud hafva, tid efter annan, gifvits af det vida metallrikare Frankrike, — ehuru både i Frankrike och Tyskland massan cirkulerande guldoch silfvermyut äro tio gånger större, än deras banks sedelemissioner. Må vara, att i längden skulle metallen åter småningom inflyta i landet, men under denna långa pröfvotid skulle vår Svenska Riksbank blifva bankrutt, och förtroendet förloras för blifvande sedelmynt, — och när detta förtroende blifvit bortslösadt på den liberala theoriens dristiga beräkningar, då först blir Sverige ett utfattigt land, i trots af sin rika produktion, så af säd som bergsoch skogsprodukter, och detta just af brist på ett stadigt och säkert sedelmynt, för landets inre behofver. Grossören och kramhandlaren må upställa sina importer efter ren smak, men blifve det ock deras sak att betala som de kunna, eller i brist deraf blifva bankrutt. — Det är landet bättre, att se några oförvägne handlande falla i konkurstillstånd, än att se landets silfver utgå för deras, kanske endast kort tid, uprätthållne operationer. Följden af mitt här utförde system blir, att när ett eller två dussin kramhandlare icke mera finna vexlar, annat än för högt pris, så lära de sig af erfarenheten, att icke utsträcka införskrifningen af lyxartiklar så öfverdådigt, som nu. Jag vet, att ordet »förbud» klingar illa uti dessa liberala tider, och tror mig derföre böra förvandla det till en tull af 2 proc. på allt utgående guld och silfver, — och jag vet i sanning ej, hvarföre icke tull skulle kunna tagas af ofvannämnde ädla metaller, då man icke tvekar att belägga med afgifter de metaller, vi sjelfve producera, och hvilka utgöra våra förnämste exportartiklar. Det gifves ännu äfven .ett annat sätt att öka Bankens tillgångar på silfver eller guld, det nemi.: att låta alla, äfvenväl Svenska och Norrska, ifrån utrikes ort inlöpande skepp erlägga hamn-utgälder, uti det lands metalliska mynt, hvarifrån det sednast kommer, beräknandes denna afgift efter den kurs, Banken skulle för hvarje månad utsätta.