Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Toin S a w ~ e r och h u s 1) iiil; i kamrater, Huck Finn och Jim äro gainli., bekanta och kara.kteristikeii af de båda kamraterna., den ene iiied den - högre skolbildniligen och den kvicktänkta skarpsinnigheten, den ai: d~.e med den fysiska kraftcii och den praktiska uppfattningen samt dessutom af negerii uied sin laittrörliga och vidskepliga enfald, ar allt igenom konsekvent genomförd. Men deras iifventyr äro mera otroliga och mindre roliga an dem nian förut läst om. Läsaren marker Iiitt, att författaren själf tröttnat på sina resonnerande. men föga resonnabla iingdoinar. Detta framträder tydligast, aå han liter dem lämna de11 fantastiska ballongen, hvari deras färd till den gamla varlden företagits, och i Egypteil soni fiillinogna turister skaffa sig åsnor och fijrare för besök vid pyramiderna. Äfvensk in#rkes en afmattning i intresset genom clet snöpliga afsliitandet. Tant Polly i Amerika skickade efter Tom, son1 genast blir en siiall gosse och beskedligt viiiider om hem igen, samma väg han kommit. Mark Twains namn a r ju en borgen för att en m h g d Iiiiinoristisks sitnatiaiier och samtal förekomma och månget godt skratt far man åt gossarnes kostliga dispyter; men den komiska ådran tyckes dock betydligt sinat under farden öfver öknen och nar inaii konimit till Nileii ocli Kairo, iii. det man far del af en ganska vanlig resedagbok, nied några lustjglietei. liar och där löst vidfogade. Öfversattniiigarna i de bhla upplagorna äro niira nog jamnbör(liga. I den ena aronagra meniiigar bättre försvenskade, i den all.- dra vissa uttryck mera lycltligt fliiina. Svårt inåste det alltid vara att f&amp; fram det roliga, icke blott det simpla i de iniliga pojkaktiga slaiigordeii. I den Geberska upplagan förelcomnier öfverallt » dom » i stället för de och dem, livilket ovhrdade.
Dä nu de, detta höga Embete åtföljande Löne-inkomster blifvit genom nyssnämnde Löneförhöjning betydligen ökade, torde såsom obillig ej anses den underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t, att samina gratification måtte, pä sätt och vid den tid som i föregående punkt , rörande de öfriga Gratificationerna är föres'aget, upphöra och icke vidare falla fonden till last. Deremot anser Afdelningen med högsta billighet öfverensstämmande att Presidenten, sorn alltid deltager i Discont Förvaltningen, hädanefter äf-ven må derföre njuta ett lämpeligt arfvode , hvilket hitintills icke ägt rum. 4’o Ifrån den extra - ordinarie Assessors Lön, som, enligt Kongl Brefvet af den 27 Maj 1812,. af denna fond utgått till Assessoren Lagmannen Wahlstjerna med 533 R:dr 16 sk. Baöco, önskar Afdelningen så mycket heldre att fodden matte varda befriad , som samma Lön hädanefter icke torde undgå att, pretenderas med samma förhöjning sorn Assessors lönerna i allmänhet nu ernått, och såmedelst blifva för Fonden än känbarare. Det länder Afdelningen för öfrigt till synnerlig tillfredsställelse, att högtirleligen få förkista hvad af handlingarna och räkenskaperna nogsamt blifvit utrönt, nemligen att Manufactut-Disconten, under den tid densamma stått wider Kongl. Commerce Collega förvaltning mehl inseende, vunnit en särdeles förkofran , till alla delar uppfyllt det angelägna än - Den 2 7 Juli. 333 damål , sorn med dess inrättning ar ås.yftadt och tvifar Afdelningen ingalunda, att samma Kongl. Collegiurn hädanefter såsom hitintills lärer fortfara, att genom sin berömliga styrelse af detta Verk göra sig förtjent af Riksens Ständers synnerliga tacksamhet och erkänsla. Stockholm den i2:te Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högvördiga Prest Ståndets Ledam. vägnar Per Arenander. ^ På Hedervärda BondeStåndets Ledam. vägnar Jon Jonsson. b Brandel. Riksens
Sill arfmoben åt 3orbebofS®fontoretS tjenftemän . 24,700: — » beftribanbe af Monten @:t SSartpelempö för® maltningöfoftnaber 18,000: — » gobtgoranbe af åtffitliga af ©tatöfentoret un® ber förffottStitef beftribba utgifter 263,543: 64. » fortfättning od) aårbanbe af ävamcreraren Sarl ©anbbergö l)iftorif!a od) fameralä famlingar . 500: — 306,743: 64. Unhcr <V?ufnmh:Xttcht. Sill tjenftebiträbe inom 6rftefiaftif 6,000: — » förbättring af fomminiftrarS, fapetlprebifanterS crfj forfen®abjun!terö lönemilfcr 10,000: — » löneförbättring utöfmer minimilönen, 400 N:br om året, åt elamin erabe folfffolclärare. 30,000: — « unberftöb åt fåbaita förfamlingar, forn i följb af mebeHööpet irfe funna tilt erforbcrtigt belopp befofta aflöning åt fina fotfffolelarare 20,000: — » unbermiöning i träbgårböffötfel lotb folfffole® tärare®fcminarterna 3,000: — Sftif ébagS-SBeftut 1866. 61 Sill tnföp od) tittrebning af jörb för nämnba änbamål . 10,000: — » folfffotclärarcö unbernnöntng i gpmnaftif» od) mititär
Detta bruk har hittills icke mer än till ena hälften iakttagits inom vål t samhälle, och om derföre frågan att införa äfven den andra Don 26 Fabruari f. ra. hälften, nu, dä den första gången vackes, icke skulle vinna bifall inom alla Stånd; så torde anledn. dertill böra sökas i den motvilja, hvarmed nya förslag, då de första gången framställas, i allmänhet och särdeles i vårt kära fädernesland pläga upptagas. R. o. Åd. torde erinra sig, huru för icke många dagar sedan en ledamot af detta Stånd fästade vår uppmärksamhet på, huru de gamle domare framgingo till den kraftfulla storhet, som ännu efter årtusenden förvånar verlden, hufvudsakligen genom deras beredvillighet att antaga hvarje plägsed, hvars nytta hos andra nationer blifvit ådagalagd. — Jag skulle önskat, att samme ledamot, som visserligen mer än kanske någon annan inom detta Hus känner de parlamentariska bruken inom andra länder, då han i dag här uppträdt, yrkat på antagande hos oss af hvad de flesta andra fria nationer längesedan antagit nemi. att svara på thronta'1. Det har af gammalt varit antaget hos dessa öboer, som varit nationernas på fasta landet föregångare till monarkisk constitutionel frihet; och då fasta landets folk efter hand omändrat sina constitutionel’ efter deras, hafva de icke tvekat att antaga denna plägsed. Vi hafva från särskildta länder hört högljudda rop af missnöje mot en eller annan samhällsform: i England t. ex. har man hört ett sådant missnöje mot den öppna omröstningen vid parlamentsvalen, mot Öfverhusets organisation m. m.; men icke från något enda constitutionelt samhälle har jag kunnat förnimma någon önskan om afskafFande af det urgamla bruket att svara på throntalet. Jag skulle tro, att detta är en tillräcklig vederläggning af alla de vådor för den monarkiska principen, som man här så spetsfundigt hört framställas mot förslaget alt aflemna ett svar.
Afd, 69, 70. 546 Deli 29 Maji. ett långvarigt Riksmöte slutadt, skulle dessa skäl säkert bragt mig till tystnad, om icke jag alltid van, att rakt och utan några slags biafsigter, yttra och följa min öfvertygelse, äfven såsom medlem af Aiméens PensionsCassas Direction. ansett det för en pligt, att, så vidt i min förmåga står, försöka verka till nämode Cassas båsta, och förfäkta bibehållandet af de reglementarisk» grunder, hvarpå dess fortfarande bestånd hviiar. Jag vågar således utbedja mig Hogloflige Ridderskopets och Adelns benägna tillstånd, att få äran meddela några upplysningar, hvilka möjeligcn kunna leda till ändring af Bevillningsutskottets emot Arméens PensionsCassas fördel nu tillstyrkte åtgärd. Alltsedan berörde Cassas organisation år 1757> har den af Riksens Ständer varit ansedd såsom en from stiftelse, och af Sveriges Ko nungar i alla för nämnde Cassa utfärdade Reglementen och Instructioner såsom sådan Nådigst sane onerad; tillföljd d raf har bemälte cassa städse varit befriad från all slags Bevillningsafdrag , endast med undantag af åren 1813, IS14 och 1815, då Riksens Hogloflige Ständer funno rättvist, att återgifva Arméens PensionsCassa dess fordna rättigheter. Ifrån Charterings skyldighet, hvilken Kongl Svea HofRätr, i Utslag af den 22 Junii 1813, i Nåder •tadfästadt den 28 Januari 1814, åbde Cassan erlägga, blef den äfven af Riksens Hogloflige Ständer 1815 befriad, emedan de funno Hof7 Den 2 g Maji. 5 4 T, Rättens skäl mindre väl motiverade, då den satte Arnécns PensionsCassalnrättningen i sam* ina parallet nied Allmänna EnkeOch PupillCassan, hvilken sednare hvarken i likhet med den förra varit donerad med publika bidrag, eller omgjordad med dennes primitiv» privilegier.
Fjerde mom. af ifrågavande privilegier lyder nemi. som följer: »Wi efterlåte och nådigst, att alle Wäre Biskopar, Superintendenter, Theologiec Doctores, Professores, Praepositi, Pastores i städerne och på landet etc. måge oförändradt njuta och behålla efter gammal häfd, sine biskopsstift, prccbcndesochnar och hemman, prestegårdar i städer och på landet, indelningsstommar etc., som anten urminnes häfd är på, eller af andra lagliga skäl kunna bevisas tliertill lyda.» Dessa räder M. H. äro så tydliga, att vidare ordande om saken torde vara öfverflödigt. På grund häraf, anhåller jag om afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Den första anledn. lill upmärksamhet, som detta Betänk, företer är tvifvelsutan den, alt ibland de 5 6 ledamöter af IL St:r, som inom Utsk. deltagit i denna frågas behandling, en sådan sällspord enighet egt rum, att endast nio reservanter, hvaribland sju tillhöra PresteSt., anmält sig. Visserligen hafva vi nyss hört äfven en ledamot af detta Stånd, hvilken tillhör Utsk., förklara, att han icke delat Utsk:s tanke; men för öfrigt har ingen af lt. o. Ad:s medlemmar inom Utsk. motsatt sig förevande Betänk. Redan denna omständighet, att en så ovanlig samstämmighet varit rådande vid afgörandet af denna fråga, synes alldeles tillräckligt ådagalägga, att tiden är inne att bringa den ifrågavar:de undersökningen till verkställighet. Saken är dessutom af en så enkel beskaffenhet, att det icke, så vidt jag kan finna, lönar mödan att mycket orda derom. Här är icke frågan om att afbända Biskoparne någonting, icke heller att lägga till någon annan; utan blott att bestämma huruvida en undersökning är lämplig. Att vilja undanskjuta en sådan undersökning synes mig vara mindre politiskt af de herrar, som ifra derför; de framkalla derigenom misstänka att frågan måtte vara sjuk, efter de synas hysa fruktan för att vinna fullt ljus i frågan.
Också gömmer jag som min dyrbaraste klenod en bukett af ängsblommor, som den lilla kastade till mig. FRU STÅLBERG. Var det en liten flicka? ESTER. för 4 år sedan. Ja, en flicka på 13 à 14 år. Det var i Carlstad AGDA (kastar armarna om moderns hals och gömmer sitt ansigte). Mamma! FRU STÅLBERG. ögon. Se upp, min lilla flicka! Låt Ester se på dina AGDA (upplyfter hufvudet och ser blygt på Ester). ESTER (springer upp). drig kan glömma! (Omfamnar Agda.) Från detta Agda, kära Agda! De där ögonen, som jag al hus skulle då all välsignelse komma, som någonsin ker händerna mot fru Stålberg och Elin.) Ack, uppatt blifva god och sann som ni själfva! lyst öfver mitt stackars tomma, verldsliga lif. (Räctag mig ibland er såsom dotter och syster! Lär mig HELGE (tar hennes hand och lägger den i fru Stålbergs). Mamma har inte ännu gifvit henne moderskyssen. Gör det nu. FRU STÅLBERG (omfamnar henne rörd). Är du blott riktigt säker, mitt kära barn, att du inte misstar dig på dig själf, då du tror, att du kan på, att hon inte har en helt annan kallelse? bli lycklig såsom Helges hustru? Helge, är du säker ESTER (plötsligt, i det hon drar sig ifrån fru Stålberg). Men medan jag står här och pratar och ställer till scener, blir ju mitt goda té alldeles kallt. (Sätter sig igen vid bordet.) Ack, hvar har jag min näsduk? hos en aktris, att falla in i det sentimentala, innan man är säker om att ha sin näsduk på sig. FRU STÅLBERG (skarpt). ty hon skämmer ju sina vackra ögon. Och ännu dåraktigare är det af andra, att låta en aktris narra sig att gråta. ELIN (likaså). ver en komedi. Det är första gången jag sett mamma gråta öfESTER (skrattande). kritici!
Jag vet ganska väl, att så är förhållandet, och har icke heller begagnat uttrycket studenter, och jag kunde icke förmoda, att uttrycket studier skulle af den värde talaren inskränkas till akademiska studier. Alla yrken, så väl vetenskapliga som borgerliga, fordra studier, så att åt detta ord måste, synnerligast nu för liden, gifvas en ganska vidsträckt bemärkelse. En talare före mig liar redan anmärkt oriktigheten af Hr Stjerusvärds upfattning i afseende å den vakansafgift, Frih. Leijonhufvud föreslagit, böra tagas till grund för bestämmandet af elen summa, en beväringsskyldig bör i lega ' erlägga, och jag behöfver således icke härvid mig uppehålla. Hr Stjernsvärd tiar i sitt yttrande sammanblandat Frih:ne Raabs och Leijonhufvnds motioner samt hedrat begge med benämningen framåtskridande. Jag har redan förklarat, att jag ämnar understödja Frih. Leijonhufvuds förslag till dess idé, utan att på något sätt sammanblanda sistnämnde förslag med Frih. Raabs. Det förra förslaget innebär onekligen ett steg till något bättre än det närvarande, men deremot anser jag, i fullkomlig motsats till Hr Stjernsvärd, Frih. Raabs Den 4 Januari f. m. 49 Raabs motion i högsta grad retrograd eller reaktionär — huru man vill kalla den» Detta lärer för öfrigt icke undfalla det Utskott, som får lill behandling emottaga Frih. Leijonhufvuds motion, och lärer detsamma icke på något sätt sammanblanda dessa motioner. Jag ber slutligen att få nämna det jag ej hade föreställt mig att vid behandlingen af nu förevande motion skulle kunna upstå någon discussion om den redan remitterade, men då en ledamot före mig sådant sig tillåtit, hoppas jag vinna ursäkt för det jag, till bemötande af hans yttrande, ännu en gång uptagit R. o. Ad:s tid. Gr. Liljencrantz, Gust. Fred.:
SBemiHningSUltffottet åligger att bereba alla bit från kamrarna pänmif abe frågor, font angå föränbriitg uti föreffrifterita ont bemittntngS utgöranbe, att för* ftagSmiS berdina infomfterna af be fätfltlba bemillningarna, odj att, fcban ©tatS* mcrletS bepof blifmit utrebba ocp beftämba, opåmint föreflå fättet för bemillningenS öfanbe, om bet erforbraS, elter befi minflattbe, om fåbant fan ega rum, ocp i fant* manpaitg bernteb till fRifSbagen afgifma förflag till bemillntngSftabgar. Utffottet må berjemte nti bemillnittgSfrågor föreflå prnab bet anfer billigt ocp nyttigt. § 41. 23anfo*Utffottet tillhörer att unbcrföfa tRtfSbanfenS ftprelfe ocl) tillftånb famt att poS Pantrarna föreflå ocp i mål, för pmilfa Utffottet fått fig fåban ntaft af IRtfSbagen uppbragett, gifma föreffrifter ont 33anfenS förmaltning. § 42. 1. Sag*Utffottet ffall ntebbela ntlåtanbe öfmcr be från kamrarna bit pättmi* fabe förflag till ftiftanbe, änbring, förflarittg eller upppäfmaitbe af allmän eioil*, Sftif öbagS*33cftitt 1866. 31 frimiital* ocp fprfolag; börattbc mtber ciöil* ocp friminallag äfloen förftåö be betar af frigglagar ocp författningar röranbe friggloäfcnbet, font ega tillämpning till meb* borgare ntont friggftaten.
Resolutioner behagat tillägga åtskillige dels stämpelbare, men 1 Discont-Reglementet ej upptagne, dels östämpelbare tillverkningar Discont-rätt, och Utskottet uti dess här Bihang till Riks-St. Brott 13:7 • iSii4;dc Sami. N:r 177 t4io Stats-Vtskottets Betänkandenl ofvan uppgjorde Calcul, intagit sådane tillverkningar till beräknande af lika Låne-andel, som öfrige enligt ofvannämnde ^Reglemente Lånberättigade Fabricater, har Utskottet, öfvertygadt derom, att Kongl. Maj:t i sin vishet bäst inser hvilka tillverkningar för landet medföra största nyttan och salunda böra understödjas, redan ansett sadane af Kongl. Maj.t till Uän berättigad© Fabrikstillverkningar, fastän ostämpelbare, böra orubbadt dervid förblifva Och således funnit vigten af hvad Kongl. Maj:t på sätt berördt är, framstält. Men enär uti Högstberörde Nådiga Proposition bland öfrige ti i 1 Uån oberättigade Fabricater, endast Glastillverkningen är bestämdt uppgifven och anmäld till understöds erhällan* de, h ar Utskottet, på förut antagen grund, att Kongl. Majit sådant säkrast inser och bedöm»rer , ansett sig icke böra Utsträcka sin granskning till andre tillverkningar och förädlingar, än den sålunda uppgifne Glastillverkningen.
U Transp. R:mt R:dr 14,200: — 4 Fanjunkare \ a 400 » 1,600: — 4 Sergeanter a 300 » » 1,200: — 8 Furirer ä 250 » » 2,000: — 24 Korporaler å 37: 50 .. » 900: — 8 Hornblåsare a 37: 50 .. » 300: — eller tillhopa R:mt R:dr 20,200: — hvarvid jag antagit, att intilldess bataljonerna hunnit organiseras, frågan om det vid dem anställda befäls och underbefäls framtida pensionsrätt borde för närvarande lemnäs å sido, helst i allt fall vederbörande borde deröfver höras, men såväl alla genom sjöbevärings-manskapets sammandragande till exercisplatserna och underhåll samt befälets och underbefälets resor till och från befälsmötena m. m. föranledda utgifter, som ock kostnaderna för nämnda beväringsmanskaps beklädnad, beväring och utredning tillsvidare få, såsom hittills, bestridas af de dertill å 4:de Hufvudtiteln afsedda anslag.» »Då emedlertid icke obetydliga summor måste vid instundande Riksdag begäras för andra angelägna behof, anser jag mig icke böra yrka, att för här ifrågavarande ändamål nu må af Rikets Ständer i nåder äskas större anslag, än som fordras för att lill en början åvägabringa de bland ofvanberörda Marin-bataljoner, som synas mig företrädesvis böra ifrågakomma, nemligen:
Kort och godt: 1868 stiftades i Sverige tre folkliögskolor, alla för 111111. Sk långt ar det ifrån, att den svenska folkliögskolan skulle vara en öfverflyttning från Danina.rk, att det beliöfde gå 15-20 år, innan den danska och svenska skolan lärde första hvarandra. Nu - 1893 - ar helt visst gemenskapen mellan deiii långt större, an den var 1868, ty den ömsesidiga bekantskapen lärde bada, att de, eliiiru s&amp; olika organiserade, Bsyftade samina inal, att de frainsprungit ur samina djupt kända beliof: folkets lyftning och förädling i fosterländsk, i god dansk och i god svensk anda. J a g vågar pksth, att folkhögskolan i hvarje land, dar deii verkar, står som en väktare för det landets bästa ocli ädlaste intressen. Vid den ena af dessa första svenska folkhögskolor, Hvilaii i Skkne, var man redan från början betänkt p % att anordna en somniarkurs för kvinnor; frfigan tycktes dock vara för tidigt väckt, ty endast helt få elever anmälde sig, livarför saken ställdes på framtiden. Först 1872 öppnades å Hvilan en dylik somiiiarkurs. Redan 1869 stiftades dock en sjalfständig folkhögskola för kvinnor A Samuelsberg vid Motala. Denna skola flyttades 1873 till Helsingborg. Kort därefter bildades i Landskrona ännu en skola för kvinnor. 1879 funiios fem skolor för kvinnor i verksamhet, två helt och hållet sjalfständiga och arbetande under vintern; de öfriga sommarskolor, knutna till föriit organiserade manliga vinterskolor. För närvarande finnas 1 3 shdana (den ena upprättad förlidet år); det tillsammanlagda elevantalet å dessa var å r 1890 262 (hela elevantalet, nian och kvinnor, utgör årligen omkring 1,000). Dessa skolor hafva inerendels, sisom förliållandet är med den, vid Iirilken jag är förest8iiclarinna, uppkommit genom initiativ af föreståndaren för den manliga afdelningen och hans hustru, Iivilka på egen risk och utan att åtminstone i början kiiiina påriikna ersättning för sitt arbete satt saken i gång.
Af deste stal har ock Utskottet trodt något allmänt stadgande uti deste omständigheter icke lampeligen kan eller bör meddelas; men som det har synts Utskottet öswerensstämma med rättwisan, art sa kallade Hjelp-Rotar böra med deras Stam-Rotar widkännas ett mot Hemmantalen svarande deltagande utk alla de förmaner, Jndelre Manskapet äger rätt att af Rekarne fordra, deribland Utskottet äfwen räknar Jordlega för Torpen, Muhlbete, Vedbrand och Gärdstefang, har Utskottet ansett stg böra tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att, med undantag af sadane Rotar, der tilläfwentyrs Stam-Roten med Indelnings - Werkets tydliga innehåll kan wisa, att Stam-Roten blifwit alagd ringare Rotering mot skyldighet, att, utan ersättning af dest Hjelp - Rote, bestå Soldaten nyst uppräknade Löne-förmaner, såsom lämpeligast för alla Orter, H06 Kongl. Maj:t underdanigst anhalla, att Kongl. Mafit i Nader täckes uppdraga Dest Befallningshafwande, att hwar 1448 Den 9 Julli. uti dess^ Nadigst anförtrodde Län söka befordra fadane friwillige öfwerenskominelser, emellan Stamoch Hjelp,Rotarne, i grund af hwarje orts olika förhållande och Cvntracter, samt alt ersättningen, der den kominer att gifwas, hälst ma bestämmas uti Spannemal eller andre waror, såsom ej underkastade de förändringar, som ersättning i penningar kunde medföra, samt att deräst desse öfwerenskominelser icke godwilligt kunna träffas, Kontkngens Befallningshafwande, ester föreaangne undersökningar derom wid wederbörlige Domstolar, uppdragas, att bestämma sädane ersättningar emellan de Stam-och Hjelpe - Rotar, hwilka ej i godo kunde öfwerenskomma. Dock warder detta till Riksens Högl.
Ansigtet svälde af fin mat, ögonen lyste af matlust, och käkarna voro på ett frappant sätt utvecklade. Men han talade med ledighet, till och med lifligt, han var icke dum, kände hela verlden och berättade famösa historier. I fruntimmerssällskap var det hans styrka att intressera genom sin cynism, hvilken han gärna ville låta gälla för den länge sedan afsomnade, charmanta frivolitén, som, hopkokad i Paris, liknar gammal buljong med en bismak af ruttet, när den kommer att användas på våra nordiska middagar eller supéer. »Det är just ett sådant här vin, som sätter färg på en middag», sade hofstallmästaren och drack långsamt det andra glaset. »Godt rödvin är svårast att få af all ting, ty det är så få, som begripa det.» »Dåligt rödvin ligger som ättika i magen», sade en af grefvarna, som var känd för att låta pumpa sig efter hvarje större middag, han var med om. Samtalet vände sig hufvudsakligen kring den kulinariska vetenskapen. Politik var bannlyst, ty dispyter störa matsmältningen. Däremot var en god historia välkommen, ty att skratta hjälper under i ty hänseende. Kammarherrens kock hade i dag gjort underverk. Rätterna voro blott åtta och vinerna ej flere än sex. »Jag tycker om att ej ha för mycket», sade kammarherren, »men det jag har, skall vara godt. Non multa sed multum.» Kammarherrn hade ej många latinska citat till sitt förfogande, och man fick därför öfverse med, om de ej alltid kommo fullt à propos. Voro således rätterna få så voro de så mycket bättre. En sådan rostbiff fans ej på Rydberg, rapphönsen voro öfver all kritik, portvinet och sherryn, som druckos till desserten, voro hufvudstadsberömda och kvarhöllo herrarna nära en timme vid bordet. Ty kammarherrn hade varit en vecka i London och där ätit två lukulliska middagar, som försett honom med rika samtalsämnen, vigtiga iakttagelser och minnen, som till och med efter hans egna middagar voro tillräckliga att öfver hela hans anlete framlocka ett skinande leende som vid minnet af en ljuf musik.