Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill hade Hr Gr. o. Landtm, visserligen icke full anledning af 21 § Riksd.Ordn., der del stadgades, att då en Riksdagsmans rätt är tvistig, den under pröfning stälde ledamoten bör bibehålla sin riksdagsmannarätt, tills saken kan blifva afgjord, ty detta stadgande vore efter ordalydelsen egentligen tillämpligt endast pä andra Stånds ledamöter, ehuru det enl. analogien äfven kunde tillämpas i afseende på ledamöter af R. o. Ad.; men då en ledamot erhållit inträdespollet af Riddarh.Direkt, vore han berättigad, att begagna den till Ståndet förklarat honom böra vara från säte och stämma å Riddarhuset utesluten, hvarföre och då hvarken Riksd. eller Riddarh.Ordn.. innehöiie något stadgande, som berättigade att på viss tid eller tills man genom en utredning blefve öfvertygad om sakens rätta beskaffenhet, beröfva någon sin riksdagsmannarätt, Hr Gr. o. Landtm, ansäge sig skyldig att skydda denna rätt, tills Ståndet afgjort frågan. Hr Cederschiölds förslag hade deremot till föremål, att låta undersöka om Hr Munck af Rosenschöld vore berättigad att fortfarande få begagna sin inträdespollet och att han under tiden skulle beröfvas riksdagsmannarätt, hvilket förhållande icke vore afsedt i Riddarh.Ordn. och derföre syntes vara olagligt. Hr Cederschiöld: Ehuru jag visserligen icke kan instämma i de åsigter Hr Gr. o. Landtm, behagat yttra, anser jag mig dock böra ställa mig dem till efterrättelse, dä i annat fall en ytterligare inveckling af frågan och en obehaglig tidsutdrägt torde upkomma. Jag instämmer med de ledamöter som yrkat frågans remitterande till Riddarh.Utsk. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos. förklarades öfverläggningen fulländad, hvarpå Hr Cederschiöld anmälde sig och yttrade: Det är uti Riksd.Ordn:s 41 §. föreskrifvet, ali i mål, som personligen röra någon ledamot af ett Riksstånd, han Väl må i öfverläggningen deltaga men ej beslutet öfvervara.
BondeStåndet, den 17 i sistnämnde månad till gemensam åtgärd af Lagoch OeconomiUtskotten remitterat ett Memorial af RiksdBgsFullmägtigen från Jönköpings Län, Anders Påhlsson, som, med instämmande uti hved ofvan blifvit anfördt, rörande de olågenheter, hvilka vid Storoch Ecskiften skola inträffa, yrkar, att till framtida rättelse och grund för vederbörande Landtmätare, det tillägg uti StängselFörordningen måtte göras, att hvarje hemmansegare, i mån af hemmantalet, borde deltaga uti ofvannämnde stängsels uppförande och vidmagthållande , hvartill så mycket större skäl förekommer, aom en hemmansegare ofta är nödsakad genom sina inegor drifva kreatu - 202 LngUtskottet: Betånknndtn, ren till bete i bagar och mark , då deremot en annan åbo, som erhållit bärle inoch utegor srnimanrljagne, elier ock på ett förmånligare sä i t lagrie, icke får vidkännas tia öfvert lagade svår i g betet ne Ht: med bar Hiksdagsfullmägtigen Cati Svenson till alla delar sig förenat.
Kommer jag bara underfund med dig och blir varm i kläderna, så skall jag nog löna dig och inte vara högtidlig längre. Jag skall skämta och väsnas – du! – med händerna i din svarta peruk; och du skall se om du kan få en smul mer än jag vill ge dig. Märker jag bara att du inte går tjo hej! Då är det inte farligt. Min älskare får du inte bli, men mista dig vill jag heller inte. Vi ska’ se till hvad som kan göras. Sehär hur det gick till den aftonen, sedan jag var alldeles halfdöd af förtviflan öfver att ha förlorat hvad jag egt. Det var ungefär nio eller något öfver nio, som han kom. Jag gick ännu fram och tillbaka på golfvet. Han var sig alldeles lik. ”Hur har ni haft det?” sade han på sitt vanliga sätt. ”Åh, jag har gått här och våndats.” ”Våndas? Hvad vill det säga?” ”Plågas, – lida” ”Ah – vaandes Hvarför?” ”Jag var rädd ni skulle vara ond.” ”Gud! – vänj er då en gång vid den tanken” – (mitt hjerta krympte sig; jag trodde han ville säga att jag icke fick bry mig om hvarken om han kom eller gick) – ”att jag [icke] är en tiger. Jag är ingen tiger, hvad man än må säga om mig; jag är ett lam i björnskinn.” Han öppnade leende sin fina, vackra pels. Jag kände mig upprifven ännu, talade om att det skall gå öfver, att det gör ondt nu, men att det är som en amputation. – ”Kan ni likna en liten resa till Paris vid en amputation?” – ”Så är det åtminstone en operation, som gör ondt.” – ”Jag har aldrig försökt någon operation,” svarade han torrt. Vi bytte om samtalsämne. Jag frågade om han läst Ola Hanssons bref eller om jag bara omnämnt det för honom. Nej, han hade icke läst det, men han ville gerna. Vi reste oss och gingo fram till skrifbordet. Om jag ville sätta mig! Han kunde icke lida att jag skulle stå; han visste att jag blef trött. Jag satte mig på min skrifstol och han tog plats i fönsterkarmen, med pelsen på och fullt belyst af lampskenet.
så att tullafgiften, så vidt ske kunde, upptages till en viss procent af värdet, lika för dem alla; samt slutligen, att då tiden ännu icke torde vara inne för borttagande af qvarvarande utförsel-tullar, Bevillnings-Utskottet borde noga betänka sig innan det en sådan åtgärd tillstyrkte. Af de till Utskottet remitterade motioner hafva en del afsett mer eller mindre allmänna grunder för tullagstiftningen, och andra åter speciela tullbestämmelser. De sednare torde få närmare omförmälas vid de artiklar de angå och hvarvid de blifvit tagna under ompröfning, hvaremot Utskottet nu i sammanhang A Bevillnivgs-Ulskotlcls Betänkande N:o 8. med den Kongl, skrifvelsen bort till behandling upptaga dem af en mera allmän syftning. I sådant afseende har blifvit yrkadt: af Herr P. H.
December förstberörde år anvisat 2,000 R:dr årligen, af 9:de Hufvud-Tileln, för Hingstars frän Strömsholms Stuteri kringförande, hvilka summor jemväl under åren 1836 och 1837 utgått. 19:o Uppå förnyad underdånig anhållan af Directionen öfver Götha Canal-Verk om fortfarande af det bidrag stort 4,000 R:dr årligen, hvilket till ränta å ett, för fullbordan af Mekaniska Verkstaden vid Motala, hos Landtbruks-Academien upptaget lån, förut af Stats-Medel erhållits, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 26 Maj 1837, bifallit att ifrågavarande räntebidrag linge för år 1835 af 9:de Hufvud-Titelns medel till bemälte Direction utbetalas. Revisorerne anse att då Verkstaden redan en längre följd af år varit i full gång och uti betydlig verksamhet, det borde vara att förvänta alt fabrikationen skulle hära sig, utan anlitande af Statsbidrag, hvilkas meddelande egenteligen bör åsyfta utvecklingen af nya industri-företag i deras början. 20:o Utaf Lappmarks Ecclesiaslik-Fonden, hvars utgifter nu mera redovisas å io:de Hufvud-Titeln, hafva, till följd af Kongl. Brefvet den 7 September 1836, lönetillökningar blifvit beviljade för Länsmännen i fVesterbottens Lappmarker, som förut af denna fond åtnjöto deras löner, så att desse Tjenstemän, lika med öfrige Länsmän i Riket, skulle erhålla 100 R:dr årligen, under Nådigt förklarande härvid, att framställning till näslsammanträdande Rikets Ständer komme att göras om - 29 - lönernes för Länsmännen i Lappmarken öfverflytlande å 2:dra HufvudTiteln.
Stats-kontoret hade, uti häröfver den 10 sistlidne September afgifvet utlåtande, i underdånighet anfört, att, ehuru, likmätigt Kongl. Brefvet den 12 November 1823, civile embetsoch tjenstemän, först då de uppnått 65 års ålder, tillbragt vid pass 40 år i Statens tjenst samt styrkt sig vara till helsan försvagade, vid afskedstagandet hade rätt till pension å allmänna Indragningsstaten, likväl flere tjenstemän, före uppnåendet af pensionsåldern, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer tilldelats årligt understöd, när oförmögenhet till vidare tjenstgöring blifvit styrkt; samt att af sådan anledning två Häradsskrifvare, Jacobsson och Medelplan, af hvilka den sednare varit behäftad med samma sjukdom som Sjöberg, blifvit, utan att hafva uppnått föreskrifven lefnadsoch tjensteålder, jemlikt Kongl. Brefvet den 23 November 1860; å Indragningsstaten uppförda till åtnjutande af full Häradsskrifvarepension; och då Sjöberg, efter att en längre tid hafva lidit af skrifvaredarrning, enligt läkarens vitsord egde föga hopp om förbättring, utan vore att anse såsom obotlig, har Stats-kontoret, med afseende å Sjöbergs ålder och tjenstetid samt hans, af Landshöfdinge-embetet vitsordade, under tjenstgöringen städse ådagalagda sällsynta nit och drift samt utmärkta skicklighet, till Kongl. Maj:ts pröfning öfverlemna!, huruvida icke anledning förefunnes att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om Sjöbergs uppförande å allmänna Indragningsstaten efter afskedstagandet med cn årlig pension af 1,500 R:dr. Stats-kommissarien
Majlis pröfning, funnit godt i nåder besluta och förordna: l:o att det Bolag, som för öfvertagande af nämnda egendom kan varda i behörig ordning bildadt, må mellan Gellivare malmfält och Bottniska viken anlägga jernväg för lokomotiv oell, enligt gällande expropriationslag, till sig lösa samt med full eganderätt behålla den, enskilda personer och korporationer tillhöriga, jord, sorn för jernvägsanläggningen är behöflig; 2:o att, enär den ifrågaställda jernvägen, som, enligt förslaget, kommer att genomlöpa Råneå och Gellivare socknar och inom den sednare beröra hufvudsakligen Kronans, ännu icke afvittrade marker, erfordrar, i och för sig, en större kostnad, än på något dylikt arbete i Sverige blifvit af enskild företagsamhet nedlagd utan låneunderstöd eller anslag af allmänna medel; men den, till företagets underlättande, sökta kostnadsfria upplåtelse af Kronans jord vore, jemlikt 77 § Regerings-formen, beroende af Rikets Ständers samtycke, Kongl. Majit ville härom hos Rikets Ständer göra nådig framställning: — Bolaget dock obetaget att, såväl dessförinnan, sorn derest den äskade upplåtelsen utan ersättning ej skulle af Rikets Ständer medgifvas, inlösa Kronans jord likasom enskildes, med tillämpning af expropriationslagen; 3:o att, till lindring i kostnaden för sjelfva jern vägsbyggnaden, Bolaget under byggnadstiden eger utan afgift begagna på Kronans mark belägna kalkoch stenbrott jemte grustag; äfvensom 4:o för jernvägens anläggande nödigt virke får tagas från sådana Kronans skogar, hvilka äro belägna i granskapet af och på ömse sidor om banan, dock med förbehåll, dels att anläggarne dervid skola, lika med skatteoch kronohemmans innehafvare samt nybygges åboer inom Norrbottens län, ställa sig till efterrättelse hvad i Kongl.
Enligt den af Kommitterade uppgjorda plan skulle från detta stenhus i riktning mot elfstranden uppföras två flygelbyggnader, deruti sjukrummen komme att förläggas, hvarigenom en fullständig separaiion af könen inom och utom hus, äfvensom de erforderliga underafdelningarne efter olika sjukdoms-arter, kunde för hvartdera könet lillvägabringas, hvarjemte tillfälle förefunnes att bereda nödiga promenadplatser för de sinnessjuka, samt att förskaffa dem lämplig sysselsättning i fria luften. Enligt den af Kommitterade å nybyggnader vid detta Hospital upprättade ritning med kostnads-förslag, skulle för densamma erfordras ett belopp af 100,000 R:dr. För Hernösands Hospitalsom förut varit förenadt med Lasarettet derstädes, har, enligt hvad Seraphimer-Ordens-giliet vidare anmäler, för få år tillbaka en till dårhusinrättning tjenlig plats utom staden blifvit anskaffad, äfvensom byggnad derstädes, lämpad efter den personal, som å förra Hospilals-inrätlningen varit intagen, på Hospitalsfondens bekostnad blifvit uppförd, hvilken byggnad likväl, enär fondens tillgångar icke med - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 64. 7 gifvit att gälda dea betydligare summa, som ett stenhus då skulle, i anseende till bristen på tegelbruk i orten, hafva kostat, måst uppföras af träd; men då sedermera visat sig, att antalet af sinnessjuka i de nordligare länen ökat sig i särdeles betydlig mån, så alt berörde byggnad blifvit alldeles otillräcklig för emottagande af de personer i orten, hvilka af hospitals-vård äro i behof, har, för beredande af ökadt utrymme för sinnessjukas emottagande, plan och ritning å en byggnad af sten vid detta Hospital för ett antal af ytterligare 60 sinnessjuka, med tillhörande vaktbefjening, blifvit uppgjord, äfvensom förslag till den derför erforderliga kostnad, uppgående till 50,000 R:dr, är vordet upprättadt och jemte ritningen nu till Kongl. Maj:t öfverlemnadt.
Icke är fängelsestraff hos oss en nyhet, utan tvertom en ganska gammal sak; hvilande på en grundsats, som medgifver myekeu vidare utveckling? Ingen våda kan vara, att delta stråffsätt, äfven då det blir det enda, skall bli antingen otillräckligt eller alltför pinsamt, då, som man bör hoppas, alla andra principer för lagstiftning och styrelse samtidigt utvecklas under de i allo högsta priuciperne af rätt och sanning. Alt motsätta sig från folkets sida den förslå allmänna regeringsprincip, som tydeligen innebär, att den utgör en del af ett regeringssystem på sådane grundvalar fotadt, det anser jag vara den vådligaste politik och tillika den mest lågartade som någorstädes blifvit försökt. I fråga om detaljerne åter kan vara mycket att säga. Och jag ber alt få förnya min, sisth Lördags afgifna uttryckliga förklaring, att ehuru jag nekade värdet af experimenterande, för ändamål att upptäcka om penitentiärsystemets principer äro rikliga, jag dock icke gör mig några illusioner öfver de svårigheter man här i Sverige, som annorstädes, har att möta under den första tiden efter systemets införande. Jag tror dem tvertom vara ganska stora, och att en längre lid fordras innan fördelarne af systemet bli påtagliga; ty dessa svårigheter ligga ej allena i opinioner, i synnerhet hos den lägre folkelassen hemtade ur det förflutna, i dess elaka vanor och böjelser — hvilka icke förr än med generationens förnyelse kunna till betydlig mån försvinna — utan ock i brislen på tjern liga hjelpmedel i fråga om förbättring och återinförlifvande i samhällets sköte af de genom nuvarande begreppet om straff derifrån alldeles och för alltid uteslutne. Experimenterande kan således icke undvikas, men med hela systemet på en gång och på Svensk botten. Hvarje statsman borde inse, att allt annat experimenterande och alla väl möjliga men icke säkra analogier frän utländska experimenter väl kunna upplysa, men ingenting afgöra; helst hvad som här är rätt, och mest passande rörde detaljerne, icke kan uppfattas annorlunda än såsom ett agregat af resultater från riktiga principer, riktig tillämpning i allmänhet, utbildade riktiga opinioner och successivt iakttagne modificalioner.
Jag fortfar att yrka återremiss. Gr. Sparre: Då Frih. Leijonhufvud är emot förslagets antagande, men ändock icke föreslagit någon förändring i Utsk:ts hemställan, vet jag icke hvartill det tjenar att yrka återremiss. Det vore väl enklare att i så fall yrka afslag. Hr von Koch: Frih. Leijonhufvud tyckes vara af den mening, att sådana betyg, som innefattas i 1734 års Förordning, äro äfven inbegripna i detta Utsk:ts förslag. Genomläser man Betänk:t, synes dock Utsk:ts motiver innebära att i frejdebetygeu icke skola inbegripas föreskrifterna i nämnde förordning. Gr. Mörner: I anledning af den siste värde talarens yttrande, tager jag mig friheten anmärka, att Utsk:ts omförmälande af K. Förordningen den 11 Juli 1753 skett i sammanhang med det yttrande, Utsk:t meddelat med hänseende till Ola Olssons motion, och hvarpå det afstyrkande svaret förekommer på sid. 4. Här är nu deremot fråga om ett af Utsk:t framställdt förslag till följe af sammanstämmande motioner af Komminister Afzelius, Hr Sundvallsson och J. Fredrik Hallström. Hr von Koch: Jag tager mig friheten påpeka för Gr. Mörner att Utsk:t i detta Betänk, börjar med att resonnera öfver Betänk:t i dess helhet, och yttrar sig sedan specielt öfver Ola Olsson motion. Utsk:t säger nemi.: »Utsk:t finner alltså icke någon betänklighet vid att den, genom ofvananmärkta K. Förordning den 11 Juli 1753 stadgade skyldighet för presterskapet, att meddela yttrande om häktade personers förhållande i deras lefverne, fortfarande varder bibehållen.» »I intet annat fall än det här ofvan nämnda eger presterskapet rätt att meddela på kyrkoböckerna grundadt betyg om personers sedlighet och lefverne i allmänhet, så framt det blir af förklenande innehåll. Genom särskilda författningar är dock i en mängd fall föreskrifvet om prestattester ang:de kristendomskunskap, hinderslöshet till äktenskap, vederhäftighet, fattigdom, behof af pension eller annat allmänt understöd m. m.»
Reenstjernas, Carl Adolph, yttranden. III. 142* 144* 355. Regementernes, de indelte, beklädnadssätt. Se Beklädnadssätt. Regements-Skrifvares uppbördsmöten. Se Uppbördsmöten. Regerings-Formen, föreslagne tillägg och förändringar uti, angående: —. i 81 §, III. 749. V. B. 298. P. U. 522. — i 37 §. V. B. 653. A. 691. P. II. 73o. — i 28 §. V. B. 654. A. 691. P. U. 730. — i 56 §. V. B. 654. A. 691. P. U. 73o. — i 38 §. V. B. 655. A. 691. P. U. 73o. _ i 4 §. Y. B. 655. A. 692. V. B. 714. A. 754. P. U. 835. — en ny §. emellan den 37 och 38 §. V. B. 715. A. 832. P. U. 838. — i 4i §. V. B. 974. A. n43. P. U. ii49» — i 29 §. Y. B. 974* A. 1143. P. U. 115o. Register till Bihangen vid 1810 och 1812 årens Riksdags-Protocoller, om författande och tryckning af. III. B. 431. A. 719. P. U. 734. IV. E. 291. 85 Register till denna Riksdags Protocoller, om författande och tryckning af. V. 4Q9* P. TJ. 516. B. 1224. P. U. 1264. VI. U. 47. A. 64. P. U. 89. E. 178.
Blicken blef glänsande och fuktig, vit ibland långt in på nätterna. Hon hade och h a n hörde, huru hon hviskade: o, mina tyckt sig vara den starkare af dem, och älskade, hvita syrener! det var hon nog, men den fuktiga leran tillOch sedan — ja, sedan hade de lärt känna sammans ' med allt det andra, kölden, förhvarandra. Hon var också konstnär — bildsakelserna, var ändå starkare än hon. Och D En Smyma-Fikon, extra qualité. SOM FÖRR EJ TILL STOCKHOLM IMPORTERATS, FÖRSÄLJES HOS när hon så låg där utarbetad — • utan hopp — hade han inte kunnat göra något annat än tigga döden om försköning. När hör väl döden på böner? — Den natten, då de hade stridt sin hetaste strid om henne, och mannen med timglaset hade gått som segervinnare, då hade hon själf varit så lugn och förnöjd. » Tack, gossen min, » hviskade hon, » tack för dessa härliga å r! Tänk, a t t få dö — midt ibland hvita syrener — • ser du —, huru de — svälla och • — brista » Och så lade hon armarne om hans hals för sista gången — och blommorna på taflan öfver sängen fingo hennes sista blick Han hade slumpat bort en tafla för femton kronor, och för dem hade h a n fått tre kvistar hvita syrener, — syrener i mars. En på kudden bredvid hennes kind, en höll hon i handen, och den låg med sina klasar uppöfver det nu så stilla bröstet. Det var uppdrifna, genomskinliga syrener — så bländande hvita. Och den tredje kvisten skälfde på kistlocket där framme i solskenet. Min älskade hvita syren! Och tårarne droppade heta och tunga mellan de magra fingrarne. De gjorde mörka fläckar på rockens grönskiftande ludd. Nu stannade fattiglikvagnen, åkaredroskan stannade. De voro framme vid kyrkogårdens grindar. Alldeles invid muren syntes högar af sand och fuktig, svart mull bredvid en nyuppkastad graf. » SMÅTTINGARNAS SKOLA ».
All - ( 9 ) Allmänna Besvärsöclt Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: N:o 5o. i anledning; af viickt fråga om ny organisation af Hushållssällskapen. W:o 5i. i anledning af väckt motion om afskaffande af Extra-Länsmän i Blekinge. VI. B. 207. A. 438. — N:o 52. i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af Expeditions-Kronofogde-tjenster, dels om åtgärder till befordrande af de Författningars efterlefnad, som bestämma vilkoren för dylika tjensters tillsättande. VI. VIII. U. 224. A. 263. — N:o 53. i anledning af väckt fråga om förändring uti Indelta Armeens organisation, och om militair-undervisningens införande uti Rikets allmänna Läroverk, i öfverensstämmelse med andan af Conscriptions-systemet. VII. B. 66, 74. A. 79. — N:o 54. i anledning af väckt fråga, om ett förändradt löningssätt för Presterskapet på Gottland. VII. B. 66. A. 74. — i>l:o 55. i anledning af återremiss å JXto 7. VII. B. 66. A. 74. VIII. E. 261. — N:o 56. i anledning af återremiss å N:o i3. VII. B. 66. A. 76. — IY:o 67. i anledning af återremiss å N:o 12. VII. B. 66. A. 76. — N:o 58. i anledning af vackt motion om en Författnings utfärdande, livarigenom lönen för Pastorernes Adjuncler eller Vicarier bestämmes, att alltid vara en, i denna Författning fastställd, del af Pastoratets kända inkomst. VII. B. 106. VIII. IX. A. 235. X. E. 4.
Friherre Cederström, Jacob Uti det hufc vudsakligaste instämmer jag med den siste värde Talaren, men anhåller derjemte, art till styrka för hans förslag fä tillägga några ord. För CanalBolaget är det likgiltigt, om de 1,100 000 Riksdaierne få afskrifvas, eiler om Actieägarne under byggnadsåren erhålla 120,00© Riksdaler årligen 1 ränta, mot vilkor, att CauafCassans skuld återgäldas. Men i afseende på rättsgrunden tror jag icke, att det är af föga interesse, hvilkctdera beslutet vidtages. Gm Riksens Ständer använda de 1,100,000 Riksdaler till ersättning för Caaalens förlorade Dis - g6 Een iS Junti f. m. conträtf, hafva de tagit denna summa af fordringsägarne. Ty Riksens Ständer hafva be. slutit, att om vid utredningen något öfverskott skulle uppkomma, det borde användas att betala fordringsägarnas ir.nestående ränta, och hvad sorn dessutom kunde återstå, ölverlemnas till Bolaget, Men om nu de 1,100,000 Riksdalerne afskrifva® lärer åtmindstone i Cana] Disconten ingen ränta vara att förvänta. Ridderskspet och Adeln har redan förut afgjordt, att CanålBolaget skulle framdeles njuta ersättning för den detsamma frånkändé DiscontOctroijen, och då fråga nu endast kan vara om beloppet af denna ersättning, samt Ridderskapet och Adein är i tillfälle att bifalla, antingen att CanalCassans skuld i Disconten i,too,ooo Riksdaler afskrifvas, eller att i20,coö Riksdaler årligen under byggnadsåren till Acticägarne i ränta af Banken utbe* talas, skulle jag för min del tillstyrka den sednare utvägen.
Ridderstolpe har nyss afslutat en vidräkning med en föregående talare, som misstagit sig 0111 meningen med ett yttrande uti llr Frih:ns anförande. Jag får nu i min ordning börja med en liten revision af Hr Frih:ns ytt unde, deruti han misstagit sig om min mening. 4o4 Den i4 November f. m. Jag har icke sagt, att bergmästarne icke känna bergslagens intresse. Det tror jag dem känna mer än val; men jag sade, att handläggningen utaf bergsmålen icke kunde anses förutsätta en så djup vettenskaplig insigt hos bergmästarne, att icke dessa mål gerna kunde öfverby ttas på vanliga domstolarna. I öfrigt får jag förklara, att jag icke bestridt livat! Hr Lagerhjelm yttrat i sina premisser, nemi. att lämpligast vore att öfverflytta bergsmålen på häradsrätterna, emedan ninn ej kan vänta att bergmästarne skola äga den fullständiga kännedom i lagfnrenheten, som man kan fordra af juristerna, äfvensom alt någon i bergsväsendet kunnig person i sådan händelse borde tillhandagå domstolen med upplysningar, på det att domaren ej måtte dämma utan tillräcklig sakkännedom. Derom äro vi fullkomligen öfverens; men huru man skall komma till detta mål genom afslag på betänk. kan jag åtminstone icke fatta; ulan är det i min öfvertygelse tvertom endast genom bifall till hetänk., detta mål kan vinnas. Bifalles betänk, sådant del är, hindrar ingenting att göra det erforderliga tillägget såsomen tind. anhållan hos K. M., att K. M, i administrativ väg ville förordna, alt domrarne uti bergslag skola för bergsmåls behandling tillkalla antingen bergmästaren eller bergsfogden, på det att sådana mål icke må blifva afdömda utan fullständig sakkunskap. I hufvudsaken ar jag således ense med Hr Lagerhjelm, och är det blott i afseende på sättet alt komma till målet, sorn jag skiljer mig från honom. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Hr Lagerhjelm uti yrkandet att sakkännedom bör finnas inom rätten, och anhåller att till besvarande få updtaga några deremot gjorda anmärkningar.