Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ett i ett tacksamt hjerta djupt fästadt minne af den vänskap hvarmed jag under min lefnad af R. o. Ad. varit omfattad, med hågkomsten af de för mig dyrbara och utmärkta vedermälen af välvilja och förtroende hvarmed jag af Rikets första Stånd blifvit hedrad, uplifvas hos mig de känslor af tacksamhet af upriktig erkänsla, som städse hos mig varit rådande, och hvilka om möjligt vid detta tillfälle ännu mera förökas, då jag erhållit ett förnyadt bevis af H. Ridderskapets godkännande af mitt handlingssätt vid utöfningen af det förtroende jag innehaft. Tillåten mig Mine Hrr, att härmed genom Eder med hela min själs upriktighet, få lill R. o. Ad. framföra de känslor af vördnadsfull tacksamhet, af upriktigaste tillgifvenhet, af innerligaste tillönskan för det Riksstånds sällhet och väl af hvilket jag rönt så mångfaldiga bevis af välvilja, och skall minnet häraf intill min sista lefnadsstund mig åtfölja samt uti ett tacksamt hjerta med glädjefull och vördnadsfull känsla förvaras. Till Eder Hrr Ledamöter af R. o. Ad., som godhetsfullt till mig Den 12 Mars e. m. 385 mig meddelat det af R. o. Ad. fattade för mig så smickrande beslut, anhåller jag att vördnadsfullt få betyga min varmaste erkänsla samt hoppet att uti Eder fortfarande vänskap få vara bibehållen skall för mig blifva upfyllandet af min lifligaste önskan, och hvarom jag på det högsta anhåller. Då härefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, till behandling anmälde den nyss af Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, under öfverläggningen ronde Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 43, väckta motion om nphörande af mätare-penningar för tullfria mätbara varor, lades denna motion på bordet, uppå begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 2(1 sistl. Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
Genom träget arbete hade han samlat en liten summa den han använde för att understödja mig på den heliga, men med försakelser stenlagda bana, som jag af fri böjelse valde och på hvilken jag fortgått, tills jag blifvit hvad jag är: biskop af Athen och en ringa Herrans tjenare. Se der i korthet hela min historia. Krysanteus gjorde honom några ytterligare frågor om hans faders namn och slägt, om det handtverk, med hvilket han försörjde sig, när han dog o. s. v., hvilka frågor biskopen beredvilligt besvarade, hvarefter Krysanteus uttryckte sin önskan, att de genast skulle begifva sig till Petros’ bostad i Skambonide, för att bese det märkvärdiga vaggtäcket. Clemens, som i aulan afvaktade samtalets slut, anbefalldes att åtfölja dem. Han hade ännu icke en aning om hvad frågan gällde. När de anländt till biskopens bostad, och denne ur sina gömmor framtog den omsorgsfullt bevarade duken, undrade Clemens mycket hvad detta skulle betyda, och hans undran förvandlades till en af oro uppfylld aning, när Krysanteus noggrant mönstrade denna relik ifrån hans hemlighetsfulla barndom och slutligen förklarade, att han igenkände den, och att det i duken inväfda namnet betryggade honom mot hvarje fara för misstag. – Jag påminner mig nu, sade Petros, – att Clemens i sin barndom äfven egde en halsprydnad, en amulett eller något dylikt. Men jag bortkastade den, då jag såg, att figurerna på densamma hade en hednisk betydelse. De voro trenne qvinnor, sysselsatta kring en slända, och skulle förmodligen föreställa de trenne Parkerna ... – Äfven detta träffar in, utbrast Krysanteus. – Min dotter eger en alldeles liknande prydnad. Det var från gamla tider ett bruk inom min slägt, att barnen erhöllo en sådan ... Och ju mer jag betraktar denne yngling, desto tydligare återfinner jag i hans ansigte de oförgätliga dragen af min bortgångna maka. Mitt hjerta säger mig, att det är han. O ve den man, som från början röfvade honom från sin fader!
Väl har under sista tiden börjats att från Riksarkivet med högst berömlig noggrannhet och omsorg utgifvas offentliga handlingar, bland hvilka naturligtvis intagas Kongl. Bref och andra författningar, men den sålunda påbörjade samling kommer, om icke understödet och arbetskrafterna mångdubblas, visst icke att i vår tid blifva fullbordad ; utan måste, om författningarne skola endast på det sättet noggrannt och full ständigt utgifvas, den närvarande generationen sakna alla fördelar af en fullständig Svensk Författningssamling. Af dessa anledningar, och då bristen på en sådan samling för närvarande är känn - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 425 kännbarast för tidsperioden från slutet af 1794 till början af år 1825, ehuru Författningssamlingen för den sednare tiden visst icke varit komplett, tager jag mig frihet föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla att Kongl. Majit, efter Riksarkivariens och öfrige vederbörandes hörande, täckes anbefalla, att, genom Riksarkivets försorg, eller särskildt dertill förordnade personer, ofördröjligen påbörjas och utgifves samt till embetsverken utdelas en fullständig samling af alla sådana Kongl, författningar och offentliga handlingar, som, enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1824, bort inflyta i Svensk Författningssamling: hvarvid torde böra iakttagas: l:o) att Samlingen, efter de stora vändningarne i det Svenska politiska lifvet, indelas i vissa serier, af hvilka: den första, i hvilken naturligtvis ej skulle inflyta hvad som utgifvits eller utgifves af Professor Schlyter eller i Svensk Diplomatarium, skulle slutas med den 23 Augusti år 1520 eller Maj 1523; den andra med Carl XII:s död och enväldets fall den 30:de November 1718; den tredje med den s. k. frihetstidens slut den 18:de Augusti 1772; den fjerde med den 12:te
Ständers tanka, vore oriktigt, utan att anhålla om sådan rättelse i hvad som i allmänhet, i afseende å hemmans onera, kunde finnas olagligt, synes Utskottet mindre lämplig; och då hvad hjelpedagsverken angår, dels uti Kongl. Brefvet den 3 December 1812 redan är i Nåder förklaradt, att sådana lijelpe-dagsverken, som icke grunda sig på Resolutioner och Författningar, böra upphöra, enär anmälan derom i behörig ordning göres, dels förhållandet med dessa dagsverken är så olika, att serskild undersökning och pröfning för hvarje fall nödvändigt måste ega rum, kan Utskottet icke tillstyrka bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget. Besv. och Oecon. Vtsk. Utl.-de N.-o q4- i i Då Utskottet nu tror sig hafva öfver de gjorda anmärkningarne fullständig förklaring afgifvit, återstår endast att vördsamt tillkännagifva, att Utskottet anser sig icke kunna från sitt i ämnet redan aflåtne, af Högvördige Prestesamt Vällofl. Borgare-Stånden hifallna Betänkande afvika. Slutligen har det så mycket mindre kunnat undfalla Utskottet, att Lars Andersson från Skaraborgs Län till Hederv. Bonde-Ståndets protocoll den 6 sistlidne Februarii tillkännagifvit sin förundran deröfver: ”att Utskottet säj utan minsta eftertanka, kunnat behandla ämnet’, som det Hedervärda Ståndet å detta yttrande fästat sin uppmärksamhet; dock som Utskottets Ledamöter anse sig icke kunna förnärmas af ett så beskaffadt enskildt ofördelaktigt omdöme om det sätt, hvarpå de fullgöra deras Riksdagsmannapligter , önskar Utskottet, för sin del, att all vidare fråga om Lars Anderssons förenämnde yttrande må förfalla. Slockholm den 2 Maji 1829, 12 Bcsv. och Occon. Uti k. Ankom lill Expcd, Utskottet d. 6 Maji 1829. Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring i stadgandet, rörande Läste-afgift för Fartyg, som förses med Turkiska pass m. m.
Lyckligtvis synes man numera vara beredd att vilja beträda en annan bana. Under den öfvertygelse att, i den mån kommunikationen emellan de båda folken förbättras, skall utbytet dem emellan vexa och icke vara i ett tillbakagående, såsom närmast de sista åren varit förhållandet, enligt hvad statisiiken ger vid handen. Erfarenheten utvisar det redan nu, enär under loppet af detta år sådana svenska fabriksvaror, som landvågen kunna tullfritt till Norge införas, varit föremål för export dit å leden; och jag tror att, i den mån man lyckas att bereda billigare transport mellan Sundsvall och Lewanger, skall denna export af svenska fabriksvaror för nordliga delars af Norge behof i stor skala tilltaga. Det är med fäs t ad t afseende derå och då för både Jemtlands och Medelpads framåtskridande i kultur och utveckling behofvet oundgängligen kräfver att kommunikationen förbättras, som jag anser mig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten deraf, att här ofvan oraförmälda jernväg mellan Hemgrafven och Sundsvall varder byggd. Denna jernväg är att betrakta såsom slutstenen i en led af stor framtida betydelse. Utan denna jernväg kan den öfriga leden aldrig någonsin nå den utveckling, som lyckliga naturförhållanden eljest måste framkalla. Det är ock svårt att inse, huru det, bolag, som korn mor att ombesörja trafiken mellan Bräcke och Sundsvall, skall kunna göra detta fullt nöjaktigt förr än denna jernväg varder anlagd. Utaf hela våglängden från nordsjön öfver Jemtland till Bottniska viken har hittills ingen del varit så lifligt trafikerad, som den östligaste mellan Hemgrafven och Sundsvall. Här är således ett lättare kommunikationsmedel företrädesvis af behofvet påkalladt.
— N:o 42, i anledning af väckta motioner om upphörande af skyldigheten för resande inom Sverige samt för Norrmän vid resor till Sverige att vara försedde med pass: B. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 43, i anledning af väckta motioner om ändringar dels i Kongl. Stadgan den 21 Januari 1 855 om mått och vigt, och dels i Kongl. Maj:ts under samma dag utfärdade Nådiga Instruktion för Justerare af mått och vigter: B. IV. 99, 305, 393, A. 393; E. V. 58. — N:o 44, i anledning af väckt fråga om fem-årigt, i stället för ständigt. Rektorat vid högre fullständiga Elementar-läroverk: B. IV. 276, 489, 499, Å. 509; U/lX. 58, 109, 144, A. 147, E. 231. — N:o 45, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande till förekommande af olofligt lotterispel: B. IV. 276, 489, 509, A. 509. — N:o 4 6, i anledning af väckt motion i fråga om Roteringsskyldigheten inom Elfsborgs
Boskapsskötsel, Att fodertillgångarne i allmänhet icke motsvara den i bruk varande åkervidden, följer af hvad redan är yttradt om jordbruket. Dermed sammanhänger ock, att stallfodringen upphör för tidigt samt att de naturliga ängarne och betesmarkarne, som gifva ett mustigt och godt, men icke ymnigt foder, förlora i bördighet genom för stark betning. Ett motsatt förfarande skulle, andre fordelar oberäknade, kraftigt bidraga till förbättring af den inhemska boskapsracen, som förtjenar att konserveras. Föredömen i denna väg äro redan gifna af de större possessionernes innehafvare och skola nog i en framtid efterföljas af mindre, så vida icke en allt för långt utsträckt hemmansklyfning derför lägger hinder. Bland an - 7 stalter till boskapsskötselns upphjelpande, förtjenar i första rummet nämnas anläggningen, pä allmän bekostnad, af ett Stamholländeri för de Småländske länen i närheten af Wexiö; men då detta icke så snart kunde sträcka sina verkningar till norra delen af detta län, anhöll Ilushållnings-sällskapet, att, pa samma gäng som uppköp skedde för stamholländerierne, få fritt från tull och frakt införskrifva några djur af Ayrshire-racen, hvilken anhållan af Eders Kongl. Maj:t nådigst bifölls. De sålunda införskrifne djuren hafva qvarstannat i närheten af Jönköping och Grenna. Inom Norra Wedbo härad hafva vid egendomen Näs, som äges af undertecknad, samt Fi~ dei-commisset Gripenberg, som förvaltas af en utaf länets driftigaste landthushållare, Herr Baron Axel Hermelin, blifvit inköpta ädlare djur, på sednare stället af blandad Engelsk och Holländsk race. Jag har anledning tro att dessa exempel icke äro de enda i sitt slag, ehuru flera icke kommit till min kunskap. I öfrigt hafva, i följd af årsväxternes beskaffenhet den sednare tiden, hastiga förändringar i ladugårdsbesättningarne kunnat undvikas och afsättningen af ladugårdsprodukter, isynnerhet på hufvudstaden, har varit liflig, äfvensom priserne på dessa artiklar i stigande. Skogarne.
Det merfligen forDrar, od) mcD fäfabt affeenDe Derpå, att dpemmanen icfe fattas unDer Dera& merfliga voärDe, begagna Den neDfdttning i dbemmanö.märöet, Denna Sarif mcDgifmer, förnämligaf till jent?» ning i märDet Remman emellan, men äfrocn till neDfdttning, i l)dnDelfe en ©ocfen, dpäraD eller Sätt fulle af en fåDan neDfdttning, efter SommtttécrneS' pröfning, mara i merfltgt bebof. §. 55. 2*t nafla ©öttDag Derefter, fola allmänna ©ocfenfämntor utlpfaS, till mai af ScDamötec uti ^ereDningö*Somntittéen.. §• 54. Sill
Lisen och Clara skall visst med till ångbåten, efter di ä' så schangtila! Heikki hvisslade en hjertans glad låt, slängde med det lilla hufvudet, så håret, det långa hvita håret fladdrade, körde ut sina röda läppar och kilade i väg öfver stock och stubbar, lätt som en fogel. Men han stannade med ens. Lilla Clara, som fått syn på sin lekkamrat och vän, ropade honom och viftade med handen. Han vände genast om, sprang till henne och nalkades den lilla näpna damen rullande i gräset som en skallerorm, i det han hela långa stycket stupade kullerbyttor för att på detta sätt vinna på en gång hennes beundran och sympati. Hon skrattade så hjertligt och klappade i händerna. Rulla i åkern, söta Henrik! bad hon med hufvudet på sned, det är så lustigt när du rullar, du ser ut som en stor, hvit, våt katt. Går du i hafren, så blir jag så glad. Heikki slängde öfver gärdet, tog ett stort skutt och kom på hufvudet rakt in i hafrelandet. Men med ens stod han upp igen, skrapade sig i sin våta lugg, drog ned mungiporna till en förunderlig grimas och sade med sorglustig ton: Det der törs jag inte göra. Pappa slår mig, om jag försöker. Clara får allt hitta på något annat. Clara såg villrådig ut. Gå på hufvudet i diket, så är du så rar, Henrik, menade hon. Heikki lydde. Hans händer sjönko djupt ned i gyttjan, och Clara var så munter och tacksam. Nå, ta nu en rigtigt bra daggmask åt mig, så få vi se om han krälar, ifall vi dela honom itu, och hvilken del som vill till mig och hvilken till dig. Heikki fick tag på en rigtigt lång en. Lilla fröken tog den sjelf i sina späda händer, slet den utan betänkande itu, utan att förändra en min, och kastade bitarne på marken. Usch då, hvad Clara pinar kräket, protesterade pojken, kom nu, så ge vi hönsen det här. Och så sprungo de så fort de kunde inåt gården, men glömde snart sitt ärende för ett helt nytt intresse.
Man bör dessutom erinra sig, att Skolan bestämmer hela undervisningens gång, använder en sådan ordning i Jexorna, hvarigenom förvillelse är nästan omöjlig, samt begagnar goda och enkla läroböcker, hvarigenom föräldrarnes andel i undervisningen egentligen återföres till att blott följa barnets hemläsning med 12 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 5. uppmuntrande uppmärksamhet och lifgifvande deltagande; hvilka sällan uteblifva inom Svenska allmogen, som i allmänhet har en stor agtning för läsning och hvad dertill hörer, och hos hvilken, som förut är anmärkt, det här påyrkade föräldrarnes deltagande i sina barns undervisning alldeles icke är något nytt, som nu först skall införas, utan något, som i alla tider egt rum och som ännu är det allmännaste undervisningssättet. Härigenom tror jag mig hafva ådagalagt, att hemläsningen är ett alldeles nödvändigt element i skolundervisningen, utom hvilken de i Skolan meddelade kunskaperne komma att sitta ganska löst och snarare verka till själskrafternes förslöande, än lill deras upplifvande och utveckling; äfvensom att hemläsningen är ganska lätt att förbinda med skol-undervisningen, aldrahelst i Sverige, der hemläsningen redan är allmän. Jag måste på dessa grunder antaga, dels att en kunskap, inhemlad på detta sätt, är fastare och säkrare, än den på det vanliga sätLet i Skolan ingjutna och inplantade kunskapen, dels att den, endast genom dess förvärfvande på detta sätt, kan bidraga att utveckla barnets själsförmögenheter, och stärka dess fattningsförmåga, dess eftertanka, dess omdöme och dess minne, hvilket sistnämnde i vanliga melhoder allt för mycket tillitas ensamt, men enligt detta här antydda sätt, ej blir annat, än ett resultat af de öfriga själskrafternes arbete, hvarigenom dess en gång emottagne föremål också blifva outplånliga. Men dessa företräden, så stora de än äro framföre den vanliga uteslutande undervisningen i Skolan, äro dock hvarken de enda eller de största.
Således om brotlsligheterna skola blifva afskräckande, så måste dess föremål gå till fots, med knapp bespisning, till ett medium emellan vatten och bröd m. m.; derjemte ransakningshäkten med valde domare inom hvarje härad etableras, helst tidsandan med sådane nu olyckligtvis står på den nollpunkt, efter att nu hafva påkostat praktfulla dyrbara fångbyggnader, der, efter beräkning, hvarje cell skall kostat med det hela motsvarande ett nedlagdt kapital af ärlig ränta lill 100 r:dr, en hög hyra, den ganska fä af embetsmannaklassen beviljas, således ora brollsligheterne ej genom mera afskräckande medel kan minskas, så ökas byggnaderna till den grad, att landet kan få bygga sig s. k. fattigt på fångvårdsförvaringsrum. Delta får jag äfven motionsvis communiccra inför H. R. o. Ad. samt öfrige Vällofl. här närvar. MedRiksSt. oeh Utsk. Remitterades till StatsUlsk. samt communicerades de öfriga RiksSl:n. 7. Sora ännu den moraliska bildningen i allmänhet ej kommit så långt uti fäderneslandet, det hvar och en menniska är öfvertygad, att han af Skaparen är född, icke allenast för sin egen individualitet, utan egentligen skall utgöra en del af den kedja, som sammanhåller samhällets bestånd i dess intellektucla utveckling och verksamhet; ali med sin mera eller mindre nedlagda naturförmåga biträda ulan egennytliga afsigter hvarannan hjertligen och chrislligen, den med mera förmåga, den der med mindre begåfvade. Anledmn till ett sådant anförande är den liknöjdhet, som i allmänhet med få undantag visar sig för att verkställa till nytta de uti sednare tider beslutade och anbefallde s. k. kommunalbefattningar, som väl ifrån predikstolarne kungöras, väljas ledamöter, men dermed punkt.
Jag hoppades hafva talat nog i denna sak, och skulle icke eller hafva å nyo uppträdt, om jag ej blifvit dertill uppmanad af ett yttrande utaf Grefve von Platen, som jag dock vill tro icke haft för afsigt att stämpla mig med ett moraliskt lyte, då han förklarat det vara för honom obehagligt att nödgas tala mot mig såsom en man, hvilken på förhand sagt sig icke kunna öfverbevisas. Detta uttryck af mig gälde endast i afseende på CanalBolagets öfverdrifna fordringar af Rikets Ständer, och jag tror mig ej hafva gifvit anledning till Grefve von Plåtens nyss - Den 13A p r i 1. 215 nämnde omdöme, då jag blott sade, att jag ej kunde öfvertygas om Rikets Ständers förbindelse att uppfylla Bolagets oskäliga pretentioner, oell örn någon annan grund derför, än Bolagets privilegier af år 1810, i hvilka Bolaget förbundit sig alt inom 10 år fullborda Canalen, emot vissa vilkor och förmåner, sorn längesedan blifvit af Staten 1 öfvermått uppfyllde. Jag är långt ifrån att ej låta öfvertyga mig af grundade skäl; men ännu har jag ej hort ett enda i denna sak, som rubbat min öfvertygelse; och för autoritet utan skäl gifver jag aldrig vika. — Man har förebrått mig, det jag skall hafva sagt, att Canalarbetets fortsättning kan lätt uppskjutas. Om jag sagt, att det kan ske lätt, så har jag uttryckt mig orätt; men det kan ske med mindre förlust och skada för det allmänna, än om arbetet fortsattes; detta har jag sagt och det vidhåller jag ännu. — Det är uppgifvit, att jag yttrat, det man gjort likasom en anläggning för att indraga Rikets Ständer i detta företag. Om en sådan anläggning ingått i planen, vill jag ej med visshet bedöma, utan le rallar det derhän; men Grefve von Platen torde ursägta, att jag ej såsom motskäl kan antaga hans erindran, att Directionens framställning jemte dertill hörande förslager redan i 4 månader Varit färdig och af trycket utgifven, och att man med skäl bordt kunna vänta, att frågan om förskottet skulle hinna afgöras långt förr än nu sker.
Betänkande N:o 3. 3 tillfalla andra delar af Riket, ock till hvilka fördelar Norrland får i sin mån bidraga, tillstyrker Sammansatta Utskottet vördsamt, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om anställande af undersökningar och upprättande af kostnadsförslag i och lör omläggning af allmänna landsvägen emellan Enångers kyrka i Helsingland samt gränsen mot Westerbottens län, der sådan omläggning finnes af behofvet påkallad; hvarefter Nådigt förslag till berörda arbete, omfattande jemväl fördelning emellan Statsverket och de kommuner, genom hvilka vägen komme att framgå, af kostnaden för omläggningsarbetet, torde i Nåder blifva till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnadt, Stockholm den 29 Januari 1863. Ank. lill Exp.-Ulsk. ilen 31 Jan. 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärder till f öre kommande aj utvandring till Amerika. Denna motion är väckt af Herr Edelsvärd, A. W, inom Höglolliga Ridderskapet och Adeln (N:o 177). Till förebyggande af den skada, som genom utvandringen tillskyndas så väl fosterlandet som utvandrarne sjelfve, föreslår motionären: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att tjenliga åtgärder, hvilka ej lägga menligt band på personliga friheten, och som kunna stå Regeringen till buds, måtte från Regeringens sida vidtagas till minskande af utvandringarne • samt att Rikets Ständer måtte öfverenskomma om, och, i sammanhang med nyss berörda underdåniga anhållan, för Kongl. Majit framlägga ett underdånigt förslag till åtgärder, äfvenledes åsyftande att förminska samma utvandringar.
Men för att nd detta stora inal mhte denna vetenskap nedtriinga frdn Iiirdomens höjder till okunnighetens dalar och med sina sanningar genointranga och parerla hela folkmassan, bdde hög och lag. Denna vetenskap behöfvcr framför andra populariseras och som ett godt medel hitrtill helsa vi den ofvaiin~mnda nya tidskriften, hvars utgifvare genoni sin föreg9ende verksamhet visat sig vill förberedd för detta företag. Frdgar ndgon, hvad som innehalles i denna vetenskap, s i får han tillräckligt svar i ticlskriftens prograni, som lofvar att afhandla frdgorna om mol och dr@, I ~ I I ~ I I ~ I I ~ S Ickfihadtn I J I C ~ I C till I I, materiel och snitt, bustn&amp;n ined afseende pd inredning, uppvärmning, belysning. barna~ ' årdcm, upjfixtransI ykrnos, det a&amp;tcnsRapliga och hs&amp;a / iidet$ samt ~dIsorbctets betydelse för var helsa, beskaffenheten af naorbtn 119 hvilken vi bo, af 11rftc11~ i hvilken vi röra oss, sko / vdscrr (rl och sa~~rf~~rrrlrhi~ct, ia .. stiftni~yn rörande helso och sjitkv9rden samt t i t ~ de ~ t argurder, i o ~ ~ ~ ~ ~ som deraf om den radande ~ i ~ b t f o ~ ~ ~ s k o ~ ~ s och p5kallns m. m. Det nu föreliggande första häftet af X~ISOVUIIIICII börjar med nigra titnkvärda dlminna satser om ~ L i f och hrlsa., hrarvid närmare
Sedan Utskotten uti Memorialet JV:o 12, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtige beslut, angående grunderne och vilkoren för bränvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför, framställt förslag till samrnanjemkning af de olika besluten och i en del frågor till voterings-propositioner, så hafva, vid behandlingen af detta Memorial, dels Vällofl. Borgare-Ståndet återremitterat detsamma uti åtskillige delar, dels ock Hedervärda Bonde-Ståndet beslutat återremiss af utlåtandet, rörande 26:te §. 4;de momentet af förslaget till blifvande Författning i ämnet; hvaremot de andra båda Riks-Stånden, äfvensom Bonde-Ståndet i öfrige delar, hufvudsakligen sig utlåtit. I anledning häraf få Utskotten, hvad först angår yttrandet vid 1 §, rörande tiden för bränvinsbränningens utöfning, anmäla, att Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förenat sig om brännings-tidens bestämmande lill sex månader af året, i enlighet med hvad nu gällande Författning derom stadgar; hvarjemte Preste-Ståndet, till följd deraf, låtit vid Utskottens hemställan i denna del bero; och har denna fråga, som Borgare-Ståndet återremitterat, sålunda blifvit, genom trenne Riks-Stånds beslut, i öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, af Rikets Ständer afgjord. I afseende å 4 §• 3 momentet, som angår kokrummets beräkning, så bär Ridderskapet och Adeln antagit den af Utskotten uti Memorialet N:o 12 gjorde inbjudning och förenat sig med Presteoch Bonde-Stånden , samt förthy ansett den under