Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta mili högtidliga bifall grnndadt,pä Rikets Sländers enhälliga underdåniga önskan, kommer att i Riksdagsbeslutet intagas. Genom hwab nu blifwit stadgadt, sifvia Sweriges innebyggare, med tryggade sinnen, kunna gä framtidens osäkra öden till mötes, och Europas magter pä det mest högtidliga sätt öfwertygas om Mina tänkesätt för c» wärdig Son, som ifrän der ögonblick han erhöll detta namn, sä wclat utsträcka be pligker han deraf hemrar, art Jag inom en korrt tiderymd redan njutir en Fars mängäriga tillfredsställelse. Den 27 April - Jag förblifwcr Eder Gede Herrar och Swen» sse Män, med ci!l Kongs. Nåd och Pnnest mölbe waden. Äfwcnwäl förklarade Herr Landt-Marssalken i fä ord det »välbehag hwarmed Niksens Ständers bessickning till Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen blifvit af honom »plagen, samt den förhoppning Herr Landr-Marssalkcn ägde, alt äfwen knnna meddela Ridderssapet och Adeln Hans Kongl. Höghets tal. Högloft. R'dderssapek och Adeln åtskildes klockan 7 till 2 supra. In fidem krritocolli. 6. Lilverstolpe. Onsdagen den 29 April. Plenum kl. Z Eftermiddagen. Herr Landt - Marskalken rillkännagaf dek han enligt sin i sista plena yttrade förhoppning, erhållit del af Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens svar till Riksens Ständers stora Depntaton sistlednc mandag, fä wäk som en öfversättning deraf pä swenssa, hwilket tal, sä wäl som öfmersättningen nu blefrvo Ridderskapel och Adeln förelästa; och beslöis att de samma skulle uti Protocollet intagas, sä lydande: l^essieurs las Oeputes des Ltats Oeneraux!
Hade det blifvit begärdt någonting, endast i händelse af krig, så skulle jag mycket gerna tillstyrkt detsamma, men dessa penningar tror jag vore ganska illa använda. Jag fortfar derföre alt yrka bifall till Utsk:s förslag. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag förmodar, att man skall finna sig mera böjd att bifalla den K. propos., om man blott gör sig reda för sjelfva saken. En värd talare har särdeles fästat sig dervid, alt det icke vore -troligt att så gamla personer, som ifrågavar. reservläkare, skulle lemna sin praktik, för att medfölja i krig och släpas bakom arme'en. Detta torde härledt sig deraf, att en af de föreg:de talacne har antydt, att deras egentliga sysselsättning komme att blifva vid armeens större sjukhus. Jag medgifver visserligen, att dessa sjukhus icke få vara för långt aflägsna från armeen, ehuruväl jag icke kan finna, alt läkarnes tjenstgöring vid dem kan blifva för en äldre person så särdeles betungande; men jag torde få fästa uppmärksamheten på den omständighet, att antingen kriget föres utom landets gränser eller inom desamma, så mäste oundgängligen s. k. depoter bildas inom landet för armeens rekrytering, och vid dem fordras ovillkorligen läkarevård. Della synes mig kunde blifva den egentliga verkningskretsen för dessa reservläkare; tv vid depoterne behöfvas oundgängligen läkare, och tjenstgöringen der blir icke mera betungande, än hvilken annan läkarepraktik som helst. Jag tillstyrker således bifall till K. M:s propos. Den 7 December f. m. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag har icke med min röst bilrädt Utsk:s nuvar. förslag, emedan de emot Utsk:s första förslag anförde skäl och crini ingar icke kunnat på något sätt rubba min öfvertygelse om nyttan af detta anslag. Utsk. har icke eller sagt sig vara rubbad i sin öfvertygelse; utan har endast gifvit vika för de många anmärkmr, som blifvit gjorda inom lliksStm.
Denna rättighet till kreditiv, hvaraf Hypotheks-föreningarne sig begagnade i den mån, de för sådana kreditiv anvisade tillgångar medgåfvo, fortfor intill sednaste riksdag, då Rikets Ständer, uppå Banko-utskottets derom gjorda framställning, funno godt förordna, att om24 Banko-Utskottets Betänkande, i\' :o 24. förmälde kreditiv-rätt skulle upphöra, i följd af hvilket beslut, de beviljade kreditiveu, efter skedd uppsägning, till Banken återbetalades i slutet af Juli månad 1849. På det att emedlertid denna åtgärd icke måtte för de Hypotheks-föreningar, som innehade kassa-kreditiv, föranleda något menligt afbrott i låne-operationerna, förhöjdes, vid samma riksdag, medelst användande af största delen utaf den till kassakreditiv åt Hypotheks-föreningar afsatta summa, fonden för belåning af publika papper med 500,000 r:dr, eller till en million r:dr banko, hvarigenom afsågs att bereda Hypotheks-föreningarne tillfälle att kunna belåna egna obligationer, för att på sådant sätt, åtminstone till någon del, minska förlusten af det indragna kreditivet. Som detta sätt icke varit tillfyllestgörande samt dessutom ledt till betydligare utgifter för Hypotheks-föreningar, än dessa dertill kunnat afse, har inom Utskottet fråga blifvit väckt derom, att Hypotheks-föreningarne måtte återfå rättigheten till kreditiv å Banken. Vid pröfningen häraf, har Utskottet först skärskådat de skäl, Banko-utskottet, vid 1847—1848 årens riksdag anförde till stöd för ofvanberörde af Rikets Ständer gillade framställning om indragning af kassa-kreditiv åt Hypotheks-föreningar.
Ständet med anmärkningar äterremitterade för. slag till en Lag för att afstyra upplopp, instämde Bonde-Ständet till alla delar i enahanda beslut med det, Ridderskapet och Adeln den. na dag fattadt, samt genom en Deputation och Den 14 October. 217 och aflemnadt Protocolls Utdrag Bonde-Ctän. det meddelat: alt all ätgärd wid förenämde project för denna Riksdag borde hwila, endast skulle Riksens Ständer i undrrdänighet an häll a hos Kongl. Mast, det, l händelse af inträffan. de upplopps tillfällen, Kongl. Majk tacktes efter föregängne warningar, genom »vederbörande Embetsmän, qifwa »verkställighet ät den i Lagarne stadgade grundsatts, att »väld mä med »väld »notås, i det owillkorliga ändamäl, alt Riks.Lagarn; mä upprätthällas, saint allmän och enskild säkerhet blifwa tryggade. Or supra. Lx Lrotocollo (-adriel Oämann. Utdrag af Protokollet, hållet hos Bon. de.Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 October 1810. S. D. c8ifölls Lag. Utskottets päs bordet lagda Memorial af den 9 i denna mänad, med Utlätande öfwer Borgmästaren Nen säns hos Wällofl. Borgare. Ständet gjorde och till Utskottet remitterade förslag till förekommande af smek »vid afhandlingar om fastighet. Or supra. l^x krotocollo Labriel Öämsoo. Utdrag 218 Den 14 Oclober. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Etändet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 Oktober 1810. S. D. föredrogs Banco.
Det är väl vid alla tillfällen brotsligt af en Gäldenär, alt oredeligen förfara emot dem, som på god tro lemnat deras förmögenhet i hans händer och att genom vårdslösad hushållning den förskingra ; men onekligen innefattar det en ännu större brottslighet, att så länge fortfara i enahanda förhållande på Borgenärernas bekostnad, att till äfventyrs ingen och åtmindstone en ganska ringa tillgång finnes öflig till betalning af de å« »amkade Den 23 Juli 49 Y l 1 \Y., satnkade skulder, hvarigenom Gäldeniiren tydligen ådagalägger en föresats att bedraga Borgenärerna, eller åtmindstone en liknöjdhet, huru de skoja blifva för deras försträckningar godtgjorde. Då nu, enligt en vederbörlig Lagprincip, bestraffningen å hvarje brott af lika e-' genskap bör bestämmas i förhållande till dess olika grader, och äfven ofia brottslingens visade större eller mindre vanart och elaka böjelse dervid bör komma i beräkning, hafva ock Riksens Ständer ansett, att likaledes vid nyss omförmälte händelser, följderna för en bedräglig gäldenär böra blifva olika, och att han bör vidkännas svårare ansvar, då han, sorn ej kan undgå att känna sitt oförmögna tillstånd, icke desto mindre fortsätter sin vårdslösade hushållning och derunder alldeles eller till ett betydligare belopp förslöser hvad Borgenäre.rne äga rätt att fordra, det han bordt för deras betalning till dem öfverlemna; och hafva Rik ens Ständer i anseende härtill ansett lämpeligt antaga, att en sådan Gäldenär som, sedan han utöfver sin egen förmögenhet förstört till nära en tredjedel af hvad hans Borgenärer honom anförtrott , men då ej anmäler sig, att få återstoden till dem afträda, med skäl bör betraktas såsom en allmän bedragare och sålunda straffas. I följd af alla dessa skäl, få Riksens
Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden. Hvad Utskottet sålunda icke vågat öppet tillstyrka, söker det nu på en sidoväg bereda. Otvifvelaktig! är Hendigen, att ingen fakultet kan utur universitets-organismen utbrytas, utan att hela denna organism derigenom sönderbrytes, hvarvid de återstående fakulteterne skulle nedsjunka till blotta specialskolor. Att de, såsom sådane, icke kunna uppfylla sin höga vetenskapliga bestämmelse, är klart för hvar och en, som eger vetenskaplig bildning och vet, hvad ordet vetenskap betyder. Detta kan ock icke hafva undfallit motionärerne. såsom ock i detta ämne afgifna motioner härom uttryckligen vittna. Om derföre medicinska fakulteten Hyttas till hufvudstaden. så måste förr eller sednare, och troligen snart, hela universitetet dit förläggas, hvilket Utskottet på goda skäl afstyrkt, eller ock ett nytt universitet der uppstå. Månne väl Rikets Ständer äro beredde att på de härtill erforderliga byggnader m. m. uppoffra de millioner, sorn för sådant ändamål blifva af nöden? Detta är här en hufvudsaklig fråga. 2:o Dessa beslut grunda sig på misskännande af medicinens egen vetenskapliga betydelse. Medicinen i dess sanna uppfattning och stora omfattning är läran om det fysiska lifvet i dess högsta manifestation, nemligen hos menniskan, och utgår från detta lifs normala tillstånd, för att bedöma och behandla de förekommande abnormiteterna, d. v. s. den är ursprungligen helsolära och blifver sjukdomslära, då den möter sjukdomen under bemödandet att återställa helsan. Men så mårigartade, som sjukdoms-fenomenerna framträda, och så mångfaldiga de medel äro, hvilka för sjukdomars botande läkaren har att anlita, så många beröringspunkter har ock medicinen med andra vetenskaper.
A■ B. C. och I). derå Seraphimer-Ordens-Gillet , så vidt ske kunnat , låtit upptaga Lazaretternes öfrige inkomster, jemte 2 46 Berättelse om Tre-skiliings-afgiften, arliga utgifterne, för att i det hela visa Lazarettemes ställning, lärer Eder Kongl. Maj:t i Nåder inhämta, att Tre-skiliings-afgiften är den betydligaste inkomst Lazaretterne haft: Jemförd» sen emellan inkomster och utgifter visar onekeligen på en del ställen mer och mindre betydliga öfverskotter, rnen på andra åter brist; för framtiden kunna dock samma öfverskott omöjeligen med säkerhet bestämmas; ty utom det en del Lazaretter hafva skulder, härledande sig från större omkostnader, som till Lazaretternes utvidgande blifvit af Directionerne i början använde, inträffar äfven, att då veneriska smittan i någon landsort stundom mer än vanligt utbryter, större utgifter till smittans hämmande äro oundvikelige , hvarigenom tillgårigarne blifva niedtagne , såsom förhållandet är i Skaraborgs Ean, der, efter hvad Landshöfdingen anmält, utgifterne för år 1821 funnits så betydelige , att cassabehållningen, ifrån att vara vid 1820 års slut 2,330 Ridr. 41 sk. 6 rist., utgjorde vid 1821 års utgång endast 513 R:dr 45 sk. 4 rist, Således torde Eder Kongl. Majit i Nåder finna, att Tre-skillings-algiften är för Lazaretternes och Curhusens bestånd högst nödvändig.
— Genom de 1000 R:dr banko årligen, som skolan tillsvidare åtnjuter af det anslag Rikets Ständer beviljat för °lägre landthruks-skolor, har det blifvit eu möjlighet att till dess nuvarande ^skick bringa berörde skola, som dessutom har egen kapital-fond och som efter alt i två år hafva fortgått, nämligen till den l:sta November 1843, visat, att genom dess tillvägabringande, en bana blifvit beträdd, på hvilken en stor och nyttig verksamhet kunde utvecklas, i det de utexaminerade lärlingarne utan undantag genast bletvo anställda hos ortens landtbrukare, och mängden af sökande, som önskade dels friplatser och dels alt älven emot betalning antagas, så ökade sig, att endast brist på medel och utrymme hindrade emottagandet af ett flerdubbelt antal. — Af brist på nödigt utrymme för lärlingarne, och på tillgångar i öfrigt, är dock skolans verksamhet inskränkt till dess nuvarande skick; men verksamheten kunde betydligen utvidgas, om skolan erhöll af statsmedel ett ökadl årligt anslag, som lick användas de första åren till nödiga byggnader, och sedan till en utvidgad undervisning, som, att dumma efter hvad erfarenheten hitintills ådagalagt och af sig i öfrigt företeende anledningar, ofelbart kommer alt i hög grad påkallas; dock hafva jemlikt Kongl. Majrts nådiga bref af den 30 November 1848, för samma år erhållits ytterligare 1000 R:dr. 6 §. 3. Näringar. Jordbruket. Cirkulalions-bruk, hvarigenom ock ökarl foderlillgång beredas, är antaget hos possesionaterna; men hos allmogen består brukningssältet deruti, att vexelvis halfva åkern besås då den andra hälften ligger i träde. — Vanligen utsås på ett mantal tolf till femton tunnor årligen, mest råg; och vanligen är afkastningen för ortens behof fullt tillräcklig; men ej sällan medgilver den äfven afsalu till andra orter. — Potates planteras betydligt, ej på den för säds frambringande egentligen bestämda jorden, utan i dertill anslagne täppor å nyodlingar eller trädesåkrar; dock har allmogen numera på åtskilliga ställen äfven börjat odla foderväxter.
Utom den förut under innevarande Riksdag i motionsväg gjorda, men af Rikets Ständer, genom bifallandet af 22 punkten i nämnde Utlåtande, afslagna framställning om bränvins-afgiftens användande till jernvägs-anläggningarne, innehåller nu ifrågavarande motion det förslag, att Rikets Ständer, i stället för begagnandet af den uti samma Utlåtande anvisade utväg alt genom lån anskaffa de för stambanorna erfor derliga medel, måtte besluta: l:o, att de städer, till hvilka dessa, banor komma att framgå och hvarest således bangårdar, magasiner och verkstäder måste anläggas, skola utan ersättning lemna dertill behöfliga platser; och 2:o, att innevånarne i de provinser, hvarigenom stambanorna komma alt ledas, skola för doras underhållande jemte driftkostnader m. m., erlägga lill Statsverket en årlig efter sådan grund utgående afgift, att den som är bosatt inom en mils afstånd från stambanan, erlägger 6 procent, dem som bor inom 2 mils afstånd derifrån 4 procent och den som bor inom 3 mils afstånd 2 procent utaf de skattebidrag,- som af honom för öfrigt till Staten utgöras. Jemte denna motion har Stats-Utskottet likaledes från Bonde-ståndet emottagit ett i anledning deraf afgifvet och till Utskottet särskildt remitteradt anförande af Riksdags-fullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, hvilket anförande, deruti Slals-Utskotlets Ullålande N:o 99. 5 Riksdags-fullmäktigen Per Benjaminsson och Johannes Andersson från samma län samt Eric Christensson från Bohus län instämt, iunefaltar en protest mot det af ofvanbemälde motionär framställda förslag att ålägga vissa delar af riket en särskild ny grundskatt, hvilket förslag skulle vara oförenligt med grundlagens stadganden, angående de statsinkomsterna öfverstigande statsbehofvens fyllande genom allmän bevillning, ålägga vissa delar af riket en ny särskild grundskatt, hvarjemte emot samma förslag erinrats, att den föreslagna nya grundskatten på många ställen skulle komma att drabba dem, som hade allsingen eller blott en jemförelsevis mycket obetydlig fördel al de jernvägar, för hvilkas skull denna beskattning måste utgöras.
1. fnnitfen fuinma fötjaftljgen uttoifar bet förfållanbe, htnaruti 9tifögälbS.-@ontoiretS f äfl* ning Blifroit förBättrab unber be ttnenne nu ifrågatnaranbc SfeniftonSsåren. £>å emellertib be ferffilba, uti bilagan Litt. A. fpeciftcerabe, ©falber famt tillgångar och gorbringar, fåbana be BalancerabcS ben 31 -DecemBer 1838, tagaS i närmare Betraftanbe, BcftnnaS åtfTifliga berftäbeS upptagna ffulbspofler utgöra Gapis tal, fwilfa belS albrig funna ifrågafomina till Betalning, enär bera, enbaf fåfoitt anffag, erläggeå en roij? artig vänta, belå Beflå af feban längre tib till&afa inneftå* enbe mebel, af ben Beffaffenftet, att be troligen albrig fontina att reelanteraå. £)cf; är ientroäl förl;å(Ianbet meb flera af be Bofförba fEtflgångarne ocf; gorbringarne få Del) fwftva Sleoiforerne, meb antaganbe af ben Beräfning, font ttti famina utrebning igenfinneå, anfett 3tifågälbås@ontoiretå ©fälb utöfroer £illgångarne, roib 1838 årå utgång, funna antagaå till ett meb rätta förBållanbet, få roibt Beräfnaå fan, öfroerenåjläinmanbe Belopp af 2,792,159 91 br 34 ff. 10 rfi.
Det var som sagan om Nymfen Syrinx i verkligheten föregått framför honom. Det var en Finsk runa, som rösten sjöng. Ynglingen nalkades för att se efter sångarn. I detsamma som Thorsten såg bakom vassen, blef han varse en båt, hvari en fiskare satt och, tvärt emot dessa tystlåtna varelsers vana, sjöng. Det var Anders, som hade uppstämt den besynnerliga sången. Dess ord lydde i ordagrann öfversättning från Finskan: "Regnbågen skiner på afstånd Ett långt moln i Nordvest. I molnet är en vattendroppe, I droppan är en vidsträckt insjö, I insjön är en röd båt, I båten äro tre män. Hvem af dessa är med åror försedd? Ilmarinen är med åror försedd. Hvem håller i styret? Sjelfve gamle Väinämöinen.* Hvem är midt i båten? Jesus är midt i båten. Hvart gå mannerna? Hvart begifven J er, kämpar? Åt den hårda norden, Ut i hafvets hårda svallning I den måssbeklädda vågen, Dit furarna stupa, med hufvudet förut." * Finska gudomligheter. Väinämöinen var Gudarnes fader och Ilmarinen vindens Gud. Dessa hedniska trollord, lärda från det ena slägtet till det andra, sjöngos på en genomträngande, enformig melodi; såsom oftast de Finska runorna sjungas. Thorsten visste icke hvad som sången åsyftade, men en egen känsla af nästan vidskeplig hemskhet intog honom. Han ämnade just ropa ett "god dag" till Anders, då denne, som märkt hans närvaro, vinkade åt honom och med ett finger på munnen antydde honom att tiga. Derefter sköt fiskarn med en lång stång sin farkost fram emellan tufvorna. Thorsten lyssnade ännu till hans ord och hörde följande slut af trollsången: "Hafvets gumma, gräsbröst, Kärrets ande, skum-mantel! Kläd dig i lyckokläder, Sätt dig i gåfvodrägter, På dina gåfvotider, På mina fångstdagar." Vid sångens slut försvann farkosten bakom den lilla tallgruppen på kärret.
Då nemligen pedagogierna tillhöra folkundervisningens område, och följaktligen deras hufvudsakliga ändamål i allmänhet måste vara att bereda sina elever en så beskaffad undervisning, som kan vara nödig och lämplig för dem, hvilka antagligen icke komma att fortsätta sina studier vid elementar-läroverken, synes det Utskottet icke vara följdriktigt eller ändamålsenligt, att dessa skolor skulle, så snart lärjunge-antalet något mera tillvexer, blifva förvandlade till elementarläroverk, hvarigenom undervisningen från första början komme att erhålla det strängt begränsade omfång i hvarje lärokurs, som vid nämnda läroverk eger rum, och för dem är icke allenast lämpligt utan äfven nödvändigt under förutsättning, att deras lärjungar i allmänhet genomgå flera klasser af skolan. Den större frihet med hänsigt till undervisningens omfång, som folkskole-stadgan medgifver, utgör derföre, enligt Utskottets tanke, en väsendtlig fördel, hvilken det ej synes vara skäl att undandraga pedagogierna i andra fall, än der deras förändring till flerklassiga elementar-läroverk af särdeles vigtiga omständigheter påkallas. — När åter fråga om sådan förändring uppstår, kan väl, enligt Utskottets tanke, någon pedagogis utvidgning till mer än tvåklassigt läroverk icke medgifvas, utan att Rikets Ständer dertill beviljat erforderligt anslag; men deremot anser Utskottet beträffande de pedagogier, som redan blifvit eller framdeles blifva försedda med tvänne lärare, lämpligast, att Rikets Ständer öfverlemna till Kongl. Majits nådiga pröfning och afgörande, om och när sådane omständigheter kunna vara för handen, att vid en eller annan af dessa pedagogier undervisningen bör ordnas i enlighet med Stadgan för rikets elementar-läroverk, och denna skola således uppflyttas från tvåklassig pedagogi till tvåklassigt elementar-läroverk.
Kämnersrättens merbemälde ordförande och ledamöter, än äfven advokatfiskalen, Engman skulle, jemlikt 14 kap. 7 § Rättegångsbalken, derför böta tretio daler silfvermynt med tio R:dr banko, eller, vid bristande tillgång till dessa böter, i stället straffas med fjorton dagars fängelse. Af infordrade handlingar hade jag erfarit, huruledes, å urtima bergsting i Gid eå socken inom Westernorrlands bergmästaredöme den 23 Augusti 1841, Bergstingsrätten, efter föregången undersökning om den emot torparen Eric Flink i Eldsmark gjorda angifvelse att hafva olofligen åtkommit jern af Gideå bruks tillverkning, meddelat det beslut, att, då Flink, hvilken år 1836 blifvit af Bergstingsrätten, enligt Kongl.
—- i anledning af den Berättelse Riksens Ständers Revisorer år 1822 afgifvit, om StatsVerkets förvaltning och räkenskaper åren 1819 och 1820. Aug. P. 474. —- angående GeneralLieutenanten i Neapolitansk tjenst von Rosenheims ansökning om utbekommande af innestående lön. Junii P. 119. ii anledning af öfversten H. F. Reuterskjölds ansökning, att utbekomma innestå - 533 ende ExpectanceArfvode. Julii P. 53p. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocolIsUtdrag: i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, angående den så väl år 1820 som sednast år 1822 förrättade granskning af RiksgäldsVerket och General AssistanceContoiret. Mars P. 6o5. April P. 3, 3a. Aug. P. 206. —- angående KronoFogden Assessor Hellbergs ansökning om ersättning för liden förlust å en contralierad lefverans af Artilleri-hästar. JuniiP. 120. — i anledning af gjord motion om understöd för Hamnbyggnaden i Lidköping. Maji P. 44» I48, i65. — angående väckt fråga om de så kallade TalmänsTaflarnes återställande samt Herrar Talemäns representations-kostnad. Mars P. 606, 649, 707. April P. 369, 381, 44^* Maji P. 490- — rörande gjord motion om Dagtractamente för Magistrats-personer och Handtverkare vid publike syner, värderingar och Inventeringar. Junii P. 119. <— i anledning af Capitainen G. O. Schoughs ansökning, om eftergift af den Kronan tilldömde immissions-rätt i hans extra-lön.
Utan att vilja gå StatsUtskis ledamöter i förvåg, hvilka nog sjelfva skola försvara sitt förslag i (lenna punkt, får jag tillkännagifva att jag delar Utsk:s åsigt. Vid bestämmandet af hvilken stad, som bör halva det större, och hvilken som bör hafva det mindre Elementar-läroverket, har man, enl. min tanka, endast att rätta sig efter lärjungarnes antal och folkmängdens storlek. Se vi nu på lärjungarnes antal, så äro de i Piteå 42 och i Luleå 18. Det är väl möjligt att de sednares antal skulle kunna komma att något förökas, men i alla fall synes det mig vara obilligt hegardt att fordra, det man skall anställa 8 lärare vid en skola, som f. n. icke har mer än 18 lärjungar, särdeles med alside på den sparsamhet, som man säger är nödvändig att iakttaga med Statens medel. Man säger att Luleå kommer att tillväxa nu sedan landshöfdinge-residenset blifvit ditflyttadt. Om så skulle ske, och om Luleå skulle få en folkmängd vida öfverstigande Piteås, så kan man ju utan stora svårigheter flytta skolan från Piteå. Men f. n. kan jag icke annat än föredraga Piteå; ty der finnes redan ett rymligt skolhus, skol-lärarne äro redan der etablerade och skillnaden mellan antalet af de båda skolornas lärjungar är nära tredubbel. Jag har den största aktning för K. M:s Beflndes inflytande, men han må utöfva det aldrig så väl, så kan det väl icke blifva ett skäl för att tillsätta 8 lärare för 18 lärjungar. Eör öfrigt kan man väl icke påstå, att folkmängdens storlek i förhållande till arealen tillväxer ju närmare man kommer nordpolen, och i sådant fall måste man erkänna, att Piteå åtminstone f. n. är mera i behof af att få en skola än Luleå; ty utom Piteå stadsoch lands-törsamlingar så finnes der Skellefteå församling, hvilken, säga hvad man säga vill, skulle hafva större fördel af en skola i Piteå än i Luleå.