Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var klädd i en blanknött och fläckig svart rock och hvit halsduk; de grofva stöflarne voro ännu alldeles gråa af landsvägsdamm. (Forts.) — «S88d IDUN 1893 301 af papperskorgsdränkta » vårpoesier » på sitt Nu ha flickpensionerna, privatskolorna och samvete. de kvinnliga elementarläroverken gjort dem i Som sagdt, jag har känt en hel del af hög grad umbärliga. Jo, inom de högre klasserna en 1893. realiserat de föreställningar världen fått om gu» bonne » för språkets skull. Det är nu blott En bibliografi utarbetad med anledning af världsut vernanterna genom tusende sinom tusende böcpå landet, på godsen långt ifrån städerna guställningen i Chicago af Sigrid Leijonhufvud och ker alltifrån salig Fredrika Bremer och snälla vernanten ännu existerar, vikande så småningom Sigrid Brithelli. Sthlm, Norstedt &amp; Söner 1893. Onkel Adam till våra egna dagars skrifvande äfven där för tidsandan och böjelsen att sända (198 sid.) damer och herrar. barnen in till skolorna i städerna. « l | en med enkel, solid elegans utstyrd Ty enligt den gängse, absolut gällande (roDå återstår intet annat för guvernanterna c å U volym föreligger här ett mycket aktman-) uppfattningen skall guvernanten vara: än att följa med, att gifva sig in i lärarinneningsvärda och med stor flit hopbragt arbete 1) ung och skön, 2) af rika, men genom olycseminarierna och sätta sig vid skolkatedern. af två unga damer, filosofie kandidaten frö- kor plötsligt fattiga vordna föräldrar, 3) ädel Och de ha så gjort också, många, många. ken S. Leijonhufvud och fru S. Brithelli. Det till sinnelaget och stolt till karaktären, 4) Guvernanterna äro ett släkte, som håller på inledes med en historisk öfversikt, klart hålolycklig, 5) på förödmjukande sätt behandlad att försvinna!
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i ämnet gifne betänkande, hvarmed nu Hög, lofl. Stats,Utskot,tet förenat sig, vördsamt anföra följande: ■—.Att ej, sorn betänkandet in, nehåller, ”stundom någon gäng skall iaktta, gits, att slike anbud först efter Auctionerne blifvit öppnade, hvarigenom ytterligare teij Ian , sorn, i händelse desamme varit till be, skaffenheten af Speculanterne kände, kunnat uppstå, alldeles uteslutits”—- emedan det hit, tills, enligt Riksens Ständers eget förordnan, de, varit anbefaldt, att desse Auetioner så borde verkställas, att först munteligt utrop skedde af hvarje till upphandling begärd persedel, och då desse voro slutade, skulle Betänkanden, 45 de förseglade anbuden öppnas, då det minsta, utan vidare utrop, skulle blifva det rigtiga ocb antagne anbudet — och i följd häraf bar jag af erfarenheten funnit, att det muntcliga utropet af varan, i allmänhet varit en tom formalitet och priset då utfallit högt, emedan allt berodde på de skriftelige anbuden, som, ehuru alltid lägre, likväl voro underkastade ett slags lotteri, ofta nog, måhända , till Kronans förlust. — Detta liar nu Höglofl, Ekonomioch Besvärs-Utskottet velat afhjelpa derigenom att, efter det första munteliga utropet, skulle de skrifteliga anbuden öppnas och då lägsta anbuds-priset är utrönt, genast ett nytt nmnteligt utrop ske, sorn, i fall det ej af någon xnunteligt understeges, då skulle med klubbslag stadfästas.—.
Maj:k i underdänighet kunde förefläs, att en Postförwaltare ej mä fordra etter äga rättighet att upbara högre betalning än fyra stillingar för bewis öfwer ett afgående rccommenderadt bref och dubbelt eller ätta stillingar, dä bewiset tillika specifikt uptagcr hwad i ett sädant bref medföljer; förankommande recommenderadt bref twä stillingar och för emottagandet af ett till Post Cömoiret direcle inlemnadt sä kalladt lösbref, som ej fär wäga öfwer 48 lod, en stilling; äfwenfom 97^ Den si Zebruarii. a t det bör wara Postförwaltarens owillkorliga skyldighet, akt utan serkild wcdergällning .fortställa EmbelS och Tjenstemän^ samt publigue werks lösbref i Embeis mender. I fräga om Postförwaltarens arfwvde för de tiii dest Post-CoMoir adresterade allmänna Tidningar, tro Utskotten sig böra tilistyratr eu wist Taxa ma utsättas af 24 st. ärligen för hwarje sädanr blad, hwarmed, i anseende kill mäng. den deraf och litt ringa bestvär dcrwld, en Posiförwaltare bör finna stg bclären, i synnerhet o.n, enligt hwad Utskotten äswen fä förestå, PotUrihe! hädanefter rilläkas ej allenast för Post och Jnrikes-Tidningar såsom hittills warit wanligk, man äfwen för andra Dagblad som nn eller framdeles med wederbörligt lillstand utgifwas och som af Kongl. Caotzli-S-Yreisen, hwilken detta borde tillhöra, pröfwas wara af den beskaffenhet, att de leda ti l der med Tryckfriheten äsyftade ändamål: Likteralurens lillwaxc och allmänna rplySningens befordran.
Kostnaden för b ef or dr ing ert å så väl postvägar, som bipostvägar. § 41. All den kostnad, befordringsanstalterne å postvägarne kunna komma att medföra, åligger Statsverket att genom Post-Styrelsen bestrida. § 42. De ersättningsbelopp, som, i följd af upprättade kontrakt om skjutsningens bestridande å bipostvägarne, skola till entreprenörerne derstädes utgå, förskjutas af allmänna medel qvartalsvis genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som jemväl besörjer om uppbörd af de kontanta afgifter, till hvilkas erläggande tilläfventyrs entreprenörer vid en del stationer kunna sig utfästa. Efter afdrag för dylika afgifter skall ersättningssumman för hela riket årligen fördelas och uttaxeras på samtlige skjutsningspligtige, enligt de grunder, att hvarje hemman, efter förmedladt mantal, betalar lika belopp samt att i städerna hvarje fullt hundradetal invånare anses motsvara ett och ett halft mantal på landet. 51 5:o. Om åliggande, att, för tillfälliga händelser, fortskaffa posten och resande. ■§ 43. Derest, i följd af posthållares eller skjutsentreprenörs oförmåga att fullgöra skjutsningen, eller af annan orsak, posteller skjutsbefordringen möjligen skulle komma att tillfälligtvis afstadna, åligge det på landet innehafvare af närbelägne skjutsningsskyldige hemman och i stad skjutsningsskyldige invånare, att, mot den vid. stationen gällande lega, bestrida skjutsningen, intilldes denna kan genom Post-Styrelsens eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg åter blifva ordnad. Om, under skjutsningen, häst störtar eller upptröttnar, eller annat för befordringen hinderligt ofall inträffar, åligge det innehafvare af närbelägna hemman, att, mot full godtgörelse, genast lemna det biträde, hvarmed de kunna för befordringens understödjande tillhandagå.
Grönlijelms motion gjorde ett amendement, så var det, såsom Hrr:ue veta, i den afsigten att, i händelse R. o. Ad. skulle besluta, ali den nu lediga Ridd secret.tjernsten skulle tillsättas på förordnande, för conscqvensen skull äfven de andra embetsmännen vid Riddarhuset borde på samma sätt blifva tillsatta. Jag fortfar naturligtvis i samma yrkande, och tror till och med, alt sjelfva kamereraren kan tillsättas på samma sätt. Ehuru i vissa punkter instämmande med Gr. Cronhjelm, får jag likväl uttryckligen förklara, att jag icke fäster mig vid och icke gillar Grefvcns åsiglcr om en framtida blifvande representationsförändrings inflytande på denna fråga. Den har alldeles icke ined nu förevar. ärende att göra. När tiden kommer, så får II. o. Ad. derom besluta. Jag tillhör icke deras antal, som yrka, att lönerna för våra embetsman måtte på något sätt nedsättas; tvertom tror jag, alt de i vissa afseenden ej äro tillräcklige och borde ökas, men tillstyrker för det närvar, deras oföränderlighet enligt det uppgjorda förslaget. Jag ser ingen svårighet för alt vära embetsoch tjenstemän kunna tillsättas pä sätt Gr. Cronhjelm föreslagit; och jag tror, att om så skulle ske, så blifva tjcnstcrne icke obesatta och tjenslemänneu derföre ej sämre. Jag vill härmed ej påstå, att dessa tjenster varit illa förvaltade, men dä man icke har någon annan säkerhet pä sin innehafvande tjenst, än den som heror på ens eget förhållande, så tror jag alt man dä med mera omsorg sköter tjensten. Siburn R. o. Ad. äger rättighet all afsätta en försumlig tjensteman, sa inträffar likväl ej en sådan afsättning, så framt icke den ifrågavar. tjenstemannen uppfört sig i hög grad försumligt. R. o. Ad. tillsätter sin Direction och sine Fullmäktige i Banken och Riksg.cont. ifrån riksdag till riksdag; hvarföre ej på samma sätt sine tjenstemän? det ena är ej mer maktpåliggande än det andra.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall af Bevillningsutskottets ifrågavarande Betänkande; hvilken Proposition med Ja basvarades. Harr Anckarsparre anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns baslut i afseende å 4:de puncten af Utskottats Betänkande. Dea ii Junii e. m, 649 Vid förnyad föredragning af BaocoUfskottets den 6 sistledne April afgifne, samt den 18 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, angående medel lill Jernhandteringens och Bergslags-rörelsens understöd och upprätthållande, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Betänkande gilla, med iagttagande af Ridderskapetg och Adelns den 9:de dennes vid FinanceRegleringen fattade beslut, rörande det till nya( MetallLånefonden beviljade anslag. Företogs till pröfning Stata-Utskottets så väl den 24 sistledne April afgifne Betänkande, i anledning af väckte motioner, rörande Skånska Roteringen, som ock den 4 dennes meddeldte samt den 8 derpåföljde på bordet lagde Utlåtande, öfver de vid nyssnämnde Betänkande gjorde anmärkningar. Friherre Wrangel, Henninge anförde skrifteligen: I anledning af förevarande ämne, sorn nog vidlyftigt utgjort en del af våra öfverläggningar, får jag utbedja mig Ridderskapets och Adelns benägna uppmärksamhet och tålamod. Då jag å ena sidan öfverväger sakens vigt för de personer, hvilka den rörer,samt å den andra, det behandlingssätt, som vid dylilika frågors afgörande, enligt min tanka, bör i - 650 Den ii Junii e. m. aktttgas vill jag, med den billighet äm net fordrar, framställa orättvisan af Skånska Roteringeos permanence sådan den nu är. Jag äger det säkra hopp, att mina bemödanden ej må blifva fruktlösa då de framkallas af frånvarande Landsmäns förväntan om fullföljandet af en motion, som är stödd på Regeringsformens tydeliga ordalydelse, och hvars förtydning skulle föranleda till ett farligt inbrott i den frihet, som vi åtminstone ännu äga.
Sig inom de för hvarje serskildt Verk anslagne Stater saint derefter nfläte till Ständerna Nådig Proposition i timnet. På grund af hvilka samtlige omständigheter åtskilige Utskottets Ledamöter funno sig föranlåtne att anse Rikets sannskyldiga nytta i förevarande ärende åsidosatt, ej så mycket genom den träffade ålgården i sig sjelf, som genom den mindre ädla och rena afsigt, hvilken bakom densamma vill göra sig gällande. Det Slett åsidosäl tande af ett lands sannskyldiga nytta, då dess Styrelse går mindre ädla vägar till sitt mål. Ut supra. In fidem Karl Kullberg.” Uti denna reservation hafva Constitutions-Utskottets öfrige Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet, äfvensom Utskottets samtlige Ledamöter af Hedervärda Bondeståndet instämt. Constiiulionsr-ZJtskottcts Memorial, JV:o it. N:o il. Aok. till Exped. Utsk. d. o Nov., kl. u f. ni. Memorial till Riksens Ständer, angående StatsUtskottets anmärkning’9 i afseende pä fortfarande utbetalning af f. d. Stats-Sekreter arne Grips och v. Uti Protokolls-utdrag af den 3:dje nästlidne September bär Riksens Ständers Stats-Utskott anfört: att, enligt Nådigt Bref af den 19 Maj 1840, Kongl. Maj:t, som funnit den då beslutade förändringen af Statsrådets organisation icke kunna för innehafvare af härigenom indragna embeten medföra rubbning i förut på grund af Kongl. Maj:ts Nådiga Fullmagter uppburna löneförmoner, dem Kongl. Maj:t alltså ansåge sådane Embetsman berättigade att bibehålla, intill dess de blefve till andra embeten med motsvarande eller högre löner på Rikets Stat i Nåder utnämnde, anbefallt StatsContoret att, tilldess annorlunda förordnades, till f. d. Stats-Sekrelerarne för Krigsoch Ecclesiastik-ärendena C. G. Grip och A. v.
Om min värde Motståndare icke fästade någon vigt vid Herrar Revisorers tanka, hvarföre skulle han sjelf vilja nu inhemta den i detta fall, der bokstafven erkännes vara besvärlig? Må då icke jag, till stöd för mitt begrepp om Reglementets rätta förstånd, kunna med skäl åberopa hvad Herrar Revisorer tillförene derom tänkt? Att Banco-Utskottets yttranden i Betänkanderne 29 och 182, rörande räntefria förskott, beträffat blott en serskild afhandling med Krigs-rådet Ulrich, bestrides. Anledningen var enskild, men de deraf dragna slutsatserna och åtgärderne voro allmänna. Det är blott till dessa jag hållit mig. Jag har ej nekat att Banco-Utskottet talat om förskott, emedan jag sjelf framdragit exempel derpå; men jag har erinrat, att Banco-Reglementet ej tillåter dem, och jag påstår, att Banco-Utskottet ej omförmält dem utan förutsättning, att Banken egde öfverskott af redbarheter mot sedlar. Att sätta förskott i fråga under det motsatta förhållande, som nu eger rum, skulle hafva varit en sjelf-motsägelse af Utskottets förslag till 120 §:ns innehåll, hvilkens möjlighet jag ej kan antaga. För att undanrödja verkan af ordalagen i denna §., erinrar Herr Kammarherren om vår pligt att tillämpa Banco-Reglementets föreskrifter enligt ”deras anda och syftning.’'’ Huru skall denna utfinnas, om bokstafven ej gäller? och hur långt går förtolkniugsrätten? Förut har 120 §: 11 förklarats olillämplig på de 700,000 R:dr, hvarmed Fullmäktige ökat Allmänna Disconten och på de 390,000 R:dr, som de lemnat åt HandelsDisconton. Om samma §. nu äfven förklaras otillämplig på räntefria förskott, när och hvar skall han blifva gällande, ehuru den utsatta propor - 36 Banco-Utskoltets Ullaande, N\o 27. lionen är öfverskriden? Man svarar: icke förr än Bankens fördel och säkerhet fordra någon inskränkning i de åtgärder man vågar för industriens ostörda förkofran.
Att de skäl, sorn i motionen innefattas, ej syhtes vara så svaga, att de ju icke förtjente uppmärksamhet; samt att Riksdagsmannen, med kännedom af de olägenheter, hvilka inträffa så väl i afseende på kyrkornas behållning och egendomarnes Vanhäfd, då besittningen är både osäker och korrt, väckt fråga härom, hvars besvaran-8 Bef\)‘ och Ekon. Vtsk. Betankanden. de han förmodat blifva helt annorlunda» hvarjemte Jöns Pehrsson tillaggt, att han icke ansåg det förenligt med nödig omtanka för médbröders bästa, om åborätten å kyrkohemmanen i Skåne skulle vara så osäker och så beroende på godtycket, sotti förhållandet hittills skall varit; han trodde derföre, att en lag börde stadgas, som, då den betryggar en ostörd besittning af sådana hemman för längre tid, förekommer de stora olägenheter, hvilka yarit en följd deraf» att brukare af kyrkohemman» oförmögne att öka ett redan nog högt arrende» blifvit uppsagde från vidare brukning, sadan de, med uppoffring af deras tillgångar, låtit enskifta jorden, samt hemmanen med Nybyggnader» hägnad och hvarjehanda nyttiga planteringar forse, utan att skörda frukten af deras således använde kostnader och moda. Härförttlan har Riksdagsmannen Prit Svensson från Bohus Län erinrat, att, efter hans tanka, borde, i synnerhet då en Åbo å kyrkohemmanet låtit derå verkställa enskifte eller användt andra kostnader och vidtagit nyttiga förbättringar, hans efterlefvande enka och barn vid Åborätteti bibehållas. Sorn Utskottet, vid pröfningen af ofvanupptagne anmärkningar, funnit desamma icke innefatta några nya eller andra skäl för ifrågavarande motion, än dem Utskottet redan, genom sitt afgifne Betänkande, ijöo Besv. och Ekon. Utsk.
Hon är smått otålig, men hennes goda lynne återvänder. Hon sätter sig bredvid Annie och lutar sig smekande mot henne). Har jag varit stygg mot dig? Bråkar jag med dig? Pinar det dig, att jag skämtar, när du vill tala allvar? Hvad du ser kritisk ut! Det är samma min du hade första gången jag var på visit hos dig. Annie. Kritisk? Nej, då var jag bara olycklig. Helena. Stackars lilla frun! Jag kom visst olägligt, midt i en storstädning eller hvad det var. Annie. Åh, mycket värre! Barnjungfrun hade flyttat samma dag, och jag fick själf se efter barnen. Helena. Nå, hvad gjorde det! Men hvarför lät din man mig komma just då? Jag kom ju med honom? Annie. Hvarför? Därför att han alltid har för vana, att glömma det man säger till honom, åtminstone glömmer han det jag säger till honom. Jag väntade dig hvar dag, sedan du sagt, att du skulle följa med Erik hem för att göra min bekantskap och se på barnen. Och den dagen jag särskildt hade sagt till honom, att du inte fick komma, tog han dig med sig. Helena. Jag höll verkligen inte på min värdighet. Du borde ha kommit först till mig. Det var jag som flyttade till staden. Annie. Erik ville ha mig med redan första dagen han gick hit upp, men jag kunde inte komma ifrån. Det var väl något med barnen, förmodar jag. Åh, hvad han var förtjust att råka dig igen! Du var dig fullkomligt lik, sade han, endast yngre och vackrare än för fem år sedan. Det var en charme att se och höra dig. Han ville med all makt föra oss tillsamman, och så skulle du komma just då. Helena (höjer på axlarna). Quel malheur! Annie. Åh jo, det var så otrefligt! Barnen hade släpat in alla möjliga leksaker i vårt lilla förmak. Du hade inte en stol att sitta på. Helena. Jo, det hade jag visst. Jag satte mig på den, som Sven lagt sin smörgås på. Annie. Och Einar hade skurit sig i fingret, och det ville han visa dig. Helena. Nå, han var väl artig. Han sade, att om jag kysste fingret, skalle det bli bra. Och det gjorde jag. Annie. Ja, nog var du älskvärd. Men Lilly skrek hela tiden. Hon hade ondt för tänder.
Hon skulle försona sitt brott, arbeta som en slaf, aldrig gå ut, ej visa sig någonstädes, utan draga sig undan hela verlden, tjena John och hemmet, ja, hon skulle hädanefter vara i stånd att bära hvilka tunga bördor som helst. Och hon ville inte knota, om man ock skulle trampa henne under fötterna, om John vore likgiltig och hård mot henne, om han skulle glömma henne och ej skrifva. Med allt skulle hon vara nöjd, allt skulle hon tåligt bära till sin lefnads slut... Läkaren blef mycket belåten följande dag, då han såg henne i fullt arbete med sömmerskan och omgifven af en hel hög skjortor, strumpor och andra kläder. "Gud ske lof," sade han, "nu är det ingen fara mer. John kan obekymrad fara till Helsingfors för ett halft år, och vi skola här under tiden raska upp oss och samla krafter." Alma sydde så flitigt, att händerna begynte darra. Hon gjorde en ofantlig mängd kläder i ordning åt John för resan. Hvad hon ej hann med hemma, det sände hon att förfärdigas ute. Sjelf satt hon från tidigt på morgonen till sent på kvällen och märkte inte, att hon med sin ifver uttröttade både sömmerskan och Mina, hvilken dessutom måste medtaga arbete till barnkammaren. När det oaktadt någon gång mörka tankar ville tränga sig in på henne, började hon samtala med sömmerskan, än om ett, än om annat, mest om dagens obetydliga tilldragelser, hvilka ej intresserade henne ens så mycket, att hon skulle tänkt på hvad hon sade eller hört hvad den andra svarade. Sömmerskan såg förvånad på henne och tänkte för sig sjelf, att det aldrig i verlden stod rätt till med frun. Men hon meddelade sig ej derom åt någon annan, utan väntade till dess också de andra skulle märka det. Äfven en annan egendomlighet föll sömmerskan i ögonen. Hvarje gång tamburklockan ringde, ryckte Alma till likasom för ett åskslag, lät arbetet falla ur händerna och lyssnade. Om då Mina eller någon annan ville gå och öppna, nekade hon dem helt uppskrämd. "Ni får inte släppa in, ni får inte släppa in; nej, nej, öppna inte!" "Men kanske det är någon som frågar efter rektorn.
R;dr 142,082: 47. 3 liar hela Jernbehållningen, vid försäljandet efter gångbara priser, inbragt en ytterligare tillgång af 44,028: 44- 9 Hvartill kommer Renta, påförd de Köpare, hvilka med Jernets betalande erhållit anstånd, emot ställd säkerhet — 1,273: 1. 3 Sammanräknadt p,:dr B:co 187,384: 45- 3 Hvad deraf contant influtit inom 18*4 ars slut, afräknas, hvarefter qvarstoden utvisar Contoirets fordran för såldt Jern 76,582: 45. ic Kopparns värde i de utelöpande Riksgälds-Contoirets Polletter — __ Riksgälds-Contoipets Hus, köpeskilling —- General-AssistanCeContoirets Hus , Fond till Lombardens bedrifvande — Genom ytterligare förskott var denna Fond vid 1814 års slut ökad med 5,000 R:dr och uppgick då till — Cours difference, sorn ersättes af Riksens Ständers Bank, pa infriadt Capital år 1814 af Sachsiska Lånet — Hös Kongl. Stats-Contoiret för erhållet Förskott till omkostnader vid Hamnarnas tillslutande för Engelska Fartyg, Riksdagskostnader år 1810 m. m. oersatt rest Efter skedde afbetalningar, återstod vid 1814 års slut __ Förskjutna kostnader till Chartte Sigillatce Hvitstämplingen Hvilken Summa blifvit af Statsmedlen ersatt, hvaremot dylikt förskott år 1.814 bala nceras _ Götheborgs Stad, för ett Lån-Capital å 5 proCent R:dr 20,000, jemte obetald renta 2:ne år, R:dr 2,000 — Vid 18.14 års slut var af Capitalet obetaldt R:dr B:co 15,760: 42 — och af den till samma tid upplupne renta __ 98: 24. Malmö
Titelns orsak var, att den i Svenska Akademien invalde Zibet hade yttrat, i sitt den 10 December 1790 hållna Inträdes-Tal öfver Botin, och med anledning af dennes utnämning till adelsman, några tankar om Jemnlikhet, Stånd och Adelskap; hvilka sedermera i StockholmsPosten, då detta Tal der den 29 Aug. 1791 recenserades med beröm, blefvo anförda och gillade såsom ett ”bevis för nyttan af ärftligt Adelskap”. Det var häremot, som den Philipsonska skriften framträdde, – dragande efter sig en hel mängd småböcker för och emot 50; nu samtligen begrafna i glömska. För en läsare i våra dagar innehåller den lilla boken ingenting nytt; så vida man ej för sådant vill anse, att alla de argumenter, med hvilka man nu bekämpar Börds-Adeln, redan der förekomma. Väl behöfde man då ännu vara i någon mån tänkare, för att utmärka sig i denna kamp (numera gör det nog, att vara skrifvare); men Kellgren, hvars fabel ”Byxorna” enkom diktades för att ”visa löjligheten af högmodet öfver gammal börd”, fann dock redan då – och just i en not derunder – skäl att anmärka: man har skrifvit mot ärftligt Adelskap ”så mycket och så osmakligt, att en klok och braf karl nästan känner sig frestad till dess försvar. I sanning synes det, som man borde lasta allt arf, eller intet”, De betraktelser, som börja med dessa ord och utgöra det följande af noten, tränga visst ej till djupet af saken; men hedra Kellgrens sunda omdöme 51. Bäggedera kan sägas äfven om Zibets yttranden 52. De gifva sig ej ut för något ”bevis”; ganska mycket hade då skolat tilläggas; och synnerligen i afseende på hans grundtanke, att en ”värdighet, som går i arf”, om än ”möjligtvis umbärlig i en oblandad folkregering, dock förblifver en väsendtlig beståndsdel af den monarkiska”. Kanske föresväfvade honom här Montesquieus ryktbara sats om Adelns ursprung och ställning i samhället:
Wid 1765 ärs Riksdag, sedan Riksens Ständer genom Deputerade läkit besigtiga och as de in komne -erättelserne tagit nägon kunffap om defie Krono,Lä gen - Den i6 December. logs) genheker, tillstyrkte Ständerne i underdånighet och Kongl. Mast behagade den iz Augusti 1766 i nädcr förordna, hwad Kongl. Kammar-Collegii denzr därpä följande October utfärdade circulair innehalles, bcstäende jämte annar huswudsakeligen deruti: att inga arrenden ffulle stallas pä längre rid än iA ar: att ingen skillnad skulle såsom tilförene göras emellan större och mindre Kungsgärdar: att arrendet ffulle utbjudas pä cff.-nre, lig Auction till den som erböd största städjan emot hela Jordeboks och manlals-räntans utgörande ester markegäng: att caracters byggnader, för hwilka Arrendatorerne warit answarige, borde as dem sjelfwa un» derhällas och nya caracters. byggnader eller annan kost, sam Nybyggnad, icke utan särskildt tillständ företagas: och att alla förut flutne contracter ffulle uphöra, enär de marat i är, ester midfasta» 1767 och änteli, gen att perpecuelle arrenden och Skatteköp pä Kungsgårdarne och andre för inabalienable ansedde lägenheter äswen ester 15 är ffulle till Kronan ätergä emot köpeffillingenö återställande för de sednare: och som Rik, fenö Ständer, i anledning af förenämnde besigtningar, funno sig i tillfälle art pröswa, hwilka Arrendatorer brustit i wilkoren, sä upgäfwo de dem samt anhöllo i underdånighet, akt deras besiut mätte befordras till »verkställighet, och bles Kongl. Kammar-Collegium ge» nom Kongl. Breswet den »8 December »766 i näder befaldt att derom besörja.