Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ehuru uti K. M:ts Nådiga Kungörelse af d. ii Dec. i8u, angående åtskilliga omständigheter, att iakttagas för Controllen å nämnde Bevillning, är uttryckligen stadgadt och föreskrifvet, att, vid Testamentens uppvisande vid Domstolarne, ovilkorligen skola företes vederbörande Upphördsmäns Attester öfver emottagne och af dem, på eget ansvar, godkände Löftesförbindelser för BevillningsAfgiften, K. Svea Hofrätt likväl, i afseende på flera derstädes uppvisade Testamenten, emottagit sjelfva Original-Löftesförbindelserne och desamma, jemte de öfriga Handlingarne till RiksgäldsContoret inskickat; men hvarifrån de till K. HofRätten måst återställas, för att, genom dess försorg, mot vederbörande Uppbördsmäns Attester, utbytas. Och då de, genom Högstberörde Nådiga Kungörelse, påbudne Controllör på TestamentsBevillningen icke kunna handhafvas under annat vilkor, än alt hvad, som är stadgadt om Uppbördsmännens Attesters afleranande till Domstolarne, varder behörigen iakttaget, hafva Hrr Revisorerne ansett sig böra ofvanberörde förhållande anmäla, såsom en anledning för R. St.Y att taga Betänkande n. 3y5 under öfvervägande, huruvida, till befrämjande af en säkrare och ofelbar verkställighet af hvad, i afseende pä TestamentsBevillningen, Domstolarne till iakttagande är föreskrifvet, det må befinnas nödigt, att någon serskild ansvarspåföljd för underlåtenhet härutinnan varder stadgad (p. 6. Rev. B.) Utskottet, som för sin del instämmer uti Hrr Revisorernes åsigt, anser sig böra tillstyrka, att deras hemställan öfverlemnas till Lagsamt Bevillningsutskottens handläggning. §• 4- Angtde G ra t i fica ti o n till Commissaricn Ek.
17 tåg likväl för ofvannämnde frälse-rotar samt de vakanta nummer, som aldrig utgjort effektiv rustning, böra jemkas i närmare öfverensstämmelse med billigheten; och då det af Kongl. Maj:t i sädant hänseende framställda förslag, att båtmans-indelningen, med omförmälda undantag, måtte beredas lindring i beklädnads-skyidigheten genom minskning i det årliga beklädnads-bidraget af Fem Riksdaler Riksmynt för hvarje rusthålls-nummer, som redan ingått eller framdeles ingår på båtsmans-bekläduadens öfvertagande af Kronan, synes Utskottet i allo tillfredsställande, har Utskottet, som följaktligen funnit den af ledamöter inom Bonde-Ståndet ifrågasatta utsträckningen af samma fördel till en större del af beklädnads-bidraget icke förtjena afseende, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts nådiga framställning om ifrågavarande beklädnads-bidrags minskning på nyss anförda sätt för båtsmans-indelningen i Blekinge och Södra Möre, måtte bevilja ett motsvarande vederlag till belopp af 11,505 R:dr, att tilläggas det för båtsmäns beklädnad å Hufvudtiteln uppförda förslags-anslag af 63,000 R:dr, hvarigenom detta anslag komme att ökas till 74,505 R:dr Runt; hvarjemte Utskottet, i fråga om det af Kongl. Maj:t vid Dess framställning i ämnet gjorda förbehåll, att den sålunda de rustande beredda lindring endast måtte tillgodokomma dem, så länge Rikets Ständer anvisa det derför erforderliga vederlaget, funnit sig jemväl böra tillstyrka, att Rikets Ständer, för sin del, medgifva samma förbehåll. Uti ofta åberopade särskilda betänkande N:o 48 har Utskottet uttalat den åsigt, att Embetsoch Tjenstemännens löner, i de fall der ej genom ifrågaställd organisation eller andro omständigheter hinder derför kunde möta, borde af Rikets Ständer definitivt fastställas.
R:dr, deruti inberäknadt hvad som åtginge för anskaffning af 10,000 stycken spetsprojektiler äfvensom till inredning af 255 stycken ammunitionskistor samt förändring och nyanskaffning af riktinstrumenter, m. fl. mindre utgifter. I enlighet med general-fälttygmästarens berörda framställning, — hvilken general-fälttygmästaren beledsagat med den upplysning, att, derest Rikets Ständer beviljade de af honom såsom för behofvet erforderliga angifna medel, skulle inom loppet af tre år fältartilleriet komma att ega, inberäknade de 24 kanoner, hvartill medel redan förut blifvit beviljade, 192 stycken refflade fältkanoner med lavetter och föreställare, eller i det närmaste det antal, som af Landtlörsvarskomitéen ansetts erforderligt, enligt den af densamma föreslagna armé-organisationen, samt dessutom 10 kanoner i reserv, — har Kongl. Maj:t nu begärt, att för anskaffning af refflade kanoner och spetsprojektiler, ammunitionsvagnars inredning, riktinstrumenter m. fl. mindre utgifter ett belopp af 55,000 R:dr måtte af Rikets Ständer beviljas; och då Utskottet anser det vara angeläget, att fältartilleriet, så fort ske kan, blifver försedt med tillräckligt antal refflade kanoner, men behofvet deraf ännu icke blifvit fyldt, tillstyrker Utskottet, att den äskade, summan 55,000 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. 27:o. Angående behofvet af ammunitionsvagnar till ofvannämnda antal refflade kanoner, eller 192 stycken, har general-fälttygmästaren meddelat, att den nuvarande tillgången på dylika vagnar icke vore för behofvet tillräcklig, utan erfordrades för detsammas fyllande ytterligare 82 stycken, hvarför kostnaden beräknats till 850 R:dr stycket, dervid general-fälttygmästaren dock erinrat, att af ett vid 1856—1858 årens riksdag beviljadt anslag till 39 stycken ammunitionsvagnar ett öfverskott af 11,235 R:dr förefunnes.
Det bör vara hos de 3:ne magtegande Stånden en helig pligt att icke orättvisligen utöfva sin magt, och fastän de sjelfve anse sig icke förlora något ekonomiskt, får den moraliska känslan icke döfvas af det låga motivet, att Staten slipper med mindre uppoffring*. Af Ola Jeppsson från Blekinge Län, hvilken förklarade, att han vid beslutets fattande varit på permission frånvarande. Af Måns Mänsson från Calmar Län: ”Hvad, som föranlät Höglofl. Utskotten att besluta, det skrifvelse skall till Kongl. Maj:t afgå med begäran, att två fångar skola åka efter en häst och fem efter 2 hästar, skjuts-karlen oberäknad, kan jag icke förstå. Det lär väl vara kändt, att, då fången forslas genom landet, sker det med lika hastighet, som marche-forcée eller skjuts i allmänhet. När nu, som icke sällan händer, fångarne äro försedde med 6 å 8 lispund, jern hvardera, och hvarje karl väger 9 å 10 lispund, får hästen en börda af circa 35 å 40 lispund, skjutskarlen oberäknad. Hvad är anledningen till att pålägga ett sådant barbari på den skjutsskyldiges bekostnad? Hafva hästarne blifvit så starka sedan förra Riksdagen, att Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Memorial, N’.o 56, 57. 9 att de nu kunna draga dubbel tyngd, än de förr mägtat, eller är Stalscassan så medtagen, alt betalning icke är att tillgå? Det förra har jag icke kunnat upptäcka. Skulle det sednare alternativet vara händelsen; så låt herrskapet marchera till fots. Att ålägga den skjuts-skyldige att skjutsa 2:ne fångar på en häst och 5 på 2 hästar är, lindrigast sagdt, obilligt hegardt, samt äfven icke verkställbart vid andra tillfällen, än då godt slädföre inträffar, så vida man icke vill förutsätta att man får forsla dem lik* med andra forlass, t. ex. tackjern eller andra lunga effecter; då kan man sätta för ett par osar, köra helt prydligt uti mak.” N:o 56.
Att nu ater, på sätt Fullmägtige föreslagit, utsträcka dessa förmoner ända derhän, att enkas eller harns pension komrne att motsvara hela beloppet af mannens eller fadrens innehafda lön, skulle för öfrigt framdeles tillskynda delegarries efterlemnade ännu lefvande och pensions-bei ättigade enkor och harn fördelar i berörde hänseende, vida öfverstigande de pensions-belopp, som från andra dylika Cassör utgå och bemäide cassa-delegare, på grund af sina bidrag och dem deremot försäkrade rättigheter, skäligen kunnat förvänta. Dessutom synes i allt fall vid den förestående minskningen i delegarnes antal, Cassans egentliga förvaltning icke kunnat med full säkerhet fortfarande på samma sätt som hitintills åt dem anförtros. Med afseende å nu uppgifne förhållanden, har Utskottet, som icke inser ändamålet med den tillökning i Cassans capital-fond, hvilken, enligt Fullmägtiges förslag, skulle framdeles beredas, funnit sig böra underställa Rikets Ständers bepröfvande den väckta frågan om denna och Riksgälds-Contorets Enkeoch Pupill-cassas sammanslående till en gemensam fond för pensionerandet af tjenstemännens och vaktbetjeningens vid nyssnämnde Verk och f. d. General-Assistance-Contoret efterlemnade enkor och barn. Härvid har Utskottet dock för sin del ansett följande vilkor böra bistås, nemligen: att nuvarande delegare i General-Assistance-Contorets Enke-cassa komma att, i förhållande till sina bidrag, deltaga uti den gemensamma cassa-fondens förvaltning, samt att, då tillgångarne medgifva tillökning i de pensioner, som nu från de begge serskilda Cassorna utgå, bemäide delegares och deras företrädares efterlefvande enkor och barn jemväl komma i åtnjutande af denna tillökning, så att den högre pensionsrätt, som nu tillkommer dem, i jemförelse med enkorne och barnen efter delegarne i Riksgälds-Contorets Pensions-cassa, fortfarande varder de förre tillerkänd.
Raab föreslagit och som skulle komma att bestå af 20 å 30,000 man befäl, underbefäl och befälsämnen och 60, 70 till och med 80,000 man rekryter, hvilka möjligen icke hunnit ens till det första stadiet af soldatbildning, så vore den förstnämnda styrkan vida att föredraga. Denna mindre trupp vore nemi. under freden fullkomligt öfvad och organiserad; den af Frilen föreslagna saknade deremot så väl behörig organisation sorn öfning och skulle i följd deraf vid krigets utbrott ej ega stort mera värde än en sammanrafsad folkhop, om än lifvad af det högsta mod. Besinnar man vidare kostnaden för utrustningen af en sådan armé, kostnaden för underhållet midt under fredens lugn för den enorma materiel, som dertill erfordrades, kostnaden för ökadt antal artillerioch ingeniör-trupper, för ökadt antal hästar, för ökadt behof af sjukvårdspersonal, af personal för uppbörd och redovisning etc. etc., så torde man nödgas medgifva att dessa kostnader vida öfverstiga, om icke landets krafter, så åtminstone förhoppningen och till och med önskvärdheten af att sålunda anstränga dessa krafter under fredens lugn. Men, oafsedt allt detta, är det äfven en annan omständighet uti Frill. Raabs orgasisations-förslag, som jag ber att få påpeka. Huru lång tid tror Frilen skulle åtgå, innan den af honom föreslagna organisation skulle kunna genomföras? Den af komitén föreslagna förändring skulle kunna fullbordas på 5 år, i hvad den rör beväringsmanskapet, och efter den tiden skulle vi hafva en armé af 50,000 man väl öfvade trupper. Deremot skulle enligt min tanke genomförandet af Frih. Raabs förslag draga ofantligt mycket längre tid. Det grundar sig hufvudsakligen derpå, att större delen af arméns personal skulle blifva i tillfälle att genomgå befälsskolan. Frih:n nämner i sitt anförande, att då kommitterade föreslagit, att 8 af hvarje bataljon skulle genomgå sådan skola, så kunde detta antal tredubblas, så att 24 af hvarje bataljon vid befälsskolan utbildades. Men huru lång tid sknlle ej härtill åtgå!
Jag anser det således icke vala skäl, att efter 8 månaders sammanvaro söka genom en återremiss fördröja ärendernas gång; ty om den ordställning R. o. Ad. antager icke öfverensstämmer med hvad de andra Stånden besluta, så kan sådant rättas. Angelägnast är, att man kommer öfverens i sjelfva hufvudsaken. Slutligen ber jag, att få framställa följande förslag till redaktion af det tillägg, Frih. Tersmeden föreslagit: ”Att för Hypotheksförening, som utlemnar andra lån på namn, än tillfälliga förskott till delegare i föreningen, sora inlemna! handlingar för erhållande af lån emot inteckning, kreditivet genast varder upsagdt.” Hr von Troil, Sam. Gust.: Det är med verklig glädje jag förnummit, att alla de talare, som hittills yttrat sig, insett vigten deraf, att Hypotheksföreningarne ega kreditiv-rätt på Banken, och jag skulle tro, att ingen tidpunkt kan vara lämpligare för ett sådant medgifvande, än just nu, då R. o. Ad. på f. m. beslutal minska Bankens förlagslån mot pant af metaller från 3 till 2 milhr R:dr, och således just derigenom den summa erhållits, som Frih. Raab föreslagit, att användas som kreditiv ät Hypotheksföreningarne. På sätt Gr. Lagerbjelke och Frih. Tersmeden yttrat, anser jag det vara af högsta vigt, att en sådan inskränkning göres, som af dem blifvit föreslagen. Jag har emellertid icke så fullständigt kunnat upfatta det redaktionsförslag, Frih. Raab nyss upläst, att jag derom kan yttra mig; men jag förmodar likväl, att något dylikt kommer att af Ståndet bestämmas, och det synes derföre vara bäst att R. o. Ad. genast fattar sitt beslut, emedan man då, vid de följande punkterna, vet huru mycket man har att disponera. Skulle punkten endast återremitteras, så innebär en sådan åtgärd icke något så bestämdt, som om Ståndet redan hade afgjort frågan. Jag har dessutom anledn. förmoda, att i åtminstone ett af de andra Stånden ett likartadt beslut kommer att fattas.
Bland de tillämpningar for elektrisk belysning, som man nyligen gjort med accumulatorerna, vilja vi särskildt omnämna de försök, som man anstalt vid » Theåtre des Variétés » i Paris. 207 glödlampor af Swans konstruktion hafva där underhållits med 256 Faures accumulatorer, vägande tillhopa 10380 kilogram. På scenen funnos 61 lampor med 56 accumulatorer förutom 24 lampor med 25 accumulatorer vid rampen. I salongen hade man 90 lampor med 75 accumulatorer. Samtliga dessa accumulatorer vägde 55 kilogram hvardera. Slutligen hade man i vestibulen och gångarna 32 lampor, som forsågos med elektricitet från 100 små accumulatorer, hvardera vägande 18 kilogram, intensiteten hos lamporna motsvarade i allmänhet vid pass 25 engelska normalljus. Den dynamo-elektriska maskin, som laddade accu-mulatorerna, drefs genom gasmotor. Belysningen af teatern beskrifves som mycket angenäm, men grannarna hafva beklagat sig öfver det buller, som gasmotorn åstadkommer, samt öfver den lukt, som föranledes genom smöijämnet, an-vändt vid denna motor. En annan dylik tillämpning är gjord vid en butik i Palais-Royal i Paris. Man gör där bruk af 26 Faures accumulatorer, som lemna elektricitet till 25 Swans lampor, hvilka äro garanterade att ega bestånd i tusen timmar. Belysningen sker två timmar per dygn, och accumulatorerna ombytas hvaije vecka, enär man icke lämpligen kan ladda dem på stället. Afgiften är satt lika med den for gaslysning. » De fördelar, som användandet af accumulatorer skulle erbjuda, kunna i korthet sålunda sammanfattas: l: o Genom dessas användande kan man taga vara på krafttillgångar, som annars icke komma till användning.
Dessa äro följande: ”öfver In”dragningsmagten har Motionären varit särdeles fåordig, och nästan blott vidrört den ”i förbigående. Att döma af den köld, hvar”med han önskat dess upphäfvande, och ef”ler svagheten af de skäl, hvarpå han grundat denna önskan, skulle man lätt kunna ”iro, att hon för honom endast varit en bi”sak. ” — Jag har då varit fåordig om In - Den a5 Ja n uar i i f. m. dragningsmagten } fastän jag från och med i6:de till 3o:de sidan, tätt tryck, afhandiat den till både princip, syftemål och verkningar; jag har blott vidrört den i förbigående , fastän jag åt densamma, och åt principen af dess utöfvande, odelt egnat en hufvud-afdelning af mitt arbete. Jag har med köld önskat dess upphörande, fastän den värma, hvarmed jag ej kunnat afhålla mig att behandla de högre medborgerliga intressen, med hvilka jag visat utöfningen af denna magt stå i ett alldeles oskiljagtigt samband, heldre kunnat klandras såsom mindre lämplig i ett Lagstiftningsärende, som klafver lugn pröfning; jag har med svaga skäl understöd! min kalla önskan_, fastän jag, åberopande hvad förut sagt, och ej behöfde omsägas, tillagt nya, dittills osagda, skäl, som ingenting mindre bevisa än Indragningsmagteus oförmåga att uppfylla sitt hufvudsakligaste ändamål; jag har behandlat nämnde magt som en bisakj fastän form, uppställning, slulföljder, allt antyder den såsom arbetets grundval. Och det är just den till sin natur enda delen af min skrift, som möjligtvis kunde påkalla ett litet mått ganska behöflig popularitet åt det öfriga, det är denna som framställes i en sådan dager, eller rättare, skymning! Jag öfverlemnar detta till den värde Reservantens egen kalla besinning, helst om han derjemte behagade närmare följa tankegången af den Afhandling han på en gång klandrat och Det) 25 Januari) f. lii. dock trodt icke finnas.
TJpplästes ett prot.utdr. från BondeSt. af d. i3 dennes, af innehåll, att ifrågavar. i5:de punkt af Ståndet blifvit återremitterad på grund af dervid gjorda anmärkningar^ j3 24 isr, Dea 15 September. Hr Gunther, Carl Glist.: Då denna flåsa i sista plenum begärdes ytterligare på bordet, instämde jag deruti, icke för sjelfva saken, utan emedan tiden då var upptagen nied andra göromål. IXu anhåller jag att, innan jag vidare yttrar mig i ämnet, få veta, hvad beslut Borgareståndet fattat, i fall officiel underrättelse derom ankommit. Underteekn. B. idd. S ec r et.: LorgareSt. har återremitterat den ifrågavar, i5:de punkten af StatsUtskts meinor. Hr Gunther: Då således 2 Stånd redan återremitterat frågan, liar det förhållande uppkommit, som jag förmodat. Jag yttrade emedlertid i sista plenum, att R. o. Ad. för sin del ej hade skäl till återremiss. särdeles som det bär, mer än i de öfriga Stånden, är angeläget alt icke genom onödiga omgångar föranleda tidsutdrägt. Jag vidblifver detta mitt yttrande, och om motsidan fortfar i sitt yrkande på återremiss, får jag på förband förklara, att jag kommer att begära votering, samt uppmanar molståndarne att göra detsamma, pä det vi må ju förr ju hellre fä frågan afgjord. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag hyser den mening, att StatsUtsk. vid voter:spropos:ns uppställande missförstått BondeStts beslut, mäste jag tinna R. o. Ad. halva lika stort skäl för återremiss som de öfriga Stånden. R. o. Ad. har nu fått underrättelse, att BondeSt. återremitterat den ifrågavar. punkten; men Ståndet har ej fått kännedom om innehållet af de anmärkningar, sorn föranledt återremissen.
Borgare-Ståndet afslagit, är af de inne öfrige Riks-Stånden till Lag-Utskottet återförvisadt, på grand af följande anmärkningar och yrkanden: hos Håglofl. Ridderskapet och Adeln; 1:0 af Herr F. L. Rosenqvist: att , om allmän och enskild säkerhet blifvit störd a£ grofva missdådare, hvilka det lyckats att från fästningar och häkten undkomma, vöre det icke arrestanternes , utan deras fel , som äro satte att vaka deröfver, att fångarne icke roa kunna förskaffa sig friheten åter, hvarföre <3 4 LagXJtskéitett Utlåtande Njo i56. ej eller fangen rätteligen kunde straffas för hans bevakares försumlighet; att då , i samma mon, sorn samhällsordningens bevarande påkallar kraftiga och stränga åtgärder till förebyggande af den oro och våda, som dylika missgerningsman förorsaka, anspråket på vaksamhet
Ingen har bestridt, att ju Kongl. Maj:ts sanction erfordras, för att en ny Riddarhns-Ordning skåll blifva gällande. Ej eller har någon satt i fråga, att icke de af Kongl. Maj:t antagne §. §. uti berörde Riddarhus-Ordning äga kraft af Lag, och sålunda äro gällande. Men Riddarhus-Utskottet har trott, att då Ridderskapet och Adeln i ett sammanhang afgifvit ett förslag till en förändrad Riddarhus-Ordning, så borde Ståndet förmoda att de äfven skolat i ett sammanhang blifva af Kongl. Maj:t pröfvade, och detta tror också jag hafva varit det rätta. Att nu höra Friherre Cederström på-' stå att detta ärende kan uppskjutas lill nästa Riksdag, förundrar mig, då han i dag åtta dagar sedan, i frågan om Serskildta Utskottets Betänkande, yttrade just motsatsen. Antingen måtte den värde Ledamoten hafva haft orätt den gången lian fick rätt, eller ock nu. s Skalet, hvarföre jag önskar, att Riddarhus-Ordningen må i ett sammanhang pröfvas, är det, att Den 2i December f. m. 229 grunderne Lora granskas, och icke Llott detaljerne. Det kan eljest, såsom jag yttrade i fråga om' Serskildta Utskottets Betänkande, hända, att man får detaljer, som icke stämma öfverens med grunderna för det hela. Hvad Behandlingen af grundlagsfrågor beträffar: så är med dem ett helt annat förhållande än här; ty Grundlagarne innefatta så inånga serskildta ämnen, att hvart och ett för sig, kan ensamt afhandlas och pröfvas, t. ex. frågor örn Högste Domstolen, utan att det rörer Konungens rätt att förläna adelskap; frågor om Tryckfrihets-Lagen, utan att det rörer sättet, hvarpå Statsregleringen skall göras o. s. v. Men sådan är ej händelsen med Riddarhusordningen, sorn blott innefattar ett hufvudämne, med sina nära förbundna detailler.
N:o 24, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 15, innehållande förslag till ändring uti 36 och 43 §§ Riksdags-ordningen, rörande sammansatta Utskott. Ståndet gillade den föreslagna omflyttningen af ifrågavarande förslag från 36 till 43 § Riksdags-ordningen. N:o 25, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 16, innehållande förslag till ändring i 49 § Riksdags-ordningen och 56 § 1 momentet Regerings-formen, angående motioner. Ståndet vidblef sitt i ämnet fattade beslut, och lade Memorialet till handlingarne. Prot.-Utdrag den 9 Augusti i851. 475 Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-Utskottets Memorial N:o 8, i anledning af Borgare Ståndets återremiss af skrifvelse-förslagen, N:is 117, 118 och 119; lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets Memorialer: N:o 22, i anledning af återremisser af Utskottets i Memorialet, N:o 11, afgifna förslag till ändring i 39 § R. O., angående val af Ordförande i Utskott och andra delegationer af Rikets Ständer. Ståndet vidblef dess beslut, och till Konstitutions-Utskottet uppdrogs att med erforderlig kontrapropotition inkomma. N:o 23, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o 14, rörande åtskilliga till förstärkt Stats-Utskott hänvisade frågor. Ståndet anmodade Konstitutions-Utskottet att, derest Höglofl. Ridderskpet och Adeln vidblifver dess skiljaktiga beslut i denna fråga, voterings-proposition uppgöra. N:o 24, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o 1-5, innehållande förslag till ändring uti 36 och 43 §§ R. O., rörande sammansatta Utskott.
Att de beväringsområden, inom hvilka båtsmanshållet kan blifva med arméen förenadt, äfven till arméen öfverföras, torde få tagas för afgjordt, och ifrågasättas kunde huruvida områden, inom hvilka inga flottans trupper äro förlagde, fortfarande böra tillhöra detta vapen, som deraf icke kan hafva något egentligt gagn. — I alla händelser fordra billighet och rättvisa att vapenpligten för beväringen blir lika inom flottans och arméens områden. Då den fullständigare soldatbildning, som vid arméen gifves beväringssoldaten, icke kan vara till nytta för sjöfolk, anse kommitterade att beväringssoldaterne inom de flottans områden, der beväringen vapenöfvas vid arméen, äfven böra tillhöra 48 arméen, helst i annat fall en större del inom landområdena måste uttagas för att fylla det beräknade behofvet 25,000 man. Samma grundsats, eller lika beväringspligt i olika landsdelar, fordrar äfven att af den beväring, som vid flottan öfvas, en lika del uttages till en vapentjenst, motsvarande beväringssoldatens. En klass godkände beväringsskyldige har under de senare åren, med undantag af Blekinge läns beväring, uppgått till nära 22,000 man, under det att en klass (den första) exerceradt beväringsmanskap utgjort icke fullt 20,400. I skillnaden 1,600 ingå de, som njuta befrielse från vapenöfning med omkring 900 och återstoden visar den öfriga afgången mellan mönstring och vapenöfning. Om beväringssoldaterne bestämmas till \ af de approberades antal, ger detta visserligen på papperet 5,500 man i hvarje klass, men dels drabbas äfven beväringssoldaterne från början till någon del af ofvannämnde afgång, dels måste afgången bland de äldre beväringsklasserna blifva ganska betydlig, då den orsakas icke endast af dödsfall, utan äfven af inträffad otjenstbarhet m. fl. skäl, hvarom allt nu upplysningar saknas.