Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ville inskränka åtgärden dertill, att sjelfmördaren skulle varda i tysthet begrafven, och, derest utröntes, att gerningen varit öfverlagd, med den qualifikation, att lägerstaden tilllika blefve afsides å kyrkogård. I hvarje fall erfordras domarens pröfning. Ett ytterligare skäl att här äga lag. 21 Kap. 9 §. I sina motiver till detta kapitel har Lagberedningen »ansett lönskaläge icke egentligen kunna, ehuru i moraliskt afseende ganska lastbart, blifva föremål för bestraffning efter allmän brottmålslag.» Lag-utskottets pluralitet har delat samma åsigt, och derföre, lika med Lagberedningen, borttagit det ansvar, Missgerningsbalkens 33 kap. och Kongl, förordningen den 10 April 1810 för qvinnan i ty fall stadga. Om jag skulle medgifva, att qvinna för den första förseelsen af detta slag tillräckligt straffas genom ångren, som då sällan uteblifver, och genom bördan af barnets försörjning, som hon ofta nog får ensam bära; kan jag likväl ej gilla, att lagen frikänner äfven återfallet. Detta afklädande af blygsamhet, denna fräcka lättsinnighet, som, utan att verklig skörlefnad ännu inträdt, merendels karakterisera iterationen, lära ej, så vida sedlighetens helgd skall upprätthållas, böra undgå lagens näpst. Jag ser således intet skäl, hvarföre den ingalunda hårda tillrättavisning, nu gällande författningar bjuda, icke skulle kunna här bibehållas. Beträffande den enskilda skriften för qvinna, som sig med lägersmål försett, fattar jag icke, huru den skall kunna helt och hållet utmönstras, då intet af de öfriga, hittills fastställda kyrkointagningsformulärer på ifrågavarande personer är tillämpligt. Om hvad jag nu tillåtit mig yrka blefve i den nya lagen infördt, ägde man ock deruti det af Herr Professor Schlyter, uti dess reservation vid 9 § af 21 kap. uti Lagberedningens förslag, åsyftade, högst nödvändiga, korrektiv mot konkubinatet, hvilket inom vårt fädernesland, ty värr, ej kan räknas bland obekanta oordningar.
Lika med den siste värde talaren erkänner jag protestantismens princip såsom liberal och fri från fanatism; men det är helt annat än sådana phenomener, sorn de sednare åren uppenbarat sig i htifvudstaden. Exemplen äro icke sällsynta, sorn ådagalägga välfningar i husen, innästlande bland tjenstefolk och till och med barn, för att uppfostra dem i främmande läror. Jag anhåller att detta 4 H. 48 3;S 13en 20 M a r» f. m. korta yttrande måtte få åtfölja till UtsL, under upprepande att det är mig en personlig /'agnad, att saken vackt uppmäi ksamhet. Hr Ribbing, Arvid: Jag får börja med att tillkännagifva, att jag kom så sent upp, att jag endast fick hörå sednare delen af Frih. Flemings anförande. Likväl hörde jag tillräckligt, för att icke kunna stillatigande förbigå livad af honom så nitiskt men efter mitt tycke tillika så fanatiskt blifvit yttradt. Jag finner val, att Hr Frih:n har ändrat sin motion till det yrkande, att de särskilda religionssecternä mätte hålla sig inom lagliga gränser, och jag klandrar icke påståendet, att Lutherska läran är förträfflig; men då motionären gått så långt, att han påstått det denna lära vore den förträffligaste, som funnits och sorn någonsin kommer att .finnas, så torde deremot böra behjertas, att Luthers förträfflighet hufvudsakligen består deruti, att han från Christna läran afsöndrade alla menskliga tillsatser. Jag alock öfvertygad, att om Luther sjelf fått gifva namn åt sin lära, hade han, hellre än att kalla den efter sitt egel namn, valt en benämning, som innefattade eller afsåge möjligheten för menniskorna, att genom ett stigande till allt högre och högre ljus, närma sig lärans gudomliga ursprung; och jag känner intet namn som bättre och lämpligare uttrycker en sådan lära än ordet: Reformerta. Vi äro ju ämnade att beständigt stiga i fullkomlighet; men det kan ej ske utan reform. Låt vara att Luther på sin tid var den som bäst och fullkomligast uppfattade Guds ord, eller åtminstone förträffligast uttryckte denna uppfattning.
Ledamöter ansago någor bestämdt stadgande härom icke böra göras , utan Beredningens Förslag allena följas; anförandes under öfwerlaggningcn härom Herr Presidenten m. rn. Grefwe oyllenborZ: "För min del får jag åberopa, hwad af mig til sista kWm-protOLoliet rörande denna omständighet är anfördt,och sä framt UcstoltelS ple»-rlttet ej bifaller min mening, at Embetsoch Tjensteman stola utan inwändning fortfara med tjensternes utöflting, sä begär jag at desa mina tankar mätte ätfölja Lxpeclirionen cil Riks-Standen; jag anser nemligen jemnförligt bättre, ar Landers Embetsman, som aga ömhet för Folket och kännedom af Lagarne, bibehålla sina Embeten, hwarigenom de kunna wara i tilfalle at emot Inkräktarens wäldsmagt nägorlunda stydda Jnnewänarne uti deras lagliga rättigheter, an det tilstand stulle wara, da Folker, öfwergifwit afsina wanliga Styresmän, stulle öfwerlemnas ät de oberäknelige och grufliga följderne af en grym Fiendes wilda nycker, uran ac fä njuta det minsta stydd af Lagen, för hwars helgd icke någon ansedd Medborgare stuteligen längre kunde ifra. Det blifwer således min oryggeliga öfwertygelse, at andre ursagler för Embetsmans nedläggande af Embecet wid Fiendens infall icke kunna antagas, än antingen den, ar Fienden sjelf stiljer dem derifrän, eller ock at de nödgas med Man uphöra derföre, at Fienden för desi utöfning påbjuder sädane stridige befallningar, at Embetsmännen, utan at begä hög mals - Z9o Den 8 Mars. mälsbrott eller öfverträda Ed och samwetspligt, omöjligen kunna dem efterkomma". Herr Secr^temrLn Friherre VVräuZe! instämde häruti.
Likväl tror jag ej alt någon, sorn tillämpat lagen örn inlagsfä eller förtrodt gods, kan säga, att dermed förstås penningar, ulan så vida som samma penningar återlemnas; ty ideen af inlagsfä är, att samma sak skall återställas till den, sorn lemont något i förvar. Härefter kom i8j2 Wermlands provincialbank. I dess regle mente nämnes ej heller något om lifgifvande af creditsedlar, utan der nämnes blott bankens skuldförbindelser och sedlar, hvilka innehålla, att innehafvare)] har att i banken utbe - Den 18 Februari f. m. komma den å sedeln tecknade summan. Vid sista riksdag var det forst, som förslag uppgjordes lill en lag för de enskilda bankerna oell hvarigenom dem skulle tillåtas att utgifva creditsedlar. Då nämndes intet om att lagen ej skulle vara gällande äfven för de tvänne banker, hvilka förut funnos. Förslaget antogs, såsom man påminner sig, efter mycken granskning. Jag sökte för min del att genomdrifva den satsen, alt man skulle åtskilja i lagen hvad som egentligen utgjorde civil-lagstiftningen , nemi. att bestämma rättigheten att utgifva credilsedlar, och hvad sorn utgjorde privatbankens skyldigheter och rättigheter såsom gäldenär och borgenär; men alt man deremot bolde i lagförslaget förbigå allt, som angick det reglementariska och administrativa, samt lemna det till K. M:s afgörande. Denna åsigt vann likväl ej något afseende, utan lagförslaget omfaltade både det legislativa och administrativa i ämnet. Förslaget inkom så sent lill K. M., att det ej erhöll någon sanction; men detta förslag innehöll tillåtelse för de enskilda bankerna att utgifva creditsedlar, jemte bestämmelser om deras öfriga rättigheter och skyldigheter. På grund häraf var det, som sedermera trenne banker uppkommo, hvilka åtogo sig solidarisk ansvarighet och erhöllo sina bolagsreglor. En bank, Östgötha-bank, har fått bolagsreglor, hvilka innefatta ali delägarne ej skola stå i någon solidarsk ansvarighet.
Maj 1827, förklarat: att dä en person genom sär skilda utslag blifvit dömd till böter, hvilka skola till kroppsplikt förvandlas, samt då flera utslag, hvarigenom ådömda böter redan blifvit förvandlade, på en gång förekomma tili verkställighet, bestraffningen bör blifva sådan, sorn densamma, ådömd genom ett enda utslag, skolat af domaren utsättas, samt att således albi de böter, som pä en 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 54. gång förekomma till uttagande lios förbrytaren, böra, i brist af tillgång,..förvandlas till kropps-strall eller fängelse efter deras sammanräknade belopp, med iakttagande likväl al de i lag och lörlaltningar för vissa särskilda fall stadgade förvandlingsgrunder. Förenämnda stadganden hafva emellertid ej afseende ä det frihets-straff, hvartill omedelbart dömas kan, och hvilket förekommer i gällande lagstiftning under särskilda benämningar, såsom arbete å lastning, vid Konungens Slolt eller häkte samt fängelse å lastning, m. tn. Om någon således gjort sig skyldig till flera brott, hvilka hvartdera medföra frihets-straff under vissa år, mäste han således undergå samma straff helt och hållet. Då omförmälda stadganden meddelades, var ej heller frihetsstraffet, utan spö och ris samt det till kropps-straff hänförda fängelset vid vatten och bröd, jemte böter, de allmännaste straffen. De kunde ock öfvergå i hvarandra elfer det ringare lill det högre; och om än 1807 års lagstiftares mening varit alt tillvägabringa enhet i bestraffning, finner man likväl, om man efterforska;- yttersta grunden för gällande stadganden, hurusom den gräns, matt i denna del uppställt, blott är motiverad al fruktan att gifva kropps-slraffel en sådan utsträckning, att det kunde blifva vådligt för den straffades helsa och lif. Derföre stadgades i 2 och 4 §§ af Slraff-Belkens 5 Kap. , alt ingen må straffas med mer än fyratio par spö, trettio par ris eller ljuguålta dagars fängelse vid vatten och bröd. Det åligger dock lagstiftaren att i sina föreskrifter för tillämpningen af straff städse akta lill rättvisans fordran.
— När Riksens Ständer arrtogo den förcstagnc planen, war agio pä Riksgäldsfeblar z8 a 40 procent, men hade wid siutct af är IZ02, dä sörsta hälften af förmögcnheis afgiften rill största delen jusintit redan uppstigit till 51 procent; denna afgift hade till gansta ringa belopp ncml. ej mera än omkring 7s,Q00 R:d. ingäkt i wcrkstlfwer och wäxlar, det hade säledes älegat Banco-Fullmägligc att anstasia Silfwer ej allenast för ben första utan äfwen till den senare hälften sä snart ben hade iugätt, och af hirssten fbrmodc, ligen en ännu mindre del i Silfwer eller Wäxlar warit att päräkna; — ukwägar dertill gäfwos ej inom Landet, där erfarenheten wisat, akt ett fädant qvantum Silfwer ci kunde erhällas; akt utifrän för wäxlar köpa det, war icke eller möjiligk, wid en ri -.ga wärcltillgäng som föga mer förflog, än till Riksgälds-Conto iretS oumgängcliga behof, och ber en concurrncr af dctza begge Riksens Ständers werk, hade bäve för..dest» Werkö och Rikets Credit, blifvit högst tväbelig. Hwar och en mä dömma, om med Binqucns upprätihällande kunnat förenas, att wid nägra och 50 Pro - 4794 Den M October. Procents agio inköpa det silfwer, som esker Realisations grunden Kulle emot 20 procent utwäxlas, och huru länge sädant, med Banquenö beställd Kulle kunnat fortfara.
Men olämpligheten alt på det i lag fastställda sätt allona en klockare, nemligen att dels låta honom från hvarje matlag uppbära tre kappar spanmål, något som jemväl är obilligt till följd deraf, att bidraget till en församlingens gemensamma utgift såmedelst utgår utan afseende å större eller min - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 76'. 3 dre förmögenhet hos den bidragsskvldige, dels ock uppbära vare sig sä kalladt offer eller andra frivilliga gåfvor, torde, efter hvad i fråga om sättet lör presterskapets aflöning blifvit af Rikets Ständer åtgjordt och besiutadt, icke här behöfva vidare ådagaläggas; och Utskottet, som ej drager i betänkande att i hufvudsaken understödja motionärens framställning i ämnet, har endast råkat i tvekan beträffande sättet för ändamålets vinnande. Alt, såsom motionären föreslår, åt de nämnder, hvilka fått sig uppdraget att åvägabringa reglering af presterskapets Honing, öfverlemna att i sammanhang dermed uppgöra förslag till reglering af klockares lönevilkor, torde numera ej vara lämpligt, helst bemälda nämnder mångenstädes redan fullgjort sitt uppdrag. Och att, i likhet med hvad för kommunala utgifter i allmänhet gäller, fördela den ifrågavarande på kommunens medlemmar efter fyrktal, vill Utskottet åtminstone ej för närvarande tillstyrka såsom det ovilkorligen rigtigaste, eftersom derigenom skulle inträffa, att presterskapet i väsendtlig mån komme att bidraga till kyrkobetjeningens allönande, hvilket hvarken synes billigt eller är med gammal häfd öfverensstämmande. En utredning af alla de förhållanden, som på ärendets bedömande måste inverka, skulle dock kunna lätteligen vin nas, derest domkapitlen anbefalldes att, efter vederbörandes hörande, afgifva yttrande i frågan; och en underdånig framställning till Kongl. Maj:t med begäran om ett nådigt förslag i ämnet till en kommande Riksdag är fördenskull hvad Ut skottet funnit lämpligast att för närvarande tillstyrka Rikets Ständer.
April P. 36g, 378, 441» 445. — om inköp för StatsVerkets räkning af åtskiliige Trädhus i Götheborg. April P. 36g, 37g, 446» — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående de så kallade TalmänsTafflarne. April P. 36g, 381, 445. Maji P. 49°* — i anledning af Casseui’ernes i CreditSedelVerkets Småsedels-Cassor, ansökning om förhöjning i missräkningspenningar. April P. 438, 5o8, 5ao. — rörande liqviden för Ministern Lagersvärds fordran, härrörande från andelar uti RiksgäldsContoirets fordna lån i Genua. April P. 436, 5og, 520. Junii P. 2gg, 355, 427- -— angående beräkningen af StatsYerkets inkom - 529 komster till nästa Riksdag. Aug. StatsUtskotlets Beläukahden, Memorial och ProlocollsUtdrag: i anledning af anmärk» ningar vid Utskottets Betänkande, om an O > ^ ’ slag lill ved för LandsCaulzlierne och Ränlerierne. Sept» P. 34o. om losen till Skatte af t Vän ne i och vid Gefle varande KronoLaxfisken» April P. 5i5, 534, 576. Juli i P. 54i. om understöd för Sillfisket i Bohuslän» ska Skäl gärden. Julii P. 1208» — om ersättning lill Uddevalla Stad för Tertial och Sexlal af Accisoch Bakugns» penningar. April P. 5i5, 53a, 577. om Utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1815 samt 1817 och 1813 årens Riksdagar.
Om ansökningar ifrån Wermland, hvarest jag vistats 1 10 år* äfvensom ifrån Bohus Län Om lån uti Götheborgs Discont, har Directionen alltid frågat mig om jtg känt Låna-sökandens vederhäftighet; och pi min recommendation har icke någon förlust blifvit DiscontVerkettillskyndad. Till både Malmö och Götheborgs DiscöntDirectioners heder får jag äfven nämna, att sedan 1815, efter hvilken tid Lånerörelsen varit mert inskränkt, har handt* att jag för slägtingar och vänner sökt lån i nämnde Discontcr, men sådant har par princip blifvit vägradt. Friherre af Klinteberg, Wilhelm, förenade elg i hufvudsaken nied hvad Grefve von Rosen och Friherre Cederström anfört. Grefve Mörner1: t min tanka har man kommit vida ifrån ämnet. Här är ej fråga ont FilialDisconternes fortsättning, utan huruvida en del af den Lånesumma, hvarmed Banken sksll röra sig, bör utdelas genom serskildte af BancoStyrelsen tillsatte LåneContor, Då För - 43® Den 8 Junii t. m. valtarne af desse Cootor komma att sta under BancoStyrelsens inseende, och kunna af den samma afoch tillsättas, kan jag ej (inna, att de missbruk, som af FilialDisconterne begingos, nu böra komma i betragtande. Här är endast fråga, om fördelning af utlåningen till landsorterna är nyttig, och på goda skäl tror jag det. Af LåneContoren i orterne pröfva9 Låne-anaökningarne snarare, In genom brafväxling, hvilket sätt dessutom icke gifver anledning till den noggranna undersökning, som i orten lättare kan verkställas. Om således säkerheten hos de Lånsökande och den minsta möjliga kostnad vid finens erhållande, äro hufvudgakliga vilkor, aå är inrättandet af LåneContor i min tanka nyttigt; och skulle Friherre Hjertås Förslsg antagas, förenas derigenom da stridiga meningarne.
Just en, som man behöfde taga vård om. Hon måste slå sina armar om henne. »Jag visste det ju inte, du stackars dumma barn,» sade hon. Efter undret. De blinde sångarnas skrå hade sammanträde i Luciakyrkan. Högst uppe i koret bakom altaret sutto trettio gamle blinde män på jesuiterfädernas snidade korstolar. De voro fattige, de fleste af dem, de fleste hade tiggarpåsen och kryckkäppen vid sidan af sig. Det rådde stort allvar och högtidlighet bland de blinde. De visste hvad det ville säga att vara medlemmar af detta heliga sångarskrå, af denna härliga, gamla Academia. Nere i kyrkan hördes någon gång ett dämpadt buller. Där sutto blindförarna, barn, hundar och gamla gummor, och väntade. Stundom började de unga rasa med hvarandra och med hundarna, men det blef genast kväfdt och nedtystadt. De blinde, som voro trovatores, trädde upp en efter annan och sade fram nya rim. »Folk, som bor på det heliga Etna,» reciterade en af dem, »människor, som lefva på undrens berg, resen er, skänken er härskarinna en ny prydnad! Hon längtar efter två långa band för att förhöja sin skönhet, två långa, smala band af järn vill hon fästa vid sin mantel. Skänken detta till er härskarinna, och hon skall löna er med rikedom, hon skall ge guld för järn. Otaliga äro de skatter, som den mäktiga skall skänka dem, som nu bistå henne.» »En mild undergörare är kommen ibland oss,» sade en annan. »Han står fattig och obemärkt i den nakna, gamla kyrkan och hans krona är af järnbleck och hans diamanter af glas. ’Gifven ej offer till mig, I fattige,’ säger han, ’byggen ej tempel åt mig, I eländige. För er lycka vill jag verka. Om rikedom strålar ur era hyddor, lyser jag i äkta stenar, om nöden flyktar från landet, klädas mina fötter i pärlbesatta guldskor.’» Allt eftersom det ena nya rimmet efter det andra framsades, blef det antaget eller förkastadt. De blinde förforo med stor stränghet.
Staten en skälig och behöflig inkomst till förekommande af alltför ohejdad skuldsättning, nemligen: för Apelsiner till 10 öre skålpundet; Bensvarf, benkol eller bister 2 R:dr centnern; Bijouterivaror 2 R:dr skålpundet; Broderade arbeten,alngods,med tillägg af 40 procent till tygets tull; fullfärdiga med 70 procent; — dito med guld eller silfver med 150 procent förhöjning; Citroner 12 öre skålpundet; Fikon 10 öre skålpundet; Frukter och Bär, inlagda i bränvin eller ättika, 30 öre; dito torra 80 öre skålpundet; Fyrverkeriarbeten 1 R:dr skålpundet; Färglådor 50 öre skålpundet; Rullgardiner 50 öre skålpundet; Glas, andra slag, 30 öre skålpundet; Glasvaror med flätning 30 öre skålpundet; Grönsaker, torkade, 10 öre skålpundet; dito inlagda med bränvin eller ättika 40 öre skålpundet; Gulddragarearbeten, oäkta, 3 öre pr ort; dito kantiljer och paljetter, äkta och halfäkta 10 öre pr ort; fransar, galoner etc, äkta och halfäkta, 20 samt oäkta 12 öre pr ort; Handskar, alla slag, 3 R:dr 50 öre per skålpund; Hattar af halm eller strå 2 R:dr stycket; d:o af siden etc. 5 R:dr; d:o d:o andra slag 1 R:dr stycket; Hattfoder och hattkullar 2 R:dr skålpundet; Pelsverk, hopsydda, förtullas som pelsverk med tillägg af 75 procent; Håroch Tagelarbeten 5 R:dr skålpundet; Hängslen af siden och halfsiden 3 R:dr skålpundet; d:o andra slag 1 R:dr skålpundet; Ingefära 10 öre skålpundet; d:o syltad 50 öre skålpundet; Kakao 15 öre skålpundet; Kapris 40 öre skålpundet; Karkasser och Karkassband 60 öre skålpundet; Kastanjer 10 öre skålpundet; Kaviar 1 R:dr per skålpund; Kimrök 10 öre skålpundet; Kläder med 75 procents förhöjning i tygets tull; d:o med guldoch silfver-broderier, galoner och fransar, med 150 procents tillägg; Koeffyrer 4 R:dr stycket; Konfityrer 80 öre skålpundet; Konserver 70 öre skålpundet; Korgar och Korgmakarearbeten af oskalade qvistar och spån 5 öre, Bih. lill fl. Sl.
Star från början af jernvägars anläggning i vårt land, en ganska betydlig besparing för Statsverket skulle kunnat åstadkommas. Måhända hade varit billigt och skäligt att så skett.; men förhållandet är nu, att R. St:r icke förut antagit denna grundsats och att man vid förutvarande banors byggande icke gjort afs:de uppå, att de kringliggande orterna skulle bidraga till expropriationskostnaderna. Det förefaller således något besynnerligt, att Hr Bddt just nu vid denna bana kommer tillbaka till detla yrkande; och jag kan icke finna något skäl, hvarför å denna bana en sådan grundsats skulle göra sig gällande. Om nu denna bana skulle anses såsom en provineiel bana, hvilket begrepp man dervid fästade å den afdelning inom StatsUtsk:t, som med denna frågas utredning i främsta rummet hade att göra, då kunde det visserligen vara lämpligt om provinsen eller orten bidroge till kostnaden derför; men verkliga förhållandet är, alt Orebro-Hallsbergs-banan icke bör eller kan anses såsom en sådan bana, så vida man icke vill såsom sådane anse alla öfriga banor. Kastar man en blick på kartan, visar sig att denna bana, som bildar föreningen emellan södra banan och Orebro, kommer att blifva gemensam för trafiken mellan orter, mycket längre aflägsna från hvarandra än orter inom provinsen Nerike, d. v. s. från Norrköping till Orebro och Bergslagen, lian Götheborg till samma ställen, saint från norra Sverige åter tillbaka genom Nora-Ervalla och Köping-Hult-banorna. Denna bana kan således icke, från någon synpunkt betraktad, anses sorn endast en provineiel bana. Det är väl i öfrigt icke skäligt att man ensamt och ensidigt fasthåller vid den åsigt, som vid förra riksdagen genomdref den vestra stambanans riktning. Denna banas sträckning genom Södermanland anser jag visserligen riktig och har dertill i min mån bidragit; men alltid afsedt att framdeles skulle byggas en bana äfven norr om Mälaren. — Linien Orebro-Halsberg är första steget att äfven en bana norr om Mälaren må komma i fråga. Jag tror icke att det finnes någon, som vill bestrida, att, om för en sådan bana norr om Mälaren tillgångar skulle kunna beredas, icke äfven denna bana bör anläggas.
Contoirets Rakeustaper utwisa de betydeliga förluster, hwilka under förra administrationen, blifwit ät Contoiret beredde derigenom att operationer, hwilka för RiksgaldsContoiret bordt wara alldeles främmande, utan all anledning af de för Contoiret ut, färdade Instruclioner, blifwic föremgne. Såsom Den r8 November917 Såsom en med uplanings och utlånings systemet gemenskap ägande omständighet är här ofwanföre, ehuru endast i förbigående anjord!, att aktmanna BrandfErsäkringssonden, hwilken, mot de, uti Kgl« Maj-.ts Nadina Kungörelse och Reglemente af den > 15 Axnil 1782, utstakade wilkor, uti RiksgäldsContoiret warit förräntad, enligt ar 1807 träffad öfwerenskommelsc emellan Herrar Fullmäglige och Directionen as allmänna BrandförsäkringsWerket, skulle återställas. — Och som LotatsUlstottet, i afseende pä denne afhandling, funnit sig föranlätit, att med. dela särestd'och styndesam åtgärd, för att satta soken i dei stick, som RiksgäldsConloireks rätt owilkorligen päkallade, sä har StalsUtstollet ansett sig böra härom aflämna berättelse.
Tvenne kvinnor äro äfven redan anstälda därstädes skom distrilctslalcare; dessa Iiafva dock aflagt sina examina i Zuiich. Frankrike. d ' avant courriirew ä r iialiliiet på en förening, som med detta krs början organiserat sig i Paris. Dess syfte är att verka för shdana, lagbestäinnielser, enligt livilka den gifta kvinnan ' skall erhålla rätt att råda öfver livad hon ' ined sitt eget arbete förvärfvat, afvensk att filngera som vitne vid domstolar. &gt;Den franska kvinuan~, yttras det i föreningens inbjudning, &gt;kan blifva medicine och jurisdoktor, kan iitnamnas till medlem af, le conseil sup6rieur de l ' instriictioii publiquea, kan erliålla hederslegionen, men lagen förnekar henne rätt att tjäna som vitne inför domstolen. Den franska kvinnan iiiuehar en framstående plats inom konsten, handeln och industrien, men hon kan iitan sin mans samtycke hvarken handla med eller råda öfver ett öre af sin arbetsförtjänst ». Det ar emot dessa orättvisor den nya föreningen vill gå i falt. Eiiglnnd. Geologiska föreningen i Loiidon (the Geological Society) har vid sitt senaste årsinöte tilldelat miss C. A. Raisin ett penningpris utgåelide fr %n den s. k. Lyellfonden, stiftad med ändaiiz %l att af föreningen utdelas. årligen till uppmuntran åt vetenskapsidkare, man eller kvinna, för adagalagda utniarkta förtjaiister om den geologiska forskningen. Miss Baisin ar den första kvinna, so111 tilldelats en dylik utinarkelse. Kvinnan och trädgårdsodlingen. The Horticnltural College vid Swanley i Kent äger afveii en afdelning ' för kvinliga elever. Dessa stå under ledning af en föreståndarin ' na och äro inlogerade i en byggning, belagen i närheten af trlclgårdsskolan. Kursen ar både teoretisk och praktisk.