Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bränvins-minUtering må drabba förbrytaren för hvarje gång Författningen öfverträdes, samt endast påföljden för itei*erationen bestämmas efter de uti Kongl, förklaringen deii a3 Martii 1807 fastställde grunder; så enar Stadgandet uti nionde piincten af nämnde Kongl, förkla-* ring, att i alla de händelser, då Lagen föreskrifver tillökning i straff för den, sorn annan eller flere gånger beträdes med brott och missgerningar, deil svårare bestraffning, sorn bör följa å förnyad brottslighet, ej kan ega rum innan det Straff blifvit till alla delar fullbordadt, hvartill förbrytåreii var dömd för den missgerning lian förut UtÖfvat, tydligen har afseende å det högre ansvaret för iteration, hvaraf följer hvad Herr Ehrenborg yrkat, att det enkla ellet* primitiva ansvaret för oloflig Bränvins*mihutering, bör i de fall då iterations»ansvar ej kan ega rum , åläggas förbrytaren särskildt för hvarje gång öfverträdelse skei*; får Utskottet, som har sig bekant, att olika lagtolkning härutinnan egt rum, tillstyrka underdånig anhållan hos Kongl» Majit, attén Lagförklaring, i öfverensstämmelse härmed, måtte utfärdas. nöd Lagutskottets Betänkande», Härmed får Utskottet å nyo vördsam* ligen öfverlemna ifrågavarande ämnen till Riksens Högloft. Ständers vidare bepröf* vande, nied Bifogande af någre Ledamöters skiljagtiga yttranden. Stockholm den 4 September i8a3. Utdrag af ProtoCollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Lagutskott den 4 September 182?. S. D. UpplästeS oell justerades
Sedan Rikets Ständers Revisorer, i den 14sistlidne Oktober afgifven berättelse, angående ^ granskning af statsverkets m. fl. allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning ar 1859, yttrat, att någon anmärkning mot sjelfva räkenskapen för samma år öfver Oeneral-Landtmäteri-kontorets bötesmedel icke förekommit, men att Revisorerne fastat uppmärksamhet derå, att åtskilliga större och mindre belopp i berörde räkenskap balanseras såsom obetalde böter och vitén från föregående år, hvarföre och då en del af dessa poster sedan längre tid tillbaka under denna benämning förekommit i raken* skapen, Revisorerne hemställt, att åtgärder från vederbörandes sida vidtoges för dessa medels mdrifning, eller ock att upplysning meddelades, om hinder derför möjligen mötte; och Ofverdirektören vid Landtmäteriet denna dag mottagit Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, att häröfver_ till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande; sa får Ofverdirektören i djupaste underdånighet yttra, att en del af de ifrågavarande medlen, i anseende till jederbörandes oförmåga att dem betala, balanserades från de föregående åren redan år 1849, i slutet af hvilket år undertecknad Öfverdirektör tillträdde det honom nådigst anförtrodda Öfverdirektörs-embetet vid Landtmäteriet; — att anledningen dertill var, att föreskrift saknades om sättet och vilkoren för förvandling af sadane böter och vitén, sorn Ofverdirektören ådömt Landtmätare, men desse saknade tillgång att betala; — att
Betjente derefter skulle erhålla 1 penningar värdet af det qvantum Ljus, som för en hvar fanns utsatt, och sådant i enlighet med det af Slats-Contoiret för Kronans Einbelsoch Tjenstemän bestämda pris, Sjelfva Ljus-qvanlitelerna befinnas eOiedlertid vara, efter nu varande förhållanden, i flera delar ej väl afpassade. De aro bestämda, för Commissarie-graden, uti dels hvita, dels gula Vaxljus, för några Tjenstemän uti dels gula Vaxljus, dels Talgljus, och för andra af Tjenstemännen åter, tili Talgljus allena, men på så ojemna grunder, att, exempelvis, de i VeXel-Banken anställda Extra-Ordinarie Contoirs-Skrifvare Samt Bankens Kammar-drängar i allmänhet för närvarande uppbära mera i Ljuspenningar, än Bokhållarne uti högsta lönegraden inom de öfriga Departementena, Banco-Utskottet, som, efter öfvervägande af allt hvad i dessa hänseenden blifvit från Banco-Fullmägtige och Bankens Commissarier framslälldt, ansett en förbättrad i6 Banco-Utskottets Memorial N.-o 12'/. oell bestämd reglering af Ljus-penningar till Banco-Staten nödig, har funnit densamma tjenligast kunna,under iakltagaaide af ett och annat skiljaktigt förhållande, afpassas efter hvad. enligt Kongl. Förordnanden, bestås Embetsoch Tjenstemän uti Kongl. Maj:ts och Kronans Embets-Verk, derom Utskottet från Kongl. Stats-Contoirets ExpeditionsKamererare-Contoir erhållit officiel uppgift; och tillslyrker Utskottet på grund deraf vördsamt, att, på sätt Banco-Styrelsen redan stadgat, Ljus-utdelning in natura till Bankens Embelsoch Tjenstemän samt Vakt-bi ning ej vidare eger rum, hvaiemot de pris på "Vaxoch Talgljus, som hvart 5:te år, efter föregångna 5 årens medelpris, af Kongl.
1 öfiigl vill jag ej påstå, att deija icke kan finnas en och annan detalj, som vidlåder menskliga brister, och jag önskar således icke ens, att Regeringen bör, utan noggrann pröfning, bifalla ett helt nytt lagverk; och då ulan tvifvel en tiderymd af 5 a 6 veckor för Regeringen är för kort att genomgå och granska det förslag, sorn af R. St. framställes, så liar jag med min motion icke åsyftat annat, än ali Regeringen skulle derigenom få den categoriska önskan från Representationens sida framstäld, att R. St önskade ju förr dess hellre få en lag i öfverensstämmelse med criminal-lagförslagels hufvudgrunder. Regeringen kan, enligt 87 §:n Reg.Frii, icke omedelbart Infalla förslaget med förändringar; antingen skall det oförändrad! an - 334 Deu aa April. tagas eller ock förkastas. Men om än Regeringen vid denna riksdag bifölle förslaget i dess helhet, att träda i verket vid slutet af nästa riksdag, som Hr Hjerta önskar; så hemställer jag, om det vore lämpligt, att Regeringen vid nästa riksdag, innan ens den nya lagen vore tillämpad, skulle inkomma med förslag till förändringar deruti. Det skulle i min tanke innebära en alltför stor oformlighet. Deremot finner jag icke något oformligt deruti, att K. M., i sitt svar på R. Sirs und. skrifvelse, säger, alt K. M. af de och de skälen icke varit i tillfälle att antaga de af R. St. framställda lagförslag, men att K. M. vill vid nästa riksdag vara beredd att framlägga en contra-propos. till R. St., byggd på de hufvudgrunder, sorn uti det nya criminal-lagförslaget är o utvecklade. Derigenom vinnes den fördel, att Regeringen lemnar en bestämd förbindelse att till nästa riksdag inkomma med ett fullständigt förslag. Om Regeringen ser frågan från den sidan, så vinnes äfven det ändamål, som den siste värde talaren åsyftat, att nemi. R. St. vid en blifvande riksdag äro så till sägandes bundne vid de hufvudgrunder, hvarpå förslaget hvilar, och således indirecte äfven vid alt anslå medel för verkställigheten.
Månne ej anledning är till förmodan, attén Beskattning, som efter säkra grunder drabbar fonden i stort, skall kunna alstra rikligare afkastning, än den som, ehuru på vissa punkter mycket medtagande, åter på andra ej ens faller, eller faller i en linDen 3o Mars f. 297 drigare proportion, än den skäligen borde. —■ Blott erfarenheten kan upplysa denna fråga, och endast möjligheten af en billig, en sann värdering till uppskattning kan grunda hoppet om en fullt lycklig erfarenhet i detta afseende. Det är äfven i fruktan för dennas möjligtvis mindre lyckliga utslag, som utom Capitationen, denna för personliga skyddet billiga afgift, jag trott rummet böra bibehållas öppet för öfverflöds-afgiften. Den beqvämlighet och frihet, hvaraf desse slags afgifter fsom noga böra skiljas frän afgifter pä nöcltorfts-artiklar~) för Contribuenten åtföljas, synas till behofvens fyllande lemna dem ett skäligt afseende. På värderingssättets mer eller mindre fullkomlighet synes således äfven förslagets bero. Men innan jag går att detsamma framlägga, tror jag mig i förväg med några ord böra möta en invändning, som så ofta varit i fråga, att den äfven nu kunde äga rum. Man torde anmärka, att oaktadt ett fortsatt yrkande af billighetsgrunder, förbigår dock detta Beskattningssätt helt och hållet en viss dass af invånare, den som i Staten kännes under namn af Capitalister, det vill säga de personer inom densamma, som utan att äga Jord, Bergverk, Lägenheter, Qvarnar, Hus, utan att idka ManufacturFabrikseller Handelsrörelse, Den 3o Mars f. m. endast lefva af penningeränta, eller, för att ej öfverdrifva definitionen, hvarje person i förhållande till den del af dess förmögenhet, hvilken han såsom rätt och slätt räntegifvande begagnar. Få Länder synas böra äga denna class i dess första bemärkelse särdeles talrik. I dess andra skall den mer eller mindre finnas i alla Stater.
Nej, antages Bonde-Ståndels beslut, att, med godkännande af det utaf Utskottet å blodiglar antagna värde, 10 R:dr skålpundet, utförselstullen bör bestämmas till 3 R:dr. Voteringens resultat har varit 76 Ja och 43 Nej, hvadan och då Ja vunnit värdet å blodiglar blifvit förhojdt till 10 U:dr och utförselstullen till 5 R:dr skålpundet. i2:te Voteringen (l6:o) Dm. sorn, lika med hvad Utskottet hemställt, anser införselstullen å artificiella blommor bora höjas till 25 R:dr per skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer den i gällande taxa haia bestämda införselstull, 15 R:dr skålpundet, att förblifva oförändrad. Voteringen bar utfallit med 97 Ja och 21 Nej, hvarjemte en sedel blifvit casserad. Då Ja sålunda vunnit har inforscistullen å artificiella blommor blifvit höjd till 25 R:dr per skålpund. i3:de Voteringen (l8:o) Der, sorn bifaller Utskottets förslag, alt, vid antagande i taxan af artikeln Bookbinder-Cloth, densamma bör åsättas 3 R:dr värde och 36 sk. införselstull skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer sagde artikel att införtullas med 10 R-'dr för hvarje 100 R:dr uppskallningsvärde. Voteringen bär utvisat 95 Ja och 24 Nej, och som Ja följaktligen vunnit, har Utskottets förslag i dwina del blifvit af Rikets Ständer godkände. i4-'de Voteringen (2l:o) Den, som godkänner Utskottets förslag, att Brunsten bör afgiftsfritl få utföras, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, bibehulles derå nuvarande utförselstull, 2 sk. 6 ris*, per skeppund. 5 Förstärkta. Ståts-Utskottets Memorial> N.-o 274.
Glädjen öfver det fynd hon gjort i denne unge man kom henne att glömma bort alla konsiderationer. »Låt mig se», sade hon och förde ett finger till munnen. »Jo de sitta derinne. De sitta der och spela komet.» Hon gjorde min af att springa in i huset. »Fröken går väl på skridskor?» »Ja.» »Får jag hemta fröken i morgon?» »Ja.» Hon skyndade sig in för att få se, när dådet utfördes. Hon gladde sig otroligt åt synen af de muntra fruarna med hela skyn af det stärkta sängomhänget öfver sina hufvuden. Sjelf var hon naturligtvis på sin vakt, när lavinen kom dalande ner i kometen. Der blef ett skrik och ett kackel och ett förkorsande! I början begrep man ingenting, men till sist gick det upp för en af de klyftigaste fruarna att elaka pojkar måste ha varit framme och petat in stången. Vid indiantjutet hade Ludde med sin vanliga leende min kommit för att se hvad som stod på, och som husets manlige värd fann han det vara sin pligt att uppträda som hämnare. Han tog ur butiken en lång spannpiska och gick leende ut för att skipa rättvisa. Efter en stund kom han in igen. »Der var ingen», sade han, »alldeles ingen.» Dagen efter kom en ung man på cirka 15 år in i Dalsgårds kök och frågade om fröken var hemma. Hushållerskan svarade ja och bad honom stiga in. Några minuter derefter sågos de båda unga vandra utåt vägen med hvar sitt par skridskor slängande öfver armen. Malvina hade redan fått veta att hennes riddare hette Anders Valberg, var i sjunde nedre och skulle bli löjtnant. Hans far var fanjunkare och hade sitt boställe på andra sidan byn. På qvarndammen var der en stor, präktig is. Dernere funnos redan en del träskopojkar, som åkte kana. »Jag går ner på isen en stund», sade Ludde till sin mamma, då han sett Malvina gå förbi. Dernere hade unge Anders Valberg bredt ut sin kappa öfver ett vid stranden liggande stenblock och på kappan och stenblocket satt Malvina, medan den blifvande löjtnanten låg på knä och spände hennes skridskor.
Emot det nog Allmänt yttrade för-' slaget, att Stalén bör Öfvertaga DvkeriInrältningen, hafva hos Utskotten, vid fiflgans öfvervägande manga och vig!ige betänkligheter deremot framställt sig. Dea förslå Åtgärd A Statens sida, med förutsättning af bifall lill nämnde förslag, biefve att af nuvarande Bolaget inköpa ders förråd oell i risin; mert ! eiR redskap m. m, hvartill, efter hvad Utskotten af Verkets nuvarande goda skick, tro sig med säkerhet kunna sluta, skulle erfordras ert ganska betydlig uppoffring. Mali kan väl häremot invända att Dykeri-Bolaget sannolikt Skulle linnas hugadt att emot lag belaf «ij>£ - Siats-D tskottets Bet liing afyttra sine, endast till det afsedde ändamålet, elier bärgningar, användbare effecler; men då nian åter besinnar att ofta nämnde Bolag lätteligen kan inse StatsVerkets behof att åtminstone till någon del tillhandla sig Inrättningens redskap och Inventarier, Så alise Utskotten för troligt, att för desse persedlar skulle fordras en, om ej Öfv erdrifven, dock ali Lid betydlig och för Sluts-Verket kännbar lösen, Staten skulle derjemte iklädas de förbindelser, dem nuvarande Styrelsen af Dykeri-inråtlningen hafva sig filagde; Åtaga sig ansvaret och eKsättnlngs-skyidighe» ten för de förluster, enskilde skulle kunna tillfogas ganom tjenslemäns försumlighet eller en tillfällig brist på erforderlige bärgnings-rédskap; Derigenom ofta inledas uti långvarige och ovisse tvister och 1 öfrigt för Verkets Styrelse, efter hvad Utskottens på hvad erfarenheten i flere dylika fall visat grundade öfvertygelse, säkerligen få vidkännas vida betydligare koslnsder än då det nu af Enskilde förvaltas öch ntan att kunna påräkna det öfverseende för möjliga öfullkomligheter, vid verkställigheten, som det enskildta företaget deremot vanligen åtnjuter. 4-de Sami5 BoncK 45Ö Siats-Utskottet s Be lii i! ka aden.
Om man undantager sjelfva gränssträckan emot Norge och de derifrån till det inre landet skjutande fj ellar mar, såsom i Frostviken, Föllinge, Offerdal, Undersåker, Oviken och Klöfsjö, hvarest förekomma fjellhöjder, hvilka dock ofta förete hög gräsvegetation samt ända till 1,500 fot öfver hafvet och till och med deröfver på sluttningarne erbjuda tillfälle till odling samt frambringa rika skördar af råg, korn och potatis, framställer sig det inre landet såsom en vidsträckt högslätt, omkring 1,000 fot öfver hafvet, genomskuren af otaliga vattendrag samt emellan dessa bildande mot vattendragen sluttande jordhöjder; men endast undantagsvis uppreser sig på hela denna landsträcka någon naken ofruktbar bergsrygg. Från Ströms stora vattendal i norr till Klöfsjöfjellen emot Herjeådalens gräns i o söder eller på en sträckning af omkring 20 mil i denna rigtning samt från foten af Areskutan i vester till Refsunds tingslag i öster eller till en bredd af omkring 12 mil utbreder sig denna högslätt med kalkblandade eller på kalkgrund hvilande jordlager, hvilka i allmänhet äga stor fruktbarhet och föga, om ens i någon mån, stå tillbaka för rikets öfriga mest gynnsamma jordarter. Om jordmånernas beskaffenhet i synnerhet, äfvensom om de naturrikedomar i öfrigt, hvilka Jemtland äger, har Agrikulturkemisten vid Kongl. LandtbruksAkademien, Professoren och Riddaren Alex. Miiller år 1860 afgifvit en särdeles upplysande berättelse, hvilken är från trycket utgifven och till hvilken jag underdånigst hänvisar. I följd af markens allmänna och ganska starka sluttning mot vattendragen förekomma endast undantagsvis några vidsträcktare kärrtrakter af horizontelt läge. Men icke destoinindre gifves måhända icke inom någon annan del af riket så mycken vattensjuk mark, som i Jemtland. Ända upp till spetsen af de betydliga jordhöjderna är det öfre jordlagret ofta så genomdränkt af vatten, att dessa högländta och starkt sluttande marker både gifvas och förtjena »myr»-namnet.
Sfsom en väsentlig ledning för framtida åt-' gärder i större omfattning, verkande till Landets upparbetande ögh förkofran, våga Riksens Stan - Unclerdaniga SArifvelser. 453 der slutligen äfven till Eder Kongl. Majst i underdånighet framföra den anhållan, att undersökningar i Landskapen måtte anställas i afseende ä sådana lägen , hvilka kunna göras fruktbara genom Vattenafledning eller andra större företag, sorn öfterstiga den enskilda förmågan, samt Beskrifningar och Kostnadsförslag deröfver författas för att i sinom tid komma under pröfning. Riksens Ständer framhärda 8£c« N:r 198. Uppl. och godk. hog Samtliga Riks-Sfånden d, 11 Timi ig Jf? Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse ont förslitne smärre Banko-Sedlars inväxling från Lands or ter ne. Vid 1815 års Riksdag hafva Riksens Stan» der , till underlättande af förslitne smärre Banko-, Sedlars inbytande ernot nya uti Landsorterne, beslutit, att vissa Förskott uti nya Sedlar skull# meddelas de Landshöfdingar, som derom sig anmälte. Denna anstalt finnes likväl under de sedermera förflutna tvenne år endast vara af 4 Län begagnad; och orsaken till detta ringa begagnan*! de, tro Riksens Ständer ligga i de dertill åtgående kostnader och besvär. Banken är väl redan belastad med * procent E hvarje Läns tillgänglu' jgafFörskotts Summa för detta ändamål; Men, d£ emellertid ett sådant belopp till bestridande af mindre Transport-kostnader än arfvoden för Växi lings-befattningen och betäckande af möjliga för^ laster och missräkningar synes vara nog otillräck* 454 Tinder dani ga. Skrifvelse?. Ilgt, vilja Riksens Ständer hos Ed. Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att genom någon tjen™ lig Utväg de för ändamålet nödigaforslor af nya Sedlar tili ort%'rne och gamla i utbyte till Banden åter m| kostnadsfritt för Länen verkställas, •
Ilr Rääf har yttrat att det är föga skäl att nu medgifva någon fortfarande lättnad i de dryga afgifter, som drabba tackjernslillverkningen, derföre alt jordbruket pä sitt båll äfven får vidkännas förluster, utan att dess idkare derföre begära dylika lättnader. Jag ber då att få till R. o. Ad. hemställa om icke vi vid föreg:de riksdagar medgifvit ganska betydliga lättnader för jordbruket. Salpeterskatten minskades vid 1823 års riksdag lill hälften och vid 1845 års riksdag upphäfdes den alldeles. Denna skatt utgick förut med 248,000 r:dr, och dess borttagande var således ovilkorligen en betydlig lättnad lör jordbruket. Vi hafva borttagit lagmansoch häradshöfdinge-räntan, som uppgick till några och 80,000 r:dr. Vi hafva för få år sedan borttagit ifrån jordbruket den lunga, som mötespassevolansen medförde, oell kastat den på Statsverket. Detta var icke mindre än 186,000 r:dr. Jag tror således för min del att något skäl derifrån omöjligt kan hemtas till afstyrkande af skattens förblifvande vid sitt nuvar. belopp. Jag erkänner likväl att föga hopp finnes för framgången åtminstone i de andra Stånden af det utaf Gr. Lewenhaupt väckta förslag. Jag får äfven bekänna att jag inom SlatsUtsk. talade för bibehållande af den vid sista riksdagen bestämda tackjernstiondeskalten, men att jag der icke lyckades få mer än 5 eller 6 ledamöter med mig. Dä nu emellertid Gr. Lewenhaupt framställt den propus., att den vid sednaste riksdag ålagda skatt mätte komma all bibehållas, sä får jag nu, i konseqvens med hvad jag inom Utsk. yttrat, förena mig med Grefven. Frih. Palmstjerna: Det är medgifvet att det beslut, R. St. vid sista riksdag fattade om nedsättning i tiondetackjernsskatten icke skulle räcka längre än lill denna riksdag och att R. St. nu skulle äga att taga i betraktande huruvida densamma borde fortfarande till då bestämda belopp eller hädanefter till dess förra belopp utgöras.
Hvad åter 2:dra mom. af 80:de §:n Riksd.Ordn. beträffar, så anser jag icke nödvändigt, att följa samma grundsats, som Utsk. föreslagit, eller att uprepa samma ord, som finnas nyttjade i 2:dra mom. af 109:de §:n Reg F:n, utan skulle detsamma, om det redigerades på följande sätt,Aflifva kortare: ”Riksdag, som fortfarit öfver 4 månader, kan för bestämd tid af högst sex månader upskjutas, om Konungen och R. Sl:r det gemensamt besluta. I sådant beslut skall dag utsättas, då R. St:r skola, utan vidare kallelse, å Riksdagsorten åter tillstädesvara. På R. St:r Den 21 Oktober. 355 ankomme, att bestämma om Utsk., ett. eller flere, skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda. I alla dessa fall gäller 3 Stånds pluralitet. För ledamöterne i qvarblifvande Utsk. utvälje Stånden, hvar för sig, lämpligt antal Suppleanter. Ledamöter i sådant Utsk. njute för den tid, Utsk:s göromål fortfara, medan Riksdagen är upskjuten, underhåll af Statsmedel.” Då jag icke kan göra anspråk på, att ett på stående fot upgjordt redaktionsförslag skall af R. o. Ad. antagas, får jag vördsamt anhålla, att Ståndet ville återremittera Mern., under uttryckande af den gemensamma tanke, att Const.Utsk. borde omredigera de föreslagna 2:ne niomai af 109;de §:n Reg.Fm och 80:de §:n Riks.Ordn. Frih. Cederström, Rud.: Med synnerlig fägnad har jag funnit Const.Utsk., genom sitt nu afgifna förslag, hafva sökt, och, som jag tror, träffat en god utväg för att afhjelpa en för R. St:r hitintills, i mån af Riksdagarnes längd, ganska kännbar olägenhet. Jag finnér derjemte med glädje, att de af Frih.
IDUN 62 sjuklig och klen på alla vis, så han kan just ingenting annat än läsa. När modern dog — hon var min enda syster » — B e a t a vecklade långsamt upp den hvita näsduken, som frasade — » betalte fadern för jag tog honom till mig — en liten smula för hvar månad. Jag är en fattig änka, kyrkoherden, och jag har ingenting te ' vara af med. Nu vilja de snåla syskonen inte lämna så mycket som en skilling, fast di har sin grofva bärgning allesamman; och inte heller vill di ta ' en till sig, utan han ska gå hjälp hos prästen hela sommaren och det blir barnets död. » Hon förde snyftande näsduken till ögonen. » Men hvad vill väl Beata, att jag skall göra, » sporde kyrkoherden villrådig. » Jo, gossen ä ' flink te ' å läsa och skrifva. Om kyrkoherden och några till ville betala lite ' för honom, så kunde han få bli ' kvar hos mej och fortsätta med studerandet. En kan aldrig veta hvad som kan bli af det barnet, snäll och flitig som han är och sannerligen skrifver han inte mest så bra som klockar ' n själf. Vill kyrkoherden se på hans skrifbok? » Hon drog fram den ur barmen och slog upp på första sidan. Visserligen var här ingenting att anmärka. Kyrkoherden önskade, att han kunde skrifva så själf. » Mycket bra, » sade han vänligt, » man borde kanske låta gossen studera. Jag skall höra mig för i sta ' n och se ' n låta Beata veta besked. » Tre dagar senare fick hon i förskott betaldt f ör den kommande månaden. Kyrkoherden, borgmästaren, fiskalen och en handelsman hade åtagit sig gossens uppfostran. Eftersom ingen af syskonen lät höra af sig, skref Beata till dem, kort och godt, att de icke längre behöfde sörja för Edvin. Men när Edla fick reda på, hur saken stod, gick hon direkt till kyrkoherden och erbjöd sig att i stället för Beata taga hand om brodern — mot samma skäliga ersättning. Hennes förslag lämnades opåaktadt.