Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den händelse åter, att Eders Kongl. Maj:t icke skulle finna för godt att i öfverensstämmelse med denna åsigt besluta, utan äfven införselstullen å raffinadsocker må göras till föremål för traktatsunderhandlingarne, hafva komiterade sökt för sig utreda, hvilken tullsats i sådant fall kunde såsom traktatsbestämmelse finnas antaglig. Att denna tullsats icke i någon händelse kan eller bör bestämmas annorlunda än till viss procent af den råsockertull, som här nu är eller framdeles må blifva stadgad, följer naturligen af Sveriges oeftergifliga berättigande att fritt förfoga om råsockertullens belopp samt af nödvändigheten att vid raffinadtullens bestämmande i första rummet iakttaga förhållandet af sockerhalten hos den råa och raffinerade varan. Utan att nu ingå i den närmare utredning, som må erfordras för ådagaläggande af den möjligen lägsta surtaxe, hvilken här må anses lämplig, då sjelfva tullbeloppen framdeles skola bestämmas, anse komiterade för det förevarande vilkorligt förutsatta fall, att något dylikt stadgande i traktaten skall inflyta, sig endast böra, såsom allmänt resultat af hvad komiterade inhemtat, underdånigst anmäla, att surtaxen utan all tvekan kan, på sätt de Svenske underhandlarne redan antydt, nedsättas till 50 procent utöfver råsockertullen eller, om skiljaktiga tullsatser framdeles, såsom i England, här skulle för olika råsockerslag blifva antagna, till 50 procent utöfver medelbeloppet af dessa tullsatser. Komiterade hafva härmed afslutat sin redogörelse för de frågor, hvilka vid traktatsförhandlingarne förekommit, och för de tullbestämmelser, hvilka de Svenske underhandlarne, enligt komiterades tanka, böra bemyndigas att vid traktatens afslutande med Frankrike antaga. Och komiterade förmoda, att det tillmötesgående, som härigenom, derest Eders Kongl. Majit i Nåder gillar komiterades förslag, blifvit Frankrike bevisadt, skall från dess sida finnas tillfredsställande. Något allmänt medgifvande för underhandlarne att gå längre i eftergifter, än förslaget innehåller, tveka komiterade derföre att underdånigst tillstyrka.
Domstolen från sin befattning, i och med De ii 6 October f. in. 53 .detsamma skulle skilja från Statsrådet en af Konungens rådgifvare, som derifrån icke, enligt constitutionens anda, borde kunna skiljas på annat siitt, än antingen genom Konungens behag eller i följd af Riksrätts dom; att folkets representanter, i händelse de, med stöd af 107 § RegF., skulle linna sig befogade att till Konungen frambära den önskan, att Konungen ville från Statsrådet entlediga Just.Statsministern, de på samma gång skulle kunna föranleda en ledamots skiljande från Högsta Domstolen utan föregången ransakning och dom eller votering i opiniönsnäpmden; samt att, i händelse 106 § Reg.F. ville tillämpas mot Just.Statsministern, han då af Riksrätten kunde för fel, begångna i egenskap af Statsråd, tillika skiljgs från sitt högsta domareämbete , ehuru hpn detsamma måhända väl förvaltat; så synes mig på alla dessa förenade skäl klart vara, att Constit.- Ulskts förslag i denna del icke är antagligt; hvarföre jag vördsamt vågar föreslå, att R. o. Ad. ville såspm sin gemensantina tanka i denna punkt förklara, att den person af Statsrådet, sorn får sig anfprtrodl Justitie-iirendernas Departement, icke lini tillika kunna vara ledamot af Högsta Domstolen. 2:0 Rörande ärendernas fördelning emellan de tvenne Departement, som skola förvalta kameral.och drätselrä render samt dem, som röra a 1 J m ä n n a hushållningen, näringar och slöjd 111. m. Gonstit.Ulsk. har, i fråga om dessa ärenders fördelning i 2:11c departement, vitsordat, att if}23 års Särskilda Utsk., i dess då afgifna förslag till samma ärenders fördelning, icke saknat stöd från målens mer eller mindre skiljaktiga eller jikartade beskaffenhet, samt att detsammas antagande icke heller skulle leda till rubbning i constilulionelja grundformer, men icke desto mindre föreslagit bibehållandet af puvar. alldeles oriktiga fördelning.
Den Romerska Rättens historia visar oss nemligen, beträffande oäkta barns rättsförhållanden, att de till en början varit ställda helt och hållet utom familjen; ty om dem gällde regeln »patrem non haben t»; att de sedermera genom den praetoriska rättstillämpningen småningom tillerkändes rättighet att, under vissa vilkor, kunna succedera efter sin moder och att, först sedan kristendomen börjat genomtränga det Romerska samhällsskicket, den kristne Kejsaren Justinianus i fjerde seklet tilldelade dem en viss rättighet ab intestato efter fadern. Vidare mäste ihågkommas, att den Romerska Rättens ursprungliga princip för all succession var den aflidnes i ett lagligt testamente förklarade vilja; och att blodslörvandternas utvidgade successionsrätt egentligen bör tillskrifvas kristendomens inflytande på lagstiftningen; att den Romerska uppfattningen af familjens begrepp berodde i väsendtlig mån af Romarnes egendomliga uppfattning af lädersväldet (patria potestas), hvadan någon riktig jemförelse i afseende på principer för familjerätten emellan Romersk och Svensk lagstiftning ej är möjlig; att den yngre Romerska Rätten, eller den Justiniansk-Romerska Rätten, sedan lagarne redan erkänt konkubinatet såsom en giltig förbindelse mellan man och qvinna gjorde eri bestämd skilnad, å ena sidan, mellan barn lödde af en konkubin (liberi naiurales), hvilka allena kunde legitimeras, och å den andra mellan barn, födde med qvinna, till hvilken fadren icke stått i någon stadigvarande förbindelse (spurii, vulgo qucesili) och barn, födde i förbjuden förening (ex damnalo coilu), såsom i hordom och förbjudna leder (adulterini, incesluosi); samt alt det blott var åt barn afen konkubin (liberi naiurales stricto sensuj och icke åt spurii eller vulgo gu cesil i, som lagarne tillerkände en viss arfsrätt ab intestato efter fadern, men att barn aliade i hordom och i förbudna leder alltid förblefvo utestängda från all successionsrätt.
Fisken är således, fastän vi icke märka det genom lukt eller smak, stadd i upplösning, förlorar derigenom i näringsvärde och är långt ifrån en sund spis. V i d jemförelse mellan fullt frisk fisk och sotdöd sådan finner man likväl stor åtskilnad, sedan den blifvit anrättad, så väl i smak som färg. Derför uppmana vi alla husmödrar att ingå en överenskommelse med våra fiskare, att de slagta fisken genast, efter det de gjordt sin fångst. Detta är mycket lätt att verkställa för hvar och en, som får lefvande fisk i sin ego: man placerar en hvass och styf köksknif öfver fiskens nackben strax invid hufvudet och slår till på knifven med o g r \ i i I L » \ J ev 1 IN a n v ä n d a s o c h m a r g i n a l l e m n a s. Oafsedt vårt personliga intresse för denna reform, förekommes genom den elt grymt ehuru föga på- aktadt djurplågeri, nämligen fiskens långsamma dödskamp eller ock den grymmaste tortyr under köksans händer vid rensningen af de arma djuren. Den grymmaste brottsling kan icke åläggas ett hårdare slraff än dessa skuldlösa djur, då man tager fjäll eller hud af dem och inelfvorna ur dem, medan de ännu lefva och l;, ånna. Den, som har något hjerta, måste rysa dervid! Inga Schenfelt. Laura Bridgman. En märklig qvinna. D:r S a m u e l G. Är efter år utgåfvos detaljerade redogörelser f ö r L a u r a s framsteg, i digra arbeten beskrefs hela hennes personlighet, en a f henne sjelf nedskrifven lefnadsteckning u t k o m. Fader köra Laura. Laura göra moder pung. s. v. Iduns julklappsbazar. (Forts.) X I V. Liten prydnadsduk för förmaksbordet. Materialet: lagom fin linnestramalj, 53 cent. i fyrkant. Broderi i garn och silke i fornnordisk stil, 10 cent. bredt. V i d båda sidorna om broderiet en 1 cent. bred enkel bård. Fältet inuti, 29 cent., röd plysch.
Hand i hand vandrade de två framåt mot den svartbrända poppelraden. Tagande en omväg för att undvika folket och bråket bland dem, som ännu höllo på att släcka, styrde de nästan omedvetet stegen ned till parken; den stora planen var fylld af alla möjliga föremål, och pä gräset låg det af henne sist räddade, af sprutorna genomdränkta linnet utbredt. Alltjämt hand i hand nalkades de det röda hagtornsträdet; här tog han henne i sina armar, strök tillbaka hennes hår, kysste hennes ögon. kysste hennes kinder och läppar, o m igen och o m igen. Och hon tog h o n o m om halsen, lutade hufvudet mot hans bröst och snyftade sakta, medan hela hennes gestalt darrade under inflytande af den föregående starka själsspänningen och den nyvunna lyckans djupa glädje. Slutligen lyfte hon åter upp sitt ansikte och leende mellan tårarne — han kunde nätt och jämnt i sommarskymningen uppfånga den skälmaktiga blicken ur hennes ögon — visade hon med handen på den ljusa fläcken i trädets bark — spåret efter hennes knif — och hviskade: » Nu tror jag, vi o m igen kunna skära in våra namn där — så blir det ändå vårt förlofningskort. » Skuggorna under parkens höga träd blefvo allt djupare. Uppe från den plats, där hennes hem stått, hördes ännu ljudet af arbetande sprutor. Och åter blef hon allvarsam: hennes hem, där hon lefvat sin lyckliga barndom, det hon med ångest tänkt sig skola lemna, det hon önskat kunna föra bort med sig, på det inga främmande människors blickar måtte komma att med likgiltighet hvila, på hvad för henne egde oskattbart värde — detta allt var nu borta, försvunnet, utplånadt! Hon snyftade af smärta, men midt i sorgen med en känsla af tröst, öfver att. nu ingen främling mera skulle kunna nalkas det; hon skulle slippa att återse det, på en gång detsamma och dock ett annat; ja, borta var det visserligen — i hennes minne och tankar skulle det iikväl Iefva kvar. Nya byggnader och nya anläggningar i det sköflades ställe skulle komma att uppstå och ordnas af andra, som här skulle lefva lyckliga; men hennes hem egde endast hon, gömdt djupt i hjärtat som dess dyraste minne.
När fråga väcktes om en allmän anstalt för förlikningars befrämjande, vore följaktligen denna fråga framför allt beroende deraf huruvida samma anstalt blefve ett medel till befrämjande endast af sådana förlikningar, som med rättvisan öfverensstämde. Härtill forBih. till B. St. Prot. 1850 $ 1851. 7 Sami. 1 Afd. 20 Haft. 2 10 Lag-11 skottets Betänkande, N:o 33. drades, att män af grundlig lagkunskap komme att leda en sådan inrättnings arbeten. M nemligen dessa arbeten skulle bestå uti förlikningarnas beredande oell tillstyrkande, och man med godt samvete icke kunde härutinnan sträcka sitt bemödande längre, än man klart uppfattade de rättsförhållanden, som vid hvarje tillfälle behandlades, borde en förliknings tillstyrkande icke i andra fall ega rum, än der det skedde med full öfvertygelse, att rättvisan icke led eller andra uppoffringar gjordes, än dem den uppoffrande, med öppna ögon öfver sina anspråk, medgåfve. Afven för den lagkunnige måste följaktligen icke sällan kunna framställas fall, der han stannade i villrådighet, huruvida han skulle med godt samvete kunna tillstyrka en förlikning. I många sådana fall skulle deremot den okunnige icke känna sig återhållen af summa betänkligheter. I den mån en sådan man egde anseende och öfvertalningsförmåga, skulle han komma att lyckas i bemedlingen af många förlikningar, och ju mindre tvekan han dervid hemtade från grundlig insigt i ämnena för de tvister, han bilade, desto mer skulle dels verklig välmening och dels ofta nog fåfängan att lyckas förleda honom att eftersträfva utmärkt framgång häruti. Från förliknings-kommiléer, sammansatta eller styrda af så beskaffade ledamöter, »kulle derföre troligen komma att framvisas det största antal af tillvägabragta förlikningar; och det borde förutsättas att desse komme att innehålla fel mot rättsgrunder ej blott i verkligen tvifvelaktiga frågor, utan äfven ofta i sådana, som för den lagkunnige äro klara och ostridiga.
Vore jag nödsakad att följa den smakrigtning som vill “skrifva med blod“, skulle jag derför helst doppa pennan i den fornguds blod, som i våra dagar är till salu tappadt på buteljer. Icke ens ett sådant ämne som en jordbäfnings förödelser har heller rigtigt förmått att locka mig till mörka färger. Till och med en jordbäfning har sina anslående ögonblick – åtminstone för ögat. Det fins besynnerliga fantaster som ställa en dödskalle på sitt skrifbord till brefpress. Vore jag en af dem, skulle jag dock först förgylla den samt måla på hjessbenet ett schweizerlandskap med dansande appenzellare. Olshammar. FRÅN JORDBÄFNINGEN PÅ RIVIERAN Farmors idealland. Då jag en gång i utlandet under min mångåriga bröllopsresa kom från pappershandeln med ett ris papper under armen, mötte jag en bekant svensk. – Tänker du författa på allt det der? – frågade han litet ironiskt. – Nåja, det kan du ju hinna med, om du får lefva. Ämnar du inte skrifva artigheter, skall du dock akta dig för att tala om två saker: fruntimret och Italien. Tänk om kritikens glasögonsmän kommo under fund med, att du som nygift framlefvat de gladaste åren af ditt lif i Italien, ja i Rom, utan att samtidigt apotheosera fruntimret och Rom! Var viss, du blefve grymt straffad. »Fruntimret!» Jag skrattade åt hans sätt att uttrycka sig. För min del hyste jag visserligen känslor både för »fruntimret» och Italien, men när jag betraktade den mängd af rökelse, som redan bolmade på dessa två gudomligheters altaren, beslöt jag att följa min väns råd. Då råkade jag plötsligen ut för ett sådant emsamtstående äfventyr, ett sådant sorgespel i stort som en jordbäfning; och ett skämtsamt öde lät detta ske just på italiensk mark. Det återstår mig intet annat val än att antingen lemna vännens råd och min egen föresats åt sitt öde eller också gå miste om nöjet att måla en jordbäfning. Jag väljer det förra.
Jag tror dock, att det ingenting verkar i hufvudsaken, då Bondeoch PresteStåndet bifallit det första Betänkandet sådant det var, och BorgareStåndet äfven bifallit det senare. Om således PresteStåndet icke ändrar sitt första beslut, är frågan afgjord genom 3 SLånds sammanstämmande mening. Herr Munck af Rosenschöld , Eherhard: Vid första Betänkandet tog jag mig friheten, göra en anmärkning, som väl icke egenteligen var financiel, men dock af den beskaffenhet, att den hade mycken gemenskap med financeärender. Jag tillstyrkte, i stället för att, som Utskotten föreslagit, de öfverskjutande medlen skulle användas serdeles vid uppkommande farsoter, att de skulle användas serdeles till förekommande af farsoter; hvarigenom man äfven besparade sig mycken kostnad. Herr Munck af Rosenschöld uppläste derefter sitt den io November eftermiddagen afgifne ytirande, hvilket igenfinnes pag. 239 i 49 Häftet af denna Riksdags Protocoller. Herr Munck af Rosenschöld fortfor derefter: Jag har, utan att vara ledd af någon ensidig åsigt, i följe af mitt egenteliga yrke, trott mitt förslag vara af vigt för det g6 Den i5 Februarii f. m. allmänna bästa, ty det är lättare att förebomma en farsot än, sedan den. uppkommit, genom kostsamma medel hämma densamma. Utskotten hafva trott sig kunna bedömma den saken bättre än jag, och ej haft bättre opinion om mina medicinska, än jag om dess statistiska åsigter. Jag undrar derpå icke, ty jag har ej yrkat på annat, än det som det sunda menniskoförståndet säger oss. Jag har ej velat framställa något medicinskt ämne, sorn ej kunnat 11 så väl bedömmas af hvilket menniskoförstånd, som helst, som af en Läkare. Jag har ej gjort pretention på mera sundt omdöme hos StatsUtskottet, än det sorn i sten likarmad sak funnits hos Hottentotterne.
Jag afstyrker motionen till alla delar, såsom obehöflig för det allmänna ändamål den åsyftar, och alldeles overkställbar under närvarande förhållanden. Herr af Lundblad: Till besvarande af Herr von Vegesachs yttrande, att de re - 3g8 Den 3o December e. m. sande, intill vagnarnes ankomst, måste qvardröja under bar himmel, får jag äran anföra , att då Ångbåtarne lägga an vid bålverket, ingen ting hindrar de resande att qvardröja på den väl inrättade Ångbåten till vagnarnes ankomst. Då Ångbåtarne signaleras, afskickas strax hästar, som afhämta posten, och det dröjsmål, som äger rum , innan forverken hinna ankomma, är högst i å timme. Vägen, som öfverklagas, är ej värre än den bästa svenska väg, och den, hvarpå de resande ofta, under det ångbåtarne voro i Stralsund, nödsakades att färdas vid resan till och från Bahr höft. Om i gamla tider det fördröjande, som med Postjagternas vanliga gång ägde rum, ej betydde något, så var nu förhållandet annorlunda. Nu afsåg man mindre de resandes antal, Jin brefvexlingens fortkomst. Då voro postjagterne ett osäkert communications-medel emellan Sverige och Pommern: nu voro ångbåtarne i verksamhet för bela Rikets brefvexling. Då var intet stort Stats-ändamål: nu hade man ett sådant för ögonen. Om äfven nu ångbåtarne någon gång passerade Stralsund, så bevisade detta ej, att Stralsund var rätta stället för Communicationen med fäderneslandet. Då nordliga vindarne blåsa, är det eljest låga vattnet högt i Bahrhöfts farvatten, och då hafva Ångbåtarnes Chefer order att taga denna väg. Om Herr von Vegesach haft olyckan att, under en svår storm vara 3o å 4o Den 3o December e. m. 399 timmar på vägen, så är det att beklaga: bade han deremot vid lågt vatten gått från Stralsund, så hade han kunnat vara det 5o ä 60 timmar.
Maj:t, som anser det vara af mycken vigt, att en Arbets-inrättning bildas, hvilken mera fullkomligt än de, hvilka förut i Riket finnas, svarar emot fordringarrte af en dylik Inrättning , och hvars fördelaktiga verkningar redan voro allmänt erkända, innan den förändring i vår nu gällande brottmåls-lag, som af tidens kraf påkallas, kan hinna att antagas; att, med afskaffande af spö och risstiafif samt fängelse vid vatten och bröd, åtminstone för en del brott, hvarföre Lagen bestämmer en sådan bestraffning, arbete å Krono Correctionshus varder i stället infördt, har af desse skäl samt då de flere svårigheter, hvilka visat sig, för att vid Arbets-inrättningen i Wadstena förse fångarne med arbete, synas här i Staden icke böra befaras, i Nåder funnit det vara af mycken nytta, om, på sätt Committéen föreslagit, ett Arbetshus här i Staden inrättas, i stället för det i Wadstena nuvarande; dock har Kongl. Maj:t, i frågan om bevakningens besörjande af särskildt antagne Vaktkarlar, ansett samma bevakning med mindre kostnad för Staten kunna af det Garnizons-manskap, som härstädes är att tillgå, lämpligare bestridas; Änginr. af elt Allm. ari. och Correctionsh. m. m. 105 men då verkställigheten och underhållandet af nämnde inrättning fordrar en större summa, än lör ett sådant ändamål för de 'ä Stat anslsgne medel är att tillgå; vill Kongl. Maj:t, jemte meddelande af Committéens berörde förslag, i Nåder öfverlemna till Riksens Ständer att tillse, om och hvilka medel till ett så nyttigt ändamål må anslås.
ej iniitt; E n hanc1slu ?fv~en skilclring 6 &amp; 1 i ett förmöget borgarhus i Stocliholm iiiider slutet af sjuttoiihiuiclratdet visar dock, att ilet ej var s&amp; farligt med denna f&amp;fanglighet,~ som maii af alla dessa moraltal kunde tro. Husets döttrar fiiigo visserligen fina toaletter ocli hade sin lust i att gk p&amp; ~Stac1sluisetr pk bal, men dessa tillstäl1iiingar voro slut kl. 10 och p % morgonen kl. 4 stoclo de iuiga flickorna i bagarstugan eller brygghiiset i f~111 A t t clöina af de allra flesta författare fr&amp;n 1700-talet skidle man vara böjd tro, att hvarje Greta d&amp; fick sin Halis a t t husliålla för. Statistiken för Cirhiindradets seiiare " häl.f ' t visar dock, a t t sh ej var fallet. Det .finnes ock nhgra skrifter, som - klaga öfver de aftagande giftermfileii. I)) Ungkarlars föregifi~e hinder för gifterin.hla, f&amp; vi höra gtskilliga sval till detta onda. D e t första skalet kunde lika godt anföras 1887 som 1787: naniligeii a t t forclringariie gh lifvet äro s % stora. &gt;Man 11Gste möblera sitt 11us », lieter det, efter nyaste modet, ehuru maii ej Iran iinclvilm, att för hv.je rums möbler betala ett helt bondeheminans varde. Man m.Bste Ii&amp;lla hederligt bord. Unga fiölien kan omöjligen lära dygd och arbarhet af sin mor. Diirtill mBste förskrifvas en. mainsel1 frim Frankrike, soin skall lära dem att tala fransyska, att läsa franska böcker, a t t apa efter franska moder i lilader, prydning, lefnadssatt, mat och nlltiug. Ja, öfv&amp;löclet och II ögfär
När nu moster fru Sigrid ville gå bort, bad fru Cecilia, grefvinnan, o c h herr Erik moster, att h o n ville mäkla i denna deras sak hos fru m o r m o r o c h så laga, att m i n m o r m o r ville gifva sitt samtycke därtill, att d e måtte äktas, hvilket moster lofvade, så m y c k e t h o s henne stod att göra o c h drog så dädan. Vid tvätt af linne, ylle och färgade saker EKONOMI iiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii Ä T E R I H E M L A N D E T! Kristina Nilsson, grefvinna di Casa Miranda, har anländt till egend o m e n Gårdsby i Småland för att tillbringa några veckor i h e m b y g d e n. Grefvinnan har till Smålands m u s e u m öfverlämnat en dyrbar samling s m y c k e n och dräkter, burna i Margaretas, Ofelias m. fl. roller. Ehuru h o n själf sedan många år tillbaka hade att bära en smärtsam sjukd o m, var h o n städse för fattiga skandinaver i Paris en trogen välgörarinna. H e n n e s begrafning blef därför till en sorgehögtid för hela den nordiska kolonien. Jordfästningen förrättades af pastor N. Söderblom i d e n vackra lilla svensk-norska kyrkan. (S. T. A. H. franko nyheter 0 g Specialaffär för GARDINER och afpassade MATTOR. Stockholm. Bästa bröstkarameller äro de Canabe. STOCKHOLMS INTECKNINGS-GÅRÅNTI-ÅKTIEB0L; åG8 FÖRVARINGSHVALF Nordiska Sparkassa b % proc. Nordiska Aktiebolaget Stockholms Privat-Assistans. Nordiska Nordiska Nordiska Nordiska Nordiska Fotograf, Nordiska Bank&amp; Hufvudkontor 1 6 REGERINGSGATAN. Specialité: Konstnärligt utförda porträtt i koleller Pigmenttryck. Museets Museets Museets Museets Museets Museets Museets Museets Lotteri Lotteri Lotteri Lotteri Lotteri Lotteri Lotteri Lotteri 1 N o v.
Domstolen afgifne yttrande, derigenom JustitieRådet ansett hvad Sökanden uti ifrågavarande mål till last kommit, ådagalägga vårdslöshet i Embetets utöfning, derföre han gjort sig till ansvar förfallen; Men, enär Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 17 Mars i83-y, yttrat sitt höga missnöje deröfver att Sökanden, jemte öfrige Ledamöterne i Förvaltningen af SjöÄrendena, hvilka deltagit i detta ärendes behandling, underlåtit hos Kongl. Majit i underdånighet göra anmälan om Grefve Cronstedts ofvanomförmälda tilltag och derjemte tillkännagifvit, att Kongl. Majit med serskildt misshag erfarit, det Sökanden lemnat sitt biträde vid dessa tilltag, dock, med förklarande tillika, att, i förväntan, det Sökanden ej vidare gjorde sig skyldig till dylika uraktlåtanden af sin Embetspligt, Kongl. Majit i Nåder ville låta det ifrågavarande förfarandet utan vidare påföljd förblifva; Herr JustitieRådet för sin del funnit det böra bero vid den föreställning, Sökanden sålunda redan erhållit, samt något ytterligare ansvar i delta mål icke kunna honom ådömas; Och ansåg Herr JustitieRådet, på ofvanberörde grund, sig böra i underdånighet tillstyrka, att Sökanden kunde af Nåd varda från elen honom ådömda suspensionen förskonad. Ivnnal R St. Jin-t. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1340. 81 Kongl. Maj:t har derefter i Nåder låtit sig föredragas Amiralitets KammarRådet Widh s förrberörde underdåniga ansökning och, genom Utslag den 14 derpå följde December, med afseende å förekomna omständigheter, till densamma Jemnat Nådigt bifall. Den i början af år. i83y uti Stockholms TulluppbördsKontors Kassor, vid nppbördsmannens död, yppade betydliga balans är allmänligen bekant.