Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter denna utredning af förhållandena med Båtsmans-indelningen i Blekinge, lärer väl icke kunna bestridas, att den öfverklagade påföringen af vacance-afgiften för de nya ordinarie båtsmansrotarne i nämnde provins till ett den verkliga rustningskostnaden efter markegång motsvarande belopp, så vidt praescription för en sådan påföring varit öppen, skett i öfverensstämmelse med Kongl. 5Iaj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, utom det att en dylik beräkningsgrund för vacance-afgiften i allmänhet är stadgad för sådane afgifter af de rotar och roledelar, med hvilka den nya Ordinarie Soldatoch Bålsmansroteringen öfver he'a Riket redan blifvit tillökad eller ytterligare kommer att ökas; och Utskotten finna visserligen på grund häraf vederbörande rusthållare icke vara till åtnjutande af den lindring vid vacance-afgiftens utgörande, som af motionärerne blifvit föreslagen, berättigade. Men åtskilliga omständigheter förekomma likväl, som, enligt Utskottens tanka, skulle göra lindring i berörde hänseende af billigheten påkallad. I sådant ändamål få Utskotten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att vacance-afgiften för gamla båtsmans-indelningen i Blekinge utgått med 8 R:dr Banco för hvarje nummer, i hvilken afg‘f*> på sätt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 utvisar, förhöjning icke ansetts lämplig; att denna olikhet i Statssamt Allm. Besv. o. Ekon. Etsk. Uti., JYio 128. 11 ruslningsbördan mellan de gamla och nya ordinarie Båtsmansrotarne varit för de sednare så mycket mer betungande, som
Dess fördelar förekomma ensamt uti de 3 första af qnatuor-species; uti den uppslå olägenheterna, icke uti den större calculen, der decimal-systemet visar sig nyttigt, men i den mindre trafiken, der svårighet visar sig att verkställa det delningssält, sorn mest kommer i fråga, nemi. med 2, 3 och 4> emeden 10-lalet endast låter dela sig med 2 och ej med 3 och 4- Långt ifrån att derföre, såsom en annan talare inom detta Hus, ogilla det af Konung Garl XII ifrågasatta nya räkne-syslemet, hvilket, i stället för 10, skulle hafva 12 lill basis, finner jag detsamma icke hafva annat mot sig, än det felet alt vara overkställbar!; emedan 1 o-talet genom månghundra-årig vana så sammanvuxit med menniskoslägtets civilisation, alt det är otänkbart, att ett sådant sätt att uppskrifva tal skulle kunna införas, alt 12 vore det första, som skrefs med två, och 12 gånger 12 det första, som skrefs med 3 siffror o s. v.; men hade det varit möjligt all åstadkomma det systemet, så skulle det medfört ett räknesätt, som förenat alla fördelarna af decimal-systemet med de fördelar, hvilka detsamma saknar. Emedlertid upprepar jag, att fördelarna af decimal-systemet i och för sig sjelft, oansedt det något ogena talet 10, hvarpå det grundar sig, äro så öfvervägande, att jag i inin ringa mån alltid skall bidraga till detsammas antagande, då det isoleradt framställes; men helt annat blir förhållandet, om dess antagande skall utgöra ett villkor för någon annan ännu mera nyttig förändring. Då fråga sålunda uppstår, att oskiljaktigt förena 2:110 framställda förslag, hvilka hegge äro nyttiga, tior jag, alt man med billighet kan fordra af representanten, att han skall öfverväga deras ömsesidiga lätthet att tillvägabringa, 0111 det ena är lättare att åstadkomma än det andra, om det ensamt kan sältas i verkställighet och 0111 sådant kari ske utan uppskof.
”Sedan jag ändtligen fann öfverste Tranefeldt bakom Vettlanda bro, sökte jag straxt komma förbi honom på hans högra flank och på det sättet afskära honom reträtten. När jag hann ungefärligen midt emot hans trupp, fann jag bron upprifven, den jag ofördröjligen åter lät sätta i stånd. En svensk officer kom med en trumslagare och begärde å öfverste Tranefeldts vägnar att få tala med mig för att höra min afsigt. Jag svarade att det manifest, jag tillställt honom, innehöll allt hvad jag kunde säga. Emellertid blef bron färdig. Jag passerade den i största hast och posterade mig 14 till 1500 steg nära svenska kåren. Genom några höjder, som jag hade framför mig, betäckte jag mina trupper, som voro färdiga till anfall och brunno af begär att få order dertill. Jag steg då sjelf upp på ett batteri, som jag låtit uppkasta på en bergsrygg, hvilken låg fienden närmare, och jag blef der ånyo komplimenterad utaf en kapten af artilleriet, som åter kom med en trumslagare å öfverste Tranefeldts vägnar och begärde förklaring på ordet manifest, hvarpå jag svarade att konungen af Danmark icke var i krig med hans svenska majestät, men då han, i kraft af sin allians med ryska kejsarinnan, sett sig förbunden att lemna en kår auxiliärtrupper, så fann jag mig med största ledsnad nödsakad att strida med svenska trupperna allestädes, der jag fann dem – dock berodde det ännu af öfverste Tranefeldt att draga sig undan, men i motsatt fall ginge jag straxt löst på honom. Jag ansåg mig likväl böra låta förklara honom detta genom en pålitlig person och lät till den ändan generaladjutanten Haxthausen åtfölja den svenske kaptenen. Jag befallde nu jägarne att intaga en bergsrygg, belägen framför fiendens högra flygel, och jag lät två bataljoner och en sqvadron gå omkring denna bergsrygg och plantera några kanoner så att jag kunde bestryka fiendens högra flank.
Då i afseende på inlösningen af nu ifrågavarande Riksgäldssedelenahanda omständigheter förekomma, som föranledt Rikets Ständer att förut, dels vid sednast förflutna och dels vid innevarande riksdag, medgifva sådan inlösning, oansedt den derför bestämda tid redan tilländagått, så får Utskottet, under åberopande af hvad ofvanberörde utlåtande ej mindre härom än om den för sedlarnes inlösande disponibla tillgång innehåller, i öfverensstämmelse dermed tillstyrka, att alla dessa vederbörligen godkända sedlar, utgörande ett antal af 40 st. deraf 5 lyda å 10 Rdr, 23 å 2 Rdr, 9 å 1 Rdr och 3 å 16 sk. hvardera, må af Riksgäldskontoret inlösas med motsvarande belopp i banko mynt, samt att den för sådant ändamål erforderliga summa, Sjutio Riksdaler 32 sk. banko, må, på sätt som vid dylika sedlars inlösning förut skett, få utassigneras utaf den å Riksgäldskontorets räkning N:o 2 i Rikets Ständers Bank för närvarande innestående behållning. Stockholm den 5 Augusti 1851. Bih. täl R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Aug. 1851, kl. 11 t', m. Memorial, med öfverlemnande af förslag till de 2:ne forsla afdelningarne af Reglementet för Riksgälds-konloret.
Den med sockenstämmas beslut missnöjde ege, der ej i särskilda fall är annorlunda föreskrifvet, att deruti söka ändring genom besvär, hvilka, före klockan tolf ä tretionde dagen efter det beslutet från predikstolen kungjordes, den dagen oräknad, eller, om inställelsedagen infaller på helgedag, å nästa söcknedag derefter, skola till Konungens Befallningshafvande i länet eller vederbörande Domkapitel ingifvas; börande klaganden vid sina besvär foga ej allenast det öfverklagade beslutet, utan ock bevis när detsamma kungjordes, och att klaganden deremot missnöje anmält; allt vid påföljd, att besvären eljest icke varda till pröfning upptagne. Af dessa mål gå de som röra folkundervisningen och dertill hörande anstalter, Kyrkovärdars, Skolstyrelses, Skollärares, Klockares, Orgelnists och annan kyrkobetjenings tillsättande och afskedande, der ej annorlunda stadgadt eller öfligt är, granskning af kyrkooch skolräkenskaper samt frågor om kyrkomedel användande, till Domkapitlet, men alla öfriga mål lill Konungens Befallningshafvande; och vare tiden för besvärs ingifvande till Domkapitlet i Hernösand från orter som ligga inom Jemtland, Westerbotten, Norrbotten och Lappland, dubbelt längre än ofvan sagdt är. Konungens Befallningshafvande och Domkapitlet gifve hvarandra af besvären del, när ärendet kan anses höra till gemensam behandling. 42 § (§ 78). Anser sockenstämma sådana omständigheter vara för handen, alt fattadt beslut bör, utan afvaktan af besvärstidens utgång, genast i verkställighet gå, hvilket i sådant fall bör vara uti protokollet uttryckligen utsatt; då må det ske, derest icke så är, att ändringssökandet blefve derigenom onyttigt, eller alt Konungens Befallningshafvande eller Domkapitlet eljest, på grund af anförda besvär, finna skäl att verkställigheten inställa. 43 § (§ 79). Konungens Befallningshafvandes eller
Ständers yttrade mening komma att anses; men man finner icke eller magol spår ifrån Styrelsens sida, att den i denna fråga hyst någon bättre öfvertygelse, än den Rikets Ständer uttryckt. För tänkaren visar det sig ofattligt, hvilken tanke, som legat till grund för 1815 års Ständers lemnade underdåniga svar, att de ville låta frågan aldeles hvila, på det frågan utan något i förväg fattadt beslut, som skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets vidare utveckling och pröfning, måtte till LagComitens bearbetande återlemnas. För egen del nödgas jag bekänna, att jag icke förstår, huru ett så vidt omfattande arbete, som en aldeles ny Civiloch Criminal-lag, kunnat under 16 års tid lämnas åt sitt öde, utan att ifrån Lagstiftningens någondera sida uppstått en allvarsam 4 Ii. i4 2 10 Den 12 December e. in. tanke i anseende till möjligheten och sättet, att till slutlig pröfning företaga ej mindre än ett helt förslag lill allmän Civiloch Griminal-lag; för alt antaga eller förkasta det. Vid 181S års Riksdag förevar, så vidt jag minnes, icke någon fråga uti detta ämne. Vid öppnandet af i8a3 års Riksdag täcktes Kongl. Maj:t i Nåder yttra: ”Att ”den Comité, sorn fått sig uppdragit, att ”författa förslag till en ny Civiloch Crimi”nal-lag, hade fullbordat sitt arbete i hvad ”det rörde Civil-lagen; och att Comitehis arbetande ledamöter sedermera sysselsatt sig ”med beredning till författande af förslag lill ”Criminal-lagen, som då endast återstod.” Vid Ständernes förafskedande vid i8a3 års slut yttrade Kongl. Maj:t att: ”Den Comité', åt hvilken utarbetningen af Civil”lagen blifvit anförtrodd, hade fullgjort ”detta uppdrag, att dess förslag var öfver”lemnadt till Kongl. Maj:t och Dess Stats”Råds bepröfvande; att det skulle föreläggas Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde, med de jämnkningar och förbättringar, som Kongl. Maj:t kunde anse ”nödige; att Strafflagen äfven vore föremål ”för Kongl.
De senaste åtta dagarne under Ruths konvalescens hade Karl på Klaras enträgna böner gifvit efter och legat ute på villan, för att ej Vivan skulle vara allt för länge öfvergifven. Dagligen hade han dock fått noggranna depescher från systern — det var vilkoret. Men Ruth hade han icke sett. Nu stod hon der vid Klaras sida på fördäck, tuugt lutad mot hennes arm. Den behandskade lilla handen hade knapt styrka nog att lyftas till vänlig helsning. Och hvad hon var mager och blek! Men dock hur skön, tänkte Karl Vrede vid sig sjelf, medan den mägtiga glädjens rodnad färgade hans kinder. Och hon var det verkligen! Den alltid klara hyn var nu så hvit, så genomskinlig i p \ I L/ I I Kl \ J W Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 26 öre prflspalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. Han drog sig i det längsta för att affbrdra som alabaster, det blonda, yfviga hårets skugga föll öfver pannan och gaf de glänsande mörkhenne ett bestämdt svar. Hennes unga enkeskap måste respekteras. Och ord kunde han blå ögonen ännu djupare färg. Den svarta sorgdrägten framhöll skarpt väl ej behöfva, när hvarje blick, som byttes den smidiga gestalten. T y Ruth bar sorgdem emellan, hvarje handtryckning, hvarje drägt efter sin man. Försigtigt, oändligt den enklaste helsning med den elektriska försigtigt hade man meddelat henne underinduktionens känslighet genomströmmade dem Vissheten: att rättelsen om hans död. Dock hade läkaren båda med visshetens fröjd. ej nu. ansett vara skäl framlägga hela den nu var der intet, som skilde dem åt, utom nakna, hemska sanningen. I en framtid, när tilläfventyrs de lätt räknade dagar, som en hennes sinne vunnit spänstighet och kraft, yttre konvenans kunde pålägga! Men den sista qvällen före hans resa hade kunde det så v.ara. Nu skulle det ju endast de ett ögonblick blifvit lemnade ensamma: onödigt uppskaka och nedslå.
Den bars upp af en strömning, som ryckte med sig alla, hvilka ville anses följa med sin tid, både dem som förstått hvarom fråga var och voro redo att tillämpa sina fria åsigter i handling, och den stora skara, som trodde, att qvinnans frigörelse bestod i att männen gingo med sina hustrur och applåderade Dockhemmet och våra svenska originalpjeser i frågan, samt talade med beundran om Kiellands och Björnsons senaste arbeten, men som med fasa skulle ha ryggat tillbaka för det minsta brott mot gällande konvenans. För rörelsens sunda utveckling var denna modeströmning allt annat än gynsam. Qvinnoemancipationens sak fick rekryter i massa bland det slags folk, som Ibsen sedan presenterat den ärade publiken till benäget igenkännande i Vildanden, och det vann den icke mycket på. Det var helt naturligt att Strindberg med sitt fina väderkorn på samhällshyckleri skulle dragas till detta tacksamma falt. Här hade han för sig hvad han tyckte vara en öfver-klasshumbug på modet, och som ingen bland dem, hvilkas ord något betyda, uppträdde mot; tvärtom. Då kom oppositionsmannen fram i honom, den obändiga sjelfständighets-känslan, som icke tål partiband och partihänsyn; han undersökte frågan i största hast, och kastade fram några allmänna synpunkter, från hvilka han tyckte sig finna att det var sken och humbug alltsammans. Så bröt han löst i företalet till Giftas, och vräkte ut barnet med badvattnet, och sedan har han fortgått under alltjemt stigande förbittring, i alltjemt vildare paradoxer, genom » Likställighet och tyranni » i januari-häftet af denna tidskrift, ned till utfallen i » Qv arstad sresan », hvilka då lyckligtvis endast publicerats i » Budkaflen ». Det är icke min afsigt att till bemötande upptaga allt likt och olikt, som Strindberg på senaste tiden i vredesmod låtit undfalla sig mot qvinnans frigijrelsesträfvanden.
Stackars de män, som äro gifta med så svaga käril, att de ej orka flytta en stol en gång, man kan likvisst ej begära, att de skola skaffa bambumöbler enkom för dessa svaga krafter. Att hvar och en möblerar sin våning enligt sina villkor och efter egen smak är ju gifvet, men bestämdt kan det ej klandras och vore ej ur vägen, om kvinnorna litet mer än de nu göra uppodlade sitt skönhetssinne och toge det till råds då de ordna sina hem. Isa. Kära moster Emma,! Idén om frustugan var förtjusande, men betänk att hundrade om ej tusentals fruar från landet ej sett frustugan i gamla Stockholm. Kunde ej en närmare beskrifning gifvas därpå? Nu uppstå så många frågor. Huru såg loftet ut, med bjälkar? Huru väggarna, väl ej tapetserade? Huru fönstren? Hvad kunde göras för att imitera dem, ty det var väl ej stora rutor? Hvar får man en väfstol för gobelin för 5 kr, en bandstol för 3 kr. och en vanlig väfstol för 10? Huru anbringa ljuset vid de olika väfstolarne? Hvad för sittplatser fanns det? Stolar? Bänkar? Hjälp oss lite på tråden, så skola vi snart få frustugor. Men stilenliga borde de vara, annars se de endast sammanrafsade ut. Fru från landet. » Vår hertiginna ». Hertiginnan af Västergötland har åtagit sig att blifva beskyddarinna för Stockholms internationella lärarinnehem. * En vacker höstdag i år sågo vi senast vår vän doktorn. Det var på hans förtjusande villa ute å Dalarö, hvars trädgårdar just då dignade under årets äring. För ett litet, helt litet kotteri af bekanta pressmän gaf - Svenslea Akademiens damer. Enastående torde vara att tvänne systrar äro i äktenskap förenade med livar sin ledamot af Svenska akademien. Så är emellertid f. n. förhållandet, i det att biskopinnan Rundgren i Karlstad och professorskan Budin i Upsala äro systrar, döttrar till framlidne kammarherren James Maule.
Som de yttre förhållanden, hvilka åtfölja en inträffad missväxt, äro högst olika, anser jag bestämda reglementariska föreskrifter icke kunna på förhand uppgöra*, utan tillstyrker 6 Bil. t StatsBancos. 0?c.-Utsk. Uti. deremot Rikets Högloflige Ständer att, utan några vilkor, till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition 'öfverlemna de medel, hvilka vid en inträffad missväxt, kunna behöfva finnas disponibla, under förklarande af den underdåniga förhoppning, att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga sådane anstalter, hvarigenom förlust i möjligaste måtto undvikes, och att Spanninålshandelns vanliga gång, sa litet som möjligt, genom de af ett ovanligt förhållande påkallade åtgärder, varder rubbad. Häruti instämde Herr vice Presidenten m, m. Qviding, Herr Öfversten m. m. Lefrén och Herr Cancellie-Rådet m, m. Lagerheim, Af Herr Friherre Cederström, jfacob: De förenade Utskotten hafva icke ansett nödigt att, för begagnandet af Creditivet till Spannmålsupphandling i missväxt-år, fästa andra vilkor, än dem Rikets Ständer vid sista Riksdag derföre bestämde, ehuru Läns-Styrelsernes olika åsigter om rätta förståndet af dessa vilkor hafva medfört för Ståts-Verket icke obetydliga förluster, som kunnat undvikas, i händelse vilkoret) varit så bestärhda, att missförstånd eller förtydning icke varit möjlig. Det åligger Representanterne för ett fritt folk, att anvisa tillräckliga medel till Styrelsens disposition, för att undanrödja verkningarne af, genom Naturhändelser inträffade, iner eller mindre allmänna olyckor, likasom det dervid åligger des - Bil. t. StatsBancos. Occ.-Utsk. Uti. N:o ii3. 7 sa Representanter att lemna sä bestämda föreskrifter öfver vilkoren för de anvisande medlens användande, att olika meningar derom icke må kunna uppkomma; ty antingen bör Styrelsens disposition af Creditivet endast så vida begränsas, att
Men det gifves också en annan Synpunkt, än den mercantiliska och oeconomiska, från hvilken Götha Canal måste betraktas, och det är den njilitairiska samt, sorn en följd deraf, den politiska. Ingen lärer vara så förmäten och tro sig kunnat bättre bedöma denna än Hans Kongl. Höghet KronPrinsen. Jag bar väl hös t etl värd Ledamot åberopa Hans Kongl. Höghets bifall till CanaKn, såsom nyttig äfven i militairiskt afseende. Men jag känner ic» lee, örn ej detta bifall är grundadt på CanalDireclionens egna uppgifter om Cana» lens framtida beskaffenhet, och dessa fordra en närmare granskning, för att betagas allt utseende af att vara partiska. Det äir nu för Riksens Ständer sjelfva för sent, att vidtaga en sådan granskning i all sin nödiga vidd. Jag vågar derföre föreslå; 1:0 Att Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det Hans Kongl. Höghet Kronprinsen täcktes låta anställa en noggrann undersökning, huruvida Götha Canal är af mycken vigt för Rikets försvar, och således huruvida den kan bli practicabel för vår Skär - ren 22 Juli. f. gårdsfjotta. 2:0 Att om, efter denna undersökning, det så befinnes, men annars icke, Konungen ager att till Canalarbetets fortgång använda de nu af Statsoch BancoUts ii otten f öreslagne 250, å 500,000 Rrd ärligen i 5 år, samt Götha Canal Discont att erhålla det föreslagna ökade Creditjvet, Grefve Lilliencrantz:
eiblio grafisk öfversikt. Neovius, A., Kalevalan kotiperästä. Nordisk familjebok. Konversationslexikon och realencyklopedie. [S. ] Sthlm 1890 — 0-1. Nordlander, y., Ordbok för rättskrifning. Svenska rättskrifningsöfningar. Svensk rättskrifningslära. Hvad skall jag diktera? Norström, Vitalis, Om pligt, frihet och förnuft. Nyblom, Helena, Dikt och verklighet. Nystavaren. Tidskrift för rättskrivningsfrågor på uppdrag av rättstavningssällskapet utjiven av Otto Hoppe. Bd 3, h. Palme, S., Ställningar och förhållanden i Finland. ' Péladan, J., La décadence latine. La victoire du mari. Putzger, F. IV., Historischer Schulatlas. i6: e Aufl. Quensel, Oscar, Vårt högmessoritual, historiskt restaureradt och förklaradt. Bidrag till svenska liturgiens historia. I. II: 1. Ramos-Coelho, J., Historia da infante D. Duarte, irritào de el-rei D. Joåo. HT (2) ö. &amp; g. Ramsay, A., Turistlif och idrott. I. Borgå 1890. Reeves, A. M., The finding of Wineland the good, the history of the icelandie discovery of America. Registrum ecclesiæ Aboensis eller Åbo domkyrkas Svartbok med tillägg ur Skoklosters Codex Aboensis i tryck utg. af Finlands statsarkiv genom Reinh. Hausen. * HT (1) ö. &amp; g. Retzius, G., Biologische Untersuchungen. Neue Folge. I. Sthlm 1890. Riehl, W. / /., Drei Novellen. Se: Aus der neueren deutschen Literatur. Rodhe, Emil, Engelska skriföfningar med ordförklaringar och grammatikaliska hänvisningar. Engelska talöfningar. Åskådningsmetoden. Praktiska läroböcker i. tyska, engelska och franska
Titeln till godo, och att enär dén äskade ytterligare tillökningen för denna Hufvud-Titel icke kunde åstadkommas, utan att med lika summa öka det bidrag af Allmänna Beviliningen från Riksgälds-Contoiret, som hittills varit anslaget till fyllande af Stats-Verkets tillgångar och hvartill Utskottet åter ansett sig vid närvarande förhållande, då AIL männa rösten högt påkallar minsknirg uti de skattdragandes bördor, icke kunna föreslå Riksens Ständers bifall, hvarföre Utskottet, som ej kunnat ingå i närmare undersökning om behofvet, nyttan och verkställbarhet en af det ena ellet St ats-U t s k ot t e t s Beta n k a nd e n. 469 andra förslaget, funnit sig icke böra tillstyrka vi are åtgärd i anledning häraf, än att Riksens Ständer måne hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla den önskan, cet de nu anvisade tidgångarne blefve till ändamålet använde på det sätt , som med afseende på Nationens ställning och kn ippa tillgångar i Nåder pröfvades tjenligt och ledande till försvars-anstalternes upprätthållande och förstärkning, med möjligaste inskränkning i kostriaderne, samt att Kongl. Majit för hvad i en eller annan del af den militaire omfattningen i öfrigt kunde finna nödigt vid utförandet af Försvars-Verken tiil Lands och Sjöss, ej skulle und: rlåta söka tillgång inom de redan varande an lagen för de samma; har den nu ankomna N diga skrlfvelsen hvaruti' Kongl. Majit ådagalagdt, att det anslag Utskottet på sådane grunder föreslagit, är i närvarande tidpunkt otillräckligt till Försvars-Verkets upprätthållande på ett sätt, som Rikets ära och stjelfständighet kräfver föranledt till ganska brydsamrna öfverläggningar inom Utskottet. Då härunder förekommit, att det i Kongl. Majits
Den, som hifaller Bevilln.-Utsk:s yttrande, hvarigenom det afstyrker antagandet af 1810 års bevillmsgrunder, voterar >a; f den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. antaga 1810 års bevillntsgrund efter inkomst, dock så, att bevillningen skall utgå efter bruttoberäkning och procenten bestämmas i förhållande till hela Rikets sammanlagda inkomstbelopp, hvilken bestämmelse genom R. St:s Fullmägtigc i Banken och Riksg.- cont. verkställes. Den ii Juli f. ra. 3o3 Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 5i. Nej — 7. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den n Juli 1834. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3:ne prot.-utdr. för denna dag f. m. Fortsattes den på förmiddagen i dag började pröfningen af Bevilln.Utskrs utlåt. N:o i5, i anledn. af de vid betänk, om grunderna för den blifvande allm. bevillningen gjorda anmärkningar. 2:dra punkten, ang:de bibehållande af i83o års bevilln:sgrunder. Bifölls. 3: d j e punkten, ang:de skyddsafgiftens utgörande från fyllda 18 år. Hr Tham, Wolrath: I denna fråga, huruvida skyddsafgiften bör beräknas från fyllda 17 eller 18 år, är jag icke af lika tanke med Bevilln.Utsk. Vid en riksdag som denna, då man allmänt hör fråga vara om behof af ökade afgifter, tror jag det icke vara rådligt att minska de inkomster, som staten enligt i83o års bevilln:sstadga uppburit. Jag skulle önska, att man slapp att öka dem; men att minska dem anser jag vara oriktigt.