Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på denna sist anförda betänklighet, vill jag endast uti korthet åleruprepa, hvad jag redan vid remissen utaf motionen hade äran yttra, del nemi., att då jag mäste anse Länsstyrelserna och kommunalmyndigheterna hafva samma ögonmärke, länets ekonomiska utveckling,och främjande utaf dess bästa, jagsvårligen kan fatta, att strid och ett spändi förhållande dem emellan kan inträda; att, uti det förslag jag framlagt, en damm blifvit satt, emot Länsnämndens öfverträdande utaf den ekonomiska behandling, som till den blifvit öfverlemnad, äfvensom en säkerhet nedlagd emot öfverilade förfoganden, enär hvarje Nämndens beslut måste underställas Konungens pröfning. Jag vill tillägga, att en driftig Länsstyrelse, hvilken för sina förslags framgång ofta behöfver medverkan utaf Länets innevånare, enär nervus remm, penningen, för deras genomförande är nödvändig, måste önska, att bredvid sig äga en delegation af länet, hvilken genom behandling utaf dess angelägenheter, med desamma bekant och införlifvad, vida bättre torde fatta och understödja nyssnämnda, länets bästa åsyftande, förslag än de Deputerade, hvilka nu vid hvarje särskildt tillfälle utaf Länsstyrelsen måste kallas. — Skulle åter liknöjdhet, parad med 31* 484 Den 17 April. oförmåga, uli någon Länsstyrelse inrota sig, är vigten, för Länets fortgående ekonomiska utveckling, utaf en institution, liknande den jag föreslagit, för ögonskenlig, för att jag skulle behöfva mera än alt påpeka deu. Hvad nu angår det första utaf de tvenne hufvudskål jag uti början af mitt anförande omnämnt, såsom verkande emot mitt förslag, nemi. fruktan för den kostnad och det besvär kommunalinstitutioner alltid medföra, förundrar det mig icke, att en afvoghet på grund utaf densamma, mot förslaget upståll, enär de kommunal-inrättningar vi f. n. uti vårt land äga, sannerligen icke medföra en nytta, upmuntrande till deras vidare utveckling.
Prinsessan lät dock inte afskräcka sig, utan sade att hon ville hålla sig fast vid hans långa hår, allenast hon fick följa med. Ja, huru länge de samråddes härom, blef det ändteligen efter hennes vilja, så att ulfven tog henne på sin rygg, gaf sig ut i vattnet, och begynte åter simma genom böljorna. När de nu kommit långt ut på sjön, gjorde ulfven som han tillsagt, han tumlade sig rundt om i vattnet. Då blef prinsessan mycket häpen, och var när att falla; men hon tänkte uppå sin käraste, och höll sig väl fast. De foro så än ett långt stycke, och ulfven tumlade sig andra gången, ännu djupare än förut. Då blef prinsessan åter mycket rädd; men hon tänkte uppå sin hjertelig kär, och föll icke. Slutligen tumlade ulfven sig tredje resan, och dök djupt, djupt ned, ja, ända i hafsens grund. Nu trodde prinsessan att hon aldrig mer skulle få se Guds dag, och blef öfvermåttan förfärad; men hon tänkte på sin man, och kunde ännu hålla sig qvar, att hon icke föll. Det hade så icke stått mycket länge om, förrän ulfven kom åter upp i vattnet och samm hasteligen genom böljorna, och, innan prinsessan visste ordet af, hade han fört henne öfver sundet till andra stranden. Konunga-dottern tackade nu med många vänliga ord för hans stora omak; derefter sökte hon rätt på de små stenarne som hennes man hade strött i sin väg, och fortsatte sin vandring som förut. När hon så åter färdats både länge och väl, kom hon omsider på en grön äng; midt på ängen låg en stor, stor kungs-gård, mycket präktigare än hon någonsin sett tillförene, och vid kungs-gården togo stenarne slut, så att hon häraf dömde, det hon nu kommit fram till stället der hennes käraste var. Hon visste så i början rätt inte hvad hon skulle göra för att träffa honom; men ändteligen tog hon mod till sig, gick in i steger-huset, och frågade, med stor ödmjukhet, om det vore möjligt att hon kunde få sig någon tjenst.
Sedan gälle föreningen äfven mot framtida egare eller innehafvare af samma jord; dock vare ej någon deraf hindrad att sina egor särskildt instänga, om han stängseln ensam hålla vill. Rättighet att ingå i förening, som nu sagd är, tillkomme jemväl innehafvare af sådan jord, som tillhör Kronan eller allmän inrättning, då den under ständig besittningsrätt upplåten är. Har förening blifvit ingången för boställe eller under viss tid upplåten lägenhet, som Kronan eller allmän inrättning tillhör, vare den ej gällande mot sednare innehafvare, med mindre föreningen blifvit godkänd af den embetsmyndighet, som öfver bostället eller lägenheten närmaste tillsyn eger. Förening, som på grund af denna § upprättad är, må ej ega gällande kraft utöfver '10 år, sedan den i Rättens protokoll blifvit intagen; jordegarne dock obetaget att den förnya för högst '10 år hvarje gång § 20. I fråga huruvida stängsel emellan egor skall för gemensamt gagn upprättas eller hållas inom bylag eller samfällighet, som i H § sägs, gälle deras mening, som största lott i bylaget eller samfälligheten ega. Lag samma vare, der fråga uppkommer om begagnande af stängsel vitsord emot egare af jord, som till bylaget eller samfälligheten gränsar eller om ingående med honom i sådan förening, sorn i 19 § omförmäles. Äro de delegare i bylaget eller samfälligheten, som i nämnde frågor i olika beslut stanna, å ömse sidor liklottiga, vare deras mening gällande, som anse stängsel ej böra ega rum. Har fråga om samfäldt begagnande af stängselvitsord mot angränsande jordegare genom flertalets beslut, som nu sagdt är, förfallit; varén dock de, som öfverröstade blifvit, deraf ej hindrade att påyrka stängseln, der de vilja öfriga delegarnes andelar deri öfvertaga. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. 17 § 21. • Släpper någon med uppsåt oloflligen kreatur på annans egor, bote från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler.
Hennes lif var ett stilla lif i flitigt arbete, • — minst af allt sträfvade hon efter att bli bemärkt och hyllad. Hennes arbeten väckte bifall, uppseende, blefvo populära — om henne själf hörde man aldrig talas. Trots sin försvagade syn på gamla dagar målade hon i det längsta. Det var endast ett par veckor sedan hon afslutade sin sista tafla, en » Pilgrim » — antagligen en reproduktion efter en af hennes äldre målningar — och för alltid lade paletten ifrån sig. Kort före jul insjuknade hon, och söndagen den 27 dec. var hon ej mer bland de lefvande. En af våra för länge sedan aflidne målare yttrade en gång, att det bästa griftetal, en konstnär kunde hoppas på, det var, om det sades om honom, att han arbetat väl. Mer än de flesta gjorde sig Amalia Lindegren värd detta eftermäle. Georg Nordensvan. Då hörde hon steg helt plötsligt, och når hon vande sig ' om, hon såg sin fader — med honom ro, som i surrfgldt kring ångande örterna låg, nu liksom sänkte sig neder med drömmar en främmande Och i jungfruhåg. ädling denne hälsade » Jag for kom. lifligt: öfver svallande sjö, jag gästade Södern, men aldrig jag fann en stoltare mö! » Jag / låtsar er, jungfru »; — hon kände, hur rodnad på kinderna förvirrad af det sprang; hon vardt, hon smektes stämmans melodiska malmfulla hans tindrande klang; svea-målet, ögonkast, allt väckte, dåraride Ijufligt, en sinnesoro i hast. Når borta han var, icke hade hon fågnad af örterna mer. — Nu står hon på björkklädd kulle och honom, blott honom hon ser. • A. U. Bååth. En far. Af M a r i a Nyström. å l e t lät så trefligt därinne från hvardags% rummet, de unga lifliga rösterna och moderns glada skratt. Snabbare och snabbare flög pennan, där han satt och skref i sitt klart upplysta arbetsrum. Det var ett elegant och dyrbart iuredt rum, där allt vittnade om rikedom och smak. Det var ett mer än elegant rum, det var ett hemtrefligt rum, där många småsaker buro vittne om kärleksfull ömhet och omtanke.
Uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift, liar Grosshandlanden Victor Kjellberg i underdånighet anmält, att, sedan han och öfriga nuvarande delegare i Gellivare eller Gellivaara, inom Norrbottens län belägna egendom, som omfattar malmfUlt, skogs-sträckor och odlingsbara marker till en ännu icke genom afvittring fullständigt begränsad rymd af liera hundratusen tunnland, uti inköp och förbättringar å samma egendom nedlagt omkring två och en half millioner Riksdaler Riksmynt, men dervid funnit första och oundgängliga vilkoret för tillgodogörande af nämnda egendoms tillgångar, icke blott på en ovanligt rik och från oarter fri jernmalm, utan äfven på skogsalster och andra produkter, vara anläggandet af en jernväg för lokomotiv emellan Gellivare malmfält af Bottniska viken, egarne, med anledning häraf förklarat sig benägne att till ett Bolag med större kapital-tillgångar öfverlåta hela egendomen; och att Kjellberg, i följd häraf, icke blott på sin bekostnad, låtit engolska Ingeniören John Paton anställa sorgfälliga undersökningar angående berörda jernvägsanläggning, hvilken, till en längd af Sjutton svenska mil, skullo, enligt upprättade och vid Kjellbergs skrift fogade ritningar, beskrifning och kostnadsförslag, komma att medföra en utgift af 308,683 £ Sterling, eller omkring 5,500,000 Riksdaler Riksmynt, äfven om förvärfvandet af den behöfliga jorden samt af erfordeidiga trädbyggnads-materialier beräknades till ganska ringa belopp, — utan ock iuledt underhandlingar för bildande af ett Bolag, som kunde 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
I anledning häraf, och då Kongl. Majit redan behagat gå i författning om att bereda och vinna det ändamål, som i detta Memorial synes åsyftadt, finner Utskottet sig icke kunna i förväg taga någon vidare befattning, än att vördsamligeu på detta sätt erinra om förhållandet med denna fråga, hvaröfver ^Riksens Höglo fl. Ständer torde böra i underdånighet afvakta Kongl. Maj:ts Nådiga beslut.. Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers eget afgörande öfverlemnadt. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande i anled - Be sv. och Ekon. Utsk. Bctånkanden. 157 ning nf vackt fråga angående rättigheten för Lumpsamlare att omkringresa i Landet, samt om sättet till Lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof. Genom ProtocollsUtdrag af den adra sistlidne månad har Hedervärda BondeStåndet till detta Utskott remitterat ett af Riksdagsmannen från Kronobergs Län, Pehr Johnsson, ingifvet Memorial, deruti lian öfverklaga! antagandet af så många Lumpsamlare, ofta af löst folk och lättingar, hvilka kringfara orten och genom tjuf-bands sammansättande förorsaka allmän osäkerhet5 hvarjemte han anhållit, att samtelige Pappersbrusägare måtte åläggas inom hvarje Pastorat antaga en känd person, som för deras räkning upphandlar Lumpor. Vid detta förslag hafva tillägg och anmärkningar blifvit gjorda: 1:0 af Riksdagsmannen Nils Månsson från Malmöhus
Ytterligare Utlåtande, VII 1. s 3p5— 397, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 357, af PresteStåndet, IX s 370, af BorgareStåndet, IX s 375. 361 Underd. Skrifvelse, X i. s 364, aGSRiksdagsBeslutet, §. 28. RättegåugsBalken, örn förklaring af a5 Gap. 5 §.; se Drucken. — Ordning, om åtskilliga ändringar i allmän; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s I25o. Utskottets Utlåtande, IV 1. s 98, 99, bif. af Adeln, IX s 168, afBorgareStåndet, IX. s 1^5, af BondeStåndet, IX s 177, af PresteStåndet, ix s 184- Rättsfrågors afsöndrande från FörvaltningsVerken, om. Särsk. Rättvisans skipande, anstalter i afseende på, I i. Rödin, Nils, klagat hos Justitias Ombudsmannen, II s ro58 — 1060. Rönbeck, ÖfverDirecteur, tillförordnad att företaga åtskilliga förberedande undersökningar rörande Rikets Styrelseverk, XI s 3. Rönneby, om StadsPrivilegier för Köpingen; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1253. Utskottets Utlåtande, Vill s n85, 1x86, bif. af BorgareStåndet, ix s 832, af PresteStåndet, ix s 855, af Adeln, IX s 869. Rönströms, LandtRäntmästaren P. J., ansökan om återfående af försäten tid till inlösen af 2:ne Malmö DiscontObligationer; 262 StatsUtskottets Utlåtande öfver, IV 6. s 578—• 58o, bif. af Adeln, ix 3. s 3 g g, återrem. af BöhdeStåndet, IX 3.
Hr Giinthers reservation, så tyckes han äfven anse, att enda sättet att afhjelpa olägenheterne, vore att upphäfva 1835 års författning, sålunda att icke ett sådant köp skulle kunna medföra någon rätt för en fordringsägare vid yppad concurs hos gäldenär; men han anser vådligt att i nuvarande ögonblick förändra författningen, ty dett skulle beröfva personer möjligheten att skaffa sig säkerhet och kunna hjelpa sig fram. Det är likväl mycket tvifvelaktigt hvilket som mest bidrager till vinnande af credit för den, som är i behof att lemna säkerhet eller låna penningar. Han kan visserligen skaffa säkerhet åt en af sina fordringsägare, men derigenom beröfvar han de andre den säkerhet de trott sig äga, och ställer sig derigenom i en vida sämre belägenhet. Man har föreslagit en vidsträcktare publicitet. Det skulle visserligen lyckas som vore derigenom något vunnet, men följden deraf torde bli, att hvar och en fordringsägare, som ser att gäldenären sålt sin lösegendom, finner deraf, att denne är på obestånd, och alla rusa derföre till, för att göra sina fordringsanspråk gällande och söka utmätning, om något finnes att taga, eller i annat fall drifva till concurs, och sålunda skall just offentligheten påskynda hans undergång, i st. f. alt, om utvägen alt försälja lösören icke funnes, utan hvar och cn, som försträckt penningar, hade sig öppet lemnadt alt söka ut - 342 Den 19 Februari. mätning hos gäldenären, skulle detta bidraga att lemna denne en credit, som han nu saknar. Sjelfva tillvaron af tillåtelsen att försälja lösören, tvingar kanske mången att just begagna den utvägen, emedan han thy förutan ej erhöll någon credit, och jag tror, att snarare lättades än minskades utvägarne för lånebehöfvande till hjelp, om författningen helt och hållet upphäfdes. Det rättaste skulle jag tro vore att förklara, ali, på den grund, som förut finnes i lagen, annan egendom icke finge undantagas, än den som utgjorde annans tillhörighet innan den inkom i gäldenärens bo.
att den norr om Sibiriens nordkust belägna oceanen mellan Jenisejs mynning och Tschaunbay aldrig plöjts af kölen på ett verkligt sjödugligt fartyg, än mindre befarits af någon för färd bland is särskildt utrustad ångare; att de smärre fartyg, med hvilka man sökt befara denna del af verldshafvet, aldrig vågat sig synnerligen långt från kusten; att ett öppet haf vid frisk vind varit för dem lika förderfligt, ja förderfligare än ett haf betäckt med drif-is; att de nästan alltid sökt någon lämplig vinterhamn just vid den tid af året, då hafvet blir mest isfritt, nämligen sensommaren eller hösten; att detta oaktadt hafvet från Kap Tscheljuskin till Beringssund upprepade gånger befarits, om man ock ej lyckats tillryggalägga hela sträckan på en gång; att det under vintern längs med kusten, men förmodligen ej i det öppna hafvet, bildade istäcket hvarje sommar brytes och ger upphof till vidsträckta drif-isfält, som än af pålandsvind drifvas mot kusten, än af sydlig vind drifvas ut till hafs, dock aldrig längre än att isen kommer åter efter några dagars nordlig vind, hvadan det synes sannolikt, att det sibiriska hafvet är så att säga afstängdt från det egentliga polarhafvet genom en serie öar, af hvilka man för närvarande endast känner Wrangelsland och de öar, som bilda Nya Sibirien. Med anledning häraf synes det mig sannolikt, att en för ändamålet väl utrustad ångare skall kunna, utan att möta allt för många svårigheter, åtminstone till följd af ishinder, under hösten på några få dagar framtränga denna väg och derigenom ej allenast lösa en för århundraden tillbaka uppstäld geografisk uppgift, utan äfven blifva i tillfälle att med alla de hjelpmedel, som numera kunna ställas vetenskapsmannen till buds, i geografiskt, hydrografiskt, geologiskt och naturhistoriskt hänseende undersöka ett förut i dessa hänseenden nästan okändt haf af ofantlig utsträckning. Hafvet norr om Beringssund besökes numera af hundratals hvalfångare, och vägen derifrån till amerikanska och europeiska hamnar utgör derför en mångbefaren sjöfartsstråt. För få årtionden tillbaka var detta dock ingalunda fallet.
Hr Skogman har till en del upptagit detta skäl och erinrat huru lätt det ligger inom Fullmäktiges område att söka sätta papperen i credit och hålla dem i curs; men jag torde ytterligare få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som mine vedersakare synas hafva glömt, att obligationerne skola, för den händelse att förslaget anlages, vara försedde med Konungens garanti. Man har sagt, att sädane obligationer icke voro annat än ett lån, emedan de draga ränta, men utgjorde ett lån i sämre form än Banken skulle kunna sig betinga. Hr Skogman har redan visat skillnaden mellan ett lån på egna förbindelser och på pant; hvarje enskild låntagare, som erbjuder en säker pant, får derå snarare lån, än om han ej har något annat än sin egen förskrifning att ställa som säkerhet. Men man säger, att bancolån också skola tagas med Konungens garanti. Att Konungen skulle neka sin garanti på Riksg.cont:s obligationer, det kan man icke förmoda, emedan de utgöra verkliga statspapper; men är man väl så säker på att Konungen alltid står tillreds att lemna garanti på Bankens obligationer? Man har ej velat tillerkänna Konungen det inflytande i afseende på Bankens förvaltning, Den 12 April f. m. 317 hvarom fråga förut blifvit vacht. Hade man tillerkänt Konungen sill veto i afseende på banklagstiftningen, så skulle jag icke tviflat på alt Konungen lika lätt skulle hafva lemnat sin garanti på Bankens som Riksg.contis obligationer; men nu är icke förhållandet sådant, och alltså är det ganska problematiskt om Konungen skall finnas redobogen att lemna sin garanti på obligationer, utgifna af ett verk, öfver hvars förvaltning Han icke äger någon grundlagsenlig makt. Man säger, att Svenska Bankens credit skulle skadas i Europa, då det blefve bekant, att Banken lemnat ifrån sig säkra länedocumenter, utgifne af enskilde, i st. f. obligationer, uthändigade af Riksg.cont. Mig synes som borde förhållandet blifva alldeles motsatt, ty om en utredning skulle komma att äga rum, så skulle jag väl tro, att ulländningen fästade mera vigt vid Riksobligationer än vid enskildes skuldförbindelser.
Om detta allt, så väl som hvad Herrar Revisorer uti deras Berättelse hemstält, angående förändring af Räkenskaps-methoden i allmänhet för Landsoch Militias-Böckerne, lära Riksens Högiofl. Ständer, i händelse af bifall, Bihang till Riks-St. Prat. nty-ms. J7H Stats-Utskoitets Belänkanden. finna nödigt att göra underdånig anmälan hos Kongl. Majit med anhållan, det Kong!: Maj:t täcktes så väl denna Riksens Ständers underdåniga önskan , som hvad Riksens Ständer i detta ämne vid förra Riksdag hemstält, låta till verkställighet befordra. Riksens Höglofl. Ständers Eget ompröfvande underställes allt detta vördsamligen. Hvarvid en Ledamots yttrade serskilte tanka genom Utdrag af Protocollet bifogas. Stockholm den "8 Utdrag af Protocollet hållit hos Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2.3 Maj 1818. D. Upplästes och godkändes Utskottets Utlåtande, angående sist församlade Revisorers till StatsBancooch Riksgälds-Verkens öfverseende, uti deras Beiättelse rörande Stats-Verket, gjorde anmälanden i fråga om Riks-Hufvud-Boksluts-arbetets fortgång m. m., hvarvid. Herr Öf. versten Tersmeden skriftligen anförde: ”Jag inser visserligen att, sedan RiksHufvud-Boksfrågan nu forst vid Riksdagens slut blifvit företagen, någon noggrann undersökning af de föreslagne Methoderne icke hinner verkställas, men jag tror däremot att äfven denne omständighet är en ytterligare anledning, för oss, att icke gjöra någon förändring uti 1815 års Riksens Ständers beslut. Sluts-Utskottets Betänkanden 1 715 Det var efter föranledande aF föregående Ständers och Revisorers klagan öfver opålitligheten att efter Förslager, omslut eller omarbet. ning af Räkenskaperne beräkna Stats - Verkets inkomster, sorn 1815 års
Historiker såsom Daae, Holm, Stenstrup gifva Holberg det högsta beröm i detta hänseende. Den sistnämnde, Brandes landsman, skrifver sålunda, att man efter många långa vidlyftiga granskningar ofta hos Holberg finner sina egna resultat stadfastade. » Personernas ka-xakter och sinnelag, ■ deras uppträdande på lefnadsbanan har han jemt för ögonen », säger Stenstrup och vidare: » Derjemte var det egendomligt för Holberg, att han hade en lefvande känsla för den inre historien och kulturhistorien ». Och hvad särskildt medeltiden beträffar, så säger samma historiker att Holberg långtifrån gjorde sig skyldig till ^förakt för medeltiden och missuppfattning af dess förhållanden, något som i långa tider var karakteristiskt för den franska liistorieskrifningen. » Men man får ändock ej göra anspråk på att vägbrytaren Holberg skall vara en 19: de århundradets historieskrifvare. I sjelfva grundåskådningen af Holbergs personlighet gör hos Brandes äfven det subjektiva sig starkt gällande, hvarför man stundom känner brist på sympati. * Jag har i denna korta uppsats med flit underlåtit att beröra de i anledning af jubileet fälda, ytterst afvikande yttrandena om Holberg som reformator. Förf. af » Den politiske Kandestöber » var, om jag så får säga, en reformator i mycket konservativ anda. Det är uppenbart att medvetandet härom icke har varit utan inflytande på vissa delar af Brandes ’ bok liksom på hans öga för Holbergs personlighet i det hela taget. När Brandes sålunda framställer Holberg som pessimist öfverensstämmer, dettaicke med verkligheten. Sant nog, var den gamle ungkarlen p&amp; sexti-sjutti år ofta tungsint, vid dåligt humör, knarrig, skarp, som gamla ungkarlar ofta pläga vara, men pessimist? Brandes sjelf låter Holberg inkarnera * sig som Henrik och talar senare om hans » Fond af frejdig Lystighed ».
I anseende till inträffad skiljaktighet uti Riks-Slåndens beslut, förföll likväl frågan vid den då pågående Riksdagen; men deremot anmälde uti ofvanberörde underdåniga Skrifvelse den 28 Augusti 1851 Rikets sednast församlade Ständer, hurusom de, genom decimalsystemets införande uti Rikets mynt, uppkommande fördelar voro, i Rikets Ständers tanka, af den mest betydande vigt, ej blott för lättnad i alla räkenskaper, utan hufvudsakligen derför, att, då de theoreliska kunskaper, som kunde bibringas den större allmänheten, alltid måste blifva af obetydlig omfattning, borde, för att dessa ej skulle vara utan gagn, alla medel vidtagas, att äfven för de mindre kunniga underlätta tillämpningen af de praktiska vetenskapernas resultater, hvilken fördel i hög grad befordrades genom den enkelhet decimalsystemets användande tilläte vid all sådan praktisk tillämpning, deri räkning förekomma; och anhöllo Rikets Ständer, under uttryckande af sin öfvertygelse om nyttan att, i afseende på ej mindre Rikets mynt, än mått, mål och vigt, införa ett enklare system, grundadl på docimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, det Kongl. Majit läcktes låta utarbeta och vid nästpåföljande Riksdag i Nåder förelägga Rikets Ständer ett fullständigt förslag i berörde afseende. Kongl. Majit förbiser ingalunda de svårigheter, som vid införande af ett nytt räknesätt uti Rikets mynt måste möta, och de olägenheter, som i början af en sådan förändring måste deraf blifva en följd. När myntenheten, hittills delad uti 48 delar och hvardera af dessa åter uti 12 mindre, skall delas uti 100 delar, kunna icke dessa nya minsta delar af-enheten jemt motsvara en eller flera af de hittills varande minsta, eller med dem jemföras utan att bråktal uppkommer.