Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I skötet af de sina, vid stängda dörrar, eller i den doftande trädgården, då han visste sig vara i säkerhet för främmandes uppmärksamhet, mildrades strängheten i hans blick, hjertats frost tinade, och med en öm slägtfaders känslor och later öfverlät han sig åt det husliga lifvets stilla glädje. På embetsrummet, eller när han eljest visade sig å dragande kall, var han sluten, hemsk, frånstötande, fåordig, med volkanisk hetta, som i obevakade ögonblick bröt ut, under en antagen larf af isköld. De runda, svarta, djupt liggande, nästan orörliga ögonen blefvo som fastspikade på de föremål, der han lät sin fasta, lugna, allvarliga, genomborrande blick stadna. De håliga ögonlocken fördystrade den ännu mera. Ögonbrynen, svarta, täta, takformiga, slöto sig nära intill en panna, som, enligt fysionomikens reglor, utmärker illparighet, misstänksamhet och bitterhet, och passade fullkomligt in med hånet, som sväfvade kring mungiporna. Den gulbleka hyn, utan ringaste skiftning i rodnad, stack ännu mer utaf mot det pudrade, stelt ordnade håret. Hufvudet var fästadt på en lång hals, som åter hvilade på en reslig, mager kropp. Hans utseende kunde anses som typ för en venetiansk statsinqvisitor. Han ingaf samma skräck, han utvecklade samma egenskaper, han omgaf sig med samma ogenomtränglighet, under det han genomletade de innersta fållarna i andras hjertkamrar. Hans embete var äfven likartadt. Han var nemligen svensk polismästare, och namnet Johan Henrik Liljensparre har gått till efterverlden. Ingen bestrider honom att hafva varit sin plats vuxen: ingen, att hafva fyllt den bättre än någon af hans efterträdare: ingen, att säkerheten till person och egendom i hufvudstaden var större så länge han innehade befattningen, än någonsin sedermera; men, man har i sednare tider förändrat åsigter om behörigheten af de utvägar, han tillitade, att hämma brotten eller att komma deras verkstäder och upphofsmän på spåren. Om
St beslöto att uphäfva det stadgande, som förböd bortgifvande och borttestarneuteraude af arfvejord, var det som lagstiftande makten i sammanhang dermed beslöt att bördsrätten skulle stadgas, för den händelse att jord, som var underkastad bördsrätt, blifvit borttestamenterad. Man åsyftade, att om arfvejord bortgick, skulle ändock skyldeman genom bördsrätt kunna återvinna den jord, deras förfäder sedan gammalt innehaft. Att nu åter borttaga ett sådant stadgande synes mig icke vara riktigt. Jag tager mig äfven friheten fästa upmärksamheten derpå att bördsrätten innehåller en motvigt emot så väl egendomarnes öfverdrifna splittrande som dess hopande på en hand, på hvilket sednare förhållande främmande länder lemna tydliga bevis. Betraktar man bördsinstitutionen från dess ursprungliga skick till dess nuv;de utveckling, kan man ej undgå att anmärka, att en betydlig förändring inträffat och att bördsinstitutionen ej har samma betydelse nu sorn förr; men deruti ligger icke något skäl att helt och hållet afskaffa densamma. Bördsinstitutionen har icke H. X. 12 17* Ben lä September f. ra. blott förefunnits i de nordiska folkens lagar, utan visar sig temligen lika hos de gamla folkens. Spår deraf (innes t, ex. i Eoms åkerlagar, ja t. o. m. i Israeliternes lagar. Hos oss har den från början varit förenad med våra politiska institutioner, ty egandet af jord var fordom ett erforderligt vilkor för att få politiskt inflytande, hvarföre det också var för hvarje slägt af väsendtlig vigt att hafva jordegendom. 1734 års lagstiftare lade äfven stor vigt uppå denna institution för den jordbrukande delen af nationen, emedan derigenom en oberoende ställning bibehölls för densamma, på samma gång kärleken till den jord, förfäder brukat, fäster individen närmare vid fosterlandet. Jag vet icke heller hvarföre vi nu, i ans:de till detta spekulerande på fastigheter, skola göra upoffringar och borttaga en institution, som man vid föregtde riksdagar funnit af vigt för det jordbrukande Ståndet.
Majit funnit skäligt, att dessa afgifter, hvilka vid skattläggningar inom Lappmarkerna antagligen ieke vore beräknade, borde upphöra och domhafvanderne för den inkomst, de af nämnde skattetitlar hitintills haft, annorledes beredas ersättning, hvilken Kongl. Majit, med ledning af do å samma skattetitlars belopp lemnade uppgifter, ansett böra bestämmas till 1,400 Ridr Riksmynt för domhafvande!! i Westerbottens södra domsaga och 000 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 49. Ridr samma mynt för hvardera domhafvanden i Westerbottens norra domsaga och de båda domsagorna i Norrbotten. Vidkommande åter den till tingstolkarne af lappmarks-allmogen i Norrbottens län utgående näst, bade Kongl. Majit funnit de skäl, sorn blifvit åberopade för afskaflande af domarenästen, äfven gälla i fråga om tolknästen, hvartill ytterligare konime den omständighet, att af de härom infordrade upplysningar ville synas, som om svårigheter att erhålla nödigt antal tolkar mot den nuvarande ersättningen vore att befara; — Och har, med anledning af hvad sålunda förekommit, Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer: dels att ett årligt anslag af 3,200 Ridr Riksmynt måtto beviljas att uppföras under Riks-statens 2:dra liufvudtitel, från och med det år, då den nya stats-regleringen komme att träda i verkställighet, och emellan domhafvanderne i Norrbottens och Westerbottens län på här ofvan uppgifna sätt fördelas, emot skyldighet å domliafvandernes sida att afstå från den dem nu af Lappmarkernas innebyggare tillkommande nästoch skjutsersättning, och dels att den af lapp-allmogen i Norrbottens län till tingstolkarne utgående näst likaledes måtte från samma tid upphöra samt i stället ett årligt anslag af 300 Ridr Riksmynt uppföras å 2:dra hufvudtiteln, att utgå till arfvoden åt en tingstolk inom hvarje af Norrbottens läns sex Lappmarker, nemligen:
Ifrån skeppet gå största delen af skotten genom den divergerande rigtningen på de många spridda små föremålen af många skäl bom, hvaremot ifrån kanonsluparne de, af fullkomligt motsatta skäl, träffa. Huru många bom ber ett skepp tål för att ej uthärda flera, är väl icke utrönt och kan aldrig på siffran bestämmas; men det säkra är: att då en tillräcklig kanons!ups-styrka , försedd med bombkanoner, på lämpligt ställe möter (ankommande större fartyg, den ovilkorligen skall blifva vinnande. Att kanonslupar äfven komma alf springa i luften eller sänkas, är lika gifvet, som att dessa få händelser, ibland den stora massan, icke hafva mera inflytande på utgången af det bela, än då en aimée förlorar några af sina fältpjeser, hvilka, isynnerhet i eget land, snart med nya böra kunna ersättas, om sä pä förhand är rangeradt. Om deremot den kedja af öar och skär, sorn, under namnet skärgård, af alla länder i verlden endast finnes, till en oräknelig mängd, utanför en del af Sveriges och Finlands kuster utströdde, likasom till naturliga utanverk i och för landels försvar, skulle lemnäs obehindradt, eller, som är detsamma, i följd af otillräckliga förr svarsmedel, att af fienden inlagas, vore detta säkerligen det vådligaste af allt; ty får han fast fot derstädes, kan han begagna tillfället alt förnya hvad vid Bomarsund så mycket, med skäl, väckt vår förtrytelse och alt sedermera återtaga hvad vi en gång låtit gå förloradt, häfver sig måhända icke så lätt. Men om detta naturliga, ehuru farliga, bålverk för Sveriges sjelfbestånd sorn sig bör, genom en talrik oell väl sammansatt skärgårdsflotta, försvaras, så bör man 200 Den II Mars e. m. kunna vara förvissad derom, att ett mäktigt, för att icke säga oundgängeligt, bidrag till hela landets försvar derigenom åstadkommes.
Det är ju rättvisa det, eller hur? och hem och blef bysalt för det jag inte kunde be MATHILDA. Men, min far... fordna vänner sågo mig öfver axeln och jag måste deras hån och begabberi. Så dog hustru min, och mig, och fick ligga på lazarettet ett halft år. Un STARK. Jag kom ut ifrån gäldstugan... mina byta om både namn och vistelseort, för att undslippa på sjelfva begrafningen efter henne bröt jag benet af der den tiden tänkte jag allt hit och dit öfver hur hur orättvist det är, att vi fattigt folk ska' arbeta det går till i verlden och jag kom underfund med, för att föda de der oduglingarne som åka i vagn och lefva som hvar dag vore den sista. Fredriksson! sa' jag åt dig vi behöfva icke träla vi, mer än de... Ha, ha, ha! vi ha redan många kamrater som så långt, att ingen fattig man vill arbeta, så få vi krypa till korset! tänka på samma sätt, och när det en gång kommer väl se, om icke de rika och förnäma bli' tvungna att FREDRIKSSON. Ja, jag bar också hållit ord och inte tagit i verktygen oftare än jag varit tvungen, cist att jag blir sämre när jag gör något. för att icke svälta ihjäl, fastän inte tycker jag preSTARK. Tyst! det förstår du icke. Håll du ditt löfte, så ska' jag hålla mitt, jag ger dig min dotter, när vi få något, ja det vill säga, utan arbete. der och tack... men nu ska' jag ut och försöka få tigt kan frysa näsan af sig. FREDRIKSSON. Tack för det, pappa Stark! he mig en vedknippa, för här är så kallt, att man rikSTARK. Det må du göra bäst du gitter, jag läg ger mig att hvila en stund jag. (går in till venster). 11 FREDRIKSSON (till Mathilda). Var nu inte ledsen längre, mamsell Thilda lilla, för om en halftimma (skyndar ut genom fonden). ska' vi ha oss en hejdundrande brasa, det lofvar jag! FJERDE SCENEN. MATHILDA (allena, ser efter sin far).
Då emedlertid, såsom ofvan är anfördt, bestämmelserna härom lära förblifva oförändrade och äfven förbudet för införsel af kläder, nya, andra slag, än fruntimmersaf till införsel lofgifna tyger, blifvit hufvudsakligen bibehållet, föranledes Utskottet härigenom att frånträda icke allenast detta sitt förslag, utun äfven de dermed samband egande under litt. c. och d. upptagna, hvilkas bestämmelser, om de ock Bevillnings-Utslcottets Memorial, M 14. 45 möjligen kundo ega tillämpning oberoende af de bibehållna förbuden å vissa slag väfnader och kläder, dock vid antydda förhållande ej, med tillbörligt afseende på syslem och sammanhang mellan de olika tullbeslämmelserna i taxan, torde kunna anses lämpliga. Utskottet hemställer alltså, att Borgare-Ståndet, som ensamt godkänt dessa förslag, ville låta sitt beslut härom falla. Under förutsättning, att detta bifalles och nuvarande redaktion af tulltaxan för ifrågavarande artikel således hufvudsakligen och i hvad den icke angår den förändrade förbudsbestämmelsen, förbiifver bibehållen, återstår endast alt bestämma den införseislull, som skulle åsättas förut förbudna, men nu till införsel medgifna kläder, nya, andra slag, af till införsel tillåtna tyger. Ridderskapet och Adeln har bestämt denna tull tili SO och Bonde-Ståndet till 53 Va procent af värdet, men Preste-Ståndet, som bibehållit gällande förbud, och Borgare-Ståndet, som antagit Utskottets förslag, hafva således i förevarande hänseende icke kunnat fatta något beslut, hvadan ock, så vida sistnämnde båda Stånd icke skulle vilja tillåta, att såsom deras beslut i ämnet får antagas det sistiidne riksdag af Rikets Ständer såsom eventuel tuliafgift för artikeln kläder stadga de be lopp, 33Vs procent af värdet, för uppgörande af proposition till omröstning torde blifva nödigt, att Presteoch Borgare-Stånden behagade bestämma den införselsafgift, som de anse böra äsättas artikeln kläder, nya, andra slag, af till införsel lofgifna tyger.
Om denna tolkning skulle antagas, anser jag ändå den beräkning Herr Cederschjöld yttrat icke vara riktig, nemi. att Ständerne blott skulle sammankomma 3 gånger på 20 år, ty om äfven 5 år skulle vara emellan, hvilket icke förhållandet varit med de 2 sista Riksdags-kallelserne, så gör 3 gånger 5 , 15; då äro ändå 5 år qvar, så att , i händelse desse Riksdagar skulle hvardera upptaga ett år, i öppen stridighet med Grundlagens stadganden, och mig torde äfven tillåtas tillägga , utom i vissa utomordentliga fall, äfven med det allmännas fordringar, 2 år åtmin O ” stone äro qvar innan den 4 de kallelse-terminen. Visserligen skulle Riksens Ständer inom dessa 20 år endast 3 gånger, sorn Herr Cederschjöld sagt, verkligen komma tillhopa; men fortgår man , afven ined hans beräknings-grund?r, så skall man linna, att inom t vänne andra decennier , de på 20 år kunna samlas till 4 Lagtima Riksdagar. Jag tror således, att, om Herr Grefvens och Landt-Marskalkens förslag antages , förenas den fördel Herr Hjerta framställt, att samlingen sker omhösten, och den Friherre Cederström yttrat, att ombytet af tjenstefolk då redan skett. Dessutom, om Ständerne sammankomma den 4 November, och Konungen g dagar derefter afgifver Sin Nådiga Proposition om Stats - Verkets tillstånd och behof , så vore motions-tiden slut straxt Den 8 December e, m. 4*9 före Jul , och Utskotten hade då tillfälle , att arbeta under Julferierne. Derföre tillstyrker jag den 4 November 182g, sorn Herr Grefven och Landt-Msrskalken föreslagit, hvilken tid äfven fullkoinligeh är inom de 5 åren. Naturligtvis kan det ej vara någon fråga mellan den 4 November och den 1 Oetober. Jag hemställer till Herr Hjerta sjelf, om han icke i detta afseende vill foga sig efter hvad Friherre Cederström anlört. Herr Cederschjöld: Såsom en ytterligare utveckling af mitt påstående, att stadgandet i 2 §.
Vid verkställighet af domstolarnes beslut om bötesstraff tillgår författningsenligt så, att af de till kronofogdarne efter hvarje Härads-tings slut öfverlemnade saköreslängderna, bemälde tjenstemän dels angående bötesdömde inom andra län, med bifogande af extrakt ur längden för hvarje sakfälld särskildt, hos Läns-styrelserna anhålla om åtgärd för straffets verkställande der den sakfällde bor, dels expediera distriktvis upprättade utdrag till länsmännen, hvilka för hvarje sakfälld från saköreslängden utskrifva ett utdrag, som de till rigtigheten bestyrka och derefter i vanlig ordning genom fjerdingsmännen befordra till verkställighet för böternas uttagande. Inträffar nu att sakfälld person saknar tillgång till böternas gäldande, så återställes saköreslängds-utdraget, med uppgift om det hinder som mött för verkställigheten, till länsmannen, hvilken i skrifvelse till Konungens Befallningshafvande, med bifogande af utdraget, begär förvandling af böterna. På ett dylikt af länsmannen verificeradt utdrag kan Läns-styreisen mången gång icke grunda ett beslut om förvandling, utan måste för att förvissa sig om bötesbeloppets rigtighet från domhafvanden infordra sjelfva utslaget. Ofta förekommer jemväl i saköreslängderna, att af cg 324 Motioner hos BorgareStåndet 1865. N:o 137. och samma person begångna särskilda brott, de der försonas med böter, af hvilka likväl, i brist af tillgång hos den sakfällde, en del skola förvandlas till enkelt fängelse och en annan del till fängelse vid vatten och bröd, i en klump sammanföras och före förvandlingen måste behörigen särskiljas, hvarje brott för sig med den derför bestämda ansvarspåföljd.
Bil.t.Stats s Allm.Besv.o, Oec.-Utsk,Utl.N'o 35. y 10 Sept. 1816, under åberopande af vederbörande Båtsmans-Rotehållares irihemtade och afg. ifne yttrande, stadgat: att, då hela eller största delen af Båtsmanshållet är uppfordradt och vanligt hemlof icke eger rum, inträffar Rotens skyldighet att årsbeklädnaden ånyo utgöra hvar 12he månad. Derjemte innehåller denna Nådiga Kungörelse, att, till besparing af transportkostnaden , Rotehållarne må, under krig, till Kronan erlägga Beklädnadskostnaden efter uträkning och Markegångspris. Vid IndelningsCompagnierne tillhör det dessutom för närvarande Rusthållarne alt, enligt gällande Contract, lemna Båtsmannen, antingen han är uppfordrad eller icke, hvarje år fullständiga beklädnadspersedlar, Att nu begagna tillfället af Kongl. Majtts Nådiga Proposition i ämnet för att från Rusthållare och Båtsmans-Roteliållare afvända en, enligt Contract , Indelningsverk och Författningar dem åliggande skyldighet, och låta den fullgöras af alla Medborgare-Classerne gemensamt, af Borgare, Bruksegare, Embetsmän, Bergsmän och Rotehållare vid Infanteriet m. fl., vo. re i min tanka Rikets Ständer föga tillständigt, äfvensom föga rättvisa ligger uti en så beskaffad åtgärd, der den enas lindring beredes på den andras bekostnad. På dessa skäl kan jag icke annat än anse Rustoch Rotehållares vid Båtsmanshållet å - 8 Eil.t.Stats■ 8,Allm Besv. o.Oec.-Utsk. Uti. N:ö 3 5. liggande under krig vara, att, förutan utredningspersedlar hvart 3:dje år, erlägga hvarje utte månad värdet utaf en hel Beklädnad , och att således Utskottet bordt tillstyrka Rikets Stander att hos Kongl.
Af den 24 sistladne April: t:o Angående Herr Oxehufvuds, Bo, uti ingifvet Memorial till Ridderskapet och Adeln gjorde förslag till åtskillige förändringar uti nu gällande LegoStadga för Husbönder och Tjenstehjon af den 15 Maji 1805; deruti Utskot-i tet i det hufvudsakligaste afstyrkt de andrin-, gar i nämnde LegoStadga, hvilka af Herr Oxe-i hufvud blifvit föreslagnej men tillika, med hämJ tad anledning af hvad Herr Oxehufvud i ämnet anfört, till Riksens Ständers bifall hemställt» dels att med ändring uti hvad $. Art af Stad* gan vore förordnadt, angående upphörande af det förut anbefallte årliga uppläsande af nämn-’ t Ridd, 0. Ad. Fröt. VI, B. I* Afd. 55 » 56. 4*8 Den 16 Majit de Stadga, densamma måtte hädanefter hvarje år i Martii och September månader från Predikstolarne offenteligeti kungöras; dels ock att underdånig anhållan måtto hos Kong!. Majt göras derom, att, till spridande afen mera allmän kännedom hos Husbönder och Tjenstehjon, af ofvanberörde LegoStadgas innehåll, en ny Upplaga deraf uti mindre format kunde från trycket utgifvas, hvarvid i korta Utdrag borde bifogas de Författningar och LagTum, till hvilka Stadgan hänvisade., äfvensom att exemplar deraf måtte hållas Allmänheten tillhanda för det lindrigaste pris, som möjligt vore, och hvilket derå skulle utsättas, och borde Presterskapet anmodas, att erinra, samt vid läglige tillfällen påminna och tillse , det Husbönder och Tjenstehjon innom Församlin» garne voro med sådana exemplar försedde.
Gyllenkrook på Svenstorp, men skild från honom och omgift med den bekante krigspresidenten, baron Bror Cederström; död i hög ålder i Vexiö — hvilken skildrat sin broder i mycket lik: godbjärtad, frikostig, orädd, musikalisk, vitter, konstnärligt anlagd, humoristisk samt ej så litet excentrisk. En berömd svensk författare * har om henne efterlemnat en liflig skildring. Hon var — sade han — en af de få, som i Gustaf I V Adolfs tid hade en vitter societet omkring sig. Krigsrådet Åhlström, den kände tonsättaren, förklarade henne vara denna tids fru Nordenflycht, kring hvilken företrädesvis musici och skalder gärna samlades, och där de af Åhlström utgifna » sångstycken » först utfördes och gillades, innan de från nottrycket utgåfvos. Det var hos Charlotte Mörner, som Åhlströms fru, krigsrådinnan, sammanträffade med fru Lenngren och sade, då hon ej blef gratulerad till sin upphöjelse i titulaturen (mannen hade i dagarne utnämnts till krigsråd): » jag har inte råkat svägerskan, se ' n jag kom i mitt nya stånd », då fru Lenngren med en naiv tillgjord enfaldighet inföll: » kors, h v a r har svägerskan det? » Det var något af fru Stael i Charlotte Mörner, ehuru hon ej fått den undervisning i sin ungdom, att hon kunnat blifva en författarinna ex professo. Hon skref dock med lätthet sitt modersmål i både bunden och obunden stil och hade nästan passion för Sveriges vitterhet. Sin ungdoms bästa skalder kunde hon ur minnet, åtminstone det bästa af dem, och stapplade minnet, så improviserade hon helt enkelt och obemärkt en öfvergång till ett säkrare hägkommet ställe. Men hon hade ej stelnat i sin ungdomssångs former, utan hörde med synnerlig glädje nya tonarter af ett nytt sångarsläkte. Därjämte älskade hon Sveriges historia med mycken eld och visste däri mycket, dömde med urskiljning och lade ofta i själfva uttrycket något originelt. Det humoristiska var hos henne, liksom hos brodern Hampus, det öfverlägsnaste och visade således, då hon talade i historien, ett märkligt inflytande.
Län skall till i835 års slut utgå till det belopp, hvartill lösen för berörde dagsverken, efter medeltal af de 5 sistförflutne åren finnes uppgå, och förslagsvis på allmänna IndragningsStaten upptagas till i5oo R:dr, voterar Ja. Den det ej vili, voterar Nej. Vinner Nej. Skall summan, hvartill ifrågavarande ersättning efter den af StatsUtskottet^Jaggde grund finnes uppgå, jemväl efter i835 års slut utgå och å 2:dra HufvudTiteln uppföras, för alt, efter hvad närmare kan förorduas, till löneförbättring åt någon annan Landshöfding användas. I sammanhang med ofvanstående anmälanden får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att, sedan, i fråga om den af Utskottet i Uti. N:o i3g vid 4-de TlufvudTiteln tillstyrkta anvisning på R:g:sContoiret uf 2000 R:dr till K. Mits disposition såsom belöning för en fullständig Historia om Konung Carl XJ:s Regering, samma anvisning blifvit af H. PresteStåndet och V. BorgareStäiulet bifallen, men af 1J. H. o. A, och H. Betänkanden. 57r BondeStändet afslagen ; så hafva, i anledning af R. o. A.s inbjudning, förstnämnde 2 RiksStånd deltagit i R. 0• A.s beslut, hvarigenom 1000 R:dr Rtco blifvit tillagde Hr Strinnholm, såsom understöd till fortsättandet af det utaf honom påbegyrtdta arbete "Svenska Folkets Historia under Konungarne af Wasa Ätten,” dock under det vilkor af PresteStåndet och BorgareStåndet j att ett emot desse 1000 R:dr, svarande belopp skall afgå från de såsom belöning för Konung Carl den XI:s Historia anslagne 2000 R:dr, hvilken belöning alltså kommer att till halfva beloppet, 1000 B.:dr förändras.
Till följe af hvad jag “nu i all ödmjukhet haft äran anföra, anhåller ”jag Vördsamt, att Höglofl. Bånco-Utskottet täckes “uti sitt Betänkande till Riksens Ständer förklara, ”att Höglofl. Utskottet Väi funnit, det?Riksens ‘'Ständers Herrar Revisorer haft anledning till ”den anmärkning, som af dem vid denna om* ”ständighet blifvit gjord, men att Höglofl. Utskot. “tet, Vid sakens närmare öfvervägande, äfven fun. ‘‘nit att den af Staden Götheborg lemttade säker, ”heten, hvilken ät enlig med den föreskrift Rik. “senS Ständer vid 1818 års Riksdag gifvit, inne. ‘'fattar full Säkerhet för Banquert, så väl i anse* “ende till de ihtecknade Egendömarnes beskaf. ”fenhet och Värde, som ockden förbindande kraft, ”den tecknade borgen likväl inåste innebära för ”så väl Magistraten, Stadens Äldste, Sorn Bor. ”gerskapet uti Götheborg, ehuru de orden: En ‘'för alla och alla för en, deruti icke blifvit in. ”satte. — Med förutsättande af en sådan godhet ,Vtaf Högloflige Utskottet, vågar jag äfven det. Banco-TJtshöttets Betänhanden. 53 k,jemte lika ödmjukt anhålla om den, att Höglofl. ”Utskottet täckes bifalla och tillstyrka, att det Lån ”Götheborgs Stad af Banquen innehafver, må blif, ”va förvandladt till ett fastighets Lån, med 6 ’'Procents ranta årligen, hvaraf 4 Procents ränta ”beräknas och det öfrige afföves på Capital-Sk ulldén. Uti det Memorial, sorn Götheborgs Stads ”Fulhnägtige inlemnat och sorn för Höglofl. Ut”skottet blifvit uppläst, finnas de bevekande skä. ”len uppförde för bifallandet af denna deras, 3. ”Stadens vägnar gjorda, ödmjuka begäran.