Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 4^3 ang:de besittningsrätten till annexe-, stom-, mensaloch kyrko-hemman i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, för de å dessa hemman antagna åboer. Ånyo föredrogs Stats-, Bancooch LagUtsktns den 7 och i4 sisth Oct. på bordet lagda betänk. N.‘o 5o, i aniedn. af Peter Pehrssons från Calmar län motion örn upphörande af Bankens och Rjksg.contorets forum privilegiatum. Denna vigtiga fråga, som vid förra riksdagen och äfven vid i83o års riksdag var under pröfning, har nu blifvit afgjord, på sätt sorn synes af sammansatta Utsktns betänk., hvilket dock tillkommit på det sätt, att då votering i Utsk. anställdes, inträlfade första gången paria vota, och då den förseglade sedeln öppnades, befanns den dubbel, sa att ny votering måste anställas, dervid hände, att en voterts-sedel casserades. Pluraliteten var således obetydlig, och grunden dertill är den, att de fleste ledamöterne voro af den tanke, att forum priviler giatum för Banken bör försvinna, såvida det rör Bankens rätt att kära, men bör stå qvar, såvida Banken är svarande. Det är denna roodification, som jag tillstyrker, och på grund deraf anhåller jag om återremiss af betänkandet. Så vidlyftiga och sakrika undersökningar i ämnet aro redan gjorda, att jag icke behöfver anföra något vidare, enär en hvar kan underrätta sig derom uti reservationerna, äfvensom och isynnerhet uti det betänk., som sammansatta Utskm vid sista riksdag afgåfvo. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller om propos. till afslag på betänkandet. Vi vela alla, att uti nya lagförslaget förekommer fråga om domstols-inrättningen och om upphörande af fora privilegiata. Mig synes det derföre vara ett förhastadt steg att nu afgöra något sådant som Utskins betänk, framställer. I den siste värde talarens yttrande kan jag icke instämma.
N:o 37, angående föreslagen förhöjning af förre Bokhållaren vid Riksgälds-kontoret J. E. Lindbergs pension; N:o 38, i anledning af väckta frågor, om afskrifning af det Ojaby och Härlöfs samt Wederlöfs och Dänningelanda församlingar tilldelade belopp utaf staden Wexiös byggnadslån ; N:o 39, angående afskrifning af ett, förre Expeditions-fogden C. J. Moritz beviljadt, vattenaftappningslån; N:o 40, i anledning al begärd afskrifning af ett för aftappningen af kärrtrakten Mören i Kalmar län beviljadt lån; N:o 41, i anledning af vackt fråga, om boställs-innehafvares berättigande att för odlingslån gravera vid odlingen icke belägen fastighet; N:o 42, angående ifrågasatt restitution till Härads-skrifvaren J. F. Dahlström af ett honom ålagdt ersättningsbelopp; f 144 N:o 43, i anledning af vackt motion, angående skyldigheter att underhålla en till följd af fästningsbyggnad^ vid Carlsborg anlagd väg; N:o 44, angående föreslagen tillåtelse till det för Hammars sockens Allmänna byggnader erforderliga virkes hemtande från dervarande komminister-boställes skog: N:o 45, i fråga om införsels beviljande för bytes-fordran i skånsk ränta; N:o 46, angående tryckning af ett nyligen upprättadt register öfver Preste-Ståndets Protokoller vid 1834 och 1835 årens Riksdag;. N:o 47, i anledning af väckt fråga om de till stipendier för folkskole-lärare-elever anslagne medels användande till förbättring af folkskole-lärarnes löner; och N:o 48, angående nedsättning af räntan å fonden för Hjelmare-Kanalsoch Slussverks underhållande. Från Vallo fl. Borgare-Ståndet.
Presle-Ståndet den 2 —■ — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 /likets Sländers underdåniga skrifvelse, i f råga om ändring uti vilkoren för den af Rikets sednast församlade Ständer lernfi a de garanti, i afseende på anläggnings-koslnaden för en jernväg emellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern, samt om utsträckning af denna järnvägsanläggning till Köping. (Stats-Utsk. Uti:den, N:is 340 och 351). S. A. K. llos Rikets Ständer bar framställning förekommit derom, att den Engelska association, hvilken, på grund af den öfverste-löjtnanten Grefve Adolf Eugene 756 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss och får yttra, att mina ord i Protocollet skola tydligt visa, att jag icke syftat på några Commissionärer uti BancoVerket, utan endast omtalat Brandförsäkringsverket. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag får för min enskildta del tillstyrka bifall å Betänkandet. Jag har icke den tanka, att Banken bör blifva en capital-samlingsmachin, som blott accumulerar landets penningar; men då jag på intet vis gillar denna ytterlighet, så tillåter jag mig än mindre den tanka, att Banken bör anses såsom en källa, ur hvilken aila må ösa eftersmak. Banken är depositair för den fond, som skall ansvara för landets mynt, och således, om man vill anse dess lånerörelse såsom hufvudsak, så att Banken icke kunde göra rätt för sig, skulle det blifva att gå från den ena till den andra ytterligheten. Vi äro just nu sysselsatte, att göra en banquerout för att reda våra affairer, för att derefter kunna börja ånyo uppfylla våra skyldigheter; och jag tror då icke, att Utskottet begärt mer, än hvad som varit dess skyldighet för Bankens väl. Man har i min tanka nog erfarenhet af vårdslöshet i Bancoaffairer, för att nu genast börja en oriktig bana, innan man ens slutat den gamla. Den i5 Maji. 187 Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUlskottets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar Bora föranleda till detsammas återremitterande, Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till Bifall å Berörde Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej;, hvarjemte Herr Hjerta Begärde votering. Herr Munck af Rosensköld:
Grundtanken för bevärings-inrättningen är, att likasom en hvar är pligtig att hafva lif och blod osparda för mensklighetens högsta intressen och efter olika förmåga bidraga till främjande deraf, så böra ock de medborgare i Staten, som genom ungdom, rörlighet och kroppskrafter äro lill krigstjenst de lämpligaste och för det helas behof i andra afseeriden de mest umbärlige, under visst antal år hålla sig beredda att personligen, utan åtskillnad för olika stånd och vilkor, bära vapen för det gemensamma fäderneslandets försvar. Derföre få ock, enligt författningarnes stadgande, inga andra undantag härifrån ega rum än för dem, sorn redan valt krigsståndet till sitt lefnadsyrke eller för annat vigtigt statsbehof finnas oumbärliga, samt för dem, som i anseende till sjuklighet, lyten eller kroppssvaghet äro till krigstjenst oförmögna. Men som, oaktadt denna vackra tanke i allmänhet gjort sig gällande vid stiftandet af beväringsförfattningen, tillåtelse likväl i samma författning lemnats den beväringsskyldige att genom legning anskaffa karl i sitt ställe och en sådan tillåtelse genom långvarigt begagnande blifvit häfdvunnen, torde svårligen någon ändring härutinnan för närvarande kunna beredas. Emellertid måste, så vidt möjligt är, förekommas, att den medgifna legningsrätten verkar till förminskning af de fördelar, som af bevärings-inrättningen hos oss skäligen böra kunna väntas. Lagstiftaren har visserligen sökt ordna förhållandet på det sätt, att bevärings manska - Kongl. Maj:ts Nåd.
N:o 82. 9 en ytterligare minskning i statens påräknade bidrag kunde beredas samt rättvist företräde lemnäs de slafvar, hvilka sjelfva ville medverka till återvinnande af sin frihet, som ock den egna omtankan för framtida bergning hos dem erhölle en nyttig väckelse, borde, så vidt ske kan, för slafvarnes frigifvande bestämmas det vilkor, att staten icke helt och hållet bestred kostnaden derför, utan att de, som ville komma i åtnjutande af denna fördel, må föranledas att äfven sjelfva, i någon, om än ringa mån, dertill bidraga; att på grund häraf och då således hela kostnaden icke kunde på förhand med säkerhet beräknas, lämpligast syntes, att dessa medel icke annorlunda anvisades, än till nästa riksdag, då efter sig företeende omständigheter och de förändrade förhållanden, som emellertid kunde inträffa, Rikets Ständer blefve i tillfälle besluta om anslagets fortfarande, med oförändradt, tillökadt eller minskadt, belopp; samt att Rikets Ständer, för deras del, ansågo en summa af 10,000 spanska piaster årligen, under tre år, böra af handelsoch sjöfarts-fonden, under förbehåll af framtida ersättning till samma fond, ställas till styrelsens öfver ön S:t Barthelemy disposition emot redovisning, att användas till slalvars å nämnda ö friköpande, hvarvid likväl qvinnor och barn samt män, som sjelfva till friköpandet bidraga, borde ega företräde. Sedan, med bifall till hvad Rikets Ständer sålunda föreslagit och beslutat, Kongl. Majit i nåder anbefallt för verkställigheten deraf erforderliga åtgärder, hvartill bland annat hörde slafvarnes värdering genom en för detta ändamål å ön nedsatt komité, Jdefvo, under sista hälften af år 1846 och vid början af år 1847, af de å ön befintliga slafvar, hvilkas antal, enligt folkräkningen förstnämnda år, uppgick lill 523 st., 358 personer, efter hvardera åsatt värde, friköpte dels genom ofvannämnda å handelsoch sjöfarts-fonden anvisade 30,000 spanska daler, dels genom slafvarnes egna bidrag.
Beträffande beloppet af ifrågavarande Statsbidrag, hvilket, såsom Kongl. Maj:t föreslagit, synes böra erhållas dels utan och dels med återbetalningsskyldighet, anser Utskottet, lika med Kongl. Majit, att hälften utaf den summa, 1,050,000 Ridr Rimt, hvartill anläggnings-jemte de öfriga kostnaderna för hela vatten-kommunikations-leden upptagits i den öfver dessa kostnader sednast uppgjorda beräkning, och således ett belopp af 525,000 R:dr sagde mynt, bör beviljas, att utgå i egenskap af anslag utan återbetalningsskyldighet;• dock synes härvid det vilkor böra fästas, att, till undvikande af omlastningar, samtliga kanal-sträckorna och alla slussarne, vid sin anläggning, erhålla sådana dimensioner, att för den der motsedda trafiken lämpliga ångfartyg kunna på hela kommunikations-leden begagnas. Utskottet, som ej heller funnit något att erinra emot beloppet af det utaf Kongl. Majit till 825,000 Ridr samma mynt föreslagna låne-understödet, hvilket belopp följaktligen något understiger tvåtredjedelar af den summa, 1,301,500 Ridr, sorn kostnadsförslaget för jernvägs-anläggningen med dertill hörande transport-materiel och byggnader upptager, har alltså äfven ansett samma belopp böra beviljas såsom lån för denna jern vägs-anläggnings verkställande.
Maj 145b, utfärdade Privilegier, Stockholms Stad, redan den tiden, af Alder ägt rättighet till Vågpenningars uppbär ande, hvaraf följer, att inrättningen af Väg i Stockholm ingalunda skett i ändamål att med säkerhet hunna för vägbart gods bestämma Tulloch Accis-afgifter, hvilka icke förr än nära 200 är derefter wider Konung Gustaf IIAdolphs Regering påbödos och som dessutom finnes, att Kronans och Stadens rätt ansetts lika angelagne; att vårda, deraf, att 2 §. i Våg-Ordningen af den 16 April 1646 innehåller : att vägning skall ske af Stadens vägare i Kronans Tjenares närvaro, uppå det Kronans, så väl som Stadens Interesse, desto rigtigare mätte iakttagas, hvarföre Kongl. Majit också, på sådana grunder, ansett Landt-Tullarnes af skaffande icke hafva förminskat den rätt till Vågpenningar, som Staden äger; Si har Kongl. Majit funnit Stockholms Stad vara berättigad, att,hädanefter såsom hittills, uppBihang till RiksSt. Sami. Etsk. Betänkatiden. bära vågpenningar af allt det vågbara gods, sorn till Staden införes till Salu. Och kan Utskottet, till följe af allt detta, och de sålunda anförda grunder, icke tillstyrka ändring eller upphäfvande af en rättighet, som i Stockholms Stads Privilegier tydeligen af ålder finnes intagen. Vidkommande sluteligen J. M. Wessings väckta motion om upphäfvande af vissa andra Städers rättighet, att uppbära Vägoch Matare-penningar för inkommande varor, ehvad de mätas eller ej, får Utskottet vördsamligen erinra, det Riksens Plöplofl.
Men wid detta tillfälle mäste jag bekänna, att jag ej kan wara af ben tankan, att bifalla Bonde - StändetS Tredje Band. N:s 173, »74- an - 1360 Den 4 October. anhällan, emedan jag ej inser nyttan deraf för Bonde-Ständct, m.n wäl en möjlig skada för bet allmänna. Bonde, StändetS Röst räknas lika med de andra Ståndens, utom i händelse af paria Vors. I bet fall hwardera af de andra Ständcn stadnadr i skiljagtiga meningar, wore det Bonde - Ständets röst som afgjord?, vet är säledeS icke uteslutet ifrän decisions-rätt. Men dä händelsen af paria Vors borde inom Banco , Wcrkek undwikas, war det i sölje af en friwillig bfwcrcnskommelse» som den tvid i8c»o Ä - Riksdag blef stadgad pä hittills brukligt sätt. Om Bonde - Sländet dä ej warit nbjdt med wilkoren, hade det ju kunnat neka till det förest gna inträdet i Banquen. När det nu pä beha wilkor ingätt i deltagan» de af BanqucnS Garanti och styrelse, ser jag ej hwarstre det nu skall begära dem annorlunda än de wore Lfwcrenskomne wid iZoo Nrs Riksdag. Genom det tillträde de nu hafwa i Banque», är tillfälle dem kemnade till nödig kännedom och tillräckeligc upptps-iingar om Banquens tillständ och styrelse. Deruti hafwa de en tillräcklig säkerhet för sin Garanti. Man har sagt att Bonde Ständer ej mindre äy nägot annat är upplyst om sitt interesse. Ing är längt jfrän att neka det, men jag frägar, om de alltid äga den omtanka» att öfwcrrväga ej blott det närwarande, men ocksä följderna i framtiden. Skulle ej hoppet om en minskning i pälagor, lätt kunna fbrniä detta Ständ att widtaga mätt och steg skadelige för Banco - Wcr« kers (kredit genom en för wida sträckt Sedelstock?
Hon började bevaka dem, och småsyskonen började kalla henne skvallerbytta och gaf henne antydningar om, att hon ville skaffa dem förargelse och dylikt. Hon hade läst sagan om askungen och alltid trott, att den elaka styfmodern blott återfanns i sagan, men nu började hon tro på dess verklighet. Ej som hon skulle få det värre än andra, tvärtom, både mor och tjänare krusade för henne, men denna misstänksamhet var värre än att sitta i askan, och så liten hon var, började hon längta efter prinsen, som skulle befria henne. I tant Svärds hem trifdes hon bäst, men det mötte alltid många hinder att få komma dit, och dagen efter ett sådant besök var särdeles obehaglig. Det gick som fru Lage tänkt: med Aidas uppväxt återkommo hennes föräldrars ungdomsvänner, ty de hade sitt stamhåll hos fru Svärd, och i de familjerna hade Aida funnit sällskap, som passade för henne. I sitt hem blef hon för hvarje år mer främling. Maria och syskonen hade hon icke mycket gemensamt med. Deras intressen togo en annan riktning än hennes. Det var stundom, som förstode de ej ens hvarandras språk. Herr Lage gick mellan tvänne eldar, men han trifdes bäst i det sällskav, där han hade sina ungdomsminnen, och dock var han både med beundran och aktning fästad vid sin Maria. I längden skulle situationen bli olidlig. Aida fyllde tjuguett år, och på födelsedagsmiddagen tillkännagaf hon, att nu tänkte hon flyga ur boet. Maria drog en suck af lättnad, men herr Lages panna mörknade, och han tog sin dotter i enrum för att bedja henne stanna hemma. Hon stod dock fast vid sitt beslut att resa, och ehuru ogärna, måste han gifva sitt bifall. Vid stationen hade unga och gamla vänner bjudit Aida sitt farväl, och nu voro hennes far och fru Svärd på hemvägen. Grosshandlaren gick med nedböjdt hufvud och såg tankfull ut. Fru Svärd teg också. Ändtligen sade han nästan för sig själf: » Besynnerligt, sådana präktiga kvinnor båda två och ändå ej kunna finna sig med hvarandra. Kan ni förstå det, » tillade han och vände sig till sin följeslagarinna. » Ja visst! De saknade sympati. » » Sympati, » upprepade han eftertänksamt.
Oscars förut åberopade yttrande, att föreningen, sådan den är — är olycklig; och detta är det obehagligaste uti sjelfva sakförhållandet. — I afs:de å den ifrågav:de Ståthållareplatsens tillvaro i Norska grundlagen, kati jag icke dela åtskilliga af mina härvarande aklade vänners yttrade åsigt, att Ståthållareplatsen icke är af något egentligt värde eller af någon synnerlig betydelse. Min öfvertygelse är deremot, att den är kanske det enda tecken till en rigtig sann politisk åsigt vid föreningens stiftande. Detta embete anser jag såsom oeftergifligt för föreningen, ingalunda för Sverige. Man har här sagt att Ståthållaren är en Norsk embetsman. Han är hvarfen en Svensk eller en Norsk embetsman, utan en unionens. Den motsatta meningen fruktar jag grundar sig på en föga upmiirksammad sakens rent unionelt politiska sida. På grund af den grundlags-g, en föreg:de talare åberopat, hvilken § innehåller, att Konungen i Sverige skall blott en kortare tid, om förhållanderna det medgifva, vistas i Norige, är det för UnionsRcgeuten nödvändigt att i Norige hafva en representant, som der i dess ställe representerar unionstanken på samma sätt, som Konungen gör det i Sverige. Då det beror på Konungens fria skön att efter sig företeende förhållanden till detta embete förordna antingen en Svensk eller en Norrman, så kan man icke säga att likställigheten derigenom i ringaste mån blir öfverträdd, isynnerhet som det uti Noriges grundlag heter: Norsk eiler Svensk man. Konungens fria val härvid är ensamt beroende uppå dels huruvida han finner den eller den personen för detta förtroende mer lämplig, dels hurudana förhållanderna gestalta sig för H. IV. 17 258 Den 17 Mars e. m. deri tid, då tillsättning af embetet ifrågakommer. Detta embete är sålunda icke någon obetydlighet eller af ringa värde för unionen. Det är i min tanka en alldeles ovilkorlig nödvändighet att platsen finnes.
Och vog dem till silfver, och guld, och tyg till häfoffer i vår Guds hus, hvilka Konungen, och hans rådherrar, och Förstar, och hele Israel, som för handene var, till häfoffer gifvit hade; Och vog dem till i deras hand sexhundrad och femtio centener silfver, och i silfvertyg hundrade centener, och i guld hundrade centener; Tjugu gyldene skålar, de höllo tusende gylden, och tu god kostelig kopparkäril, klar såsom guld; Och sade till dem: I ären helige Herranom; så äro ock kärilen helig; dertill det frigifna silfver och guld Herranom edra fäders Gud. Så vaker, och bevarer det, tilldess I vägen det inför öfversta Presterna, och Leviterna, och öfversta fäderna i Israel i Jerusalem, uti Herrans hus kistor. Då togo Presterna och Leviterna det vägna silfret, och guldet, och kärilen, att de skulle föra det till Jerusalem, till vår Guds hus. Alltså fore vi ifrån älfvene Ahava, på tolfte dagen i första månadenom, att vi skulle draga till Jerusalem; och vår Guds hand var öfver oss, och bevarade oss ifrå fiendernas hand och försåt på vägenom. Och vi komme till Jerusalem, och blefvom der i tre dagar. På fjerde dagenom vardt väget silfret och guldet, och kärilen uti vår Guds hus, under Meremoths hand, Uria sons Prestens, och med honom var Eleazar, Pinehas son; och med dem Josabath, Jesua son, och Noadja, Binnui son, de Leviter; Efter hvars tal och vigt; och vigten vardt på den tiden all beskrifven. Och fängelsens barn, som utu fängelset komne voro, offrade bränneoffer Israels Gudi, tolf stutar för hela Israel, sex och niotio vädrar, sju och sjutio lamb, tolf bockar till syndoffer; alltsammans till bränneoffer Herranom. Och de antvardade Konungens befallning Konungens ämbetsmän och landshöfdingom på denne sidon älfven; och de upphöjde folket, och Guds hus.
Man har talat om nödvändigheten att genom ifrågavarande Stipendier upphjelpa näringarne. Men det kan ej ske genom så ringa medel, sorn dessa Stipendier; utan det är genom skydd åt den inrikes näringsfliten mot täflan med den öfvermägtiga utländska, genom afsättnings beredande för landets alster och dylika större åtgärder, som så betydliga verkningar skola frambringas. Men ehurudana åsigterna i detta hänseende må vara; så hade jag icke väntat, att en Ledamot af detta Stånd, hvarg ena son redan åtnjutit Den a3 Mars e. m. 313 ett större Riddarhusstipendium och hvars yngre son för ögonblicket innehar ett mindre, skulle uppträda för att förmena andra Adelsmäns behöfvande söner ett dylikt understöd till att också bilda sig till kunnige Män. Man har omnämnt att Officerare med fördel öfvergått till Näringarne; jag har intet att deremot invända. Tvärtom bevisar det anförda exemplet, att den som först förvärfvat den bildning, hvilken fordras för statens tjenst, sedermera kan idka näring med desto större framgång. Jag önskar blott, att de Adelsmän, sora föredraga att tjena Staten i krigarens värf eller i civil väg, måtte få njuta till godo allt det understöd, som Riddarhusets knappa tillgångar kunna lemna; ty den som vänder sig åt näringarne, blifver för sitt arbete, född och klädd äfven under den tid han går i lära. Men sådant är ej förhållandet med dem, sorn egna sig åt Statens tjenst. De få derföre intet uppehälle under lärotiden, och måste vanligen tjena flera år utan lön, innan de undfå en otillräcklig. För dem äro således allmänna understöd af största vigt. En enskild man, hvars namn väl förtjenar att upprepas, Herr Bergenstjerna har genom gåfva till Riddarhuset gifvit medel till understöd icke allenast åt fattiga Adliga Studenter, utan äfven åt dem, som nyss börjat sitt inträde i Statens tjenst. Detta efterdöme torde snarare böra följas af Ridderskapet och Adeln i allmänhet, an 3i4 Den a3 Mars e. m. att Ståndet skulle undandraga sina obemedlade medlemmars söner de för deras bildande till Statens allmänna värf en gång anslagne Stipendier.
Det är svårt att kanna skillnaden emellan de här uppräknade särskilda slagen af väfnader; och då Utsk:s förslag blifvit godkändt af BorgareSt., hos hvars ledamöter man i allmänhet kan förutsätta en närmare kännedom i detta ämne, tror jag, att B., o. Ad. äfven kan instämma uti ett likartadt beslut. Hr von Troil: Sedan jag blifvit upplyst derom, att tre Stånd godkänt voter:spi'opos:n, så, och då en återremiss endast skulle föranleda tidsutdrägt, afstår jag från mitt yrkande derom, och vill endast reservera mig mot det sätt, hvarpå Utsk. uppställt voter:spropos:n. R. o. Ad. viablef sitt förut i ämnet fattade beslut samt godkände den 65:te voter:spropos:n. Uppå särskilda proposrr antog R. o. Ad inbjudningarna: 1:0 till instämmande i BorgareSi:s beslut i afseende på förslaget om kustbevakning och patrullerande controller till sjös och lands emot öfverträdelse:- af tullförfattningarna; 2:0 att å alla slag af brännvin och sprit antaga tullbestämmelsen efter enahanda grund eller enl. betänk. W:o 29, samt 3:o att instämma i de öfriga RiksSttns beslut, rör:de införseltullen å hampa, vidblef i alla öfriga frågor sina förra beslut samt godkände samtliga de voter:spropos:r , hvilka ej genom Ståndets i dag fattade beslut komma att förfalla, lät bero vid Utsk:s yttrande ronde g:de § i underrättelserna, samt biföll Utsk:s förslag, rör:de tullrestilution för socker. Hvad Utsk. i öfrigt yttrat, fann Ståndet ej erfordra någon åtgärd af R. o. Ad. Ånyo föredrogs Bevilln.-, Lagoch Oecon.Utsk:ns d. i5 dennes på bordet lagda utlåt. Wto 8, i anledn. af gjorda anmärknlr vid Utsklns betänk.