Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presteståndet, utan inkom under den 23 Maj samma år till Eders Kongl. Majit med särskild underdånig skrifvelse, hvaruti Ståndet framställde de skäl, på hvilka Ståndet grundat sitt afslag å det utlåtande, som föranledt Rikets Ständers ofvannämnde beslut; anförande Ståndet dervid hufvudsakligen! att, om Eders Kongl. Majit täcktes lemna nådig uppmärksamhet åt revisionens förslag angående blott en partiell förening af lärdomsoch apologistskolor, nemligen hvad gemensamhet i de tvänne nedersta klasserna vidkommer, och derjemte i nåder bereda utväg att dels inrätta flera fristående apologist-skolor dels utvidga de med lärdomsskolorna på de flesta ställen redan förenade, sådant vore en förbättring af vårt undervisningsväsende, hvilken Presteståndets fleste ledamöter ansett mest ändamålsenligt motsvara tidsfordringarne och samhällsbehofvet; att den föreslagna föreningen näppeligen vore öfverallt verkställbar; att bibehållandet af de lägre skolorna på särskilda ställen såsom underafdelningar af det sammansatta läroverket i stiftsstaden och uppflyttandet i det sedna - i6 res högre klasser af dem, som i andra skolor genomgått de lägre graderna, icke väl öfv eren sstämde med ideen afen sammanhängande läroinrättning, och tvifvelsutan skulle verka störande på den skolplan, till hvars förtjenster det räknas, att lärjungarne ledas genom hela skolan af samma lärare, äfvensom att lärjunge-antalet icke får öfverstiga ett visst, efter lärarepersonalen proportioneradt, maximum; att ett sådant ovilkorligt påbud, som Rikets Ständer i underdånighet äskat, efter all sannolikhet skulle medföra nödvändighet att afskeda och på indragningsstat med lönernas bibehållande uppföra en stor, kanske den större delen af nuvarande gymnasiioch skollärare och åt de nya anslå åtminstone tillräckliga arfvoden tills vidare, en uppoffring, den Rikets Ständer icke omförmält sig vilja vidkännas; att Presleståndet icke dristat instämma i den ovilkorliga förkastelsedomen öfver de äldre läroverkens form, och inskränkte sig, med underdånig tillförsigt till Eders Kongl.
Ytterligare Utlåtande, VI 1. s 703—. 714, bif. af BondeStåndet, IX. s 796, af Adeln, IX s 854- *— om inköp af åtskillige Trädhus i; Motion, remitt. till StatsUtskottet, lis 1285. Utskottets Betänkande, IV 1. s 53o, 531, bif. af Adeln, IX s 14Ö, af PresteStåndet, IX s i49> af BorgareStåndet, IX s i52, af BondeStåndet, IX s 153. Hafra, 5oo tunnor, skickade till Norrige, II s 834— 837. om transport af dem till Sundsvall, III s 13 r —• 143. dito dito. StatsUtskottets Utlåtande i anledning af; IV 2. s io57 — io5g, bif. af PresteSlåndet, IX s 343, af BorgareStåndet, IX s 34g, af Adeln, IX s 364. anbefalda att ur MagazinsDirectionen aflemnas till Konungens disposition, III s i34, 143- Hafrelast, sjöskadad, II s 58g, 5go. Hafstång, om rättighet att upphemta; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, ii s 1212. Utskottets Betänkande, VIII s i78-— 182, bif. af Adeln, IX s i83, af PresteStåndet, IX s 189, af BorgareStåndet, IX s 206, af BondeSlåndet, IX s 209. Hagelskada. Se Fond. Halloch ManufacturRätt, om indragning af Stockholms; Ekon. Utskottets Memorial, med frågans hänskjutande till Särsk. Utskottet, VIII s 201, 202, bif. af BorgareStåndet, IX s i33.
Rättegångs-Balken till efterrättelse: att Lagmans-RättensOrdfÖrande, jemte iakttagande af Lagens bud i 3 Cap. 1 §. samina Balk, vore skyldig, att genast vid Tingets början, genom anslag å Rättens dörr, kungöra de RättssÖkande hvilka dagar de 20 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N:o SS. egde, att med inlagor och gensvar inkomma, och att den Kärande Part sorn, sådant oaktadt, hvarken å kungjorda Tingsdagen eller sedermera inom den af Lagmannen utsatta sista Rättegångsdagens slut, som, i följd af Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801, ansågs inträffa klockan Sju eftermiddagen, tillstädeskom och sig anmälde, skulle, jemte skyldighet att böta och ersätta vederpartens kostnad, hafva all talan i saken förlorat; och som de anmärkta olägenheterna uppkommo deraf, alt Lagen icke tydligen ålade Parter, uti till Lagmans-Rätt vädjade mål, alt vid Tingets början eiler genast derefter deras talan anmäla och fullfölja, samt ett bestämdt stadgande härom skulle för Domstolen bereda ordning och lättnad i ärendenas handläggning, och derjemte tillskynda Parterna den förmon, att för iakttagande af deras rätt och. sji-. kerhet behöfva allenast en viss utsatt kofrfc tid vid Tinget tillstädes vara; så har HofRätten ansett sig böra, med insändande af Memorialet och det vid ärendets handläggning förde Protocoll, i underdånighet öfverlemna frågan till Kongl. Maj:t och den Nådiga åtgärd, hvarigenom en i förenämnde afseende nödig förklaring kunde i Nåder varda utfärdad; hvaröfver Rikets öfriga Hof-Rätter, äfvensom JustitiaeXancelle - Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. No 5Q. 21 ren med infordrade underdåniga Utlåtanden inkommit.
Raab, att meningen med minimum och maximum bör väl erkännas vara den, att tillverkningen skall hålla sig inom desamma och att, då den, som anmält sig för 300 kannor, eller minimibeloppet, ej får restitution af skatten om han blott bränner t. ex. 260, är det ej för mycket om den, som bränner öfver 1,000 kannor, eller maximi-beloppet får betala en något högre skatt för öfverskottet. På grund af hvad jag nu och förut anfört samt då den föreslagna förändringen ej kommer att lända bränvinsbrännaren till synnerligt men, helst han får vidkännas större förlust genom bränningens afbrytande än den förhöjda skattens betalande, anhåller jag fortfarande om bifall till Utskms förslag med den af Gr. Liljencrantz begärda förändring. Frih. Raab: Jag beklagar upriktigt, att de åsigter, Gr. af Ugglas sednast uttalat, icke lyckades att göra sig gällande inom Utsk:n, ty de sammanstämma hufvudsakligen med dem jag hyser. Jag vill nu endast fästa upmärksamheten deruppå, att den egentliga följden, som förändringen kommer att medföra, blifver den, att bränvinstillverkarne komma att minska maximum men föröka 523 Den 6 Maj t. m. bränneriernas antal, hvilket ej torde komma att minska bränvinstillverkningen i sin helhet. Hr Hjärne: Då Frih. Raab hotar R. o. Ad. dermed, att om vi bifalla förslaget, skall detsamma leda till förökandet af bränneriernas antal i landet, har jag ansett mig ännu böra yttra några ord i frågan. Frih. Raab gjorde i ett föregående yttrande en beskrifning öfver omöjligheten för bränvinsbrännaren att på förhand bestämma det qvantum bränvin han vid brännings-tidens slut tillverkat och att han således, för att ej öfverskrida det anmäldta beloppet, mäste stanna med omkr. 1,000 kannor mindre.
Betänkande för öfrigt innehåller, förklarat stg anse den af Utskottet föreslagne förhöjning i PostTaxan, hvarken vara lämplig, så vida Postinrättningen äfven utan en sådan förhöjning bereder Statsverket en icke obetydlig inkomst och derjemte förmånen af en fri Cotnmuriiraiion emellan Rikets serskildte Verk och Auctoriteter, eller billig , emedan den derigenom förorsakade beskattning ej jemt fördelas utan drabbar endast vissa Glassér af Medborgare och derjemte försvårar den för upplysning och landets industri oumbärliga Communicationen, och af sådana skäl till Utskottets framställning nekat bifall, med hemställan, att den af PostTaxans förhöjning påräknade inkomst för StatsVeiket må i stället sökas genom en förhöjd afgift för Consurntionen af Bränvin och Tobak; så får BevillnincsUskottet , som ej finner skäl att frånträda dess redan yttrade mening , hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen föreslå, det må, i händelse Högvördige PresteStåndet ej skulle täckas att jemka dess tanka i enstämmighet med de öfrige RiksStåndens, detta ärende, med anledning af 71 i Regeringsformen och 31 §. i 336 BtvillningsJJtsk. Bettinlanden'. Riksdagsordningen, ät förstärkta StatsUtskottet till afgörande uppdragas, i hvilket fall Utskottet anhåller att få, till tidens vinnande, framlägga följande Proposition till votering, nemligen : Skall det af Riksens Höglofl. Ständers Bevillningsutskott afgifne Betänkande rörande Postlnrättnigen m. m. i hela dess vidd godkännas; och en förhöjning af 25 procent i PostTaxan för inre Brefvexligen följakteligen äga rum? eller : Skall den nu gällande PostTaxan för inrikes Brefvexlingen oförändrad fortfara och den af densammas förhöjning påräknade inkomst för Statsverket i stället sökas ee kJ norn en förhöjd afgift för Consumtion af Brännvin och Tobak, men Utskottets Betänkande för öfrigt godkännas? Detta allt får likväl Utskottet vördsamt underställa Riksens Hoglofl.
N:o 52, i anledning af väckta frågor om indragning af Biskops-embetena, reglering af Biskoparnes löner samt de af dem innebafvande praebende-pastorats förseende med egna Kyrkoherdar, m. m.; bifölls. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Statsoch Banko-Ut skot t ens Memorialer: N:o 50, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 20; och N:o 51, angående Riks-ståndens beslut i anledning af Betänkandet N:o 35. 512 Prot.-Utdrag den 18 Augusti 1851. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets nedanstående Memorialer: N:o 76, med förslag till åtskillige förändrade föreskrifter i 4:de artikeln af Bankoreglementet; N:o 77, angående föreskrifterne i 1, 5, 6 och 7 afdelningarne af Banko-reglementets 6:te artikel; N:o 78, med förslag till ändring af åtskillige föreskrifter uti 8:de artikeln af Bankoreglementet; N:o 79, med förslag till Instruktion för Rikets Ständers Revisorer af Banko-diskontverket samt Lånekontoren i orterne; N:o 80, med förslag till ansvarighets-lag för de af Rikets Ständer förordnade Direktörer för Lånekontoren i orterne; och N:o 81, om kungörande af åtskillige föreskrifter i Banko-reglementet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 30, till Rikets Ständer med berättelse om resultatet af den inom förstärkta Konstitutions-Utskottet anstälda omröstning, angående de uti Konstitutions-Utskottets Memorial N:ris 7 och 10 framställda förslag. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D.
Deras heliga förrättningar kräva både kroppslig och andlig renhet, och då de lämna templen för att återtaga det vanliga livets omsorger, böra de sträva att även i statsborgerliga dygder föregå sina medborgare med efterdömen. Prästens studier böra överensstämma med hans kall. Känner han sig dragen till epikuréernas eller tvivlarnes grundsatser, bör han nedlägga sitt ämbete; i annat fall bör han dess flitigare studera Pytagoras', Platons och stoikernas filosofi, emedan dessa lära, att världen styres av en himmelsk försyn, som är källan till varje timlig välsignelse och bereder människosjälen ett kommande tillstånd av straff eller belöning. Påbudet stadgade, att präster, som vore ovärdiga sitt kall, skulle avsättas. I samma kungörelse förklarade Julianus, att han ville dela med kristianerna den ära de förvärvat, då de ordnat barmhärtighet och välgörenhet i stort. Särskilt påminde han atenarne, att deras fäder voro de förste, som inrättade allmänna sjukoch försörjningshus för fattiga, och han uppmanade dem att återuppliva detta deras fäders bruk i enlighet med tidens krav. Slutligen förordnade han, att de allegoriska förklaringar, som filosoferna gjort av de gamla gudasagorna, skulle samlas och nyttjas som allmän skolbok vid ungdomens undervisning, och invigningen i de eleusinska hemligheterna kostnadsfritt stå öppen för fattiga medborgare och slavar. Till förfallna tempels återuppbyggande och nyas uppförande i de helleniska städerna anslog Julianus stora penningsummor. Han befallde tillika, att kristianerna på egen bekostnad skulle återuppbygga eller laga sådana tempel, som de förstört eller skadat för den gamla lärans anhängare. Judarne, som under den föregående styrelsen varit på mångahanda sätt förföljda, ställdes särskilt under kejsarens hägn. Han gav dem tillstånd att återvända till Jerusalem och beslöt att med penningar ur romerska statskassan återuppföra Jerusalems tempel i dess forna härlighet. Sedan han ordnat rikets förvaltning och tryggat dess lugn mot trosflockarnes inbördes hat, lämnade han Konstantinopel för att draga i härnad mot romerska rikets gamle fiende Persien, som under hans företrädares styrelse härjat och intagit romerska gränsland. På återresan från Konstantinopel besökte Krysanteus med sin dotter det gamla orakeltemplet i Delfi.
Jag slutar med att anhålla att detta tillägg förkastas, så mycket heldre som jag tror att Exp.-Utsk:t borde uppsätta en sådan skrifvelse, i händelse den kunde afgifvas. Frih. Kli nckowström, Rudolf: Andtligen är den stund inne då R. o. Ad:n med sin röst skall afgöra, huruvida Svenska folket är ett fritt folk eller icke. Två andra Riks-Stånd hafva redan godkänt Bavilln.-Utsk:ts slutstrof, och derigenom uttalat den åsigten, att Svenska folket fortfarande eger rätt att sig sjelfva beskatta, samt att således äfven tulibevillningen bestämmes af RSt:r allena. De försök, som blifvit gjorda, att försvara Regeringens tilltag, att, utan Svenska folkets hörande, eller i rak strid mot dess beslut, förändra den tulltaxa, som af dess representanter blifvit bestämd, har icke i minsta mån kunnat inverka på min åsigt härutinnan. Jag tror det enklaste sättet att framställa frågan i dess klaraste dager, är att undersöka hvad grundlagarne stadga och huru de blifvit upplättade. Härigenom kan man lättast besvara de inkast, som blifvit gjorda emot Bevilln,- Utskits ifrågavarande förslag, i hvad dess motståndare förklarat detsamma oriktigt, och pa detta sätt kan R. o. Adin lättast bilda sig ett riktigt omdöme om den vigtiga frågan. Hr Åkerman har utvecklat hvad i 57:de, 60:de och 01:sta §§:na R. F. rörande detta ämne stadgas; men jag vill 516 Deu 25 April e. m. gå ännu längre i (lenna grundlag. Der finner man den 62:dra §:n R. F. så lydande: »Sedan Statsverkets behof blifvit af Stats-Utsk:t uppgifna och af R. St:r pröfvade, ankommer det på R. St:r, att en deremot svarande bevillning sig åtaga, samt att tillika fastställa, huru särskilda summor deraf skola till särskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda bufvudtitlar uti riksstaten anslå.»
Vill du som jag, så skänka vi efter resten och lägga de återstående fjorton dagarna på Paris. Där lär inte vara öfverdrifvet varmt, och regnar det där, har man så många resurser inom hus. Du vill ju gärna dit. Nå? — Åh, Robert, är det sant! Hon föll honom om halsen och kysste honom. — Är det Paris eller tant Eva som lockar? — Båda. Åh, hvad det skall bli roligt att råka henne! Och hvad hon skall bli glad! Men Robert du, jag fick aldrig hennes adress. Hon lofvade att ge mig den, och så glömde hon bort det, och jag var inte heller så angelägen. Jag trodde ju inte vi skulle komma dit. Hvad ska vi nu ta oss till? Kan det inte hjälpas? — Åjo, vi kunna ju skrifva till portieren på hôtel de l’Europe och bedja honom skicka den efter oss till Paris. De ha väl uppgifvit hvart deras bref skola returneras. Men kanske de alls inte äro i Paris nu? — Jo säkert. De skulle resa från Aix sista dagarna i Juni, och det är den åttonde Juli i dag. Hvad jag är glad nu, att jag ingenting köpte hvarken i Milano eller Genua. — Hvem har du att tacka för det? — Dig naturligtvis — som för allt. Maja talade under hela resan oupphörligt om madame de Brachet och hvad de skulle se och uträtta tillsammans. Så roligt, att hon hade egen vagn! Det vore allt bra mycket trefligare för Robert att fara i enskildt ekipage än i droska i Bois de Boulogne, och det hade han åtminstone henne att tacka för. Han kysste henne också tacksamt. Till hemmet skref Maja bref fulla af förväntningar och förutsägelser om allt hvad madame de Brachet skulle vara för dem i Paris. Allt berodde emellertid på om portieren i hôtel de l’Europe icke svek dem och om han hade adressen. De hade tur. Den låg och väntade på dem vid ankomsten till Paris. — Gå inte ur, förr än jag hört om hon är hemma och om de ta emot, sade Maja, då deras åkdon stannade utanför nummer 21 boulevard des Italiens. Robert hade fortfarande svårt att röra sitt knä. Maja hoppade ut, ifrig och öfverlycklig.
Blir åter, i de fall, hvarom här är fråga, detta uppbördssätt förändradt sålunda, att den enskilda skall, i st. f. alt hos försäljningsmannen köpa den charta lian behöfver, erlägga chartans belopp i contanta penningar till kronofogden, så äger Kronan icke samma säkerhet för afgiftens behöriga redovisning, enär erfarenheten beklagligen ådagalagt, att dessa tjenstemän understundom genom ådragna balancer tillskyndat det allmänna icke obetydliga förluster. Man har sagt, att den enskildes säkerhet beror derpå, att chartan finnes vid originalhandlingen. För min del tror jag det icke, utan är af den tanken, att när den enskilde återfår från domstolen sin handling med åteckuadt bevis derom, att behörig charta för densamma blifvit afiemnad, så är hans säkerhet tillräckligen förvarad. Hvart chartan sedan tagit vägen är en sak, hvarmed den enskilde icke bör hafva något att skaffa. Ofver redovisningen i detta hänseende åligger det Kronan att hålla hand; och denna redovisning kan icke tillvägabringas på ett mera tillförlitligt sätt, än om chartan bifogas det domstolsprotocoll, der handlingen, lill hvilken den hörer, in extenso eller till sitt innehåll är intagen och åtföljer det exemplar af samma protocoll, som insändes lill öfverrättcn, hvilken dä deraf icke kan undgå att inhemta, först och främst om charteringen är verkställd, och för det andra, huruvida chartan är lill beloppet rikligt beräknad. Beträdande den större kostnad man påstår, att den förändrade controll, som nu blifvit föreslagen, skulle medföra, så tillåter jag mig att i B. o. Ad:s minne återkalla, huruledes R. St. vid förra riksdagen beslutade korlstämpel-afgiftens controllerande på det sätt, att kortleks-convoluterna skulle tillverkas vid Tumba pappersbruk och genom Riksg.contis försorg till vederbör. utdelas. Alt denna åtgärd icke aflupit utan betydliga kostnader, derom vittna Riksg.conl:s räkenskaper; men hvad har G H. 15 lil Den 8 Januari e. m. varit följden?
Utskotten bakva mecl stöci af clesse utreclcle förbällanclen funnit skälig anledning för clen gemensamma tillstyrkan: att vexlingsanstalterne för gammalt 8e<lelm^nt i orterne, uncler biäns8t^relsernes tillsyn oeb varö, ieke mä, pä sätt Hr DeKler föreslagit, utsträckas till cle större valeurerne, samt inga bet)'6Iigare 8umwor eller runcieligare ^rkvoclen än som vicl sista Liksöag anslogos, blifva i särlan väg använcle. Letraliäncle bvacl i älotionen linnes anförclt om närmare bcstämmancle ak kännetecknen ocb grunclerne för L e t ä n k a n 6 e n, iV o n. >55 rkaclacle ocb st^mpacle 8ecllars inkriancle, komma Utskotten gemensamt att vttra sig i anleclning ak llr von t^uantens, samt LiksclagsDullmägtigerne Debr Dricssons ocb ^Kncl. Däkanssons remitteracle iälotioner, bvilka egenteligen upptaga clesse ämnen; ocb frägan om 8eclelvexlings besörjancle vicl DaneLontoret i Dötkeborg blikver föremäl för serskilclt utlatancle af LancoDtskottet, mecl akscencls ä bvacl LikclagsLuIImägtigen ^nclers Danielsson, uti ett till Utskottet rewitteraclt ocb i åtskilliga snöra punkter reclan besvaraclt ankärancle, äfven i clen clelen framställt. Den 29 lulii 1829. tlirnulsirL till A.
De härröra deraf, att föräldrar n e öfverlåta för den återstående lifstiden sina hemman åt barnen mot vissa undantag, hvilka dock rätt ofta äro så stora, att det är nära nog omöjligt för barnen att dem uppfylla. Deraf uppkomma de omtalade tvisterna, men ej kan deruti finnas något skäl, alt låta lagen sakna en bestämmelse och fattigvårdsstadgan en föreskrift, den man anser för en kristlig pligt mot föräldrar och barn. Det underlåter man ej gerna i andra fall, på det att vederbörlig ordning må upprätthållas; och ingenting väcker större förargelse inom en församling, än dessa ofta nog numera förekommande liberala yttranden: ”hvar och en må sörja för sig sjelf,” ”sedan ungen flugit ur boet må han sjelf draga försorg för sig, sedan äro föräldrar och barn helt och hållet främmande för hvarandra o. s. v.” Det fordras verkligen att man i detta afseende gör författningen klarare, på det att den ej må verka till en allmän upplösning af de band som uppehålla Staten, hvilka sannerligen behöfva befästas, och ej lemnäs åt lidens okynne att dem förderfva. Det är af dessa skäl, som jag anser mig böra föreslå R. o. Ad. att antaga det stadgande, som af Hr von Hartmansdorff blif vit föreslagit. Hr von Hartmansdorff: En värd talare har ansett stadgandet om underhållsskyldigheten mellan anhörige böra uteslutas ur fattigvårdssladgan och intagas i civillagen. Men jag kan ej finna, hvarföre vården om en del fattige skall tillhöra en lag och vården om andra fattiga tillhöra en annan författning. Stadgandet om fattigvården för oskylda personer, bör väl finnas på samma ställe som stadgandet om vården för fattiga slägtingar. Jag tror således, att den invändningen ej bör föranleda R. o. Ad. att ogilla Hr von Hohenhausens förslag. Här har blifvit sagdt, att det kunde blifva något för dyrt för barnen, om de skulle betala fattigvården för föräldrar, eller för andra slägtingar, om de i allmänhet skulle utgöra fattigvård för anhörige, efter det Stånd eller de vilkor, hvartill den fattige hörde, innan han blef fattighjon. Men då Hr von Hohenhausen föreslagit, på samma sätt som R.
Realisatfo'- nen; och skulle lika litet hädanefter göra det, så att man med säkerhet kan antaga, att; så länge proportionen va+sämt vårdkdes • Skulle Creditivet på Banquen föga behöfva" arifltas. •• e;. ib % 7:0 Till RiksgäldsSedlärnes qvarhållände i allmänna Rörelsen borde" vidare dästätäffås^ att Banquen icke hädäijeiter "finge utgifva Sedlar på mindre valeur , än fetrr R:dr Bancö-; och att föl|3ktelig'm aila mindre Sedlar, sorn genom uppbörden inkommo, skulle, då större Summor samlades, ingrfVas till Banquen , till utbyte emot Sedlar af större valeur. S:o En Riksgälds-Discont skulle inrättas, sorn emottager inbetalning af FilialDisconternes fordringar, i skälig omsättningsväg, utställd - „ - på Den 17 Martti) /. iö Ät» så att blott en omsättning hvarje år gjordes, dervid, utom räntan, en tiondedel af Capitalet inbetaltes; men allt hvad sålunda itikom, skulle genast till Lånesökander åter utlemnäs, med afdrag af Verkets egne kostnader samt vinsten, som skulle användas till ersättning ut RikegäldsContöiret för dels den defi» cit i FilialDisconternes tillgångar, som kan existera, och dels den afgift till Götha CanalBolag, sorn här i första puftcten föreslåsi Genom ensamt de tillgångar till Utlåning, sotit Uppkom ifrån så långsamma inbetalningar a£ Diseonternes Gäldehärer, blef Disconten icke på lång tid tillräcklig till det Lånebiträde, hvaraf Allmänheten i Södra och Vestra Pro* Vincenta, just nu äro mäst i behof; Och för att åtminstone till någon Skälig del Uppfylla hvad förut irenne