Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror äfven det va,ra af vigt alt få denna princip-fråtra först afgjord och, i afseende derå, förenar jag mig i det förslag, Hr Gripenstedt framställt. Gr. Sparre: Mig kan det vara likgiltigt, antingen ingressen försl eller sist föredrages. Jag har uppgifvit skälet, hvarföre jag anser det vara lämpligare, alt ingressens afgörande uppskjutes till dess förslaget blifvit genomgånget, men efter diskussion härom lippstadt, anhåller jag att få ytterligare tillägga några ord. Jag är af den öfvertygelse, att Privatbanks-lagsliftningen är af ekonomisk, icke civil-lags natur. Det är kändt, att gränsen emellan dessa lafstiftningsgrenar är i många fall ganska svår att updraga, men man måste dock i hvarje sådant fall fästa hufvudsakligt afseende derå, alt den civila lagstiftningen egentligen afser rättsförhållanden enskilda medborgare emellan, då den ekonomiska åter omsluter administrativa, finansiella mål, eller i allmänhet sådana, som röra landets allmänna hushållning. Om således lagstiftningen ang:de Privatbanker onekligen tillhör den sednare kathegorien, tror jag att man icke bör blifva tveksam vid fattandet af sitt beslut. Det skulle 16 Den 16 September f. m. endast vara på grund af 1830 års banklag, som man kunde stödja sitt påstående, att denna fråga skulle vara af civil-lags natur. Jag kan af de deri förekommande och citerade stadganderna icke draga en sådan slutsats, och en föregående talare har redan anmärkt, alt 4 §:s ordalydelse icke gifver anledning till en sådan tolkning. För öfrigt är det endast och allenast grundlagen, som i delta fall kan gifva utslaget, och med dess anda och mening är det ovedersägligen öfverensstämmande, att Privatbanks-lagstiftningen är af ekonomisk beskaffenhet. Denna åsigt har äfven genom praxis erhållit sin bekräftelse och förenar jag mig således i det yttrande Ilr Gripenstedt i frågan afgifvil. Gr. Lagerbjelke: En talare,'Hr von Troil, har framställt åtskilliga, temligen vigtiga principer r konstitutionell hänseende, nemi. hvad som skall anses såsom följd af R.
Den Guds förbarmande kärlek, som icke förskjöt de affälliga menniskorna, utan i nåd dem fördrager, söker och upplager, den kärlek, som allting tror, hoppas och lider, tillåter icke kyrkan att sorglöst kasta ifrån sig hvar och en, som ej är värdig att taga del i fullheten af dess förmåner och välsignelse. En stor och väsendtlig åtskilnad är emellan att förklara någon vara helt och hållet skiljd ifrån kyrkan, och att anse honom utesluten från åtnjutande af större eller mindre del af dess förmåner. Han slår i sednare fallet dock qvar inom kyrkans råmärken, om ock utanför dess helgedom. Sjelfva det större bannet har alltid så väl i den äldre som i den protestantiska kyrkan varit betraktadt endast såsom en temporär åtgärd till upprättelse, icke till förkastelse. Och att ålägga Domkapitlen och Svenska kyrkans presterskap att, såsom 14 § i det af Utskottet framlagda lagförslaget innehåller, i der nämnda fall förklara någon vara från Svenska kyrkan skiljd, således ställd utom dess tillsyn och omvårdnad, utan att vara upptagen i annat kristligt religionssamfund, är att af dem fordra hvad de svårligen skola kunna förena med det begrepp om kyrka, som finnes i Guds ord och Evangelisk Lutherska kyrkans bekännelseskrifter. Hittills har man betraktat ett sådant affall som det, hvarom här är fråga, såsom en vetenskaplig eller sedlig förvillelse, och har med tålsamhet behandlat det såsom en sådan. Och hädanefter bör vä! på samma sätt tillgå. 48 Lag-Utskottets Betänkande N:o 2i. Man tror sig finna en svårighet vid att icke tillåta utträde ur kyrkan, utan öfvergång tili annat religionssamfund, uti ovissheten huru det skall tillgå när en af främmande trosbekännare bildad församling skall upplösas. Månne, frågar man, om flere eller färre af dess medlemmar icke vilja inträda i vår kyrka eller i annan, på sätt 1 § innehåller, bildad församling, icke då åtminstone åt dessa måste medgifvas att de ställas utom kyrkan och all kyrklig gemenskap? Innebär icke den tystnad det af Kongl. Maj:t framställda lagförslaget härom iakttager, ett sådant medgifvande, ett erkännande af denna princip ? Svaret är dock lätt gifvet.
En kamp mellan tvifvel och segervisshet. I ena stunden ville han rusa upp och rasa som en furie fram genom Laukko gårds salar, i den andra kände han sig fegare än hunden, som efter en begången förseelse lismande smyger sig fram till sin husbondes fötter. Omsider yttrade han kort och afmätt: Du får gå. Jag skall öfvertänka saken. Kan det värkligen ligga någon sanning i alt hvad jag nyss hört, tänkte han för sig själf, då Kirsti lämnat rummet. Skulle alt det där blott vara illvilligt förtal. Ett utbrott af häradkänsla? Nej, hon kunde omöjligt drista sig till ett dylikt steg. Fruktan för att blifva öfverbevisad borde ju afskräcka henne. Å andra sidan kunde han ej tro något dylikt om Elin, som under hela deras sammanvara med barnslig hängifvenhet slutit sig till honom. Dock han ville reda ut denna trassliga härfva, utkastad i hans väg. Det skulle ske snart. Redan i morgon. Påföljande dag tillkännagaf herr Kurck för sin maka, att han helt oförmodadt blifvit kallad på ämbetsgöromål norrut samt att resan omedelbart måste fullföljas. Denna underrättelse kom som ett åskslag öfver Elin och bedröfvade henne desto mer som hon under den viktiga katastrof nu väntade henne hotades att blifva ensam, lämnad i den maktlystna Kirstis våld. Men Klas syntes obeveklig. Han bad henne blott fortast möjligt låta iordningställa hans matsäck och tröstade henne med allehanda smekningar och ömhetsbetygelser. Bedröfvad yttrade hon vid hans afresa: Min gode Klas dröj ej länge borta. Jag väntar som du vet hvarje dag min nedkomst. Skynda därför alt hvad du kan. Låt göromålen hällre blifva halfgjorda efter dig än du låter mig förgås af oro. Klas lofvade göra sitt bästa och for sin väg. Men i stället för att styra kosan norrut begaf han sig till en ej långt från gården belägen hölada, där han tog in för att afvakta händelsernas förlopp. Husets herre hade knappast afrest, innan Kirsti satte hela sitt intrigspel i gång. Den mask af underdånighet och tjänstaktighet hon hittils burit aflade hon nu helt och hållet och bjöd så mycket hon förmådde till att genom olydnad och trots oroa sin matmoder.
Jag sitter hela guds långa dagen med ett broderi i handen utan skuggan af en idé i min hjärna. Värmen har för resten blifvit kväfvande här nu. Efter den kyla och det regn vi hade i början har sommaren plötsligt inträdt på allvar och en äkta rysk sommar sådan att man kan koka ägg i skuggan ...» Äfven till sin vän, herr H. i Berlin, skrifver hon en skämtsam skildring af sitt stillastående lif denna sommar: »Jag lefver nu hos min väninna Julia L. på en liten landtegendom som hon äger i närheten af Moskva. Jag har funnit min dotter rask och munter. Jag vet icke hvilken af oss, hon eller jag, som mest gladt sig öfver vårt återseende. Nu skola vi ej mer skiljas, åtminstone icke för längre tid, ty i höst skall hon komma till mig i Stockholm. Hon blir snart 6 år och är en ganska förståndig flicka för sin ålder. Man säger allmänt att hon liknar mig mycket, och jag tror själf att jag var ungefär sådan som hon i min barndom. – Min väninna är mycket nedstämd, emedan hon nyss förlorat sin enda syster. Därför är det mycket dystert och stilla i vårt hem. Vårt umgänge består nästan uteslutande af gamla damer, fyra gamla jungfrur bo tillsammans med oss, och då alla gå omkring i djup sorgdräkt, gör vårt hus nästan intryck af ett nunnekloster. Vi äta också lika mycket som man brukar i kloster, och fyra gånger om dagen dricka vi te med allehanda inlagda frukter, bakverk och sötsaker, hvilket hjälper oss betydligt att fördrifva tiden. Jag försöker dock att bereda oss en liten omväxling också på annat sätt. Så hade jag t. ex. i dag öfvertalat Julia att fara med mig ensam, utan kusk, till nästa by, i det jag försäkrade henne att jag kunde köra alldeles förträffligt. Vi kommo också lyckligt fram till vår bestämmelseort, men på hemvägen skyggade hästen, vagnen slungades mot en trädstam, och vi föllo i diket. Den arma Julia har gjort illa sin fot, men jag, den brottsliga, har kommit oskadad ifrån detta äfventyr.» Något senare skrifver hon till samme person: »Vårt lif här är så enformigt, att jag ingenting annat har att säga än tacka Er för Ert bref.
SWen font ©folanS årliga utgifter, enligt fpeciftcerab beräfning, ginge tid 2,749 9f:br, ocf borbe öfaS, belS tid gera ocf förbättrabe löner åt Uäraresperfonalcit, belS för att funna meb ©folsiuaterialier biträba fattigare ©Fotar, belS för att lemna unbergöb odf unberroiSning at ©fole !J)?aj:t måtte boö Sfifetä ©tanber fcrefiå, belé att tid ftänbigt anflag förmanbla bet rebait (Dm cnflatj ät Öc öfriga Härotverfen. %> ©eban ben af Äongt. S)?aj:t tid öfmerfeenbe af 9lifetö admämta tlnbermtéuingö*merf år 1825 nebfatta Comité, uti unberbånigt betänfanbe af ben 20 December 1828, anmält be* bofmet af öfabe ©taté*anflag till Slementar*2äromcrfcn 42,000: Dill Upfala Slcabcmie 40,000: Did Cttnbé Dito 34,000: §ör Didäntpning3
Jag fruktar att, om vi ställa oss i opposition emot Honom, som är allsmäktig och som aldrig kan tåla eller lida att någon bryter Hans lag, — jag fruktar, säger jag, att de jernvägar, som nu byggas, skola, när de en gång blifvit färdiga, komma att transportera våra fiender in i landet, om vi trampa Guds lag under lötterna, och jag ber E. o. Ad. icke misstaga sig om min hjertinnerliga välmening, då jag i tid varnar för hvad som kan komma att ske, om vi icke troliga stå på vår anbefalda vakt; ty det är aldeles visst, att så länge vi lefva på jorden, går det icke an att trampa Guds ord under fotterna. Jag begär derföre återremiss. Hr Carl heim-Gy lientskjöld (Se slutet af häftet. Bil. N:o 2.) Frih. Creutz: Jag ber blott att få nämna några få ord med anledn. af Hr Estenberga yttrande. Fastän, såsom jag redan vid remissen af Frih. Posses motion nämnde, jag anser att det är godt att en lag finnes, hvarigenom menniskan likasom kreaturet får hafva sin hvila, eller såsom det står i gamla psalmboken: »Hvilas må den armeträl», tror jag dock att någon viss dag framför den andra ej är bestämd för detta ändamål, utan jag anser, att man har full frihet att välja hvilken dag som helst. Men att betrakta detta som en salighetssak, det motsätter jag mig, ty då har jag en bättre salighetssak, som jag icke vill eller behöfver nu vidare omtala. Jag slutar med att på de skäl, jag förut nämnt, motsätta mig att vi skola nedtyngas af odrägliga bördor. Hr Adlercreutz, Axel: Då det utan tvifvel är en san ning, hvad som vid flera tillfällen blifvit på detta rum yttradt, att det är en väsendtlig lycka att lagar efterlefvas, så och då den lag, som nu är i fråga, är grundad på ett gudomligt bud, anser jag
PresteStåndels, för sliften, universiteten och clementar-läroverken, af vederbörande Consistoriel' Hr Frih. o. Landtm, hemställde, da denna fråga anginge representationen inom PresteSt.; och någon underrättelse från nämnda Stånd ännu icke ankommit om dess beslut i ämnet, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att låta denna frågas afgörande hvila, tills underrättelse hunnit inhemtas om PresleStts beslut derom. Bifölls. i5:de punkten. Litt. B. i4 §:n Riksdagsordningen. Nytt moment. ito Hufvudstaden Stockholm i årliga utskylder. 2:0 De öfriga Rikets brukande bergsmän. 3:o Valen skola ske icke kallas. 4:o Götheborg sände — —. — af lägre dass. 5:o Ingen må förstäderna idkande berättigad. 6:0 Manufacturister och fabriksidkare på landel, som icke tillhöra annat RiksStånd, vare berättigade att förena sig med närmaste stad inom länet, för att der, i mån af deras bevillning för egendom och rörelse, jemförd med lota/bclo/ipel af de röstägandes i staden, deltaga i riksdagsmannavalen och äfven sjelf ve kunna lill fullmäktige väljas: åliggande det collegial-styrelsen öfver fabrikerna alt, när riksdag inträffar, uppgöra de närmare bestämmelserna för denna representationsrätt. 7:0 Utom Fahlu bergslag lill de väljandes efterrättelse uppläsas. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att förslaget i denna punkt blifvit afslaget af BorgareSt., och att BondeSt. vid föredragningen förbigått detsamma. Hr von Hartmansdorff: Då delta förslag är ogilladt just af det Stånd, som förslaget angår, så hemställer jag, om icke R. o. Ad. också skulle finna för godt att ogilla detsamma. I förslaget finnas 2:tie förhållanden, som jag anser vara af beskaffenhet att hindra dess antagande, äfven 0111 vi ej visste att BorgareSt. afslagit det. Men då så skett, anser jag öfverflödigt att nämna dessa omständigheter. Ilr Stuart, Carl:
Ville jag antaga, att desse begge Lån» in.r nehållande nära ett tusende fyrahundrade qvadratmil i arealrymd, hade uppnått deras möjeliga höjd af odling och befolkning} så skulle jag dock icke anse troligt att 4e mångfaldiga och granlaga ärender, sorn tillhöra Läne-i styrelsprne i allmänhet, kunde* med tillbörligt iagttagande af Statens fördelar samt Lä^ rens Invånares rätt oeh bästa, skötas af en enda Landshöfding, hälst sedan desse Etnbets* mäns åligganden nu mera blifvit mycket utsträcka ta emot förra tider, då allmänna hushållningen och Policen fordrade mindre omsorger, åtmint stone mindre vårdades. Exempel hämtade från desse tider torde således vara föga bevisande i och för sig sjelfve; men en hvar sorn närmare känner huru Proy.incen Westerbotten, med dess enda Lånestyrelse i Umeå, då förvalt^ Den 6 Martu, åéé, tefnnad nästan åt sitt öde, och Kronobetjeningens ensamma vård, finner utan tvifvel att Provincens delning i Tvenne Län var en upplyst och al omständigheterne påkallad åtgärd. Ännu äro likväl, Sveriges ifrågavarande hegge nordligaste Lätt , endast ett halifärdigt Land, begåfvadt af Naturen nied tnånga obegagnade förmåner. Befolkningen, för närvarande tillhopa omkring 75,000 persöner, befinner sig i jemt och betydligt tilltagande, och i samma mån sorn utkomst för Folkstockert beredes, genom tjenlige anstalter för Landets Vidare odling och bebyggande samt Näringstillfällenas utvidgande, skall folkökningen ofelbart blifva ån starkare Och folkmängden tro-’ ligen finnas fördubblad efter en mansålder. När detta hunnit inträffa och de 1,400 qvidratmilen bebos af 150,000 menniskor, linnes förmodeligen ingen, som ur någon synpunkt tkulle ogilla Provincens skedde delning. fimedlertid bör man besinna, att det städse ar Konungens Befallningshafvande Och ofta Landshöfdingen personligen, som miste uttänka, framställa, förbereda och utföra de allmänna economiska företag
Skall åter det vanliga rådgifvandet trän Collegierna fortfara, så vore det mindre underligt, om i en framlid derigenom bildades tröge och oduglige föredragande, hvilka, i förlitande på den utveckling af hvarje mål, s»m kan vara att förvänta genom Remiss till ett Collegium, knappast bevärdigade Acten med ett ögonkast, utan korteli - Serskildta Utskottets Eetankanclen. gen återsägande Collegiernas yttranden, gåfve sin så kallade tanke, genom denna förutvunna auctoritet, en vigt, som tilläfventyrs oförtjent kunde verka till bestämmande, båda af StatsRådets tillstyrkande och Konungens beslut. Huruvida, om ett slikt förhållande en gång hunne inträffa, det verkligen vore Konungen, som styrde Riket, eller icke fastmer några få personer, som inom de ansvarslösa Collegierna hunnit uppkasta sig till ledare af Medbröders öfvertygelse, det torde kanhända vara en fråga värdig att eftersinna. Om det är rigtigt, hvad Grefve Spens säger, att det ligger i Svenskens lynne att tåla allt af sin Konung, mea endast rättvisa afsina likar, så vore det minsta som kunde befaras, att folket verkligen trodde allt böra til i skrifvas Konungen, sorn af honom blifvit underskrifvit, och således, då det för Konungens skull trodde sig böra tåla något, som ansågs för mindre rättvist, undandrog» Honom med suckan en del af den kärlek, som Han förtjänt att odelad åtnjuta. Utskottet tror sig nu hafva visat, att de fördelar, som Skulle af Coliegialstyrelsen och allmänna Beredningen vara att förvänta, antingen alldeles icke finnas, eller, om de finnas, blifva mer än tillräckligen ersatta genom dan administrfttionsform, som Utskottet föreslagit. Det egentliga af de meddelade antnärkningarne kan således anses vara härmed besvaradt, och Utskottet fritaga sig från vidare förtydligande a £ ett ämne, som, genom sin natur Serskildta Utskottets Betdnkanden.
I alla fall, måste detta rätta sig efter propos:ns eller motionens beskaffenhet. Innebär hon blott förslag till ändrad beskattning: så blifver behandlingssättet enklare, än om hela bränvinsförfattningens omskrifning äskas. Det kan då hända att man finnér ett särskildt Utsk:s tillsättning onödig. Vid Utskrns sammansättning är det visserligen beqvämligare för Elektorerna att på förhand veta om något särskildt Utsk. skall äga rum, samt att genast rätta valen derefter. Men denna omständighet är af så underordnad vigt, att hon ej bör verka på hufvudsaken, som är att först veta om något särskildt Utsk. behöfves och hurudant det bör vara. Ingendera delen kan man känna förr, än Kongl, propos., eller enskild motion, i ämnet, framkommit. Intill dess yrkar jag vördsaml. att förslaget, om ett särskildt Utsk.-s tillsättning för bränvinslagstiftningen måtte få hvila oafgjordt. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: En viss Hr Gripenstedt i verlden, !gjorde sig vid en Riksdag mycken omak för tillvägabringandet af ett Bränvins-Utsk, men vann för denna sin älsklingsidé endast namnet. Jag tror att det äfven nu bör stadna dervid, att af detta Utsk. icke blir annat än namnet, fullt öfvertygad att R. o. Ad., långt ifrån att anse nödigt att belasta Riksdagen med nya Utsk., skola hafva det förtroende till ledamöterna af de vanliga Utsk:n, att de anse dem lika väl kunna behandla frågan om bränvinets tillverkning, ordnandet och reglorna derför, som de flera andra lika vigtiga om icke vigtigare frågor. I öfrigt är den af Hr Gr. Lagerbjelke framställda sats, om det färre antalets företräde vid frågors behandlande och utredning, falsk, i sin följd ledande till envälde, och dess antagande och tillämpning inom en representantförsamling farligt; emedan om frågornas behandling och utredning öfverlemnades åt ett mycket ringa antal, ensidiga åsigter och äfven till och med enskilta afsigter lättare kunna göra sig gällande. Jag vågår för min del bestrida inrättandet af det af Hr Gr.
Ständer nu afslå vidare bistånd till detta Arbete, tror jag, att hvarkan Samtid eller Efterverld har skäl att deröfver klaga, då man blott jemför de KostnadsFörslag, som vid Arbetets början gjordes, med hvad det till dato kostat, och hvad man nu ytterligare supponerar det skall kosta, för att fulländas; äfven jemföre man de då lofvade fördelar med utsigterna för närvarande. Herr Hammarsköld, Lorenzo, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Ridd. o. Ad. För min egen tillfredsställelse, och till redovisning inför Medlemmarne af den Slägt, hvilken jag representerar, anhåller jag att till Högl. Ståndets Protocoll få yttra min enskilta mening öfver ett högvigtigt ämne, hvilket i en eller annan rigtning väckt hela Nationens lifligaste Interesse. Detta yttrande skulle också möjligtvis kunna för mig hafva den fördel, att blifva föranledning till en bättre och fastare grundad öfvertygelse, då den tiden inträffar, att jag skall, utan all slags motivering, i frågan afgifva min röst. Äfven mig förekommer det, som om det varit bättre och gagneligare, att 1809 års Ständer icke så hastigt gifvit sitt bifall åt Förslaget om Götha Canal-gräfningen; att det varit af vigtigare, reelare och mera fruglgifvande följder, om man ägnat sin ansträngning åt våra Norra Provincers uppodlande, åt anskaffandet af Medel att göra Finska Handeln umbärlig o. s. v., än att uppoffra så stora PenningeSummor och så mycken bördig Jord åt ett företag, hvars nytta ännu måste synas oss högst problematisk. Men då man icke kan göra det gjorda ogjordt, tror jag att det icke går ann, att år 1818 raisonera öfver saken så, som man bort raisonera år 1809. Jag är för min del alldeles af Grefve v. Schwerins mening, att noga måste betänkas, om ej man redan gått så långt med Götha Canal, att det icke går ann att gå tillbaka.
Kidd. o. PresteBorgnreBondeN:o § Adeln. Sl 8 ndet. Ståndet. Ståndet. Carlskrona, om anslag till uppfö- rande af ett stralTarbetslängelse i 1 4 i 39 14 Se Andra HufvudTiteln. » om anslag för en tillbyggnad vid elementarläroverket i . : — Bg. 146 4 i 139 F25 \ Carolinska Mediko-kirurgiska in( Se stitutet, om förhöjning af AdÅttonde HufvudTiteln. junktslönerna vid ■ Bg, 310 4 i 139 21 O i » om 3nsl3g till 79 - 4 i 139 21 ) » om rättighet till pension å Allmänna indragningsstaten för professorer och öfrige lärare Nionde Hufvudvid 89 4 i 153 20 Se Titeln. » angående berättigande för, att i A. 40. P. ) meddela fullständig medicinsk undervisning — ' 86. Bg. 71, 8 — 94 — b. 14 Mars a. 11 Mars b. 11 Mars b. 7 Mars 88 76 Carlquist, om pension för enka och ( Bd. 153 ) Nionde Hufvudtre döttrar elter Majoren 0. G. — Bg. 112 4 i 153 F. 1 Se Titeln. Carlstad, om krediti vrätt i Rikets Ständers bank för en tillämnad filialbank i — Bg. 222 6 i 19 — b. 24 Jan. b. 21 Jan. b. 24 Jan. b. 21 Jan. » angående anslag till nytt lärohus i .. P. 32 4 i 139 F17 Christianstad, om anslag till ut> Se Åttonde HufvudTiteln. vidgande af läroverksbyggna( derna i — P. 76. Civiling enior er, om anslag till deSe Sjette HufvudTiteln. ras bildande 1 4 i 99 113 Constantinopel, angående en Svenska beskickningen tillhörig, i Pera belägen fastighet, se Pera. 1 ra Delagen lasugner, se rera.
Öfver de i nedannämnde §§ af Revisorernes samt Fullmäktiges berättelser upptagna frågor och framställda förslag kommer Utskottet att framdeles till Rikets Ständer afgifva utlåtande, nemligen: § 7 i Revisorernes och § 9 i Fullmäktiges berättelse, angående förflyttning till Carlsborgs fästning af någon del af Rankens redbarheter; § 11 i Fullmäktiges berättelse, angående ändring i föreskriften om vården och inventeringen af guldoch silfver-panthvalfvet; § 14 i samma berättelse, angående förändrad uppställning af Bankoreglementets 52 §, i fråga om grunderna för pensions beräkning; § 15 i samma berättelse, angående förändrade valörer å Låne-kontorens assignationer på Banken m. m.; § 19 i Revisorernes och § 19 i Fullmäktiges berättelse, angående ändring i nu bestämda bokföringsvärde å dukater; § 21 i Fullmäktiges berättelse, angående förhöjning i den summa, Ban ken får hafva å utrikes ort nedsatt; § 22 i Revisorernes berättelse, angående uppköp af vexlar för Bankens räkning å Götheborgs börs; § 22 i Fullmäktiges berättelse, angående ändring i föreskrifterne om sedelstockens beräkning; § 46 i Revisorernes och § 27 i Fullmäktiges berättelse, i anledning af meddelad förklaring öfver stadgandet i Banko-reglementets 150 §, angående vågatteslers innehåll; § 61 i Revisorernes och § 30 i Fullmäktiges berättelse, angående ändring af föreskrifterne om uppoch afskrifnings-röreisen; § 31 i Fullmäktiges berättelse, angående sparbankernes rätt att i Banken insätta penningar mot ränta; § 32 i samma berättelse (sid. 26.) angående rättighet att bevilja kassakrediliv åt enskilda personer utöfver fondens belopp; § 33 i samina berättelse, angående vexlars företrädesrätt vid diskontering; § 68 i Revisorernes berättelse, angående uppköp af obligationer, ställda i utländskt mynt; § 70 i Revisorernes och § 37 i Fullmäktiges berättelse, angående anslagen lill Frimurare-barnhuset i Götheborg samt barnhusen i Gelle och Carlshamn; samt § 73 i Revisorernes och § 41 i Fullmäktiges berättelse, angående beredande af ökad vattentillgång för qvarnens drifvande vid Tumba bruk.