Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4 till en tarflig bergning; men att, dä 1 sednare Isider, ock serdeles eder uppkörandet ak 8tvn'elseverkens doinsrätt samt nyligen genom Longi. 51aj:ts förordningar onr uppbälvande al' åtskilliga privilegieratle Ilonistolar, äfveiisorn angående sättet för ändringssökamle i ?o!iee->näl; «le llof-llätten aliggande göromål blifvit sä betydligt ökade, att, oagtadr all ansträngning, tvifvelaktigt lörekomme, born vida mell det antal al embetsoell tjenstemän, bvaraf Hot-katten nu bestar, alla dessa åliggande» ina kunna fullgöras, oeb således oundgängligt vore, att enibetsoell tjenstemännens arbetslormäga leke nedtr^ektes al bek vm nser för deras utkomst, Idof-Kättens bebof gf förbättring i dess lönest»k, serdeles i. vissa delar, vare af den beskallenliet, att Nuf-bätteil ieke k linde undgå att inför Kongl. Naj:t nedlägga önskningar, b vilka, säsoni framkallade af lörbällanden, de der ieke, utan att i tilltagande män menligt inllvta pä ärendenas gäng, kunde vidale fortfara, derföre otvifvelaktig!, skulle linnas förtjente al Kongl. Naj:ls Kadiga uppmärksanlket oell bebjertande. llärvicl ansäge sig lbof-Kätten först bora i uiiderdänigbot bemställa, bllruvida ieke, sedail Kongl. 5laj:t läststtlllt, att llof-Kätten, eiler dess ständiga fördelning för ökade göromäl pä Ivra divisioner, borde bestå aftjugufvlii ledamöter, eller sex pä l, valjo division, lneu jiä stat löner ieke finnas anslagna föll liera, än tjugotre ledamöte!', oeb i följd al bvilket lörbällande, med uppmärksambet bvarä Kongl. Naj:t vid sistiidne Kiksdag till Kikets 8tänder framställt
Och jag kom uti Semaja hus, Delaja sons, Mehetabeels sons, och han hade innelyckt sig; och sade: Låt oss komma tillhopa i Guds hus, midt i templet, och sluta dörrarna till af templet; förty de varda kommande till att dräpa dig, och komma om nattena, att de skola slå dig ihjäl. Men jag sade: Skulle en sådana man fly? Skulle en sådana man, som jag är, gå uti templet, på det han skall blifva lefvandes? Jag vill icke gå derin. Ty jag förmärkte, att Gud hade intet sändt honom. Han spådde väl sådant om mig; men Tobia och Saneballat hade gifvit honom penningar. Derföre tog han penningar, på det jag skulle taga en fruktan till mig, och göra så, och synda; och de skulle hafva ett ondt rop uppå mig, dermed de måtte förlasta mig. Tänk, min Gud, på Tobia och Saneballat, efter dessa deras gerningar, och på Propheten Noadja, och de andra Propheterna, som mig afskräcka ville. Och muren vardt redo på femte och tjugonde dagen af den månaden Elul, i två och femtio dagar. Och då alle våre fiender det hörde, fruktade sig alle Hedningar, som omkring oss voro, och deras mod förföll dem; förty de märkte, att detta verk var af Gudi. Voro ock på den tiden månge af Juda öfverstar, hvilkas bref gingo till Tobia; och ifrå Tobia till dem. Ty de voro månge i Juda, som honom besvorne voro; förty han var Sechania svåger, Arahs sons; och hans son Johanan hade Mesullams dotter, Berechia sons. Och de talade godt om honom för mig, och förde mitt tal ut för honom. Så sände nu Tobia bref till att afskräcka mig. Då vi nu hade byggt murarna, hängde jag portarna före, och vordo beställde porthållare, sångare och Leviter. Och jag böd min broder Hanani, och Hanania palatsfogdanom i Jerusalem; ty han var en trofast man, och gudfruktig för många andra;
ComtitutionsUtskottet, som på begäran erhållit del af det inför Kongl. Majit öfver detta Commandoärende den 1 Martii 16^9 förda Protocoll, har af öfriga, Utskottet tillika communicerade Handlingar inhemtat huru som Kongl Majit, “redan förut, behagat förordna, dels medelst nådigt Bref till samtlige Regementsoch CorpsChefer, dateradt den 20 December 1811» och contrasigneradt af StatsSecreteraren för KrigsÄrendena, att 'Cheferne i alla dädanefter afgifvande förslag till Capitainer med Compagnie och beställningar i derunder varande grader, icke finge förbigå någon Officer uti dess egande tour och ancienneté, om icke de vigtigaste skäl sådant föranledde, och hvilka då alltid skulle till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning i underdånighet anmälas,” dels ock, genom Si jf. i nådig Jnstruction för Inspecteurer och BrigadGeneraler vid Infanteriet, den Constitutions Utskottets Betänhattäen, 251 14. Junii 1816, undertecknad af GeneralAdjutanten för Arméen, att "uti BefordringsFörslag, till och med Capitaine graden, vederbörande Cliefer alltid ålåge att i underdånighet föreslå den efter tour och Ancienneté dertill närmast berättigade Officer inom Regementet, så vida Chefen icke hade något grundadt skäl mot den C» Ö nes vidare befordran, och, med underdånigt uppgifvande deraf, föredrogs honora •n närmast varande, yngre Officer.”
Statslånefonden upptaget lån å 22,500 R:dr, emot hypoihek af hans den 5 April 1858 utgifna och den 7 i samma månad och år uti Spjuthäcks bruksoch landtegendom intecknade förbindelse å 30,000 R:dr med 6 procent ränta, och blifvit, efter det sökanden nödgats till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, bevakad och genom Olme Häradsrätts dom den 21 Februari 1861 till betalning fastställd i sökandens konkurs; att den pantförskrifna fastigheten, som, innan inteckning deruti för ofvan berörda förbindelse å 30,000 R:dr beviljades, var graverad till ett belopp af 47,500 R:dr, vid derå hållen offentlig auktion den 22 näst påföljande Mars, inropats af föredraganden för låneärenden i Statslånefonden, Advokat-fiskalen E. W. Montan för 60.500 R:dr, hvilket inrop dock af Montan öfverläts till annan person emot en afträdessumma af 3,800 R:dr, samt att sistnämnda belopp den 11 Decembersamma år insattes i afräkning å lånet, hvarefter Diskontverket i utdelning fiån konkursmassan bekommit den 13 Oktober 1862 R:dr 6,665: 59 och, vid konkursmassans slutliga utredning den 3 derpå följande November R:dr 7,0 4 4 : 64, så att å lånet nu återstår i kapital 4,089 R:dr 77 öre, förutom ränta och provision å § procent i månaden från lånets förfallodag den 15 Maj 1860, intilldess betalning sker; Och har Direktionen sedermera, — efter det kunskap vunnits derom, att, å Dillners nyssberörda såsom hypothek leonade intecknade förbindelse, borgen såsom för egen skuld vore tecknad af Brukspatronen J F Geijer, och upplysning på grund deraf infordrats om de åtgärder, som vidtagits för att tillgodogöra Statslånefonden den ytterligare säkerhet, som berörde borgen innefattade, —- i förnyadt utlåtande, förmält, att då icke någon af
Chefen för Ecklesiastik-departementet, Stats-rådet Genberg, uppläste till justering underdåniga förslag till följande, af Kongl. Maj:t förut beslutade, nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen 5:o angående låneunderstöd för uppförande af lazarettsoch kurhusbyggnad i Warberg. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, och befallde, att, i enlighet dermed, nådiga propositioner, sådane de finnas detta protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocoHo Carl Gustaf Brusevitz. •20 Kongl N:o 36. A.nk till Exp.-Utsb. dan 25 Jan. 1851 kl. 2 e. m KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den så kallade Kurhus-afgiften; Gifven Stockholms Stoll den 28 December 18-50.
Utbad sig sä erinra Niddcrffapet och Aocln om en re, dan för längre tid tillbaka träffad öfwcnskommelse, att sikrifteligcn till Protocollcr aflemna de murneligen gjor» Le anmärkningar, hwilka til Utskott böra åtfölja älerremitzer. Herr erli sini, Olof ^ olinn, yrtrado sig: Dä Stais - Utskottets Betänkande och Förslag til Stat» Regleringen nu lil granskning förehaswcS, tor, de det tillåta s mig, a t först fä förklara, der jag uti «llt, hwad som rörer Pensions och Bcnädnings Sta» terne, til alla delar förenar mig med den Wärd<r Riddersman, som wid sä manga tillfällen och äswcn i dag med sanningens cnklhet, med wältalighetens styrka, och »ned upkiglighetens fria och okonstlade sprak Den 12 December.' 641 fromställt stn pä rättwisa och billighet grundade tanka. Dernäst torpe jag sä nämna, att del är en afgjord och för alla känd Sak, at den vcaiiinge. löntagande En,betsoch Tjensteman nen är uti en ganska swar och tryckande belägenhet, hälst den inkomst han af Skaten njuter, icke swarar einor hans mäst nödwändiga be« h»f. Detta förhållande, som till alla delar blifwit U ti Stats Utff'ockcts Betänkande wirsordadt, torde dock, nri StalS-WerkclS närwqrande olyckliga ställning, icke kunna föranleda til någon ändring eller förhöjning af penninge-löncrne. Matte likwäl hoppet af bättre och gladare msigter, hwilka Stats Utskottet ansett icke böra wara aflägsne, snart bliswa up,yildt. Men om än Penniuge
Jag skulle åtminstone vill ja tro, att det icke allenast vore alla samhällsklassernes skyldighet, att bidraga till sådane allmänna ändamål, som det, att framskaffa kronans effecterm. m., hvaraf tungan nu, högst orättvist sorn mig synes, nästan odelad ligger på jordbruket; utan att det äfven för Samhället skulle blifva af stor vinst, att jordbruket, dess storsta intresse, och grunden för alla öfrige Samhällsintressen, genom att icke längre snart sagdt ensamt bära alla statsbördorne, möjligen korame i tillfälle att vinna den förkofran, utan hvilken det äfven lärer blifva omöjligt för de öfrige intressena att vinna en sådan, Utskottet, sorn i början af Betänkandet påstått, att jordbruket skulle tillskyndas en förkofran, om ett motsvarande antal boskap vid gården kunde framfödas, i stället för de hästar, sorn i och för skjutsningens skull icke kunna undvaras, har genom afstyrkandet å kronoskjutsens afskaffande, motarbetat möjligheten af en dylik förkofran. — Mig tyckes det åtminstone ganska klart, att, så länge kronoskjutsskyldigheten qvarstår, såsom ett onus för jorden, dess brukare icke kunna undvara det antal hästar, som Utskottet finner en vinst för dem att undvara; och att, så länge jordbrukarne således måste hafva dessa hästar, man svårligen, i56 Den 3o April e. ra. eller rättare omöjligt, tan tillvägabringa någon ändring uti Gästgifvareskjutsen genom entreprenad; emedan de fleste skjutsskyldige naturligtvis hellre skjutsa med sina hästar, än alt genom en dryg afgift accordera borit hålleller reserv-skjutsskyldigheten, då de, efter ett sådant bortaccorderande deraf, det oaktadt icke kunna göra sig af med de för deras jordbruk mindre tjenlige kreaturen, hästarne, hvilka de i alla fall måste hafva qvar i och för utgörandet af Krono-och Kungsskjutsen.
Vid sådant förhållande och då för öfrigt de uti förestående första punkt uppgifna skäl, hvilka, efter Utskottens tanka, påkalla öfverflyttandet lill stats-verkel af det menigheterne nu tillkommande bestyr med byggnad och underhåll af stadsoch häradsfängelser, synas ega full tillämplighet på frågan om uppförandet och vidmagthållandet af lingshusbyggnader, hafva Utskotten ansett sig jemväl böra tillstyrka, 2:o alt ”häraderne för framtiden, i den mån Kongl. Maj:t pröfvar längelse-mch domsage-regleringen föranleda till uppförande af nya tingshus, må erhålla den förmån, ali befrias från tingshusbyggnad och dess underhåll, med vilkor för de härader, som nu hafva tingshus, eller dertill, eller såsom häradshöfdingeboställen, anslagne jordegor och åbyggnader, att allt sådant varder till statsverket öfverlåtet.” i fråga slutligen om utbyte eller försäljning i vissa uppgifna fall af såväl häradshöfdinge-boslälJen, som här ofvan omförmälde byggnader med jord och tillhörigheter, hvilka städer och härader kunde komma att afstå, så är visserligen uppenbart, dels att verkställigheten af merberörde förslag till reglering af fängelser och domsagor i riket, enligt hvilket förslag flere härader kunna erhålla gemensamt häkLe, skulle hafva till följd, att ett stort antal af nuvarande fängelseoch tingshusbyggnader blefve för dessa ändamål oanvändbara, dels att det i förslaget intagne stadgande, alt häradshöfdingen hör vara boende på eller nära tings-staden, jemväl måste leda dertill all, ålskillige, till häradshöfdinge-boslällen upplåtne, lägenheter icke kunna dertill vidare begagnas; då emellertid den allmänt antagna grundsats, att statens jord icke bör annorledes!än i nödfall försäljas, äfven Uih. till II.
Då vid sistlidne riksdag fråga väcktes om en omarbetning af de författningar, hvilka röra länslazarettet!, förklarade Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet samt Ständerna, att Sundhets-kolleqium, som har öfverstyrelsen öfver dessa sjukvårdsanstalter, nog lärer vidtaga de åtgärder, sorn i ofvannämnda afseende torde erfordras. Sundhetskollegium har ock sedan den tiden afgifvit ett förslag till instruktion tor lazarettsläkare. Om detta är nog eller om det ens var att börja i rätta ändan, förmår jag ej, såsom icke varande en man af yrket, att klart inse. Men hvad jag vet och inser är, att behofvet af förbättrade sjukvårdsanstalter är i landsorten smärtsamt kändt,- och att Lazaretts-direktionerna äfven under nuvarande förhållanden skulle kunna förbättra sjukvården, om blott någorlunda tillräckliga medel ställdes till deras förfogande. För att kunna föreslå den summa, som skulle vara ungefärligen erforderlig, för att sätta länslazarettet! i stånd att kostnadsfritt vårda alla fattige sjuke, hvilka genom beskaffenheten af deras sjukdomar eller till följd af yttre förhållanden icke kunna vårdas i sina hem, skulle man känna medelbeloppet af sådana sjukdomsfall; men då detta beror på en mängd invecklade förhållanden, och dä man hos oss ännu icke har någon erfarenhet, så torde man derom ännu foga veta, samt hafva ännu svårare att gissa sig till, huru många sådane sjuke, som skulle komma att anlita lazarettet, hvarföre man väl ej eger annan utväg än att föreslå en summa till försök. Under sådana förhållanden synes det mig icke vara för mycket begärdt, att samhället, åt dem af våra lidande likar, hvilka, utan att vara behäftade med venerisk smitta, behöfva vård på sjukhus, anslår ett ungefär lika stort belopp, som är afsedt åt deni, hvilka lida af denna sjukdom. Enligt officiela, uppgifter har kurhusafgiften inom Calmar län i medeltal under de sista 10 åren uppgått till 6$, öre för hvarje person af länets folknummer eller 66 R:dr R:mt för hvarje tusental af länets invånare.
Majit för folkundervisningen tillhörande föremål disponeras; och får, på grund af det förändrade sätt för anslagens anvisande Utskottet föreslagit Utskottet på det sätt tillstyrka bifall till Kongl. Majits nåniga framställning, xj alt, utom den summa af 65,000 Ridr för folkskolelärareseminarierj som Utskottet bär ofvan i momentet litt. c. föreslagit att såsom särskildt reservationsanslag på stat upptagas, öfriga anslag, hvilka Utskottet tillstyrkt alt blifva ordinarie anslag, måtte å Gide Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras med den anmärkning, alt deras sammanlagda belopp skall såsom ett reservationsanslag anses, samt att de besparingar, som kunna uppkomma å de å Riksgälds-kontoret anvisade anslag, som för folkskoleväsendet blifva vid innevarande riksdag beviljade, jemväl Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. 117 må af Kongl. Maj:t för folkundervisningen tillhörande föremål disponeras. Då Utskottet sålunda, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t behagat föreslå och de framställningar, som af enskilde motionärer blifvit gjorda, tillstyrkt åtskilliga förändringar i de för närvarande gällande bestämmelser i afseende å folkundervisningens befrämjande och i sammanhag dermed föreslagit nya anslag dertill, torde något särskildt yttrande i anledning af Doktor Rundgrens ofvananmärkta motion icke erfordras. I anledning af Riksdagsfullmägtigen Per Östmans ofvananförda framställning, det särskildt lönebidrag måtte anslås lill en examinerad lärare inom Hemsö församling, får Utskottet, — enär, i händelse ofvan framställda förslag om beviljande af ett särskildt anslag till understöd åt fattiga församlingar, vinner Rikets Ständers bifall, Kongl. Maj;t icke, lärer sakna erforderliga tillgångar att, för såvidt Kongl. Maj:t finnér sådant vara af nöden, med något understöd bispringa jemväl ofvannämnda församling, —- hemställa, y) att berörda motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jag har aldrig sett så mycket glitter, så mycket ljust, lysande silke på en gång. Det var en turkisk sidenhandlares haschischfantasi. Det var ett slösande med purpur, ljusblått, hvitt och gult, som i förening med det varma solskenet glädjeberusade ögat. Rundt omkring öfver det oöfverskådliga menniskohafvet smattrade applåderna som slagregn. I denna hänryckningens stund kom jag ofrivilligt att vända mig mot förbundspresidentens tribun. Måhända ville jag se, om han grät. Då mötte mig en af dessa små öfverraskningar, som vid hvarje högtidligt ögonblick i Schweiz plötsligt dyka upp liksom Judas’ komisktrealistiska figur stiger fram bland de allvarliga gestalterna i oberammergauernas passionsspel. Presidenten – åt en skinksmörgås! Ack, Schweiz, jag borde kunna ha förutsett detta! Och dock fördunstade icke stämningen för skinksmörgåsens skull. Tvärtom; det enkla och naiva hos schweizaren, hos den oansenliga, hyggliga lille förbundspresidenten der uppe på hedersplatsen gjorde midt bland all denna prakt ett nästan rörande intryck. Just vid åsynen af skinksmörgåsen kände jag hur uppriktigt, hur varmt jag älskade detta Schweiz. Så snart kören tystnat, tågade hela den kostymerade skaran med sina fanor och följd af studenterna ned mot Sempach. Det var ingen svårighet för mig att utan besvär komma från min plats, ty som slösaktig svensk hade jag naturligtvis ansett mig tvungen att välja en af de dyrare. De sparsamma schweizarna hade deremot hållit sig på de sämre och lemnat bänkarna rundt omkring mig nästan tomma. Vägen stupade temligen brant utför de bördiga kullarna. Det blef en fullkomlig folkvandring. Det kom icke längre i fråga att följa upptrampade stigar. Stora massor af folk gingo fram öfver gräsvallarna genom fruktträdsskogarna. Alla hade samma tanke, samma mål: festmåltiden vid Sempach. De flesta voro Alprepublikens infödda barn, vana att taga ginvägar öfver bergshöjder, att timvis vandra upp och ned och att känna sig allt muntrare, ju besvärligare vägen steg eller stupade. Så småningom började man känna igen sina grannar och lägga märke till dem, hvilka blefvo efter och försvunno liksom stupade under en stormning.
” Någon sådan tillåtelse behöfves alldeles icke och kunde leda derhän, att kronobetjeningen väckte anspråk på särskilda afgifter för tillåtelse till en rättighet, som redan förut Den ag Januari f. m. är i lag gifven. Dessa ord måste således borttagas, hvarefter §:n, såsom oskadlig, väl kan qvarstå. Frih. Boye: Jag har endast hegart ordet för att anhålla om 5-'ns antagande med den förändring i redactionen, som Frih. Cederström anmärkt. 54 § godkändes med den förändring, att orden och tillåtelse skulle utgå. 55 §. Hr af Ekenstam: I Hr Bååths reservation finnes en annan redaction af 55 § föreslagen, hvilken jag önskade att R. o. Ad. måtte antaga. Skälen derför äro så fullständigt ådagalagda i reservationen, att jag anser mig blott behöfva åberopa den. Jag anhåller endast, att Hr Gr. och Landtm, täcktes upplysa, huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Presteoch BorgareSt:n beslutat, det 55 § skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Ej må köpare till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas i fråga om försäljning af det brännvin, han sig sjelf tillhandlat, utan så är, att andra personer närvarit, och domaren det då nödigt pröfvar, för att erhålla närmare ljus i saken; hvaremot köpare, derest han i öfrigt ojäfvig finnes, må vittna derom, att brännvin blifvit till andra personer vid samma tillfälle försåldt.” BondeSt. hade godkänt §:n utan förändring. Hr af Ekenstam: Två Stånd hafva således redan antagit den redaction jag önskar, och om R. o. Ad. likaledes antager den, blir pluraliteten för densamma.
Men afgörandet af frågan om grundlagens mening i detta fall, hvarom Utskottet och jag hysa olika tankar, tillhör ett annat forum, och jag vill derföre blott framhålla, att jag äfven i afseende på motionen, såsom innefattande ett önskningsmål, kommit till annan slutsats än Utskottet. Motionen afser icke att göra Landshöfdinge-embetet till en högre instans öfver Militärbefälhafvaren, hos hvilken högre instans de under militärbefälet i militäriskt hänseende lydande skulle Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkande A',o S8. '3 skulle kunna klaga öfver militåriska förfoganden, sorn de ansågo oberättigade, utan, efter mitt förmenande, att den civila myndigheten skulle få en sidoordnad ställning till den militära och utgöra den länk, hvarigenom innevånarnes borgerliga förhållanden förmedlades med försvarsväsendet, alldeles såsom Landshöfdingarne på fasta landet utfärda de kungörelser och vidtaga de förfoganden, hvarigenom till viss ålder komna ynglingar öfverflyttas från en rent civil ställning till en plats inom militärväsendet såsom beväringsskyldiga. Det tillkommer härvid icke Landshöfdingarne på fasta landet att upptaga klagomål öfver regementsbefälets åtgärder; men det tillkommer dem att på förhand tillse, det icke någon obehörigen pålägges annan beväringspligt, än de^la gstadgade, och på samma sätt har motionärens syfte varit, att Landshöfdingen på Gottland måtte vara ojäfvig och i tillfälle att genom vägrad kungörelse och verkställighet af mot bevärings-konventionen stridande militär-föreskrifter förekomma Gottländska beväringspligtens utsträckning utöfver den genom konventionen stadgade gräns. Att lian icke kan såsom Landshöfding vara i tillfälle at mot sig sjelf såsom militärbefälhafvare utöfva en sådan emot misstag skyddande magt, bör vara så mycket mera klart, som Landshöfdinge-instruktionen gör Landshöldingens enskilda åsigt till bestämmande och afgörande inom Landshöfdingeembete!.
Jag hade önskat, att Utsk., då det medgifvit, att silfver kan exporteras och måste fylla, hvad som kan brista i den öfriga exporten, och att således äfven ereditivet till en del någon gång äfven måste fylla exportbristen; jag hade önskat, säger jag, att Utsk. fästat Ständernas uppmärksamhet på vidtagandet af den enda möjliga utväg till betäckande af sådana förluster, nemi. åtgärder till varuproduetionens förökande; en minskning af rörelsecapitalet drager alltid näringarna med sig. Jag skulle derföre önskat, att Utsk. fästat sig vid nödvändigheten att kunna öka exporten eller minska irujiorten, eller, hvad som bäst vore, alt öka dem båda. Frih. Gederström: För min del skulle jag önska, att, i stallet för ett creditiv på ett hus, Fullmägtige berättigades alt öppna credit på åtskilliga orter, der Svenska produeter isynnerhet afsaltas och med hvilka vi communicera. Summan behöfver icke vara bestämd, och en sådan credit kostar ingenting att öppna, om Bancostyrelsen utgöres af män med i verldshandel välkända namn. Den innehåller blott en ömsesidig rättighet att draga på hvarandra. Blir Bancostvrelsen besatt med personer, som äga credit och äro kända för soliditet, bör altså summan ej bestämmas. Någon säkerhet behöfver icke lemnäs; den innefattas i sjelfva crediten och är ömsesidig. Det har blifvit sagdt, att för de tillfällen, då exporten tryter och silfver således exporteras, förhållandet kunde blifva menligt. Det är naturligt, alt Banken just vid sådana tillfällen, om den har mera sedlar att inlösa, än att silfret räcker lill, mäste begagna sin credit för åter infå silfver, och det utan att någon vet det; ty silfret kommer in directe till Banken på grund af dess ordres, utan allt kungörande. Banken bör ej söka att styra handelsbalancen. Den är ett hjernspöke, som i sekler varit förvillande. i88 Den 5 Maj c. m. Hr von Hartmansdorff: