Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men alla de, för vilka forskning, konstnjutning och historiska minnen voro såsom icke tillvarande, alla de, som tärdes av en hemlig smärta, av ånger över synder, för vilka de ej sågo någon försoning, av grymma samvetsagg eller fruktan för förintelsen, alla dessa oräkneliga hade skyndat att mot vissheten om försoning och evigt liv utbyta en lära, som endast lämpade sig för de själsstore, för glada, lyckliga och harmoniska eller för mycket tanklösa och lättsinniga människor, men erbjöd föga tröst åt de svage, som kände sig duka under i livets strid, åt de fattige och eländige, den brottslige och ångerfulle, med ett ord, den stora, ofantligt övervägande delen av människosläktet i denna hårda, olyckliga, sönderslitna tid. Vi återvända till torget, som i denna stund företedde en tavla av gripande motsatser. Templens härliga kolonnader, gudarnes, tänkarnes, skaldernas, hjältarnes bildstoder, bestrålade av en mild sol, överspända av en leende himmel, och inom denna ram, flätad av naturens och konstens glada skönhet, de till kyrkan vandrande kristianernas skara, som nedströmmade från stadsdelarna Kolyttos och Skambonide, en allvarlig, ja dyster hop, kvinnorna oslöjade, de flesta männen höljda i grova mantlar, främmande för sin omgivning, med skriande motsatser inom sig själv; bredvid trasiga uslingar de kejserliga ämbetsmännen i asiatiskt prunkande dräkter; bredvid svärmare, höljda av smuts, blödande ur självslagna sår, de lysande av slavar burna palankiner, i vilka förnäma kristinnor vilade allt detta, skridande förbi ögat, medan luften skälvde av den vigda malmens manande rop. Gruppen vid marmortrappan minskade icke intrycket av denna tavla, antik i sin arkitektur, romantisk i sitt staffage. De unga epikuréerna stodo skämtande kring en bärstol, mellan vars gardiner man varsnade än blott en flik av det koiska tyg, som för sin genomskinlighet kallades byssosdimma, än en mjällvit guldsmyckad arm, än och i bästa eller värsta fall ett lockigt flickhuvud, som tillhörde ingen mindre person än Praxinoa, Atens täckaste hetär.
Preste-Ståndet d. 24 — —• Borgare-Ståndet d, 24 —- —- Bonde-Ståndet d. 27 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Remiss, angående Grefliga Gyllen st jerns ka Familjens förmente fordran hos Slaten. S. A. K. Genom Remiss af den 30 sistlidne Julii, har E. K. M. till Riksens Ständers Stats-Utskott i Nåder öfverlemnat en, af åtskillige Slägtingar efter framlidne Herr Riks-Rådet Grefve Nils Joransson Gyllenstjerna till Björkesund; ingifven underdånig ansökning om liqvid för en förment fordran hos Staten af 436,729 R:dr 4 Timfj Underdåniga Skrifvelser. 745 Preussisk Courant’, hvilken fordran, enligt hvad Sökanderne förmält och med ingifne handlingar velat styrka, skall hafva tillkommit salunda: att, sedan förre Konungen Carl Knutsons hos Staden Danzig, enligt samma Stads, är 1447, till Högbemäkle Konung utställde Obligation, egande fordran, stor 15,000 mark Preussiske, af sä godt mynt, att 7 sådane mark svarade emot en lödig mark Silfver, uttagits, genom militairisk exsecution, och till Svenska Krigs-Cassan influtit med 55,457 R:dr 3 Timf. Preussisk Courant,' utom 67,000 R:dr så kallade Straffpenningar och 13,400 R:dr, såsom Kronans gewinst af Cours-differencen emellan Riksdaler Courant och Riksdaler Specie, hvarefter medlen, i följd af Högstsalig Konung Carl XII:s anordning uti Nådig Skrifvelse, daterad Heilsberg den 28 Maji 1704, tills vidare blifvit använde i och för Statens då varande krigsbehof, under högtidlig förr säkran om framtida återbetalning och refunderande af GyllenStjernska familjens fordran på annat satt; så har, på Nådig befallning, dåvarande General-Majoren Grefve Magnus Stenbock, under den 6 derpåföljande Junit, i General -KrigsCommissariatet, till dåvarande Ofverste-Lieutenanten Friherre Nils Jöransson Gyllenstjerna ut-j gifvit qvitto å Original-Fordrings-beviset.
Vidkommande derefter afgiften för sluten rekommendation, nu bestämd till 35 öre, så synes dels denna afgift vara i och för sig väl hög, isynnerhet vid betraktande deraf att, sedan postbefordringen numera till stor del sker på jernväg eller 4 Bevillning s-Utskottets Betänkande N:o 6. med postdiligenser, förluster genom poströfverier antagligen komma att väsendtligen minskas, dels med allt skäl kunna antagas, att en nedsättning uti ifrågavarande afgift skulle hafva till följd en betydlig tillökning i antalet af rekommenderade bref, enär i sådan händelse troligen mången skulle under sluten rekommendation afsända mindre penningebelopp, postremissvexlar, vigtigare handlingar och dylikt, som för närvarande icke under denna form befordras. På grund häraf och då i allt fall en nedsättning i denna afgift icke lärer komma att medföra någon kännbar minskning i Postverkets inkomster, har Utskottet ansett samma afgift kunna lämpligen bestämmas till 24 öre, motsvarande två enkla portosatser; och får Utskottet således till Rikets Ständer hemställa, att rekommendationsafgiften vid sluten rekommendation må nedsättas från 35 till 24 öre. I fråga om registrering af bref har Herr Liljenstolpe anfört, att sådan förefölle motionären nästan origtig, emedan någon garanti för afsändaren, att brefvet säkrare framkomme, icke derigenom bereddes, utan registreringen tvärtom lockade till brott, enär hvem som helst finge uttaga ett dylikt bref och namnteckningen på kartan syntes tillkännagifva, att brefvet möjligen innehölle penningar, fastän till mindre belopp, än att man ansett det böra rekommenderas, eller och annat af värde. Då likväl stadgandet angående registrering af bref endast medför en rättighet för den brefafsändare, som önskar deraf sig begagna, har Utskottet icke funnit något skäl till förändring häruti, om ock registreringsåtgärden, i händelse den af Utskottet föreslagna nedsättning i rekommendationsafgiften vinner Rikets Ständers bifall, framdeles än mindre ofta än förut kommer att anlitas; och hemställer derföre Utskottet, att Herr Liljenstolpes berörda förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
På dessa gamla husplatser anstälde dr Almqvist och löjtnant Nordqvist gräfningar för att insamla bidrag till sagofolkets etnografi. Husen tycktes hafva varit åtminstone delvis uppförda af hvalben och till hälften nedsänkta i jorden. Afskrädeshögarne i granskapet innehöllo ben af flere hvalarter, deribland hvithval, samt af säl, hvalross, ren, björn, hund, räf och åtskilliga fogelarter. Förutom dessa lemningar af jagtbytet träffades redskap af sten och ben, bland hvilka funnos stenyxor, som ännu, oaktadt de legat 250 år i jorden, voro fästade vid sina skaft af trä eller ben. Till och med de remmar, med hvilka yxan varit fastbunden vid eller inkilad i skaftet, voro ännu i behåll. Hvalrosständer251 hade åt ställets forna invånare, liksom åt de nuvarande tschuktscherna, lemnat ett ämne, som i många fall med större fördel än flintan kunde användas till lansspetsar, fogelpilar, fiskkrokar, isyxor m. m. Mer eller mindre bearbetade hvalrosständer hittades derför vid gräfningarna i riklig mängd. Äfven hvalben hade användts i stor skala, men några större stycken af mammutbetar funno vi ej, hvilket antyder, att folket ej stått i någon lifligare beröring med invånarne i de på mammut så rika trakterna vester ut.252 På många ställen voro de gamla onkilon-boningarna af tschuktscherna använda till späckkällare, och på andra tycktes gräfningar hafva anstälts i afskrädeshögarne för uppletande af hvalrosständer. Våra undersökningar betraktades af tschuktscherna med misstroende. En gammal man kom liksom af en tillfällighet från det inre af landet förbi det ställe, hvarest vi arbetade, dröjde der en stund, betraktande vårt göromål med skenbar likgiltighet, tills han öfvertygat sig, att vi af enfald eller någon annan för honom obegriplig orsak undveko att röra späckkällrarne, men i stället rotade efter gamla benbitar och stenflisor. Redskap funna i ruinen af ett onkilon-hus. 1.
Då, till följd af redan vid denna riksdag väckta motioner, en ytterligare granskning, åtminstone uti riksdagsförhandlingarne, är att motse och Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Stadga för elementar-läroverken af den 29 Januari 1859, hemtar jag deraf en ökad anledning att ock för min del fästa uppmärksamheten på olägenheterna af den mångläsning och öfveransträngning för lärjungarne, hvilka af föreskrifterna i bemälda nådiga Stadga, sådana de för närvarande befinnas, uppkomma. Det kan icke nekas, att i våra dagar behofvet af kunskaper för den uppvexande ungdomen är mångfaldigt, och att isynnerhet en tidigt grundlagd och Motioner i Preste-Ståndet 1862. 219 *111 färdighet i skrifning och talande utbildad kännedom af de 3:ne lefvande språken, i hvilka vid våra läroverk undervisning gifves, är något som påyrkas af den ökade lifligare gemenskapen mellan nationerna, äfvensom naturvetenskapen har i sig sjelf och i följd af dess samband med industrien och af dennes större och fortgående utveckling, rättvisa anspråk på ungdomens synnerliga uppmärksamhet. Så förhåller det sig ock med studium af historien och geografien i anseende till den politiska bildning, som i vårt land och andra konstitutionela stater erfordras hos en större mängd af medborgare. När nu åt dessa ämnen, som under de sednare tiotalen af år gjort sin rätt gällande i våra skolor, dock icke kan medgifvas att uttränga de af ålder i läroverken idkade klassiska och mathematiska studierna, emedan detta skulle, hvad de förre angår, innefatta till stor del ett afskärande af sambandet med den äldre kulturen, och hvad mathematiken beträffar, icke heller af den nyare tiden ifrågasättes, finnes lätt, att skolan blir af läroämnen öfverhopad och att, om ej i ordningen och sättet för studiernas bedrifvande gifves något botemedel, ynglingen och ännu mera gossen kommer att både för sina kroppsoch själskrafter erfara en öfverspänning, hvilken lätt leder till förslappning antingen för framtiden eller ock genast för det närvarande, ja ock till den moraliska slapphet, som ligger i vanan att icke göra något eller åtminstone icke göra allt, som erfordras med besked och grundlighet.
Raab föreslagit, utesluta hela morn., och låta dessa contracler taxeras t. ex. elter den tariff, som linnes i 1 moni., men man skulle likväl dä ofta komma alt stanna i ovisshet, t. ex. vid ett slädjeconlract för en kolare, som får en hit jord mot vissa dagsverken om året. Jag linner således intet skäl att afstyrka bifall till denna punkt. Frih. Raab: Hvarföre jag tog mig friheten att föreslå borttagande af denna punkt, var för alt gå Hr Printzenskjölds önskan om förändring lill mötes, och jag trodde, all delta skulle kunna ske på det sätt jag anlydt; men då Hr Printzenskjöld biträder min åsigt om olämpligheten att lägga adjectivet årlig till städja, så afslär jag från detta yrkande och anhåller endast om afslag å det föreslagna tillägget. Frih. Cederström, Anders: Afven jag instämmer i det sednast af Frih. Raab gjorda förslag, emedan jag anser, att då städja är någonting, som endast en gång gifves, så kan man icke tala om årlig städja, och det föreslagna tillägget skulle således snarare åstadkomma misslydningar än ett förtydligande. Uppå härefter framställd propos. biel’ Ulsk:s i denna punkt gjorda förslag af R. o. Ad. afslaget. 22 punkten, ang:de tillägg af orden ''eller besittning på viss tid” efter ordet ”äganderätt”, i /), mom. t punkten af 7 § i nu gällande författning. Hr Printzenskjöld: Det mom. hvilket nyss var föremål för R. o. Ad:s pröfning och i hvilken den af Ulsk. före slagna förändring afslogs, har Ulsk. ansett stå i nära sammanhang med det morn., som nu är föredraget.
St. alltid beviljat ersättning för riksdagskostnadcrne at Hr Landtmarskalken och öfriga Ståndens Talmän, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. täcktes besluta att anmoda StatsUtsk. alt inkomma med förslag till denna ersättning, och anhåller jag, att Ilr Gr. o. Landtm, täcktes derom framställa propos. Lades på bordet. Hr Westerstrand, Pehr, uppläste följande: ”Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta, utöfvas af ”R. St. allena vid allmän riksdag,” heter det uti 57 § Reg.F.; men detta bör ej så förstås, som skulle alla de från riksdag till riksdag utgående skatter och afgifter vara vid den sednast hållna riksdagen beviljade. Svenska jordbrukarne, som utgöra y största delen af folket, hafva också en urgammal skyldighet alt erlägga den så kallade grundskatten sådan den varit frän äldre tider, utan alt deruti någon förändring kan göras af R. St. allena. Denna ingår bland de Statens ordinarie inkomster, hvilka omtalas i 59 § Reg.F., der det heter, alt ”hvad Slaten utöfver dessa inkomster kan tarfva, bör genom ”beviilningar fyllas.” Den i 57 § förkunnade allenabeskattningen hai1 således endast afseende pä detta tillskott. Kan Statens behof af medel till beloppet af de ordinarie inkomsterna inskränka sig, kommer alltså någon beskattning vid riksdag ej i fråga. Detta vore för riket i allmänhet ett ganska lyckligt fall; — men skulle det så prisas af dem, som linge draga tyngden af statsbördan och se andra derifrån lättade eller befriade? Man har ansett fördelningen af skatterna i ordinarie in - Den 7 Augusti. 85 komster och bcvillningar utgöra ett Kronans palladium, medelst hvilket hon, oberoende af Ständers obenägenhet att gifva de sednare, i alla fall med de förra skulle kunna hålla stalsmachinen i gång. Men summan af de förra, med inberäkning af de årligen inflytande rcstantierna, förhåller sig nu till de sednares summa ungefärligen som 3 lill 4. Att inskränka de årliga statsbehofven till f af deras nuvarande totalbelopp, är, åtminstone utan en lång tids förberedelse, ej möjligt.
Jag har icke lust alt klandra Konungens Rådgifvare; ty jag har tillförene likasom de nuvar:de känt embetels tyngd; för eli mål varit anklagad vid Riksrätt, oell för 16 anmäld till ansvar efter 107:de §. Jag är således full ständigt botad -för dylikt klanderbegär, äfven om jag varit deraf i min ungdom besvärad. Icke heller känner jag mig frestad all be römma Konungens Rådgifvare. Men hade jag, vid detla tillfälle legal, så skulle del förmodligen hafva ansetls underligt, emedan jag förut, enskildt till en och annan af mina vänner, yttrat de an anmärkmr, jag nu vill offentligen uttala. I alla fall vore del förmätet om jag trodde Konungens Rådgifvare behöfva mitt beröm, eller milt stillatigande. Lika med andra talare vill jag hembära Konungens Rådgifvare min tacksägelse derföre, alt de här offentligen upträdt (ill sina åtgärders försvar. Under de 2:ne Riksdagar, då jag såsom Konungens Rådgifvare varit blottställd för anmärkmr, var vid den första ingen riktad mot mig. Den enda, sorn då gjordes, rörde en annan Stats-Sekret. Vid nästa Riksdag hade mitt Slats-Sekret.- embete uphört. Men jag upträdde på detta rum, till försvar för dem af mina föregtde åtgärder, som då klandrades. Det gläder mig, att Konungens nuvartde Rådgifvare, vid della tillfälle, sjelfve försvarat sig, ty, när det icke sker, så blifver följden att den, som bär uptiäder till deras urskuldande, anses vara ombedd att göra det, hvilket nu icke så lätt misslänkes. Anmärkningarnes Usta punkt, anser jag vara af småaktig beskaffenhet, serdeles då, för Const.Utskis ledamöter icke bordt vara obekant, hvad som andra tro sig vela, nemi. att den anmärkta omständigheten härrört från en glömska hos protok:s-sekret:n.
Alldrig har kan hända til Nidderffäpets och Adelns öfwerläggning förekommit et ämne af mera L62 Den 26 I^unir. mera wigt, af mera inflytande pä detta första Ständets närwarande och framtida ovaraktighet och bestånd, ön det, som oagtadt alla deremot anförde grundelige stät, ännu med en flags öfwerlägsen framhärdighet fpnes pakalla bäde wär föresats, at ej wika ifrån den rättwisa wi äro ost sjelfwe och en stor mängd af wäre Medborgare ffyldige och wär böjelse at för enighet och lugn upoffra äfwen bwad wi efter de mest uttryckeliga och ofta faststalte Lagar kunna och böra anse, såsom ost oåterkalleligen tilhörige rättigheter. Ridderffapet och Adeln har genom beslut af den 2 sistledne Junii, utan alft slags anmaning och wisterligen utan kännedom om widdén af de tilökte anspråk, som nu äro i fräga, friwilligt afsagt sig wista af sina rättigheter; troligen hade icke detta steg dä inträffat, om Ridderskapet och Adeln kunnat föreställa sig hwad nu wcrkeligen ffett, nemligen at en werkstnlld eftergift nödwändigt skulle ingifwa äbägan hos den begagnande at winna flera, och at sjelfwa lättheten til denna winst möjeligen aldrig kunde afhälla ytterligare försök, sä länge ännu nägot war som kunde winnås.
Hvad åter angår anledn., till mitt framställda förslag, sä har jag dermed icke, såsom en värd talare förmenat, haft några taktiska beräkningar, utan helt simpelt hållit mig vid rättvisans fordringar. Såsom Henne hafva sig bekant, hafva indelningarna uppkommit pä det sätt, alt i fordna tider, då uppbördsverket var i sin linda, lemnades embetsmännen rättighet att, i st. f. att kronan först upptog räntan och sedermera deraf lemnade aflöningar, sjelfve uppbära en del af kronans inkomster till belopp, som motsvarade Den 11 September f. m. ungefär hvad, man ansäg dessa embetsman böra åtnjuta i lön. Denna fråga hör egentligen icke hit och jag har med dess vidrörande endast afsett, att då kronans räntor voro alla af samma beskaffenhet, så har denna deras lika beskaffenhet icke pä något sätt blifvit rubbad derigenom, att kronan vid indelningsverkets inrättande bibehållit somliga räntor och anslagit andra till löner. Del är en händelse att ett hemmans räntor äro kronan behällne, och att det andra hemmanets ränta blifvit tillagd en indelningshafvare. Del är således gifvet att det hemman, som händelsevis är tillagdt en indelningshafvare, icke blifvit påförd annan ränta än den, hvilken eljest skulle vara kronan behållen. Nu hafva R. St. vid 1830 års riksdag fattat ett beslut, hvarigenom, (det må nu vara lämpligt eller icke, att så är besluladt är ett faktum), kronan efterskänkte forsellön åt sina räntegifvare, och då mätte det väl äfven vara lämpligt, att de indelte räntegifvarne komma i åtnjutande af samma förmån. Anser man orätt, att kronan efterskänkt forsellönen lill sina räntegifvare, så må man söka upphäfva ofvannämnda, vid 1830 års riksdag fattade beslut, men så länge detta beslut qvarstår, mäste detsamma hållas i helgd. Då jag sålunda anser de indelte räntegifvarne böia åtnjuta samma fördelar som de, hvilkas räntor äro kronan behållna, förnyar jag min anhållan om Hr Gr. o. Landtm:* propos:n på det förslag, jag tagit mig friheten framställa.
Rikets Ständer hafva i deras underdåniga skrifvelse, den 15 Maj 1845, vid öfverlemnande af den lag för aktie-bolag, de antagit, framställt den åsigt, öfverensstämmande med 89 § Regeringsformen, att dylika bolag böra i allt öfrigt grunda sig på sådana reglor, som Kongl. Maj:t nådigt finnér för godt att stadga och fastställa; på hvilket sätt äfven förfarits vid stiftande af lag om jords eller lägenhets afstående, för allmänt behof, enligt förordningen den 20 och kungörelsen den 27 November 1845. Med förutsättning af nådigt bifall till denna Rikets Ständers önskan och att således Kongl. Maj:t uti serskild kungörelse behagar till allmän efterrättelse meddela föreskrift, angående de vilkor för bolags-ordningens fastställande, dem Kongl. Maj:t linner för godt, med afseende på annans mans rätt, i reglementarisk form bestämma, ansågo Högsta domstolens fleste ledamöter, Justitie-råden Nyblceus , Backman, Grefve Carl Sparre, aj Rolen och Schmidt, vid afgifvaude af utlåtande öfver ifrågavarande förslag, sig endast böra tillkomma att i öfvei vägande taga, hvilka bestämmelser rörande aktie-bolag böra hänföras under naturen af allmän lag och i följd deraf lill förslaget upptagas. Vid härefter företagen granskning af förslaget, förenade sig Högsta domstolens förutnämnde ledamöter om följande anmärkningar: Rubriken. Då förslaget förutsätter, att aktiebolag finnas, som ej lyda under den blifvande lagen eller få tillgodonjuta de deruti medgifna serskilda förmåner, foljaktigen torde böra för enskilda bolag anses, symes äfven, med hänsigt till innehållet af 6 § i ld kap. Handelsbaden, Lag-kommittéens förslag till allmän civil lag, hvaremot någon anmärkning i Högsta domstolen ej blifvit gjord, ifrågavarande aktie-bolag, till skillnad från de enskilde, böra benämnas allmänna och den lag, som innefattar deras rättigheter och pligter, lag om allmänt aktie bolag. §t'
Då jag nämnt Hr K. S. vår tids Skalde-spillare, har min mening ej varit (den hade bort anses för falsk och förolämpande), som skulle alla öfriga svenska skalder förlorat sitt värde vid Hr K. S:s; jag har endast velat erkänna det onekliga företräde Hr K. S. för dem alla äger. Det är icke jag, som sätter denna spira i Hr K. S:s händer; den var aldrig i mina: jag svär den blott min hyllning, och förenar min röst med allmänhetens och häfdernas. Det är icke af en snillebragd, men af tio års segrar på alla Vitterhetens fält, som Hr K. S. vunnit den. Men ock, så villigt jag går att erkänna en chef, så långt är jag skild från den slafviska försakelse, att förneka mig och mina medbröder all litterär existens, och att säga, hvad Raynal låter Svenska Nationen hafva sagt 1772: ”Sire! vous êtes tout, et nous ne sommes rien”. Ty vore än Hr K. S:s förtjenst dubbelt större (och det ankommer allenast på Dess helsa och egen vilja att den säkert en dag blifver det), så skall jag dock aldrig tvifla, att ju auktorerne af Atis och Camilla, af Menniskans Elände, af Dagens Stunder, af poemet öfver Handeln, af Ode till Svenska Folket, böra, hvar och en till sin höjd, och hvar och en i sitt slag, behålla i alla tider ett utmärkt rum på Svenska Parnassen. Upprigtigheten fordrar, att jag nämner ett ord om mig sjelf. Hr K. S. skall deraf finna, att jag icke är utan högmod. Jag sätter mig i förhållande af svenska vitterhetens Johannes Döpare. Johannes var ingalunda en af de största profeterne, men hade den lyckan att vara den störstes förelöpare, och döpte med vatten i afvaktan på Den, som kom att döpa med eld. Det var Messias allena, som förstod sig på det dopet. Alla andra döpare skulle bränt fingrarne på försöket.
M. dertill äfven må använda de besparingar, som å 3:dje och /\.:de liufvudtitlarna tilläfventyrs kunna beredas. Gr. Posse, Arv.: Denna fråga är ganska enkel, och jag skall derföre icke besvära R. o. Ad. med något vidlyftigt yttrande, utan inskränker mig till att säga några ord till svar ä hvad den siste ledamoten anfört. Man har tillvita t Utsk. att hafva inkommit med förslag till Stånden att upphäfva ett af förstärkta Stats Utsk. red in fattadt beslut. Om förhållandet vore sådant, förtjenade visserligen StatsUtskrs utlåt, att ogillas; men förhållandet är deremot alldeles tvärtom, och jag kan, för min del, icke annat än ogilla den tactik att söka förblanda frågan, för att vinna sitt ändamål. StatsUtsk. har tydligen förklarat, att det denna gången lika li - Jlfc. Den 24 April. 317 litet sorn den förra kunnat tillstyrka något bestämdt anslag, emedan sådant vore stridande emot R. St:s redan fattade beslut; men Utsk. har ansett obestridligt, hvad som äfven af en hvar torde anses obestridligt, nemi. att K. M:s rätt är att af 8:de Imfvudtiteln taga de medel, som erfordras för arbetscompagniernas underhåll, klädsel och sysselsättning, och Utsk. har ansett för gifvet, att den af förstärkta StatsUtsk. verkställda votering icke kan göra någon inskränkning i denna Kongliga rätt. StatsUtsk. har äfven trott, att, ehuru skadligt det af förstärkta StatsUtsk. fattade beslutet är, det likväl icke kunde tydas till den skadlighet, att det kunde förmena K. M. att låta arbetsfångarnas sysselsättning bestå i den mest ändamålsenliga. Om Frih. Sparres motion aldrig blifvit väckt, skulle jag trott, att något yttrande till K. M. icke erfordrats, ty jag anser R. St:s redan fattade beslut så litet inverkande på K.