Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sålunda ånyo börja ett stort företag, ett företag, som efter en säkert ej för hög beräkning fördrar 9 å 10 mill. till sitt fullbordande, med ett så ringa anslag, som det föreslagna, kan efter min tanke aldrig vara klokt och ändamålsenligt. Antingen är Stockholms befästande af den vigt, att det måste ske med upoffrande af andra vigtiga företag och krafterne derpå koncentreras, och jag är öfvertygad att, om K. M. bestämdt uttalar cn sådan åsigt och på styrkan af sin öfvertygelse gifver det bevis, ' som sedan verldens begynnelse varit det egentliga profvet på öfvertygelsens styrka, eller derför af sitt folk begär en upoffring, hvilket för K. M:t sjelf alltid jemväl är en upoffring, så skall folket svara med välvilja och intresse, eller finnas andra ändamål, militäriska eller borgerliga, som äro vigtigare, och då bör Stockholms befästande anstå till dessa äro vunna. Vi sakna ej exempel på företag, påbörjade med otillräckliga medel, som framsläpat ett tynande lif och ännu stå ofullbordade. Så börjades Carlsborg 1820 och lärer under stundande statsregleringsperiod ej ens kunna förses med hvad som skulle gifva det dess första egenskap af fästning; fästningsverken vid Carlskrona 1821 och i Stockholms skärgård 1831, utan att ännn på långt när vara färdiga, oaktadt sin framstående vigt. Att öka dessa företag med ännu ett större än dem alla, utan att vid sjelfva början tillse, att fullbordandet kan ske inom den när maste framtiden, skall blott medföra den påföljd att de gamla företagen ännu längre tid förblifva ofullbordade, utan att med det nya något väsendtligt vinnes. På grund af hvad jag sålunda anfört, skulle jag för min del önskat, att R. o Ad. stannat i följande beslut; »att R. o. Ad., som erkänner vigten af Stockholms befästande, likväl, med afseende derpå, att Statens tillgångar icke för närvide medgifva befästnings arbetenas kraftfulla bedrifvande, och då ett företag af den omfattning, som det ifrågav:de, efter R. o. Ad-.s tanke, icke bör med så ringa medel, som K.
Derför till och med erbjuda sig många af dessa att äfven » gå frun till hända » för ringa, ja, ingen lön, en plats, som måste blifva både ansträngande och ansvarsfull, då man icke får vänta, att den, som vUl taga hjelp i hushållet m. m. af sina barns guvernant, utan att gifva lön for någondera befattningen, skall se på något annat än sin egen nytta, med föga hänsyn till lärarinnans krafter eller beqvämlighet i något fall. Deremot finnes, just på ' qvinnans naturligaste, skönaste och mest välsignelsebringande område, ett stort, föga påaktadt tomrum att fylla, hvilket kan fyllas väl endast af den väluppfostrade flickan ur ett bildadt hem. Detta tomrum bjuder på platser för många, och verksamheten är; såsom första vårdarinna för minderåriga barn inom familjerna. Dessa platser borde för visso skattas högt och ingalunda anses underordnade; de skola också, med den stigande upplysningen och de stegrade anspråken på grundlig, från de första barnaåren utgående uppfostran, snart nog komma till sin rätt. Den första vårdarinnan utsår frön eller så att säga danar karaktärsdragen, som blifva till en antingen god eller bristfällig grund, på hvilken den lärarinna, som sedermera skall bibringa kunskaper, har att bygga. Det gifves många i ekonomiskt hänsende olyckligt lottade familjer, som icke utan de största umbäranden och skuldsättning dertill kunna draga fram sina döttrar genom elementarskolan, men likväl anse detta så framför allt annat nödvändigt för dessas framtida existens, att inga utvägar till detta mål lemnas oförsökta. Likt och olikt tillgripes för att flickorna skola kunna blifva lärarinnor, fastän det länge varit tydligt och klart, att den vägen är öfverfull. Om nu dessa ginge igenom endast storskolans första klasser eller på privat väg erhölle nödig underbyggnad samt dessutom studerade barnavård och allmän helsolära, då skulle de, s:å framt deras uppfostran icke i öfrigt vårdslösats, säkrast erhålla platser i goda hem, der modern ofta är hindrad dels af sjuklighet och svaghet, dels af andra förhållanden att sjelf taga vård om sin käraste egendom, barnen.
Institutet i stället för denna förlust gjort en vinst deruti, att de af detsamma examinerade licentiater få samma rättigheter, som fakulteternas. Vinsten är i så fall ganska dyrköpt, då den endast erhållits genom läroverkets stympande, hvaremot den synes hafva bordt vara en enkel gärd af rättvisa, — en rättvisa, som Rikets Ständer redan längesedan både framhållit och påyrkat. Denna vinst är dessutom ganska problematisk, ty dels är det en gammal erfarenhet, att vid det läroverk man börjat sina examina, der fortsätter och afslutar man dem i de aldrallesta fall, och alla läkare skola nu mera allägga sin första medicinska examen vid fakulteterna; dels torde licentiat-pröfningen vid Institutet med dess större lärare-antal blifva fullständigare, och derigenom svårare, än vid fakulteterna, hvilket möjligen blir en anledning lör lärjungar att icke vid förstnämnda läroverk aflägga denna examen. Sedan den Kongl Stadgan trädde i verket har också ingen vid Institutet atlagt licentiat-examen. Dessutom vinnes doktors-graden ensamt vid univer - Motioner hos lii lider skåpet och Adelil 18(12. 105 universiteten, och den mäste naturligen vinnas lättare al der redan kände och examinerade personer. Möjligen skulle man kunna vilja invända, att det ännu är för tidigt att bedöma verkan af den theoretiska examens borttagande från Institutet, Det är fullkomligen sannt, att verkan icke kan visa sig fullständigt förr än efter en längre tid, men att verksamheten för flera af Institutets lärare redan börjat inskränkas, att således verkan börjat visa sig är kän It; man behölver icke afvakta slutet, den för dessa lärare af Kongl. Maj:t på sätt och vis »legaliserade passiviteten». Härom är dock ej den egentliga frågan, utan denna gäller: finnes något giltigt skäl att från Karolinska Institutet, det, såsom ofvan är visadt, fullständigaste medicinska läroverket i riket, borttaga den detsamma sedan år 1815 tillerkända första examen.
Academiernas statuter och serskilda författningar, tillhör de fyra Facu/teterna, till Riksdagsman i Preste - Ståndet utse, hvartdera en Professor i rån de Yerldsliga Facullelerna.”" ? hvarförutan det föreslagna tillägget vid slutet af 17 §. sålunda modifieras: ””För hvartdera Universitetets Fullmägtig hör ofvannämnda rese* och undeihålls-kostiVad utgå från Academie-londcn.’”’ Voteringen utföll nied 5o Ja emot 29 Nej. Stockholm den 11 April 1835- Rättelser i 34:de Häftet: Sid. 4 r*d. 11 och 12 står Gillas läs Ogillas — 5 — 9 — minskat — miuskar 20 och 21 — Gillas — Ogillat i 35:te Häftet: Sid. 3 rad. 17 står föryttar läs föryttrar — 5 — ii — vidtages" — vidtager." STOCKHOLM, r835, hos J. A. Wallbck. Constitutions-Vtskottets Memorial JV.o i s8. x N:o ii8. Aokoin till Exp.-Utsk. den 16 April. Memorial till Ridderskapet ock Adeln, angående dess åtgärd vid Memorialet JV:o 10J. Enligt meddeladt Prolocolls-utdrag för den 6 dennes, har Ridderska* pet och Adela ogillat jConstitutions-Utskottets, i anledning af återremisserna pä Memorialet N:o 84» aflåtna Memorial N:o 107, under förklarande, att Ståndet qvarblefve vid dess förut fattade beslut. Då likväl öfriga resp. Riks-Stånden godkänt de i sistnämnde Memorial uppgifna omröstnings-propositioner, Borgare-Ståndet endast med den rättelse af ett skrif-eller tryckfel i första Ja-propositionen, att ordet ”gillas” borde ändras till "ogillas”, hvilken rättelse ock Constitutions-Utskottet, genast efter det tryckta 34:<ie
— Den nära Köping, på Jemmertuna bys egor belägna hälsobrunnen, Johannisbrunn kallad, besökes numera af många brunnsgäster. — Hälsobrunnen vid Winbäcken, nära Arboga, har äfven af brunnsgäster blifvit freqventerad. Likaledes Sösta hälsobrunn i Romfartuna Socken. Vaccinationen fortfar att drifvas med framgång. Fattigvården börjar att blifva af allt större vigt. Pauperismen bar växt ut till denna egna, i språket antagna benämning, och till ett hotande ondt för hela samhället. Den utgör en samhällets sjukdomsform, som icke lärer kunna häfvas, om den icke angripes vid roten. Fattig vårds-anstalterna blifva föga annat än palliativer emot denna sjukdom, om icke först och främst sederne reformeras och dernäst näringarne organiseras efter landets och klimatets egna lynne. I den mån gammal Svensk tarflighet, arbetsamhet och renhet i seder ännu äro bibehållna eller återställas inom en eller annan kommun, i samma mån har pauperismens onda der blifvit okändt eller inskränkt; och gynnande lokalförhållanden eller förökade näringstilIfällen förslå icke alt hejda fattigdomen, der sederna äro i depravations-tillstånd. Men å andra sidan skönjes äfven huru okloka riktningar af industrien eller dess hämmande af naturförhållanden eller af okloka lagar och sedvanor alltid medföra fattigdomens tillväxt. Sveriges naturliga näringsgrenar äro icke många och kräfva en jemförelsevis större ihärdighet, klokhet och omtanka, för att bringas i flor. De behöfva att skyddas och vårdas af en större huldhet i lagstiftningen, än den negativa, som lemnar allt åt enskild frihet och täflan. Det är icke nog att onaturliga inskränkningar af näringsfriheten undanrödjas. Denna frihet behöfver en positif vård, som skiljer den ifrån sjelfsvåldet och understödjer den med tillfällen till bildning och utvägar till förkofran. Der denna frihet öfvergått till missbruk, kan och bör den hejdas genom lagstiftarens mellankomst.
De i § 59 mom. 1 omförmälde allmänna åklagare, så ock lillsyningsmän, ega anställa undersökning af förbrytelser mot denna författning, äfvensom att verkställa beslag. § 62. Den, sorn förrättar undersökning, bör, för att tillgodonjuta det skydd, honom dervid lagligen tillkommer, vid förrättningen på sig synbart bära påbjudet tjenstelecken, eller, innan förrättningen företages, fullmagt eller förordnande uppvisa. 1 orten boende eller känd Kronoeller Stadsbetjent vare likväl frikallad från skyldigheten att sin behörighet sålunda styrka. Bih. till B. Skrifvelse, N:o 156. § 63. Undersökning må alla tider på dygnet anställas i bränneri, kök-, bryggoch bagarstuga, så oek i annat rum eller byggnad, som kan begagnas för bränvinstillverkning eller distillering, Då vid undersökning någon förbrytelse ej upptäckes, vare lor undersökningens anställande lörrättningsmannen icke underkastad ansvar, såvida ej undersökningen blifvit företagen emellan klockan 9 om aftonen och klockan 5 om morgonen. I sådant fall gånge som i § 54 sagdt är. § 64. Har vid undersökning någon felaktighet ej funnits, vare undersökningsförrättare pligtig alt genast tillställa tillverkaren ett af tillstädesvarnnde vittnen bestyrkt intyg om tidens längd, under hvilken tillverkaren varit af undersökningen hindrad alt bränvin tillverka. Detta betyg berättigar tillverkaren att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äterlyfta gång den afgift, som mot samina tid svarar. § 65. Beslag skall göras i tvä vittnens närvaro. Innehafvare af hvad i beslag (ages, eller, i hans frånvaro, hans ombud på stället eiler någon af hans husfolk, skall om be slaget förut tillsägas. § 66. Då beslag sker hos den, som är berättigad att tillverka bränvin och sig dertill behörigen anmält, må hvarken panna utbrytas, ej heller någon del af tillverk ningsredskap honom fråntagas, eller han från tillverkningens fortsättande hindras, innan förste domstol i målet dömt redskapen förbruten. Härifrån undantagas de läll, l:o då något af det bränvin, som tillverkas, frän mätning till beskattning un dansnillas.
Akademiens försorg flera hundra teckningar redan utförda af en antagen ritare, som genom långvarig öfning vunnit en sällspord skicklighet att på en gång troget och prydligt afbilda hithörande föremål. Till det sednare verket, som beslode af teckningar af Svenska medeltids-sigill från 12:te till nära slutet af 14:de seklet, utförda af samme ritare under Akademiens inseende, hade, medelst användande af 5 års anslag å 200 R:dr B:ko, sorn Rikets Ständer vid de två sednaste riksdagarne beviljat, intill 1855 års slut blifvit afrilade 1,148 sigill. Enär, såsom Akademien ock antori, det för den arkeologiska vetenskapen är af stor vigt att känna de fornlemningar, sorn tillhöra hvarje särskildt land och folk, samt Sveriges National-Museum för ett sådant vetenskapens utvidgande kan lemna talrika och vigliga bidrag, som böra, till vinst för vetenskapen och ära för fäderneslandet, offentliggöras; samt afteckniugarne al ofvanberörde sigill torde, på sätt Akademien äfven antagit, medföra vigliga upplysningar till Sveriges konsthistoria under medeltiden, på ett af - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 222.
Deputerade bestämda ‘markegång må kunna sökas, anser Utskottet lämpligast, att, intilldess förändring häruti i grundlagsenlig ordning kan vinnas, de i fråga om besvär öfver berörde åtgärder i nu gällande stadganden fortfarande lända till‘efterrättelse. På grund af hvad sålunda blifvit yttradt, !tillstyrker Utskottet följande förändringar uti de om nrarkegångs-sättningdrne gällande stadganden: 1:0 att så beskaffaRe uppgifter, sorn hittills blifvit aflemnade, upptagande de, under den från början af hösten framflutne tiden, gängse pris, böra från hvarje stad och fögderi afgifvas så tidigt, att de, inom slutet af Januari månad hvarje år, kunna vara till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insände; 2:0 att Riks-Ståndens Deputerade, hvilka, på hittills vanligt sätt, utväljas, likväl utan nu stadgad fördelning af visst antalräntegifvare och räntetagare, sammanträda inom första hälften af Februari månad, för att, med ledning af förut nämnde prisuppgifter och på grund af egen kännedom, stadga markegångspriset för det förflutna året, i noga öfverensstämmelse med de pris, som sedan föregående höst äro i Länet allmännast gängse. Hvaremot Utskottet hemställer, att motionerne om upphörande af Kongl. Kammar-Collegii rättighet att pröfva anmärkningar vid de af Riks-Ståndens Deputerade bestämda markegångs-pris> för närvarande icke må bifallas.
De handlandes antal är för närvarande sex, och bland handtverkare förmärkes någon tillväxt i trefnad och välmåga, i förening med omsorg om ett ordentligt lefnadssätt. Sjöfarten, endast idkad med tvenne fartyg örn tillhopa 6o| läster, fortfar emedlertid att vara ringa, likasom fisket, hvilket äfven varit bland stadens egentliga bergningsutvägar, i sednare tider aftagit och lemnar liten behållning. Folkmängden är, efter sednaste uppgift 5oa personer, a33 manoch 2Ö9 qvinkön; hvaraf 368 betalt personella utskylder. Sigtuna. Denna stads närings-utvägar består eller hafva bestått i: Båtfart pä
Han gick ut ur storstugan, klef öfver henne med skurbaljan och stannade på dörrstenen för att se sig om efter någon, som han kunde sända till björkhagen efter vidjor. Drängarna höllo ännu på med julveden, sonen kom ned från logen med julhalmen, de båda mågarna höllo på att släpa in arbetsåkdonen i skjulen, för att det skulle se helgdagslikt ut på gårdsplanen. Det var ingen af dem, som hade tid att gå bort från gården. Då beslöt gubben helt saktmodigt att gå själf. Han gick snedt öfver gårdsplanen, som om han ämnade sig till fähuset, såg sig om för att veta, att ingen gaf akt på honom och gled så bakom ladugårdsväggen, där det fanns en något så när banad väg, som gick upp mot skogen. Gubben höll det ej för nödigt att tala om för någon hvart han gick, ty då kunde det nog ha fallit sonen eller mågarna in att bedja honom stanna hemma. Och gammalt folk vill helst ha sin egen vilja. Han följde vägen öfver gärdena genom den lilla grandungen och kom fram till björkhagen. Här vek han af från vägen och vadade upp i snön för att finna ett par årsgamla björktelningar. Vid samma tid hade vinden ändtligen blifvit färdig med det, som den arbetat på hela dagen. Den hade rifvit loss snön ur molnen, och nu kom den svepande uppåt skogen med ett långt släp af snöflingor efter sig. Ingmar Ingmarson hade just lutat sig mot marken och skurit af en telning, då vinden kom farande alldeles fullastad med snö. I samma stund, som gubben rätade upp sig, pustade vinden till och blåste en hel hög flingor in i hans ansikte. Han fick ögonen fulla af snö, och vinden hvirflade så häftigt omkring honom, att han måste snurra rundt ett par gånger. Hela olyckan torde nog i själfva verket ha berott därpå, att Ingmar Ingmarson blifvit gammal. I sina unga dagar skulle han väl ej ha blifvit hufvudyr af en snöstorm. Men nu gick allting så rundt för honom, som hade han svängt om i en julpolska. Och då han ville gå hemåt, gick han åt alldeles orätt håll. Han gick rätt in i den stora granskogen, som tog vid bakom björkhagen, i stället för att gå nedåt mot gärdena.
Hvarje af dessa corpsers Den 4 Mars c. m. loa chefer och befäl torde sanningsenligt kunna intyga, att trupperne, genom dessa Hr Hedboms matinrättningar, betydligt vunnit, så väl till kroppskrafter, som äfven i moraliskt och pecuniart hänseende, då njutandet af ordentlig födaafskaffat det för myckna bränvinssupandet, som alltid variten moder lill brott och deraf följande bestraffningar; hvaremot deras välgörare gjort betydande förluster i ekonomiskt hänseende. — De ännu i gång varande matinrättningar å Carlsborgs fästning och för kanonier-compagnierna å Skeppsholmen hafva för mig blifvit vitsordade, såsom ganska tillfredsställande, så väl i afseende på befälets fordringar, som de njutandes behof. — Härförutan har Hr Heilborn äfven lillvägabragt dvlika inrättningar för arbetscominenderingarna vid Wadholms och Fredriksbergs fästningar åren 1811, i83a och i8j3, och vid Carlberg, samt under clioferatiden på flera ställen i hufvudstaden. Ett nytt vedermäle af hans nit att vilja gagna det allmänna, är den nya spisinrättning, som han varit sinnad att etablera i hufvudstaden, och hvarest, för den ringa afgiften af 9 skill, riksgls, en ganska tillräcklig och god föda erhållits för dagen. Men, ehuru de populära tidningarne vitsordat och recommenderat denna fördelaktiga anstalt i många afseenden, dels för de mindre bemedlade, dels för dem, som skola bespisa större hjonelag, har dock den besynnerliga försmaken till misshushållning och obenägenheten till ett ordentligt lefnadssätt, som, jag vågar säga, allmänt vidlåder nationen , motarbetat dess utförande. I denna'koi ta recit af Hr Hedboms förhandlingar lill det allmännas båtnad, måtte hvar och en lätt finna, att, af sednare tiders patrioter, ingen i det stora hela så mycket gagnat fäderneslandet, som Hr Heilborn, om än min förmåga ej nog skickligt förmått att detsamma framställa.
En riktig öfwersigt af denna ciasn-delning synes »nig lätt upkäcka, at plivileArerne hufwudsakligen innefatta stadgande», af följande allmänna kännemärken: i:o< öfwerflödiga; 2:0. icke dit hörande; g:o. obilliga; 4:0. sxLlusiva, innefattande allmä», ratt; ;:o. bestämmande de», rättmätiga beskaffenheten af näru.gsfäng. Til de öfwerflödiga stadga»,den räknar jag Lem af i:sta clason (allmanna obestämda försäkringar) ^ Den 29 Mars. 1255 ringar), emedan all obestämdt ar som det icke funnes; dem af 4>:de classen (allmänna medborgerliga rättigheter), emedan Grundlagarna, Allmäna La» gen och Författningar särskilt försäkra deras helgd; och dem af 5 te classen (^onstitntionella rättigheter) , emedan de fullkomligen bestämmas i RegeringsFormen och Riksdags-Ordningen. Til ej bit hörande räknar jag sä wäl dem af nyHnämnde 4'.de och ;:te classer, emedan de höra annorstädes, som dem af 2:dra classen (hwarjehanda reZiemenkariffa stadgande») och dem af z:dje classer (stadgande» om onera och pligter), emedan de als icke röra förmaner och rättigheter. Til de obilliga räknar jag dem af 6:ke clas. ren (personliga rättigheter hwilka innebära orättwisa eller enstilt interesse), emedan de antingen rakt förnärma grunderna för all rätt, eller deras uteslutande njutning ar et förnekande af hwarje medborgares lofliga anspråk, at pa et för alla lika och lagligt sätt innehafwa och förwärfwa; äfwensom de stadgande» af 8:de classen (oeconomiffa rättigheter), hwilka, efter behörig utredning, kunna finnas bara samma stämpel. Til de exclusiva, innefattande allmän rätt, räknar jag dem af 7 de classen (sadana personliga rättigheter, hwilka ej borde wara exclusiva).
På det att emedlertid jemförelser i större skala emellan räler, tillverkade af Engelskt och af Svenskt jern skulle kunna verkställas, täcktes Eders Kongl. Majit lemna — 117 — nådigt bifall till min underdåniga framställning derom, att 20,000 centner räler af Svenskt jern finge beställas för ett pris af ända till 8 R:dr per centner, ehuru Engelska räler, levererade i Sverige, alla omkostnader inberäknade, endast stå.till 5 R:dr 50 öre per centner. Med Motala mekaniska verkstad lyckades det att träffa öfverenskommelse om tillverkning af ifrågavarande parti till förstnämnda pris och några profräler aflemnades, hvilka af förutnämnda Kommitté i Juni lpånad 1861 profvades och jemfördes med Engelska. Resultatet visade, att de Engelska till elasticitet och bärighet öfverträffade de Svenska, hvadan några ändringar i tillverkningsmethoden af de Svenska rälerna skulle göras och nya profver derefter aflemnas, men några sådana hafva ännu icke bekommits. Då emedlertid tillverkningen blifvit anförtrodd åt en så solid verkstad som Motala med dess skicklige föreståndare, bör man kunna förvänta, att slutligen få denna vigtiga fråga utredd. Skulle, som det för närvarande synes, slutliga resultatet blifva, att räler af Svenskt jern icke kan tillverkas till lägre pris än 8 K:dr per centner, så blir det utan tvifvel en statsekonomisk fördel att hädanefter som hittills importera räler från England till 5 R:dr 50 öre per centner, och exportera vårt jern till det högre pris det ännu har på verldsmarknaden, och om äfven kasserade räler af Svenskt jern äro mera värda än sådana af Engelskt, så är prisskillnaden vid inköpet i alla fall så stor, att vinsten af de Engelska rälernas begagnande, efter 20 års slitnings-tid, blir högst betydlig. « Deremot tillverkas numera, med undantag af lista klassens passagerarevagnar samt fjedrar till sådana och godsvagnar, äfvensom några mindre vigtiga effekter, all annan jernvägsmateriel inom landet. För innevarandeår uppgår tillverkningskostnaden för vid Svenska verkstäder beställda jernvägseffekter till mer än 850,000 R:dr.
Om lånet toges på blott fem år, skulle räntan höjas till 5 [ g med ser - 22 skilt tillägg af l.j § provision hvarje halfår, jemte utbetalningsprovision för lånet (“sur 1’émission‘j. Detta anbud meddelades af Kongl. Maj:ts minister i Paris uti depccho af den 21 December 1857, som är den sednaste, hvaraf omhuden erhållit del. Uti skrifvelse af den 11 Januari underrättade Herr Baron Mauderström omhuden, att Stokes förklarat Alliance-Banken äfven kunna lemna länet på tre år. Yilkoren för ett sådant skulle dock naturligtvis alltid blifva dyrare än för ett lån på längre tid. En af Herrarne Erlanger från Frankfurt besökte sistnämnde dag Herr Baron Manderström i anledning af jernvägslånet. På ett treårigt lån syntes nämnde herrar icke vilja ingå. Ehuru, på sätt nyss nämndes, Heine ej ville göra något slags anbud eller förslag, kunde ombuden likväl ej då lemna Hamburg, enär, enligt hvad af ofvanstående synes, ingen utsigt fanns att på någorlunda rimliga vilkor erhålla lånet, vare sig i Paris eller Frankfurt, hvilka hegge ställen svårligen någonsin blifva en 'marknad för Svenska statspapper, och då intet hvarken kunde eller borde göras i London, så länge jernvägslånet ännu icke var afslutadt, emedan eljest det temporära lånet, som jemförelsevis måste blifva dyrare, skulle utöfva ett skadligt inflytande på det andra, fonderade lånet. Emellertid förbättrades utsigterna och alla tecken antydde att, derest omständigheterne medgifvit uppskof, skulle, så framt icke störande händelser inträffade, bättre vilkor med hvarje vecka kunna betingas i Hamburg. Den 4 Januari var diskonton derstädes 3 .V -g för de högst få vexlar af aldrabästa slag, som erbjödos till diskontering, och 8 g för eljest fullt goda vexlar, hvarpå äfvenledes tillgången var knapp. Andra vexlar kunde under hela den tid ombuden vistades i Hamburg ej diskonteras för något pris.