Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vår vördige biskop sjelf, eller, om det måste gå så långt, vår allernådigste konung skall afgöra denna sak. En främmande inkräktare, eller ett consistorium nödfallsvis tillsatt, för att ej menighetens andliga vård må försummas, äro icke de, som kunna döma i en sak af sådan vigt, som denna. Till brefvexlings förande i detta ärende fordras Furstens tillstånd, och det förmodar jag han icke skall förvägra på broder Johans förord. Sjelf önskade jag att icke behöfva orda i denna affaire.“ Efter ett ögonblicks besinning svarade Johan: „vågar jag be att få veta namnet på den person, åt hvilken Margaretha gett sin hand.“ „Magnus Malm.“ „Den djerfve partigängarn! Han har då verkligen ännu vågat sig till Finland, och i hvad ändamål? Ännu en fråga ber jag att få göra: önskar Margaretha sjelf upplösandet af detta äktenskap?“ „En dotter får ej äga någon annan önskan, än hennes mor, till dess denna sjelfvilligt afträder sitt välde åt den make, hon väljer åt sin dotter.“ „Det är då således endast af lydnad, som hon medgifver denna skilsmessa?“ „I dag har jag ej talat med henne härom, och i går aftons var hon så upprörd, att jag ej kan anse hennes ihärdiga vägran för annat än en af sinnesoro verkad brist på nödig sjelfbeherskning.“ Johan steg upp och gick några slag fram och åter på golfvet. Slutligen stannade han framför fru Catharina och sade: „tillåter min nådiga tante mig att få säga min tanke i denna sak?“ „Jag önskar höra den.“ „Man har fått misstankar om att denne Malm åter vågat sig till Finland, och han efterspanas nu. Klok och uppmärksam som han är, tviflar jag ej på att han ju undgår alla vådor att blifva ertappad; men lemna Finland måste han nu och kan svårligen på länge återkomma. Tiden medför månget botemedel. Bättre är ju, om Margaretha godvilligt går in på denna skilsmessa, än om den sker med tvång. Dessutom, en sådan vildfogel som denne Malm, ho vet om han någonsin återkommer för att göra anspråk på Margaretha, ifall kriget fortfar.
Men, Mina Hrr! det finnes en annan ståndpunkt för bedöm mande af vårt n. v. ämne, hvilken, efter min öfvertygelse, är den enda rätta, om man vill undvika sådana steg, som förr eller sednare måste ångras eller återtagas. Jag menar den historiska utvecklingens ståndpunkt. Det är lika omöjligt för ett folk att frigöra sig från det inflytande, som föregående århundradens öden utöfva på dess nutid, som för den mognade mannen att h. o. h. tillintetgöra verkan af hvad han upplefvat under sitt förflutna lif. Och göres försöket — det har blifvit gjordt — så visar utgången att samhället förlorar grundvalarne för sitt bestånd, men medtager tillräckligt mycket af de gamla, i nationalkaraktären grundade felen, för att göra äfven det nydanade samhällsskicket ohållbart. Det är på denna den historiska utvecklingens grund som R. o. Ad:s nuvarande representationssätt hviiar, och den är tillräckligt fast, för att än en tid uppbära byggnaden, så vida ej andra fel kunna den tillräknas, än det att vara irrationel. Sådana fel finnas tvifvelsutan, och frågan är om det medel, som nu är föreslaget till deras afhjelpande, länder till målet, utan att i förtid förstöra hela byggnaden. Jag tror det ej. Förslagets upphofsmän önska tydligen att dagtinga med den radikala sidan, och genom en eftergift i en rigtning söka bibehålla inom representationen det konservativa och aristokratiska element, som de med rätta anse nödvändiga uti ett samhälle. Afsigten är god, men som de ej ställt sig på den af mig nyss påpekade historiska ståndpunkten, har följden blifvit att eftergiften går i orätt rigtning, och tillfredsställer hvarken den historiska eller den rationela uppfattningen. Väl möjligt att de radikala rösta för bifall, men det sker då endast för att undanskaffa den för deras nya konstruktioner så besvärliga historiska grundvalen.
Smafolk pH, resa. Med test af E. A. Med text a£ L. S. Pris 0,~s P&amp; ii~igen., Med test af L. S. Pris O,U, Sohkeriscl.ng,zi. Med test af 1 '. S. Pris 0,40 Vilda (ljiir i sitt lieiiili~rid. l&amp;d text af L. P ~ i s 0,~s. Siil&amp; taflor för ~mfitt folk. Med text af L. Under ferieriia. Med test af L. k. Pris 0, ~. För hvarje Ar få vi in allt flera a£ dessa utlandska bilderböcker, hvillra jn e: j Iriiiina ralrnas till de litteriira alstren, som iiro underlrastade grauskning, utan snarare tillhöra lelcsakernas omrade. Vi vilja dock niiima, att flere af dem iiro biittre inbundna Bn förr samt att de agn ett viss varde genom de riktigt natta och lustiga sm % beriittelser på 4åde vers och prosa, hvarmed de äro försedda. Sarskildt vilja vi nginna)) Barnens gladje » af Carin Hamii~cz~sköld. (Se » Lasse, Basse och Nasse! » En Bngbåtsfard D af Mathilda Langlet samt » Småfolk på resa)) af E. A. Som va.111igt Iromma nog de granna böckerna att gliidja många siuA baru, åtminstone för några dagar. Men betydligt vii1: derikcw.e vore dessa bokliga leksalrer, om iifven bilderna vore svenslrn. Hvarför taga. in. så iuycket ~itliindskt lcrain, som vi ej behöfva? I Pelle 81iygc; och barileii i Hiiaskeby. Af Oftilia Ack7Borg. Pris 3 la.-. Om man n~gonsin kan saga om en bok, att den talar för sig sjiilf, s i kr det 14.1 om denna, Ottilia Adelborgs senaste in5isterverk.
Han medgaf, att det förhöll sig, som herr Dickson yttrat * nämligen att i riksstaterna för 1876 — 78 förekouime 10 å 11 millioner kronor afsedda för utgifter i och för jernvägs-trafiken, men det vore helt och hållet oriktigt att påstå, det grefven förbisett detta förhållande. » Det har jag för visso icke gjort — yttrade herr statsministern — utan jag har sett och uppskattat och öfvervägt det. Det förhåller sig nämligen så, att i dessa trenne års statsregleringar, der jernvägstrafikmedlen äro upptagna, förekomma icke med någon siffra de belopp, som till löner utgått af sportler och boställen. Dessa belopp har jag ansett på goda skäl motsvara jernvägstrafikomkostnadern a. Att så är förhållandet, synes äfven framgå, då man jemför den ordinarie stats-regleringssumman för år 1876 med den för år 1879. Utgifterna på ordinarie stat uppgingo 1876 till 55,185,000 kronor. Af dessa utgjorde 10 millioner jernvägstrafikom-kostnader. Det första året af de tre sista, eller 1879, då denna post uteslöts från utgiftssidan, visar den ordinarie staten 56,490,000 kronor eller nära en och en half million högre än 1876, då dessa 10 millioner kronor stodo der; och detta öfverskott har jag ansett vara en följd hufvud-sakligen deraf. att i de tre senare årens statsreglingar ingått löner i kontant, som förut bestått i aflöning af boställen eller utgjorts af sportler och i följd deraf icke kunnat till siffran utföras. Vid frågans bedömande böra väl icke alldeles förbises de högst betydliga löneförhöjningar, som iugå i de tre sista jemförelseårens stater och icke ega sin motsvarighet i staterna för de tre# första åren, der to-lagsoch postutgifterna dessutom varit upptagna med alldeles otillräckliga, sedermera höjda belopp. » För sitt uppträdande vid detta tillfälle råkade herr statsministern synnerligen illa ut i pressen. Aftonbladet visade i en ledare huru » tiderna förändras » och hurusom Ur dagens krönika.
Så ytterst ringa beröring tschuktscherna än hafva med den verld, som nått till bränvinsindustriens ståndpunkt, tyckes dock detta njutningsmedel bland dem vara föremål för en regelmessig byteshandel. Många af de tschuktscher, som foro förbi oss, voro rusiga och skakade med stolthet på en ännu ej fullt tömd kagge eller sälskinnssäck för att låta oss genom sqvalpet höra, att den innehöll våtvaror. En af manskapet, som jag bedt taga reda på hvad slags bränvin det var, stälde sig väl med egaren och förmådde honom slutligen att afstå ungefär så mycket som en fingerborg deraf; mera bestods icke. Enligt matrosens utsago, var det ofärgadt, utan bismak, kristallklart, men svagt. Det var således troligen ryskt sädesbränvin, ej gin. Under ett besök, som löjtnanterna Hovgaard och Nordqvist om hösten 1878 gjorde hos ren-tschuktscherna i det inre af landet, utskänktes deremot mycket utspädt amerikanskt gin, och tältets egare visade sina gäster en tennpokal med inskrift: »Capt. Ravens, Brig Timandra 1878». Några af infödingarne påstodo med bestämdhet, att de vid Beringssund året om kunde få tillhandla sig bränvin. Alla männen i tältbyn och de flesta qvinnor, men ej barnen, hade vid tillfället tagit sig ett grundligt rus för att fira främlingarnes ankomst, eller kanske snarare bränvinsförrådets. Då några europeer icke finnas bosatta vid Beringssund, åtminstone ej på den asiatiska sidan, framgår af denna bränvinshandel det oväntade förhållande, att det verkligen gifves infödingar återhållsamma nog att kunna syssla dermed. Tobak är i allmänt bruk, så väl till rökning som tuggning.27 Hvarje inföding bär på sig en pipa, snarlik tungusens, jemte en tobakspung (fig. 7 å sid. 121). Tobaken är af mångahanda slag, så väl rysk som amerikansk, och när förrådet deraf är slut, användas inhemska ersättningsmedel. Företräde tyckes gifvas åt den söta, starka tuggtobak, som sjömän vanligen begagna.
Hon bodde då hos den ofvan nämnda barndomsvännen, hvars far, en gammal lä- kare, mycket gärna sysselsatte sig med de unga och sökte utveckla deras intelligens. I hans hem hade hon tillfälle att deltaga i 1830-talets Upsala lif, dock nästan uteslutande ungdomens, ty det var endast denna, den gamle doktorn samlade omkring sig. Bland denna ungdom fanns ock den student, som sedan skulle blifva hennes make. Äfven till Stockholm gick den unga flickans färd. Hennes far var en tid riksdagsman, och då tillbragte alltid prostinnan med sin dotter någon del af året i hufvudstaden men kyrkoherden blef utnämnd till pastor i H j o och Fågelås stora pastorat och familjen flyttade från Upsala ner till Västergötland, där i närheten af den fagra, oroliga Vättern prostgården var belägen. I församlingarna funnos en mängd stora herresäten, där den glada, behagliga prästdottern blef mycket väl mottagen. Men hur firad och eftersökt hon än var såväl i Stockholm som i Västergötland, barndomshemmet blef henne dock kärast, och den hon en gång gifvit vänskap eller tro svek hon aldrig. Den 29 juni 1844 firades i Fågelås prästgård hennes bröllop med dåvarande läraren vid Skara katedralskola fil. d:r Olle Leffler. Deras vinterhem blef i Stockholm, men så snart vårblommorna började dofta nere vid Vättern, drogs den unga fruns längtan dit ner, och där hos de gamla föräldrarne, där hon själf lefvat sin glada barndom, fingo hennes egna barn sina ljusaste sommarminnen. Hemmet i Stockholm var enkelt, men de yttre förhållanden, i hvilka fru Leffler lefver, glömmer man så lätt, ty själf för hon med sig en hel värld af poesi. Hennes själ liknar den rena, djupa källan. Man hör hur vattnet därnere sorlar fram mellan glänsande stenar, man ser himlens alla skiftningar spegla sig i den blanka vågen, och man känner hur doftande blommor trifvas vid dess kant. Fru Leffler har ock en sällsynt förmåga att göra andras intressen till sina egna. Detta har vidgat hennes hjärta och förstorat hennes synvidd.
Uppbörd: Stats-anslag Intresse-medel Ilyres-medel Aterdebiterade medel Af Lieberdtska fonden Skillnaden emellan beräknade värdet och köpeskillingen för en försåld egendom 1,722; — 12,185: 35. 578: 74. 5. 59. 167: — Balans till år 1859: Credit. Balans från år 1857: Balans till år 1859: IJtlånta medel 228,950: Härvid hafva Revisorerne anmärkt, att till Medicine Doctom F. Clareus blifvit utbetaldt ett belopp å 30 R:dr R:mt, utgörande Medicine Doctor Borgman af Direktionen tillerkänd 2:ne månaders liyresersättning, utan att vid räkenskapen fogats hvarken Borgmans fullmakt för Clareus att medlen uppbära eller annan handling, som styrker den sednares behörighet dertill; att, då kassaräkningen är uppställd under vissa titlar, verifikationerne, särdeles Direktionens anordningar, bordt lemnäs särskildt för hvarje sådan titel, och att, till vinnande af önskvärd reda och ordning i räkenskapen, vederbörandes qvittenser böra efter samina grunder afgifvas; hvarjemte och enär å Direktionens anordning å 230 R:dr, deraf 30 R:dr utgjort hyresersättning till Doctor Borgman samt 200 R:dr utgått för reparationer, en öfverskrifning af orden: »Två hundra» ägt rum i det med bokstäfver utskrifna, af Direktionen anordnade beloppet, Revisorerne ansett sig böra härå fästa uppmärksamhet, på det att för framtiden detta om mindre ordentlighet vittnande förfaringssätt vid penningars utanordnande må kunna undvikas. § 2. Säkerhetshandlingarne äro granskade och befunnos i behörig ordning. xyw gl? "* Stockholms allmänna Barnhus. Denna inrättnings räkenskap, sorn i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Uppbörd: Arrenden och hyror 15,677: 24. Frälse-ränta och tomtören 335: 89. Krono-tionde och halmstädje-penningar 41,232: 7.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o f/j.2 öfver dels väckta frågor om antagande af förslagen till allmän Civiloch Criminal-Lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap egande, af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, angående nämnde förslag, den 24 Mars 10/jo aflåtna Nådiga skrifvelse föranledda motioner. Enligt ankomne Protocolls-Uldrag, liar Vä Hofi. Borgare-Ståndet bifallit omförm alde Betänkande, hvaremot de öfriga Riks-Stånden återremitterat detsamma, på grund af anmärkningar, framställde: inom Höglofl. Ridderskapet och Adelli, af Herr von HartmansdorffJugust; i Idögvördige Preste-Ståndet, af Herr Biskopen, Doctor Heurlin, Herr Biskopen Doctor Holmström, Herr Contracts-Pi osten Gumaelius, Herr Professoren Grafström, Herr Conlracts-Prosten Hallström, Herr Professoren Doctor Thomander samt Herr Contracts-Proslen Hallbäck; och i Hedervärda Bonde-Ståndet af Hans Jansson från Elfsborgs Län, med hvilken flere af Ståndets Ledamöter sig förenat. I afseende på Utskottets förslag i dess helhet, rörande de åtgärder* sam borde vidtagas för en ytterligare granskning af Lag-Förslagen samt beredning och utarbetande af Kongl. Majrts Kådiga Propositioner om det nya Lag-verket, liar Herr Biskopen Doctor Holmström anmält, alt i Constitutions-Ulskottet fråga blifvit väckt om förändrad tydelse af 87 §. Regerings-formen och 33 §.
Lagens stadgande är, att hwarje sak skall i rättan domstol upiagas, hwarigenom af» wen en felande samhälls-ledamot fär tillgodo nju» ra den rätt, att af laga domstol dömas, lika sa skadligt är deremot ofta hwad lagen i förr åberopade och § påbjuder, dä det samma lämpa» 5 dek, ty tvärr stora antal af tjufwar, hwilka för raiisaknings undergående, åkande afsändas äk alla wäderstrek af ett »vidsträckt Rike, hwarunder för den djerfwe och listige spitsbofwen sällan tillfälle saknas, aik, pä den fot fängawärden hitkils warit stäld, bereda sig den frihet i flygten som han icke har att forwänka af lagen, hwarigenom han ä nyo befinner sig i tillstånd alt fortfara med desi för allmän och enskild frid somt egendoms » säkerheten sa wädliqa handtwerk, ej alt förgöra derhän en gäng af faran hotad, til'wäga gär med all den ökade försigtighet hans ställning gör nödwändig, sä att ofta flera Mannder, ja älwen flera är förbigå innan en sadan brottsling, som under tiden leswat af ros och sörslätt att stifta sig err anhang, kunnat till rätta fao, för att efter i flere orter undergängne rån» sakningar, omsider blifwa till ett wäl förtjent straff befordrad. Men hwilken eksätter den lidande arflige bonden för den skada tjufwen honom tillskynda' ? Merendels förlorar han wid ett dylik! besök det redbaraste han Med flir och möda kunnat förwärswa.
Man ser väl stundom med ett visst förakt ned på försöken att genom sifferuppställningar åstadkomma ett sådant resultat; men man borde dock betänka, alt siffran endast är det medel, som begagnas, för att kunna med hvarandra mäta olikartade storheter och alt uttrycka både börds, förmögenhets, bildnings och personlighets m. fl. förhållanden, allesammans i vissa nummertal; det är blott att lätta den jemförelse man måste anställa dem emellan, när man, vid uppgörande af grunderna för en representations lämpligaste sammansättning, är tvungen att taga deni alla med in i räkningen. Den största svårigheten, som diden att med rättvisa bestämma det relativa grundvärdet folden enkla storheten af hvarje särskild art, återstår väl i alla fall, men man har dock, genom alt komma öfverens om gemensamma tecken eller så alt säga ett gemensamt språk, åtminstone för sig lättat utvägarna alt en gång kunna komma till något bestämdt mål. Ännu en slutlig anmärkt), har jag alt göra i afseende på rösträtten till första kammaren. Den öfverensstämmer med hvad Gr. Spens i dess reservation på anförda välgrundade motiver yrkar, och innefattar att åt den större förmögenheten måtte tillerkännas den fördelen, att valberättigad må kunna uppträda att rösta med högst 6 röster inom hvarje voldistrict, der något, som rösträtt medför, af honom innehafves. Man bör icke sky att sålunda på röst tori flen inskrifva temmeligen höga nummer, ty just derigenom kan man i densamma teckna äfven ganska låga, och på det sältet icke behöfva onödigt och orättvist någon ifrån rösträtt utestänga. Angtde villkoren för valbarhet till första kammaren skulle jag, såvida jag blott toge i betraktande mina egna ide'er 2.4 H. 22 Den 19 April f. m. specielt om det ämnet, hafva föga att tillägga vid hvad Utsk. j afseende derpå föreslagit; — men fullkomligt öfvertygad om det gamla representationssättets ohjelpliga oduglighet, önskar jag framför allt annat reformens ofördröjliga företagande.
De cerni t J'823, till reglementarisk! föreskrifter vid den gillade Tariffen för Tull-bevillningens Ijesäkning å inkommande och utgående varor, gjorde anmärkningar, fann Bonde-gtandet, som bifallit Utskottens först afgifne förslag, för godt, jemn väl godkänna de i Sednare Memorialet tillstyrkte rättelser - S. 3J. Vid föredragning af Allmänna' Besvärs • och Ekonomi Utskottets Memorial, N-o 223» angående RiksStåndens olika beslut, i fråga om bd' ter för uteblifvande från Regements-Skrifvares så kallade restmöten, fann Bondeståndet för godt, att, med godkännande af den föreslagne VoteringsRropositionen, bifalla att ärendet börs af Förstärkta Ekonomi-Utskottet afgöras, i' händelse högvördige Preste-Ståndet eller Vällofl. iBorgare-Standet icke skulle biträda Högloft. Ridderskapet och Adelns ®amt Bonde-Ståndets förut härutinnan tagne Beslut - S. D. Till Grundlagsenlig behandling nästa Riks. dag, blef Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 8g;, 441 Prof. Ut dr, d, i? Dectmb. Ifjj angående förslag till ett tillägg i 29 §. Riksdags, ord;ungen , vidf öredragning, af Bonde;Ståndet godkändt, t S. D.
Sedan de af Bancooch Lag-Utskotten, uti memorialet N:o 3, afgifne förslag till voterings-propositioner i Förstärkt Utskott, i anledning af RiksStäridens skiljagtiga beslut rörande lagstiftningen för enskilde Banker, på sätt i Utskottens memorial N:o 7 är vordet anmäldt, blifvit bifallue af 3 Stånd, samt Borgare-Ståndet, enligt till Utskotten ankommet utdrag af nämnde Stånds Protocoli för den 18 innevarande månad, antagit den af Utskotten 1 sistnämnde memorial till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gjorda inbjudning, att med Presteoch Bonde-Stånden sig förena, uti det beslut, att ifrågavarande omröstningar borde uti Förstärkt Banco-Utskott verkställas, hvilken inbjudning Ridderskapet och Adeln åter afslagit; så och efter det tre Stånd således beslutat, att omröstningarne borde uti Förstärkt Banco-Utskott ega rum, hafva desamma uti nämnde Utskott under denna dag blifvit anställda i följande ordning, nemligen: usta Voteringen: Den, som vill, att vid votering, rörande Lag för enskilde Banker, de af Ridderskapet och Adeln beslutade förändringar i 8 § samt 10 § 1 och 2 momenten i det af Utskotten uppgjorda lagförslag skola innefattas uti contra-propositionen, röstar Den, det icke vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer genom serskild votering att afgöras, huruvida i contra-propositionen skall intaeas, antingen Preste-Ståndets beslut rörande 1, 7, 8, 9 10, 14, 18 och 21 §§ i Utskottens förslag, eller Bonde-Ståndets beslut rörande samma §§, jemte den 5 §. Bth. till R. St.
Allt sedan han reste hade Hildur icke varit sig lik, hennes goda lynne hade försvunnit, hon var ena stunden skarp och kantig i sitt sätt och nästa minut färdig att brista i tårar. Men långt ifrån att känna missnöje öfver dessa hastiga vexlingar, gladdes de gamle af detta bevis på hur mycket hon fästat sig vid deras son, och hur tomt hon kände det när han rest. Men hvad som förvånade dem var hennes oryggliga beslut att resa. Alla föreställningar voro förgäfves, hon tackade blott för deras välvilja, tilläggande att nu vore sommaren slut, och nu vore det tid att fara hem. Fru Sanderson hoppades ännu att hennes son skulle komma i tid för att träffa Hildur; snälltåget innebar ju en möjlighet, och hon kände en aning, att han skulle komma hem den dagen. Ånghvisslan från stationen hade just låtit höra sig, och doktorinnan stod vid matrumsfönstret för att passa på honom, om han skulle komma. Riktigt. Nu öppnades porten och ur dess dunkel framträdde den välbekanta gestalten; hållningen var käck, gången lätt och spänstig; han såg upp åt hela raden af fönster och varseblef så modren. Han svängde hatten som ett segertecken, och hon hörde honom i ilande fart rusa upp för trapporna. I tamburen möttes de; han tog henne i famn. »Hvar är Hildur?» frågade han andlöst. »Hon är i sitt rum och packar.» Kandidaten lade ej märke till det sista ordet. »Mamma, jag måste tala vid henne, ensam», sade han med glad brådska, knackade på hennes dörr och steg in. »Förläggare, gynnare, vänner!» ropade han, kastande hatten på ett bord och fattande Hildurs båda händer. Hon bara såg på honom. »Hildur, kan ni fatta detta? Är ni icke glad?» fortfor han, följande sin egen tankegång, »snälltåget har gått som en snäcka, så har jag längtat att få säga er det. Jag höll på att telegrafera, men så ville jag naturligtvis se hvad min ni skulle göra, och så måste jag vänta. Det skall komma – allt som jag drömt om – ett namn, en framtid och kampen på lifvets stora öppna arena! Jag känner mig så stark, så glad, att jag kunde eröfra hela verlden.»
Å. hvarje lagtima riksdag åligger Justitie-ombudsmannen att till Riksförsamlingen aflemna en allmän redogörelse för sin embetsförvaltning, samt att deruti utreda lagskipningens tillstånd i riket, anmärka lagarnes och författningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring. Han är ock skyldig att mellan riksdagarne årligen ett utlåtande öfver dessa ämnen genom trycket kungöra. R. O. § 65. Justitie-ombudsmannen njuter under sin tjenstetid, så väl mellan som under mom. 5. riksdagarne, tillgodo samma säkerhet för sin person och tjenstebefattning, som för riksdagsmän i allmänhet stadgad är, och anses, så länge han embetet innehafver, i alla afseenden lika med Konungens Justitiekansler. § 83. R. F. § 401. Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Högsta Domstolen, eller af dess ledamöter en eller flera, funnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära och egendom, är Riksförsamlingens Justitieombudsman pligtig, äfvensom Konungens Justitiekansler berättigad, att vid den rikets domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktige under tilltal ställa, samt till ansvar efter rikets lag befordra. R. F. § 102. Denna domstol, som Riksrätt kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hofrätt, hvilken i Riksrätten förer ordet, fyra de äldsta Statsråd, Presidenterne uti alla Rikets Kollegier, Högste Refälhafvaren öfver de i hulvudstaden tjenstgörande trupper, Högste närvarande Refälhafvaren för den vid hufvudsladen förlagda eskadern af Rikets flotta, tvänne de äldsta Råd i Svea Hofrätt och det äldsta råd i hvarje af Rikets Kollegier.