Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskotlets Memorial N:o 11, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående 436 Prot.-Utdrag den 16 Juli 1857. behandlingen af frågan om debetsedels-lösen, afslog Ståndet Utskottets i detta Memorial gjorda hemställan, med förklarande, att då, i frågan huruvida voteras skall, två Stånd stadnat emot två, denna fråga förfallit; kommande således vid det af tre Stånd fattade beslut om debetsedels-lösen att förblifva. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: Nio 76, i anledning af väckt motion om anslag till beredande af tillfälle för officerare af arméen att ingå i utländsk krigstjenst. Med ändring af Utskottets förslag beslöt Ståndet, att ett anslag af 9,000 R:dr Riksmynt må af Rikets Ständer för hvartdera af nästkommande tre år å Riksgälds-kontoret anvisas, för att, stäldt till Kongl. Maj-.ts disposition, användas till understöd åt officerare af arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars armée till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, med rättighet för Kongl. Majit att hvad af anslaget inom ett år kommer alt besparas, få ett följande år för än damålet disponera. Nio 78, angående ett föreslaget låne-understöd utaf allmänna medel till byggnadsoch utflyttnings-kostnader å häradshöfdinge-bostället Mälby. Återremitterades. N:o 79, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af åtskillige embetsoch tjenstemän ådömdt ersättnings-ansvar i följd af Läns-bok hållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande.
Denna de omyndigas ~i förmånsrätt grundar sig derå, att de sjelfva icke äro i stånd att utöfva tillsyn åi vården af deras egendom och att det icke beror af dem sjelfva, att anförtro sina tillgångar åt förmynda ren, — ett förhållande, Som ej eger rum i afseende å dem, hvilka gifva försträckning mot underpant. Den praktiska följden af att tillägga dessa sednare företrädesrätt till betalning framför de förra, skulle ock i många fall blifva alldeles densamma, som om man frånkände de omyndige all förmånsrätt. Förhållandet med inteckning i fast egendom är alldeles icke enahanda. Fastighet eges icke af alla förmyndare, och den endast vilkorliga förmånsrätt, söm varit tillerkänd barnaarf framför fastighetsinteckning, har visat sig kunna, genom lagens kringgående, på mångfaldiga sätt omintetgöras. Sistnämnda slags inteckning gifver ock én verklig sakrätt i den intecknade fastigheten, i hvars hand den än må öfvergå; men detta blifver icke verkan af en under pant i lös egendom, likä litet som den hittills följt af en förlagsinteckning. Sakrätt i lösören vinnes deremot genom handfången pant, »lös pant i handom,» och denna har derföre med rätta fått den yppersta förmånsrätt sig tillerkänd. Men Utskottet har ej helier funnit underpant böra gifva företräde till betalning framför personela utskylder till Kronan. Utskottet har nemligen ansett dessa böra före underpanten utgå ur lösegendomen på alldeles samma skäl, som utskylder af fast egendom utgå före de deri befintliga inteckningar. Och hemställer Utskottet alltså vördsamt, det måtte Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, 4 La g-Ut skottets Utlåtande N:o 53. lika med Bonde-Ståndet, antaga Utskottets i Betänkandet N:o 38 framställda förslag i afseende å ifrågavarande 'lo §. Den 9 § bestämmer förmånsrätten för inteckning i fast egendom.
Den förändring, Utskottet vid dessa §§ föreslagit i afseende å tiden för anmälan så väl af tillämnad bränvinstillverkning och utvidgning i tillverkningen, som ock derom att tillverkare önskade från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid inskränka eller uppgifvet tillverkningsbelopp minska, har blifvit bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden; men då Ridderskapet och Adeln samt Sammans. BevillnLags. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott. Utlåtande N:o 7. 3 Preste-Ståndet icke godkänt nämnda förslag, har detsamma förfallit; och enär vid sådant förhållande Utskottets redaktionsförslag i öfrigt af flera skäl icke är lämpligt, hemställer Utskottet, att berörda §§ må bibehålla sin nuvarande lydelse. §§ 13, 14 och 31) (11, 12 och 36 i förslaget). Hvad Utskottet under dessa §§ tillstyrkt angående dels rättighet att jemväl å landet idka distillering såsom särskild näring, dels större frihet för distillering, som i samband med bränvinstillverkning utöfvas, dels ock, såsom en följd af sistnämnda förslag, uteslutande af 2 mom. i nuvarande § 13, har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, men af PresteStåndet afslaget; och som i denna fråga tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer Preste-Ståndets skiljaktiga beslut hafva förfallit. §§ 20 och 22 (18 i förslaget). I fråga örn dessa §§ hade Utskottet hemställt, bland annat, att före hvarje termins början måtte erläggas tillverkningsafgift för hälften af det anmälda beloppet, samt att tillverkare skulle vara pligtig erlägga afgiften för den återstående hälften inom 30 dagar efter terminens slut, mot det att allt bränvin, för hvilket afgift icke vore förskottsvis erlagd, skulle, intilldess derför belöpande afgift blifvit gulden, uti särskildt säkert rum under kontrollörens lås förvaras.
B:dr 4°»ooo: „ Båkoch Fyringsväsendels förbättrande . 130,000: „ dockbyggnaden i Carlskrona . 100,000: „ dervarande Ekvirkesförråds inventering, R:dr 8,000:-—- hvaraf likväl sedermera , såsom besparing å denna anslags-summa, år terlemnats 4>683: 3o. o. _ _ . „ 3 3i6: 17. 3. _ 260,3 ro: 17-. 3. „ upprensning af Landaforssen i Ljusne eif (44 §.) *, „ Kodjupets upprensning 29,333: 16.— „ upprensningar vid Almarestäk och Erikssund ... 8,000: „ upprensning af Albrechtssund . 24,000: „ hamnbyggnaden vid Cimbrishamn, utaf anslagssumman , . .. 10,000: * acil till hambyggnaden vid Wisby 3o,ooo: . 104,333: 16. — Anmärkning: Yid öfverlemnande! af godkända säkerhetshandlingar för de i 44 §• uppförda anslag, å tillsammans i5',ooo R:dr, för upprensning af Råneå, Luleå ooh Piteå elfvar, har Kongl. Majit i nåder tillkännagifvit, att, i stället för den af Rikets Ständer föreslagna fördelning af samma anslag, Kongl. Måj:t deraf anvisat: till upprensDings-arbeten i Råneå eif 7,166 R:dr 3a sk., i Luleå eif 5,533 R:dr 16 sk. och i Piteå eif 2,3oo R:dr. Till ombyggnaden af Strömsholms Kanal och Sluss*. verk (45 §.) R:dr 100,000: Den af Rikets Ständer, för sistnämnde företags utförande, anvisade fond har från början utgjorts Transport 22. 2» — 32 - Transport j,a44-9^7: 33t 2' af 120 st.
För hvarje vetenskapsidkare är det nödigt, att i form af böcker ega de urkunder, han behöfver begagna, om han skall hinna något väsendtligt uträtta. Den, hvilken sysselsatt sig med litteratur så mycket, som Frih. Cederström, kan icke vara okunnig derom. Det förundrar mig således, att han sätter sig emot Utsk:s förslag. Hvad verkställigheten beträffar: så har man icke begärt mer än 400 R:dr B:ko om året. Om detta anslag beviljas intill nästa Riksdag, så belöper sig hela summan till 1,200 R:dr B:ko. Utsk. har hemställt, att medel måtte tagas af kapitationsfonden. Inkomsten af dessa medel utgjorde, så vidt jag kan minnas, under den tid jag var Riddarh.Kämmerer, omkring 2,000 R:dr B:ko årligen. Följaktligen skulle 1,600 R:dr deraf blifva öfver för året, äfven om dessa 400 R:dr medtoges. Således behöfver R. o. Ad. icke befara, att genom den ifrågavar:de utgif - 330 Den 18 Oktober f. ni. ten sakna tillgångar för underhållet af detta vackra lius. Ingen betänklighet Sr allisa i det hänseendet. Vill R. o. Ad. undvika faran för vådeld, sä bör man se till, att bränvin ej föfvaras i Riddarhusets källrar. Vi hafva, vid 1848 års Riksdag, fått erfara, alt ett plenum måst uplösas, derföre att eldsvåda höll på att utbryta i dessa källrar. Vi borde för samma eldfaras skuld akta oss för att hafva stall i Riddarhusets småbyggnader. Frih. Cederström har sagt, alt ifrågavar:de höcker köpas af ganska få. Ja just derföre är det nödigt, ali allmänna inrättningar, vare sig Statens eller särskilda korporationer, såsom R. o. Ad., gå i författning om tryckning af sådana handlingar, som de ifrågavande, ty i annat fall varda de icke utgifna. Blifva de icke det, så äro de ej heller tillgängliga för allmänheten. Jag anhåller, alt R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s Betänk.
Hysande dessa åsigter, och ehuru jag icke tror att Missgcrnings-balkcns l kap. 3 § kan i längden ega bestånd, har jag dock ansett att denna §:s borttagande icke borde blifva det första steget pa cn ny lag»tiftningsbana, och det af följande skäl: 1 to. Missgernings-bnlkons 1 kap. 3 fl sammanhänger på det närmaste med alla öfriga lagar, som bestämma Svenska Lutherska Kyrkans förhållande till andra religions-bckänriélser, sa ätt denna fl icke kan enkelt upphäfva?, utan att man lagstadgar för en mängd vigtiga förhållanden, beroende af det nuvarande nära sambandet emellan Staten och Kyrkaav. Inga utarbetade förslag härutinnan äro för Lag-Utskottet framlagda och ett smil ant arbete kan af Lag-Utskottet icke lämpligen företagas; hvaremot, i händelse Rikets Ständer bifalla förslaget om Kyrko-möten, Svenska Kyrkan, genom utsedde representanter, eger tillfälle att öfver dessa vigtiga frågor afgitV» utlåtanden. 2:o. Då under långliga tider Svenska folket genom en mängd m»Vänkande lagar blifvit hållet uti ett religiöst omvndighets-tillstånd, vore det icks välbetänkt om första åtgärden bkfve att blottställa dc okunniga och omyndig» I.«y-Utskottets Betänkande, A:» 33. för en mängd frestelser, utan i stället böra i främsta rummet lie band lossas., sorn förhindra att den Svenska Kyrkan sjelf kan utveckla ett, kraftfullt lif. 3:o. De sednare arens erfarenhet ådagalägger ock, att det är egentligen detta sistnämnda, att inom vår Kyrka större frihet må lemnäs, hvilket mera allmänt blifvit påyrkadt; samt att forst sedan inga medgifvanden härutinnan blifvit gjorda, ett utträdande ur Svenska Kyrkan blifvit ifrågasatt.
Jag hörde till minoriteten vid voteringen, och är således nöjd med det formella slut frågan tagit; men jag ber att få protestera mot ett yttrande, som här blifvit fäldt af Frih. Boye, att han nemi. ansåg R. o. Ad:s tillgörande fölen nullitet. Jag beklagar, att ett sådant yttrande kommit från en man, känd för en bland de mest lagfarne af våra jurister. Jag, för min del, kan åtminstone icke förklara för nullitet, hvad ett Stånd förklarat vara dess beslut. Jag kan ej heller finna det vara rationelt, alt majoriteten skall räknas efter de ledamöter, som äro frånvar., och icke efter dem, som i voteringen deltaga. Ilr Tersmeden, Carl Reinh.: Jag förenar mig lill alla delar med Hr v. Troil; men Hr v. Troil nämnde i sitt första yttrande, att Ministerens medgifvande vore en följd af 4i §:n Riskd.Ordn. Jag hörde icke detta, och får i följd deraf hemställa till Frih. v. Schulzenheim, att han måtte upplysa oss, om detta medgifvande är en följd af ofvannämnde §, eller om det endast är, för alt för denna riksdag gå II. o. Ad. till mötes. Hr Dalman: I anledn. af Hr Tersmedens yttrande,tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten dervid, att ett förklarande af Frih. v. Schulzenheim icke kan beröfva eller tillintetgöra verkan af ett utaf R. o. Ad. fattadt beslut. Möjligen skall, när frågan kommer till doms, domaren resolvera, att, sedan nu mera det förhållande, som är omtvistadt, upphört, sjelfva frågan om proposlns framställande också kommer att förfalla. Men en sådan domare finnes icke, utom Coust.Utsk. Det är blott denna form jag yrkar, och tror det icke vara skäl alt börja riksdagen med att upprifva ett af R. o. Ad. fattadt beslut. Min tanke är, att oin intet annat blifvit yttrat, än hvad Hr Gr. Anckarsvärd anfört, och sålunda frågan om remissen till Const.Utsk. icke vidrörts, Ilr Frih. o.
Liljencrantz, äfvensom den siste värde talaren, Hr Tham, hafva med en särdeles tonvigt på orden förebrått mig, att jag med en viss likgiltighet, för att icke säga missaktning, talat om äktenskapet och kallat detsamma för något fullkomligt konventionelt. Denna beskyllning hvilar helt och hållet på en oriktig upfattning af hvad jag yttrat. Jag tog mig nemi. friheten att ur Gr. Sparres reservation citera följande uttryck: »Den grund, hvarpå ej mindre arfsrätten än slägträtten i allmänhet hvilar, är äktenskapet», och yttrade derefter att Gr. Sparre, enl. min åsigt, skulle hafva rätt, om han hade sagt: »Den konventionella grund, hvarpå etc.» Nu hemställer jag till de värde talarne sjelfva och till Eder, mine Hrr, huruvida det icke är en alldeles påtaglig skillnad emel lan uttrycket att äktenskapet är den konventionella grunden för arfsrätten och uttrycket, att sjelfva äktenskapet är något konventionelt. Ja, man kan ju till och med säga att sjelfva den form, hvarunder äktenskapet hos oss ingås, den ritual, som dervid följes, är något konventionelt, alldenstund det är något, som icke tillhör äktenskapet väsendtligen, utan blifvit föreskrifvet inom särskilda samhällen, utan att dermed hafva vilja sagt, att sjelfva äktenskapet, den i Guds ord anbefallda förbindelsen emellan mannen och qvinnan, är något konventionelt. Jag känner och erkänner, lika väl som 190 D en 11 Mars f. m. Gr. Liljencrantz oell Hr Tham, att äktenskapet är en på den Heliga Skrift grundad institution, och då de värde talarne, uti deras ifver att anfalla Utsk:s förslag och dem, hvilka detsamma försvara, hakat sig fast vid ordet konventionell, lösryckt från det sammanhang, hvari det af mig blifvit begagnadt, hafva de gjort sig skyldiga till det temligen vanliga misstaget att argumentera helt och hållet på sidan om den sak, hvarom sjelfva frågan är.
Lag, enligt då rådande stränga begrepp om straffbarhet, belagt ganska många förbrytelser med dödsstraff, hvilka i de fleste fall ännu qvarstå; att mängden af så beskaffade straff gjort en gradation dem emellan oundgänglig, för att icke störa det förhållande emellan brott och straff, som i Lagen oeftergifligen måste iakttagas; alt borttagandet af qvalificeradt dödsstraff följaktligen icke kan ske utan rubbning i de grunder, hvarpå straff-lagen hvilar, och således måste leda till en reform, 8 Lag-Uts&ottets Bet. JV.-o i3a. hvilken Utskottet hvarken lärer ega rättighet att föreslå eller skyldighet att ombesörja. Utskottet tillstyrker, att qvalification vid dödsstraff icke för närvarande må af skaffas. Beträffande åter Motionairernas yrkande, att rådbråkning icke vidare må såsom bestraffning användas, så enär brottet, för hvilket detta slags straff är stadgadt, icke synes vara af den svårare art, än vissa andra grofva missgerningar, såsom fadermord eller afdagatagande med förgift, att ju icke enahanda straff, i förening med den serskildt bestämda påföljden af lösegendoms förlust för dråp å skeppsbrutne, må för dem alla ega rum, anser Utskottet sig böra föreslå, att rådbråknings-straffet måtte af skaffas, och att den, som dödar någon, sorn skeppsbrott lidit, i stället må mista högra hand och halshuggas, samt mannen steglas och qvinnan i båle brännas; såsom följd hvaraf 21 Cap. 3 § Missgernings-Balken skulle erhålla följande förändrade lydelse: Gör man våld å dem, som skeppsbrott lidit och dödar någon, miste högra hand och halshugges, mannen varde steglad och qvinnan i båle bränd, håfve ock förverkat allt sitt lösa gods. Särar man dem, och illa handterar, miste lifvet och, af lösören hans, tage halft Konungen och halft målseganden. Ankom till Exped.-Utsk. den 1 Octobcr. Betänkande öfver Herr S. J. TVijkmans motion, om af skaff ande af offentlig afbön.
Prop. JY$ 1, om Statsverket ltiäö. fallet, då endast kostnaden för hästens föda öfverstigit 400 R:dr R:mt, oberäknadt ett nära nog lika belopp för stallhyra, hästens skötsel, skoning m. m., hela lönen kan åtgå för Subaltern-officerare vid Kavalleriet, till hans begge tjenstehästars underhåll, så att intet eller högst obetydligt deraf öfverblifver för hans egen räkning. Detta för löntagaren obilliga förhållande, anser jag böra afhjelpas sålunda, att rationsersättningen för Officerares tjenstehästar, enligt stat bestämmes, icke såsom hittills till ett oförändradt penningebelopp, utan till den kostnad, hvartill tjenstehästens fouragering för året verkligen uppgår; hvadan jag, på sätt KrigsKollegium uti dess härom afgifna och här ofvan anmälda underdåniga utlåtande äfven ansett skäligt, i underdånighet tillstyrker, att rationsersättningen åt alla Officerare, som enligt stat äro berättigade till en dylik förmåns åtnjutande, måtte få utgå med värdet af den ration, hvartill upphandlingspriset å deruti ingående fourageartiklar bestämmes vid de inför Artilleri-regementenas Fouragerings-direktioner skeende upphandlings-auktioner, helst levereringen af fourage-artiklarne dervid till den minstbjudande upplåtes, och det då bestämda rationspriset för dessa Regementens mindre antal hästar, i jemförelse med Kavalleri-regementenas, närmare motsvarar gångbara priset å fourage-artiklarne; att rationen må fastställas till 12 <tb hö, 3 kannor hafre och 4 halm, eller lika med hvad den för fourageringen af Lif-Gardels till häst nummerhästar under exercistiden gällande stat bestämmer, hvilken stat är lägre än den för Artilleriet, samt att kostnaden för fourageringen af ifrågavarande Officerares tjenstehästar måtte anvisas att utgå från förslagsanslaget till afouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar». Häremot borde all kontant rations-ersättning ur Löne-staterne försvinna, och endast deruti införas det antal rationer, hvartill hvar och en af ifrågavarande personer är berättigad.
För amortering af det för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptagna lån, till hvars liqvideraude staten, jemlikt Kongl, brefvet den 14 April 1837, skall årligen under 19 års tid bidraga med ettusen åttio riksdaler, hafva Rikets Ständer, till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat detta bidrag för åren 1848, 1849 och 1850 med tillsammans tretusen tyåhundrafyratio riksdaler; och bör således samma bidrags årliga belopp under dessa år, efter behöriga reqvisilioner, utbetalas. § '8. Sorn Rikets Ständer å Rikssälds-konloret jemväl anvisat återstoden af dt t för hamnbyggnaden vid Linköping, under sislförflutna riksdag, beviljade statsanslag, motsvarande tref jerdedelar af den för nämnde arbetsföretag beräknade kostnad, så bör detta anslags ännu icke utbetaldta belopp, tjuguettuseu .etthundraåttiosju riksdaler 24 sk., emot iakttagandet af den för hamnbyggnaden i nåder gillade plan, jemte öfriga förut stadgade vilkor, vederbörande, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 79. Med de förbehåll samt betalningsviikor, som i nedanstående 82 och 83 §§ finnas bestämda, och emot vederbörande låntagares förbindelse att ansvara för fullbordandet af härmed understödda arbeten, hafva Rikets Ständer beviljat följande Jånebidrag, nemligen: l:o till staden Westerås, för utvidgande och förbättring af hamnen vid nämnde stad, ett lån af tjugutusen riksdaler; 2:o till staden Wadstena, för hamnanläggning derstädes, ett lån af tretiotvåtusen riksdaler; 3:o till staden Christinehamn, för uppmuddring af hamnen och segelrännan vid denna stad, ett lån af tjugufyratusen riksdaler; 4:o till d*d. för anläggningen af en jernväg mellan Sjöändans lastageplats och Christinehamn bildade bolag, ett låneunderstöd af sextrosextusen sex.huudrascxtios.ex Stats-Utskottels Memorial, IV:o 3o5.
Och denne är min bror! JOHAN FLEMING. Du miste tar. Vid Gud! Jag var ej feg! OLOF KLAESSON. Så svara mig. Jag önskar intet högre, än att du Den tanken döda må. JOHAN FLEMING. Nåväl, så hör! Om du, liksom de andra af de våra, Ej lös dig slitit, skulle du ha sett Min falska brud invid sin faders fötter, Vansinnig öfver hvad hon gjort. OLOF KLAESSON. Hvad då? JOHAN FLEMING. Af brottslig kärlek till förrädaren . OLOF KLAESSON. Ej möjligt! JOHAN FLEMING. Slog hon facklan ur min hand. Signalen oss förråde, hertigens Soldater trängde in, jag minns ej mer. OLOF KLAESSON. Så har då allt mot oss sig sammansvurit! Nu jag förstår den syn, jag såg i natt. JOHAN FLEMING. Såg henne du? OLOF KLAESSON. Det måste varit hon. Jag såg i snöhvit drägt en hvit gestalt, Der muren högst sig reser upp ur fjärden, Så luftig som en dimma vandra fram. På mörka lockar skeno gyllne smycken, Tillsammanvirade som till en krona. Hon sjöng en sång till vågornas musik Och gick som en sömngångerska så säker På murens sista, silfverglänsta rand. Jag läste tyst en bön, gick fram mot muren. Hon var försvunnen, och när fram jag hann – Blott stjernorna i vattnet dallrade JOHAN FLEMING. O, måtte hon det varit! – Såg du ej FÅNGVAKTAREN(vid ingången). Hertigen hitåt nalkas. Skynda er! OLOF KLAESSON(griper med handen om svärd fästet, blickande åt ingången). Långt borta är han än. Hör Johan! Han Ditt lif skall taga. Än han dig ej sett. Du är den siste grenen af vår ätt. Låt mig få dö för dig. Vi byta drägt. Du smyger bort. JOHAN FLEMING. Nej aldrig, Olof, aldrig! OLOF KLAESSON. Du måste. Minns vårt namn! JOHAN FLEMING. Lef du för det!
— 232 — Revisorerne hafva hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådig befallning till Kongl. Statskontoret att utbetala så val de arfvoden, Revisorerne, likmätigt 3 §. uti instruktionen, bestämt för de tjenstemän, hvilka under denua förrättning med kanslioch kameral-biträde tillhandagått, som den vaktbetjeningen tillagda aflöning, jemte kostnaderna för ljus och skrifmaterialier m.m.; hvarjemte underdånig framställning skett, angående nådigt bestämmande af lämplig vedergällning åt den Statskommissarie, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, under förrättningen Revisorerne med upplysningar tillhandagått. Med stöd af 68 §. riksdagsordningen, varder tiden för nästa statsrevision utsatt till den 15 Septemter 1853. Stockholm den 13 December 1851. Ilöglofl. Ridderskapets och Adelns ledamöter: G. F. LILJENCRANTS. A. R. LEUHUSEN. G. STIERNGRANAT. J. Å. NORDENFELDT. C. af GEIJERSTAM. S. G. v. TROIL. Högvördiga Presteständets ledamöter: C. D. AROSENIUS. JOHAN EKSTRAND. L. GRÖNVALL. A. P. TRANEUS. ANDERS SANDBERG. J. M. MALMSTEDT. Vallo fl. Borgareståndets ledamöter: F. A. RINMAN. A. W. BJÖRCK. GUSTAF PETERSON. F. BEHM. C. W. SPÅNGBERG. G. DUFVA. Hedervärda Bondeståndets ledamöter: J. SAMUELSSON. p. SAHLSTRÖM. OLA MÅNSSON. ERIC ANDERSSON. A. ERIKSON. PEHR EDÉN. O. JF. af Sillén. — 233 — Kongl. Statskontorets underdåniga utlåtande, i anledning af 1851 års Revisionsberättelse, angående Statsverkets tillstånd och förvaltning.
Maj:ls J’Nådiga stadjästelse” i underdånighet öfverlemnade det af Bankooch Lag-utskotten beredda, och af Rikets Ständer ”för deras del antagna” förslaget lill ”lag för enskilde banker”, hvilket i flere delar, ehuru, såsom ofvan visadt är, ej i alla, ligger till grund för den, icke i form af lag, ulan i form af Konstitutions-li Iskot tets Memorial, ,Y:o 4. kungörelse, ulkomna förordningen af år 1846. Väl må häremot anmärkas, alt, om Rikets Ständer, för de ras del, ensidigt, under iakttagande af formerna för civi 1 lagstiftande och med begagnande af deras lag-initiativ, behandlat och fattat beslut om en fråga, som tillhörer ekonomiska lagstiftningens område, sådant icke i någon mån förminskar Kongl. Maj:ls rätt att, i den ordning, 89 § Regerings-formen fastställer, afgöra samma fråga; men den vigt, denna anmärkning eljest eger, bortfaller här, då härvid icke kan förbises, att Kongl, kungörelsen, den 14 Januari 1824, angående inrättande af enskilda banker eller diskonter, genom 6 och 7 §§ af ”lagen för Rikets Ständers Bank, gifven den 1 Mars 1830”, erhållit egenskapen af civillag. 1 betraktande häraf, har Konstilutions-ulskollet ansett förenämnde Konungens rådgifvare, vid ofvananförde underdåniga tillstyrkanden, icke hafva sin rådgifvarepligt vederbörligen iagtlagit, och får alltså denna sin anmäl klling Riket» höglofl. Ständers ytterligare pröfning vördsamt underställa. II. Alt gående beviljad rättighet för åtskilliga enskilda Banker alt beräkna öfvereller straffränta för längre lid, än Kongl, kungörelsen af den 14 Januari 189.4 medgifver.