Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
: Disputationen iigcle rum i Iikrosale~: 1 u: o 4, p8 grund af sin stor1ek ofta anviincl for dylikt iindamjil. P&amp; friimsta bioken till h6ger ' f r h katedern riilinadt sutto, som ofligt Br, cle tre opponeutema, framst den af juridislia fiiliulteten utsedde forste ogponenteu, hvilkeus uypgift egentligen Br att framstiilla hafvudaomiirkningai: na, cl. v. s. de, som gjiiilu, sjdfvn 2iwnots beslraffenhet, det vetenskaplige arbetets resultat, afhandlinge.~ls disposition etc. S&amp;som forste opponent fungerade h8r sjiilfve professorn i ciwilriitt. De bBdn nndra opponenterna utses af forfattaren till den afhandling, som s ' lrall vent.ileras, vanligen bland kamrater och viinner. 4ndre opponenten, - hvilkens plats for nBgot sadan vid ' en disputation i romanska spi.&amp;k i Uppsala skijttes af en lcvinlig student - mses foretriidesvis ha granskningen a£ detaljerua om hand; Inen 11igo11. bestiiincmd arl&gt;etsfiirdelning rneJlau ~~~~e. forsto och andl e oppouentm liir icke niA \ iinrligt hehi3f1-a vara genomford. Tredje opponenten har en alldeles egendomlig fitiilluing. 1-rsprnngligen torde h a m 11p;) ljgift Iza w r i t den han annu vid Lunils univeruitet innehar, niimligen att ltritisora afhaudlingens spriik och stil.
Handtverkerierna hafva under de 3:ne sista åren icke varit underkastade några anmärkningsvärda förändringar, ej heller hafva de utaf deras burskaps ägande D - 17 ägande idkare, sorn äga skicklighet uti sitt yrke samt vilja att hålla sig uppe, saknat sin tarfliga bergning; och detta allt, oaktadt den täflan, som till följe af Kongl. Fabriksoch Handtverks-Ordningen af den 22 December 1846 uppkommit derigenom, att icke mindre än tillsammans 102 personer sökt och erhållit tillstånd att, såsom försörjningsmedel, med egna händer idka diverse handtverk, hvaribland 33 personer skomakare-handtverket, 19 skräddare-handtverket samt lika många snickare-handtverket. Antalet af handtverkare vid 1850 års slut utgjorde 135, af hvilka likväl någre saknade ständig sysselsättning. Följande fabriker och manufaktur-inrättningar funnos här i staden vid 1850 års slut, nemligen: l:o en Fayens-fabrik, drifven under sistlidne år af fem mantalsskrifne och tre icke mantalsskrifne personer, med ett tillverkningsvärde af 4,850 R:dr banko. 2:o 3:ne Färgerier, vid hvilka sidtlidet år voro mantalsskrifne 5 arbetare, och uppgingo vid desamma färgningskostuad och arbetslön under nämnde år till endast 400
Hvad under då om ett tacksamt folk anser denna ädla verksamhets hufvudsäte, Helsingfors, såsom sina förhoppningars Zion. När finska folket en gång väl hunnit växa till sig, då skall det nog veta att äfven i yttre måtto uppresa minnesstoder åt de män, som mest bidragit till dess seger öfver ett oblidt öde. Om derföre Helsingfors ännu icke har några monument att uppvisa, så är det endast en tidsfråga när sådana, i brons och marmor, skola pryda de vackra allmänna platserna i staden, bärande på sina piedestaler de för Finland evigt värderade namnen: Runeberg. Lönnroth. Castrén. Reseskizzer från Polen och Ryssland. Jag ber till en början läsaren följa mig till den gamla, goda men oroliga staden Warschau, det vill säga om han vill följa mig till det olyckliga Polens i alla fall ännu i så många afseenden ytterst eleganta hufvudstad. Till och med ännu den dag som är i dag, och efter alla de hemska händelser som i den senaste tiden ha öfvergått dettä den polska nationalitetens palladium, fruktar czaren vid Newans strand just denna egendomligt polska elegans, som utmärker och i ännu högre grad för några år sedan utmärkte det ädla polska folkets vackra hufvudstad. Och hvari består då denna egendomliga, specifikt polska elegans? Tvärtemot hvad vi här säga talar man ju, och detta tyvärr med rätta, tidt och ofta derom att de polska städerna se hvad man kallar sit venia verbo rätt snuskiga ut. Den polska elegansen uppbäres i främsta rummet af de polska fruntimren. Och det är dessa tjusande varelser czaren fruktar. Deras inflytande på männen är stort och hela Europa beundrar de sköna, eleganta polskorna som nu så djupt sörja sitt Ilions fall. Men det är måhända just denna sorg, så värdigt buren, som förläner allt polskt en viss aristokratisk pregel. Låtom oss beträda Warschaus förnämsta gata, den stora "Krakowskaja" (Krakaugatan), uppkallad efter det gamla Polens andra hufvudstad, det intressanta gamla Krakau, numera österrikisk besittning.
Då likväl del synes ovedersägligt all, derest denna grundsats skulle anses rigtig och gagnelig, dess tillämpning borde afse ej allenast flotlans Officers-korps. ulan älven, af enahanda anledning, arméens befäl, och då IVågan dessutom icke framkommit i det utvecklade skick, som för en grundlig pröfning af densamma är nödvändigt, halva Rikets Ständer ansett hvad sålunda blifvit ifrågasatt för närvarande ej böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, och således frågan om användandet för pensioneringen af de aflönmgsbesparingar som skulle uppkomma genom den sålunda ifrågaställda minskningen af flottans personal i följd af afskeds meddelande jemväl böra förfalla. 15:o. För upprätthållande, af den flottans gemenskap förunnade förbättrade pensionering äfven för nästa statsregleringsperiod, eller åren 1864, 1865 och 1866, har E. K. Majit derjemte äskat ett kreditiv å Riksgäldskontoret till lika belopp med det nu lör samma ändamål afsedda, 40,000 Ridr årligen, eller för nyssnämnda 3 år sammanlagdi 120,000 Ridr, för att användas under enahanda vilkor och förbehåll, som med hänseende till nuvarande kreditiv vid sednaste riksdag stadgades, eller ali Direktionen öfver amiralitets-krigsmanskassan skulle ega rättighet att derå under hvarje års lopp lyfta hvad som funnes för ändmälet behöflig!, under förbehåll likväl att af följande årets kreditiv icke något reqvirerades, innan styrkt blifvit i hvad mån föregående årets kreditiv till ifrågavarande pensionering åtgått; dock att hvad dertill under ett år af kredi ti vet icke erfordrades, finge under följande året användas. Enligt hvad Departements-chefen upplyst, hafva, sedan den nya pensionsstalen blifvit under den 20 November 1860 af E. K. Majit till efterrättelse lästsiälld, förhöjda pensioner från och med 1861 års början tillgodokommit amiralitels-krigsmanskassans samtlige pensionstagare af gemenskapen, hvilkas antal samma år uppgick till 1,503; och efteiden uppgift
I 1853 års författn. är -gidels mantal det minsta som får utklyfvas, ehuru undantag är gjordt för vissa län, der detta minimum föreslås af K. Befh:de och ytterligare bestämmes af en nämnd, som efter undersökning meddelar yttrande, huruvida den ifrågasatta hemmansklyfningen får ske eller icke. Enl. min åsigt har denna författn. icke verkat välgörande. Man har från flera orter hört många klagomål. Det är klart, att i vårt land, der hemmanens beskaffenhet är särdeles olika både inom olika distrikter och ännu mera inom olika provinser, man icke kan träffa det rätta om än detta minimum bestämmes länsvis. Detta måste bero af lokala förhållanden. Jag tror äfven att denna Nämnd icke verkar godt utan kan föranleda högst besynnerliga förhållanden, och att 1827 års Förordn. varit långt bättre än 1853 års författn. Likväl, skall någon förändring deri göras, anser jag att man endast bör bestämma en viss tid inom hvilken lösningsanspråk böra göras gällande. På grund af förut och nu af mig anförda skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att taga frågan i förnyadt öfvervägande och föreslå ett stadgande, enl. hvilket rättigheten att inlösa en utklufven hemmansdel inskränkes till en viss tid. Hr Dalman: Jag är förekommen af Frih. Tersmeden, eme dan min afsigt endast var att tillkännagifva det jag önskar återremiss af denna punkt. Hr von Schantz förklarade sig äfven instämma i anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Om R. o. Ad. kände efter hvilka allvarliga, långa och grundliga öfverläggningar Utsk. framfödt detta Betänk., skulle R. o. Ad., enl. min åsigt, vara öfveiffygade att genom den ifrågasatta återremissen intet är att vinna. Frih. Tersmedens förslag, att en viss lid skall bestämmas hvarinom lösningsanspråk skall göras gällande, synes mig stå i strid med sjelfva andan af 1827 års Förordn.
Jag är ej af samma tanka. Jag tror, att Staten bör i första rummet regleras, och CanalBolagets intresse seda ii. Det skulle knappast behöfvas mera till försvar för min åsigt, att låta det ifrågavarande anslaget tills vidare hvila, än att Ridderskapet och Adeln återremitterat det Betänkande, som upptager de tillgångar, hvilka äro afsedde att betäcka kostnaderne till Canalen. Om det nu finnes, att tillgångarne icke förslå, så har man ställt illa till. BorgareStåndet har fattat ett sådant beslut, som jag föreslagit. Ett ytterligare stöd har tillkommit, genom den beslutade pensionen för Herr Adlerstam. Ridderskapet och Adeln har tillagt honom 3 gånger så trycket, som Utskottet föreslagi ti Det är ej omöjligt, att så äfven går med an - Den 3o December f. m. 97 andra förslag. Huru skall det då se ut, om vid andra anslag det går till på samma sätt. På hvilka skola afkortningarne ske? Det kan visserligen finnas anslag, hvilka äro mindre vigtiga, men så finnas de, som aro vigtigare, och om det icke på annat sätt räcker till för dem, hör man afkorta för Canalen. Skulle man finna, sedan alla andra anslag äro pröfvade, att det räcker till äfven för Canalen, så ser jag deremot ej, hvarföre man ej skulle gifva åt den. Ännu en omständighet. Bolaget är tillsammans; två Stånd hafva fattat beslut öfver frågan. Bolaget har då full anledning att öfverväga de vilkor Utskottet föreslagit, och förklara, huruvida det är villigt att deruppå ingå. Det är väl lämpligare, att Ständerne vänta med det slutliga afgörandet, för att erfara, om Bolaget finner vilkoret! antaglige, än att Rikets Ständer genom 3 Stånds beslut först skulle gå in på saken, och göra beslutet oåterkalleligt. Af denna framställning lär Herr Hjerta finna, alt jag icke kan afstå. Jag anhåller alltså om proposition å mitt förslag. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm:
Nymark kastade sig ned i ljungen vid hennes fötter, så nära, att han lutade sig mot hennes klädning, som han derigenom drog undan från fötterna. Alma vågade hvarken röra sig eller tala, men barmen höjde och sänkte sig häftigt och det svindlade för hennes ögon. Nymark reste sig till hälften och flyttade sig ännu närmare. Alma kände på sitt ansigte hans heta andedrägt och vände bort hufvudet. Hennes hjerta slog våldsamt och lemmarna blefvo så underbart tunga. Hon hade hvarken vilja eller tanke, men instinktmässigt försökte hon resa sig upp, försökte i alla fall, fastän en oförklarlig, kropp och själ förlamande förvirring och en underbart mäktig känsla af domning höllo henne kvar. Då kände hon en stark arm omkring sitt lif och ett böljande bröst mot sin klappande barm. Skrämd ryckte hon till, ansträngde ännu en gång alla sina krafter och gaf till ett rop. Rösten kväfdes, ty ett par andra läppar tryckte sig mot hennes; hon slöt sina ögon och föll maktlös ned. En stund hade förflutit. Alma satte sig upp i ljungen. Hennes ögon irrade skrämda omkring. Marken var kall, skogen mörk. Träden stodo allvarliga och orörliga deromkring. Intet prassel, intet ljud hördes. Men på himmeln sken månen klar som förut och stjernorna tindrade. Almas blick stannade ej vid dem; hon dolde ansigtet i sina händer och böjde pannan ner emot knäna. Längre bort tände Nymark en papyross och satte sig sedan på en sten för att se om skridskon på ena foten. En rem hade gått af. När han fått den lagad, vände han sig till Alma, som allt ännu satt i samma ställning. "Skola vi bege oss af redan?" Hans röst var lugn och jemn, men Alma ryste likväl, då hon hörde den, stönade, vände sig med ansigtet mot marken och ref i ljungen med båda händerna. Riset skar hennes fingrar, men hon kände det ej. "Alma, var inte barnslig." Nymark stod bredvid henne och försökte upplyfta henne. "Hör mig! Det der tjenar till ingenting. Ingen menniska har sett oss, ingen skall få veta det, jag svär att det inte ens i min dödsstund skall komma öfver mina läppar.
Stats-Contoret öfverflyttade förvaltningen af Allmänna Magasins-ärendena, enär till den icke hörde anskaffande af nämnde undsättnings-spanmål, som för medel af det lyftade creditivct upphandlades, icke kunde dela pluralitelens åsigt af gratificationen såsom anmärkningsvärd, eller biträda anmälandet af densamma hos Rikets Ständer; och har Kongl. Stats-Contoret, uti dess häröfver afgifne underdåniga utlåtande, upplyst, dels, att om, såsom Revisorerne antagit, någon af de embetsoch tjenstemän vid f. d. Allmänna Magasins-inrättningen, hvilka åtnjöto expectance-löner, skolat, för alt biträda vid ofvannämnde befattning, till tjenstgöring inkallas, hade, jemte ovissheten, huruvida någon af dessa personer, i afseende på utländska eorrespondancen, varit samma befattning vuxen, sådant sannolikt medfört menlig följd vid göromåleu, hvilka ej heller kunnat med erforderlig skyndsamhet och insigt behandlas, utan en genom erfarenhet vunnen kännedom om hvad i anskaffningsväg föregående tid blifvit .tillgjordt och i förhållande till behofven borde tillgöras; och i allt fall hade en till tjenstgöring inkallad embetseller tjensteman icke kunnat förvägras, att, under tiden, äfven uppbära skillnaden emellan expeclance-arfvodet och den lön, som för verklig tjenst bestods, samt dels, alt med sjelfva spanmåls-införskrifningen hade tjenstemännen inom Allmänna MagasinsContoret ingen befattning, och kunde följaktligen ej till serskilda arfvoden eller gralificationer anses berättigade; hvadan Kongl. Maj:t för nämnde Expeditions-Secreterares tillfälliga befattning, hvilken fordrat en vidlyftig brefvexling å utoch inrikes orter, samt uppgörande af Stat s-Ulsköt tets Utlåtande N.o 22. liqvider och redogörelser af betydlig omfattning, fann skäligt tillägga honora ifrågavarande serskilda gralification. I anledning så väl af de sålunda meddelade upplysningar, sorn af hvad minoriteten af Revisorerne anfört, får Utskottet hemställa, att denna fråga må förfalla.
Dä sedermera wid sistförflutna Urtima Riksdag Riksens Stander ansägo ändamälet af det förrut wid accordsersättningarnes utbetalande fästade willkor, zme ärs qwarblistvande i Rikets tjenst, hafwa upphört, sedan endast de af Finsta Arineens befäl qwarstadnat, hwilka ämnade framgent bofasta sig mom Riket, och i följd deraf stadgade, att alla Finsta Officerare, svin da wörö qwar i Riket och ägde accordsrätt, boede utan afseende pä »villkoret af zme ärs tjenstetid wid afstedStagandet genast fa uppbära ersättningen för utgifne accordssummor, har Eder KonglMaj:t ansett defia sarstildta stadgande»» hafwa medfört en allkfört bewdelig olikhet nti de i tjenst qwarblifwande och de afstedst»gandes Finsta Officerares fönnäner, sä wida de frän Fil», sta Armeen omedelbart afskedade tillägges rättighet, att utan någon ersättningsförbiädelst utbekomma iulia beloppet af dem tillkommande accord; da de ej pä z;8 Den 23 Maji. Kejserliga Ryssa sidan uppburit motswarande förmåner, hwaremot de stin berömligen fortfarit i Riktts tjenst mäste i händelse af dödsfall eller afsked, in, an deras utbekomna accord blifwit genom expectance-lönens besparing Starswerket gvdtgjord, äterbära hwad i ersättningen kan brista och >ä'unda i det accord, hwartill de förrut före sina pa Stat innehafde tjenster äaa rättighet.
Beträffande återigen materielen, så kan icke vara fråga om, hvar de flesta böcker och de flesta droguer finnas, — ty ett och annat 100-tal böcker, ett och annat 10-tal burkar eller rötter mer eller mindre, afgör icke om undervisningens möjlighet eller företräden, — utan om icke hvardera anstalten erbjuder tillräckliga ressurser. Jag vågar då påstå, att Institutet har fullt nog i sina samlingar, och är betydligt öfverlägset i vissa delar, t. ex. genom sitt anatomiska museum, genom sina 14 apothek mot Upsalas 2. Man har sagt, att det är — jag tror —- 9 lärare, som denna termin i Upsala undervisa i de theoretiska ämnena. Så var det dock icke hösten 1862, d. v. s, innan de motioner väcktes, som föranledt nu förev:de Betänk.; då läste blott 5 lärare dessa ämnen; våren 1862 blott 4, emedan den 5:te var utrikes. Men må vara, att nu 9 eller alla 10 läsa theoretiska 138 Den 14 Mari e. m. ämnen; det är ganska naturligt, att ett så stort antal egnat sig åt dessa vetenskaper, då fakulteten fått på sin lott hufvudsakligen den theoretiska undervisningen; men erfarenheten har visat, att densamma kan bestridas af ett vida mindre antal, och då det af de åberopade 9 är flere, som äfven undervisa praktiskt vid klinikerna, samt i föreläsningskurser behandla praktiska medicinska och kirurgiska ämnen, så förstår jag icke, hvarföre detta skulle vara möjligt i Upsala, omöjligt i Stockholm. Om Institutet, i afseende å de theoretiska ämnena, får frihet att undervisa, får fördela dem på sina lärare, efter behof och förmåga, och icke blir tvunget att inskränka sin verksamhet, så finnes redan nu derstädes tillräckligt antal lärare och lika stora ressurser, som vid någon af de båda andra läroanstalterna. Man bör ihågkomma att Institutet eger lika många lärare som begge fakulteterna, — för öfrigt glömmer man så gerna vid debatterna i medicinska frågan Lund, tillämpar alla argumenter och jemförelser endast på Upsala, då likväl samma rättigheter tillhöra begge fakulteterna och äfven samma skyldigheter.
Directionen synes balva förmenat, undfå ersättning för åtnjutne ljuspenningar; så anser Utskottet det vara uppenbart, att, då dessa medel äro anslagne såsom ersättning för utgifter i och för göromälens bestridande, hvilka åter försvinna, då tjenstgöringen upphör, någon godtgörelse för så beskaffad inkomst icke bör NummerLotteriets högre eller lägre tjenstemanna-personal meddelas. Likaså anser Utskottet, att, då de personer, som, på sätt förbemäldt är, för närvarande åtnjuta fria boningsrum uti Lotteriets hus, icke, så vidt uppgifvet blifvit, innehafva denna förmon såsom tjenstebefatlningarne åtföljande rättighet, utan densamma egentligen synes vara dem meddelad till lättnad vid utöfning af deras tjensteåligganden, dessa personer icke ega giltiga anspråk, alt för berörde förmon njuta ersättning, hvarföre ock Utskottet finner sig icke kunna en dylik ersättning tillstyrka. Enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om Lotteriets indragning, bör jemväl stadgande meddelas, huru förhållas skall med den ersättning af 5oo R:dr årligen, som Kongl. Seraphimer-Ordens-Lazarettet för närvarande af Lotteri-medlen åtnjuter för öfverlåtelsen af dess Lotteriprivilegium; och hemställer Utskottet, i anledning häraf, att Rikets Ständer ville medgifva, att berörde ersättning, efter Nummer-Lotteriets upplösning, må, såsom ständigt fortfarande, å Ordinarie Stat bland anslagen till Milda Stiftelser uppföras.
Vid de fängelser, der fabriker och verkstäder på fångvårdens förlag bedrifvas, äfvensom vid de serskildt anbefallda läns-cellfängelse-byggnaderna, måste, för kontrollen och ordningen i räken - — 283 — skaj)sförhållandena, genom förande af ordentliga hufvudböcker, ett utförligare redovisningssätt tillämpas, än vid de straffanstalter, der någon redovisning för arbets ?rodukter icke tillkommer fångvården, såsom vid Krono-arbets-korpsen och de flesta ästnings-fängelserna, der i allmänhet icke heller serskilda personer äro för redogörarebestyret antagne, utan detta bestrides af andra jemväl för annat ändamål vid fångvårds-anstalten anstälde personer. I afseende å länsoch krono-häktena förekommer ett tredje redovisningssätt, som befunnits nödigt i anseende dertill, att dessa anstalter icke omedelbarligen förvaltas af Styrelsen, utan af vederbörande Läns-styrelser, hvilka för dessa afgifva redovisning. Vidkommande slutligen Revisorernes framställning i afseende å afgifvande från samtliga fångvårds-anstalterna, der fabriks-arbeten för fångvårdens räkning verkställas, af sådan arbets-journal, som föres vid straffoch arbets-fängelset i Malmö, får Styrelsen underdånigst anmäla, att på Styrelsens handläggning är beroende fråga om fastställande af formulärer för den speciela bokföringen och redovisningen för arbetena vid ofvannämnde fångvårds-anstalter, samt att Styrelsen dervid kommer att taga i öfvervägande, hvad Revisorerne i detta hänseende anfört. Den remitterade handlingen återställes underdånigst, och Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter. W. STRÅLE. K. TH. CEDERSCHIÖLD. VICTOR LJUNGSTEDT. Stockholm den 5 Januari 1858. E. A. F. Lindencrona.
StatsUtsk. ansett våra Svenska finansers tillstånd under freden tillåta hvad Turkiets således skulle kunna medgifva under kriget. Emellertid finnes af StatsUtsk. ett skäl åberopadt, som visserligen är det bästa för bibehållande af en till grunden oriktig skatt. Våra mantals-penningar hafva lyckligtvis sedan lång tid tillbaka varit så låga, att StatsUtsk. måhända kan hafva haft någon anledn. förklara denna skatt icke kunna för flertalet af de skaltskyldige anses betungande. Jag vill derföre ej nu 'yrka bifall till motionerna om raantalspenningarnes totala uphörande. Något mera afseende än StatsUtsk. anser jag dock samma motioner förtjena. StatsUtsk. har tillstyrkt befrielse från raantalspenningarnes utgörande för arbetsfolk, så å landet, som i städerna, hvilka icke äro lagstadde och ej njuta ständig arbetslön, utan arbeta för dagspenning eller efter serskild öfverenskommelse och beling, äfvensom för husmän och backstugusittare jemte deras hustrur och enkor samt inhyseshjon. Villigt erkännande StatsUtsk:s goda syfte, som otvifvelaktigt varit att i första rummet lyfta bördan från de skuldror, den ansågs mest trycka, måste jag dock förklara, att jag anser den föreslagna ordalydelsen af stadgandet sådan, att det är ovisst om stadgandet vore fullt rättvist, men visst, att detsamma skulle gifva anledn. till villrådighet och försök af kringgående vid tillämpningen och sålunda kunde föranleda oordningar och svårigheter af betänklig art. Det kan väl med fog ifrågasättas om den icke lagstadde arbetaren bör njuta en förmån framför den lagsladde, och om t. ex. eil skicklig för beting arbetande timmerman eller stenläggare eller en s. k. backstugusittare, som dock eger sin stuga, bör åtnjuta en befrielse, som ej tillgodokommer handtverkslärlin5 FL 27 418 Dea 23 Mars f. dl gea eller den i en annans stuga boende lika fattige torparen?
Län yttrande i berörde ämne; af Pehr Pehrssons från Blekinge, om ändring i Stängselforfattningarne; af Bengt Nilssons från Örebro Län om SågQvarnoch Bruksägares deltagande i väghållning; af Nils Insulins från Stockholms Län, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående en ny Författning om Mätt , Mål och Vigt; af Olof Wikströms från Norrbottens Län, om sammanslående af Westerbottens och Norrbottens Lagsagor; åf Johan Ruthbergs, angående Näringsfriheten; af Johannes Larssons från Jönköpings Län, om Nämndemäns frikallelse från åtskilige mindre förrättningar, hvilka af Fjerdingsmän konna bestridas; af Johan Jacob Ruthbergs, om arfvode för Nämndemän; af Olof Jonssons från Elfsborgs Län, angående rättelse i Enskiftes-stadgan; af Carl Hendricsson Bergmans från Gefleborgs Län, angående rättighet för Norrlands Allmoge att lika med Norrländske Handlande få försälja sine till Stockholm införde VictuaUevaror m. m ; af Petter Anderssons från Halland, angående Hemmansklyfningarj jemte £Wi 14 Juni i f. ni. 391 den af Pehr Bengtsson från samma Län dervid gjorde anmärkning; af Jöns Pehrssons från Malmöhus Län, angående för.slag till Stängselförfattning, tillika med Nils Månssons från samma Län yttrande i ämnet; samt af Johan Jacob Ruthbergs, från Norrbotten, om allmänna vägars underhållande m. m. Till Allmänna Befväraoch EconomiUt[kottet: Af Olof Månssons från Blekinge Län Memorial, angående rättelse i vissa delar af Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802, rörande Stängselskyldigheten, jemte Eric pålssons från Elfsborgs Län dervid gjorde tillägg; af Eric Cederborgs Memorial, om Productplacatets upphäfvande och ändring i Tullsystemet; af David Rasmundssons från Skåne , angående förbud mot införsel till Skåne af Hästar från Dannemark; af Olof Jonssons med flere från Elfsborgs