Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St.? Ar Const.Utsk. en så beskaffad delegation ifrån R. St., att den har uteslutande rättighet att tillintetgöra hvarje serskildt Stånds tankar och summan af alla Ståndens tankar? Nej, vi hafva ännu icke något VälfärdsUtsk., utan vi hafva ett Const.Utsk., som har för pligt att böja sig under grundlagen likasåväl som hvarje enskildt Ständ och som summan af alla Stånd. Det vore väl förundransvärd! om en Talman skulle sitta på sin stol och icke våga yttra sig: jag vägrar, jag nekar i följd af min ed, alt gifva propos. på ett förslag, hvarmed Const.Utsk. inkommit. Nu säger talaren, att i fall Stånden äro af olika tankar med sina Talmän och genom pluraliteten komma derhän alt Talmännens vägran af propos. blir underställd Const.Utsk.; så skulle detta innebära ett skäl, hvarföre Talmannen vore oberättigad att fullgöra sin pligt och vägra propos. på Const.Utsk:s framställning och RiksSt:n oberättigade alt med sin Talman öfverensstämma i hans åsigt; men jag frågar huru skulle en sådan fråga komma lill Utsk:s behandling, om t. ex. Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos. och Ståndet höll med sin Landtmarskalk? Const.Utsk. får då hålla tillgodo att detta blir bestämdt af Hr Frih. o. Landtm, och Ståndet eller af en Talman i de andra Stånden i öfverensstämmelse med deras åsigt om grundlagen. Det vore besynnerligt, om detta Utsk. skulle ega rätt att styra R. St. och alt inskränka RiksSt:ns och Talmännens grundiagsenliga frioch rättigheter. Hr Cederschiöld har yrkat ännu en annan sats, som jag icke kan undgå att besvara. Han har nemi. förmenat, att Const.Utsk:s ledamöter borde göra sig underrättade om de mål, som ännu icke äro föredragna och således ännu äro under beredning, för att fiskalisera om någon försummelse egt rum vid ärendernas beredning.
R:dr eller Tjugoåtta d:o , d:o d:o 642,000 » jemte en 29:de inbetalning af 6,000 R:dr, eller Tjugo årliga inbetalningar, hvardera 787,324 » eller Tio d:o d:o d:o . 1,319,213 » 14 Allm. Besv. o. Elion.-Ulsk. Ullålande, JW 120. »Sådana statsutgifter, sorn stanna inom landet, kunna, med mindre fara för landets välstånd, ökas till deras totalbelopp, derigenom, att de på en längre tide rymd uttänjas; emedan de utlagda kapitalen ingå i landets egen rörelse, hvarifrån en del af afkomsten åter ingår i statens kassor. Deremot äro de belopp, som en stat till annan, utan motsvarande valuta, erlägger, att anse såsom ett den allmänna rörelsen för alltid undandraget kapital, såsom en verklig minskning af national-förmögenhet, af nationens produktiva kraft; hvadan ock dylik permanent betalningsskyldighet plägar anses oförenlig med begreppet om oberoende nationalitet, sjelfständighet.
Jag tviflar åtminstone för min del derpå. Jag tror äfven, att den åsigt, man här framställt, att landthandeln vore skadlig, derföre att krediten så mycket anlitades, borde snarare föranleda till kreditlagstiftningens förbättring, än åberopas såsom ett skäl mot landthandeln. En talare har gillat denna handel, ehuru han velat inskränka den till vissa varor. En sådan inskränkning, om den också vore välgörande, skulle dock alltid medföra stora svårigheter vid kontrollen. Kan man dessutom icke antaga en för städerna farlig konkurrens, derigenom att afståndet för landthandeln minskas, så synes mig, som om man utan betänklighet kan taga det steg, som Utsk:t föreslagit; ty om landthandeln i och för sig är skadlig, hvarför skal! den då få finnas, eller ens på 3 mils afstånd ifrån stad? Gr. Lagerbjelke, Gust,: Rådfrågar man erfarenheten, huru landthandeln verkat, der den finnes, så skall man på de flesta ställen finna, att den varit ganska skadlig i två afseenden, nemligen först derföre att idkarne deraf måste begagna kredithandel. Det är för dem ganska lätt, då de känna de fleste inora socknen, att så afpassa sin handel, att de icke lida någon förlust, och med betalningen blir det alltid råd. På detta sätt få de sälja ganska mycket varor. Slutligen lagsöker han, och ofta händer det då, att den, som blir lagsökt, icke så noga minnes om han fått allt det der. Det säkra är, att han icke tänkt sig, att summan skulle upgå till ett så högt belopp, och vanligen slutar det med, om icke hans undergång, åtminstone att göra honom stor skada. I detta afseende verkar landthandeln på ett ganska menligt sätt. Äfven i ett annat afseende visar sig denna skadliga inverkan, nemligen genom minuthandeln med bränvin. Det är visserligen sannt, att landthandianden förlorar sina rättigheter, om han beträdes roed bränvinshandel. Men det är officielt kändt, att sådant eger rum, bland annat derigenom, att flere personer slå sig tillsammans om 15 kannor.
Flera uti sednare tider vidtagna foiändringar vittna om Regeringens och Representationens gemensamma sträfvande alt förenkla domstols-organlsationen i vårt land och bringa mera enhet uti denna del af samhälls-mekanismen; men detta påbegynta verk är ännu långt ifrån fullbordadt, och om äfven tankarna i denna fråga äro i flera hänseenden delade, så gifves det dock åtskilliga fall deruti det ej är händelsen; och sådant är förhållandet med en domstol, om hvars fullkomliga umbärlighet jag skulle tro, att det ej finnes mera anén mening. Denna domstol är — Bergstingsrätten. Hvar och en, som något känrietbeskaffenheten af dd juridiska mål, nämnda rätt handlägger, vet nogsamt, att desamma kunna, utan förlust för parterna, eller äfventyr att sakerna ej blifva lika fullständigt och väl utredda, som nu vid bergslihgs-rätten, öfverleinnas till luirads-i ätterna; och hvad de ekonomiska angelägenheterna beträffar, Som nu ofta tillhöra bergstings -rätterna, så skulle de säkerligen vinna uppå en mera skyndsam behandling, än den, som äger liim vid den en gång om året sammanträdande bergslingslätteh. jag föreslår derföre Bergstings-rätternes afskaffande, och att de rättegångsmål och ärenden, som hittills varit af nämnda domstolar handlagda, må vid vederbörliga domstolar i orten blifva Upptagna. Men för min del skulle jag dock icke önska, att bergmästare-tjeHsterne indrogos, fastän bergmästarne upphörde att vara domare, utan då bergmästares och geschworners districter för när-var. äro så vidsträckta, att för många bruksidkare hinder härutaf möter att anlita dem om det vettenskapliga biträde, hvaraf de kunna vara i behof, hemställer jag i sammanhang härmed: att R. St. må hos K. M. i und. anhålla, att en förän-* drad och mera ändamålsenlig organisation, i afseende på förenämhda tjenster och dertill hörande åligganden, måtte blif-* va verkställd. Härå anhålles om remiss till vederb. Utskott. 4. Uti bergslagerna finnas två uppbÖrdsmän för afgifternä till K. M. och Kronan.
bred remsa silkespapper en fin ståltråd längs midten påafvigsidaneller om glanspapperet är hvitt på afvigsidan ett helt likadant blad — lägger det liksom blombladen i venstra handen, krusar och.böjerdem som dessa. Vid hopsättningen binder man flere knippen af 4 — 6 blommor, några knoppar och flere blad på naturliga äppelgrenar och ger därpå det hela ännu mera effekt genom att medels eu i litet karmosinfärg doppad ' pensel här och där nyansera blommorna och framför allt knopparne. Därtill fordras ingalunda någon i målning öfvad hand; den, som med intresse betraktat en naturlig blommande äppelkvist, skall lätt af sig själf finna rätta måttet. (Forts, i nästa n:r.) Säter den 23 juli 1890 Glis %j a~ sen. v. pastor. Bakning. Hårdt bröd. godt svagdricka, en bit smör, stor som ett ägg, en nypa salt och så mycket mjöl, att en lös deg uppstår, som röres en stund i ett fat. Denna deg lägges sedan på bakbordet, blandas något med mjöl, kaflas sedan ut och tages af i så tunna kakor som möjligt. Gräddas i ej alltför stark ugnsvärme. Detta bröd är så godt, att man i nödfall kan använda det som cakes. Serla. Inlag-g-ning ". Gurkor. Deras inläggning såsom socker-, saltoch peppargurkor är nogsamt bekant. Jag inlägger med förkärlek: a. Senapsgurkor. Tillväxta, ej för stora gröna gurkor hälst ej för srkofliga på ytan borstas och saltas (24 timmar). Så mycket god ättika, som behöfs till öfvertäckning, uppkokas med kryddoch starkpeppar, lagerbärsblad, nejlikor, schalotteneller syltlök och dillkronor och göres simmig med målen gul senap. Hälles kokande på de i krukor nedpackade gurkorna. Ättikans uppkokning och öfverhällning bör upprepas nästa dagen. Ofverst läggas körsbärs-, svarta vinbärseller vinblad samt dillkronor. b. Asiagurkor. Stora hvita gurkor skalas (kärnhuset frånrensas) och skä- ras i lagom stora bitar, hvilka saltas öfver natten.
Skulle man först besluta öfver 4:de punkten, kunde man icke veta huru-stort anslag komme att ges åt banan mellan Falköping och Jönköping. Detta synes mig vara ett ganska gifvet skäl för R. o. Ad. att först besluta huru stort anslag, som skall gifvas ät banan emellan Falköping och Jönköpins, innan anslag beviljas åt, södra delen af denna stambana. Det kan för öfrigt vara likgiltigt hvilken punkt först afgöres, enär alla de ledamöter, som påyrka färdigbyggande af södra ändan af banan, äro i tillfälle att subtrahera hvad som fordras för denna del af banan; men detta är likväl en räkningsprocess, hvilken kan medföra ett skiiligt klander af det sätt, hvarpå man afgjort frågan. På sätt jag förut yttrat, instämmer jag i Frih. Tersmedens yrkande. Gr. Sparre, Erik: Afven jag, för min del, instämmer uti Frih. Tersmedens yrkande. Jag kan icke inse i hvad mån frågan skulle invecklas derigenom, att den 5:te punkten föredrages framför den 4:de. Det förefaller mig tvertom redigare att bestämt veta, huru mycket, efter afdrag af de 15 ini11 :r, sorn anslås till vestra stambanan. Orebro-Hallsbergs-vägen oräknad, återstå. Detta belopp skall naturligtvis efter allas mening användas på den södra banan. Då upstår frågan: skall man först fullborda den påbörjade banan från Falköping till Jönköping? Uti sådant fall måste tagas i beräkning, huru mycket af dessa medel åtgå till denna bana; och hvad sedermera återstår, får användas på den södra ändan. Det är så klart, att meningarna derom icke böra vara delade. Jag föreställer mig äfven, att pluraliteten af R. o. Ad. skall finna för den vestra stambanan nödigt att vägen från Jönköping till Falköping nu färdigbygges. Trafiken på den vestra banan skulle nemi. i icke obetydlig mån härigenom ökas. Om nu R. o. Ad. på detta skäl anser att banan emellan Falköping och Jönköping bör fullbordas, anhåller jag om bifall till Frih. Tersmedens förslag; och när Den 2ä April f. m. •1SS viii beslut först ronde nämnda bana blifvit fattadt, finner B. o.
Majit ville ånyo taga ärendet i öfvervägande och, efter tillförlitligt utredda förhållanden, derutinnan fatta nådigt beslut. Till åtlydnad häraf och sedan Kammar-kollegium afgifvit underdånigt förslag till kronotiondesättning för alla skattlagda hemman och lägenheter i Gotlands län, hvilket förslag, upptagande beloppet af kronobonden för hela länet tili 3,740 tunnor 20 kappar spanmål, den 14 Juli 1854 af Kongl. Majit, i nåder fastställts till efterättelse, har Kongl. Majits Befallningshafvande, för upprättande af förslag till tertialtionden samt behållna inkomsten af kyrkoherdeoch kapellansbostället, den 21 September 1859 samt den 12, 13, 18, 19 och 20 Mars 1861 hållit sammanträden med församlingarnas och presterskapets ombud; hvarjemte och då vid dessa sammanträden allmänt yttrats den önskan, att jemväl öfriga presträttigheter mätte till beloppet bestämmas och presterskapets samtliga aflöning på en gång regleras, alldenstund det vore af föga gagn om spanmålstionden ensam blefve bestämd, under det att konventionsstadgans mindre tidsenliga och för tiondegifvarne betungande föreskrifter om öfriga afgifter till presterskapet fortfarande tillämpades, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande häraf funnit sig föranlåten att åt presterskapets ombud uppdraga att utarbeta förslag till utgörande af samtliga öfriga löningsartiklar för hvarje pastorat inom länet, äfvensom att, för öfverläggning och beslut härom, till sammanträden inför Kongl. Majits Befallningshafvande den 10, 11 och 12 Juni 1861 kalla ombud frän församlingarna; hvilka sammanträden aflupit på det sätt, att hvad presterskapets ombud föreslagit blifvit oförändradt för 18 pastorat och 2 socknar samt med åtskilliga jemkningar för 20 pastorat antaget, så att, utom för Wisby stadsoch lands-församlingar, om hvilka vid dessa tillfällen icke varit fråga, endast för 4 pastorat och 1 socken överenskommelser dä icke kunnat träffas, i anledning hvaraf Kongl. Majits
Alla hennes föregångare hafva åldrats och dött. Skall hon kunna motstå förgängelsen och lyckligt genomgå fortsatta föryngringsprocesser? Skall hon bättre än Idun lyckas förvara odödlighetens äpplen? Hon eger lifvets bröd och skulle lefva, om hon blott ville nära sig däraf. Två ting fordras för en fortsatt lycklig utveckling: det ena, att revolutionärerna vidgå, att i Kristi lära upprinner hufvudkällan till den moderna världens lycka; — det andra, att stationärer och reaktionärer medgifva, det bristerna i den officiella kristendomen äro upphofvet till mycket af det elände, som föranledt motståndarnes hat, och hvars mörka slagskuggor falla öfver vårt relativt lyckliga århundrade. Trygg.Hvardagslifvet i de italienska städerna. Det är svårt att förstå, hvarföre så litet af våra dagars nyfikenhet på det lif, som lefves i andra länder, kommit Italien till del. Just i sitt nuvarande öfvergångsskede, när det gäller att göra en hel, modern kulturstat af alla .dessa gamla, sinsemellan splittrade och olikartade småstater, torde det dock, tycker man, kunna ha ett dubbelt intresse. Det är ingen lätt jordmån som i Italien måste bearbetas af främ-jarne af modern kultur. Här är » marken klassisk men sedan sekler liggande för fäfot », där stenbunden och ouppodlad, som i kulturfientliga ödemarker, genom öknar och haf skilda från ali civilisation; på andra ställen är den otacksam och styf, genomträngd af fördomarnes och konservatismens gamla, sega rötter; på åter andra så bördig, att gräs och ogräs växa om hvartannat i innerlig förening. A andra sidan bjuder det, som finns kvar af det gamla, med sina fäderneärfda bruk och segt kvarlefvande föreställningar, ännu i sina spillror bilden af ett äldre kulturtillstånd, en gång gemensamt för hela Europa, hvilket vi andra för längesedan lemnat bakom oss. Härtill kommer intresset att blicka in i en värld, fullständigt och uppfriskande olika allt, som man i Norden vant sig vid att anse som det enda möjliga, det tilltalande och älskliga hos mycket af det, som man blir förtrolig med; hjärtligheten, ja hjärtevärmen i mottagandet.
Om man, för att med ett exempel upplysa förhållandet, föreställer sig en Actie-Bank, som utgifvit creditsedlar till ett belopp af fyra millioner Riksdaler courant, svarande emot en dylik af Actie-egarne insatt summa i contanta penningar och räntebärande papper, och man vidare tänker sig denna Bankens primitiva grundfond successivi förminskad genom creditsedlars dagliga inlösning o. s. v., men medgifver Banken rättighet alt, oaktadt denna grundfondens förminskning, genom nya sedlars digifvande alltid hålla sin creditsedelmassa vid dess primitiva belopp af fyra millioner Riksdaler; så skulle det möjligtvis kunna hända att, vid Bankens slutliga upplösning, dess återstående grundfond nedsjunkit till föga mer än de tjugufem procent af dess ursprungliga belopp, hvilka vid Bankens stiftande blifvit nedsatte i allmän vård, och öfver hvilka Bolaget ej egt fri disposition. I sådant fall skulle, vid skeende utredning, Bankens tillgångar lill inlösning af en till fyra millioner Riksdaler uppgående sedelmassa ej utgöras af mera än dessa tjugufem procent af den insatta grundfonden tillika med de låntagares till Banken afgifna skuldförbindelser, mot hvilka creditsedlarne blifvit utgifne; hvilka tillgångar, ehuru vid första påseende tillräckliga, likväl, i följd så val af de förluster Banken kunde lida på sina låntagare, som af omkostnaderna vid Bankens utredning, i sjelfva verket kunde blifva otillräcklige till inlösandet af alla de utelöpande creditsedlarne. Till förekommande häraf skulle jag vilja föreslå ett Stadgande, genom hvilket hvarje Actie-Bank må åläggas att, utom de under allmän våld nedsatte tjugufem procent af de utelöpande sedlarnes totalbelopp, alltid vara försedd med minst tjugufem procent deröfver i contanta penningar, räntebärande papper m. m., ställde' under Bolagets egen disposition, så att vid en skeende utredning alltid en summa, motsvarande femtio procent af de utelöpande sedlarnes totalbelopp må finnas för att betäcka de möjliga förlusterna på Bankens utlåningar och kostnaden af dess utredning.
Biskoparne äro i allmänhet utgångna från en sådan samhällsställning, att de i första ungdomen icke så sällan saknat hvad som erfordras för tillfredsställande af lifvets nödvändigaste behof, och de skulle kanske också hafva qvarblifvit i denna ställning, derest de icke funnit välvilja och omvårdnad hos personer, som ansett lärdomen, och viljan att förvärfva den, äga något värde och derföre, genom lemnade understöd, satt dem i tillfälle att fullfölja den af dem valda banan. Denna bana är icke sådan att de på den någonsin kunnat samla någon förmögenhet, och följaktligen äro de, komna till Biskops-platserna, ungefärligen i samma ekonomiska omständigheter, som då de började sina studier. Då synes det vara billigt att de, efter mångåriga mödor och försakelser, hvarunder de måhända äfven nödgats skuldsätta sig betydligt, erhålla en motsvarande belöning för dessa gagnande uppoffringar. En ledamot har sagt, att anhängarne till den åsigten, som önskar Biskops-erabetenas indragning nu skulle hafva fått vind i seglena, äfvensom att kyrkan är nog stark att kunna undvara Biskoparnes stöd. Ja, visserligen kan det hända, att desse anhängare i någon mån erhållit vind i seglena; men jag tviflar på att denna vind är förlig, utan tror snarare att den är bidevind. Ar vidare kyrkan så stark, att hon kan undvara Biskopames stöd, så är det lyckligt; men jag betviflar, att så är förhållandet, och tror att, om detta stöd undanryokes henne, det sannerligen icke ersättes af Aftonblads-magistrarne. Gr. Liljencrantz: Jag ber blott att med några ord få uplysa de talare, som mot mig framställt den anmärkningen, att jag icke upgifvit hvar medel skola tagas för att ersätta Biskoparne den minskning i deras inkomster, som skulle upkomma genom indragning af praebende-pastoraterna, huru dessa medel möjligen ganska lätt kunna erhållas Om det nemi. efter skedd undersökning visade sig, att t. ex.
För landet och staden torde enahanda bekymmersamma tid hafva inträdt till följd af den förändrade kreditoch penninge-lagstiftningen; och icke blott på de höga egendomsköpen och skuldsätlmngarne all anledning till det allmänna betrycket och den allestädes (äfven uti våra rikaste provinser, såsom Skåne och Östergötland till exempel) rådande penninge-förlägenheten kastas. Så väl å landel, som i städerna, fordra ständigt nya behof ökade inkomster med deraf följande drygare pålagor för dessa landsoch stads-behofs tillfredsställande; huru skall det blifva möjligt att bära dessa efter nuvarande beräkningen af den så högt uppdrifna taxeringen på så väl landtsom stadsegendom, äfvensom å kapital och arbete? Som sagdt är: grunderne för denna beräkning anser jag böra förändras och anspråken på de skattdragande något nedsättas; så framt icke den riks-bankrutt vill frammanas, som af djupsinniga tänkare å det financiela området för länge sedan be farades ? Jag vill blott uti detta hänseende åberopa hvad angår inrättandet af de enskilda bankerna, i stället för filial-banker af riks-banken; dervid i främsta rummet torde böra Motioner hos Ridder skaf) et och Adetn 1863. 139 ihågkommas (för att icke uti diskussionen neddraga en stor och ädel tänkare, som för icke länge sedan var prydd med Sveriges och Noriges dubbel-kronor) — Grefve Fredrik Bogislaus von Schvjerin och hans beklagligen besannade spådom i afseende å dessa bankers, i stället för riksbanks-filialbanker, riksförderfliga grundande: »Såsom de giftigaste svampar uppvexa» etc., Grefve von Schwerins egna ord. Dock icke om orsakerna till det för närvarande olyckliga förhållandet, utan om medlen och försöken att bota eller åtminstone lindra detsamma, är oss nu af nöden att diskutera; ty såsom det beklagligen uti många fall nu är bestäldt med samhället, hvarinom icke allenast moralens, utan äfven religionens sanningar äro i fara att betänkligt rubbas af den s. k. tidsandan, känna vi oss nära nog främmande.
Ad. torde erinra sig, att vid sednaste Riksdag 70 §:n Reg:sF:n och 31 §:n Riksd:sOrdn:n undergått en förändring, hvarigenom tydligen bestämdes, att för framtiden de motioner, som med bevillningsfrågor egde sammanhang, skulle väckas inom samma tid som öfriga frågor och med dem undergå likartad behandling samt att i följd deraf då Sammansatta Utsk:n icke företagit någon förändring i den ifrågav:de nu gällande 50 §:n, utan endast afstyrkt bifall till en motion, som afsåg en annan förändring deri än Hr von Axelson nu yrkat, R. o. Ad. torde finna att det förslag Hr von Axelson framställt ej kunde blifva föremål för Ståndets pröfning. Ropades Ja. Uppå härefter framställd propos. bifölls Utskms i afseende p§ ifrågav:de § afgifna yttrande. S Si. Härvid förekom först Utskms yttrande och förslag rörande förändrad lydelse af denna §:s Usta morn., och yttrade sig derom Frih. Raab, Adam Christian: I denna § har Utskrn föreslagit en förändring som kan synas oskyldig, men likväl kan åstadkomma onödigt besvär för bränvinstillverkaren. Utskm bar nemi. sagt, att det skall finnas endast en sprithåilare i hvarje större bränneri, då enl. den nu gällande författnm en eller två sådana få finnas. Möjligen hafva icke mångå begagnat sig af rättigheten att hafva 2:ne sprithåilare; men säkert är, att de sorn begagnat sig af denna rättighet, måste vidkännas besväret att borttaga den andra. Tänker man sig möjligheten för en Kontrollör att hafva tillsyn öfver flera brännerier, så är det af vigt att 2:ne sprithåilare må få begagnas. Detta är skälet hvarföre jag önskar afslag på denna del af §:n. Det öfriga anser jag likgiltigt. Hr Hjärne, Harald: Jag gillar den föreslagna förändrin gen. Det har visat sig, att de fleste bränvinsbrännare i Sverige icke begagna sig af rättigheten att hafva 2:ne sprithåilare. Orsaken till det nu gällande stadgandet var, att man sistl.
Hr Montgommerie har utgått från den åsigt att man borde sätta Chefen för Statens jernvägsbyggnader i stånd att bygga så fort som möjligt för dessa 20 mill. Men här är nu icke fråga derom, utan det är redan en gång af R. St:r afgjordt IX H. 7 98 Den 14 Oktober. att arbetet får icke drifvas fortare än att derföre anslagne mede! kunna räcka till 1860 års slut, så att äfven om det vore statsekonomiskt rättare att påskynda detsamma, är det nu likväl bestämdt att det icke får blifva mera. Dessutom liar Hr Montgommerie sagt att det betyder ingenting om man sätter 7 mill. till maximisumma, ty vi hafva redan vid denna Riksdag sett att summan öfverskrides och medlen användas i förskott. Men om det icke under statsregleringen finnes mera penningar qvar, delade fölåret, så torde likväl arbetsplanen derefter jemkas och icke för åtskilige år i förskott beräknas de anslag som derföre äro nödvändige. Jag tror, att såvida R. Stilvilja vidhålla sitt en gång fattade beslut att icke mer än 20 mill. få användas till 1860 års slut, är det nödvändigt att göra den reservation som jag föreslagit. Gr. Sparre: Förekommen af Gr. af Ugglas i fråga om besvarandet af Frih. Lejonhufvuds yttrande rörande återremissen, kan jag vara så mycket kortare. Om också Chefens för Statens jernvägsbyggnader yttrande skulle inhemtas, så låter det ganska väl tänka sig att man kan prevenera honom derom, innan återremissen blifver i StatsUtsk. beslutad, så att den saken borde icke förorsaka så stor tidsutdrägt. Hr Montgommerie har sjelf åberopat huru det tillgått vid denna Riksdag med medels beviljande till jernvägsbyggnader, samt förutsett huru det skulle tillgå vid en kommande, det är just det jag fruktar att man skall i hast och utan att närmare hafva betänkt sig, nödgas anslå medel för att arbetet icke skall afstanna.