Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e betrakta h o n o m som en toffelhjälte o c h ett kräk, som förtjänade stryk o c h inte berömmelse, därför att han låter sin lata, snuskiga käring kujonera sig. Fruarna å sin sida förarga sig öfver herrarnes tystnad, hvilken drar ett ledsamt streck öfver deras beräkningar. Den tryckta stämningen blir tröttande. Den kvafva luften behöfver rensas af ett åskväder, o c h man börjar ändtligen söka sak m e d sina envist tigande män för att framkalla den åstundade urladdningen. » Henriette lilla, mina fiskebyxor ha fått en lucka; skulle du kanske vilja anförtro d e m åt den aktningsvärde Pilkvist. » » Du behöfver inte se så ironisk ut. O m alla äkta män liknade mäster. » » Men du menar det inte. » » Jo, jag erkänner i alla afseenden min underlägsenhet. » Man kommer, ingen vart m e d d e m. Men ett martyrskap, som aldrig leder ens till den allra minsta lilla ordväxling, kan j u ingen människa stå ut m e d i längden. Herrarne ha blifvit så outhärdligt snälla o c h fogliga! Det finns ingen möjlighet att få i gång en liten uppfriskande tvist, m e d utbrott o c h förlöpningar, tårar o c h försoningskyss — hvart skall detta taga vä- gen till sist? » Jag undrar, » säger en af fruarna till de andra en dag, • o m inte vår kära Pilkvist ändå har en liten räf bakom örat. Han bar lagt märke till vår beundran; han vet, att den gäller hans uthålliga kärlek till sin gamla galanta, o c h jag misstänker nästan,- a t t. han spelar komedi m e d oss? » » Inte precis, men ä n d å. » Misstanken är väckt, och fruarna börja på allvar att fundera. De fundera o c h de spionera. De göra täta expeditioner till kojan i skogskanten, draga sig undan i bersåerna, hviska o c h prata, tissla o c h tassla. Men på sina ännu envist tigande män kasta de blickar, mer stolta o c h förtörnade än någonsin förr. V e de stackars herrarne, o m fruarna skulle ha misstagit sig!
Jag är visserligen af den tanke, att man bör iordningställa försvarsverket, och att det är en af de största förebråelser, man kan gora Regeringen och som jag mången gång gjort, att försvarsverket, efter 20 års fred och med ständigt ökade anslag, finnes i dess närvar, delabrerade tillstånd. Detta kan Regeringen aldrig ursägtas för, väl inför Ständerna, men aldrig inför historien. Det är och förblifver omöjligt; ty då man begärt ökade anslag på 3:dje hufvudtiteln till fullkomligt öfverflödiga utgifter, till löneförhöjningar, till lustläger, till uniformsförändringar m. m., men förbisett de angelägna föremålen, såsom beväringens exercering, inköp af gevär och kustpiecer, hvilkas uppgifna nytta i militäriskt hänseende jag likväl icke kan bedö.ma, finner jag icke, att Representationen kan med godt samvete godkänna Regeringens hushållssystem, emedan Regeringens underlåtenhet att hushålla bevisar, att Regeringen icke frågar efter hvad folket betalar, att hon med likgiltighet ser, att skattebördorna ökasår från år, blott för att erhålla större summor att röra sig med. För öfrigt hemställer jag, om ick\; statsräkenskaperna visa, att riksdag från riksdag anslag blifvit öfverflyttade från extra till ordinarie stat, så att man inom den sednare fått större summor att röra sig med; och jag hemställer till en hvar, huru det är förklarligt, att, oaktadt man under 20 års fred ökad budgetten vid hvarje riksdag, man nu kan komma och säga, att försvarsverket är i fullkomligen försvarslöst tillstånd, alt vi knappt kunna emottaga en vänskapsbetygelse af en väpnad magt, emedan vi icke kunna erbjuda en väpnad liand. Hvartill har man då användt alla dessa summor? Här kan man icke undersöka det i detail. Folket frågar icke efter detaillerna. Det ser blott, att anslagen ökats riksdag från riksdag; men det är naturligt, att det frågar sig: hvad gör man af dessa penningar? Det är äfven orsaken, hvarföre man inom de ofrälse Stånden afslagit, icke K. M:s propos., utan äfven en del af hvad StatsUtsk. tillstyrkt.
Till bemötande af denna anmärkning, får Ofverintendents-embetet i underdånighet meddela, att, då de räkningar, till hvilkas betalande nyssberörde belopp blifvit användt, först i början af påföljande året 1849 utaf det årets anslag liqviderades, fastän utgiften skulle, såsom sådan, uti 1848 års hufvudbok upptagas, hade, vid redovisningsårets slut, embetet denna skuld väl egentligen till vederbörande räkningsutglfvare; men som dessa räkningar utgöra verifikationer till 1848 års hufvudbok, deruti de äfven såsom liqviderade upptagas, samt embetet då icke ägde under sin disposition några andra medel, än årets anslag, hvilket redan var medtaget, att till förskott härvid använda, ansåg redogöraren det vara i formelt hänseende lämpligt att under ofvannämnde titel upptaga ifrågavarande balans; och har embetet, som, uti underdånig skrifvelse af den 23 Januari 1849, hos Eders Kongl. Maj:t anmält denna brist och redogjort för orsaken dertill, för sin del, ansett likgiltigt, under hvilken benämning samma brist i räkenskaperna uppförts, då dessa i öfrigt med rätta förhållandet öfverensstämde. Då af hvad sålunda blifvit anfördt sig visar, att i sjelfva verket inga medel blifvit af redogöraren f örskjutna, utan endast den ofvannämnde titeln: “skuld till redof/öraren‘% begagnats för hvad mera egentligt kunnat benämnas: “brist att ersätta af 1849 års anslay“, lärer Eders Kongl. Majit i nåder finna omförmälde anmärkning böra förfalla. Vidare har, i sammanhang med nyssberörde fråga, blifvit anmärkt, att 1849 års räkenskap öfver förenämnde anslag icke upptager af hvilken fond en derstädes, såsom Öfverintendents-embetets skuld, under balanstitel uppförd summa af 2,465 R:dr 32 sk. 7 rst. blifvit utgifven, hvarjemte Revisorerne, med afseende ä nämnde skuldsumma, förklarat sig anse det vara mot god ordning stridande att till så “betydliga" belopp anordna utgifter utöfver befintliga tillgångar.
Red af Sv. Folktidning Oscar Svahn. Härmed Eder till mig utfärdade och nu förfallna förbindelse, jemte en skånsk folksaga*, kanske något för mustig, men vår skånska humor är nu en gång af det slaget**, Svar i breflådan undanbedes. Högaktningsfullt *med ytterst tarfliga silhuetter, för ingen del jemförliga med Ljunghs,117 **upptecknaren kan ej förfina utan att förstöra. Hägglund. Kyrkoherde i Caroli eller ”Tyska” församlingen i Malmö. 51 år gammal. Gift för första gången med en fröken Dalbom, dotter till professor Dalbom och syster till Christian Sjöboms fru.119 Hon var mycket vacker, sägs det, oaktadt en viss snedhet i ögonen. Blef mycket ungt gift. Var en af dåvarande pastorns nattvardsbarn. Lofvade fadren på hans dödsbädd att ”taga” presten. Äktenskapet blef olyckligt. Hon kunde icke tåla mannen och han måste tåla sig med allt. Hon förebrådde i de bittraste ordalag både honom och sin mor att de öfvertalat ett så oerfaret barn till ingående af äktenskap, innan hon hvarken lärt att känna sig sjelf eller verlden. Innan hon egde en klar föreställning om alla de obehag som följa med ett äktenskap. Denna bitterhet stegrades ytterligare då der blef barn, barn som hon naturligtvis icke kunde älska då hon afskydde fadren. Der blef till & med 2 barn! Hon fick hektik & dog efter 4 års äktenskap.120 Det sista året hon lefde var hon uppe i Småland under sommaren för att inandas barrluft, mannen var väl med förmodar jag, ty det påstås att fröken Anne Sofi Reuterdahl som var med som hennes sällskap – ty de voro intima vänner – under tiden blef förälskad i mannen.121 Den sista tiden var förhållandet emellan makarne godt, hon var vänlig emot honom och glad att få dö!!! – Naturligtvis – om man endast har några veckor igen af årslång fångenskap – och man gladt blickar emot den stundande, åtrådda, ljusa, härliga friheten – hur lätt kan man ej le mot fångvakataren. – Verktyget i maktens hand.
Stipendiats utnämnande; hvarförutan Consistorium föreslagit, att den förfallna inneslående räntan måtte läggas tili Capitalet, hvarigenom framtida räntan blefve mindre otillräcklig och den ädla Stiftarinnans afsigt säkrare vunnes, samt tillika i underdånighet hemställt, till undvikande af onödiga omgångar, och behofvet att vid hvarje Statsreglering ihågkomma samt upptaga en så ringa utgift, huruvida icke Kongl. Maj:t funne lämpligast, att bela Capitalet med alla till betalningsdagen förfallna räntor på en gång aflemnades ifrån Kongl. Stats-Contoret till Consistorium, som derefter^, på eget ansvar, lika med flere andra under dess vård ställda medel, kunde förvalta denna Stipendii-fond ; anhållande Consistorium slutligen, att den förfallna räntan icke mätte bestämmas lägre, än hvartill Konung Gustaf II Adolf och Konung Carl XI densamma utsatt eller 10 procent, hvilken förhöjning i allt fall blefve en ringa ersättning för den förlust, Trolliska Stipendium genom myntförsämring fått vidkännas. Uti häröfver infordradt underdånigt Utlåtande har Kongl. StatsContoret, rörande detta ämne, upplyst: att, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 Dec. ]689, Wexiö och Calmar Stift egde att hvardera hos Kongl. Maj:t och Kronan fordra ett Capital , stort 1,100 R:dr Specie, såsom fonder för så kallade Stipendia Trollorum och Demor na torum j om hvilka Stipendiers utbetalning med interesse! efter 10 procent, genom förstberörde Kongl, Bref tillika i Nåder förordnades: att, jemlikt Kongl. Bre£» Stats-Utskoltels Utlåtande N:0 iSa\ 5 ▼et den 6 April 1802, räntan å det till Calmar Skola donerade Capitalet, ifrån den tid den då icke var lyftad eller Maji månads början år 1796 och allt sedermera godtgjordes efter 6 för hundradet, och att så ■val räntan som Capilalet d. 3i Maji sagde år af Kongl.
Resvisisionssrbetet förrätta och hos hvilka man med skäl eger alt förvänta närmare bekantskap roed Bankens räkenskaps-method och författningar; att, i stället för det Baneo-Styrelsen nu sjelf ar i tillfälle att vaka öfver verkställigheten inom föreskrifven tid af den Revisions-Conloret anbefallda revision af Bankens räkenskaper, ej mindre Banco-Utskottet än Hrr Revisorer, genom räkenskapemes öfverlemnande till granskning af annat Verks Tjenstemän, måhända ofta nog skulle nödgas, att antingen revidera förut till siffran ieke granskade räkenskaper, eller ock förblifva i saknad af en eller flere böcker, som icke hunnit i Kongl. Kammar-Rätten genomses; att, så vida ändamålet med revision af Bankens räkenskaper till siffran och deras öfverensstämmelse ej mindre med verificationerne, än med dc för bokföringen stadgade grunder, icke skall i betydlig mon förfelas, angeläget synes, att samma revision, på sätt nu tillgår, lill en stor del verk - Btincc-XJtskottas Bet. N:o 39, 3 stlilles efter liand, under årets lopp, innan skeende afslutniog, hvarigenom de misstag, sorn vid utstakning eller bokföring tilläfventyrs egt ram, kunna lättare rättas, samt en ovigtig framställning äf förhållandena i så väl månadssom årssluten förekommas; att dernest åter denna del af Revisionen förfarande skulle förrättas i Ranken, men granskningen af de fullständige räkenskaperne öfverlålas på Kongl. Kammar-Rätten, derigenom uppstode antingen dubbel tidspillan, i fall Kongl.
Det har icke heller blifvit yrkat, såsom samma talare nämnt, att någon fastställd lön nu skall tilldelas Länsnotarierne, utan endast att man må medgifva ett arfvode, som af K. M. skulle kunna disponeras lill Länsnotarierne. Jag förenar mig i den tanka, som blifvit yttrad af Hr Sandströmer, och önskar således återremiss af denna punkt, på det att Utsk. måtte laga i närmare betraktande nödvändigheten alt på något sätt kunna bereda tillfälle att ordentligen och väl aflöna biträden åt Landssekretme. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag hade visserligen icke för min del ämnat yttra mig i denna fråga; men jag har blifvit upkallad på grund af det anförande Hr Rosenblad nyss hade, nemi. att Landssekretme vore ibland de bäst aflönade tjenstemän i Sverige. Jag tror att Hr Rosenblad derutinnan begått ett stort misstag, enär, såjag tror mig vela, åtskilliga Landssekret. äro mycket väl, men andra deremot mycket uselt lönta. Det sednare är åtminstone förhållandet med Landssekret. inom Stockholms län, som på grund af noggrannt upgjorda beräkningar, hvilka nyligen, på befallning, blifvit inlemnade till K. M., icke har stort mera än 1000 r:dr b:co i lön. Att en Landssekret. i Stockholm skulle kunna lefva på 1000 r:dr det torde hvar och en finna omöjligheten af. Också lyafva understundom skickliga sökande till tjensten saknats och denna tjensts innehafvare hafva alltid sökt att så fort som möjligt blifva förflyttade till andra platser. Deremot medgifver jag att andra Landssekret. finnas, som äro mycket väl lönte och resultatet torde blifvit och länge blifva, att de, som svälta, få svälta derföre att andra må mycket väl. Det vore, i min tanka, mycket skäl och hade längesedan varit skäl att jemna detta missförhållande och jag får nu för min del yrka återremiss af Utsk» utlåt, i denna punkt. Den 24 April. 91 Gr. Sparre, Erik: Det kan icke förundra någon, att K.
§ 4 Bevakning över skrifters lovliga allmängörande. 1: o Hovkanslern har högsta ansvaret. 2: o Därför skall så snart en skrift börjar spridas, ett exemplar lämnas till hovkanslern eller hans ombud. 3: o Anser hovkanslern eller hans ombud, att skriften strider mot vad som är tillåtet, får han belägga upplagan med kvarstad. 4: o Till ordningsmål räknas om tryckeri anläggs utan tillstånd, eller boktryckare försummar att sätta ut sitt namn, tryckningsort och årtal, eller om han inte lämnar ett exemplar av skriften till hovkanslern eller hans ombud i tid. 5: o Så snart förbrytelse mot denna lag upptäcks, skall hovkanslern anmäla hos justitiekanslern, som låter väcka åtal i domstol. 7: o Utgivare av dagblad är ensamma underkastade författaransvar och bötar dubbelt vid förbrytelse. 8: o Anser hovkanslern att det dagblad är vådligt för allmän säkerhet eller förnärmar enskild person, skall han genast inställa utgivningen. Efter anmälan och förhör till Kongl Maj: t och Justitiekanslern, beslutas om utgivaren i framtiden får bedriva tidningsutgivning. 9: o Kvarstad gäller endast för den del av tidskriften, där själva förbrytelsen står. 10: o Den som sprider skrifter belagda med kvarstad, straffas lika som författaren. 11: o Samma stadgar gäller för skrifter på svenska språket, som kommer hit utifrån. 12: o Skulle hovkanslern upptäcka något som strider mot stadgan, när det gäller skrifter på främmande språk, belägger han skriften med kvarstad och avvaktar Kongl Maj: ts beslut. Alla bokhandlare skall lämna förteckning på skrifter på främmande språk som inkommer i landet. § 5 1: o Lagligheten av åtalade skrifter skall prövas av en jury på 9 personer vid den domstol dit åtalet lagts. Förhör med alla parter bör fullborda rannsakningen. 2: o Därefter väljer parterna 4 väl kända ojäviga personer var och domstolen fem. Sedan utesluts en person av vardera parterna och en av domstolens personer utan anförda skäl. 3: o De övriga sammankallas och avlägger en ed, att de efter bästa förstånd och samvete skall utlåta sig och med obrottslig tystnad bevara vad som i överläggningarna yttras. 4: o Domaren framställer denna fråga: är skriften brottslig?
Desse anmärkningar innefatta den af någre Ledamöter yttrade tanka, att det vore mindre lämpligt erbjuda penningar för redligt fullgjorde, ehuru med sällsynt framgång krönte, pligter, och att uti en Monarkisk Stat Riksens Ständer borde anse sig ej tillhöra att belöna Ernbetsinännens mödor eller af StatsVerkets medel tillde n gåfvor för deras befattningar, utan helt och hållit öfverlemna åt Styrelsen i Staten, att med uppmärksamt välbehag följa den trogne Ernbetsmannens redliga bemödande i Statens tjenst och med Kongl. Nåd belöna det ädla nitet och Bihang till Riks.St. N-.r 149. 1^4, a g 8 6 Stats-Utskottets Betankanden. de redlige försakelserne, samt att Riksens Ständer altså borde inskränka sig till uttrycket af deras högaktning, i sine olfentelige handlingar; hvarförutan äfven förekomme betänkligt, att vidtaga en åtgärd af denne beskaffenhet och en användning af Statens knappa tillgångar, som icke inginge uti föreskrifterne vid de åt Riksdags - Fullmägtige Iemnade uppdrag; och skulle dessutom Herr Vice Presidentens af Ståndets Uedamöter allmänt erkände förtjenst i förevarande uppdrag förlora i sitt värde, orri denne PenningeGratification erbjöds och blefve emotiagen, samt ett menligt prtejudicat för framtiden uppkomma m. m. Deremot flere Ledamöter, under ytterligare framställning af Herr Vice Presidentens utmärkta nit och oegennyttiga bemödande i sine åtgärder samt den för Riket förmånliga utgången af omförmäldte liqvidation, understödt Förslaget örn ifrågavarande belönings beviljande. Stats - Utskottet, som i dess förra utlåtande uppgifvit de grunder, på hvilka Utskottet ansett sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Handtverkare dömd och straffad för brott, som medför vanfräjd, eller undergår han 41 Förslag. nesligt kroppsstraff, håfve han förverkat sitt Bur^ skap och vare från Borgerskapet utesluten, äfvensom han icke vidare eger inträde i Handtverks-Societeten , eller rätt att dertill välja ; dock må honora ej förmenas, att med egna händer idka handtverket, för att dermed söka sin försörjning, emot skälige afgifter till Staden. Mästare , som uppsagt sitt Burskap vare ö« betaget, att detsamma åter tillträda, då han hos Handtverks-Societeten och Magistraten sig derom anmäler, och vanlige Burskaps-afgifter er; lägger. §. ioi , Den, som erhållit Burskap, på någon sådan Handaslöjd, hvars föremål det är att deltaga i tillverkningen af arbeten, hvilka, för att blifva fullfärdiga, fordra andra Handtverkeri-idkares handläggning, vare berättigad, att, enär han sig derom hos Magistraten anmäler, få slika arbeten under egen tillsyn och på egen bekostnad fullborda, samt att, till ett sådant verks bedrifvande, antaga och sig betjena af Gesäller, som i dylika särskildte handteringar äro tillärdej dock må honom, vid vite af 16 B:dr 3* sk., vara förbjudet, att begagna sig af slike personers biträde till andra, än de arbeten, som vid hans egen inrättning förfärdigas, och hvilkas åstadkommande till någon hufvudsakelig del beror af den Forslas. 421 handtering, som|han, efter vunnet mästerskap, sjelf utöfvar. Bryter han flere gånger emot detta förbud, bote andra gången Tretiotre R:dr 16 sk. och tredje gången Femtio R;dr, samt sedermera för hvarje gång dubbelt eller Etthundra Rtdr.
Hvar och en finner lätt att denna lilla omväg att sammankalla Storthinget, för att höra dess beslut, är alldeles omöjlig i dessa tider, dä ingen krigsförklaring i förväg af gifves, utan kriget omedelbart tager sin början. Jag vill nu ej vidare orda härom, emedan jag är öfvertygad, att hvar och en af de närvide hafva gjort sig reda för att en fullkomlig likställighet icke hittills funnits och ej heller kan ega rum mellan de begge rikena. Vill man tänka sig en fullkomlig likställighet mellan de begge rikena antagen såsom allmän grundsats, så blir första följden deraf, att Norige, förbiseende Sveriges historiska minnen och äfven egande makt, vill att Svenska Konungen halfva tiden af året skall bo i Christiania eller inom Norige; det vore en ren konseqvens af Norrmännen att påslå detta och en nödvändighet för Sverige att underkasta sig det. Jag hemställer vidare till hvar och en af Eder, M. Hrr, med hvad ögon Sverige skulle se. och med hvad hjerta det skulle bevilja den framställning, sorn dock vore i öfverensstämmelse med likställigheten, att hvarannan Konung skulle begrafvas i Norige. Man skulle vidare ur Norsk synpunkt kunna säga, att det är obilligt att alla det Kpngl. Husets afkomlingar skola födas i Sverige; vi fordra, att dä en Drottning eller Prinsessa blir med lifsfrukt välsignad, hon skall vid sin nedkomst befinna sig i Norige, sä att det hvarannan gång blir en infödd Norsk Prins eller Prinsessa. Afven detta är en ren konseqvens af fullkomlig likställighet. Utsk:t har derföre ansett sig böra visa att ingen likställighet är beslutad eller fullt medgifven och att den ej bör såsom allmän grundsats läggas till basis för de skeende förändringarne. I detta fall tror jag för min del, att Utsk:t ej handlat orätt; och 210 Den 17 Mars e. m. hvad jag bestämdt vet, det är att det varit rena motiver, som förmått Utsk:t. till ett sådant handlingssätt; men detta hindrar icke, att både jag och många med mig ganska väl känna att, såvida vi vilja föreningens utveckling, en likställighet, sådan den möjligen kan ega runi, bör villigt erkännas
H a n hade under dessa år utfört ej få taflor, alla m e d nordiska ä m n e n: » Blenda uppmanar Värendskvinnorna att hämnas danskarnes härjningar », » Ingeborg mottager underrättelse om H e l m e r s d ö d », » Brynhilda väfvande i duken sin älskares bedrifå stenhuggeriet v i d stora Värtan. ter », m. fl. 1861 blef M. agreé af Konstakademien o c h 1864 ledamot af densamma. Året därefter blef h a n vice professor o c h s. å. proSom hennes porträtt benäget blifvit ställdt till fessor v i d Konstakademiens läroverk. 1862 begynte vårt förfogande, meddela han ett stort arbete, s o m ännu e j fullbordats: d e n vi detsamma härjämte, väldiga duken » Bråvalla slag ». enär det torde hafva sitt intresse f ö r särskildt inMen samtidigt visade sig d e n åder af harmlös vånarne i det stift, i k o m i k o c h glad naivitet, s o m är ett af grunddragen hvilket d e n aflidna bii konstnärens skaplynne, i det han 1866 utställde skopinnan lefvat o c h versin första barnbild: » Sista paret ut! » hvilken sedan kat. efterföljts af många dylika. Vidare har han visat sig s o m e n begåfvad illustratör af klassiska skaldeverk, hvarom hans teckningar till Tegnérs » Frithiofs saga » o c h Runebergs » Fänrik Ståls sägner » bära A NN IT EN B I L D F R A N vittne.
Behållning af statsanslags-medlen 3,399. — Uppbörd: Balans till år 1858: Skuld å statsanslags-medlen 1,212: 38. Utgifter: Af Akademiens enskilda medel: Hillin mg lil o , , Dito af Akademiens enskilda mede Vid anställd inventering iring hafva säkerhefshandlingarne befunnits i behörig ordning. K ond. Museum. •ö Af räkenskapen, sorn utan anmärkning blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad, inhemtas det förhållande med inkomster och utgifter, som nedanstående tabell utvisar: Debet. Balans från år 1856: Utgifter: Till inköp af oljefärgs-taflor 1,442: • — Balans till år 1858: Kontant behållning 298: 47. 7. Summa 1,849: 43. 7. Någon erinran härvid har hos Revisorerne icke förekommit. — 161 — Kongl. Akademien tor de fria konsterna. Dess räkenskap är utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten och har icke heller till någon erinran från Revisorernes sida föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda; Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Balans till år 1858: Utgifter: Ved och lyshållning 975: 16. Bibliotheket och samlingarne, skrifoch rit-ma terialier m. m 1.834: 42. 4. Betjeningens beklädnad m. m 20: Diverse utgifter i och för afsändning af taflor till expositionen i Christiania 739: 16. 10. 9 134. 45 Balans till år 1858: Af denna räkenskap, som i Kongl, Kammar-rätten granskats utan anmärkning, inhemta* följande: Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Credit: Utgifter: Balans till år 1858: Revisorerne hafva icke funnit något att vid berörde räkenskap erinra; och vid anställd inventering befunnos säkerhetshandlingarne i god ordning. Kongl. Hibiiotheket. Dess räkenskap, som för revisionsåret undergått granskning i Kongl. Kammarrätten med anmärkning, redovisar förhållandet emellan inkomster och utgifter sålunda: