Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De reformer inom kyrkan och undervisningsväsendet, för hvilka han förut varit en målsman i föreläsningar och utgifna arbeten, omnämdes icke senare af honom; i politiken öfvergick han allt mer till den konservativa sidan och räknades på denna få år dereftertill de främste och med de vänner, som förut varit med honom likatänkande och förtrogne, upphörde icke blott förtroligheten utan äfven umgänget Vi ha velat anföra detta, för många kända förhållande som en anslutning från vår sida till hvad herr Forssell sagt om » inverkan af den tjuskraft Järtas i allo öfverlägsna väsen utöfvade på hängifne beundrare ». Då de yngre sönernas uppfostran var afslutad och deras akademiska examina ailagda, uppstod emellanåt hos Järta tanken på en flyttning till hufvudstaden, om en verksamhet der kunde vinnas, som stälde honom något på .sidan om den egentliga embetsmannabanan. Han märkte att de leder glesnade, som förut slutit sig så täta omkring honom i hans mottagningsrum, och han kände ett alltmer vaknadt behof att befinna sig i en ny omgifning. Så sökte och erhöll han 1836 den ledigblifha platsen som riksarkivarie, och hans verksamhet på denna har, åtminstone hittills, vunnit ett allmännare erkän-nande. Då Geijer icke lång tid efter Järtas afflyttning från Upsala tillkännagaf sitt s. k. affall, prisade denne sig * 1840 återflyttade Järta från Stockholm till Upsala och bodde dels der, dels på en landtgård hos enkefru Claesson, född grefvinna Posse. Först 1844 tog han afsked och riksarkivarietjensten sköttes under tiden af B. E. Hildebrand, hvarom vittnas af en ännu befintlig betydande samling bref från J. till Hildebrand. Järtas berömda oegennytta i fråga om afstående från riksarkivarielönen förklaras dels af den omständigheten att H. en längre tid skötte tjensten och dels af det ofvan anförda vilkoret vid pensionen.
Men om han hyste en sådan tanke förliden vår, då flottorna ännu icke anländt hil, hvarföre är han icke af samma mening nu, då berörde flottor farit hädan? För min del har jag, hvarken vid förra tillfället, eller. f. n. fästat synnerligt afseende på denna krigsmakt, utan jag har förtröstat på Sveriges förmåga, att, oberoende af främmande bistånd, upprätthålla sin sjelfständighet. Detta är ock just hvad jag anser R. o. Ad. böra vid förevar:de tillfälle i främsta rummel ihågkomma och iakttaga. Hr Dalman började visserligen sitt anförande med en krigsförklaring mot Ryssland; men han slutade med en sådan mot Konungens rådgifvare. Om man närmare ser på saken, torde man finna, att den förra krigsförklaringen endast var en förevändning för att komma till den seduare. Under denna riksdag hafva åtskilliga personer bemödat sig att, på ett eller annat sätt, antasta Konungens rådgifvare, och när det icke lyckats de förre att få någon anhållan om rådgifvarnes entledigande afbiten: så begagnas detta tillfälle, då fråga är om rikets försvar, för att likasom i bakslag uppnå det åsyftade målet. Jag hoppas att R. o. Ad. i detta, likasom i så många andra fall, erinrar sig, att vi nu, Gud ske lof, icke hafva 1723 års R. F., enligt hvilken R. St. tilloch afsåtte Rådsherrarne. Om delta regeringssätt icke är förgätet, så borde det åtminstone vara uldömdt. Här har anmärkts, alt man icke känner, huruvida Norrige, i någon mån, bidragit till de rustningar, hvarom nu är fråga. Frih. Palmstjerna har redan omförmält de förhållanden, sora, i afseende å statsmedlens användande af Konungen, äro i nämnde land gällande. Närmare känner icke jag huru härmed sig förhåller. Men i händelse Norrmännen icke gifvit några bidrag till detta ändamål: så måtte det vara desto nödvändigare, att Sverige lemnar de medel Konungen önskat, helst våra kuster ligga vid Östersjön, som redan varit och troligtvis äfven under nästkommande år blifver krigets skådeplats.
Hvad detta sednare påslående beträffar, eller att myntet erhåller ett sämre utseende, så är detta väl möjligt, ehuru, såsom jag tror, i ganska ringa mån. Hvad deremot Utsk:s första yttrande beträffar, eller att 8-lödigt silfver är utsatt för mera nötning än det 12-lödiga, så är detta alldeles oriktigt; ty ostridigt är det 8-lödiga mycket hårdare än det 12- lödiga; och när det är hårdare, så måste det bättre motstå nötning, hvarföre också Utsk:s skäl i detta afseende förfaller. Utsk. föreslår, att ifrågavar:de 10-öre-stycke, ”ehuru i värde något understigande nuvar:de ^ R:dr specie, dock icke torde behöfva blifva till omkretsen mindre och sålunda svårare att handtera än detta, enär 10 -öre-stycket kan utpräglas tunnare.” Detta skulle medföra 32 Den 19 Augusti f. m. en icke obetydligt ökad kostnad för utravntningen, och, dä denna redan förut är nog hög, torde det icke vara skäl, att ytterligare förhöja densamma, i och för berörde myntsort. Jag hoppas fördenskull, att R. o. Ad. vidblifver sitt förut i denna punkt fattade beslut. R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga denna punkt till handlingarne. 9:de punkten, ang:de ifrågaställd utmxjnlning af {-örestycken. Frih. Palmstjerna: Att präglingen af ^-öre-stycken skulle innefatta en afvikelse från decimal-systeruet, hafva andra nationer icke funnit, emedan i flere länder, der detta system i afseende på myntet blifvit genomfördt, underafdelningar, motsvarande ifrågavar:de värde, blifvit präglade. R. o. Ad. har redan i detta ämne fattat sitt beslut, och Utsk. föreslår icke något annat. Det rorde fördenskull endast återstå, att lägga denna punkt till handlingarne. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller jemväl, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut, i afseende å präglingen af J-öre-stycken.
I fru de Nohans, den sköna enkans, Polignys, den okonstlade sjöofficerns, och Mathieus, den smygande froiuleriman-nens, roller förstå fru Dorsch-Bosin samt hrr Hartman och Fahlbeek att fullständigt individualisera hvar sin uppgift och äro därför af god verkan. Det senare kan ty värr icke sägas om framställaren af den unge älskaren. En sådan borde sannerligen icke släppas fram på vår förnämsta dramatiska scen, ty det är ett vågstycke som ej är värdigt den teatern. Man kan ogilla att elever få uppträda, såsom den här ofvan omnämde unge ställföreträdaren för hr Lagerqvist i » Familjen Danicheff », enär elevernas öfningar icke böra ske infor en betalande allmänhet. Men hvad som måste icke blott ogillas, utan på det kraftigaste motarbetas, det är att teatern släpper fram en ung person, som saknar den första jaiöjlig-beten för ett uppträdande på scenen, enär han kan hvarsen gå, stå eller tala. När samme unge man först visade sig i » Denhvita halsduken », var han debutant och man hade öfverseende med hans krokiga knän och obehagliga gång, tafatta rörelser och hesa röst; men nu står hans namn på affischen, hvilket väl skall bevisa, att han redan är a ?istäld vid kgl. teatern. Detta är rent af obegripligt. Huru kan teatern anställa som skådespelare en ung man utan alla förutsättningar for en dräglig skådespelare af ens lägre ordning? Hvad han visar är knapt något som kunde tålas på en sällskapsteater. Man måste känna medlidande med den unge mannen och önska att han så snart som möjligt väljer en for sig bättre passande lefnadsbana, där det icke väcker anstöt, om han i alla sina dagar hväser fram orden i st. f. att tala. Felet är icke ham, utan Dramatiska teaterns, och det är ej mot honom, ntan mot teaterledningen man måste vända sig med kraftig insaga i denna sak.
Vid pröfningen af den, genom Resp. Riks-Ständens under den 18 , 21 och 24 i denna månad fattade beslut, till Constitulions-Utskottets afgörande , jemlikt 29 och 56 §. §. af Riksdags-Ordningen, hänskjutna fråga, om tillsättandet af ett särskildt Riksens-Ständers Utskott, för att utreda orsakerna till och föreslå botemedlen emot den i flera delar af Riket, synnerligast för jordbruks-näringen, öfverldagade förlägenhet, har Constitutions Utskottets Pluralitet, utrönt medelst omröstning Ståndsvis, funnit ofvannämnda Särskildta Utskotts tillsättande icke vara af nöden ; Hvilket resultat Utskottet bort gifva Riksens Höglo!!. Ständer vördsamligen härmed tillkänna. Memorial till Riksens Ständer i anledning af Remissen å Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, ang. 11. K. II. K ron-Vrinsens utnämnande att i vissa Jall föra ordet uti Regeringen. Genom Protocolls-Utdrag af den 18 och 21 innevarande Februarii, hafva Riksens Ständer till Deras Constittuions-Utskott remitterat Kongl. Majits under den 13 i samma månad aflåtna Nådiga Skrifvelse, angående rättighet för Kongl. Maj:t att, i de fall 43 §. Regerings-Formen innehåller och under Kongl. Maj:ts resor till KonungaRiket Norrige, utnämna Hans Kongl. Höghet KronPrinsen till Ordförande i den då tillförordnade Regering. Under öfverläggningen om detta vigtiga ämne, har Utskottet i minnet återkallat att, utan Constitutions-Utskottets förutgångna hörande, Riksens Ständers ej mindre vid 1812 års Riksdag tili Kongl. Majit i underdånighet framburit Deras enhälliga beslutna önskan att dåvarande Hans Kongl.
Jag går än längre: jag tror att spöstraffet för första inbrottsstöld, oftast förvandlar en mindre brottsling till grof brottsling; ty hvilken vill taga i enskilt tjenst den, äfven fiån Krigstjenst lagligen utestängde, som lidit spöstraff, och hvad annan utväg skall han taga att försörja sig, än den, att med tilltagande dristighet fortfara i den redlige medborgarens plundrande, och nattens mörker blir dervid hans enda värn; men denna lagförändring är icke föremålet för denna min motion. Hvar och en lärer lätt kunna inse vådan,' kostnaden och felaktigheten af det sätt, hvarpå man nu i vårt land . i fästningar för hela deras lifstid vårdar och bevarar en stor samling af grofva brottslingar, sysslolöse och, till en börda för Staten, och der lifvet för dem sjelfve borde vara en börda, så vida icke erih'/. till Rid. o. Ad. Pr; i Band, xi 162 Den 6 Februarii. farenheten beklagligen nog ofta bevittnade att tillfällen till rymmande, är det som upplifva! deras hopp, och lemnar dem tillfällen att, fle re gånger på nytt få ofreda och plundra de värnlöse medborgare, som likväl hvar i sin mohn, under en sådan missdådare®, ofta långa brottfulla lefnad, bidragit till kostnaden för hans underhåll i Länsoch Häradshäkten, en dyr fångtransport och fästningslifvet, med dervid, till bevakning nödige Garnizoner och, under hvilken långvarig utöfning af våldsgerningar, en sådan grof brottsling blir läromästare för yngre, i detta tillgrepp mindre erfarne nybörjare.
I anseende till beväringssoldaternes längre vapenöfningsskyldighet, det nära samband de böra hafva med stammen och den rättighet de i vissa fall skulle ega, att såsom tjenstetid beräkna de år de varit beväringssoldater, måste det blifva nödvändigt: att beväringssoldaterne vid hvarje regemente uppföras i särskilda rullor och fördelas, efter sina hemvist på regementets stamkompanier, i rullorna antecknas de möten de bivista och alla med dem inträffade förändringar, intill deras afgång från regementet; att hvarje beväringssoldat vid sitt första möte, såväl för egen säkerhet, som lättad redovisning, tilldelas ett betyg på tryckt blankett, hvarpå vid hvarje mötes slut ifylles tid och ställe för mötet, hvilket bestyrkes med kompanichefs eller befälhafvares namn; att då beväringssoldat från ett till annat regemente öfverföres, utdrag af strafltjournal det senare regementet tillställes, så att beväringssoldat, om han så önskar, kan få betyg öfver det sätt, på hvilket han fullgjort sin tjenstgöring. Redan 1812 års beväringsförfåttning stadgar »att beväringsskyldige, som undergått vanhederliga straff» eller voro »för vanfrejd och liderlighet kände», icke borde »ställas i led med de öfrige utskrifne fäderneslandets försvarare» utan skulle »af slike utskrifne särskilda kom O - 60 panier med särskild uniform upprättas», att till sådane arbeten användas, som Kongl. Maj:t i nåder förordnade. Då under de vanliga vapenöfningarna dessa föreskrifter icke kunde i sin helhet tillämpas, men de vanfrejdade, vanligen ett högst ringa antal, icke voro från beväringspligten uteslutne, använde man dem under mötena till förefallande handräckningsarbeten. Nu gällande 1860 års beväringslag innehåller i detta afseende, att, om bland beväringsmanskapet finnas vanfrejdade personer »må de kunna uteslutas ur led med de öfrige och antingen sär»skildt vapenöfvas eller till andra lämpliga arbeten användas.»
utan erlägga vakans-afgift, årligen undfå så stor del af kassans, efter Kongl. Majit» Nåd. Proposition, Nio 64. 43 afdrag af omkostnader, behållna inkomster, som i förhållande till hela roteantalet, på dem hvardera belöper; oell hade, hvad angår de ifrågavarande medlens förvaltning, kommissionen trott densamma lämpligast kunna uppdragas åt regementets beklädnadsdirektion, vid dessa ärenders behandling förstäikt med ytterligare 2:ne ledamöter, valde af de roterings-skyldiga, äfvensom att de för beklädnads-medlcns redovisning gällande föreskrifter, i tillämpliga delar må iaktlagas jemväl för roterings-kassan, till hvars styrelse, i K:gl. Maj:ts befallningshafvandes tanke, den under benämning af Jemtlands reservmedels-kassa bildade fond borde öfverlemnas vid den tidpunkt, då nya roteringen vidtager; att enär, i följd af de angående nya roteringen i nåder meddelade stadganden, de förut till roteringens och rustningens understödjande anslagna s. k. löningsoch augments-räntor dels i Jemtland och dels i Medelpad, äfvensom de räntor inom sistnämnda provins, hvilka hittills ingått till Jemtlands reservmedelskassa, efter nya roteringens vidtagande böra inflyta till den blifvande roterings-kassan, alla dessa räntor, efter Kongl. Maj.ts befallningshafvandes åsigt, borde, till undvikande af den omgång och det ökade besvär, sota skulle uppstå, derest desamma serskildt till sistberörda kassa levererades och redovisades, till stats-verket indragas, emot det att motsvarande anslag, hvilket, hvad de i Medelpad efter markegång utgående räntor beträffade, kunde (ill visst belopp, efter medeltalet för bestämd t iderymd, fastställas, blefve å stat anvisadt, att från länets ränteri till nämnda kassa utbetalas; att, jemlikt Kongl. Maj:ts under den 16
Såvida icke sjelfva ordet »religions-/Vi'Äe<» — hvilket jag för öfrigt hoppas icke må behöfva nämnas i nästa Betänk. — skrämmer vissa ledamöter, så kunna de i sanning vara lugna, då förslaget ju nu kommer från sjelfva PresteSt. Hr Bildt: Tåg får försäkra Hr v. Koch, att jag för min del är fullkomligt lugn, och till bevis derpå vill jag begära frågan på bordet till nästa gång, emedan ingen af LagUtskis ledamöter nu är närvide. Hvad angår Hr v. Köchs yttrande, att Utskm voro tvungna att behandla återremisser efter kronologisk ordning, så har man åtminstone inom tigare frågorna framför de mindre vigtiga, och jag har så mycket större skäl att förmoda det äfven LagUtsk. följer denna regel, som en af Utskis ledamöter enskildt nämnt för mig, att man tänker företaga denna fråga så fort som möjligt. Det var derföre som jag ansåg påminnelsen vara öfverflödig och som jag yrkade afslag å inbjudningen. Utskis egna ledamöter äro likväl bäst i tillfälle att 476 Den 14 November. uplysa om hvad praxis Sr inom Utsk., och särskildt hvad Utsk. tänker företaga med afs:de på denna fråga; men da jag icke ser någon af Utsk:s ledamöter här närvtde, så anhåller jag att inbjudningen må läggas på bordet till nästa plenum Hr Printzensköld: Jag instämmer i Hr Bildts begäran om bordläggning. Frih. Creutz, Stephan: Då PresteSt., i afsigt att få en så vigtig fråga som denna afgjord vid innevide Riksdag, inbjudit R. o. Ad. att förena sig om dess beslut, så vore det, enl. rein tanke, mindre vänligt af R. o. Ad. att alslå denna inbjudning, hvarföre jag tillstyrker bifall till densamma. Hr Gr. o. Landi ra. förklarade, att förevrde prof.-utdrag, enl. 2:ne ledamöters derom gjorda begäran, komme att hvila på bordet till nästa plenum. Föredrogs ånyo och bifölls RiddarlmsUtsk:s d. 7 och 11 dennes på bordet.lagda Utlåt.
Han hade varit svag ända f r i n födelsen, ' förlilarade hon, och han var alltid sk kinkig och besviirlig. Aldrig liade lioii någon ro för honom. Hon snörde skyndsamt in honom igen, till trots för a t t lian med ett sakta kvidande protesterade mot den tvungna ställniiig~n, och lade lionom helt. kallt tillbaka i IiAnginattaii. Hungrig var han visst också, ty nu började 1äppa.rna a t t famla efter den lilla vissna handen. P&amp; fröken D: s bön, a t t hon s k ~ ~ l l ge e hoiiom mat, svarade hon hårdt, att den friska gossm skiille Iia först. Af honom kunde inan då viinta, a t t det skulle bli folk en g h g. Det var första gången jag s %g en inor, so111 icke i första rummet öininade för sitt svaga barn. Frisk och kraftig, soin Iion var, tycktes hon ha nog till begge, men denna varginna i kvinnoliamn tycktes endast .afse iacens bestand. Det var hennes nödställda belägenhet, som gjorde henne hård, menar nian kanske.? Men hon led ingen nöd. Hon berlttade för fröken D., a t t den turkiska konsuln understödde henne, a t t lian hade tagit reda på hvart hennes nian liade rest ocli lofvat a t t antingen föra Iionom sjalf tillbaka eller tvinga. lionom a t t betala familjens iinderliåll. Nej, den ursäkten liade lion således icke. J a g var förfärligt upprörd och önskade blott, a t t jag kunnat läsa lagen för henne. Ocli dock - hade jag val ratt därtill? K a n man. draga den människa till ansvar, hos hvilken alla goda drifter systematiskt tillintetgöras, d l dragning till. det högre forkvafves, livilken af tillvaron l I, icke f&amp;r nkgon högre liirdoni &amp; n att styrkaii, den i. %a styrkan, är det ratta, att allt, so111 ar svagt lir föraktligt, är döindt till att lida och g&amp; under - som Iion sjalf?
Fäderneslands vigtiga angelägenheter är det för R. o. Ad. en glad anblick att vid sin sida återhelsa det Stånd, för hvilket allmän och enskild välmågas och förkofrans beredande är af sä öfvervägande betydelse, — som falt sig anförtrodt det sköna värf, att till alla lemmar af statskroppen sprida lugnets och den deraf beroende industriens värderika frugter och med vidgad blick jemväl för slägtets cultur främja utvexlingen af de idéer folkslagen emellan, som bidraga till civilisationens sanna framåtskridande. Väl vetande att den dertill erforderliga vidsträckta erfarenhet och insigt äfven skall utöfva ett stort inflytande pä de frågor, hvilka till 11. St:rs afgö rande förekomma, hyser R. o. Ad. en hoppfull förtröstan till skarpsinnigheten i granskningen och mogenheten i de blifvande besluten inom det Vällofl. BorgareSt., med hvars fortfarande förtroende och vänskap R. o. Ad. anhåller få vara omfattadt. Till Ilederv. BondeStåndet. I anledning af den vänskapsfulla helsning R. o. Ad. från He - Den Ti November f. m. 9 derv. BondeSt. nyss emottagit, har R. o. Ad. åt oss, dess Deputerade, uppdragit, att lill Hederv. BondeSt. återbringa såsom gensvar en lika vänskaplig och hjertlig helsning och väl gångsönskan. Det är med oförminskad glädje och sann tillfredsställelse som R. o. Ad. vid detta riksmötes ingång återser Svenska folkombudens uräldsta beståndsdel, grenarne af den gamla kärnfriska stammen, hvars rötter sträcka sig ned i djupet af den dunklaste forntid, och som står upprätt och obetvingad i trötts af de många stormar, hvarmed den brottats. Hos afkomlingarna af dem, som först bröto bygd och gjorde sig lag i Sverige, ser R. o. Ad. med deltagande och fägnad ännu de ursprungliga, osminkade dragen, lugn besinning, klart omdöme, redbarhet i tänkesätten, samlad kraft och fasthet i beslut.
Kammar - Katten deltaga i tillsynenoch styrelsen öfver Krigs-Revisionen uti alla dess delar och hvad thy tillhörer, sa att intet må undfalla Deputerades uppmärksamhet , och de lika med Kongl. Karn max-Rätten måga göra sig försäkrade, att vid Krigs-Revisionen i dess detailler , ingen uraktlåtenhet, försummelse, sorglöshet eller coouivence med Redogörare Olifver möjlig, utan ali fullständighet och säkerhet deremot vinnes. — J* hvilket afseende Deputerade bö'ra, jemte Kongl. Kammar-Rättens JLedamöter, förrätta Räkenskapernas uppskattning och fördelning på Revisions - Contoiren tillika med de Arbets - undersökningar, som hvart halft år skola hällas, samt efter genom* läsning af de anmärkningar, sorn i Contoiren kunna göras, sedan de, först för annotation ingått till Deputerade, dervid till Revisionen göra de erinringar, sorn finnas skäliga och nödiga; hvarefter Deputerade hafva, att samma anmärkningar, sådana de sedermera, ändrade eller oförändrade från Contoiren till Deputerade återlemnas, genast afgifva till Kongl. Kammar-Rättens Domare-åtgärd, hvarmed Deputerade ingen befattning, äga, jemte clet Utlåtande Deputerade då kunna för deras del i ett eller annat fall anse nödigt. Och sedan skriftväxling i hvarje anmärknings-mal är slutad, samt behörig handläggning af Revisionen föregått, hvilken handläggning Deputerade böra med uppmärksamhet följa, och Contoiren likaledes - 33° Den 5 Augusti ledea ingifva anmärknings-handlingarna, jemte’ dess slut påminnelse, till Deputerade, hafva de att samma handlingar med eget utlåtande , der det nödigt finnes, till Kongl. Kammar* Batteris ändtliga afdömande utan dröjsmål öfverlemna; varande Deputerade för deras åliggande pligt obetaget, att på anmälan i bemälte Hatt erhålla f upplysning] huru målen blifvit »fgjorda. §. 6.
Befälhafvare för denna var dansken Vitus Bering, som åtföljdes af löjtnanten Morten Spangberg, äfven dansk till börden, och Alexei Tschi.rikow De lemnade S:t Petersburg i februari 1725 och togo landvägen öfver Sibirien, medförande nödiga förråd för att i Kamtschatka kunna bygga och utrusta det fartyg, med hvilket de skulle göra sin upptäcktsfärd. Öfver trenne år åtgingo till denna resa eller rättare detta geografisktvetenskapliga fälttåg, hvarvid man för transport af förråden och det skeppsbyggnads-material, som måste från Europa medtagas, begagnade floderna Irtisch, Ob, Ket, Jenisej, Tunguska, Ilim, Aldan, Maja, Judoma och Urak. Först den 15/4 april 1728 kunde man påbörja byggandet af fartyget vid Nischni Kamtschatskoj Ostrog, redan den 21/10 juli gick det af stapeln, och den 31/20 i samma månad kunde Bering börja sin egentliga färd. Han seglade mot nordost längs Kamtschatkas kust och kartlade densamma. Den 19/8 augusti träffade han vid 64°30′ n. br. tschuktscher, hvilka då ännu bland ryssarne hade rykte för okufligt mod och vildhet. Först kom en af dem till fartyget, simmande på två uppblåsta sälskinn, »för att efterhöra hvad ändamålet var med skeppets ditkomst»; derpå lade deras skinnbåt till. Man samspråkade med dem medelst en korjäkisk tolk. Den 21/10 augusti upptäcktes S:t Lawrence-ön, och den 26/15 augusti seglade man vid 67° 18′ förbi Asiens nordöstra udde och iakttog, att kusten derifrån vänder sig mot vester, såsom tschuktscherna förut förklarat.