Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län väckt motan, angående nedsättning i Tullen d Tobak, sorn frän Norrige införes till Vesterdahl> Fögderi af nyssnämnde Län_ Uti eli lill Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Bevillnings-Utskottet remitferadt Memorial har Riksdagsfullmägtigen från Kopparbergs Län Lars Gezelius anfört, huruledes invänarne i Vesterdals Fögderi länge klagat deröfver, alt de, sorn fordom plägat till Nortige öfvei tora större delen af deras producter och der bortbyta dem emot finspunnen rulltobak samt andra nödige varor, nu mera icke kunde med fördel idka en sådan byteshandel, sedan för denna tobak måste erläggas en allt för drvg tull-ufgift, hvilken icke får betalas annorstädes, än å Tullkammaren i Fahlun, dit varan alltså måste transporteras innan den får disponeras, ehuru denna stad är belägen omkring 20 mil ifrån nämnde Fögderi; och har derföre Molionairen föreslagit, all invänarne i Veslen!, ahls Fögderi, som för närvarande skola betala i tullafgift för den tobak, som af dem införes från Norrige, i5 proc af värdet, matte tillåtas att hädanefter införa sådan vara emot 5 procents tull, samt att denna tullafgift måtte få betalas lill någon af de vid Norrska gränsen boende Kronobe! jente. livad Molionairen sålunda anfört och föreslagit hafva Utskotten i behörigt öfvervägande tagit, men då Utskotten ega den fullkomliga öfvertygelsen, att några undantag från i allmänhet gällande sladganden, för vissa provincer eller orter, icke böra, utan de största . skäl. och serdeles ömande omständigheter, inedgifyas, samt några sådane synnerliga< auledA Bevsamt Allm. J}esv, -och Oacon.-Utsh. Vtlulanndt N:o ir. »ingar till undantag för Vesterdahl Fögderi i Kopparbergs
Hvad skulle du kalla en opera, som från ouvertyren till finalen gick i tre fjärdedels takt och lät tenoren valsa genom kärleksarian, valsa i begrafningsarian och valsa och valsa ända till dess han omsider utandades sin sista valsande suck? Emellertid har vanan lärt dig att icke draga på munnen – om icke till en gäspning – när du sida efter sida ser en versens hjälte vandra på jamber, dansa på jamber, sitta på jamber, somna och begrafvas på jamber och omsider ändtligen på jamber falla till mull. Rimmet, detta musikaliska sirat, som hvar rad brukar släpa efter sig, liksom skallerormen sin skramla, begagnade han endast här och hvar som en tillfällig, af innehållet påfordrad förhöjning och tillspetsning. All slags bravur och konstskicklig komposition voro honom förhatliga, och han saknade allt intresse för kritiker och litterära kannstöperier. Till och med litteraturhistorien syntes honom endast en skolastisk yttre granskning af inbillningens häfder. Icke heller kunde han skrifva om det, som omgaf honom. Allting behöfdes först omstöpas till inbillning och hågkomster, och skulle han uppteckna en reseskildring kunde han det först fem eller sex år efter själfva resan. Inbillningen glödgas aldrig så våldsamt af det, hvilket du äger, som af det, hvilket du umbär. Därför bli svårmodets söner så ofta gycklare eller Backussångare. Därför skall du aldrig så kunna besjunga det sköna som i en eländig koja. Vinn Krösos’ palats, och dina sånger om det sköna tystna. Du skall i stället sjunga om kojorna. Poeten Ignotus älskade det sköna på samma sätt som han såg det älskadt och eftersträfvadt af all världen omkring honom. När hans inbillning smyckade sig med sitt drottningdiadem, tänkte han småskrattande på de australiska kragfåglarna, hvilka under kärlekens sångarkamp uppföra små löfsalar, prydda med musselskal och bjärta fjädrar, eller han tänkte på vattenödlorna i dammen, hvilkas kammar uppflammade i rosenrödt.
Dessas antal är. såsom upplvsl blifvit, långt större, än som inrättningen för det inskränkta utrymmets skull kan emottaga, sä alt Direktionen varit nödsakad alt alslå en mängd lill elevplalsers erhållande inkomna ansökningar. Och då vid Institutet elever icke fä emotlagas, hvilka äro öfver 15 år, har ock inträffat, alt sökande, i alvaktan på ledighet, blifvit öfverårig!! och sålunda för alltid gäll i mistning af en önskad och länge förbidad undervisning. Häraf visar sig, alt ifrågavarande Stiftelses verksamhet ännu är allt för inskränkt och på långt när icke motsvarar behofvet af vård och undervisning för den betydliga mängden af inom riket befintliga döfstumma barn. Det af Eders Kongl. Majit väckta förslag om anstaltens utvidgning liar derföre synts Rikets Ständer vara i hög grad förtjent af behjertande, hvarföre, enär den uppgjorda ritningen blifvit af Öfverintendents-embctet leornad ulan anmärkning, Rikets Ständer, med bifall till Eders Kongl. Majlis nådiga framställning, funnit, sig böra, utom det vid sednasle Riksdag beviljade anslag af 25,000 R:dr biko eller 37,500 R:dr Runt, anvisa en summa af 120,000 Ridr sistnämnda mynt för uppförande, efter upprättad! förslag, af ifrågavarande nybyggnad på den plats, hvilken derföre kan af Eders Kongl. Majit i nåder prötvas vara mest lämplig. 20:o Vid pröfning af framställningar, sorn lins Rikets Ständer egt rum, om förhöjning af de anslag, som vid sistlidne Riksdag blifvit beviljade för uppförande, af nya Lärohus i Wexiö och Wisby, och efter tagen kännedom om de hithörande handlingar, hvilka Eders Kongl. Majit behagat medelst nådig Skrifvelse af den 30 Januari sisll. år till Rikets Ständer öfverlemna, hafva, alldenstund Rikets Ständer vid sist förflutna
Om den grundsats Rikets Ständer vid förra Riksdagen hyllade, att den vinnande må i vissa mål utan hinder af vederpartens ändringssökande, erhålla verkställighet å första domstols beslut, så vida ändringssökandet derigenom ej onyttigt bl ifver tillämpas på alla mål, måste sådant jemväl i högst betydlig mou minska antalet af de rättegångar, som blott i afsigt att erhålla anstånd med betal ningen af en ostridig skuld, nu fullföljas i högre Rätt, enär den tappande enligt mitt förmenande, ej kan undgå att inse, att genom ändringssökandet da mera foga stode att vinna; äfvensom genom antagandet af förenklade arfslagar och afskaffande af atskilhge ännu qvarstående serskilda Domstolar färre aifstvister, än tillförene, skola uppkomma och svårigheten för parl, att IS Lag-VIskottets Betänkande j N.o 5a. i allmänhet bedöma, vid hvilken Domstol han hör sin sak anhängiggöra, försvinna, samt följaktligen antalet af dylika frågor, som nu ofta utgöra föremål för Hof-Rätts pröfning, jemväl förminskas. Ehuru, såsom jag förut yttrat, man icke kan med någon sannolikhet beräkna antalet af de mål, hvarmed Hof-Rätternes arbeten skulle, genom den föreslagna förändringen, ökas, tror jag dock, på ofvan anförda skal, att tillökningen ej kan blifva så betydlig och olägenheterna i följd deraf så stora, att förslaget derföre bör ogillas. I allt fall, om än det blifver nödvändigt att, efter det Lagmans-Rätterne blifvit indragne, antingen inrätta flere Hof-Rätter eller öka antalet af Ledamöter i de nuvarande, så att de kunna på flera divisioner fördelas, har man åtminstone då för eu sådan organisation fått någon ledning, som för närvarande helt och hållet saknas, hvadan organisationen, nu verkställd, snart sagdt skulle komma att ske på måfå; och enär reformen är både ändamålsenlig och behöflig, bör man väl icke af fruktan för ökade statsutgifter, de der sannolikt jemförelsevis ej kunna blifva serdeles stora, låta afhålla sig från antagande af samma reform. För öfrigt är, efter mitt förmenande, så mycket mindre lämpligt att i denna fråga, °der Rikets
M:s nåd. propos. ang:de lindring i den af hemmanen å ön Hven, såsom godtgörelse för dem förut åliggande arbetsskyldighet vid Uranienborgs kungsgård, utgående afgäld; N:o 107, i anledn. af väckt motion om optionsrätt för Klabböle och Sörfors byamän lill arrende å vid deras strand belägna kronofisken i Umeå eif; Bevillnings-U tskottet: N:o 9, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillnm samt föreskrifterne för deras tillämpning; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 55, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af det uti K. brefven af d. 6 Maj 1817 stadgade förbud om kyrkostugors uppförande inom Norrbottens och Westerbottens län af församlingsboer, hvilka äro inom en mil från kyrkan bosatte; N:o 56, i anledn. af väckt motion om upphörande af skyldighet för landtmän att afskala och samla barken å lill dem upplåtne ekar; samt Den 29 Mars. 413 N:o 57, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordn:n d. 19 Juni 1843, ang:de kolmätning. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., sedan numera samtlige Riks-St:n afgjort Bankooch StatsUtsk:ns utlåUn, ang:de förvaltningen af banken och riksg:s-kont., behagade nästa Lördag d. 1 April företaga val af fullmäktige i dessa verk samt direktörer vid låne-kontoren i Götheborg och Malmö, hvilket bifölls.
Riddarb.-Sekret., efter ett försök att nu i Mern.-Prot. igenfinna det uttryck af Hr von Hartmansdorff, som föranledt Hr Bergenstråles anmärkn., anmält att lian för tillfället icke var i stånd att återfinna det ifrågavande uttrycket och derföre ej kunde bestämdt upgifva de dermed begagnade ordalag, yttrade Hr von Hartmansdorff: I sådan händelse får jag förklara, det mitt yttrande gick derpå ut att man borde inom RiksSt:n kunna få mycket tillförlitligare uplysningar om tillståndet i landet än genom de rapporter från Landshöfd:ne, hvilka till Konungen inkomma, emedan inom RiksSt:n funnes både spanmålssäljare och spanmålsköpare, både bränvisbrännare och bränvinssäljare. Hr Bergenstråle: I anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff nu anfört, så i händelse han ej yttrat de ord, som jag trott honom hafva sagt och som äfven tvenne andra talare, nemi. Ilr Tornerhjelm och Gr. Lewenhaupt trott sig hafva hört, så får jag anhålla att mitt yttrande i detta afseende måtte såsom obehöfligt utgå ur prot. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Då, såsom jag hoppas, den långa discussionen nu i hufvudsaken är slutad, vill jag vis - 380
R:dr 5,247: jg. utgått, dessas värde beräknas efter medium af de sisla tio arens markegångspris, samt att den sålunda bestämda boslullsafkastningen, hvilken alltid borde utsättas i jemna tiotal Riksdaler, afräknas ifrån den lön, som för tjernsten, hvarmed bostället följer, varder fastställd; e) att, med indragning af alla indelda räntor, utom för bostads-boslällen, lönerna för lands-sats-tjenstemännen bestämmas i kontant utan någon derunder inbegripen spanmål; f) att af allmänna medel särskildt borde ersättas: resekostnader för häradsbokhållare vid resor till taxeringsföilätlningar, till mantalsskrifningar i de städer, der de hittills förrättats af häradsskrifvare, och till skattläggningar, der sådane ifrågakomma; resekostnader och traktamente till vaklbetjente vid landshöfdingeembete, dä de i tjensteärenden afskicka» utom landshöfdinge-residens-staden; kostnader för blanketter till debetsedlar och betalningsbevis för krono-ulskvlder, för O «/ 1 diariers oell handlingars samt räkenskapers vid läns-slyrelserna inbindning, samt för läns-styrelsernas kungörelsers införande i allmänna tidningar, der sådant bör ega ram och icke sker för ändamål, hvartill särskilda anslag äro anvisade; hvaremot för trvckninqen af nämnde kungörelser enahanda O O belopp, som hittills, eller 100 R:dr B:ko för hvarje Län, i ett för allt borde beslås. Meri tillämpning al’ dessa bufvudgi under hafva kommitterade upprättat förslag till personal och lönereglering, sådant det i bilagde protokoll öfver Civil-ärenden linnes intaget, och enligt hvilket summan af alla löneförmånerna skulle uppgå till 515,273 R:dr te sk. Kongl.
Jag hafver väl sett mins folks tvång, som är uti Egypten, och hafver hört deras suckan, och är nederstigen till att frälsa dem; så kom nu hit, jag vill sända dig uti Egypten. Denna Mosen, som de försakade, sägande: Ho gjorde dig till höfvitsman och domare? honom ([säger jag]) hafver Gud sändt för en höfvitsman och förlossare, genom Ängelens hand, som honom syntes i buskanom. Han förde dem ut, görandes under och tecken uti Egypten, och uti röda hafvet, och uti öknene, i fyratio år. Denne är Moses, som sade till Israels barn: En Prophet skall Herren, edar Gud, uppväcka eder af edra bröder, såsom mig; honom skolen I höra. Denne var den som uti församlingen, i öknene, var med Ängelen, som talade med honom på Sina berg, och med våra fäder; han undfick lifsens ord, till att gifva oss; Hvilkom edre fäder ville icke lydaktige vara; utan drefvo honom ifrå sig, och vände sig om med sitt hjerta till Egypten; Sägande till Aaron: Gör oss gudar, som gå för oss; ty vi vete icke hvad denna Mosi vederfaret är, som oss utfört hafver af Egypti land. Och gjorde de en kalf, i de dagar, och offrade offer till afgudar, och fröjdade sig öfver sina händers verk. Då vände Gud sig om, och gaf dem der till, att de dyrkade himmelens härskap; såsom skrifvet står i Propheternas bok: I Israels hus, hafven I ock i de fyratio år offrat mig i öknene offer och fä? Och I upptogen Molochs tabernakel, och edars Guds Remphans stjerno; de beläte, som I gjort haden, till att tillbedja dem; och jag skall bortkasta eder utom Babylonien. Våre fader hade vittnesbördsens tabernakel uti öknene; såsom han dem förskickat hade, sägandes till Mosen, att han skulle göra det efter den eftersyn, som han sett hade;
Vi finna således de norske excellenseme täfla med de svenske angående rangen. Jag skall icke vidare ingå i reflexioner angående detta, utan erinrar allenast derom, att derest vi icke hade haft en riksmarskalk, som räknar sin excellenstitel från 1848, så skulle främsta rangen i Sveriges land och rike för kort tid sedan innehafts af en norsk man. Men i detta afseende erinrar jag mig en ganska lustig anekdot, som man vet berätta, men för hvars sannfärdighet jag icke kan ansvara. Det var vid Carl XV: s kröning, vid hvilket tillfälle herr Sibbem varnorsk statsminister i Stockholm. Som han egde äldre statsministersfullmakt än dåvarande justitiestatsministern frih. De Geer, så yrkade han på försteget framför denne vid ceremonien, och det hade bara fattats, att vi vid detta tillfälle fått se en norsk man intaga främsta platsen. Om icke detta beviljades, önskade herr Sibbem åtminstone få ' tura med frih. De Geer. Carl XV, till hvars afgörande den riksvigtiga saken hänsköts, fann dock detta gå allt för långt, men gladlynt som vanligt skall han hafva svarat: » Nej, min bästa Sibbem, det går inte för sig, att du turar med De Geer den här gången, ty nu krönes jag såsom kung i Sverige och då skall Sveriges justitiestatsminister vara den främste — men om du skulle vilja tura med mig en stund under tronhimmeln, så kan det nog gå för sig ». Annu återstår att behandla en sista afvikelse från 34 paragrafens i regeringsformen bestämmelse om stats-ministrames främsta rang, hvilken afvikelse dock numera upphört. År 1773 böljade nemligen konung Gustaf III att utdela titeln: » en af rikets herrar », och den förste, som dertill blef utnämnd, var grefve E. W. von Hessen-stein, konung Fredrik I: s son med fröken Taube.
I memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Riksdags-fullmägtigen M. Mänsson från Kalmar län, under erinran derom att, till behöflig rättelse för rotehållarne vid de indelta infanteri - 14 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 91. regementerne, knekte-kontrakterne och öfriga i samma ämne utkomne författningar blifvit på allmän bekostnad sammandragne, till trycket befordrade och derefter till sockenkyrkorne öfversände, föreslagit att då likartade underrättelser ännu saknades för indelta kavalleriet samt stridigheter och missförstånd derigenom ej sällan uppkomme, sammandrag af alla nu gällande stadganden, rörande rustningen och remonteringen samt rusthållarnes och manskapets vid indelta kavalleriet ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, måtte på allmän bekostnad upprättas, till trycket befordras och för vederbörandes efterrättelse till sockenkyrkorne afsändas; hvarförutan motionären yrkat att då icke någon författning funnes, som bestämde till hvad belopp planpennmg för kavalleritorp borde af ströroten till hufvudroten erläggas, det måtte förklaras att Kongl. Förordningen den 28 Februari 1846, rörande planpenningars utgörande för infanteritorpen, äfven kunde på kavalleritorpen tillämpas. Beträffande förra delen af motionen får Utskottet meddela den upplysning, att Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 3 Februari 1852, förordnat att ett samman drag af gällande stadganden rörande rusthållares och ryttares rättigheter och skyldigheter skulle uppgöras för att till trycket befordras, samt uppdragit åt en af Kongl. Krigs-kollegii tjenstemän att nämnde sammandrag författa, äfvensom, efter det binder för denne uppstått att fullgöra uppdraget, genom nådigt Bref den 31 Mars 1853 öfverflyttat detsamma på en annan af Krigs-kollegii tjenstemän, hvilken fortfarande lärer vara sysselsatt med ifrågavarande arbete, som emellertid, då ej något arfvode blifvit derför anvisadt och tiden således ej kunnat uteslutande deråt egnas, ännu ej hunnit fullbordas.
Det var i sådant afseende de dittills onyttjade Skogar blefvo åt enskilte personer upplåtne, emot en viss bestämd afgift, som i alla tider skulle till Kronan erläggas, om ock Skogen blef helt och hållen afbrukad och förstörd. Detta sednare vilkor var således både ett bevis för innehafvaren, och en säkerhet för honom, i afseende på dess nyttjande rätt, och det var på sådant sätt, som dels gamla Bruksanläggningar utvidgades, dels nya Bruk och Masugnar anlades i ödemarker af så svår beskaffenhet, att kostnaden vid Verkens första anläggning oftast öfversteg första anläggarens krafter, hvilken, i följe deraf, bragt till fattigdom, måste lemna sitt på.- begynta arbete till efterkommande att fullbordasj men emedlertid var anläggningen gjord, och genom sednare ägares ihärdighet blefvo ödemarkerne, förut blott tillhåll för odjur, förvandlade till boningsplatser för meaniskor, hvilka allt mer och mer odlade Den 29 Maji. jorden, och med sitt arbete bidrogo till Statens båtnad, under det att de igenom sina utlagor ökade Kronans inkomster. Utan någon förändring, förblef allt detta, i samma förhållande ända till 1747, då vid Riksdagen, i följe af väckt fråga om Recognitionsskogarne, dessa förklarades oskiljaktige från Verken och den grundsats antogs, att inkomsterne af Skogen kunde ökas, i förhållande af tidernas be? skaffenhet och de stigande jernprisen. Rikets vid 1766 års Riksdag församlade Ständer, kände för att icke hafva gynnat hvarken Bergshandteringen eller Manufacturer, trodde sig dock icke kunna betaga Bruksägare deras rätt, till begagnande af Recognitions-skogarne, utan stadnade vid det beslut, att undersökas skulle, huruvida hvarje Bruk erlade rigtig afgift, i förhållande till den skogsrymd hvart och ett innehade
Underhållet af en Electricitetsmåchin istockholm borde icke betunga Statsverket. Detta medel till sjukas botande har alltid varit ganska lönande; och 0111 någon ersättning skulle lemnäs för de fattigas betjenande, borde denna utgift väl tillkomma Stockholms stad och icke Statsverket. För KrigsColltm begäres en Presidentslön, 4200 R:dr. Såsom skäl uppgifves blott, att någon sådan lön för det närvarande icke är anslagen. Men just af samma skäl skulle StatsUtsk. kunna finna den öfverflödig; ty beholvet är ju icke mer trängande nu, än tillförne. ”Enligt de för GardesReg:terna fastställda interims”stater, grundade på den förändrade organisation, K. M. ”funnit nödigt vidtaga, erfordras, Utöfver de vid sista Riks”dag anvista anslag,” en summa af 18,568: 27. 6. — Om R. St. medgifva denna förhöjning utöfver de anslag de fastställt, så är ett prejudicat gifvet, sorn i sjelfva verket förvandlar till ett tomt och betydningslöst ord den i grundlagen stadgade och, såsom ett slags palladium, så ofta beprisade ”Svenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta genom R. St. allena vid allmän Riksdag;” ty rättigheten att sig sjelf beskatta måtte väl icke skola in - Dea 8 Mars f. m. skrankas blott till bördornas fördelning, utan äfven och i främsta rummet bestå just i afmätningen och bestämmandet af sjelfva bördorna. Det är sålunda rent af nödvändigt, att denna interimsreglering upphafves. Såsom extra anslag Legäres: till 7 Reservbatterier 115.000 R:dr. Men månne det uti ett vapen, som dagligen är de största förbättringar underkastadt, icke vore bäst att uppskjuta med reservens anskaffande, lill dess behofvet åtminstone kunde förutses af de ordinarie batteriernas användande. Till i5,ooo Gevär begäres 3oo,ooo R:dr.
Det dröjde likväl icke länge förr än dessa vapen vändes mot angriparen själf, och snart var det Oxygen som hade alla skrattarne på sin sida, åt minstone alla andra än Vera, Aromasia och fröken Rosendoft. Men samtalet tog snart en allvarlig vändning. Man talade ännu en gång om forntid och framtid, ett ämne som vanligtvis utgjorde föremål för de samtal i hvilka Apollonides deltog och då han med ständigt samma värme tog forntiden i försvar. Så äfven denna gång. Han prisade den tid, då människan ännu förstod att uppfatta naturens skönhet och i hennes betraktande kände sin största glädje. Han beklagade, att man nu mer icke kände till denna uppfattning och ej mer bekymrade sig om blommorna på marken. Trädgårdar visste man snart ej häller af på andra ställen än de höga husens tak. Skogarne voro i det närmaste försvunna, och man kunde aldrig mer erfara den högtidliga känsla som fordom rörde människans hjärta, när hon i skogens ensamhet hörde trädtopparnes heliga susning. Snart skulle landtmannen ej häller kunna under himlens fria hvalf vandra mellan de vaggande sädesaxen och fröjda sig åt hoppet om rika skördar. »Hvad har man nu som lifvar sinnet och fyller hjärtat med friska känslor?» utropade han med vemod. »Man har stärkelsefabriker,» svarade Oxygen, »ägghvitsfabriker, laboratorier som sörja för människoslägtets sunda och billiga näring.» »Men det gröna, med praktfulla blommor öfverströdda täcket, jordens skönaste prydnad, är på väg att försvinna. Med detta försvinner äfven vår lifsluft som vi redan nu till stor del måste taga från syrefabrikerna. Hunger skall människoslägtet kanske aldrig mer erfara, åt minstone icke i magen. Men hvem stillar den ideala hungern, samt först och främst åtrån efter ett stycke fri natur? Hvar finner man dess utom nu några stora känslor? Hvar äro de tragiska konflikterna? Hvart har det sköna tagit vägen? Den ersättning som sökes i hjärnorglar är sannerligen alt för fattig.» »Nu är ni åter igen orättvis och bitter,» inföll Aromasia. »Vår tids stora förtjänster vill ni icke erkänna. Stora och sköna känslor saknas ej häller nu, och edra tragiska konflikter lär ni väl icke slippa ifrån.»
Vid Gustaf III:s uppträdande låg deremot herrskarmakten hos packet eller vanbördingarne, – antingen man nyttjar dessa ord i forn-adelig, eller i rätt och slätt moralisk betydelse. Med afseende på det bekanta streck, som han genom sin fader spelat Rådet 1768, hade de i hans Konunga-försäkran tillagt den nya eds-förpligtelse, att ”oafbrutet regera”39: och lyckligtvis tog han dem bokstafligt på orden, ehuru i ett från Tessins fordna definition afvikande ordaförstånd. Att Sverige ännu är till; att det icke drunknade, såsom ett Nordens Polen, i ett bottenlöst svalg af skändlighet och förnedring: det är denne ”theaterkonungs” verk; och det fick han med sitt lif umgälla; fallande för en sammangaddning, hvars hufvudperson40 var en parti-hjelte från det sednare Mössväldets dagar. En icke ovigtig företeelse i Sveriges historia är, att rikets skuld var år 1765 lika stor som vid Carl XII:s död, och år 1771 – således vid den såkallade Frihetstidens slut – till och med större. Den ultra-ekonomiska synpunkten borde deraf kunna inhämta, att vanäran ofta kostar ett folk lika mycket, som äran; ja, stundom än mera. Boken ”Tessin och Tessiniana”, utgifven af den förtjenstfulle Ehrenheim, var en dyrbar skänk åt vår litteratur. Beklagansvärdt är dock, att den så sparsamt meddelar Tessins betraktelser i artistiska ämnen. I dessa var han en grundligare kännare och säkrare domare, än de fleste som dermed i hans tid befattade sig. Man läse t. ex. den lilla – en Ehrensvärd icke ovärdiga – karakteristik, der han skildrar Ehrenstrahls konstnärskap och ärke-svenska konstnärs-öde41. Men nämnda bok innehåller blott ett ytterst kort utdrag ur hans ännu på Åkerö förvarade ”Journal”; och denna Journal, börjad hösten 1756, fortsatt ända till den 26 Dec. 1769 (eller tolf dagar före hans död), består af tjugunio folioband.