Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1835, i i84r års Hufvudbok godtgjord och beloppet deraf, $j»som förlust, på Gamla UU-Diskontfonden öfverflyttad?. Å Nya Ull-Diskontfondens hos Riksgälds-Kontoret nägade kreditiv har, under loppet af år 1841 blifvit lyftad en summa af 20,400 R:dr och år 1842 af 19,080 R:dr. Då sålunda, oaktadt numera medgifven — 21 nedsättning af den för lån ur berörde Fond stadgade ränta, från fern lill fyra procent om året, ifrågavarande kreditiv endast i ringa mån beliöft anlitas, och i följd häraf den vida betydligare återstoden af kreditiv-summan, hvilken i allt fall, till dess hela belopp, måste af Fullmäktigei Riksgälds-Kontoret, för möjligen skeende reqvisitioner, Kongl. Kommerse-Kollegium tillhandahållas, hos Kontoret qvarstadnar ofruktbar och utan gagn för allmänna rörelsen, hafva Revisorerne af detta förhållande hemtat anledning att föreslå, huruvida icke någon del af meranämnde kreditiv-medel, eller hvad som för UU-Diskontrörelsen icke erfordras, lämpligen kunde varda till Kongl. Kommerse-Kollegii disposition öfverlemnad, för att, i enlighet med de för vanliga diskontlåns meddelande utur Manufaktur-Diskontfenden stadgade grunder, användas till låneunderstöd åt vederbörande fabriksidkare, emot fyra procents årlig ränta och på högst nio månaders tid, hvarigenom medlen inom bestämd tid kunna åter begagnas till sitt 'ursprungliga ändamål, om så skulle påfordras. Sedan Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den a3 September 1840, bestämdt ett anslag af 2,000 R:dr årligen, att ställas till Kongl. Majrts disposition, såsom understöd för en Ullsorterings-anstalt i Götheborg och en i Malmö, med 1,000 R:dr till hvardera, har Kongl. Maj:t, under den 12 Maj 1841 och i4Maj 1842, dels i nåder uppdragit åt Kongl.
Därtill skulle behöfvas ingenting mindre än en mycket fast sammanslutning af flere tongifvande på hvarje ort. » Åh, åh » — här afbrytes jag af ett mångstämmigt, förtrytsamt rop — » man kan väl ändå inte stänga sina dörrar midtför näsan på sina vänner och bekanta! Det vore ju ett brott mot gammalsvensk gästfrihet. » Älskvärda läsarinnor, nej, men man kan helt enkelt låta bli att öppna dem! För öfrigt är det lika långt mellan de två begreppen gästfrihet och mottagandet af visiter som mellan de två polerna. Naturligtvis är det här ej tal om de intima vänner, för hvilka, det faller af sig själft, våra dörrar alltid stå öppna. » Mitt hus är mitt slott » — säger engelsmannen. Skulle vi ej ha rätt — utan att behöfva gälla för ogästvänliga — att där, så att säga, » draga upp vindbryggan », någon gång få rå om oss själfva och få lefva vårt hemlif ostördt af ofta påträngande, ytliga eller likgiltiga bekantskaper — så vet jag ej hvar? Alla dessa nyårsvisiter, tackvisiter, afskedsvisiter, skyldighetsvisiter och hvad de nu allt heta, äro de ej rent af löjliga? Jag vill nu icke tala om de hälsovådliga, absolut förkastliga barnsängsvisiterna och de ofta i dubbel mening upprörande kondoleansvisiterna, då de smärtsammaste sår utan försköning ånyo upprifvas, handteras och granskas af ett låfsadt deltagandes ovarsamma hand och kalla blick. Jag vill för min del fritt bekänna, att då jag pustande ringer på för att aflägga en sådan där pliktskyldig visit, sker det oftast med ett hemligt hopp att ej bli mottagen! Har det aldrig händt er? Och då min ringning höres därinne, rynkas kanske lika ofta någons panna med ett otåligt: hvem kommer nu? Jag anar det åtminstone. Och när jag så ser frun i huset komma mig till mötes med ett ansträngdt artigt leende, kan jag inte värja mig för tanken, att hon bär en i hast påsatt mask för att dölja, hur olägligt mitt besök i själfva verket är.
Mor Mina, som hon kallades, var mildheten sjelf. Hon hade tillbragt hela sitt lif med att tjena och hjelpa, och det hade blifvit hennes andra natur, eller också hade det kanske från början varit hennes natur. På henne kunde i sanning skaldens ord tillämpas, att »en förståndig husmor går intet steg förgäfves». Hon hade ögonen öfverallt, och hennes händer voro alltid redo att hjelpa. När hon gick genom trädgården, bröt hon af de vissna qvistarna, band upp de buskar, som ville falla tillsammans, eller plockade i förbifarten af de vissna rosorna, för att allting alltid skulle se friskt och fint ut. Hon kunde baka, brygga, väfva och sy, och i sömnad var hon till och med en riktig mästare, ty hon broderade lika bra som någon bondqvinna med hålsöm och korssöm och kände alla gamla mönster till handdukar och täcken, så att hennes linneskåp var en riktig fröjd att se. Ja, nu voro de ju så lyckliga! Hon skulle blifva hela sitt lif i den gamla prestgården. I fars och mors sängkammare stod nu deras säng, i fars arbetsrum stod Anders’ skrifbord — sitt eget sybord hade hon aldrig behöft flytta — och ute på gårdsplanen under lönnarna sutto de nu om söndagseftermiddagarna och drucko kaffe vid det gamla bordet; de hade blott skaffat nya bänkar. Allting var så bra — om det nu blott ville komma ett litet barn. Redan det första året trodde sig Mina hafva hopp derom, och hon fick brådt med att sy små kläder och köpa vagga; men det var blott ett bedrägligt hopp, och de små kläderna blefvo lagda upp på vinden i vaggan. Men så det tredje året — ja, nu var det sanning, en sanning, som dag från dag blef tydligare, så tydlig, att Mina måste le öfver den kraft, hvarmed den lilla obekanta gjorde sin närvaro gällande och liksom fordrade att snart blifva utsläppt i verlden — och på sjelfva midsommaraftonen kom hon slutligen — det var en liten flicka. Modern hade varit mycket sjuk, så sjuk, att doktorn, som man sände ridande bud efter, ett ögonblick tänkte på att uppoffra barnet för att rädda moderns lif, men Mina bad och grät. Hon skulle lida hvad som helst, hon skulle gerna dö, men barnet måste lefva.
Genom Konstitutions-Utskottet meddelade utdrag af samtliga Riks-ståndens Protokoll för den 30 nästlidne September, har Utskottet inhemtat, att det af Utskottet uti Memorialet M 32 framställda förslag till ändring uti 15 § Riksdagsordningen. angående hemmans-egares representations-rätt, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men deremot af Bonde-ståndet, förkastadt; och som dessa olika beslut icke kunna sammanjemkas, får Konstitutions-Utskottet den oförenliga skiljaktigheten till samtliga Riks-ståndens behandlande vördsamt anmäla, med hemställan derjemte till Bonde-ståndet, huruvida icke detsamma ville efter de öfriga tre Riks-stånden sig foga. Stockholm den 8 Oktober 1857. lith. till K. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Okt. 1857, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Riks-ståndens beslut rörande det af Konslilutions-Ulskoltel uti Memorialet JVs 34 framställda förslag bill ändring uti fl och 22 §§ Regerings-Formen, angående antalet af Högsta Domstolens ledamöter. Genom meddelade utdrag af Riks-Ståndens protokoll för den 1 0:de och 14:de innevarande Oktober har Konstitutions-Utskottet inhemtat, att Ridderskapet och Adeln, Prestc-Ståndet och Borgare-Ståndet antagit alt oförändradt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag Konstitutions-Utskottets uti Memorialet JY2 3-i framställda förslag till ändring uti 17 och 22 §§ Regerings-Formen, åsyftande förstärkning uti antalet af Högsta Domstolens ledamöter, samt att Bonde-Ståndet antagit såsom sin gemensamma tanke »Utskottets nämnde förslag med den ändring, att uti 17 § Regerings-Formen införes, att Konungens Domsrätt skall uppdragas minst 12, högst l(i af Honom utnämnde lagkunnige män, i stället att Utskottet föreslagit: minst 12, högst 18 etc.»
Sprengtporten, Jac. Willi.: Gr. v. Fersen bär Uppträdt emot den af mig yttrade åsigt, att R. St. i denna fråga kunde nedsätta ett särskildt Utsk. Då jag icke yrkar, att propos. dertill må framställas, kan det anses öfverflödigt att ingå i något försvar för denna åsigt; men jag ber dock att få framställa några anmärkntr vid Hr Grtns anförande. Han tror, att derföre, att grundlagen antydt en viss verkningskrets för Constit.Utsk., ett särskildt Utsk. ej tinder något förhållande skall kunna nedsättas för att behandla en sådan fråga, som star i beröring nied Constit.- Ut - Den 12 Februari e. ra. 281 Utskrs befattning. Jag får dervid erinra, att Constit.Utsk., hvars verkningskrets naturligtsvis blifvit i grundlagen föreskrifven, fått sig densamma ålagd i samma grundlags-§, som alla de andra Utsk:n. Följaktligen måste Gr. v. Fersens argumentation, såvida den skall galla i afseende på Constit.- Utsk., äfven gälla i afseende på alla andra i grundlagen föreskrifna Utsk., hvilka kunna komma att handla med R. St:s rätt. Det måste således hafva undfallit Gr. v. Fersen, att 3 mom. af Riksd.Ordnrs 36 § är en exceptionslag, oell att det ligger i aila exceptionslagars natur att upphäfva de allra, lagbud, hvarifrån de utgöra undantag. Jag linner mig således icke genom Gr. v. Fersens argumentation öfvertygad om oriktigheten af den åsigt, jag yttrat; men, på sätt jag förut anfört, vill jag ej yrka propos. till ett särskildt Utsk:s nedsättande, emedan jag linner, att ganska få af Ståndets ledamöter äro böjda för en sådan åtgärd. Gr. v. Fersens förslag att lägga betänk, till handhna kan jag icke biträda, ty jag finner ingenstädes ett sådant behandlingssätt föreskrifvet i grundlagen, hvilken jag tror att man framför allt i grundlagsfrågor bör i möjligaste mån ställa sig till efterrättelse.
Vid den reglering af Stats-expeditionernas personaloch aflönings-stater, som varit en följd af Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag fattade beslut om inföi’ande af departemental-styrelsen, anslogo Rikets Ständer sådana löner som, med afseende å ärendenas fördelning mellan de nya Stats-departementerne och göromålens beskaffenhet, ansågos erforderliga; och då nämnde aflönings-stater icke så länge varit gällande, att behofvet af den äskade tillökningen å Finans-departements-expeditionens stat må kunna anses tillfullo ådagalagdt, finner Utskottet, med afseende å statsverkets knappa tillgångar , sig sakna skäl att tillstyrka bifall till hvad Kongl. Majit i denna del föreslagit. Då förslag till en förändrad reglering af detta embetsverk och dess aflö ningsstat ännu icke kunnat uppgöras, såsom, bland annat, beroende af de beslut, som komma att fattas i de frågor, angående skatteväsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, hvarom nådig proposition blifvit till Rikets Ständer aflåten, har Kongl. Majit föreslagit, att det vid sistlidne riksdag anvisade fyllnadsanslag till den för nämnde embetsverk år 1841 fastställda interimsstat, 7,532 ridr 31 sk. 11 rist., måtte till fortsatt utbetalning under förut stadgade vilkor beviljas. Då behofvet af detta vid tvänne föregående riksdagar medgilna fvllnadsanslag visat sig fortfara, har Utskottet ansett sig böra Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 91. 3 tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i denna del föreslagit, ifrågavarande anslag, 7,532 r:dr 31 sk. 11 rist, må af Rikets Ständer anvisas, alt, emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå under den tid för hvilken nu förestående statsreglering blifver gällande.
Majit borde aflåtas, med anhållan, ej mindre, att Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla, det Lefvereringen ocb Redovisningen af djeknepenningarne hädanefter måtte ske likasom med de öfrige kronoutskylderne, hvilka ingå till StatsVerket, än ock att Kongl. Majit vid nästa Riksdag, efter föregången undersökning, täcktes gifva Rikets Ständer nådig Proposition i ämnet. Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskotlels Utlåtande gjorde anmärkningar* böra föranleda till detsainmas återremitterande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit återremiss af StatsUtskottets Utlåtande. Föredrogos ånyo och biföllos följande Stats-Utskottets den 7 sistlidne Februarii afgifne., samt den i4 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtanden: Den i Mars e. m. N:o 5g. I anledning af väckt Motion om öfverlåtande till staden Hjo af Kronans andel i der fallande sakören. Rörande väckt Motion, angående grunden för räntornas utgörande af någre Thorshälla Stad uplåtne hemman. I anledning af väckt Motion om öfverlåtande af en Kronan tillhörig Tomt åt Oelreichska Enkhus-lnrättningen i Landskrona.
Utskotten, II s ii52. * om förbättrad reglering af, i riket; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II S I203. Ekon. Utskottets Utlåtande öfver dessa Motioner, Vill s 207—.210 , bif. af Adeln, IX s i58, af BorgareStåndet, IX s 173, af BondeStåndet, IX s 178. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 44- —- hemman med 8 mils postföring, om, må fritagas från extra rotering, Vill s 862, 871, 886. «— Medel, I r. s 842. — Mästares skyldighet, om, att mot ersättning hålla Postbok med Landtboer. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1255. Utskottets Utlåtande, Vill s 59 — 61, bif. af Adeln, IX s i36, återrem. af BorgareStåndet, IX s i3p, bif. af PresteStåndet, IX s 148, af BondeStåndet, IX s 154- Ytterligare Utlåtande, Vill s 1273 — 1275, af BorgareStåndet, IX s 1004. Underd. Skrifvelse, X 1. s 120, 121» RiksdagsBeslutet, §. 44* — verket, anstalter i afseende å, 1 1. s 70, 71. om ett förändradt Uppbördsoch i5 22 6 Controllssätt å de Staten från, tillflytande inkomster. Motion, remitt. till Bevilln. Utskottet, II s 1261. Utskottets Utlåtande, V 1. s 108—• 114» Ulfaf PresteStåndet, IX s 3o8, af BorgareStåndet, IX s 3ra, af BondeStåndet, ix s 315, af Adeln, ix s 556. Underd.
Skulle ett sådant ert besök emellertid endast vara en höflighetsgärd åt qvinnan eller ett barmhertighetsverk åt sjuklingen, ja då tror jag nästan att jag hellre önskade det ogjordt. Och dock måste ni veta hur mycket det ligger mig om hjertat! Jag är så mycket ute, att om ni verkligen vill göra mig den glädjen att låta mig träffa er, vore det bäst att genom ett kort låta mig veta när jag skulle vara hemma. – Med ett hjertligt tack för den handräckning ni gaf mig i qväll Er Vict. Det var en ruskig morgon, kall och mulen. Jag hade beslutit att vara helt ”Forretningsmand” den dagen och att hinna med en hel del af det som skulle göras. Det var att hugga i: först promenaden med de nödvändiga uppköpen, sedan skrifning. Arbete hela dagen, ingenting annat än arbete. Jag hade i flera dagar glömt att gå till apoteket för att hemta karbolvatten, nu gick jag dit. Jag stod vid skranket och väntade på min flaska, klädd i min långa kappa och den karlaktiga filthatten. Det kom andra kunder. Jag såg på dem, på det grå, grofva brädgolfvet, på apotekspojkarne, som här skulle slita sig väg till sin blifvande lefnadsbana, på kassörskan, som satt i sitt glasfodral och såg morgonfrusen ut. Det kom en herre och stälde sig vid skranket längre borte, min blick föll i sin liknöjda nyfikenhet på ett nytt ansigte. Ah – Georg Brandes! Hans morgonruskiga ansigte glimtade till af ett igenkännande och han kom bort till mig. ”Tak for deres Brev, jeg ved ikke naar det var afsendt, men jeg fik det i nat Klokken to da jeg kom hjem. Jeg havde været hos den tydske minister.” Vi skakade hand, tvärtigenom handsken kände jag en kall liten skrifvartass i min. ”Det lader til af deres Brev som om de troede jeg kedede mig med dem. Det var nu ogsaa noget Vrøvl at skrive, hvor faar de saadant Tosseri ifraa?” Det lät så torrt och så urkomiskt.
Om jag icke bedrager mig är genom Författningar påbudit, att en Charta, hvarmed en handling belägges, skall genomdragas och med Sigill förses; men om detta Sigill sättes å Chartans Stämpel och dervid skulle hända att lacket någon stund finge hrinna, skulle derigenom Stämpeln förloras, så att man sedermera ej kunde urskilja Valeuren af den till biläggning nyttjade Chartan; jag hemställer således att det måtte blifva förbudit alt påsätta Sigillet å sjelfva Stämpeln och anhåller på sådan grund om återremiss af Utskottets Betänkande. Grefve Kalling, Pehr, yttrade, att enär nu Riksdagen nalkades till slut, det icke vore lämpeligt att för mindre betydelige anmärkningar besluta återremisser; af hvilken anledning Grefven för sin del tillstyrkte bifall af BevillningsUtskottets Betänkande. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande Anförande: Utan anmärkning vid Högloflige BevillningsUtskottets Betänkande, rörande stämplade Pappers-afgiften, får jag härvid blott erhindra: att då den i 24 §. af nu gällande
Dess rörelse och handel hafva ej stigit och staden kan svårligen komma sig före, innan Laga åns utlopp blifvit upprensadt, så att mera djupgående fartyg kunna inlöpa, hvilket ej låter sig göra, förrän flygsanden vid åns utlopp först blifvit hämmad. Staden har egen Läkare, Skola och Fattighus. Halmstads Slott den 8 Juli 1844. P. A. LEWENHAUPT. II. J. Kleverström. Carl Hane. Femurs-Beruttelse för Hallands Län. 3 nomm. murars BEFALLNINGSHAFV ANDES UTI Qéfliefeorgs ©efla Boting Ti å n TILL E0IGL MUST i underdånighet afgifne FEMÅRS. BERÄTTELSE för Ami 183T, 1838, 1833, 1840 och 1841. STOCKHOLM, 1811. TRYCKT HOS P. A. NO II STE DT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Memorial! Då, i följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 7 April 1821, en ny femårs-berättelse nu i underdånighet inlemnas, följes den föreskrifna formen, och sträcker den sig alltså först till Länets allmänna beskaffenhet, CJppfyldt af berg och klippor, med deremellan liggande större och mindre dalar, är dessas bördighet sådan, att detta Län är i verkligheten, vida mindre vanlottadt, än det vid ett flygtigt betraktande synes. Hela kusten är inskuren af djupa vikar, hvilka lätta transporter och kommunikationer, ofta högst besvärliga på de backiga landsvägarna. Hafvets närbelägenhet inverkar fördelaktigt på klimatet, och mindre ofta än i angränsande Län har man att beklaga sig öfver frostskadade skördar. Sörbygdens härad är likväl härför mera utsatt, än de öfriga. Hvad mera härom kunde vara att orda finnes i föregående femårsberättelser upptaget. Femårs-berättelse från Götheborgsoch Bohus Län. t 2 Invånare. Folkmängden utgjorde år 1841 Mantalsskrifne å landet 66,764. D:o i städerna 14,360.
Stånd redan gillat 6 punkten torde det vara förgäfves, att deruti tillvägabringa någon ändring, men jag tillstår, att om detta vilkor, senast vid i83i års slut, antages, skola starka motverkningar att intilldess få uppköpa nog silfver uppstå. Yi böra ej dölja för oss, att här finnas mägtiga interessen, som länge motverkat realisationen, och hvilka nu skola använda sina sista krafter för samma ändamål. Om berörde vilkor aldrig funnes, skulle realisationen vara mycket lättare att Den 16 October e. m. 397 tillvägabringa. Derförutan skulle realisationen på ett eller högst 2 år lätt kunna gå för sig, men deremot med bibehållande deraf skall det kunna bända, att vi få vänta till nästa Riksdag. Jag vågar derföre icke allenast föreslå, alt de af mig anmärkte ord: senast vid i83i års slut måtte utgå, utan ock att de öfriga Stånden må inbjudas att deruti instämma. Jag anser detta vara af yttersta vigt, synnerligen då förhållandet af 5 till 8 är bestämdt. Som bibehållandet af de ifrågavarande orden göra hufvudsaken mera omöjlig, anhåller jag om proposition å mitt förslag. Herr von Hartmansdorff: Om 3 Stånd redan bifallit denna punkt, anser jag öfverflödigt, att ingå i någon öfverläggning derom. Det förundrar mig eljest, att den värde Ledamot, som vanligtvis plägar se all ting så ljust, vid detta tillfälle bar så mörka utsigten Två år tyckas vara all den tid, som behöfves för det bristande silfrets anskaffande, då så mycket silfver i år ingått. Den värde Ledamoten befarar, att köpmännen skola alltför länge bålla på sina vexlar. Jag åter tror dem vara dertill alldeles oförmögna, emedan de skola utan tidsutdrägt och ofta förskottsvis betala det jern, eller andra varor, som de af Rikets innebyggare till utskeppning emottagit, och hvilka nu mera än förr, betalas med vexlar sedan priset på colonialvaror fallit så ansen - 3g8 Den iG October e. m. ligt, att Riket kan få sitt behof af socker och caffe, utan att hela vår utförsels varde medtages.
Jag upptäcker ingen oformlighet uti att i den stund, då man vill öfvergifva ett Bolag, som man understödt, af hvilket man infordrat en stor actieteckning, hvilket man under i3 år visat, att man pröfvat dess förslag, och hvars arbete man hvarje gång trodt skola blifva färdigt, att säger jag, man nu på en gång skulle lemna detta Bolag i det skick, att Rikets Ständer förbehållit sig hela dispositionen af alla dess tillhörigheter nu uti April månad, då det bort kunna påräkna, att, när Rikets Ständer samlades i November månad, beslutet bordt kunna vara fattadt innan arbetstiden för detta år. Bolaget skulle nu icke hinna sammankallas, så att det kunde fatta beslut örn arbetets företagande uti rätt tid, Jag skulle finna oformligt, om man på sådant sätt öfvergaf en samling af Svenska medborgare åt sitt öde, en samling, sorn ej är så ringa till antalet. Jag tror ej, att opinionen emot Ganalen är så allmän, sorn man anser den vara, och den är till det mesta inskränkt till vissa localer, vissa samhälls-classer och vissa penninge-förhållanden. Om man ock uppförde en half skillings Bevillning till Ca na len å hvarje Debetsedel, tror jag ej, att opinionen i Svea Land deremot skulle vara så högt stridande. Derföre vågar jag försvara, att ett förskott bör gifvas, men jag har tillika ansedt mig böra sätta Rikets Ständer i tillfälle, att med fri mening be - Den i3 April. 187 sluta, när hufvudfrågan förekommer. Jag har således föreslagit bestämmande af skyldighet för Directionen, att ovägerligen till Canalen använda de ifrågavarande medlen. Jag har ytterligare ansett det vilkor böra bestämmas, att Bolaget återbetalar summan, om Rikets Ständer ej finna för godt att bevilja något bidrag till Canalen, Då detta iakttages, äro alla nÖdiga garantier vidtagne; ty följden af det beslut jag framställt, är ingen annan, än sammankallande af en Bolagsstämma, der Bolaget genom nya för* bindelser och ny ansökning kunde försöka att tillvägabringa färdiggörandet af hvad. Bolaget sig åtagit.
» Han blir nog god, min lille gosse. » En askgrå skugga utbreder sig öfver den döencles ansikte. Tanken arbetar dock ännu. Dröjer den i forntiden eller i framtiden? Tankarne äro ljusa, det säger det fridfulla leendet, men hvari från hemta de väl sitt ljus? — Andedräkten går nu allt tyngre; ännu en svag, darrande rörelse, och allt är öfver. Läkaren böjer sig ned och tillsluter sakta den dödas ögon. Vid munnen dröjer ännu det glada, barnsliga leendet, omkring kudden böljar det blonda håret, men på den hvita pannan ligger det allvar, som blott den äger, som har kämpat o c h lidit, men till slut vunnit seger. » Lif utaf döden », säger läkaren, i det han räcker fadern den lille moderlöse. Och mannen böjer sig ned öfver sin hustru och trycker kyss efter kyss på hennes bleka läppar. Småländsk prestost är en delikatess, hvilken i vår, äfven på det kulinariska området nivellerande tid börjar räknas till dem, som hålla på att försvinna, för att snart kanske lefva endast i Samuel Ödmanns (» Hågkomster från hembygden och skolan ») och Wendela Hebbes (» Brudarne ») idylliska målningar af de gamla småländska prestgårdarnas ystefester. Men detta förvinnande är oberättigadi, och för bibehållandet af denna gamla äkta svenska läckerhet vill äfven Idun draga ett ctrå till stacken. Ar 1742 utfärdade själfvaste Kongl. Vetenskaps-Akademien ett upprop att insända beskrifning om det bästa och nationellaste sättet att tillverka s. k. Småländsk prestost. Bland de inkomna beskrifningarna intogs i akademiens Handlingar följande året nedanstående, af signaturen A. H. W. [en prostinna Widebeck?] författade recept: Man tager så mycken söt mjölk, som man vill hafva osten stor till, och låter den uti en stor kittel värmas något mer än ljum; då tages löpet utur skinnet, i hvilket det ligger, lägges i ett rent kläde och kramas uti mjölken, medan denna ännu står på elden; strax därpå lyftas kittelen af.