Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet af 43 § i Riksdags-Ordningen kunnat ega, att begära öfverläggning med det eller de Utskott, hvilkas yttrande öfver förslagets fördel och användbarhet Stats-Utskottet ansett böra föregå utlåtandet om dét tilltukta anslag, sorn förslagets antagande förutsätter, så fann Ståndet nu för godt, ätt remitteiä den väckta Motionen till Uagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottens, jemte Stats - Utskottets j handläggning* S* D. Då nu å ny‘0 föredrogs Bahco-Utskottets den 5 i denna Månad på bordet lagda Memorial, N:o 3, angående tryckning af den, från BancoFullmägtige till Utsko tet, vid denna Riksdag afgifne Berättelse, biföll Ståndet Utskottets hemställan , om tryckning och utdelning af samma berättelse: Och beslut, att väckta frågan om tryckeri, tili R. St. Fröt. lisi — iSag. %;dra Häftet R. 5© ig Trul. Utdr, d, 9 Jan. igsg. ningens bestridande af de till Riksdagskostnaderne anslagne Mede], skulle remitteras till Utskottets utlåtande,1 S. D. Remitterades till LagUtskottet: KonglMaj:t$ Nådiga Proposition den 13 sistlidne December, angående en Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti. S. D. Bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomi» - Utskottets Betänkande, N:o 5, rörande väckt fråga om iörändradt sätt att insamla Stamboksoch Colleclmedel. S. D. Remitterade» till Stal*- samt -Allmänna Besvärsoch Oecona» mie-Utskotten : sdndreas Håkanssons från Elfsborgs Ijän na. fl anföranden, i anledning af Friherre Anckarsvärds, C, H., hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckta Motion, rörande FörsvarsVerket. S. D.
Äsigtcn af denna wärkeliga förödelse til Kronans och cnffiltes oerfätteliga förlust af flere Tunnor Gulds wärde, nödgade mig härom underrätta en Ämbetsman, hwars pligt jag trodde wara tilse, at Skogarne icke förstördes, men som pä längre tid, intet swar arckom, ej eller nägon den ringaste anstalt förmärktes til hämmande af desia oblyge misibruk, skref jag ånyo och fick det swar, at dä jag ej upgifwit antalet af Bjelkarna och stället de blifwit tagne, kunde han sig ej dermed befatta, ehuru ömman. de det wore at sä illa tilgätt. Hwad Recognitions - Skogarne beträffar, äger jag ej nog kännedom för at inkomma med Förslag om deras förbättrade behandlings, sätt, men Den il Augusti. 911 men troi/ at den nu warande torde wara förnärmande pä Allmogens sida, och förringad i Kronans inkomst, behöfwer säledes granffning af de knnnoga och opartrsta. Jäg för den äran öfwerlemna detta project til Högloft. Ridderskapets och Adelns uplpsta bepröfwande, med ödmjuk hemställandet, om ej, enligt 89 §. Regeringsformen, får lil Allmänna Oeconomieoch Beswärs - Utskottet förwisas. Remitterades til Allmänna Beswärs - och Oeconomie - Utskottet. Friherre Uljerta, Kxel, det ämnejagtar mig den friheten at Högloft. Ridderffapet och Adeln föredraga, är något delicat, emedan det rörcr det Högwördiga Präste - Ständet. Men jag tror mig hafwa behandlat det pä et sätt, som ej stall kunna wara stötande, hwarken för det Ständets Ledamöter eller för nägon annan. Derefter upläste Friherre ttjerta följande:
Vill någondera parten emot Hofrättens utslag i detta fall Konungen söka; gore det å sätt, som i 3o Kap. 1 och 6 §§ sägs. 38 Map. Delta Kapitel varder sålunda ändradi: 1 §’ livar so/n ånyo drager den sak för Rätta, deri dom eller utslag förr är, sorn vunnit laga kraft; eller tadlar sådan domför Rätten, eller utom: bote för Underrätts dom tio daler; för Hofrätts dom etthundrade daler. Ar det Konungens dom; plikte med femhundrade daler. 2 §. Qväljes Underrätts dom för Rätta; döme deröfver den Rätt, der det sker. Tadlar man sådan dom utom Rätten; döme deröfver Underrätt i den R. St. Just. Ombudstn. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse dm 15 Nov. 1847. ort, der brutet är. Qväljes Hoj rätts eller Konungens dom, ehvad det är för Rätta, eller eljest; det skall i Hofrätten dömas. 39 Haigi. 1 oell 2 §§ af cicila Kapitel skola hafva följande lydelse: 1 §• Djerfves någor missbruka rättegång, och emot klara skäl och bättre mett, af arghet, drager någon för Rutla; bote i Underrätt ifrån tio till tjugu daler, de fattigas ensak; och gähle dertill rättegångskostnad, hinder och skada. 2 §. Häfver någor tappat i Underrätt, och gillar Hofrätten i allt Underrätts utslag; prof ve Hofrätten ock, om hatt för ohemul klagan gjort sig till ansvar förfallen: finnes det; bote han då från tretio till etthundrade daler. I alla dessa fall phkte fullmäktig, sorn i 10 Kap. if $ sagdt är. Orkar den brottslige ej böta; p/ikte med fängelse, sorn i io Kap. Utsökningsbalken stadgadt är. iSO Mai». Detta Kapitels öfverskrift skall lyda sålunda:
Han fick helt plötsligt en förskräcklig lust att »hoppa hage» på trappan eller väsnas på något annat oförnuftigt sätt; det var så tindrande vackert väder. Herre Gud, att det skulle vara hans innesöndag just i dag! Han drog upp ögonbrynen och suckade med en mycken sorglustig uppsyn. Der kommo Andreas Holm och fabrikör Karlson med gevären på axeln. De gingo med karlavulna steg, så att det genljöd i gatan. Hunden hängde i hälarne på dem och bösspiporna glänste i solen. Hvad deras jagtväskor sågo försedda ut! Nåja, det brydde han sig icke om. Den tjocke fabrikören kunde behöfva springa fettet af sig; det riktigt gaf knix i knäna af tyngden för hvart steg han tog. Så fick Andreas syn på Tage. »Vill du gå med på jagt?» ropade han tvärs öfver torget. »Jag har ingen bössa.» »Hvad betyder det när du inte kan skjuta ändå? Äta smörgås och klifva bland enbuskar kan du väl? Kom nu.» »Det är min innesöndag.» »Hvad gör Zetterling?» »Läser romaner – naturligtvis.» »Då måtte han väl kunna passa apoteket med det samma?» »Jo f-n ock!» – Tage mumlade en hel rad dessutom, i helt annan tonart än »uppå skuldran en kyss», men med icke mindre känsla och öfvertydelse. »Jag skall tala med honom», sade Andreas och kom med långa steg öfver torget, under det fabrikören med flegmatiskt lugn stod qvar och väntade. Tage hade faslig lust. Det fans icke den lifvets frestelse, mot hvilken han var stålsatt. Icke ens om den framträdde i en så tarflig gestalt som enbuskar och smör-och-bröd. Så stod Andreas på trappan. »Tage, du», sade han och stötte honom i sidan, »det är Karlson som har mathållningen i dag, och du vet om hans hushållerska är någonting till duga!» »Tror jag! – så länge hon hoppas bli fru. Men tala du med murmeldjuret der inne», tillade han, slog med hufvudet inåt apoteket och blef stående på trappan. Andreas gick in till provisorn, kamraten.
Ständer framställning skett om inrättande af offentliga läroanstalter för flickor, hade Rikets Ständer, som ansåo-o att undervisningen för den qvinlig» delon af nationen bordo blifva på ett ändamålsenligt sätt ordnad, i öfverensstämmelse härmed, uti sin underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sale Hufvud-titel anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes låta uppgöra och till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen, med hufvudsakligt afseende fästad t på bildandet af lärarinnor; — och har i anledning häraf Kongl. Maj:t under den 21 Oktober nästlidet år till Rikets Ständer i detta ämne aflåtit en särskild nådig skrifvelse, införd under N:o 4 i l:sta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. Af det utdrag af Stats-Råds-protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden för den 9 nästförutgångna September, som åtföljer högstberörda nådiga Skrifvelse, inhemtas, att Dcpartements-chefen, vid underdånig föredragning af detta ärende, först utförligt framställt sina åsigter, angående vidsträcktheten af den förbindelse, som kunde åligga Staten i afseende å qvinnans uppfostran och bildning; och ehuru härvid i allmänhet syntes vara önskvärd! och mest lämpligt att denna uppfostran, såsom afsedd för hemmet, äfven i hemmet begynntes och fullbordades, kunde likväl den qvinnliga undervisningen och bildningen ingalunda vara för Staten likgiltiga, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 81 giltiga, oell Statens mellankomst vore äfven af synnerligt behof påkallad för den ’ icke ringa del af den qvinliga ungdomen, som saknade tillfälle att inom familjen erhålla den undervisning eller uppfostran, som äro för dess framtida verksamhet hehöfliga. Då således
Sitt reltgionö Se af weberböranbe (Sonjifioriutn afgifna årliga beräts teifer witdorba, att anjlaget wäl ej motfwarat bet titttaganbe bef)ofwet, men att lifwäl ben roerfjam&et för upplpdningenö fpribanbe i befa ors 23t(j. ttll -Si. ©t. ^3vot. 1859—1860. l:a ©ami. 2:a 2tfö. 14 106 Serättelfe om fjroab t 911fet ocJ) befö teo, font mebelft fört)anbetni>araiibe tillgångar fmtnat åftabfomtnaé, burit tittfrcbéftättanbe frufter. 2lntalet af mi b enoi fabe bänt uppgict' jtftlibet år titt 695. Unberftöb st Sitt bet i SBorbeaur iurättabe fapett för fiöfaraitbe af ben pro* trogförmanb* . ter i fränt* tcftantiffa troébefämtelfen tiar jetnmäl it tiber be ftjlförflutna tre arén, mattbe tanber. fafont imber en längre tib tillförene, ett artigt unberftöb af 300 francé utgått. Sen i fiifjabon bitbabe Spjf $Proteftantiffa förfautlingett i ftabett ^agttenau i @lfaé bär lifalebeé erhållit 1,000 francé fåfont bibrag titt uppföranbe af egen fprfa berftäbeé, äfmenfont ett lifa fttntma utgått fåfont unberftöb titt ett unbermiéningéanftalt för proteftantiffa barn i öpericourté förfantltng itt* ont bepartementet ^aute SÖ^ajtt faftftälba. Sittåtelfe att genom fotteft ocb ftam
Hvar och en drog fram sin åsigt, och de voro ganska olika. Sakens vigt fann visserligen hvar och en, men vid beslutets fattande röjde sig en ganska stor olikhet i åsigterna. Jag ser af det tryckta betänk., att jag der uppgifves hafva i allo förenat mig med Gr. von Platen. Detta måtte härröra af missförstånd hos protocollisten, eller också har jag otydligt uttryckt m?g. Till en del instämde jag i Gr. von Plåtens, lill en del i Doctor Björkmans re servation. Vid bestämmandet af minimikunskaper för alla harn, har jag trott att man först skulle göra sig reda för hvad Staten eller lagstiftande makten i detta fall har ovillkorlig rätt att fordra. Jag tror att Doctor Björkman i sin reservation har haft rätt, då han sagt alt redan gällande kyrkolags föreskrifter äro nära nog tillräckliga, nemi. ali förä hl rar ne skola åläggas att låta sina barn i deras christen dumsstycken väi och fliteligen undervisas, samt skolläraren aG8 Den i3 februari c. m. tillhållas med flit att drifva barnaläran och undervisa barnen alt liisa i bok. Jag kun icke fatta alt lagstiftningen liar någon rått att fordra de kunskaper af alla, som icke livar och en kan behöfva i sitt enskildta lif, eller också på grund af de förbindelser han äger lill samhället. Båda dessa villkor förutsätta olika lefnadsomständigheter, olika förhållanden till samhället, och jag betvifla!' alt, oni Utsktns betänk, anloges, vi då i detta fall hade råkat på det rätta. Jag betvifla!- att man gör rätt, då man fordrar af alla, att de skola känna första grunderna af naturläran, äga kännedom om det allmännaste af fäderneslandets historia och geographi, äga försvarlig färdighet i Svenska språkets rättskrifning eller ens att de skola kunna skrifva. Jag kan föreställa mig en mängd af individer i samhället, som uppfylla sin plats ganska väl oell ganska väl uppfylla sina förbindelser emot sig sjelfva och samhället, utan att kunna skrifva, utan ali kunna geographi, utan alt kunna historia.
I betraktande häraf hafva Rikets-Ständer trott del kunna ifrågasättas, huruvida någon tillökning i Elementar-Iäroverkens anslag utöfver hvad som nu anvisas för nya lärarebefattningar rn. in., må vara erforderlig för att lärarne skola komma i åtnjutande af den förhöjda aflöning, som blifvit dem tillerkänd; — och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtal, under innevarande statsreglerings-period uppstå betydliga besparingar å Åttonde Hufvudtiteln, hvilka vid delta års början, enligt approximativ beräkning, utgjorde omkring 143,000 R:dr och deraf största delen uppkommit å anslaget för Elementar-läroverken, skulle det, enligt Rikets Ständers tanka, vara lämpligast, att denna del af besparingarne finge, i händelse af behof, användas uteslutande för läroverken, i hvilket fall lillgångarne sannolikt skulle motsvara de blifvande utgifterna. Sådant vore oell desto mera ändamålsenligt, som ifrågavarande anslag, med afseende å de grunder, enligt hvilka utgifterna äro bestämda, synts Rikets Ständer böra för framliden blifva reservations-anslag, hvilket E. K. jVfaj:t äfven vid förra riksdagen föreslog, men Rikets Ständer då icke biföllo, af den anledning att utgifterna för denna statsreglerings-period Expo il i ti o n slits k o Hels Förslag till unclerd. Skrifvelse N:o 197. 173 ansågos kunna (såsom det äfven hittills visat sig) bestridas med de af Rikets Ständer anvisade medel, ulan att påräkna blifvande besparingar. På grund af hvad nu blifvit anfördt, få Rikets Ständer alltså, jemte lillkännagifvande, att
Grefwe .Vlörner, Häolk Loran. Jag har hört en och annan Ledamot yttra, ar z Stånds Beslut här icke stuve wara gällande: Andra ater hafwa förswarac dest giltighet. Efter den cliscussion som förewarit, lärer det för en och hwac wara gansta swart at bestämma hwad som är Stan - Dm 27 Mars. Lirf Ständers mening. Der enda ar säkert, arder blott warit Grefwe 6vIlendorZ, som fordrat tillämpningen af 55 §. i Riksdags-Ordningen och ej hela Stander. Om sälebes Venna §. nu werkeligen stall arlydas, mäste det nödwändigr utrönas hwad som werkeligen är Ståndets tanka, hwilker äler ej lärer kunna ste utan genom VocermZ. Friherre Leöerström, Jacob. Ehuru jag icke kan medgifwa, at Ståndets tanka wiv der. ra tilfälle pä något satt ar känd, eller ens utan genom votering kan Utrönas, och ehuru jag således anser den af Grefwe LallenKol-z ästade tillämpningen af 55 §. alldeles för tidig, och tror at der wo* re hans ensak, ar öfwer denna Fräga wända sig lil Lonstitmious-Utstotter, wil jag likwäl för min del, til undwikande af en VowrinZ, som ifrän angelägnare Mäl stulle borttaga wär tid , gerna ga in pä tillämpningen af den ;; §., och anhäller ac Herr Landtmarstalken tydeligen mätte bestämma ben fräga, hwaröfwer Utstottet fär sig updragit at sig yttra, samt ursälta en tid, innom hwilken berra yttrande til Ständer bör inkomma.
Då, i afseende å det på Allmänna Indragningsstaten uppförde anslag af lO.OOW r:dr årligen till expektans-arfvode» åt lönlöse officerare af enriéen, det förliållande inträffat, att, enär numera knappast någon officer, enligt de genom Kongl, brefvet den 23 Januari 1816 stadgade grunder, funnes berättigad att af sådant arfvode komma i åtnjutande, helst dertill erfordrades, att officer skall under 1813 och 1814 års krig hafva varit ochsedermera förblilvit lönlös, i följd hvaraf ock linder de sista åren dylikt arfvode icke blifvit disponeiadt, behållning uppkommit i den mån äldre innehafvare af ifrågavarande expektans-arfvoden afgått, oell hvilken behållning, enligt sednast afslutade Rikshufvudbok, eller för år 1848, uppgått till 2,558 rrdr 2 sk. 8 rst., har Kongl. Majit, sorn ansett olämpligt, att oinförmälda, till förmån för arméen afsedda, tillgång fortfarande lemnades obegagnad och da, enligt Kongl. Maj:ts tanka, tjenstbarhelen biand arméens befäl verksammast befrämjades och bibehölles genom beredda tillfällen för dess medlemmar, att vid framskriden ålder kunna lemna rum för yngre och kraftfullare kamrater, föreslagit Rikpts Ständer, att ifrågavarande anslag, i den mån detsamma, genom, afgång bland innehafvarne af expektans-arfvoden, redan vore eller framdeles kunde blifva disponibelt, måtte, efter de grunder och med de belopp, som Kongl. Majit kunde i nåder linna lämpligt bestämma, få användas till pensionsförhöjningar åt afskedstagande Olverste-löjtnanter, Majorer och Kaptener af arméen, utöfver de pensioner, som dem från Arméens pensionskassa tillkomme.
Rättighet för Konungen att till vicarierande föredragande tillfälligt förordna äfven andre än ordinarie Statsråds-ledamöter, kan lätteligen blifva erforderlig, icke blott när, vid laga förfall för någon af Krigs-departementens chefer, en mil i tär-person bland de consultative Stats-Råden ej är för vicariatet att tillgå, men äfven och särdeles när, under Konungens resor, ett visst antal Slats-Råds-ledamö - Consliluti ns-Utskottets Utlåtande, N.o 20. 3 ter måste vara att påräkna för den tillförordnade Regeringen, medan andré i och för embetet böra vara Konungen följaktige. Af 106 § Regeringsformen, som omförmäler äfven ”för tillfälle!, förordnad Föredragande,” synes, att Föredragande-befattningen kan tillfälligtvis utöfvas af andre än Departements-cheferne; och enär jemväl i öfrigt de af Kongl. Maj:t genom den Nådiga Propositionen föreslagna tillägg och förändringar i Regeringsformen öfverensstämma ej allenast med Statsförfattningens allmänna grunder, utan ock hufvudsakligen med de inom Riks-Stånden under sednaste Riksmötet rörande detta ämne uttalade åsigter, anser Constitutions-Ulskottet sig böra tillstyrka, att Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga förslag må af Riksens Ständer i grundlagsenlig ordning antagas. Stockholm den 28 November 1844. Häremot har Herr von Hartmansdorff, August, afgifvit följande reservation, hvari Herr Rääf, Leonh. Fr., instämt: ”Ändring i grundlagens nuvarande stadganden synes mig visserligen behöflig för det ändamål, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åsyftar; men jag befarar, att det föreslagna sättet icke är det rätta, antingen man betraktar saken, blott i hänseende tili Sverige allena, eller till Norrige därjemte. Mina betänkligheter äro hufvudsakligen följande: l:o I förslaget göres ej nödigt afseende pä andra Svenska och Norrska grundlags-stadganden, särdeles om de regeringar, sorn skola behandla Svenska och Norrska är ender gemensamt.
Den tanke, som efter min öfvertygelse måste hafva legat till grund för Utsk:s förslag, är, alt om man möjligen kan utan kapital-rabatt erhålla penningar mot 4 proc., och försäkran för låogifvaren, att icke på längre lid blifva upsagd, så kan sådant vara ett ganska godt sätt ali uplåua penningar, och man har derföre ställt så till att del kan ske. ålen deraf följer icke, att det ens vore lämpligt att säga, att en långifvare, som kommer, till Riksg:s-Kont., skulle ega att pocka sig lill rättigheten, alt icke blifva upsagd' på 10 år. Det låter väl tänka sig, att penningar skulle kunna erhållas åtminstone till vissa belopp för 4 proc. ulan kapitalrabatt, och utan sådan försäkran emot upsägning. Alla dylika vilkor böra bero af de tidsomständigheler, under hvilka lånen uptagas; men under inga vilkor går det an, att göra ett så beskaffad! stadgande, som Hr Gripenstedt föreslagit. Hos oss tillgår, såsom jag redan anfört, icke så, att Riksg:s-kont. inlåter sig i underhandlingar med en eller annan bankir, hvilken öfvertager lånet och sedan utmångla!' det, utan Fullm:ge tillkännagifva genom kungörelse i allmänna tidningärne, alt hos dem finnas obligationer lill salu mot de eller de vilkoren. Hr Bildt, Didrik Gillis: Den siste värde talaren har ganska rikligt upfattal hvad sorn varit Utsk:s mening. Utsk. har nemi. i förevar, stadgande velat uttala den åsigt, alt Fullm.-ge i Riksg:s-Könt. skola ega rättighet, att, i fall omständigheterna så fordra, kunna åt långifvarne försäkra, att obligationerna icke skola upsägas förr än efter 10 år, så vida långifvarne ickegöra anspråk på någon kapital-rabatt för sina penningar.
I sammanhang härmed vågar jag yttra den öfvertygelsen att Gottland, i hänseende till dess från det öfriga Sverige isolerade läge tn. m. åskar förändrade bevakningsanstalter och åtskilliga exeptioner i allmänna stadganden, så vida Tullintradernes säkra indrifvande förenad med dess handels bestånd och förkofran, ej skall 5* i)en 5 Julii <?. m, åsidosättas. Månne ej Höglofl. Rikets Ständer skulle finna lämpligt att, utan deras vidare hörande, till Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande i underdånighet öfverlemna att derom, enligt sig företeende omständigheter förordna. Dessa mina tankar (Endast sister af en varm fosterlandskänsla) anhåller jag vördsammast måtte få bifogas återremissen till Höglollige Bevillningsutskottet. N:o s. Herr von W eigel, Christian Ehrenfried'. Då jag nu anhåller, att till det Höglofl. StatsUtskottets Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om anslag till fullbordande och underhåll af härvarande Veterinärinrättning få lemna några upplysningar, sker detta visserligen ej med förbiseende af den grundsats, att det är ibland de mest maktpåliggande skyldigheter af Rikets Ständer, att vid alla anslag af Statens medel iakttaga den möjligaste hushållning. Jag är tvertom om dess riktighet fullkomligen öfvertygad, och borde således, isynnerhet uti närvarande tidepunct, då, såsom Utskottet anför ”behofven ökas men den Skattdra”gandes förmåga att dem fylla deremot synes ”aftaga,” så mycket mindre försöka, att åstadkomma någon ändring i Utskottets tillstyrkande j men då jag har den öfvertygelsen, att vid uppgörandet af det förslag uti ifrågavarande ämne, hvilket Kongl. Majit, till Rikets Höglofl.
Utskottet kunnat afstyrka att anslå vissa nådår efter lediga Pastorers och Gomministrars löner tili 16 Siatssamt Allm. Besv.- och Oecon -Utsk.' Betänkande N. o 3/f - Skol-Inrättningarnes bildande. Det är ej meningen att inkräkta på Enkors goIi barns rätt. Det är blott syftemålet, att med tillsättandet af lediga Pastorat kunde ett år längre fördröjas. De skäl man hem tar från Embetets mindre nitiska fullgörande af de tillförordnade Pastorerne anser jag ej fullt anlaglige; och jag tror, att motsatta exempel skulle kunna i stor mängd framdragas. Jag befarar, att i de Consistoriel uppgifterne, angående desse förhållanden, man förblandat boställsvården med själavården. Hvad den förra möjligen förlorat, torde 1 de fleste fall, då ej bostadsarrendena varit nödvändiga bihang dertill, den senare vunnit. Men jag lemnar gerna detta förhållande å sido, öfvertygad, att man i alla fall bör af framtiden och af Presterskapets tillväxande nit för Religionen och Folkupplysningen kunna påräkna rättelse, om den verkligen skulle behöfvas. Hvad som emedlertid torde få anses för säkert, det är, att ett sålunda roedgifvet nådår, icke kan vara af stor inflytelse på Prest-Embetets utöfning, men väl ansenligt underlätta ändamålet af Folkskolors bildande, samt att det vore af stor vigt, om icke för annat, för att åtminstone erhålla statistisk ledning angående Presterskapets verkliga aflöning. Jag måste upprigtigt yttra, att jag ej kan gilla den grundsats, att Staten icke bör befatta sig med Folkskolornas uppkomst och anordnande, samt att allmänna medel ej dertill böra användas, helst då i vårt land så betydliga uppoffringar af Staten blifvit gjorda, samt de skattdragande, på så många sätt dagligen bidraga till de högre Skolornas och Universitetens underhållande, hvaraf de förmögnare classerne draga största fördelen.
Re förslag till förändringar, som vid berörde Riksdag, på enskildas motioner, af ConstitutionsUtskottet blefvo beredde och till Riksens Ständer gnmälde. 4:0 Alla i laga ordning beredde förslag vid 1810 års Riksdag i Örebro. 3:0 Alla i laga ordning beredda förslag vid 1812 års Riksdag i Örebro, jemte alla de förslag Eders Kongl. Majit vid samma Riksdag täcktes i Nåder till Riksens Ständer öfverlemna. Vid detta vigtiga tillfälle, då grunderna för Sveriges samfundsband å nyo blifvit ställde under Riksens Ständers granskning, hafva Riksens Ständer haft för ögonen Eders Kongl. Majus Nådiga uppmaning, att ådagalägga denlugna pröfning och enighet i rådslag och beslut, som ensam är värdig ett fritt Folks Representanter, och i så hög grad verkar både på den allmänna öfvertygelsén inom Landet, och på Statens yttre anseende. Riksens Ständer hafva fästat sig vid den grundsatts. att Statens styrka hvilar på enhet och sammanhang i föreskrifterna för Statsföreningen, att deras högsta syftemål borde vara att bibehålla den i Grundlagarna förut rådande anda , och att de ej borde ingå i några ändringar, som ej af ett förut beredt och rådande allmänt tänkesätt godkändes. Re hafva önskat att gifva ett exempel , huru rättigheten att i laglig ordning kunna förbättra Grundlagar, kan utöfvas utan våda för rubbning i deras grundsats, och med det lugn 73«> Den 7 Juli. lugn som utmärker Medborgare i en fri Stat, hvilka älska och vörda sina lagar och sin styrelse. Jjedda af dessa fänkesätt, hafva Riksens Ständer, bland den mängd af förslag till förändringar, som under ofvananförda trenne Riksdagar blifvit samlade, It ganska få gifvit sitt bifall. De som sålunda ej af Riksens Ständer blifvit antagna, äro försvunna, såsom beredda förslag till förändring i Grundlagarna.