Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti den handelstraktat, hvilken den 14 Februari sistlidet år blifvit afslutad mellan Sverige och Norge å ena samt Frankrike å andra sidan, deruti ömsesidig rättighet blifvit medgifven för Franske fabriksidkare och handlande eller deras reseagenter att i Sverige eller Norge, och för dylika personer från sistnämnda länder att i Frankrike göra uppköp för sin industris behof och att emottaga beställningar med eller utan prof, men icke att till försäljning kringföra varor, har, såsom följd af den för närvarande i Bevillningsstadgan föreskrifna skyldighet för utländska handlande och agenter att, för rättigheten att härstädes utbjuda eller afsluta handel om utländska varor, erlägga särskild bevillning, den bestämmelse blifvit i traktatens 15:de artikel införd, att, så länge den Svenska lagstiftningen pålägger utländska reseagenter särskild bevillningsafgift, en afgift till lika belopp skall kunna i Frankrike affordras Svenske reseagenter; hvarjemte, i sammanhang med ratificerandet af omförmälda traktat den 10 sistlidne Mars, Kongl. Maj:t genom en särskild deklaration förbundit Sig att vid innevarande riksdag föreslå nedsättning till åtminstone hälften af den bevillningsafgift, som af reseBih till K, St. Brot. 1866 åf 1866. 5 Sami. 1 A/d. 2 2 10 BevillningsUtskottets Betänkande N:o 3. agenter för utländska handelshus i Sverige nu erlägges. På grund häraf har Kongl. Maj:t i nådig Proposition af den 22 November sistlidet år, hvilken blifvit af samtliga Riks-Stånden till Bevillnings-Utskottet remitterad, föreslagit, att förberörda i 16 § af nu gällande Bevillningsstadga föreskrifna afgift må, med bibehållande i öfrigt af de för samma afgift meddelade bestämmelser, till beloppet nedsättas från 100 R:dr till 50 R:dr för de första tre månaderna, och från 40 R:dr till 20 R:dr för hvarje följande månad, eller till likhet med hvad som, enligt Bevillningsstadgan den 6 April 1858, var faststäldt.
De Geer, Carl, Hr von Post, Stafs, Hr Lagerhjelm, Pehr, Hr von Heijne, Georg, Frih. Hermelin, Aug., samt Hr Liljenstolpe, Carl Otto; och anmodade H. Ex. Hrr Bänkman att skyndsamligen sammanträda för att ersätta dessa ledigheter. Företogs till pröfning Bevilln.Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda betänk. ]X:o 8, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos. Den ia Miij f. m. 4!) pos. angide curhusafgiftens fortfarande, som åtskilliga i ämnet väckta motioner. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på en reservation af Hr v. Hohenhausen. Den lyder sålunda: ”Emot Utskls beslut, att curhusafgiften hör inom alla län utgå med ett lika maximum af 5 skir för hvarje betalande, reserverar jag mig i så måtto, som, då redan i några län afgiften uppgått till maximibeloppet och svårighet ändå mött för curhusens underhållande, samt i händelse R. St. skulle bifalla StatsUtskls förslag om mantalspenningarnas utgörande från en senare ålder, än författningarna nu föreskrifva, och i följd deraf brist uppstå i curhusafgiften inom vissa län, jag anser, att dessa läns comrnitterade borde äga, när behofvet så oundgängligen fordrade, förhöja denna afgift med högst en sk. utöfver nämnde maximum.” R. o. Ad. torde påminna sig, att afskrifningen vid denna riksdag aro beviljade för några läns curhus, nemi. Götheborgs och Bohus samt Södermanlands, derföre att dessa län, ehuru de redan utbetala curhusafgiftens maximum, dock saknade tillräckliga medel. Nu har Hr v. Hohenhausen rätteligen anmärkt, att sedan mantalspenningarna blifvit beräknade att utgå först vid en högre ålder, blifver afgiftens belopp också ringare. I de län, hvarest afgiften redan varit otillräcklig, är det således klart, att den ännu mera skall blifva det hädanefter. Jag anhåller således att få förena mig med Hr v.
Redaclionen är utom rättelse af någre ord, lika med i9, 20 och 31 paragrapherne i nu gällande Riddarhusordning , hvarvid dock det tillägg blifvit gjordt, att någre egenteliga mål icke få företagas till pröfning, innan Ståndet, genom andra anteckningen, blifvit till fullo organiseradt. §. 24, om Electorers tillsättande, svarar mot 21 paragraphen i 1818 års Riddarhusordning, Den 18 Augusti e. m, 3Ö3 och år redactionen författad i enlighet med de grunder, som Ridderskapet och Adeln vid besluts fattande om Bånkmåns afskaflande anta.; ga för Electorers utväljande, § §. 25, 26 och 27, omförmäla Electorernas befattning, deras afgång derifrån samt tillåtelse för dem att lemna Riksdagen. I paragraphen 2Ö:te har Utskottet tillika besvarat Herr von Qvantens, Carl, den 17 sistledne Februarii remitterade Motion, angående tillåtelse för Elector, som blifvit vald till UtskottsLedarnot, men detta förtroende genast sig afsåger, att få sin förra befattning bibehålla; hvarvid Utskottet nästan ordagrant antagit hans förslag. Ett särskildt tillägg, angående skillnaden emellan in Pleno valde Ledamöter till förstärkt Utskott , och de Ordinarie , som af Electorerne utses, år af Utskottet föreslagit. För öfrigt år redactionen till största delen ordagrant hämtad från §.
Hyste du ej förtroende till morföräldrarne, kunde du ju vändt dig åt annat.håll, ty det fins tusentals hyggliga menniskor, som för en ringa penning åtaga sig att uppfostra frukterna af brottsliga förbindelser. Den der oäkta perlan skall ej bli en sådan skatt, som du menar, utan en källa till evig förargelse. Och dessutom bör du l&gt;etänka, att så lätige det der barnet fins i huset, skall ingen anständig flicka samtycka till ett giftermål med dig. Men ännu kan allt hjelpas. Inackordera barnet antingen i någon annan stad än X. eller på landet, ty slipper folk bara att se barnet, skall man snart glömma bort, att det existerar. Jag ber hvar enda qväll Gud, att han må upplysa ditt om-tocknade förstånd. » Derpå svarade han kort och godt: » Jag tackar inte för ditt sista bref, ty det smärtade mig outsägligt, att du, som alltid synts mig så rättänkande och varmhjertad, kunde uppvakta med slik jesuitmoral. Skulle du, som afgudar dina barn, vilja kasta ut dem i vida verlden, när du har öfverflöd på plats der hemma? » Nej, tusen gånger nej! » hör jag dig utbrista och ser dina kinder förgås af vredens rodnad öfver en så förmäten fråga. Och likväl begär du, att jag skall låta mitt barn drifva vind för våg. Eller menar du, att der är annan skilnad än den sociala mellan barnen inom äktenskapet, och dem, som födts utanför? Hvad det beträffar, att den » oäkta perlan », såsom du qvickt nog behagar uttryckar dig, skall bli en kalla till evig förargelse, så vågar jag hysa en motsatt åsigt Jag tror nämligen, att Gunnar skall bli en aldrig sinande källa till glädje och vederqvickelse. Och den qvinna, som nekar att bli min hustru, derfor att jag efter bästa förmåga sökt reparera ett felsteg, den qvinnan må gerna hålla sig undan, ty jag anser det för en stor lycka att slippa ifrån en så trångbröstad varelse. Tackar ödmjukast för dina förböner, men fruktar, att det der skånska ordspråket har rätt, som säger: » Vår herre bryr sig inte om torrbaggaböner.
Certepartier eller frakslut om fartyg till utrikes orter i proportion af fraktsumman, nemligen: Under 5o r:dr — 3 — från och med 5o till ^5 r:dr — 6 — från och med 75 till roo — 9 — från och med 100 till i5o — 18 — för fulla 5oo • — 24 — och derutöfver för hvarje fulla 5o — 8 — 3:o Köpe-kontrakt, hvarå följer köpebref, hvarje exemplar .. — 12 — 4:o Köpe-, bytesoch gåfvo-bref på fast egendom å landet och i städerne, bruk och manufakturverk, smiden och smidesrättigheter samt hammarskatter, frälse-räntor, fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera, som under eganderätt föryltras och vid domstolarne uppbjudes eller intecknas, förses med stämpladt papper efter värdet, nemligen: under Bevillning*-Utskottets Betänkande, N:o il. 49 under i5 r:dr . ■« • • • • — 5, - från och med i5 till 25 r:dr — 8. — från och med 25 till 5 0 . ■ • 12. — från och med 5o till j • • * — 24. — från och med 75 lill IOO — 36. — från och med 100 till 125 i: från och med ia5 till i5o 1: 12. — för fulla 15o rdr • • • • 1: 24. — och derutöfver för hva rje fulla 5o r:dr — 1 2. — Köpe-, bytesoell gåfvo-bref oni skepp, fartyg ocb bålar af öfver ro lästers drägt, äfvensom köpe-afliandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstad na, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper i förhållande till värdet, efter ofvanstående tarif.
Påföljden deraf, att talaren försummar göra Secreterarens tjenst, skulle således blif* Va, att Utskottet erbölle anmärkningarnö mindre fullständiga och tillförlitliga. Jag anhåller derföre, att få föreslå följande re* dactionsföräildring af sednare punkten: Så väl dylika anföranden, som de, hvilka föranleda till återremiss, skola, vederbörligen justerade, inom 8 dagar ovilkorligen expedieras. På detta sätt erhåller man ett cor* rectif emot den senfärdighet, hvarmed dö anmärkningar, sorn blifvit gjorda, kommife Utskottet tillhanda. Herr von Hartmnasdorff, August: Jag Den '7 Augusti e. tn. 239 3r huFvudsakligen förekommen af Iletr Cederschjöld, Jag erkänner mig vara en af dem, som, sällan utan påminnelser, aflemna sina yttranden i rättan tid. Men det lärer troligen hända hVar och en, sorn mellan Plena har sin tid Upptagen af Ut-* skotts göromål. Jag skulle tro redaclionen böra något ändras, antingen på sätt Herr Cederschjöld uppgifvit, eller så alt de åtta dagarne delades emellan RiddarhusCanzIiets åtgärd och den Talares, som skall genomse sitt anförande. Nu synes det icke, om talaren är berättigad behålla det en eller två dagar, eller om RiddarhusCänzliet får uppskjuta anmärkningarnes öfverlemnande till 8:de dagen. Således skulle jag anse ordalagen bora så förändras, att Protocollet skulle inom 4 dagar vara skriftligen uppsatt och till talaren öfverlemnadt, hvarefter han inom i å 3 dagar borde anmärka, om han dervid hade något att erindra. Herr Tham, Wolrath: Jag skulle mycket gerna förena mig i Herr von IJartmansdorffs förslag, om jag trodde, att verkställighet derå alltid kunde följa. Men hvar och en vet, att Protocollet kan blifva af den vidd och omfattning, att det icke blir inojligt, att inom 4 dagar hafva det förfaltadt, och utlemnadt till justering. Jag hemställer derföre, om man skall stadga en Lag, sorti icke kan efterlefvas. Om byar
Jag förklarar dock ännu en gång, att jag icke kan finna hvaruti det opassande ligger. En ledamot har sagt, att nian i sitt tal ej bör förlora lugnet såsom bevis på grundad och fast öfvertygelse. Den värde ledamoten har rätt. Jag återkastar visserligen icke något ord deraf på honom sjelf; men jag ber att för egen del få nämna, att det för mig enskildt är lika oangenämt som oväntadt alt höra förebråelser den ena gången för otydliga ordalag, som kallas hala , tvetydiga och icke bestämdt uttryckande hvad man menar, och den andra gången för det man varit för tydlig, bestämd och för hård. Jag vet icke huru man skall kunna svara mot det uppdrag man erhållit, då man får uppbära så olikartade beskyllningar. Den i3 November. a63 Frih. Boye: Jag anhåller vördsamt, att Ståndet behagade Ilalia sig vid sjelfva frågan. Annat är språk och annat är sak. Mot något annat än språket har hvarken jag eller de som talat i samma anda gjort anmärkning. Jag förstår således icke hvad anledn. den värde ledamoten, som hoppade 11 pp i sjelfva saken, ägde för sin förmodan, att vi önska bibehållande af skråförordningarna, derföre alt vi ogillade språket. I fråga om uttryckens lämplighet kunna visserligen meningarne vara delade: men om uti enskildta lifvet den ene säger till den andra; Hade ni behagat göra eder skyldighet, så hade det eller det icke inträffat; frågar jag om ett sådant tilltal kan kallas höfligt. Jag qvarblir vid min tanke att Exped.Utsk. bör anmodas närmare öfverse de begagnade, fraserna ; men derföre har jag icke trädt en hårsmån närmare saken eller uttryckt en önskan om någon ändring deruti. I öfrigt ber jag om ursägt , om jag säger att en sådan öfversigt gerna kan tålas, och om jag på detta förslag till skrifvelse använder samma critik som en skriftställare på go:ta!et använde mot en annan , nemi. att uti allt hvad skrifvet är ligger största felet deruti, att man för litet strukit ut.
Det är icke derföre mindre sannt, att hvad hos oss finnes stadgadt emot obehöriga sammankomster i religiösa afsigter, behöfver dels mildras till sitt innehåll och dels i tillämpningen strängare handhafvas. Men hvad som häruti brister, får dock icke kallas brist på religionsfrihet, då det utan åtskilnad drabbar all olaglig religionssammankomst, utan afseende på den lära, som der bekännes. Man bör dessutom kunna undervisa de mot oss uppbragta protestanterna, att för affall från vår kyrkas tro ingen annan straffas, än den som verkligen gjort ett sådant affall, ej blott genom erkänd skiljaktig öfvertygelse från iäroformen, utan antingen genom öppet förnekande af kyrkans renlärighet och vägran att tillhöra henne, eller ock genom afsägande af tron på en Gud och ett lif elter detta, eller af den rena evangeliska lära, som i sjelfva de heliga skrifterna innehålles. Skulle exempel kunna förevisas, att andra afvikelser, än af de senare slagen, blifvit såsom affall behandlade och straffade; så vet jag derom ingenting annat att säga, än att dessa exempel ej mindre, än mångfaldiga andra i hvarjehanda ämnen, förete misstag i lagskipningen, hvilka man hoppas att i framtiden undvika. — 49 — Emot åtskilliga Sqvadronschefer vid Kongl. Majits Lifgarde till häst hafva hos Kongl. Krigshofrätten angifvelser skett om underslef och försnillning af fodertillgång vid Regementets magasiner; och sedan i anledning deraf åtal blifvit anstäldt och utfördt; så har Krigshofrätten genom utslag den 6 April 1854 förklarat sig finna den befattning med vården och utdelningen af fourraget, Sqvadronscheferne i deras tjensteegenskap ålåge, icke kunna annorlunda än såsom vanlig uppbördsmanna-befaftning anses, men på anförda skäl och ehuru de tilltalade Sqvadronscheferne icke i öfrigt kunde till ansvar fällas, likväl ansett dem hafva sålunda orätt förfarit, att de, på sätt af dem medgifvet vore, i stället att för inlösen af det öfverskott af fourraget, som möjligen kunnat finnas, vidtaga den i Kongl.
Stockholm den ig Augusti 1833. Stats-TJtsfcottets Betan i anden. »47 Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Ständers Stats Utskott den 19 Augustii 1823. S. D. Herr Öfverste Lieuter,anton Hjerta, Hegärde Ordet, och anförde: ”Som jag icke ian anse, att Lotsoch Båk-lnrattningen i Riket vinper på att dela anslag med Sjö försvaret, utan snarare ilen fredliga Auctoriteten i.. t hy fall lärer i tingens närvarande skick få stå efter dtn Krigiska, anser jag för Handel och fredlig Sjöfart mest gagnande, att denna Inrättning fick sitt enski!da anslag, hvarföre jag förestår, att Rikets Ständer, matie få hc-sluta angående den vid 3:dje Hufvud Tituh) omnämnnande Lotsoch Bakafgiften, att deraf under särskildt Rubrik uppföres anslaget för nämnde inrättning; samt Stats Utskot. tet anmodas, alt sådant vid Riks-Sta'ens uppgöande iagttaga'*; Härmed förenade s'g Herr Bruks. Patronen Ekelund och Herr Grosshandlaren Eckhoff. Och. skulle desse särskildte meningar, uppl begäran, åtfölja Utskottets. till de Respective Riks-Stånden afgående Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid dess meddeldte *48 St ats-Uts kottets Bätänkanden. yttrande rörande regleringen af utgifterne under i:dje Hufvud-Titeln. År och dag som ofvan Ex protocollo. i. LORICH N:o 408. #) A-korn den 15 Aus. 18j3* Riksens Högloft. Ständers Stats samt Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskotts gemensamma Betänkande, rörande de vid innevarande Riksdag väckte motioner, om utvägars vidtagande till Communications öppnande med Gellivare Jernmalmsberg uti Luleå Lappmark.
Inga särdeles bittra minnen tyngde de gamle o c h öfver deras godmodiga läppar frambröt mången gång skrattet i kapp med den sorglösa ungdomens. Ett par faderlösa unga flickor voro sedan hösten inackorderade i familjen. Ella Bure, » Älfvan », en femtonåring med rikt blondt hår och någonting drömfint, skärt blommande under ett par djupblå ögon, lofvade att bli en skönhet. För sin moder, hvars enda barn Ella var, utgjorde hon i denna värld solen, luften, lifvet själft. Men då Ella uppnått sina femton år, ville hon ovillkorligen på en tid komma i en familj med ungdom, och då man sökte efter en god och glad sådan, fann man prästens i Granlid vara den mest lämpliga. Vid det gästfria hemmets dörrar stannade åkdon både bittida och sent. Trädde en frusen resande någon vinterkväll från köld eller oväder in i prästgårdens stora sal med fyra fönster, där familjen vanligen satt samlad i skenet från en stor spiselbrasa och från en taklampa, slog känslan af hemtrefnad emot honom som en varm våg och lät honom erfara psykiskt välbehag på samma gång som fysiskt. Ella fann sin första afton i prästgården lik ett uppvaknande till lifvet. Därhemma låg det liksom sordin öfver tillvaron. Ingen var ung, ingen förde väsen. Här klingade skrattet, infallen haglade. Skämtet var så hemmastadt i alla hörn, att man aldrig gick säker för det. Prosten trollade sin gummas fingerborg bort i kakelugnsnischen och prostinnan vände upp och ned på prostens bok, bäst han läste. Borta i ett hörn satt sjunde-klassisten, som händelsevis var hemma, då skolan var stängd för nervfeberepidemi, och » drog handskar » med de yngsta flickorna. Han blef » dömd » att säga en osanning åt en liten fröken med aristokratiska händer. » Klara har förtjusande händer, » sade han. » Det skulle ju vara en osanning! » utbrast den unga damen förnärmad. Ett muntert skratt — och lilla fröken, som forrådt sig, blef pionröd. Vid pianot fantiserade vice pastorn dämpadt.
I boet fans intet annat än barnets medel; hade desse varit ålkomlige, så hade både fader och barn blifvit liggare. Men nu kunde både barnet uppehållas och fadren af dess tillgångar försörjas. Man säger, att Kronan vore belåten, utan att de tysta förmånsrätterna funnes. Jag svarar, att för ingen vore det beqvämligare än för Kammarrätten att icke behöfva befatta sig med några controller på allmänna medels förvaltare. Om man ville alldeles underlåta en dylik tillsyn, så blefve ej blott nämnde verk, utan åtskillige andra tjenstemän öfverflödiga. Men hvilken blefve då följden? Jo, att Sländerne lingö betala denna beqvämlighet. R. o. Ad. torde erinra sig huru många afskrifningsfrågor redan under innevarande riksdag blifvit R. St. underställde, oaktadt de tysta förmånsrätterna finnas, jemte andra controller. Låtom oss borttaga både det ena säkerhetsmåttet och det andra; så skola de skattdragande nödgas betala både hvad de böra erlägga och hvad uppbördsmännen försnilla. Ar det skäl, att den skattdragande, som ofta blifver och måste blifva med bårdhet behandlad, för att utgöra sin skatt, skall se uppbördsmännen kunna försnilla samma medel, utan äfventyret att i första hand godtgöra dem af sin egen förmögenhet? Lagstiftningen i ett land måste väl slå i öfverensstämmelse med sig sjelf, om hon icke skall blifva förhatlig? Man säger, att hvarje Stånd för sig bör besluta för sin egen del, utan afseende på hvad de öfrige hafva beslutit. Jag instämmer gerna deruti och hoppas följaktligen, att R. o. Ad., utan att nöja sig med två Stånds afslag, jemväl för egen del afslår detta betänk. Man har slutligen sagt, att emedan det är möjligt att kringgå lagen och bedraga dem, som hafva tysta förmånsrätter, så må man upphäfva dem. Ar man conseqvent, så bör man säga, att emedan förbuden att stjäla kunna kringgås och ägare af lösören bedragas, så må stadgandena deremot jemväl upphäfvas. Det sednare är lika riktigt som det förra. Undert.
Af dessa namn bilda Ivalde, Allvalde, Audvalde, Ölvalde så till vida en grupp för sig, som de alla hafva till bestående sammansättningsdel valde (valdi) mäktig, ett epitet, som bevarat sig ur gudasagan in i de hjältesagor, där Ivalde återuppträder under namnen Valthari, Walther, Valdere o. s. v., och där enskilda moment af myten om honom behandlas. En annan grupp bildar namnet Ölvalde med Ölmod, Svigder, Sumbl Finnkonung. Samtliga namnen i denna grupp hänvisa till deras bärares egenskap af en i myten om mjödet uppträdande personlighet. Svigder betyder »stordrickare» och Sumbl är ett synonym till »öl», »mjöd.» Namnet Sumbl Finnkonung knyter sig på samma gång till en tredje namngrupp: Finn, Vidfinn, Finnalf. Ivalde, såsom höfding och väktare vid Elivågor, som skilja Jotunheim från Midgards nordligaste delar, föreställdes i myten såsom herrskare öfver dessa ängder, kända under benämningen Svitiod det stora eller Svitiod det kalla och bebodda i söder af den nordligaste germanstammen, svearne, och ofvanför dem af »skridfinnarne», finnarne. I myten var således Ivalde den förste herrskaren öfver svearne och finnarne. Härifrån hans benämningar Svidur, Svidrer, Finnkonung, Finn, Vidfinn och Finnalf. Härmed står säkerligen också i förbindelse, att hans ättlingar, Valand, Egil, Slagfinn, Skade, Ull och Svipdag skildras som utmärkta skidlöpare. Den än i dag bland nordgermanerna fortlefvande föreställningen, att bland finnarne och lapparne finnas utomordentliga trollkarlar, som genom hokus pokus mäkta åstadkomma storm och oväder, har sin rot i myten om Finnkonungs son Valand, som åstadkom fimbulvintern.
Utaf hvad sålunda blifvit anfördt tro Utskotten det vara ådagalagd^ att Herr Sljernsvärds förslag rubbar och förvirrar den nuvarande fördelningen af de indelta regi men ter na; att det minskar styrkan af de vapen, som för sin användbarhet fordra den mesta öfning och således äro svårast att bilda vid ett infallande krig; att det försvårar kavalleriets organisation till fältfot; att det väl ökar den indelta arméens öfning, men minskar antalet af den stående hären; att det ökar roteringshördans tyngd för rotehållare i allmänhet och föranleder förhöjda utgifter för dem, som skola uppsätta manskap, i stället att betala rote-vakans-afgift; att det icke allenast ålägger beväringsmanskapet förut okända kostnader, hvilka det med säkerhet kan antagas, att en del af samma manskap ej mäktar bestrida, utan ock genom den under flera år manskapet åliggande skyldighet att infinna sig vid de hvarje Söndag hela året om, då årstiden det medgifver, återkommande skjutöfningarne, förpligtar manskapet till en tjenstbarhet, sorn säkerligen skulle komma att för mängden finnas mera besvärlig, än den närvarande beväringspligten; att det förutsätter för befälet befrielse från afgifter, hvilka af civila tjenstemän erläggas; att det försvagar disciplinär-förhållandena, enär det meddelar de officerare, som icke föra Expedition, rättighet att utan permission vistas hvar som helst inom landet; samt att det försvårar den religiösa kontrollen å manskapet och religions vården såväl under fred sorn krig. På grund af dessa förhållanden, och då härtill koin mer, att förslaget förutsätter en centralisation af den högre krigsförvaltningen, som är stridande mot de åsigter derom, som Rikets Ständer förut uttalat; att det minskar förhoppningarne på befordran för det lägre befälet och nedsätter löneinkomsterna för en stor del af det högre, samt att det rubbar grunderna lör beväringsmanskapets utgående, hvilka Rikets Ständer vid innevarande Riksdag ansett böra vara oförändrade, och detta allt, utan att medföra nå - 40 Slatesamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.