Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår således, att nämnde boställsinnehafvare må få utgöra dessa räntor kontant med det belopp, hvartill räntorna i lönestalerna beräknas.» Genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande är redan stadgadt, att räntor, anslagna till lön åt embetsoch tjenstemän eller utgående till allmänna verk och inrättningar skola af räntegifvarne få lösas med penningar efter ett, hvarje år för de nästförflutne tio åren bestämdt medelpris, utan rättighet föf räntetagarne att något af dessa anslag till leverering in natura uppsäga; dock att för dem af dåvarande embetsoch tjenstemän, hvilka, enligt fullmagter eller konstitutorial voro i åtnjutande af' så beskaffade löner, utan att särskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmagten eller konstitutorialet eller annorledes gjordt, förändringen först med deras afgång från embetet eller tjensten finge träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklarade sig önska, att den derförinnan kunde försiggå. Då motionären icke med - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande AS 187. delat närmare upplysning om beskaffenheten af de ifrågavarande räntorna samt huruvida i afseende å dem något särskildt förhållande eger rum, som kan göra stadgandena i förenämnde Kongl. Kungörelse icke å desamma tillämpliga och Utskottet således saknar anledning att antaga det skälet hvarföre dessa räntor fortfarande utgå in natura kan vara något annat än att de tjenstemän, åt hvilka räntorna äro såsom lön anslagna, deras rätt likmätigt, vägrat att medgifva det räntorna finge med penningar lösas, får Utskottet, enär förändring i nyssberörde förhållande icke, utan räntetagarnes begifvande, kan åstadkommas förrän vid ombyte af räntetagare, men då ock författningsenligt eger rum, hemställa, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 2 Oktober 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Okt. 1860, kl. 12 midd.
Jag tror visserligen, att det går an att företaga betänk, till afgörande iden ordning, Hr Gr. o. Landtm, föreslagit, och att således börja med Utsk:s förslag pag. 81; men jag befarar, att vi då nödgas sedermera återgå till det föregående af betänk., emedan der finnas åtskilliga saker, hvaröfver i annat fall intet beslut skulle blifva taget. Så är t. ex. fråga af enskild motionär väckt om lånerörelsens öfverflyltning till Riksgtscont., hvilken fråga jemte flera andra af Utsk. afstyrkta motioner förekomma i början af betänk, och måste till afgörande företagas. Emedlertid är det likgiltigt i hvad ordning det sker, och jag anhåller för min del endast, att, då sådana punkter förekomma, sorn hafva gemenskap sins emellan, Hr Gr. o. Landtm, måtte tillåta gemensam discussion öfver dessa punkter, och deribland räknar jag till en början i:sta och a:dra punkterna, som, efter min tanka, icke kunna särskildt disculeras, ehuru de väl sedermera må framställas till afgörande hvar för sig* Gr. Cronhjelm: Det är visserligen likgiltigt, om man, först efter att hafva beslutat öfver Utsk:s förslag pag. 81 , återgår tdl de enskilda motionerna\ men någon åtgärd måste dessa hafva, ty (leta frågor finnas deribland, som Utsk. beledsagat med tilleller afstyrkande, och R. o. Ad. lärer finna nödvändigheten af att icke förbigå déssd utan något beslut. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Efter mitt förmenande kan någon redig behandling af detta betänk, icke vinnas, utan att Utsk:s förslag punktvis genomgås, på sätt Hr Gr. o. Landtm, föreslagit. Om man förut företager särskild pröfning af alla de enskilda motioner, som i detta vidlyftiga amne blifvit väckta, skulle dét hända, alt man genast i början inkommer på en punkt, sorn icke förekommer förrän 48 Deu a3 Juli e. m. längre fram i Utsk:s förslag, och man skulle före hufvudsaken komma att behandla dess följder och bifrågorna.
Regerings-Formen skulle erhålla följande lydelse: år till Lagtima Riksdag sammankomma pd den första helgfria dagen af October månad. Uti hvarje Lagtima Riksdags-Beslut skola Rikets Stander uttrycklig Riksdagskallelse, jemte nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmanua'-valen intaga. Konungen vare dock obetaget, att Rikets Ständer till Urtimft Riksdag dessförinnan kalla;” samt det återstående afa §. Riksdags-Ordningen, följande lydelse: .. — ”år till Lagtima Riksdag sammankomma pd den första helg fria dagen af October månad. Uti hvarje Lagtima Riksdagsbeslut intaga Rikets Ständer uttrycklig Riksdags-kallelse, jemte nödige i. föreskrifter i afseende på Riksdagsmanna-valen. Konungen vare dock obetaget, att Rikets Ständer derförinnan lill Urtima Riksdag kalla;” 3:o att de uti nästföregående 2:dra punkten omförmälde Grundlagsändrings-förslag skola helt och hållet afskiljas från de uti i:sta punkten •upptagne, samt deremot sammanföras med de uti Utskottets Memorial ]NT:o 3a upptagne Grundlags-förändrings-förslag, och tillika med deni anses såsom elt helt och odelbart förslag. S. D. Bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets den 1 dennes på bordet lagde ytterligare Betänkande N:o ilo, i anledning af väckte motioner, öm förändrade stadganden, i afseende å skepps-egards åliggande att uttåga så kallade Fribref och Turkiska Pass. S. D. Lades till handlingarne Constitzstions-Utskottets den 3 dennes pri bordet lagde Memorial N:o 33, till Ridderskapet och Adeln, angående en yrkad men vägrad proposition. S. D. Vid förnyad föredragning af Bonde-Ståndets den 3 dennes på bordet lagde inbjudning af den 28 sistlidne Augusti, om instämmande i Ståndets vid Litt. a, morn, 4 i 22;dra punkten af Banco-TJtskottets Utlå - 6&
Betta vore rakaste vägen till anläggande af Lön-bräunerier, der ej 3o utan, Den 4 December e. m. po kannors Pannor skulle begagnas; sådane minnas säkerligen de äldre Do marne bland oss, från den regala bränningsidden. Lyckades det ej, så skulle brist uppstå på bränvin, och tror man val, att begäret derigenom skulle blifva mindre? Man skulle fylla det såsom under Gustaf Adolphs tid, då Handlande inföfskrefvo tusentals åraar Rumm, hvilket utspäddes med valten eller svagdricka. Det skulle blifva ett härligt lif; man skulle supa ihjäl sig, ecb, om Rumm förbjöds, skulle lurendrejaren sjunga te Deum, och vinna så mycket mera. Ålla inskränkningar på Jordbrukaren, att få använda produetionen af sin jord såsom honom bäst synes, äro skadliga, 0111 de ej göras med ytlersta varsamhet. Ilar har blifvit mycket k lagad t öfver den ofantliga Bränvinsfabrikalionen; jag medgifver, att den är skadlig, men jag medgifver ej sådane Författningar, som leda till lisen 1 iska actioner och brottmålens förökande. Om man linner det bättre, att den sämre redskapen brukas, karr, man lägga en passande högre beskattning på den bättre redskapen, i morr efter dess förbättrade beskaffenhet» Denna beskattning är åtminstone gifven, och ej underkastad sådane missbruk, sorn den föres lagné. Jag anhåller, att dessa anmärkningar mätte £å åtfölja till vederbörligt Utskott.. Herr Mont gomm erie: Det är icke för mig ©väutadt, att anmärkningar i ett så 316 Den 4 De ceni ber c. rn. besknffadt ämne oell ;if så egen natur, sorn det förevarande, skulle äga rum. Jag hade till och med väntat större motstånd, emedan man aldrig förgäfves strider mot det enskilda intresset. Hvad den siste värde Talarens påstående beträffar, att jag icke bordt hvälfva på Konung Gustaf lil'följden afRegala Brännerierna, utan på hans favorit. som uppfunnit desamma; så må den värde Talaren förlåta mig, att jäg icke är af samma tanka-.
Stander gjorde anmärkningar i ändamål att Utskottet matte till Siandets Plena inkomma med förslag till Jemkning af berörde Jnstructirn i de delar h-varuri crenne Ständ icke sammanstämt. Och skulle de öinge Respccciive Ständen härom wördsamt och manligen underrättas. Or iuprs. Ux ?l0tocvl!c> 8. k. Igardt,. Utdrag as Protocollet, hallit hos Borde» Ständer den iz December ,8°9. S. D. Med godkännande af ten anmärkning, som Wallofl. Borgare.Ständer enligt gnkommit Prv» Ridd. sch A. Pror. s B. ^ iL. i 122 Den z Januarii. tocolls,Utdrag den 6 i denna manad framställt emot Högloft. Slätö - UlskottelS Betänkande den 6 sistledne Nowcmber, angående Riksgälds Contoiretö förblndelse j afseende pä Allmänna BrandiörsakringsFondenS der, stades lnsakte medel, har Bonde-Ständel llll U skotlel arersörwist ärendet, för akt sedan Borgare.Skändekö föreskriit behörigen bfjswit fullgjord med nytt uk« läkande i ämnet inkomma; hwilket wördsamk och män, ligen ffulle ve öfrige Respecrlwe Sländcn kungöras, lu^ra. Lx krotocoilo 8.
Afd, S* Dia ig November f, rn. detta ämne uti Utskotten, har jag ej varit i tillfälle ätt taga om hufvudfrågan ali nödig kännedom, utan inskränker mig att fästa uppmärksamheten deruppå, att om detta ämne innebär den vigt, sorn Utskotten dervid synas fästa, mätte äfven utvägar lill dess utförande finnas. Utskotten hafva ots ett annat Utlåtande föreslagit, alt Saltpellerfonden genom utlåning skail blifva fruktbar. Deruti finnes således en utväg, att gå Kongl» Majlis önskan till mötes, efter som räntan han af Riksgälds Contoiret besörjas, intill dess Ständerne framdeles kunna lemna fond lili inrättningen. Jag intstämmer således i begäran om återrem.iss. Friherre a f N o r d i n, Carljohan: De sammansatte Utskotten hafva ansett frågan af synnerlig vigt, oell tagit den noggrannaste kännedom af handlingarne. Kongl. Majlis Nådiga proposion innehåller, alt Barnängen skulle inköpas, och inrättas till Correctionshus. Utskotten hafva en funnit localen lemplig, eller lemnande nog utrymme, och hafva derföre föreslagit, att Tanto Bränneri måtte dertill ’» användas. För att närmare granska, huruvida ändamålet kunde vinnas, hafva Utskotten infordrat förslag till kostnaden, hvilket ock ärhållils, uppgående lill 121,000 Ridr Banco, men, vid noga re profning, har man funnit åtskillige af de deruti föreslagne förändringar ej vara ändamåls cnliga. Såsom Drn ig November f. m< exempel får jag nämna, att da det var förutsatt, att hvart Correctionshjon skulle hafva ett rum, hade förslagit hlott upptagit én enkel hrädvägg emellan rummen. Detta var ej svarande mot ändamålet, enär meningen är alt hindra A restanlerne ifrån all conversalion med hvarannan; och man har således förmodat alt den verkliga kostnaden skulle gå 5o procent högre.
En afton tog Crusenstolpe fram och visade ett par gäster några autografer. Detta hörde till nöjena vid små sällskaper, och den qväll, hvarom nu är fråga, stucko några verser fram, der jag såg Ingelmans namn, men utan att det var fråga om hvarken födelsedagseller dödssånger. »Detta är något roligt», förklarade värden med sitt höga bullrande skratt. Och det var verkligen något roligt. Det hade nemligen en gång vid en supé (Crusenstolpe hade egenhändigt skrifvit denna upplysning ofvanför verserna) händt att en champagnekork slagit honom i ögat ganska svårt. Genast tog Ingelman fasta på tillfället, och såsom det heter »dikterade för Dalman» följande, som man knappt skulle tro legat åt Ingelman: I allt en genialisk man, I hvad du talt och hvad du skrifvit, Bror Crusenstolpe, du ej neka kan Att du i qväll dock korkad blifvit. Du gjort en märkelig campagne, En bacchanalisk, der det fattats föga, Att du har mist ditt venstra öga Af skottet ifrån en butelj champagne. Men trösta dig, bror filantrop, Din Venus med de rosenröda kinder Helt säkert icke älskar minder Sin man Vulcan förvandlad i cyclop. Vid erinringen om anekdoter och s. k. impromptun, kommer jag ihåg två som röra fru Crusenstolpe. Och hvad beträffar den första, som jag alldeles händelsevis hört helt nyligen, skulle Crusenstolpe varit ofantligt förtjust ifall han vetat om den, ty det angick ett impromptu af Tegnér och gälde Crusenstolpes egen gemål. Vid den tiden hette dock icke hans »dyra Sophie» hennes nåd Crusenstolpe, utan fröken Palmstruch. Hon var dotter af den store botanisten som skrifvit så värdefulla arbeten. En afton, då hon var i första fägringen af sin sextonåriga skönhet, befann hon sig i en sällskapskrets hos statssekreteraren Lagerheim, der äfven Tegnér var närvarande. Han observerade den unga skönheten och frågade en närstående hvem hon var. »Fröken Palmstruch», blef svaret. »Ah», utbrast den snillrike biskopen, »Palmstruchs Flora.»
Domstolen blifvit hörde öfver Rikets Ständers berörda förslag, fann Eders Kongl. Majit, den 6 September 1859, för godt att vägra sanktion dera. på de skäl, att om det än vore ostridigt att allmänna kyrkomöten, som endast hade att afgifva utlåtanden i kyrkliga frågor, skulle medföra några väsendtlig» fördelar, som icke utan en sådan anstalt kumle vinnas, funnes likväl betänkligheter möta, bland annat, deruti: att bestämmelser saknades angående behörighet att i lekmannavalen deltaga, så att, t. ex., icke ens främmande trosbekännare blifvit derifrån utestängde; att den för val af riksdagsman inom Preste-ständet stadgade ordning, hvilken enligt förslaget jemväl borde vid val af ombud ä kyrkomöte följas, icke allestädes vore å dessa sednare tillämplig och i intet fäll syntes för lekmännens val ändamålsenlig; samt att, dä mötet skulle ega, att med lika befogenhet upptaga enskilde ledamöters och Konungens framställningar i kyrkliga mål, förhandlingarne kunde komma att alltför länge draga ut på tiden, äfven om Konungen utan bemyndigande af lagen, hnge anses ega rätt att upplösa mötet förr än alla der lagligen väckta frågor blifvit afgjord». Dä emellertid, efter min uppfattning, behofvet af en kyrklig representation gifvit sig allt starkare tillkänna; och detta icke blott för behandlingen af sådana - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JW 33. 17 dana -frågor, som Kyrkolags-kommittén för kyrkomötet afsett, utan äfven för utredningen af kyrkolags-frågor i allmänhet, hemställer jag underdånigst, att till Högste Domstolens granskning i grundlagsenlig ordning måtte öfverlemnas det af mig nu anmälda förslag, i hvilket de emot Rikets Ständers förberörde förslag framställda anmärkningar blifvit iakttagna, så vidt de funnits grundade.
iet är ett underligt faktum, att i vår tid, då det talas så mycket om personlighetens kraf och betydelse, de utpräglade personligheternas skara synes blifva mindre och mindre. Sådana original, som jag har känt i min barndom och första ungdom, äro nu alldeles bortblåsta. D å fanns en hel mängd typer af en sådan originalitet, att benämningen » ett original » icke var så långt ifrån att betyda » en karrikatyr ». Dessa original — för det mesta gammalt folk — lefde nämligen till den grad i sina egna tankar och föreställningar, att intet af det, som försiggår i den yttre världen, hade ringaste inflytande på dem. Man hade om dessa olika individer de mest komiska historier, som bevisade, hur otillgängliga de voro för alla yttre inflytelser, men det oaktadt ofta besutto många framstående och betydliga egenskaper, hvilkas tillvaro ingen kunde förneka. Denna slags originalitet är dock icke något man suckar efter eller saknar. Om en vetenskapsman är fördjupad i sina reflexioner, behöfver han ju icke därför gå med ena benet i rännstenen, och då han möter sina bekanta säga: » jag har tyvärr blifvit halt » — som man berättade om en bekant professor. Icke heller är det ju nödvändigt, att en filosof går så fullkomligt upp i sin abstrakta tankegång, att han låter sig kastas af hästen, lugnt blir sittande på den grind, han faller på, och därifrån hälsar sina bekanta, som om han fortfarande sutte till häst — och andra liknande yttringar af en misslyckad originalitet. Denna falska uppfattning, att bristerna hos en betydande man äro en del af hans storhet, har man lämnat. Man önskar, att enhvar, antingen han har en teoretisk, praktisk eller konstnärlig begåfning, skall kunna se ut som audra människor, kläda sig ordentligt och uppföra sig naturligt och icke som ett dårhushjon. Det slags originalitet, som endast tjänar till stoff för komiska anekdoter, är verkligen icke något eftersträfvansvärdt. Det finnes blott ett slag af originalitet, som är ännu värre, det är den påtagna. Det finns människor, som vilja göra intryck med att säga eller göra bizarra saker för att därigenom skilja sig från mängden, och dessa ansträngningar för att vara » egen », huru väl de än kunna lyckas, äro dock af samma underhaltiga värde som all osanning.
Detta bevisar hela åtgärdens olämplighet,” Jag får dock fästa uppmärksamheten deruppå, att det åtminstone är svårare att förfalska namnteckningar, hvilka för vederbörande auktoriteter äro kände, än namnteckningar, som tillhöra en massa personer (skattskyldige), hvilka antagligen till allra största delen äro alldeles okände för dem, som skola mottaga desamma. Vid sådant förhållande skulle jag helst önska afslag å den del af punkten, som innehåller det nya förslaget. Skulle likväl icke någon annan ledamot med mig framställa påstående derom, vill jag icke uti ett sådant yrkande framhärda, utan endast anhålla om bifall till TJtsk:s förslag uti dess nuvarande skick samt utan den af Hr von Koch deruti ifrågaställde förändring. Detta är alldeles ovilkorligen nödigt, för att erhålla något korrektiv mot de uti berörde fall möjligen förekommande missbruk. 224 Deli 18 Maj f. lu. Gr. Hamilton: Det är visserligen sannt, att en lätt nad blifvit den skattskyldige beredd genom förevarande §; men detta är i det förslag till bev:s-stadga, hvilket nu utgör föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, något så ovanligt, att man kunnat haft skäl att vänta sig, att denna lindring icke bort tillintetgöras genom åläggande af skyldigheten att söka vidimation af andra personer, hvilka sjelfve äro öfverhopade med göromål och måhända till och med skulle fordra särskild lösen för desse vidimationer. Den omtalta vådan, att kitsliga personer skulle insända besvärsskrifter, innefattande klagomål öfver andra personer af tax:s-komitéen påförd bevillning, tror jag verkligen är bra litet att befara. K. Akts Bef:de och vederbörande kronofogdar; hvilka skola deltaga uti it'rågav:de tax:s-förrättningar, borde sannerligen ieke frukta för några häraf uppkommande vådor, om nemi., som förslaget innehåller, den skattskyldige skulle få med posten insända sina besvärsskrifter. Min tro är, att besvär för sådan händelse ganska ofta skulle komma att anföras; men man skulle, nära nog, beröfvas tillfälle härtill, om man fråntoges möjligheten, att, utan vidare åtgärd, fortskaffa dem med post. På dessa skäl instämmer jag uti det af Hr von Koch i ämnet afgifna förslag.
Företer sig anledning , att inlemnadt betyg är origtigt, bli fve inlemnaren genast tilltalad i laga ordning, och erhålle ej inträdespollet, innan han sig inför Domstol rättfärdigat, oell må han, i händelse betyget befmnes falskt, hafva förlorat för den då påstående Riksdag, ali rätt till säte och stämma bland Ridderskapet och Adeln. In■< nehålla de å Riddarhuset befintliga Genealogier fullständig underrättelse om den söj kandes ålder med dag och dato, är ej annat bevis af nöden; menpå står den sökande J att * Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII. Band. 17 *58 Sm 18 Augusti e, m. Genealogiens uppgifter äro origtige, hvile frågan om Pollets erhållande, till dess han anskaffisr bevis. Anmäla sig på en gång flere, som göra anspråk på hufvudmannarätt för samma ätt, ellerpå närmare ättemannarätt, eller klagar någon öfver utlemnadpolletpå grund af påstådd origtig Ge• nealogie, då blifve, el. ler fortfare att vara, antecknad, den som enlligt Genealogien är närmast berättig ad, till dess den andre sin bättre rätt med antagliga bevis inför vederbörlig Domstol styrkt. §. 18. Ej må någon fullSvarar mot 17 § magtior gällande anses, RiddarhusOrdningen. jorn icke af ättens verkliga hufvudman, eller af den som, efter denna Riddarhusordning, dertill berättigad är,blifvit utgifven.
St:s Riksg.-Cont. genom bilagde prot.-utdr. d. 28 Jan. i83,3 gifna föreskrift, att min räkning öfver kostnaderna för ved och kol till Landtmls-klubben under sisth Riksdag borde af f. d. Hr Landtm, vara godkänd, jag hos H. Ex. Hr Gr. De Geer i sådant ändamål räkningen företett, har H. Ex. behagat förklara, att H. Ex. icke betviflade räkningens riktighet, men alt H. Ex., hvars egenskap af Landtm, längesedan upphört, numera icke kunde någon påskrift å meranämnde räkning meddela; hvaraf följden varit den, att det öfverskott, som räkningen till min favör utvisade, blef i Riksg.-Cont. innehållet. Af denna anledning och då meranämnde räkning, i Riksg.-Cont. inlemnad och der granskad, är beledsagad med sådana verificatiöner, att någon anmärkning hvarken ägt eller kunnat äga rum, vågar jag vördsammast anhålla, att H. R. o. Ad. samt R. St. täcktes, sedan vederbörande Utsk. bordt blifvit, tillerkänna mig min rättmätiga och obestridd lemnade fordran, R:dr 53g: 3g sk. g rist. R:co. Afskrift. Bilaga. Utdrag af Prof., hållet hos Hrr FullmägtigeiR. St:s Riksg.-Cont. d. 28 Jan. 1833. S. D. Efter förnyad föredragning af Hrr Commissariernes d. 21 dennes på bordet lagda utlåtande, i anledning af 2:dra punkten uti de sednast församlade R. H. St:s Hrr Revisorers till Ilrr Fullmägtige aflåtna skrifvelse, röride oredovisade förskott till anskaffande af ved och kol till Hr Land Lin:s s. k. soire'er, Resolverades, att som R. II. St:s Stats-Utskts till Hrr Fullmägtige aflåtna
Uti till Rikets Ständer aflåten nåidig Skrifvelse den i3:de sistlidne Fefbruarii, har Kongl. Maj:t i Wäder tillkännagifvit, att med upprättande af TullTaxor åsyftas det dubbla ändamålet, att förskaffa Staten en betydlig, lätt utgående inkomst, och att bereda Näringarne det mer eller mindre beskydd, de behöfva mot utländsk täflan; att omsorgen i förra fallet inskränker sig dertill, att åfgifterna så bestämmas, att de icke fresta Sievill n ings-Vtskoltels Betänkande IV:o 49 Fresta till tullförsnillning, icke fördyra de främmande rå-ämnen, som fordras för inhemska tillverkningar eller försvåra inhemska producters afsättning på utrikes orter; att Kongl. Maj:t derföre anser någon förhöjning icke böra ega rum hvarken i utgående tull å Svenska Export-varor, eller i införsel-tull å de för Fabrikerna erforderliga rå-ämnen; och har Kongl. Maj:t serskildt fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten att så reglera tull på utländsk Ull, att den grofva icke för mycket fördyras, och att den fina icke kan. inkomma emot så låg afgift, att de anstalter, som redan äro vidtagne eller hädanefter kunna vidtagas till den inhemska Får-afvelns förkofran, derigenom motverkas; i senare hänseendetåter, eller i afseende på det skydd, som de inhemska näringarne kräfva, har Kongl. Maj:t förklarat Sig vilja vid utöfningen af den Lagstiftande Magt, som Grundlagen tillägger Konungen i de mål, som angå Rikets allmänna hushållning, äfven, hädanefter vilja iakttaga all den varsamhet, som är af nöden, för att bereda allmänt gagn, undvika enskilda förlu - Bih, till R. St.
Prot. 1844. 4 Sami. i A(d. 18 Häft. 5 34 Slati-Ulihottet* Utlåtande, N:o 54. märkte 12,627 R:dr 45 sk. 7 rst., utgörande bristande betalning för ett ar 1822 till Medelhafvet afsändt parti krut. Af en från Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena under den 25 sistlidne Juni till Kongl. Krigs-Collegium aflåten och Utskottet meddelad skrifvelse har Utskottet, i afseende på denna fråga, inhemtat: att, enligt hvad Kongl. Maj:ts Chargé dÄffaires i Constantinopel, under den 2 November 1842, inberättat, förre Handlanden Wallén, eller den person, som haft sig uppdraget att om krutets försäljning föranstalta, i ändamål att bereda möjlighet af ersättnings vinnande, transporterat sin för försåldt krut hos förre Paschan i Tripoli: egande fordran på Engelska Handelshuset å Malta Ejnaud & Comp.) att beloppet af den utaf nämnde handelshus anmälda fordran utgjorde tillsammans 10,488 Spanska Piastrar, utom ränta; att Engelska Ambassadören i Constantinopel, efter erhållet uppdrag af sin Regering, yrkat godtgörelse af Engelska undersåtares mot den afsatte Paschan framställde fordrings-anspråk och följaktligen jemväl af ofvanberörde på Eynaud Sf Comp. öfverlåtne fordran, samt att under sådane omständigheter någon direet mellankomst från Svenska Beskickningens i Constantinopel sida rörande detta ärende icke kunde ifrågakomma. Herr Stats-Ministerns skrifvelse upplyser derjemte, att, enligt rapport från General-Consuln Hahr i Tripoli af den 14 Maj innevarande år, rörande omförmälde fordringar hos förre Paschan derstädes ingenting ännu blifvit afgjordt, oaktadt de på Malta bosatte Engelska köpmännens bemödanden att erhålla liqvid fortginge, samt att Wallén, hvilken fortfarande vistades i Tripoli, befunne sig iganska knappa omständigheter..