Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde dessutom icke böra blifva fråga om en noggranne afpassad qvittning af de furdelar, som de förenade Rikena bereda hvarandra; men det synes tvärtom nödvändigt, att, äfven med uppoffringar, i synnerhet om de, såsom i detta fall, kunna göras utan egen skada, söka Rikena emellan tillvägabringa ett förhållande, som ådagalägger, att deras förening är fullkomnad, och att BrödraFolken lifvas af samma böjelse för gemensamt välstånd och gemensam sjelfständighet. Riksens Ständer tro sig således hafva vederlagt de betänkligheter, som blifvit framställde emot beviljandet af en friare handel och sjöfart från Norrige på Sverige, samt tillika visat, att sådant vöre förenligt med -Sveriges egen fördel; och då det för öfrigt icke kan undgå, att väcka uppmärksamhet, att, ehuru Sverige och Norrige utgöra ett förenadt folk, hvars Fartyg äro skyldige, att i aflägsnare farvatten nyttja samma Flagga och Sjö-Documenter, Norrska fartyg likväl icke ega rättighet, att till Sverige föra produeter från de främmande länder, som af dem besökas, hvilken rättighet synes vara af billighet och rättvisa ovillkorligen påkallad, få hos E. K. M. Riksens Ständer härmed i underd. anhålla, att 1724 års Product-Placat måtte, i an. seende till Norrige, i Nåder förklaras hvilanda, samt Norrska fartyg och de i dem lastade varor, från hvilken plats de än kumma måtte, blifva i Svenska hamnar, i alla afseenden, behandlsde lika med Svehska Fartyg och derå lastade varor, så länge desse i Norrska hamnar njuta motsvasande rätt} Och lärer jE. K. M. täckas, om Nå - 8?6 Untlérilaniga Skrifvelser. digt bifall härtill varder letnnadt, i Nåder föreskrifva, hvad sora iakttagas bör, tili förekommande deraf, att främmande Nationers Fartyg ej må, genom diktade köp eller dylikt missbruk, kunna begagna de Norrige förunnade rättigheterRiksens Ständer framhärda etc.
N:o 40, godkände R. o. Ad. alla de särskilda §:ne uti den der föreslagna Författningen, med undantag af 14, 15, 23, 24, 28, 29 och 30 gg, hvilka återremitterades, hvarjemte Utslcs Utlåt, i anledn. af 49 § i K. M:s förslag äfven återförvistes. De ändringar, som uti Författningsförslaget blifvit gjorda, äro i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de åsigter, som föranledde R. o. Ad:ns återremiss. Vid sådant förhållande skulle det i min tanke, icke leda till något annat än tidsutdrägt, om hvarje § i det här framlagda förslaget särskildt föredroges och uplästes. Jag får derföre vördsamt hemställa, att någon upläsning af förslaget förklaras icke vara af nöden och, om denna min hemställan bifalles, anhåller jag att i korthet få redogöra för de förändringar förslaget undergått, hvarefter och så vida icke anmärknir emot någon eller några af förslagets § göres, propos. å detsamma i dess helhet torde blifva framställd. Sedan, uppå i anledn. häraf framställd propos. R. o. Ad. förklarat sig anse en upläsning af ifrågavide förslag till Författning icke erfordras, anförde Gr. Sparre: Jag går nu att afgifva en kort redogörelse för de förändringar, Utsk:s första förslag undergått. Härvid förekommer till en början sjelfva rubriken till Författningen, hvilken, enl. förra förslaget, egde följande lydelse: »en Författning ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri jemte missbruk af förtroende samt annan oredlighet.» Emot denna rubrik anmärktes, att den var något för lång, och Utsk. har, i anledn. deraf, uteslutit orden, »jemte missbruk och förtroende», så att rubriken nu lyder sålunda: »Förslag till lag om förfalskning så ock om bedrägeri och annan oredlighet.»
Emot 28:de punkten, angående slals-bidrag för öppnandet af en kommunikationsled från Baggens fjärden till Saltsjöviken Stora Wärtan utanför Slockholm: af Herr S. F. Gråå: “Ehuru Stats-litskotlels Riksgälds-afdelning, som i sitt algifna förslag till utlåtande tillstyrkt anslags beviljande för öppnande af segelled för större fartyg genom Baggens stäke, beledsagat detta sitt tillstyrkande med det temligen hårda vilkor, att en tredjedel af den erforderliga summan skulle af Stockholms stad tillskjutas oell det oaktadt icke ensamt staden, utan egentligen sjöfarten i allmänhet komrne att af den ifrågavarande kommunikations-Ieden njuta fördel, har likväl Utskottet ogillat Aldelningens förslag och a (styrkt allt anslag för det nyttiga och angelägna föremålet. Dä jag icke kunnat dela Utskottets åsigt i detta läll, får jag, såsom min reservation, upplaga Riksgälds-afdelningens förslag, sä lydande: ”Efter inhemtad närmare kännedom —- — vid nuvarande förhållanden icke kunna med någon säkerhet påräknas, (se Utskottets Utlåtande sid. 38.) "Oansedt betydligheten af det stats-bidrag, hvarom nu är fråga, linner sig Utskottet således, med afseende å vigten och nyttan af den kommunikations-förbältring, som dermed skulle åstadkommas förej allenast hufvudsladen och dess sjöfart, utan äfven för den_ stora del af riket, hvafs produkter afsätlas och förnödenhets-artiklar upphandlas i nämnde stad, böra understödja och förorda detta stats-bidrags beviljande. Dock synes, enligt Utskottets åsigt, Stals-vefket med skäl kunna påräkna att, efter fullbordandet af sagde med dess medel utförda kommunikations-förbältring, af den stora och för mögna kommun, som i främsta rummet kommer att åtnjuta gagnet deraf, erhålla ersättning för åtminstone en del af det till detta företag leninade bidrag.
Sjelf gick hon först i spetsen och visade vägen, sägande: »Jag kan säga att detta var en stor heder för mig, att nådig grefvinnan och småfröknarne göra sig så gemena och titta in i vår lilla torftiga stuga,» och härmed öppnade hon dörren till den stora, ljusa, glada, alltid sopade, alltid granrisade stugan, der allt, ifrån och med de bastanta trämöblerne, målade med de grannaste oljefärger, till alla silfverbägarne och tumlarne och det blankskurade tennet, vittnade om husets förmögenhet och välmåga. Här saknades ingenting af den vanliga allra största bondlyxen. Väggarne voro klistrade med brokigt papper, fönsterne voro med stora rutor, och framför dem hängde nättelduksgardiner, försedda med »köpe-fransar», och bortknutna med rosenröda band. Sänggardinerne, af fint blått och hvitt linnetyg, hade äfven sina »köpe-fransar». Slaguret med sin galande gök, och pickande som ett tornur, stod stort och ståtligt som en klockstapel. Spegeln, med guld och blå ram, hängde lutande, och visade en något litet höger afmarcherad fysionomi, för hvem som tittade deruti. Soffan, borden, stolarne och skåpen voro ljusblå målade, med eldröda törnrosor och gröna blad. Ofvanpå dessa skåp stodo de omtalade silfverkärlen, riksdagsfrukter, och inuti dessa skåp förvarades allahanda goda saker, hvaribland ett par dussin silfvermatskedar, sittande i små fördjupningar af skåphyllans yttre kant. Blanka tennfat och tallrikar, samt vackra äkta postlins d:o (hvaraf dock några voro kittade) sutto i rader omkring taket. En stor hygglig spinnrock med ett ofantligt linhufvud på stod midt på golfvet; det var »kära mors» egen, och spånaden jemn men bastant och grof. Borta i hörnet vid köksdörren stod en annan fulare, svartare spinnrock med en ryslig blåntott på. Det var pigans.
längtan slut emellan ditin henne med sig, hälft på allvar, hälft på svärsonen. Till till litet tidiga dagar hade växt till aversion, lockade hvart ej höra ditåt. foro stor skön konst. hon och hon kunde ej förmås att ett hörn oeh skrek sig hes m e d onda ord m o t Denne låtsade intet. M o r Maja k o m aldrig heten från på qvälhan för m y c k e t sonen produkter och Larsson b l e f qvar, der han var, och det b l e f Gamle till venster, var en sällsynt l y x; utom eller slagt. Intet tal. både lysning o c h bröllop med De djefvulen! » eller nej till alla hans b e k y m m e r för grannen D e hade endast två mil till S t o c k h o l m, o c h mannen svarade hon. Detta var nu ej alls, som bonden hade tänkt sig, och litet och b o r t o m detta fanns » Då blir du min », sade han. » J a, som du v i l l », och Litet soekenpå Det nes tankar utom omsorgen för gården, som var fick var som fick lära sig läsa man icke kunde sysselsätta henne ligt. Som var till, när han väl en gång fått beslutet fast. O m aftonen, Den till än den andra, kreaturen svarade hon. berga, enkelt skratElisabeth, som var svärmiskt anlagd, hade en rik fantasi o c h älskade att drömma vaken. Hon k o m här i beröring med verkligheten och hon lärde känna o c h älska naturen. behåller drottningen Ä n i dag biaf Rumänien något af den enkelhet o c h rättframhet, som naturligtvis borde verk som drogs upp för hvarje morgon på nytt, låta trycka, hvad hon skrifver för att fördrifva blifva gick sitt hvarf genom minuter en ledig stund, utan en verklig skaldinna, som Af skrifver, och oberoende o c h många berättelser äro gängse att hinna slutat. till sitt slut och — o c h timmar för börja der det A l d r i g stanna, aldrig gå ned. derför, att Prinsessan » hon Elisabeth kan af ej annat ». W i e d hade konstom följden naturen hennes af ett sådant uppfostringssätt.
'"kill sersllilll» l^ämnäen skäll lrvsrllerg partén koreslä sex män; »k elem välje veclerpärten tre. klätten nämne oell tre män, oell väljen psrtern» gemensämt en äk llem: liunnä cie ej om Välet sämjss, skilje lotten lkem emellän. Oe sju, som sä utseltäe lrlikvit, skol» lVämnäen utgöis." -8 § 4. "Xro 5 nägondera sidan lieie, som del i ssken kafva, oell kunna de ej sämjas örn korslaget, gifve kvardera upp en rnan till Nämnden; gär ej antalet 6a till .sex; gifven de ytterligare upp en kvardera: gär antalet öfver sex, vare det genom lottning minskadt; säwjas de ej örn valet kland dem, sorn ä anära sidan löresläs, varäe oek dä zenona lottning utrönät, kvilka kland äessa i Nämnden skola inga." § 5. "Dteklikver part utan anmäldt förfall, ää Iran till val af Nämnd kallad varit, eller finneg Nämndens keslut kunna verka pä tränvaranäe inteeknings-kafvares rätt; gore katten förslag i kans ställe, saint, örn desse rätts-egare flere äro, ett förslag i deras ställe, oell varde genom lottning utrönät, livilka i Nämden inga skola kland dein, sorn L andra sidan köresläs: sarnina lag vare, der part drager sig eljest undan att förslag eller val till Nämnd göra. dinnes annan, den der del i saken kafver, nied konon, , som uteklikvit eller sig undandragit, vare det förslag eller val, soin ak den torre göres, kor käda gällande; dock kör alltid, för inteekningskakvare, förslag ak katten göras, i det kall, kvarom n^ss är stadgadt." § 6.
För min del kan jag ej förstå, att Herr Ribbing lägger så mycken vigt vid ordet tillvitelse, om det ej är för dess sammanhang med den långa meningen. Jag vet ej, hvarföre det ej skulle kunna kallas: gör man jäf, ty jäf kallas just samma tillvitelse å redan nästa raden i den lag, som finnes. Jag vet i detta ställe af lagen ingen skilnad emellan jäf och tillvitelse, ty när man tillviter en något, som från vittnesmålet stänga skulle, så jäfvar man honom med detsamma. Jag kan ej finna annat, än attalia håde korthetens och tydlighetens behag tala för förändringen. Den stora förändringen ligger deruti, att förhållandet skall blifva lika så i Stad som på Landet, och således skulle utgå: sker det i Staden, Icigge Domaren honom viss dag före ther till. Det säges i det nya förslaget, lika sorni det gamla, att Rätten får pröfva. Nit är, heter det, den, som jäf gör, ej beredd att sina bevis genast förete, m. m. Vittnet får då afgifva sin berättelse, och den andra får fullt rådrum att skaffa bevis. Jag kan ej finna någon skilnad i hvad Herr Ribbing fäster den synnerligaste vigten på, men finner väl fördelar af förslaget. Således tillstyrker jag bifall derå. Herr Ribbing: Jag förglömde, då jag sist yttrade mig, att upptaga hvad Friherre De n g ) u n ii c. m, Ehrenborgh anfört, att då man i principer är af motsatt tanka, det är fåfängt att söka en öfverenskommelse. Här är likväl icke fråga 0111 olika principer. LagUtskottets princip är, att göra lagen lika å Landet och i Staden, och jag påstår, att ej allenast så hör vara, utan att äfven så är. Vi hafva hört uppläsas §;u, sorn upptager dessa skiljaktiga förhållanden; men jag har citerat två Författningar, sorn jemna denna olikhet; författningar, som Utskottet ej upptagit och sorn jag tror, att Utskottet ej känt eller påtänkt, efter det ej omtalt dem. Således äro våra principer ej olika, utan fråga är egenleligen om hvad som är, eller icke är.
I min tanka deremot äro de oeconomiska olägenheterna, i följd af inqvarteringsskyldighelen, ofta inbillade; hvaremot de militära, efter nu gällande inqvarteringsoch förplägningssätt för tågande trupper, äro vida större. Vi veta väl, huru committe'erna för niarkegåugssältningen äro sammansatta; det är dervid ingen ledamots interesse att nedsätta värdet af portionsoch rationspriset under förhållandet med värdet af födoämnen och fourragepersedlar i orten, utan tvärtom beräknar detta pris efter hvad de vid utminutering på torgen i länets städer kosta, och ej efter deras samköp i större qvantiteter. Soldaten bestås ej i qvarteren någon viss spis efter en bestämd stat, utan han måste åtnöja sig med bondens husmanskost (Reglementet föreskrifver det, och soldaten är nöjd; han knotar ej, ty han är van att lyda och beredd på försakelser.); men ofta är denna husmanskost knapp nog; ofta får han efter en march af 3 å 4 >nil i elakt väder och väglag nöja sig med en skål mjölk eller välling och litet potates, och i sådant fall är portionsvärdet tillräckligt beräknadt äfven för tillredningsbestyret. Det kan väl hända, att man i vissa orter tycker inqvarteringsskyldigheten vara betungande (ty man börjar nu för tiden i allmänhet tycka, att alla bidrag till militära behof, eller för medlen att försäkra och befästa Sveriges sjelfbestånd och frihet, äro betungande, och jag fruktar, att de snart af den missledda, kortsynta egennyttan sättas i andra rummet af behöfliga statsanslag); men så finnes det ock andra orter, hvarom jag har erfarenhet, hvilka gerna emottaga tågande trupper. Penningar spridas i orten; allmogen får då afsätta sin mjölk, dricka, brännvin o. d., får särskildt och vanligen dyrt betalt för befälets underhåll, hvilka förmåner, sammanslagna lill den rikliga ersättningen efter markegången för soldatens erhållna husmanskost, fullkomligt ersätta tillredningsbestyret med maten, veden och kokkärlens slitning.
Ett till och med Tre år, samt häraf äfvensom af stadgandet i 1 §, uti samma Kongl. Förordning, att den, som stjäl gods eller penningar öfver Tio daler, skall, jemte annat ansvar, hållas till straffarbete från och två till och med sex månader, oförtydbart följde, att för andra resan stöld borde dömas till straffarbete på minst ett år och två månader, men genom Härads-Rättens ifrågavarande Utslag straffarbetet blifvit bestämdt till allenast ett år, i följd af hvilken oriktiga straffbestämning, den der måste anses hafva tillkommit af uppenbar vårdslöshet, den sakfälde kommit att för sin omförmälda förbrytelse undergå straffarbete under en tid minst två månader kortare, än vederbort; så fäldes, med stöd af 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, Ordföranden i Härads-Rätten, att, för hvad han, på sätt berördt vore, i Domare-Embetets utöfning låtit 59 komma sig till last, böta Tjugofem Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Slende Härad och Advokatfiskal^!. i detta Utslag liar ändring icke blifvit sökt. Säthers Rådstufvu-Rätt hade, genom Utslag den 12 Juni 1858, dömt en person för fickstöld till belopp af Fyratiosex Rdr 10 öre Rmt att, utom annan bestraffning, böta det stulnas värde tredubbelt med Etthundra Trettioåtta Rdr 30 öre, eller, vid bristande tillgång till böterna, undergå Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd.
Det hade varit högsinnadt af Sveriges R. o. Ad. att, genom elt bifall lill detta förslag, hafva ådagalagt, att den ära, som den Svenska Riddersmannen värderar, icke utgöres af det tomma prälets bländande skimmer, utan af den enda, sanna, obestridda hedern af elt medborgerligt anseende och elt aktadt namn. lag anhåller vördsamt, att i R. o. Ad-.s prot. få inlagen denna min reservation. Ur von Hartmansdorff, Äng.: Jag skulle önska, att någon af Ridd.Utsk:s Hrr ledamöter måtte upplysa, huruvida Hr von Stockenström var antecknad bland R. o. Ad-.s ledamöter den dag, då ifrågavar. beslut fatlades. Om det möjligen skulle upplysas, att han då icke ens var i staden, än mindre på Riddarhuset, så skulle jag anse det vara behörigt för honom att nu reservera sig deremot. Hr Statsrådet m. m. Munthe ankom nu och öfverlemnade till R. o. Ad., å K. M:s höga vägnar, 6 nåd. propos:r och en nåd. skrifvelse till R. St. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag kan icke annat än instämma i den anhållan, som af llr von Hartmansdorff blifvit gjord, att någon af Ridd.Utsk:s härvar. ledamöter läcktes upplysa, huruvida Den 14 September. 325 Hr von Stockenström var ledamot af H. Ståndet, då den discussion förevar, mot hvilken han sig nu reserverat. Jag skulle i likhet med Hr von Hartmansdorff anse högst olämpligt, att personer, som icke hafva kännedom om discussionen och de skäl, som föranledt beslutet, skulle efteråt komma och reservera sig mot detta samma beslut, hvaruti de icke hafva någon del och således hvarken något moraliskt eller juridiskt ansvar; likasom jag i allmänhet anser, att en ledamot, som sålunda icke tillhörde Ståndet då beslutet fattades, skulle blott efteråt komma att förlänga discussionen medelst onödigt upptagande af R. o. Ad-.s lid samt onödigt fyllande af dess prot. Frih. Ridderstolpe, Fredr.:
M:s, med billighet och Statens eget intresse öfverensstämmande nådiga framställning i ämnet. Hr Montgomerie, Rob. Nils Germund: Efter den fullständiga utredning, som ämnet erhållit i K. M:s Nåd. Propos., i StatsUlsk:s deröfver afgifna utlåt, samt sednast i den siste värde t talarens yttrande, har jag icke mycket att i saken tillägga. Jag vill blott fästa upmärksamheten deruppå, att Utsk., efter mitt för' menande, endast fästat afseende på den rättsgrund, enl. hvilken den gjorda ansökningen om förmedling i skatten å ifrågakomne lägenheter vore obefogad, samt deremot alltför litet tagit i betraktande de skäl, som här förekomma, att låta nåd gå för rätt. i Utsk. har icke tillräckligt afsett dessa lottegares nödställda belägenhet, vitsordad af de lokala auktoriteterne och Landshöfd.-Embete! samt af K. M. befunnen förtjent att föranleda till en framställning hos II. St:r. Jag skulle tro, att dessa omständigheter böra föranleda ett annat beslut, än det, som nu blifvit af StatsUtsk. fattadt, emedan om man än måste i allmänhet erkänna, att Staten ej bör efterskänka sin lagliga rätt, så bör man dock i detta fall ihågkomma, alt om de å lägenheterna nu hvilande H. 3. 13 194 Den 25 Januari. skatterna bibehållas och strängt iudrifvas, komma lottegarne otvifvelakligt att slutligen falla fattigvården till last, hvilket icke mått* vara öfverensstämmande med Statens rätta intresse. Jag förenar mig med den föreg:de talaren och yrkar åter. remiss af StatsUtsk:s förevande utlåt. ‘ Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Äfven jag anser mig böra yrka återremiss af detta utlåt.
Tillämpligheten häraf till de ifrågavarande fall, då för såld faslighet både viss köpsumma och årligt födoråd blifvit betingade, likasom till den af häradshöfdingen uppgifna händelse, att köparen, såsom köpskilling eller godtgörelse för fastigheten, förbundit sig endast till utgörande af varor och prestationer, som årligen skulle i vissa personers lifstid erläggas, syntes ej kunna vara underkastadt tvifvelsmål. I sistnämnde fall vore oemotsägligt, att någon ”köpskilling”, i detta ords rätta bemärkelse, enligt både lag och språkbruk, ”icke funnes utsatt”, men att köpaftalet grundade sig på andra villkor; då följaktligen ingen annan grund för beräkning af fastebrefslösen kunde eller linge antagas, än ”egendomens värde efter sista bevillningstaxering”. I de förra åter, der både kontant köpsumma och så kalladt födoråd årligen under vissa personers lifstid blifvit utfästa, vore förhållandet åtminstone till x någon del enahanda; och med afseende derå borde det ock lemnäs åt domarens egen ompröfning att antingen efter nyss angifnä grund, eller ock efter den betingade köpsumman, utan beräkning af födorådet, fordra sin tillständiga expeditionslösen, dock alltid med rättighet att, i händelse af skillnad emellan bevillningsvärdet och köpsumman, antaga det högre beloppet för det lägre. Åberopade författning, hvilken på omförmälda sätt stadgade tvenne grunder för bestämmande af fastebrefslösen, nemligen efter köpskillingen eller efter egendomens bevillningsvärde, gåfve deremot icke någon anledning eller något behof att uppsöka och använda en tredje grund, hvilken, om den antoges, måste belraktas såsom lagstridig och godtycklig. Att den af häradshöfdingen uppgifna och af honom följda äfven vore obillig, visade sig uppenbart.
Wilhelmina Nordencreutz, hvilka å allmänna Indragnings-staten åtnjutit årliga pensioner, Christina Mathilda af 120 Ii:dr samt Gustafva Wilhelmina af 60 Ridr, måtte få på sig öfverflyttad den pension å sistnämnda belopp, som deras i nästlidne Augusti månad gifta S3rster Augusta Nordencreutz derförinnan egt att uppbära, och hvarigenom Christina Mathilda, som är 52 år gammal och ofärdig samt lider af svaghet i synförmågan, skulle komma att erhålla 150 R:dr samt Gustafva Wilhelmina, som är 43 år gammal och sjuklig, 90 R:dr årligen, med beräkning från den tid, då Augusta Nordencreutz’ pensionsrätt upphörde. Utskottet har tagit dessa framställningar i öfvervägande; — och enär de förhållanden, hvarå de sig grunda, synts Utskottet förtjenta af Rikets Ständers behjertande, samt någon erinran i afseende å de af Kongl. Maj:t föreslagna pensionsbeloppen icke förekommit, får Utskottet tillstyrka, att de äskade pensionerna måtte af Rikets Ständer beviljas, att utgå på det sätt Kongl. Majit föreslagit, dock ej för längre tid, än pensionärerne förblifva ogifta. 26:o.
Sedan Stats-Utskottet, till hvilket den nådiga skrifvelsen blifvit remitterad, för denna frågas behandling sammanträdt med Allmänna Resvärsoch Ekonomiutskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande; och som anmärkning icke förekommit emot omförmälde roteringsverk, med undantag af den del utaf roteringsverket för Hallands län, som rörer de utsockne frälsehemmannen derstädes, i afseende hvarå Utskotten afgifva serskildt utlåtande, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer jemväl för sin del fastställa omförmälde roteringsverk, med undantag af den del utaf roterigsverket för Hallands län, sorn afser de utsockne frälsehemmanen derstädes. Då likväl, till följd af Utskottens yttrande i sistnämnde hänseende, samt vid det förhållande, som eger rum i afseende på den nya båtsmansroteringen i Halland, eller att, uti flera af de nybildade, till större delen af utsockne frälsehemman bestående rotar, finnas indeldte ett och annat kronoeller skattehemman, en rubbning och förändring uti roteringsverket för den tillökade båtsmansroteringen i Halland skulle uppkomma, få Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta vidtaga de åtgärder, som omständigheterne kunna påkalla för indelandet till rotar eller vacanceafgifts erläggande af de hemman’, hvilka, såsom af kronoeller skattenatur, böra ordinare-rotering utgöra. Stockholm den 10 Juni 1848. m. till R. St. Stats-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Memorial, Niis 32, 33. 1 N:o 32. Ank. till Exp. Utsk. den 16 Juni, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af Riks-ståndens beslut rörande Utlåtandet N:o 16, angående väckta motioner om folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid.