Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring uti Kongl. Maj:ts förnyade Hamn-Ordning den 24 Januari 1771. Uti en af herr P. Murén väckt, till Utskottet remitterad, motion, har blifvit föreslaget, att då Kongl. Hamn-Ordningen den 24 Januari 1771, till följd af sin höga ålder, i de flesta delar icke vore ändamålsenlig, och det måste vara af synnerlig vigt, att lagarne lämpades efter tidsförhållandena, — Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att samma Hamn-Ordning måtte blifva öfversedd och förbättrad, så att den med nuvarande allmän lag blefve öfverensstämmande; och har motionären derjemte till Utskottet ingifvit en Promemoria uti ämnet, hvaruti följande förändringar och tillägg i nämnde författning blifvit föreslagna, nemligen: till 1 kap. t §. det tillägg: ”är Hamnfogde af jäf eller annat laga förfall hindrad ”att i Rätten sitta, ege den äldste Bisistaren att för tillfället Ordförande vara.” Till 3 kap. 1 §. det tillägg: ”vill någon flytta från en hamn till annan, tage af den ”Hamnrätt, hvarunder han förr lydt, dess bevis om ärligt och anständigt uppförande och ”bifoga det dess ansökning. Finnes sedan, att sådant bevis ej är med sanning öfverensstämmande, plikta utgifvaren af beviset En r:dr 32 sk. banko.” Uti 3 kap. 2 §. den förändring och det tillägg, hvarigenom samma § skulle erhålla ”följande lydelse: "Hvar som skötar eller annat gaVn inpå annars sätter, böte första gån”gen 16 sk., andra gången dubbelt, och tage den sitt upp, som sist satte. Sker det of”tare, böte hvarje gång 1 r:dr 32 sk. Den, som annars fiskredskap egenvilligt flyttar ”eller uppkastar, plikte hvarje gång 1 r:dr 32 sk.; gälde ock i alla dessa fall skadan åter.
De förnämsta rådshusen och ministersocieteten, den briljantaste, som någon tid varit i Stockholm, öppnades för oss likasom för ankomne främlingar med all den aktning, som dem bevisas, och tecken af vänskap. I ett sällskap af de mest upplyste och belefvade såväl svenske herrar som utländingar och fruar af de högsta slägter, uppammade i stora världen, lärde jag att känna denna för mig obekanta bana bättre, än jag i hofvet därtill kunnat vinna någon anledning. Jag såg ett högmod, mera grundadt på en sann förtjänst eller allmänt antagna fördomar och följaktligen mindre sårande, mindre inskränkta begrepp, mera vett, mera behagliga seder och ett bemötande, lika skildt ifrån krus som ett ohöfligt förhållande. Inlåten i detta sällskap, nytjade jag (det) till min fördel, så ofta min tjänst eller andra göromål lemna(de) mig tid därtill. Jag deltog i alla supéer och baler i de för mig öppnade hus. Jag rådfrågade den rådande smaken såväl i mitt uppförande som klädnad, hvilken efter den tidens tillåtne bruk af sidentyger och sammet54 efter årstiderne äfven af mig antogs, såväl att i hofvet och äfven i allmänheten vinna det anseende, som min tjänst fordrade, som isynnerhet att behaga min unga prins, hvilken på klädedrägten fäste en granlaga uppmärksamhet. Under all denna yta af fåfänga var jag ej dess mindre invärtes filosof och författade under mitt ständigaste umgänge i stora världen Människans elände och Världsföraktaren. Det var hos Aspasie, som jag utvecklade de filosofiska idéer, som med mitt väsen blifvit införlifvade under mitt studerande vid akademien. De voro för djup(t) hos mig intryckte att någonsin kunna utrotas. Under alla omskiften af min lefnad hade jag bibehållit dem både i mitt minne och mitt hjärta. Den öfverensstämmelse med dessa idéer, som jag fann hos fru Nordenflycht, gjorde hennes sällskap för mig ännu dyrba(ra)re. Tröttad af hofvet och stora världen, sökte jag och fann hos henne den behagligaste hvila. Hon styrkte mig icke allenast i min filosofi, utan äfven att framhärda i min böjelse för skaldekonsten.
Som har funnit dig vacker, som har sagt dig komplimanger, sett sentimentalt på dig ... med dessa blickar, hvilka han som annat småmynt kastar ut bland skönheterna i alla Europas hamnar! – Nej, min egen lilla flicka – jag tror icke, det är något oerhördt, jag tror till och med, att det är mycket vanligt. EMILIE (stilla). Du är hård emot mig – lika hård som Leonora, men du hånar mig åtminstone icke. KATRINE. Det tror jag icke heller Leonora gör. EMILIE (snyftande). Jo. (Torkar sina ögon) Å, Katrine, när jag nu har sagt alltsammans, så skäms jag för det. KATRINE (lugnt, vemodigt, som för sig själf). Jag tror inte, du har något att skämmas för, lilla syster. Du förstår att älska en man – sådan som han är, med alla hans fel ... De flesta unga flickor älska ett ideal, som de så till förnöjelse för sig själfva påklistra den första karl de träffa på ... (I en annan ton.) Men jag står här och pratar och filosoferar – det var egentligen inte det, jag ville säga. Var nu blott vid godt mod, lilla Emilie, och glad och stolt – stolt, du – öfver att du har känt dig ha kraft nog att kunna välja ... EMILIE (lågt, modlöst). Att välja När man icke har kraft nog att vinna! (Dörren till matsalen öppnas ett ögonblick och slutes igen; man hör ett ögonblick Leonoras stämma). KATRINE (hastigt). Det kommer någon, Emilie. Det går inte an, att du ser så förgråten ut. Det är Leonora. (Emilie går fram mot rampen, i samma ögonblick Leonora öppnar dörren.) Sjette scenen. DE FÖRRA. LEONORA. LEONORA (i den öppna dörren med handen på låset, talar ut i matsalen). Anna måste ha missförstått mig ända från början. Det skall vara två kuvert till, och jag är rädd för att vi få sätta in en skifva till i bordet, annars får man inte plats för sina armbågar. (Läser raskt igen dörren och går in i rummet. Hon är klädd i en kort spetspeignoir öfver sin sidenunderkjol.
Der har nemi. endast varit i fråga att de dagsverksskyldige hemman, som varit belägne öfver en mil från Mariäholms kungsgård skulle fä slippa alt vidare in natura dem utgöra, men det har icke varit fråga att helt och hållet borttaga denna skyldighet ulan de fä lösa den efter markegång. Att nu borttaga de ifrågavande tjenslbarhelerne lill Näs kungsgård vore naturligtvis att minska denna kungsgårds värde för framtiden, antingen den kommer alt förblifva i löningsdirektionens händer eller ifall den pä annat sätt disponeras såsom om den upplätes till boställe åt districtchefen i st. f. dess nu innehafvande lön å 5000 r:dr, medohvilken förändring denne sannolikt skulle vara mycket belåten. Ät den, som förstår jordbruket ger den minst 5000 r:dr i afkastning. Tager man nu bort de ifrågavande tjenslbarheterne så minskas naturligtvis dess värde. Månne det väl är skäl att för en sådan obetydlighet som att i räkenskaperne få färre summor, än hittills, man skulle göra sådana förändringar som skulle helt och hållet förrycka gamla bestående förhållanden. Jag kan icke inse detta. Jag säger det uppriktigt, att jag anser del likgiltigt om räkenskaperna innehålla ett par lmndradetal mera eller mindre, hufvudsaken är att hvad som finnes må bevaras; ty har man efterskänkt dem så har kronan derigenom gjort en förlust som man sedermera icke kan få ersatt ty man kan icke åter pålägga en skatt som en gång är vorden borttagen. Gr. Lagerbjelke: FIr Sandströmer har så utförligt visat icke blott denna afgifts verkliga natur, — hvaraf följer, att def är med rättvisan öfverensstämmande, att den upphörer, — utan äfven upplyst att R. St. i likartade fall redan erkändt tillvaron af ett dylikt rättsanspråk, hvarföre det också obestridligen kan anses innefatta en obillighet om denna afgift ännu skulle bibehållas för ifrågavande hemman. Hr Printzenskölds jemförelse med Skånes hemman torde således icke hafva någon tillämpning pä förevande fall och förtjenar derföre icke något afseende. Hvad åter angår Frih. Cederströms anmärkn., att genom Frih.
Ej må Hofrätt till pröfning upptaga jäf, som vid Rådstugurätten ej framstäldt varit, innan nämnden sitt beslut gaf. § 319. Var part, som efter <§ 307 till val af nämnd kallad blifvit, från Rätten borta, när nämnden valdes, och vill han sedan visa att han då hade förfall, och att han ej kunde gifva Rätten det tillkänna; stånde honom fritt att sin vederpart till samma Rätt instämma inom trettio dagar efter den, till hvilken han för val af nämnd varit kallad. Gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra; förfalle all verkan af nämndens beslut och låte Rätten nämnd ånyo sätta. § 320. Har redare eller godsegare afstått siu egendom till borgenärers förnöjande, då skall hvad lag i sådant fall stadgar om upptagande af tvist angående rätt till lös pant gälla i afseende på tvist om förmånsrätt enligt denna lag. § 521. Till de skiljomän, som i §§ 10, 24, 80, 87, 93, 220 och 272 omförmälas, skola parterne utse en hvardera, hvarefter de sålunda utsedde gemensamt välja den tredje. Sunna de ej om valet sig förena, eger närmaste Magistrat eller Underrätt att den tredje skiljomannen utse. rr Hvad do fleste skiljomännen säga, skall, änskönt någondera parten vill söka domaren, gå i verkställighet, med mindre domaren eller Konungens Befallnings hafvande annorlunda förordnar. § 322. Brottmål, som efter denna lag afdömas, skola upptagas af Rätten i den ort inom riket, der brottet timat, eller, der det skett under resa, vid domstol i den svenska ort, dit den brottslige först ankommit eller der han eljest träffas kan 7S Motiver. Nära tvåhundra år äro förflutna efter antagandet af nu gällande Sjölag, och mera än hundra sedan de författningar, hvilka i väsentliga delar ändra eller förklara den, — Kopvaerdie-reglementet den 30 Mars 1748 och Försäkringsoch Hafveri-stadgan den 2 Oktober 1750 — blelvo utfärdade.
Ofta äro också meningen o c h domen öfver gä- sterna mycket olika hos familjens skilda medlemmar eller förändras vid tätare besök, men en gäst stiger tid emellan in öfver hvarje tröskel, hvilken öfverallt hatas och fruktas, o c h den vi med sannskyldig glädje åter se på ryggen, emedan han städse vänder upp och ned på hela vårt husliga lif. Och dock kunna vi på intet villkor umbära honom; och skulle han utebli, gåfve vi oss ej ro, förrän vi sändt bud efter honom. Vi syfta på sotaren, denne faslige, svarte man, som icke blott är de enfaldiga småttingarnes buse, utan lika mycket den förståndiga husmoderns. Vid blotta ordet: » Sotarn kommer » väckas inom oss allehanda obehagliga minnen. Vi se i andan o m en förfärlig oreda i köket, i förstugan o c h i matsalen, som o m alla ordningsregler för dagen vore aflysta. Vi vädra redan på förhand den genomträngande egendomliga lukten o c h tycka oss här o c h hvar upptäcka svarta » tummar » på våra manschetter, händer o c h näsor — och allt ha vi sotarn att tacka för! Ja, till och med herrn i huset delar vår antipati mot denne fruktade gäst, ty han vet af erfarenhet, att på hans visitdag blir middagsmaten mycket enkel o c b desslikes försenad, att hans lilla fru efter middagen ej har tid att skänka h o n o m någon språkstund eller öfver hufvud alls inlåta sig med hans angelägenheter och önskningar, att han med ett ord ej längre är hufvudpersoneni huset som rätt och tillbörligt, utan får vika för — sotarn! Och det är dock något för starkt, men står ej till att ändra! Men låtom oss nu på allvar resonnera o m saken — svart på hvitt! Är det verkligen så nödvändigt, att sotarns besök blir ett obehag för hela huset? Oundgängligt är j u hans arbete, afvara h o n o m kunna vi ej, och när efteråt elden åter muntert flammar och finner sin rätta väg genom fejade rör och spjäll, så tänka vi tacksamt: skönt i alla fall att ha det gjordt! Hvarför då taga saken så viktigt?
Emedlertid känner jag nogsamt huruledes i Österrike m. fl. främmande länder jernvägarne anlitas jemväl för lefvande djurs forsling, och jag gläder mig derföre åt att, “när vi väl fått några jernbanor, skola flere blifva befunne erforderliga, och utväg snart icke heller saknas till ett hastigt affärdande af hvarje sådan, Hr Gr. Posses och andras kreatursdrifl, som nu med långsamhet tågar till sin bestämmelse och måhända slita ondt på vägen. Jag önskar således återremiss af den 6:te punkten, under förhoppning att, på sätt redan förut är angifvet, den vid samma punkt främst fogade reservations innehåll må vinna framgång. Hvad den 7:de punkten beträffar, kan jag icke, i likhet med Hr Bildt, yrka bifall till densamma, enär dess ordställning råkat blifva något felaktig, på sått Gr. Mörner anfört, nemi. i hänseende till referatet af K. M:s Propos., som den åsyftar att besvara. Dessutom synes mig, att om R. St. till denna 7:de punkt, oförändrad, gifva sitt bifall, så lärer Hr Bildts eget syftemål, att vägen emellan Götheborg och Stockholm skulle företrädesvis omhuldas, blifva utan all verksam påföljd. Sammanhanget mellan de båda punkterna synes mig omisskänneligt, hvadan en förändrad redaktion af den första sannolikt måste medföra någon jemkning af ordalagen i den sednare, till ock med om innehållet af den sistnämnda hufvudsakligen blefve enahanda, som nu. Följaktligen anser jag återremiss af båda punkterna vara af nöden, och får således derom vördsamt anhålla. I anseende till den redan långt framskridna tiden, och då många ledamöter ytterligare begärt ordet i detta ämne,' beslöt R. o. Ad. att nu upskjuta förevar:de öfverläggning till eftermiddagens plenum. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskin inkomne Mern., Utlåhn och Betänktn, nemi. från Stats-Utskottet: ■A? 288, i anledn. af återremiss å Utlåtit JV3 192, ang:de R.
Ständet wid Urtima Riksdagen L Arebro den 22 September igro. S. D. den 20 dennes pä bordet lagda Utlätande, i anledning af Herrar Fullmäktiges i Riksgälds-Contoiret gjorda för. frägan, huruwida Herrar Fullmäktige, dä nä. gon af deras Med. Ledamöter genom en, längre tid fortfarande, sjukdom hindras att i göromä. len deltaga, mä äga rätt att till tjenstgöring inkalla den för honom af Riks.Ständen ut. nämde Suppleant, blef af Preste. Ständet gilladt. Or supra. Tx ?rc»tocollo O. /Umgvill. Utdrag Den 22 September. 699 Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 22 September l8ro. S. D (§tats-Utskottets sedan förledne gär. dag pä bordet hwllande Memorial, med förslag till utbytande af de f. d. Konungen enskilt till. hörige Riksgälds-Contoirets Obligationer, före. hadeS ä nyo och bifölls. Or supra. Valerius. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 22 September i8ro. S. D. 2-ill slutligt afgörande företogs Stats. Utskottets Memorial innehällande anmälan af Herrar Fullmäktiges i Riksgälds-Contoiret för. frägan om rättigheten att till tjenstgöring in. kalla utnämd Suppleant; och bestöt Ständet för sin del förklara, att ett sädant inkallande mä wid Ordinarie Fullmäktigs laga förfall, dock ej annorlunda, äga rum. Or supra. kxkrotocollo I. O. Valerius. Den 22 September.
Och de 7^0,000 R.-dr, som den synbara förmögenhetens, till större delen skuldsatte ägare betala, årligen i Bevillning för detta ändamål, äro således kanske till hälften en skatt till Utlänningen, och helt och hållit en utgift, för att öka Fastighets-ägarens skulders värde och minska dess förmögenhets relativa värde. Hufvud-idéen i min Finance-plan är den, att liksom i Länder, som hafva klingande Mynt till Rörelse-Capital, ingen gräns är satt för Rörelse - Capitalets belopp , så bör i ett Land som blott har Pappersmynt, icke heller någon gräns sättas för Röre!se - Capitalets belopp, utan blott* för dess föränderlighet i värde; etnedau, då man sätter en godtycklig gräns för dess belopp, sätter man den äfven för Närings-industrien och således lör Productionen, hvilken så mycket bidrager, att upprätthålla Sedeimyntets värde. Flere af de principer och facta , som ligga till grund för de förenade Utskottens Betänkande, har jag redan i ert Memorial af den 21 sistledne December vidrördt och sökt vederlägga. Att upprepa hvad jag då yttrat, vöre således öfverflödigt, äfven derföre, att då Den 23 Amil. Utskotten ej gjordt afseende på detta Memorial, innan de tagit sitt beslut i dessa ämnen, bör jag ännu mindre vänta, att de sedan skola derpå göra afseende. Jag kan dock ej underlåta, att vidröra några af de piincter af Betänkandet, hvari Utskotten varit af en alldeles motsatt tanka med mine yttranden. set Äfven om man vill antaga Capital isfens interét såsom rätta grunden för Regleringen af ett Rikes Financer, blir den plan dertill, som af Utskotten nu iir föreslagen, icke den rätta. Man tror sig öka Sedlarnes värde genom deras förminskning, emedan man ser hufvudsakligaste orsaken till vanvärdet vara Sedlarnes mängd.
Summorne må på obligations-räkningen i Ranken insättas; thy och då hvarken RiddarhusDirectionen synes böra ställas i en så vidsträckt ansvarighet, ej heller RiddarhusCassan i ett så vidsträckt äfventyr, som kunde blifva en följd, i förra hänseendet af Direolionens skyldighet att till ett obegränsadt belopp verkställa utlåningen emot namnsäkerhet, och uti det sednare, af dervid möjligen inträffande betydligare förluster, dem Direclionens Herrar Ledamöter icke vore i tillfälle att Cassorne ersätta; finner Utskottet sig icke äga anledning att å Herr von Hartmansdorffs ofvanberörde motion tillstyrka bifall; utan hemställer, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid dess i detta ämne den 3o sistl. Juni fatta - Den 16 Mars e. 111. de beslut. Hvilket Jock till Högloft, Ridderskapets och Adelns egen oinpröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 16 På RiddarhusUtskottets vägnar Högloflige Ridderskapet och Adeln åt-, skiljdes klockan half till 11 om aftonen. Onsdagen den i 7 Mars 1 8 3 o. Plenum klockan half till 11 Förmiddagen, Justerades ia ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 16 dennes eftermiddagen fattade, beslut. A. G. Gyldenstolpe, W. F. Dalma n. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim, Justerades Utdrag , tocollet, hållet hos, Höglofl, Ridderskapet och Adeln yid Lagtima Riksdagen i Stock - Pen 17 Mars f. m. 203 bolm eftermiddagen den 16 Mars i33o. S. D. Föredrogs ånyo oell bifölls RiddarhusUtskottets den 10 dennes aflåtne, och den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, med hemställan om en förtydligad redaction af 5:te punkten i Reglementet för Nänngs-Slipendierne, Ut Supra.
Alströmer utmärkta förtjenster och verksamma bemödande för allmänna hushållningens och näringarnes förkofran samt hans ådagalagde patriotiska tänkesätt, icke allenast i Nåd. bibehålla bemälte CommerceRåds arfvingar vid arrendet af Höjentorps Kungsgård för en tid af 25 år, eller till d. i4Mars 18)2, emot vanliga arrendeafgiftens erläggande, utan ock tillåta, att då Kungsgården derefter på öppen auction kommer alt utbjudas, dess då varande innehafvare må äga optionsrätt med den mestbjudande; hörandes J, Värt KammarColl. i enlighet med de stadgade allmänna grunderne, utstaka vilkoret! för Kungsgårdens skötsel och vidmagthållande under de i Nåd. beviljade arrendeåren, samt Kungsgården efter arrendetidens slut, vid skeende laga syn, i behörigt stånd till odlingar och byggnader återlemnas. I öfrigt komme det hittills föreskrifne sambandet emellan Alings - Den i Mars c. m. io5 ås fabrik och Kungsgårdsarrendet att hädanefter upphöra och arrendatorn icke vara förbunden att i fabriken del äga. Hvilket Eder härmed till Nåd. svar och underd. efterrättelse tillkännagifves. Och late Vi nu härom Nåd. Ees. utfärda. Vi befaile Eder Gud Allsmägtig synnerligen Nådeligen. Malmö d. 17 Martii 1807. Enligt K. M:s höga beslut under H. K. M:s Vår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro Dess tillförordnade Kegering Carl A. Wachtmeister, S. R. Drots. Mauritz Klingsporj S. af Ugglas. Bror Cederström. tjcnstg. Gen.Adj. i Arméen. F. Ehrenheim. Gust. Lagerbjelke. M. Rosenblad. Lika med det i K. KammarCollcgii 3:dje ProvinsCont. förvarade original intyga Sten Sture. Carl A. Trolle. Lades på bordet. Hr Crusenstolpe, Magnus Jac., hade inlemnat ett så lydande memorial:
M:t måtte täckas genom en kommitté af sakkunnige män låta uppgöra förslag till den medicinska undervisningens ordnande samt, eller nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, som för vinnande af detta ändamål finnas lämpligast. I sammanhang härmed och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, de läkare, som genomgått lärokursen vid Carolinska Institutet, icke äro tillerkände enahanda kompetens till läkare-tjensler, som de, hvilka vid universiteten blifvit examinerade, få Rikets Ständer, enär den vid bemälda Institut meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid universitetens Medicinska Fakulteter kan åstadkommas, i underdånighet hemställa, att de läkare, hvilka genomgått alla vid institutet föreskrifna examina, mätte tillerkännas lika befordrings-rätt med dem, som, efter aflagd Medicine Licentiat-examen vid ettdera universitetet, under gått den så kallade operations-examen och erhållit Chirurgiae Magisters-diplom. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 10 December 1857. Expeditions-Utskoltets Förslog till underd. Skrifvelse IS:o 164. 461 lif: O 164- Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådeln den 28 Nov. 18S7. Presle-slåndet den 2 Dec. — Borgare-slåndet den 2 Bonde-ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående lul/bevi/lnmgen och dermed sammanhang egande ämnen. (Bev.-Ulsk:s Bet. N:ris 21 och 28.) S. A. K. Under den 13 sistlidne Februari har E. K. M:t till Rikets Ständer aflåtit Nådig Proposition om förändringar i lagstiftningen angående tulloch andra dermed förenade afgifter.
Jemlikt Kongl. Maj:ts förslag torde införseltullen å »vindrufvor» böra nedsättas från 6 till 5 sk. skål pundet; och »Vinsten, rå och renad», sammanföras i en rubrik, med 1 sk. 6 r:st. införseltull per skålpund. Med Kongl. Maj:ts förslag, angående heloch halfsidenväfnader, öfverenstämmer utskottets bilagde taxeförslag så väl i afseende å redaktion som tullbestammelser, utom i fråga om införseltullen å helsidenväfnader, alngods, undra slag, hvilken Kongl. Majit föreslagit till 5 r:dr per skålpund, men utskottet ansett böra något höjas. Till nämnde rubrik äro nemligen att hänföra icke allenast hittills till införsel mot tull af 5 r:dr 16 sk., 6 r:dr och 6 r:dr 24 sk. skålpundet tillåtna väfnader, Vindrufvor. Vinsten. Väfnader. 62 Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 13. ulan ock sådana, som nu äro till införsel förbjudna; med afseende å hvilka förhållanden, jemte artikelns varuvärde, utskottet hemställer, att införsel!ullen å helsidenväfnader, alngods, andra slag, må bestämmas till 6 r:dr skålpundet. 1 fråga om ylleväfnader har utskottet väl funnit i allmänhet lämpligt att, såsom Kongl. Maj:ts förslag innehåller, under en allmän rubrik, omfattande både heloch halfylleväfnader, upptaga åtskilliga, till sammansättning och form utmärkta och under allmänt bekanta namn kända väfnader, äfvensom alt hänföra öfriga slag ylleväfnader under rubrikerna ovalkade och valkade.
M:t ock först år 1849 och sedermera genom särskilda Nådiga Resolutioner för vissa år förunnat Grefve Rudenschöld ett understöd af 800 R:dr årligen, att utgå från den af framlidne Kommerse-rådet Filéen till folkundervisningens befrämjande donerade fond, hvarigenom Grefve Rudenschöld blifvit satt i tillfälle att odeladt egna sin tid och sitt arbete ät utbildandet och tillämpandet af den skolplan, han uppfunnit, bar hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att en summa af 800 Ridr årligen måtte af Rikets Ständer anvisas, att, i mån af behof, utgå för beredande af möjlighet för honom att tillämpa denna skolplan på andra orter och i olika lokalförhållanden; Och hafva Rikets Ständer, i betraktande af Grefve Rudenschölds förtjenster om folkskole-väsendet, samt på det tillfälle må honom beredas att, när Skol-styrelser inom andra församlingar i riket sådant önska, vara dem behjelplig vid ordnandet af skolväsendet derstädes, i enlighet med den af honom uppfunna undcrvisningsplan, funnit sig böra å Riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af 800 Ridr årligen, att, i mån af behof, under åren 1855, 1856 och 1857 utgå, till bestridande af kostnaderna för de resor, Grefve Rudenschöld i omförmäldta ändamål kan komma att företaga. 4:o. Med tillkännagifvande, att National-musei-byggnaden nu mera så fortskridit, att det ännu odisponerade beloppet, 200,000 Ridr, af den för byggnadens uppförande anslagna summa under närmast påföljande år komme att för arbetets fortsättande erfordras, har E. K. M:t äskat, att berörde belopp måtte ställas till Dess disposition, med bifall hvartill Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ifrågavarande innestående belopp, 200,000 Ridr, att utgå pä det sätt och i den ordning, som förut blifvit bestämda. 5io. Till uppförande af ett nytt Barnbördshus i hufvudstaden är af E. K.