Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Skenen kan täljas med knif dä den utur brottet uptages, men härdnar i luften till wida större fullkomlighet än Gottlands Sandsten. — Kol-Grufwan har ock tillskyndar Fäderneslandet ett Järngjuteri, pä Engelska sättet anlagdt, och en Salt-glascrings inrättning för Lerkäril, här j Riket förut okänd, och hwarS tillverknings-godhet och nytta icke bchöfwer förespräkare. — Anlägg, ningen af desta werk kostar mig 50 L 60,000 R:dr, wid hwilka mera än 70 Personer, utom deras Hustrur och Barn njuta sin föda. — Eldfast Lera af bästa beska flen» 1072 Den M September. skaffcnhek, äfwcn i Riket förut saknad, är ock igenom min försorg uptäckt. Den äger en outödelig »läglighet och ben fullkomliga godhet, att ben swarar eniok alla de behof hwartill Utländska Leror hninnll blifn-it införskrifne. — Clt Elas-Bruk är ock wid Kol-grenwan anlagt för Bouteiller, hwarcst mera än Zso,OOv sädaNe pä ro Mänadcr kunna tilwerkas, hwilka ock till mesta delen före kriget gätt till Köpenhamn och inbringat penningar i Riket. Inköp af Hemman, gjorde enskiften, bctydeliga Upodlingar, har äfwcn warit för Erufwe-JNterehentcrne ett bchöfwcligt yrke, dä ej mindre än 80 ä yo hästar Mäste wid Grufwan hällas, der inköp af Fourage är fä sivärt, att Ärgängar warit, dä Jnlerctzcntenie warit nödgade löta komma det frän Götheberg och Bohuslänske Skärgärden.
Reholvet deraf, hvad fälllakare-korpsen angår, är genom det ofvanstående redan ådagalagdt och, änskönt flottans läkare-stat endast för några få år tillbaka reglerades, synes organisationen äfven böra utsträckas till denna korps, enär den står i närmaste samband med fält-läkare-korpsen och bör betraktas såsom en afdelning af densamma, så alt enahanda tjenstegrader med hufvudsakligen samma löneförmåner inom de båda aldelningarne bestämmas. Alt i sammanhang härmed en ny reglering af provincial-liikarevården i riket jemväl verkslälles, torde likaledes vara af behofvet påkalladt. Bland de anledningar, sorn härtill förefinnas, äro de många vid hvarje riksdag från olika orter i riket skeende framslällningarne om erhållande af ökadt antal läkare, den nuvarande ojeinna fördelningen af provincial-läkare-distriklen, hvarigenom uti serskilda Ilin med ungefär lika utsträckning och folkmängd en betydlig skiljaktighet i antalet af d viik a läkare eger rum, jemte flera andra förhållanden, hvilka vid en skeende reglering torde böra komma under pröfning, hvaribland den af Sundhels-kollegium i underdånighet väckta frågan om behofvel alt inom hvarje län åt den vid landshöfdingesiilel stationerade provincial-läkareu, i egenskap af förste provincial läkare, måtte, jemte vården om eget distrikt, uppdragas del allmänna inseendet öfver länets hclsovårds-angelägenheler; och svnes det äfven önskvärd!, all vid en sådan reglering del nuvarande förhållandet, alt extra provincial-läkarc få med sina beställningar förena balaljons-läkaretjensler, komine all upphöra. Pä grund af livad här ofvan blifvit i underdånighet anfördi, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, del E. K. M:t läcktes låta utarbeta och till Rikets härnäst sammanträdande Ständer afgifva nådigt förslag till eli fullständigt ordnande af så väl den militära som den civila helsovården i riket.
För detta ändamål borde länsnämnden ega att utse två personer att såsom länsombud öfvervara och deltaga i alla Konungens Befallningshafvandes förhandlingar röraude länets allmänna angelägenheter, med rättighet och pligt att anföra sina meningar till protokollet och sig reservera då de ansåge länsstyrelsens beslut icke vara grundadt på lag eller förenligt med länsnämndernas beslut eller länets och dess innevånares bästa. Dessa ombud borde vara pligtige att erinra om sådant som icke blifvit verkstäldt af hvad länsnämnderna beslutat. Ombuden borde väljas för ett år, men kunna omväljas. Derest Utskottet ej skulle anse sig kunna bereda ett fullständigt förslag i de af motionären uppgifna afseenden, men gilla hufvudgrunderne deruti, anhöll motionären, alt Utskottet måtte föreslå Rikets Ständer att i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t läcktes låta utarbeta ett förslag till inrättandet af länsnämnder, för att vid nästblifvande riksdag Rikets Ständer föreläggas. De utar - Allm. Be&v. och Ekon. Utsk:ts Bet. De utaibetade förslagen till stadgar äro af följande lydelse: Grefve Björnstjernas: Ssckrn-Näin udon. l:o. Inom hvarje pastorat utses en Socken-nämnd. Består pastoratet af flere socknar, bör hvarje dylik vara, i förhållande till sin folkmängd, i Nämnden representerad. Nämnden består af från 5 till 9 ledamöter, antalet bestämmes af Kongl. Majrts Befallningshafvande med hänseende till folkmängden. 2:o. Valen ske inom hvarje pastorat i Januari månad. Kyrkoherden är valförrättare. Vid samma tillfälle utses suppleanter till lika antal med de ordinarie ledamöterne. 3:o. Rösträtt utöfvas och röst-beräkning sker vid dessa val enligt Sockenslämmo-förordningen. Valbar är hvarje valman, som bekänner den rena Evangeliska läran. Ingen I.andtstatens embetsman är inom sitt distrikt valbar. Ingen afsägelse må, utan laga förfall, ega rum. 4:o.
Fullkomligen instämmande, i anseende till principen, med Grefve von Schwerin, får jag endast göra den erinran , huruvida icke samma ändamål lättare vinnes , om bifall på Utskottets Memorial blir ja-proposition, hvarigenom den, som ön - Den 30 Maji f, m. skar förändring, har sin rätt bibehållen; och contra-propositionen åter, att den närvarande Bänkmans-inrättningen blifver beståndande. En contra-proposition måste nödvändigt hafva något lika fixt att stödja sig på som Ja-propositionen. Om en och annan mening ligger emellan dessa, är det svårt att välja, och jag tror, att Grefve von Schwerins tanka är bäst behandlad, om Utskottets Memorial framställes till bifall, och contrapropositionen blir, att den närvarande inrätt-, ningen bibehålles. Hans Excellence Herr Grefve Sandels, Johan AuguJt, och Grefve De la Gardie, Jacob, förenade sig med Friherre Anckarsvärd. Grefve Spens: Jag anhåller att få tillägga några historiska upplysningar i anledningöf Herr Mannerhjertas och Grefve von Schwerins sednaste yttranden. När RiddarhusUtskottets Memorial om Bänkman första gången förevar vid sista Riksdag, framkom det i sammanhang med Utskottets yttrande rörande förändringar uti Adelns representations-sätt, hvarföre Utskottet utlät sig i anledning af ConstitutionsUtskottets förklarande, att Ridderskapet och Adeln sjelf ägde att bestämma ändringar uti sitt representationssätt. Förslaget angående Bänkmännens afskaffande hade blifvit väckt i första månaden af Riksdagen, genom påminnelser, att beslut derom redan blifvit fattadt vid föregående Riksdag, men det hade blifvit uppskjutit, för att behandlas i sammanhang med representations-förslaget. När Den 5o Maji /. m. 753 När representations-förslaget inkom, beslöt Ridderskapet och Adeln att, sorn en ny Riddarhus Ordning yar under arbete, frågan om Bänkmännen skulle hvila, intilldess RiddarhusUtskottets yttrande i detta afseende inkom.
Med anledning häraf har motionären anfört, att, —enär dessa Krigskollegii behållningar af statsmedel till sitt betydligaste belopp utgjorde delar af de till nämnde embelsverks disposition anvisade stats-anslag, och hvilka anslag succesive under årets lopp kommit Krigs-kollegium tillhanda, ehuru desamma då endast lill en del behöfl af Krigs-kollegium" användas i och och för utgifters bestridande, — en oriktighet syntes ligga uti det förhållande, att en underförvaltningskassa vore obehöfligt fylld, under det att hufvudkassan saknade medel alt, utan omvägar, åstadkomma liqvider med de statens kredilorer som blifvit för betalnings erhållande dil hänvisle; och vidare alt, då ofvanberörde behållningar till en del möjligen beslode af extra stalsreglerings-anslag, en gifven ränteförlust för staten uppkom me derigenom, alt nämnde anslagsmedel, ehuru för tillfället ej behöflige, till Slats-konloret ulassignerades från Rikets Ständers Riksgälds-kontor, hvarifrån extra statsanslagen ursprungligen uiginge. Rå emedlertid, enligt motionärens åsigt, eli förhållande, motsatt det, som uti ifrågavarande hänseende under närmast lörflulna Liden skall hafva egt rum, vore det rätta, samt då embelsverken syntes böra räcka hvarandra handen] till förverkligandet af en i möjligaste måtto lätt och obehindrad samt hushållsaktig penningeförvaltning, har motionären föreslagit, det mätte Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, att Krigs-kollegium och de öfrige förvaltande verken, hos hvilka elt dylikt förhållande jemväl förefunnes, måtte i nåder förständigas, ali icke från hufvudkassorna reqvirera ett större belopp af medel, än det, sorn för närmaste framtidens utbetalningar kunde beräknas vara erforderligt. Utskottet har tagit deLta ärende i öfvervägande; och ehuru, enligt hvad Utskottet inhemtat, de förvaltande verken i allmänhet icke från Kongl. Stats-UIskottets Utlåtande, N:o 140.
Utskotten anföra i senare Betänkandet såsom skäl emot det af mig foreslagne behandlingssättet, alt Kongabrfvet funnes infördt i en allmän Lagsamling Emot detta besynnerliga skäl torde vara tillräckligt att påminna, att nämnde Lagsamling utkom år 1807, och sålunda före den Revolution, hvarigenom vi erhöllo våra nuvarande Grundlagar. Slutligen anhåller jag att få med några ord möta, hvad af Herr Ribbing nyss blifvit anfördt. Den värde Talaren antog nemligen, att ifrågavarande Bref angick lasteligt tal om Konungens person. Det förhåller sig likväl icke så; ty det rör endast Dess Forfattningar. 5 Capitlet MissgerningsBalken handlar om lasteligt tal om Konungens höga person och det Kongl. Huset. Den proposition, Kongl. Maj:t vid Riksdagens början aflat om mildring i straffbestämmelse för sådant lasteligt tal, angick således ett helt annat brott , än det som här är i fråga. Jag kan föijakteligeti ej inse något sammanhang mellan Herr Ribbings anförande, och det KonungaBref om hvilket Utskottens Betänkande i nu förevarande punkt handlas. Herr von Hartmansdorff\ Här yppar sig åter en strid mellan arida och bokstaf. Håller man sig till den sednare, så är det otvifvelakiigt, att en Författning, som af högste makten blifvit utfärdad, samt i flera och 30 års tid, tjenat till 76 Den 5 October e, tu. efterrättelse, ej kan af sig sjelf upphöra att vara gällande. Men haller man sig till Lagens ande, så synes det å andra sidan vara lika tydligt, att om denna Författning ej kan stå tillsammans med Grundlagen, är hon äfven genom densamma i sjelfva verket upphäfven, emedan i annat fall de speciella Lagstadgarne voro stridande mot det allmänna, som ligger till grund för dem samtelige. Vi hafva ock exempel derpå, att när en mans lif blifvit hegardt efter denna Författning, har HofRätten icke ansett en så svar påföljd kunna ä'ga rum.
Befallningshafvande i underdånighet .anmält, att, efter erhållen underrättelse det lika friskt och godt vatten, sorn det från Lyckeby källa, kunde med mera fördel ledas ifrån de sä kallade Slampkällorue, belägna vid Lyckeby Å och Angerums egor, :>8 och en half fot högre, än förstnämnde källa, DirecteurMechanieus George Stephens tagit sistberörde local i ögonsgite, och meddelat sitt betänkande om vattenledningens utförande derifrån, jemte serskildta förslag öfver kostnaderna, om trärör, eller gjutna jernror dertill användes: — Ätt CommisSions-Landtmätaren B. Abelin, som å geometrisk Charta aflat tat. den af Stephens uppgifna plan föd vattenledningen , tillika uti afgifven berättelse dels upplyst, att på ett afstånd af omkring 3oo S t a t s-U l s k o 11 e t s Bet ä 11 k a 11 den. 49 * alnar norrut frän Stampkällorna funnes arne starka källsprång med rensmakande gadt vatten, belägne uti den så kallade lVJnggehageij å Angerums egor 3 a 4 fot högre än Stampkällorna, och omgifne af eu med källsprång uppfylld sidlängd äng, hvilken vatten-tillgång kunde medelst en stark förmur eller basin längs ån med Stampkällorna förenas; Äfvensom alt på deu af Stephens företrädesvis anvista ii nea för vattenledningen betydliga höjder skulle mota, hvadan ledrörens nedgräfning koni me alt medföra större ko-slnader, an om vattnet leddes öfver en annan å .Charta» utmärkt längre sträckning öfver en mera sidländ jordyta, samt dels föreslagit att rör af mogen och i rätt tid huggen furu, förvarade på uppgifvet sätt* måtte till besparing i kostnaderne heldre än gjutna jernrör till vattenledningen begagnas, och dessutom en särskild ledning af åvatten från Strömfallet vid Pappersbruket Marieforss blifva inrättad:
Häraf följer att 3 Stånd beslutat, det hufvud-rubriken gryn, alla slag, utom af spanmål, skall förblifva oförändrad; hvilket, enär sjelfva bevillningens belopp deraf icke är beroende, alltså lärer böra anses vara af Rikets Ständer antaget. Preste-, Borgareoch Bonde-stånden äro åter ense derom, alt artikeln ”ris, eller s. k. Paddy” skall i taxan upptagas med 1 r:dr 24 sk. införselstull per tunna; hvarvid Borgareståndet endast så vida skiljt sig från de två Stånden, att det antagit benämningen risgryn i stället för ris. Bevillnings-Ulskoltcts Memorial, N:o 33. ~ 91 På samma skäl, som föranledt Utskottets ofvannämncle afvikelse från Kongl. Maj:ts förslag, eller att oskalacl ris eller Paddy utgör sjelfva sädes-slaget och icke någon deraf förmald produkt, förnyar Utskottet sitt förslag, att, derest artikeln ris varder i taxan upptagen, redaktionen derför må blifva ”Ris, oskalad eller s. k. Paddy.” Vidare och för den händelse, alt Ridderskapet och Adeln icke vill frånträda sitt beslut och antaga förslaget, att Ris i taxan upptages med 1 r:dr 24 sk. införsels-tull per tunna, föreslår Utskottet följande omröstning: 157:o Den, sorn bifaller Utskottets, af 3 Stånd godkända förslag, att Ris, oskalad eller s. k. Paddy, upptages i taxan och åsättes 1 r:dr 24 sk. införsels-tull per tunna, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer denna artikel att icke upptagas i tulltaxan. Utskottets förslag om uteslutande af den i taxan nu upptagne föreskrift, att vid inoch utförsel af oarbetadt guld och silfver vigten skall i journalen antecknas, hafva Borgareoch Bonde-stånden godkänt, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet ogillat; hvadan frågan om denna endast formella ändring torde höra förfalla.
Huruvida åter för framtiden någon förändring i delta afseende bör vidtagas eller ej, är en fråga, som då icke var föremål för pröfning, men som säkerligen kommer att tagas i betraktande i sammanhang med en förändrad instruktion för Landt-Staternas tjenstemän i allmänhet, hvilken f. n. är på K. M:s Nåd. pröfning beroende. Att anmärkmn således icke haft någon giltig grund, synes mig otvifvelaktig!. Det återstår nu blott, alt med några ord vidröra den 18:de punkten, der anmärkn. blifvit framställd deremot, att icke några 58 Den 5 J u l’i f ra. åtgärder blifvit vidlagne för ordnande af Sveriges och Norrige* unionella förhållande i afseende på dessa rikens inbördes handelsförbindelser. Anledu. till denna aninärkn. är hemtad ifrån ett beslut, hvaremot Utsk. sjeift säger sig icke hafva något att erinra, nemi. ang:de socker-tullen, men ätt icke frågan i sin helhet blifvit reglerad, anser Utsk. vara en klandervärd uraklåtenhet, som lägges regeringen till last. Om Utsk. hade känt allt hvad som i denna syftning blifvit vidgjordt, och hvad som i saken förelupit, så är jag öfvertvgad om, att Utsk. icke skulle hafva framställt denna anmärkt). Den Komité, sorn år 1845 var af K. M. tillsatt för att ordna de båda rikenas handelsförbindelser, kom under sina arbeten till ett sådant resultat, att det ifrån alla de Norrska ledamöternas sida visade sig en afgjord obenägenhet att medgifva någon slags utvidgning i afseende på handels-gemenskapen mellan länderna utöfver hvad som nu, enl. 1825 års författning, eger rum.
Men den åtskillnad, gällande lag härutinnan gör, har emedlertid sin vigtiga betydelse såsom grundad i de särskilda frider, sora städse af Sveriges lagstiftare omgärdats; och under brott emot den allmänna landsf riden hänföres röfveri. Denna frid — den allmänna säkerheten — har nemligen genom angrepp af ifrågaställde art eller de som ske under förhållanden, hvilka sätta de angripne i större behof af det allmännas skydd, och sorn derigenom innefatta ett större trots emot samhällsordningen, ett djupare förakt för den allmänna sedligheten, ansetts i högre grad våldförd, än sorn eger ruin vid rånet, sådant det i 20 kap. 9 § Missgernings-balken förekommer. Det är ock derföre, sorn gällande lag äfven till brott emot den allmänna landsfriden hänför, bland annat, våldförande af den, som skeppsbrott lidit, utan ens afsigt att honom något afhända; och deri ligger ett af de vigtjgaste hinder för Utskottet att, lika med Lag-beredningen, betrakta nuvarande röfverier såsom svårare arter af rån och förthy desamma upptaga under, samt behandla i sammanhang med rånsbrottet, äfven om Utskottet funne sådant lämpligare. En dylik omflyttning af brotten eller förändring af deras karakterer kunde nemligen ej ske utan en allmän revision af åtminstone Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. 29 fridslagarne, samt följaktligen ej utan ett vidsträcktare arbete, än det Utskottet sig föresatt. För detta arbete är sådant ej eller nödigt; och det är icke derföre att gällande brottmåls-lagstiftning gör skillnad emellan röfveri och rån, som man i denna del klandrat densamma, utan för beskaffenheten af hvad den innehåller angående rån, med den betydelse samma brott nu har. Att undanrödja anledningarne lill omförmälda klander har följaktligen i denna del utgjort målet för Utskottets sträfvande. Men dervid har Utskottet först haft att besvara den fråga: hvilka brister vidlåda hufvud sakligen omförmalde lag, sorn, på sätt Utskottet redan nämnt, innefattas i 9 § af Missgerniugs-balkens 20 kap.?
Barn, af sina egna mödrar strypta, när ännu de knappt sett lifvet ' gry, rike färclmän, rånade och dräpte, sofva i den bottenlösa dy. Och med ögon lysande af rädsla spanar barnet bak en kådig stam — bleka, väsenlösa dimgestalter sväfva spöklikt öfver mossen fram. En resa från Teheran till Kaschgar. Den resa, som jag under sistlidet och början af innevarande år, tack vare H. M: t Konungens frikostighet och nåd, hade lyckan att få företaga i Persien, Vestoch Ostturkestan, omfattar en så pass stor del af främre Asien, att det vore omöjligt att på ett par ark gifva en någorlunda utförlig beskrifning däraf, och jag har därför ansett klokast att, i och med detsamma jag redogör för resans förlopp, utförligare behandla några punkter däraf, som äro af större intresse än det öfriga. Till en början må några ord nämnas om Demavend. Sedan Konungens beskickning, under ledning af förste hofjägmästaren Treschow, återvändt hem och jag af hans excellens utrikesministern fått tillåtelse att kvarstanna, fick jag, tack vare d: r Hybennet, den äran att deltaga i tvänne af schahens sommarresor i Elburs ' bergstrakter. Det är nämligen så, att då sommarhettan i Teheran blir olidlig, såväl schahen som alla förnäma perser och européerna lemna staden och begifva sig upp i bergen för att andas en friskare luft. Schahen själf slår sig ej till ro på ett ställe såsom de öfrige, utan rider från dal till dal med hela sitt hof. Där märktes bland andra storvesiren, flere af de öfrige ministrarne, ett par af prinsarna, åtta persiska läkare, en fransk lifmedikus, en svensk tandläkare, 14 af schahens gemåler, flere generaler, 300 soldater och sist, men icke minst, den lilla favoriten, den 12-årige Aziz-e-Sultan. Hela följet uppgick till 1,200 personer, bagaget och provianten buros af 2,000 kameler och mulåsnor och lägret räknade 300 tält.
Han anade hvad som förestod och hade plötsligt fått en ingifvelse, huru han med begagnande af de kommande händelserna skulle oskadd slippa ur den klämma, i hvilken regeringsskrifvelsen med afseende på Krysanteus hade försatt honom. Staden måste inom några dagar blifva skådeplatsen för blodiga, förskräckliga uppträden. Under sådana kan mycket passera oanmärkt. Prokonsuln insåg, att det gällde Athanasianerna, men en och annan hedning kunde ju af misstag eller oförsigtighet äfven råka med i spelet. Vid sådana tillfällen lössläppas ju alla lidelser. Aldraminst kunde Annæus Domitius, sedan han ställt hela besättningen till biskopens förfogande, hindra en roflysten skara att plundra den rike Krysanteus’ hus, eller en fanatisk hop att angripa den hatade Krysanteus’ person. Annæus Domitius ämnade för öfrigt i god tid skudda stoftet af sina fötter och begifva sig med sin sköna Eusebia till Korinth, dit vigtiga, ouppskjutliga statsfrågor naturligtvis kallade honom. Komme sedan hvad komma ville, så visste Annæus Domitius, att ingen regering skulle misstycka, om han försummade att begagna sig af rättigheten att taga en död mans hufvud, om också ingen skulle belöna honom, för att han underlåtit det. Medan Annæus Domitius hvälfde dessa tankar, öfverflyttade Petros samtalet just på den person, som var deras föremål. Han frågade i hviskande ton, ty han kände sina presbytrers och diakoners uppöfvade hörsel, – han frågade, om prokonsuln erhållit befallning från hofvet att taga hufvudet af arkonten. Annæus Domitius besvarade denna fråga med nej, i det han smålog och lekte med sin halskedja. En suck lättade Petros’ barm, ty biskopen hade verkligen fruktat tillvaron af en sådan befallning. – Desto bättre, sade han. – Man anser honom vid hofvet som ifrig anhängare af Julianus rebellen, och som en person farlig genom inflytande och rikedom. Jag har af rent medlidande lagt mig ut till hans förmån hos Eusebierna och Apodemios. Mannen har dock sina goda sidor ...
Man har alltså redan härigenom en vidsträcktare kännedom om varuprisen, än den komiterade ansett nödig för markegångens bestämmande, ty denna kännedom omfattar 10 månader, räknadt från årets början och således en tid, då handeln varit litligast med landtmanna-produlUer, och prisen å dem vunnit all den stadga, som möjligen kan äga rum. Skulle man anse de upplysningar ej vara nog tillförlitliga eller tillräckligt fullständiga, hvilka priskuranterne, sä som de nu upprättas, innehålla, så möter ju intet hinder, att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom dessa brister på ett lill fyllestgörande sätt kunna afhjelpas, samt att uttryckligen fastställa en viss förfluten längre tiderymd, som prisuppgifterne skola omfatta, då all den säkerhet, som slår att åstadkomma, är vunnen att markegångssältningen, utan rubbning af den tid, som för densamma nu är bestämd, skall i möjligaste måtto kunna uppfylla sitt ändamål, att nemi. sanningsenligt uttrycka medeWieloppet af de varupriser, som under året varit gällande, änskönt dervid dessa priser under årets 2:ne sista månader icke kunnat lagas i beräkning, hvilket ej heller synes vara af någon betydenhet, då värdet af landtmanna-produkter under denna tid oftast är underkastadt betydliga omvexlingar. En markegångssättning i April har alltså för sjelfva sakens skull, i intet fall företräde framför den som nu verkställes i Nov., och bör desto heldre undvikas, som denna sednare ändock måste fortfara, hvarigenom den icke ringa olägenheten uppstår, alt man erhåller 2:ne markegångssätlningar i st. f. en. Väl säges det af både komiterade och Utsk., att så endast tills vidare kommer att ske; men skärskådas förhållandet något närmare, så skall det snart visa sig, att detta tills vidare mäste för alltid bibehållas. Vi veta nemi. att en mängd frälseränlor finnas i landet, öfver hvilka hvarken K. M. eller R. St. äga makt att besluta; och det är jemväl nogsamt bekant att enl. gällande författningar uppsägning af dylika räntor skall ske före Thoma;-dag, hvilken infaller den 21 December.