Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa allmänna räisonnementer röra emedlertid, såsom jag redan nämnt, icke Mosaiske religionen tillhörande Svenskar, och jag ber att i detta afseende få hänföra till länsstyrelsernas vackla vitsord om deras upförande; men äfven om man förutsätter att förhållandet skulle vara motsatt, så kan delta dock aldrig blifva ett skäl att vägra dem att köpa jord och idka andra yrken, än handel, ty om schackrarens yrke är dåligt, så bör han ju snarare upmuntras än förbjudas att öfvergifva det, och lika absurdt som orättvist skulle det vara, att förbjuda en Mosaisk trosbekännare att köpa jord, emedan en annan toge hög ränta. Om Mosaiske trosbekännares större skarpsinnighet än Chrislnas är jag ingalunda öfvertygad; men skulle den verkligen existera, så kan den endast blifva gagnelig för de yrken, hvarmed de skulle komma att sysselsätta sig. Om en Mosaisk trosbekännare skulle bättre sköta sin jord eller med mera omtanka drifva sitt bruk, Den 23 December. 155 än Jen förra ägaren gjort; sä skulle ju vid dessa egendomar flere inenniskor finna arbetsförtjenst oell bröd än förut och såväl handteringen sorn fosterlandet deraf hafva fördel. Någon benägenhet att inmänga sig i allt och qväfva andra medborgares industri bar icke försports i de städer, der de hittills fått bosätta sig. Ilade den visat sig, så skulle det ju vara en orättvisa emot dessa städers innebyggare att utsätta dem enSamne för en sådan inverkan; men de hafva aldrig beklagat sig deröfver. Att genom en Mosaisk trosbekännares ingående uti ett yrke, likasom genom en Christens, en konkurrens upslår för dem, som förut drifvit delta yrke är gifvit, men denna konkurrens är nyttig för allmänheten, och bästa sättet alt förebygga, att den ej må blifva skadlig för någon, är alt lemna alla yrken öpna för alla medborgare. Jag bar nu genomgått de inkast, man gjort emot de Mosaiske trosbekännarnes vinnande af medborgliga rättigheter, och har endast några ord att tillägga örn de fördelar, som derigenom skulle vinnas. Desse trosbekännare hafva gjort sig kända såsom arbetsamme, ordentliga, husliga, måttliga och återhållsamma.
I första punkten har Krigsbefälet förbehållit sig att arméens pensionskassa städse skall förvaltas af det embetsverk, som förvaltar Wadstena krigsmanshuskassa eller får arméens pensionering sig: anförtrodd; och således skulle, i händelse det finnes lämpligt att, på sätt E. K. Maj:t föreslagit, åt Arméförvaltningen uppdrages besörjaudet af arméens pensionering, pensionskassan icke kunna till förvaltande öfverlemnas åt det embetsverk, Statskontoret, som är afsedt att omhänderbafva Statens penningeförvaltning och hvarifrån den betydligaste delen af de för pensioneringens bestridande erforderliga medel fortfarande komrne att utgå, utan skulle donna kassa i stället öka antalet af de betydliga fonder som af Arméförvaltningen omhänderkafvas. V idare har Krigsbefälet i andra punkten uppställt det vilkor, att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af Rikets Ständer augifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet och förskaffa arméen en fullt tjenstbar Expeditions-[Ilskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 61. 27 befälspersonal, af Konung och Rikets Ständer antages; och ehuru detta vilkor af E. K. Maj:t ansetts innefatla endast framställning om en i grundlagsenlig ordning fastställd pensionsstat och icke eller lärer böra annorlunda förstås, kan likväl icke förbises, att olika meningar framdeles kunna yppas, om ej samma vilkor eger egenskapen af aftal, hvilken egenskap onekligen kan i viss mån anses tillhöra den ifrågasatta anordningen. Oaktadt Rikets
Nådiga beslut i ämnet, så har dock, enligt Utskottets lanke, en afvikelse egt rum från den i 6 § Regerings-Formen antydda och i Kongl. Stadgan den 16 Maj 1840 närmare bestämda fördelningen af Regerings-ärendena. Slutligen får Utskottet vördsamt anmäla, att ärendet blifvit föredraget af StalsRådet Herr Grefve Gyldenstolpe och alt i det anmärkta rådslaget deltagit Hans Excellens dåvarande Justilie-Stats-Minislevn Herr Grefve Sparre, dåvarande Stals-Råden Herrar Friherre Palmstjerna och Fåhreeus, samt Stats-Råden Herrar Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner och Anjou. 4. Angående den af Kongl. Maj:t den 10 November 185B utfärdade Nådiga instruktion för Lands hofdingarne i Rikets län samt de vid Läns-Styrelserne anställda Tjenstemän. Åt ingen Svensk samhällsmyndighet är en så vidsträckt och olikartad verksamhet uppdragen, som åt Konungens Refallningshafvande. Härledande sitt ursprung från de aflägsna tider, då Konungamakten inom det ännu föga utvecklade Svenska samhällsskicket stadgades, och då den, ännu sjelf obestämd, icke för sin mångahanda verksamhet utbildat från hvarandra skiljda organer, bibehåller nämnde Embetsmyndighet ännu en sådan omfattning, att den mer eller mindre ingriper i nästan alla Statsförvaltningens grenar. Blott efter hand, under långa tiders förlopp, hafva dess mångfaldiga bestyr blifvit af lagstiftningen bestämda och begränsade; oell ett och annat af dessa bestyr torde lill och med ännu hafva undgått lagstiftarens uppmärksamhet, och mera bero på en långvarig, af samhällslifvets behof framkallad häfd, än på beskrifven lag. Konslilutions-Vlskotlcis Memorial N:0 il. 9 Att genom en enda lag bestämma såväl hela omfånget af denna så vidt omfattande och inflytelserika Statsförvaltnings-organs verksamhet, som dess inre sammansättning och dess tjenstemanna-personals inbördes förhållande, kan ej vara annat än ett ytterst svårt oell vanskligt förelag, erfordrande den största varsamhet, omtanke och noggrannhet.
Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den z Julli. » Prest-Ståndet den z - Borgare-Sländet d. Z » Bonde-Ständet den z - Stsrmägtigste Allernädigste Rsnung.' ^envm Nådig Proposition till Riksens Ständers Stats-kltffott, af ben 29 sistledne Maji, har Eder Kongl. Mant täckts meddela Riksens Ständer underrättelse om hwad i afseende pä hushållningens reglerande wid Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgärdar, samt Strömsholms Stuteri blifwit tillgjort, samt till Riksens Sränders widare ätgärd framställt de ämnen, som dermed äga gemenskap. Af Handlingarne hafwa Riksens Ständer inhemta!, huruledes werkställigheten af Riksens Ständers uti underdänig strifwelst af den 22 Mars 1810 anmälte Bejlut rörande nämnde Kungsgargars förwaltning och den serffildte inrättningen af Strömsholms Stuteri blifwit af en tillförordnad Commiktö med utmärkt drift och omtanka befordrad, gränsorna af berörde Domainers ägor noggrant bestämde och Kungsöhrs Kungs-Ladugärd pä Auction ut-arrenderad, emot ett ärligt arrende af 729H Tunnor Spannemäl, som ifrån den 14 Mars betta är tillfalla Skms-Werker, tillika med wärdet efter Markegäng, för 4630 Drange dagswerken Hwilka Lill Kronan blifwit indragne. En - ^65 Den z Jukik.
Jag anhåller derföre att Ridderskapet och Adeln mätte förblifva vid den princip, som i denna sak 2 eller 3 gånger redan blifvit uttalad. Hvad för Öfrigt beträffar, att plantsar skulle fås i Banken omyntade till högre värde än myntetj så vore detta ju icke annat, än att skapa två slags silfvermynt. Jag kan icke annat än hoppas, att frågan om slagskatten måtte blifva afslagen. Den 21 O e t o b e r f. tn, 141 Herr Anckar swärd: Sedan jag anmälte mig, hafva så många yttrat sig, att jag icke vill öka discussionens längd, utan helt enkelt förena mig med dem, hvilka önska slagskatten nedlagd i myntet, hvaruti jag icke kan finna någon myntförsämring. Herr Hegardt s Christian Bernhard: Jag har vid ett annat tillfälle yttrat, att jag anser frågan om slagskattens nytta ännu vara ett oupplöst problem. Jag bestrider således icke en slagskatt, men tror, att den under närvarande förhållanden icke bör läggas i myntet. Voro Bankens sedlar fonderade allenast på en viss qvantitet fint silfver, så kunde man verkställa en sådan åtgärd; men när de äfven äro grundade på, att delta silfver skall vara myntad t, kan jag icke finna rättsenligt, eller öfverensstämmande med det om myntbestämningen fattade beslut, att kostnaden för myntningen på detta sätt godtgöres. för t öfrigt skall jag icke hafva något emot, om Banken betalar Staten dess myntningskostnad, emedan Staten får så mycket mindre af Bankens vinst. Skulle någon annan vilja låta mynta för egen räkning, som jag icke anser troligt, må han äfven betala slagskatt; men att lägga den i sjelfva myntet, och sålunda nedsätta den stadgade myntfoten, anser jag origtigt. Jag vill icke längre uppehålla discussionen, utan anhåller blott om proposition till afslag å HerrLefrens yrkande. Den 21 October f. m. Grefve von Schwerinj Fredrik Fogis-* laus:
Har du som jag vakat öfver honom, trotsat straff och faror, tänkt på honom hvarenda minut, hvarenda sekund, gråtit af längtan ... du, du är ett oerfaret barn, som inte förstår en qvinnas lidande.» Och Catherine skrattade trotsigt och föraktfullt. »Akta dig!» utropade Louise, som började bli uppretad. »Jag är en qvinna jag så väl som du, till och med tre månader äldre. Men jag har sjelfbeherskning, jag. Jag tutar inte ut mina känslor ...» »Tutar ut!» Catherine var alldeles hänförd. Detta var poesi, detta var dramatiskt och spännande, alldeles som i en roman. Det var halfmörkt i rummet; månen, som föll in genom fönstret, belyste de begge rivalerna, och kom deras ögon att blixtra som stålklingor. Vinden tjöt omkring huset, och ugglors skrän hördes från trädgården, åtminstone tyckte Catherine det, fastän det var en ovanlig årstid för ugglor. »Nej!» utropade hon och flämtade, så mycket hon kunde. »Du slipper icke in! Han tillhör mig in i döden! I det samma hörde de liksom en rossling der inifrån. »Tyst!» utropade Catherine och lade fingret på munnen. De blefvo med ens alldeles nyktra. »Hörde du?» hviskade Catherine. »Det var alldeles som en dödsrossling. O, att jag kunde gå ifrån honom!» Hon skyndade in i rummet och Louise följde henne. Den stackars soldaten, föremålet för deras rivalskap, var död. Kring hans läppar syntes ett blodigt skum, men ansigtet var lugnt och fridfullt. »O, min Gud!» utropade Catherine och slog händerna för ansigtet. Louise öppnade hans rock och skjorta och drog fram handen, som han stuckit derinunder och som hårdt slöt sig kring en medaljong. Plötsligen gaf den unga flickan till ett rop; hon släpte den dödes hand, och en brännande rodnad flög öfver hennes ansigte. »Hvad är det?» frågade Catherine. »Catherine», hviskade Louise upprörd, »vet du någonting ...» »Hvad ... hvad är det » »Vet du, att det är ... en qvinna ...»
Lån; men desse säkerhets-handlingar blefvo alltid, hvad de Nio upptagne ärftelige Länen beträffar, ned» laggde i Lagligt förvar hos en Notarius Pub.' Jicus i Amsterdam, tili hypotliek för den långifvande Allmänheten; och de Banquierer, genom hvilka Lånen för Svensk räkning upptogos, voro deremot befullmägtigade att, under samme Notaries Controll och med dess påskrift, utfärda Partial-Obligationer å Ettj Tusende Gulden Holländsk Courant hvardera,' och försedde med Ränte• Coupuns för den tid Lånen borde löpa, till si stort antal, sorn emot Hufvud-Obligationerne svarade. Med det upptagne Lif-Ränte-Lånet inträffar åter det serskildta förhållande, att Hufvud-Obligationen qvarlemnades hos det Banquiershus, som besörjde Lånets upptagande och som derföre utfärdade LifräntelCon. "Stitutioner, till ett Hufvud - Obligationen motsvarande belopp, under Controll och med påskrift af Konungens Minister i Haag. Så snart Kongl. Maj:t fått del af Riksens Ständers Beslut och Skrifvelse, under den 2 Augusti 1815, lät Kongl. Maj:t underhandlingar börjas med ett emedlertid från Holland hit» sandt, de fläste Fordrings-ägarnes Lagligen befullmägtigade Ombud, W. G. van de Poll, och, efter åtskilige svårigheter, lyckades det ändte - Statt-Utskottets BetänkandenJ 1925 ligen för Kongl. Maj:ts härtill utsedde Com-j missarier, att den 31 December 1815 med samma Ombud afsluta, om betalningen af Svenska Rikets i Holland återstående Capital-Skuld, en Convention, som Kongl. Majit sedermera gillade, och sorn nu till Riksens Ständers Stats-Utskott 'Öfverlemna!.
Klinckowström: Om man tänker på den frikostighet Stats-Utsk:t visat de norra provinserna, förefaller det underligt att personer finnas, som vilja gå ännu längre i denna rigtning. Denna väg är verkeligen så obetydlig, att man med skäl kan fordra att orten sjelf bekostar densamma. För öfrigt vill jag göra den talare, som först yrkade bifall till motionen, uppmärksam på att R. o. Ad. anvisat 150,000 rdr just till sådana väganläggningar, och ställt dem till K. Jag kan sål. icke finna annat än att alla skäl tala för att R. o. Ad. bifaller Utslcts hemställan. Hr Huss: Med anledning af den lokalkännedom jag har om den ifrågav:de orten, anser jag mig i allo böra instämma med Hr Bennich uti att anslaget till denna väganläggning bör beviljas. En talare har invändt att K. M:t fått sig anvisad särskild anslagssumma för dylika ändamål; detta är rigtigt, men som denna summa är afsedd för hela riket, och sålunda anspråken att af densamma blifva delaktig torde blifva särdeles många, är föga utsigt att för ifrågavarande väganläggning erhålla hela den erforderliga kostnadssumman. Det är derföre som jag i förening med Hr Bennich yrkar bifall till det begärda anslaget. Jag tror att de norra provinserna, som ännu ej hugnats med något anslag för jernvägsanläggningar, hafva rättvisa fordringar på Statens mellankomst för att erhålla lättade kommunikationer i andia rigtningar. En talare har anmärkt att Norrland vid föregående riksdagar erhållit så betydliga anslag för vägförbättringar, att det borde anse sig tillfredsställdt. Denne talare har sannolikt ej sett Norrland, ej tagit kännedom 408 Den 18 Maj f. ni. om dess oblida naturförhållanden och den karghet, med hvilken jorden der gifver brukaren sin bergning. Jag dristar vänligen tillråda honom en resa dit upp, öfvertygad om att han dä skall komma på andra tankar. Jemförom hvad Norrland erhållit med hvad Skåne fått; i hvilken vågskål ligger rättvisa, ligger billighet? Detta öfverlemnar jag åt hvars och ens rättskänsla att sjelf afgöra.
Härefter, och då Lag-Comitéens Betänkande om förändring af Domsfolarnes antal och organisation företogs till öfverläggning, åberopade Justitiae-Cantzlern Grefve Trolle Wachtmeister innehållet af Betänkandet, hvari Grefven och Justitia Cantzlern, såsom Ledamot i Comitéen, tagit del; äfvensom Justitias-Råden Grefve Hamilton och Ziervogel hvar för sig förnyade hvad af dem i Högsta Domstolen blifvit uti förevarande ämne y 11 rädt. Hans Excellence Stats-Rådet m. m. Hr Grefve Rosenblad åberopade i underdånighet sin i Lag-Comitéen yttrade mening, och tilläde, att efter Hans Excellences underdåniga tanka, vore desto ^angelägnare ^se Lag-Projectet i hela sin vidd, innan beslut togs af Konung och Ständer i det på rättvisans gång och sedlighetens befrämjande så mycken inflytelse ägande ämnet, angå. ende Domsfolarnes organisation , som af sjelfva grundsatsens utveckling och tillämpning i alla de-i lar, skäl för eller mot dess rigtighet och sanna nytt 318 Den 5 Maj. nytta lunde hämtas, isynnerhet då fråga härva* re om former, men icke om rättsgrunder, eller moraliska Sanningar, För öfrigt forekommo mänga andra allmänna grunder, att i Lagen införas, al hvilka de speciella föreskrifters uppställning bei*odde, och hvilka allmänna föreskrifter på lika grund kunde anses höra särskildt pröfvas och. afgöras. En sådan styckevis skeende pröfning af Lagen , innan den till förslagets granskning och mognad utsatte tid till ända lupit , tradde Hans Excellence icke leda till säkra resultat. Med hvad Hans Excellence Herr Grefve Rosenblad sålunda yttrat , förenade sig till alla delar Hans Excellence Stats.Rådet Hr Friherre Lagerbring.
Nordenskans litade visst icke på sonens synbart partiska omdöme, och ville, för sin del, icke ändra sitt uppförande mot löjtnanten. Likväl blef deras umgänge mindre otvunget, ty uppmärksam blefven genom Petters framkastade varning, såg den i sådana fall eljest icke skarpsynta mannen, att en lifligare känsla, än vanlig bekantskap, yttrade sig både hos Feodor och Leonna. Icke nog med de ledsamheter Petter skulle väcka, om en sådan förbindelse kom i fråga, hyste Nordenskans den önskan, att få behålla sitt barn på hemorten. Detta gjorde honom försigtig. Vid deras allt mera sällsynta besök på Grönskog, var antingen far eller mor närvarande, utan att lemna de unga allena. Likväl voro dessa öfvertygade om hvarandras känslor, ty kärleken har ett schifferspråk, ofattligt för andra. Deras ankomst hade likväl alltid en välgörande verkan på Nordenskans' lynne, och alltid yttrade han oförstäldt sin glädje när de händelsevis sammanträffade. Sommarn led, hösten nalkades; slägten umgicks föga; när Leonna någon gång var med sina föräldrar till kyrkan och tillbragte eftermiddagen hos sin bror och svägerska, hade hon blott i förbigående helsat på Feodor, och genom Schalinsky, som då alltid gjorde visit, fått en helsning, eller några kärleksfulla ord af hans hand. De allt mera sällsynta besöken hade alldeles upphört, ty nya rekryter ankommo dagligen, som skulle inöfvas; till och med söndagarne voro upptagna dermed. Familjen Nordenskans skulle en eftermiddag på ett fadderskap hos en rusthållare, boende en half mil på andra sidan om kyrkan neråt skärgården. «Gamla frun» blef likväl hemma, hon hade en tid varit hvad folket så träffande benämner «hängsjuk.» Vagnen var i olag och Leonna for med fadren i schäs, först till brodren, der de skulle äta middag, derifrån skulle de följas åt till Löfsala. Hedda Smitt hade dagen förut kommit hit ut, men hon var ej inbegripen i bjudningen; äfven sade hon sig vara så trött efter åkningen på en bondkärra, att hon var ganska nöjd att bli hemma. Innan de reste, gick Leonna upp i sitt rum. Hon såg Feodor gå förbi uppåt planen, men han såg icke upp.
I afs:de å ingressen har icke någon annan ändring egt rum, än att, med anledn. af en förändring i förslagets 26 §, hela 8 Kap. HandelsBalken förklarats vara uphäfdt, i st. f. att den gamla ingressen blott uptager 2, 3 och 4 g:ne af samma Kap. l:sta t. o. m. 8:de § har R. o. Ad. förut godkändt och någon förändring deri är icke gjord. Uti 9:de g:ns ordställning har en mindre förändring skett, i anledn. af en inom BorgareSt. gjord anmärkn. derom, att i § ej vore klart utryckt, att allt hvad som sägs i de lagrum, hvartill g hänvisar, gäller vid förfalskning af Norrska allmänna handlingar m. m. 10—13 g:s äro oförändrade. 14 g återremitterades af R. o. Ad. med den anmärkn., att deri icke, i enlighet med K. M:s förslag, funnes stadgadt ansvar för den, sorn förändrar riktig sedel, så alt derigenom åt densamma gifves sken af högre värde eller 7-1 Den 3 December e. m. utplånar makuleringstecken. Med anledn. häraf har stadgande härom i § influtit. 15 § återremitterades äfven för dess sammanhang med den J4:de, och den förändring i den förra g, som påkallades af förändringen Uden sistnämnda, har äfven blifvit vidtagen. 16:de g har icke undergått någon förändring. 17:de § är återremitterad af ett, samt 18 § af 2:ne Stånd, med den anmärkn., att de förbrytelser, som deri afhandlas, vore af den vidrigare beskaffenhet, att fängelse borde derför kunna ådömas alternativt med straffarbete. Denna anmärkn. har Utsk. godkändt och vidtagit den förändring, som deraf föranleddes. 19ide, 20:de, 2Irsta och 22:dra §§me äro leronade utan anmärkn. och ingen förändring deri skedd.
Kammarrätten blifvit för båda revisionsåren granskade utan anmärkningar. De utvisa följande förhållande: »ebet. år 1848. år 1849. Balans från föregående året: Statsanslag å 2:dra hufvudtiteln 7,500: Dito å Sale dito 99,376: Dito å 9:de dito 2,352: Intressemedel _ 222: Ilyresmedel vid Carolinska medico-kirurgiska institutet 562: 24. — 650: Apothekare-societetens bidrag till Pharmaceutiska institutet 1,000: 1,000: Af studerande vid sistnämnde institut erlagda af gifter , 798: 16. — 203: 16. — Inkomster vid Veterinär-inrättningen 6,796: 25. 2. 5,625: 2. 1. Till reseunderstöd 1,800: Till inköp af inventarier för Medico-kirurgiska institutets bibliothek 600: Till ombyggnad af Veterinär-inrättningens smedja 1,241: 16. — S:r 118,984: 16. 3. 127,574: 14. — Balans till påföljande året: Balans från föregående äret: Skulder 109: 2. — Utgifter: Af‘ Kongl. Statskontoret anordnadt 69,928: 18. 4. „ Kongl. Sundhetskollegium redovisadt: — Farsoters och smittosamma sjukdomars botande - 14,843: 4. 5. Stipendier och pensioner åt Fältläkare-corpsen 3,606: 45. 4. Arfvode till Provincialkirurgen i Stockholms län __ 150: Inrättningen för sjukes behandling med elektricitet och galvanism — 580: Carolinska medico-kirurgiska institutet — 3,273: 41. 8. Reseunderstöd Inventarier till Medico-kirurgiska institutets bibliothek - Ombyggnad af Veterinär-inrättningens smedja Förskotter Lefverering: till Kongl. Balans till påföljande äret: — Fordringar 12,558: 30.
Län utgått med 24 daler silfvermynt, beräknade, enligt Kongl. Brefvet den 2 November 1780, till 8 R:dr årligen, efter hvilken grund äfven öfverskottsräntorne liqviderats, samt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 stadgade, att dessa räntor först från och med ar 1844 skulle erläggas efter markegångs-förvandling, men Bih. till 11. St. Besv. och Ekon. Etsk. Uti., N:o 12 8. Båtsmans-vacance-afgiften för de rotar eller roteandelar, med hvilka det ordinarie båtsmanshållet i Blekinge är vordet i sednare tider tillökadt, blifvit påförd med en båtsmans rustningsbesväret fullt motsvarande afgift, hvilken dessutom för flere år på en gång utfordrats, Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse förklara, att de för sin del anse rusthållarne i Blekinge Län icke kunna åläggas betala rote-vaeance-afgift för de tillökade rotarne eller rote-andelarne, efter annan grund, än som genom berörde Kongl. Bref stadgadt blifvit, samt att afgiften icke uttoges för flere år, än som med uppbördsförfaltningarne öfverensslämde; och har motionären såsom följd häraf yrkat, att de rusthållare, hvilka efter andra grunder vacance-afgiften erlagt, måtte få tillgodonjuta restitution.
Då Rikets Ständer för deras uti Ansvarighets-Lagarne uttryckte rätts-begrepp tagit ledning af sjelfva Grundlagen, hvarmed Ansvarighets-Lagarne, i anseende till deras ändamål och syftning, äro fullkomligt analoge; så skulle Rikets Ständers bifall till den Kongl. Propositionen kunna föranleda till det omdöme, att någon ofull - Den 21 April e. m. 99 komlighet vidlådar äfven 35 §. i RegeringsFormen, och att den behöfver en ny redaction, oberäknadt den omständighet, att om Rikets Ständer afsade sig och på Högsta Domstolen öfverflyttade rättigheten, att pröfva och bedöma den moraliska delen af frågan, hvarpå den Kongl. Propositionen har afseende, eller Förtroendet „ och den derifrån oskiljaktiga rättighet för Fullmägtige eller Directeurer, att genast återtaga tjenste-utöfningen, så skulle Rikets Ständer i och med detsamma förneka sin egen förmåga och vilja, att utöfva de prerogativer, hvilka af ingen annan magt kunna innehafvas. Det är visserligen en stor fägnad för hvarje Svensk medborgare, att höra och se, det Högsta Domstolens samtlige Ledamöter äfven vid denna Riksdag blifvit af den med en så utmärkt lycklig urskiljning valde Riksdagsmanna-Nämnden bibehållne vid deras vigtiga domare-kall, och denna hugnad vinner en ansenlig tillökning, om man med uppmärksamhet läser Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans från trycket utgifne och hvarje Riksdagsman tillställde Embetsberättelse för de sistförflutne fern åren; men jag bör derföre icke, för min del, åt Högsta Domstolen anförtro, att utöfva Rikets Ständers rätt i afseende på förtroendesåtergifvande åt den Fullmägtig eller DiscontDirecteur, sorn 7* lOO Den a t April e. m. af HofRätten blifvit ansedd hafva ett sådant förtroende förverkat; och om något annat är här icke fråga. De begge