Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter den erhindran, att Norrska folket äfven bör deltaga i dessa utgifter, så synes den vara ganska skälig; och då af Svenska och Norrska folken, tillsammanstagne, det sednare utgör en fjerdedel i folkmängd, så synes mig, att det också bör till en fjerdedel deltaga i dessa kostnader; men skulle åter proportionen böra beräknas efter dess hittills gjorda bidrag till hofhållningen, så vet jag icke huru pass billigt det skulle blifva, när vi eftersinna att Konungens Svenska hofhållning lärer utgöra £20,000 R:dr Banco om året, hvartill torde böra läggas de 200,000 R;dr Banco, som Konungen har ifrån Banken årligen, och hvarmed således anslagssumman utgör inalles 520,000 R:dr Banco, då deremot Norrska folket blott betalar 64,000 R:dr Norrska specie. Men jag bekänner, att jag icke vet hvarföre vi på förhand uppehålla oss vid dessa urskilj anden, då vi böra vänta, att Stats-Utskottet icke lärer underlåta, att utreda, hvad utredas bör; hvarefter vi blifva i tillfälle att ärendet, i allo, afgöra, efter som Ständerne rätt och skäligt pröfva. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blefvo så Väl Friherre Tolls och Grefve von Flåtens ofvauberorde Memorial, som de af åtskillige le-.' damöter Den 5 Martu, dtt möter i anledning deraf, nu afgifne yttranden, till Stats-Utskottet remitterade. Å nyo föredrogs Friherre Cederströms, Jacob, den 26 sisth Februarii f m. på bordet lagde Memorial, angående anmodan till StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, att inom |4 dagar efter delfåendet bestämma, och för Riksens Ständer framlägga grunderne för det Statshushållnings-systém som hädanefter skall följas.
F. skulle utgå. §§ 77-78. lika lydande med §§ 85— 86 R. F § 79 (§ 87 R. F.) Riksens Ständer ega gemensamt med Konungen makt att stifta allmän civiloch criminal,- samt kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Under civiloch criminal-lag böra äfven förstås de delar af Krigs-lagar och författningar rörande Krigs-täsendet, som ega tillämpning till medborgare utom Krigsstaten. Kan Konungen icke förr, än. Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela sitt beslut, vare Han oförhindrad att föro nästföljande riksdags öppnande, förslaget ordagrannt bifalla och allmän kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit. § 80. lika lydande med § 88 R. F. § 81 (§ 89 R. F.) Uti frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, om sådana nya lagars stiftande, samt om grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ege Riksens Ständer icke makt KonstitutionsUtskottets Memorial, K;o 7. 27 att annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Stats-Rådet deröfver blifvit hördt, gore det afseende Han för Riket nyttigt finner. Vill Konungen lagfrågor är stadgadt § 82 (§ 90 R. F.) Under Riksens Ständers eller deras Afdelning ars Öfverläggningar och pröfning författning eller inrättning. §§ 83-86. lika lydande med §§ 91—94 R.
Jag vill heldre att vi måtte få betala ränta en ä mill. än att vi skulle ge oss in på en så vådlig bana. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk., sådant det är, nemi. att Riksg:s-kont. må framgent få begagna kreditivet utan ränta, öfvertygad att missbruk icke skola ega rum, helst som anmärkn:r nog göras, i fall möjligen någon anlcdn. dertill kan förefinnas. Hr Printzensköld: Då jag å ena sidan icke han undgå alt hålla Hr von Hartmansdorff räkning för den omsorg han visar i afseende på det Verk, af hvars Öfver-Styrelse han är ledamot, så kan jag deremot å den andra sidan icke underlåta alt beklaga, att Hr von Hartmansdorff har nog hardt bedömt Fullmägtige i Riksg:s-kont., då han förklarat dem hafva missbrukat det kreditiv, sorn Riksg:s-kont. har sig anvisadt på Banken. Jag tror näppeligen att något bevis på eli sådant förhållande skall kunna andragas, åtminstone under den tid, som jag haft äran och förtroendet att vara ledamot af Riksg:s-kont:s styrelse. Vid de utlånings-operationer, som Riksg:s-konl:s Ofver-slyrelse verkställt, har den med yttersta sorgfällighet beräknat kontorets tillgångar äfvensom de utgifter kontoret, under en viss framtids-period, kunnat hafva att förvänta. Fullmägtige hafva derefter bestämt den summa, som skulle kunna till obligationer förvandlas. Det har skett till följd af och i full öfverensstämmelse med R. Si:s egna föreskrifter, hvilka ålägga Fullmägtige, såsom en pligt, att göra fruktbärande alla de anslag, hvilka på någon längre tid icke komma alt lyftas i st. f. att låta dem blifva hos Banken räntelöst innestående.
Jag blef så glad, så jag kunde ha tagit honom i famn. » Jag fick från mer än ett håll bekräftelse på denna nyhet. 1891 Madame Marchesi gifver mycket få privata lektioner. Nästan all hennes undervisning sker i klasser, varierande från cours préparatoire och cours do concert till instuderandet af stora operor, både franska och italienska. Amatörer undervisar hon icke. Edvard A s p hade gjort ett bra arbete. Taflan eller ej utgjorde den genom den vär andra intet program för den ena riktningen, den öfverraskade några nyheter i behandlingen, men solid och ärlig, var sann och nobel och fin som hans egen personlighet. de, Icke ens som funno dess teknik väl elegant och utmanande, afundades honom hans framgång. Taflan köptes för nationalmuseet vid statens iiO°tinköp, i och kort därefter stod det att läsa tidningarna, att den framstående landskapsmålaren Edvard A s p, som så rikt mått fyllt de löften han förut gifvit, afrest till Paris för att därstädes fullkomna sig i sin konst. Sommaren hade sålunda ej varit förspilld. (Forts.) specialitet ligger i den flöjtlika produktion hon utvecklar i det öfre registret af en sopranröst och i ett briljant och snabbt utförande af skalor och drillar. Det första som frapperar en nykomling i madame Marchesi ' s konservatorium är mångfalden af nationaliteter, som här äro representerade. Programmet vid en af hennes senaste auditions d ' élè- ces ' innehåller efter namnen på sångerskorna en uppgift på deras födelsestäder. Bland dessa förekomma Stockholm, St. Petersburg, San Francisco, Amsterdam, London, Berlin, Florens och New york. Franska är naturligtvis hufvudspråket bland eleverna och stor omsorg nedlägges på främlingarnas accent. Madame har ett starkt utprägladt humoristiskt sinne och utmärkt mimisk förmåga, som på ett uppfriskande sätt afbryta enformigheten i det all varliga arbetet. En elev, som är alltför pedan tisk för att tycka om dessa små afbrott, isynnerhet om de ske på hennes egen bekostnad, såsom ibland är fallet, är att beklaga. Madame Marchesi har inte tid att studera hvarje elevs indi viduella känslor.
3:dje mom. utgår, och införes i dess ställe: ”Den It. o. Ad:s Ledamot, sorn af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Ulsk:s~Ordf:dc,is hvilken tili'vederbör:de Suppleant utfärdar kallelse all, i anleda. af yppadt förfall för viss Ledamot, i hans ställe för tillfället i Utsk. inträda'". ”Suppleanterna till de Utsk., för hvilka mer än en sudan utses, intrade i den ordning de blifvit valde och bland dem, som vid samma valtillfälle blifvit utsedde, först den, som vid valet erhållit de flesta röster. Är rösternas antal lika, skiljs genom lottning”. ” Inträffar för Suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos vederbör:de Utsk:s Ordfsde”. ”Från befattning i Hemliga Utsk. kan, sedan detsamma blifvit i verksamhet satt, Ledamot icke, utan Konungens tillstånd, alldeles eller på bestämd tid entledigas”. 31 §• ”Vid alla val och votenr skall nprop ske efter anleckningslistan, och anraode Landtm., eller den hans ställe företräder, sex Ledamöter gf R. o. Ad., att jemte honom vid bordet sitta, för att anteckna deras antal, hvilka sig vid upropet infinna. De som lill en och samma bänk höta etc., vid bordet”. ^ 33 §. 2:dra mom. ”Vid de tillfällen, då ett visst antal Suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i män af inträffad ledighet, skall valet, med undanlag af de fall, hvarom 33:le och 37:de §§:ne stadga, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie leda - 200 Den 24 November möter och Suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma hvilka personer blifva Ordinarier, äfvensom den ordning, hvari Suppleanterna böra tillkallas.
Svensk literaturhistoria af Claesson, Kl. 6–7. Sjette klassen: 1a afdelningen R. Läsning af svensk literatur: valda stycken af Wallin, Atterbom, Dahlgren, Geijer m. fl., i förening med nödiga literaturhistoriska upplysningar, dansk och norsk literatur i M. Hammerichs läsebok; talöfningar, hufvudsakligen bestående af fria föredrag; 14 skriftliga arbeten (af hvilka ett utfördt på lärorummet, de öfriga i hemmet). 1a afdelningen L.: lika med föregående afdelning. 2a afdelningen R. Läsning af valda stycken ur Sveriges nyare literatur, i sammanhang med svensk literaturhistoria; dansk och norsk literatur i M. Hamerichs läsebok; talöfningar; 14 skriftliga arbeten (af hvilka 3 på lärorummet). Läsning af valda svenske författare, företrädesvis från gustavianska tidehvarfvet; dansk literatur: Holbergs komedi ”Erasmus Montanus”; talöfningar; 14 skriftliga arbeten (af hvilka 2 på lärorummet). Sjunde klassen: 1a afdelningen R. lika med sjette klassen, 2a afdelningen R. 1a afdel. L. Skildringar ur Sveriges nyare literatur i förening med läsning af valda profstycken; dansk litteratur: Oehlenschlägers sorgespel ”Hakon Jarl”; talöfningar etc. Läsning och förklaring af vald svensk prosa: tal och afhandlingar af Tegnér, Böttiger, Forssell, Odhner m. fl., stilistik etc. Latinska språket: Ellendt-Seyfferts grammatik. Ruhes extemporalier. Törnebladhs latinska skriföfningar. Törnebladhs elementarbok. Cornelius Nepos, Cavallins uppl. Cæsar, Bellum Gallicum, Häggströms uppl. Livius, Frigells och Törnebladhs uppl. 6–7. Cicero, Orationer in Catilinam och Cato Major, Ruhes och Klingbergs uppl. 6–7. Sallustius, De Conjuratione Catilinæ, Dietsch’ uppl. Ovidius, Metamorphoses, Cavallins och Brodins uppl. Vergilius, Aeneis, Törnebladhs uppl.
Då del nemligen är oförnekligt, att statens religiösa och moraliska lifsyttringar gömma sina kraftigaste och mest näringsbringande rötter djupt i familjens sköte, och qvinnan, genom sin ställning, såsom maka, moder och husmoder har det största inflytande på religiositetens och sedlighetens lifvande och utveckling inom dessa första samhällsbildningar, synes deraf lätt, att hennes egen bildning och uppfostran ej kan för staten vara likgiltig. Likväl har, såsom motionären anmärkt, staten hittills i det längsta undandragit den sin uppmärksamhet och vård, och den qvinliga uppfostran har således fått utbilda sig sjelf, dels inom famiijerne, dels inom enskildla flickskolor, eller de så kallade pensionerne, så godt den kunnat, ofta med stor ytlighet och gifven benägenhet att utveckla yttre färdigheter, snarare än egenskaper och kunskaper, utan att staten, om denna missrigtning det ringaste bekymrat sig. Men man kan gerna medgifva riktigheten af allt detta, utan att ändå anse öfvervägande skäl vara för liand för nödvändigheten och behörigheten af statens directa deltagande i qvinno-uppfostran. Redan det uråldriga förhållande, att qvinnans uppfostran ansetts endast såsom en enskild famiije-angelägenhet, utan att staten haft rätt att deri inblanda sig, synes lala emot en sådan inblandning. Men då detta möjligen skulle kunna bero på ett af lång vana sanctioneradt misstag, får man derpå ej lägga, allt för stor vigt. Likväl röjer en blick på qvinnans ställning i samhället tydligt nog, att detta förhållande har sin goda grund. Den åt qvinnan af naturen anvisade verksamhets-spher är en helt annan än mannens offentliga, obegränsade. Den är tvertom en afskiljd, obemärkt, inskränkt inom det husliga lifvets trånga gränsor. Inom huslighetens krets är qvinnans lif Uih. till R. St. Bcsv. o. Ekon. Utskottens Utlåtande, N:o 68. bestämdt alt, under stilla, men ädel och nyttig verksamhet, förflyta. Träder hon derutom, sker det oftast med någon uppoffring af den rena [qxinligheten.
Dessa oformiigheter eller orimligheter borde således kunna upphäfvas utan några konsiderationer; ty det vore församlingens, så väl som den enskildes, oförvtterliga rättighet, att sjelf hafva omsorgen om sin själs angelägenheter och bestämma åt hvem man ville förtro sig i denna vigtiga sak. Hade genom någon den offentliga maktens åtgärd denna oförytterliga rättighet kommit i kollision med ett obefogadt privilegium, så måste saken ovilkorligen hjelpas, åtminstone, medelst lösen af Staten, som dertill vore ej blott berättigad, utan rent af förbunden. Så väl de förut omförmälda prebende-pastoraten, som de regala och konsistoriela borde jemväl ingå i den reglering, motionären ville föreslå; ll:o Att alla pastorater borde förses med pastorer, efter de grunder, som förut blifvit antydda, genom val och kallelse af församlingarne sjelfve. Rösträtt borde i delta fall tillkomma hvarje myndig, inom församlingen med eget hushåll mantalsskrifven, person; 12:o Att alla hittills till presters aflöning bestämda penningeeller naturaprestationer uppbures af Staten, sorn i stället aflönade alla Rikets prester. Såsom regel borde antagas, att alla erhölle lika lön; dock borde vid löne-regleringen billigt afseende göras å lokala förhållanden, der sådane kunde förorsaka ökade kostnader och besvär. Prestgårdarne borde för Statens räkning utarrenderas på viss längre tid. Derifrån skulle dock undantagas en trädgård med dertill hörande kålgårdar etc., som finge brukas af pastor sjelf; och borde arrendatorn, i afräkning å arrendet och såsom inbegripet i pastors lön, till dennes hushåll lemna vissa nödiga persedlar in natura, såsom mjölk, smör, ost, säd etc; 13:o Att pastorater med afseende på folkmängd och lokala omständigheter begränsades efter en flitig och omsorgsfull själavårds fordringar. Anmärkande motionären, att man i Preussen och åtskilliga andra länder uppgjort en plan, enligt hvilken själavården så fördelades, att ett antal af 2,000 till 3,000 personer skulle bestämma gränsen för en pastors verksamhet; och hade man redan i Rhen-provinserne börjat verkställa denna plan.
Då skedde en sällsam ting: ty harpan hade en sådan dygd, att första tid det klang af strängarne, kom hela skogen sig i rörelse, och der dansade rå och der dansade hind efter harpo-slagen, och små foglarne sjöngo, och träden löfvades, och allt blef lust och lek, ända till dess att prinsessan öfvervann sin sorg och blef tröst igen. När hon så hade färdats mycket vidt omkring, genom många främmande länder, kom hon ändteligen till ett stort vatten; men vid stranden togo de små stenarne slut, så att hon icke mer kunde finna vägen. Som hon nu icke heller visste huru hon skulle komma öfver det stora vattnet, blef hon alldeles modfälld, så att hon satte sig på en sten, och grät, och tänkte att hon ville sitta der tills hon blef död, efter som hon icke längre kunde följa sin hjertelig kär. Rätt i detsamma fick hon se, hvarest der kom en stor grå ulf och samm öfver sundet. Nu kunde hon icke tro annat än att detta var hennes man, hon sprang så upp, slog sina händer samman, och utbrast med stor glädje: »se der, nu kommer han! Nu kommer han!» Men annat fick hon röna; ty det var inte hennes käraste, utan en vildt främmande ulf, som glupade ledt och såg mycket grym ut. Nu visste prinsessan inte hvad hon skulle göra i sin stora nöd, utan tog till sin harpa, och begynte leka med sina små snö-hvita fingrar. Men knappt hade ulfven förnummit harpo-slagen, förr än hans vrede blidkades, att han vardt lika mild, som han tillförene såg grym ut. Han gick så fram till prinsessan, och frågade hvad hon ville honom. »Jo,» svarade hon, »först beder jag att du icke gör mig något ondt, och sedan är min begäran, att du förer mig öfver det stora vattnet.» Ulfven återtog: ’skön jungfru! Väl kan jag lofva att icke göra dig något ondt; men icke kan jag föra dig öfver det stora vattnet, ty troll-drottningen har befallt, att hvar en gång jag far deröfver, skall jag tumla mig tre gånger omkring.’
Utskottet för öfrigt hemställt, fä i anseende till de undantag hwilka för de Landshöfvingarne pä Lön ansiagne Kongsgärdar böra äga rum, som kill den Kammar-Collegium updragne pröfning, wid KongsgärdarneS försäljning, i afseende pä serftildra loenia förhällandcn; äftwen som det af Utskottet förestagne npdrag ät Kammar-Collegium att till nästa Lagtima Riksdag inkomma med omständelig upgift öfwer alla Rikets Domainer Hemman och Lä« genheker, jemte beloppet af grundräntan efter den penninge numeraire som i Jordeboken uptages, blef af Högloft. Ridderstaper och Adeln, i likhet med Utskottets hemställanden i dessa ämnen, till alla delar gilladt. Detta allt skulle de öfrige Resp. Ständen genom Ut« drag as Prvtocollet wanligen communiceras. kUtuxra, Företogs kill afgörande Allmänna Besvärs och Decvnomie Utskottets den zo Oktober jörl. är pä bordet lagda Betänkande angäende ändring i flyktningsriden för Tjenstehjon, fä wäl som samma Utskotts den Den 28 Zebruarii. rzZz -en 14 dennes upläste utlåtande, i anledning af äkftillige wid samma Betänkande gjorde anmärkningar. Uppä begäran af Herr l^rlmesten, ker Ikeinkiolcl, Uplästes äfwen Friherre Uuäbecks, Alexancker, anförande rörande detta ämne till Ridderstapek och Adelns Pwkvcoll den 28 Maji 1822. Härefter ankom Mottogs och infördes pä manligt sätt H"s-CanlZleren Friherre ak ^Vettersteät, hwitken nppä Kongl. Maj:ts magnar öfmerlemnade tit!
Kungörelse, hvarvid äfven bör iakttagas att lagen inrymmer tillfälle för församlingen att blifva qvitt en otjenlig skollärare, som hon, efter de nuvande, är bunden vid, blott derföre att hon en gång honom antagit; hvaremot, efter 5 §:n 6 morn., skolläraren icke är förbunden att någon viss tid qvarblifva i skolans tjenst, mer än för det fall, att han åtnjuter stipendium, då han minst 3:ne år skall qvarstanna. Är husfadren eller husmodren missnöjd med dem, som sköta deras kreatur, så kunna de afskeda tjenaren efter ett år, men den, som skall undervisa deras barn, måste de behålla för beständigt, han må vara så usel som helst, ty afsättning kommer sällan eller aldrig i fråga. Det borde dock anses för ett större förtroende att vara barnens undervisare än de oskäliga djurens vårdare, och det förra följaktligen mer än det sednare ett förtroendeembete. I afseende på hvad ofvan anförts, ang:de fasta skolor och deras förordand*, skulle, med uteslutande, deraf i skollagen, 1 §:n 1 mom. få följande lydelse: 1:0. I hvarje stadsförsamling och hvarje socken på landet bör finnas skola, med åtminstone en vederbörligen godkänd lärare eller lärarinna. Tvenne eller flera till samma pastorat hörande stadsoch landsförsamlingar eller socknar kunna sig om en lämplig skolinrättning förena, der en ringare folkmängd och öfrige förhållanden en sådan förening påkalla. 2:dra och 3:dje mom. skulle sammanföras till ett, så lydande: 2:0. Der byar, torp eller lägenheter äro så aflägse, att dit hörande barn icke utan svårighet kunna begagna fast skola eller vid allmänt skoleställe sig infinna, böra mindre eller hemskolor inrättas och förses med lärare och lärarinnor. Der längre fram i författningen 3 mom. åberopas, inträder i stället 2 mom. 8 mom. i 4 § skulle utgå och det 9 blifva det 8. Med afseende på R.
Då får en hvar skylla 6ig sjelf för den ”påföljd, honom träffar.” 700 Exeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.o 3so. 9 §. Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter lian härutinnan sin embetspligl; miste embetet alldeles eller till viss tid: innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott: varde fälld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen förenas må;gäldeock skadan. Lig samma vare, om, vid sådant tillfälle, militaire-befälhafvare, genom vapnens brukande, antingen innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i olrängdt mål sig förgår. 10 §. Ej vare menighet å landet eller i stad förment alt sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som den gemensamt angår; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, der ej dervid företages något, som mot lag stridande är eller eljest allmän ordning slörer. Om tid och ställe för sådan sammankomst, der den ej redan genom lag eller serskild författning medgifven eller bestämd är, skall dock offentliga myndigheten i orten eller staden så långt förut underrättas, att den kan dervid tillslädesvara, om så nödigt anses. Underlåtes sådan anmälan, vare den, som sammankomsten föranstaltat, förfallen till böter från Tjugufem till Etthundrade Riksdaler. 11 §. Bådar någon krigsfolk till uppbrott utan Konungens befallning; eller håller det manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet, eller dess innebyggares frihet; då skall ingen honom i thy mål lyda; och miste han lif, ära och gods. Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning afbidas; då må väl manskap till motvärn uppbådas; dock varde det straxt Konungen kungjordt. 12 §.
Med föranledande af de flera skal, som. af Författarne till ofvanberörde Memorialer blifvit nyttjade för tilivägabringande af bifall till deras gjorda förslager, hvilka alla, med undantag af Herr Comminister Bergegrens, gå derpå ut, att flyttningstiden på landet för Tjenstefolk måtte blifva bestämd till Juni månad, har Utskottet företagit en noga granskning af berörde skäl, och dersvid funnit Resultaterna sådana, att de, efter Besv och Ekon. TJtsk, Belänkanden. 387 TJtskottets omdöme, lära pä intet sätt kunna föranleda det åsyftade bifallet. Det nu i fråga varande vigtiga ämne har äfven vid 1800, 1809 och 1815 årens Riksdagar utgjort föremål för Riksens Hög 1 o 11. Ständers öfverläggningar5 och ehuru Riksens Höglofl. Ständer då icke funnit för godt, att antaga någon annan flyttningstid för Tjenstehjon på landet, än den i 14 C3P 2 §. HandelsBa!ken utsatta, tror Utskottet likväl, med fästadt afseende på de förändringar sorn Jordbruket och Lan dt hushåll ningen un* dergått sedan år 1734. då Sveriges Allmänna lag gillades och antogs, sig nu böra föreslå en annan tid till ifråga varande flyttning; men att Juni månad icke är dertill tjenlig, det torde Riksens Höglofl. Ständer benäget inhemta af följande omständigheter, bland hvilka, utom dem, sorn Utskottet nu får tillägga, en del hafva vid ofvannämnde 3'.ne Riks. dagar blifvit af Riksens Höglofl. Ständer ansedde såsom hinderliga för den, jemväl dä yrkade förändring af Tjenstehjon? på landet flyttningstid till Midsommaren. 1:0