Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr si. r. Är 1805 47,411 25 4 — 1806 31,402 38 5 — 1807 625,615 13 4 — 1808 482,063 ic> — 1829 11,085 24 S:a Nd. 1,197,578 13 i Genom de uli Contoirets upbörd influtne Creditfevlar, hade under loppet af är 1804 förhällandet sä märkeligen förändrats, att i stallet för att Contoiret ivid 1804 ärS början skulle anfwara för en summa af Rd. 4,601,218: 27 si. 3 r. i Creditsedlar, staduade ivid samma ars flut Contoiret icke till last mera an Rd. 2,647,558: 26 si. eller i Bancowärds Nd. 1,765,039: 1 tz. .4 r. Sp., sä att hela beloppet af förenämnde 2:ne utgifts killar utgjorde tillhopa Rd. 2,963,617: 14 siZ r-, eller närmare Tre Millioner Rd. Sp., dock bör harwid anmärkas, att i samma mohn Baneomynts Obligationer det ena äret blifwit inlöste, i samma mohn skulle rante-utgifterne för desic Capital de derpä följande arén förminstas; och dä ivid 1804 ars flut för Banqnen annu äkerstvde uppå de af Banquen ätagne 15 Millioner Rd. i Creditsedlar, att inlösa Rd. 11,841,903^ 36 si. 3 r., sä borde efter sannolik uträkning, hela den summa uti Crcoitsedlar af Rd. 2,647,558: 26 si«, hwars inlösen Contoiret skulle besörja icke förr än efter gansta mänga är komma att beswära Contoiret.
Må vi fördenskull nu fatta ett definitivt beslut och låta det hittills så vanlottade Riksarkivet komma, så till sägandes, på säkra fötter. Man har påstått, att Bibliothek och Riks-arkiv borde uti en loka! förenas. Afven jag skulle i flera hänseenden icke ogerna se en sådan plan fullbordad; men den befogade anmärkning har blifvit framställd, att det skulle vara betänkligt att utsätta båda dessa samlingar för samma olycka af eldslära. I öfrigt anser jag, att dessa anstalter kunna fordra i flera afseenden olika byggnadsåtgärder; och då en lokal för Riks-arkiv är företrädesvis af behof påkallad, anser jag klokast vara att bifalla första delen af Utslcts förevide hemställan. Utförandet af planen i sin helhet må blifva en framtidsangelägenhet, i den mån medel dertill blifva tillgängliga. Mot Utsk:ts förslag har Frih. Cederström erinrat, att Utsk:t icke ingått i någon utredning af kostnaden för de 3:ne embetsverkens förflyttning. Till en början anser jag det icke hafva varit Utsk:ts skyldighet att verkställa en sådan utredning; men tror i öfrigt att det är lättare att anskaffa lokaler för dessa 3:ne embetsverk, än att, på sätt bemälde Frih. föreslagit, iordning - Den 17 Juni e. m. 247 ställa en interimsloka! för Riks-arkivet. I afseende på ifrågavale 3:ne embetsverks förflyttning, har dessutom verkligen blifvit föreslaget, att i Geijerska huset inrymma antingen Kommers-Colkm eller de båda öfriga embetsverken. Beträffande kostnaden derför, har Utsk:t älven meddelat upplysning. Man har ytterligare anmärkt, att den nu ifrågav:de lokalen skulle vara särdeles eldfarlig. En sanning är, att den icke ligger alldeles lör sig sjelf; men vid det förhållande, att Riksarkivet bör läggas någorlunda centralt, och då R. St:r förkastat de platser, som tillförene blifvit föreslagna, anser jag, att någon lämpligare lokal för närvtde icke kan erhållas. ])å R. o.
Tig U vict. vigt mvntsi Ifver, beslående af bergliot sill ver och ^ koppar, samt följaktligen 4<>o stycken sådana mynt innehålla jemnt 3 'Ib bergfint silfver ; så synes häraf, att denna föreslagna myntenhet äfven fullständigt uppfyller det andra villkoret. 3:o Vår 1111 gällande allm. lag utsätter de stadgade bötesbeloppen i daler Denna betesdalen utgjorde, då lagen fdrst utfärdades, rtdr specie (enligt 1716 års myutordning) men utgör nu, som allmänneligen kändt är, i lo j I af sedan limade myntförändringar, \ r:dr b:co eller jemnt 2p sk. riksg.sedlar. Den föreslagna nya mvntfcnhetcn uppfyller således älven det 3:dje hufvudvijlkoret på ett lika bestämdt, sorn tillfredsställande sätt, emedan man häraf till och med kunde hemta anleda, till ett ganska passande namn för den nya myntenlieten, samt lämpligen kalla densamma daler, krondaler, eller kanske rättast, såsom Frill. Wrede föreslagit, krona, för att såmedelst undvika, namnförblandning Den 27 Maj c. ui. 3o3 med de s. k. daler silfvermynt oell kopparmynt, som ännu af allmogen i vissa landskap begagnas. 4:o Den föreslagna nya enheten uppfyller äfvenledes 4:de villkoret, nemi. det alt lätt kunna jemföras med alla de särskilda, tid efter annan uppkomna räkneenheterna, riksdaler silfver specie, riksdaler banco, riksdaler riksgäldssedlur; samt daler silfvermynt och daler koppai mynt; ly 1 r:dr silfver är jemnt 8 kronor, 1 r:dr banco — 3 kronor, 1 r:dr riksg. — 2 kronor, 1 krona — 3 daler silfvermynt, I krona — 9 daler kopparmynt, nemi. såsom värdet af dessa silfveroch knppar-duhar nu uppskattas i de provinser, der dalerräkningen annu af menigheten begagnas.
M:t derföre i Nåder förevarande, på hela provinsens välmåga inverkande, fråga vara af den stora vigt för det allmänna, att Slaten borde, medelst billig lindring i koppar-verkets nuvarande högre beskattning, medverka till dess lösning på ett sätt, som, jemte detta verks framlida upprätthållande, befordrade provinsens välstånd och vidare utveckling till framtida förkofran, hvilka båda ändamål kunde vinnas, om de allmänna beskaltningsgrunderna tillämpades så väl på koppar-verket, som på jordegarne, utan alt förhållandet för någondera blefve beroende af förpligtelse till den andra. Om således, emot frånträdande å bergslagets sida af dess undantagsvis och ‘till förfång för ortens skattskyldige inbyggare ännu innehafvaude särskilda rättigheter och förmåner, Stora Kopparbergs bergslags beskattning kunde förmedlas till öfverensstämmelse med den genom Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 stadgade allmänna grund för beskattning å de bergverk, af hvilka viss procent å tillverkningen skall såsom tionde till Kronan utgöras, funne E. K. M:t Statens uppoffring, genom den årliga koppar-räntans minskning, komma att tillskynda det allmänna en länge önskad fördel af bättre ordnade förhållanden och af skatte-allmogens förhjelpande till en friare och mera rättsenlig disposition af hemmanens skogar och deras afkastning; hvarförutan jemväl någon direkt ersättning för Stats-verket måhända kunde påräknas genom oafkortadt ingående af den från bergslagets priviiegii-tvång befriade allmogens utskvlder. E. K. M:t yttrade fördenskull i Nåder den åsigt, att, så vida Stora Kopparbergs bergslag vore villigt att, såsom vederlag för koppar-räntans förmedling från hvart 10 till hvart 30 skeppund af årliga koppartillverkningen, afstå från alla bergslaget tillerkända eller af detsamma hittills åtnjutna privilegier och förmåner, dels i afseende å levereringen af skatte-allmogens fänte-kol vid Stora Kopparberget och Avesta bruk, dels ock i andra hänseenden, som härmed ega gemenskap, en härom träffande öfverenskommelse skulle för framtiden lända till ömsesidig båtnad; och har E. K.
Län emottagas sä wal Oreäit» Sedlar, hwilka beräknas säsom Lanco efter fastställd keLli82ti0N8-grund til Twa Tredjedelar af deras nominella wärde, svin Obligationer, hwilka för de sa kallade Patriotiska Länen af Kongl. ScatsOomoirer äro Utfärdade, jämwäl ock de Jnwisnin» gar, hwilka til Lefverameurerne komma at utgifwas och af Riksgälds-Lontoiret acceptsra8. ^Wid Insättningar af Obligationer för Parriorista Länen, samt Jnwisningar til Lefverameurerne l^viäeras räntan til Jnsättningö-dagen. 3 §- Öfwer förenämnde z:ne flags Län stola sarstilde Räkningar hällas, sa at utan omwäg ma kunna utrönas hwad uppå hwardera Länet infiu rit. Och sä fort genom ^nnuitet8 Länet eller det särskildta Länet pä bestämd tid, som, enligt Kungörelsen, lil Starens behof stall uptagas, sä stor kumma ingått, at den tilhopalagd med Behällningen i kaninen uppä Patriotiska Länen, hwarpa upgift ifrän Kongl. Stats-Lontoiret meddelas, til fullo swarar emot beloppet af sanuelige för Patriotiske Länen Ukgifne Obligationer, böra Fullmägtige inga uti Författning om desse Obligationer-; infriande, samt ril den andan uti Tidningarne lära kungöra, ar wederbörande Obligations Innehafware, hwilka åstunda promt betalning, böra senast inom Trenne Mannder ifrätt Kungörelsens clatum sig härom anmäla, och at någon ränta efter desse Trenne Mänaders förlopp icke widare godcgöres.
6: 00. kristlig varme, helig nykterhet mecl En af de biste författa.re p i det alliii jinkristlig vidhjiirteuhet satut a t t kyrkliga oiurddet talar hBr till oss gifva iifreu svarare frdpor en tillmed innerliga ocli glödande ord om fredsstëllnude lösning i f ull öf ves%deii förlossi~ing, som i Jesus KrieiisstBniinelse med deu heliga skrift. s t skedd ~ ~ iii.,. Vid liisiiiugcii af boken i n k k c r ulan vjil, a t t orden g; 1 Bibelns Gudomliga enhet. Föreliisningnr af D: r A. Sapl~ir. Hiift. 2 kr., kart. E t t skönt sprak, stor Det a r en alldeles förtriifflig bok, rtnderikedoiu, inuerlig lijiirtefronihet soin Bör 1Ksas af alla, som genom och briniiancle nitiilskaii förena sig vBr samtids bibelkritik börja svikta med nihgsiclig djup insikt i Giids i tron p i hibelm gutloniliga auktoord a t t göra denna bok till en af Henolnndsp. ritet. de liisviirdas !,e. f. P a h Z. o. st. Smärtornas man. Passionsbetrnktelser 1 Vjutningslystnaden. Se diir fienden. VBckelseord till förjildrnr a f Fr. L. Hiift. öfver Essias 63 kap. ad Pr. Sand20 öre. bwg, kontraktsprost och kyrkoherde » Denna hroschgr 5 .. den bBsta ~i i Vester d k e r och Dalby. Haft. 0: 30. i det iiiiinet Iiafva Iiist.
Hon stöder hufvudet mot venstra handen. Bredvid henne på Kort paus. bordet står ett skrifställ. På en stol ligga reskläder. Karl i full resdrägt med en stor blomsterbukett kom mer hastigt från tamburen. Han kastar mössan på en stol vid dörren och skyndar fram. KARL. på födelsedagen! (Anna, som ej rest sig, döljer ansiktet i sina båda händer.) KARL. God morgon, min älskade! Lycka och glädje gonting händt? (Han vill omfamna henne, hon stöter honom tillbaka, buketten faller på golfvet.) Hvad är det, Anna? Är du ledsen? Har nå- Anna, hvad i himlens namn! ANNA (reser sig och säger smärtfullt). Elisabet! KARL (studsar). Ah, har du fått höra? ANNA. Ja, jag vet allt. Emellan oss är det slut. KARL (bestört). Anna, du vill väl inte bryta vår förbindelse? ANNA. Din förbindelse med Elisabet är KARL (ifrigt). och hållet. Jag har inte någon förbindelse med löfte. (Anna ser förvånad på honom.) Nej, jag försäkrar dig det aldrig! ANNA. Älskade du henne då inte? KARL. med en passionerad ynglings hela glöd. ANNA. Sade du henne det? Jo, jag kan inte neka därtill. Jag älskade henne Förbindelse! Nej, Anna, nu misstar du dig helt henne har aldrig gifvit henne något äktenskaps 79 KARL. gaf jag henne aldrig. Du tror mig inte. På min heder, Anna, jag gjorde det aldrig! Naturligtvis, många gånger; men löfte, nej, löfte ANNA (ser på honom strängt). bedrog henne? Var du då så hjärtlös, att du med berådt mod KARL (uppbrusande). ger! Jag har ju inte bedragit henne. Jag lofvade Bedrog henne! Anna, du vet inte hvad du sä- henne ingenting. Fast jag älskade henne lidelsefullt, insåg jag likvisst, att det var en omöjlighet att gifta mig med henne. Jag var ju fattig och måste försörja min mor, och i alla fall nej ANNA (kallt). Du älskade henne inte. KARL. Jo, jag älskade henne verkligen, obeskrifligt.
Är meningen, att de valde eleetorerne skola uttrycka majoritetens opinion; så malte det vara tjenligast, att R. o. Ad:s ledamöter väljer i massa. Är deremot beräkningen någon annan, nemi. att minoriteten skall genom classfördelning få tillfälle välja electorer, i strid mot majoritetens åsigt; så tror jag, att det sätt, som redan finnes, vore lika godt att bibehålla, som alt antaga det af Utsk. föreslagna, hvartill jag, af dessa skäl, afstyrker bifall. Likväl skulle jag gerna se, att åter remiss beviljades, och Ridd.Utsk. komme i tillfälle att taga i betraktande det förslag Hr Le fre n afgifvit, hvaruti jag instämmer. Frih. Hamilton: Då Hr Frih. o. Landtm, sjelf behagat så framställa föredragningssättet, nit hufvudsaken först måste afgöras; kan jag ej fatta annat, än att sjelfva principen, huruvida val till utsk:s-ledamöter skall ske genom eleclorer, som väljas af hela Ståndet och icke genom bänkmän, nu utgör föremål för afgörande. Om valet skall ske medelst Ståndets indeln. i 5 afdeln.T, eller af Ståndet i det hela, torde vi få afgöra, sedan principen först blifvit bestämd. Nu hafva vi endast att afgöra, om bänkm.valet, sådant del varit, skall förfalla eller icke. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansi\g öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, såsom han fattat discussionen, hade flera meningar blifvit framställda, först bifall å Utsk:s förslag, som innehåller att bänkm.valet må afskaffas; för det andra afslag å detta förslag; för det tredje, att förslaget skulle återremitteras, på det att Utsk., med bibehållande af hittills varande bänkm.val, måtte sätta 18 §:n Ridd.Ordn. i full öfverensstämmelse med 41 §:n Riksd.- Ordn,; och slutligen, för det fjerde, äfven begäran om återremiss, på det alt allmänna electorsval inom Ståndet måtte föreslås.
Fru Metta, som sällan kunde förmå sig att bli ond på sin man, vände i stället sin vrede på ståthållarn, och brummade ofta storligen öfver honom. "Vore han icke så tyrannisk och envis, så skulle hertigen längesen tagit Finland under sin styrelse, och detta betryck och blodsutgjutelse och allt ondt, vore då borta." Så hade Sigrid småningom fattat en slags instinktlik förskräckelse för Fleming, hvilken väl icke helt hastigt kunnat skingras, ens om hon vetat att hennes mors funderingar slagit om betydligt till hans fördel, sedan hon sjelf lidit af böndernes framfart, och han dessutom hedrat hennes hus med att der dröja en natt, och slutligen och mest, emedan han visat Siri välvilja. När Siri hörde af att Enevald skulle stanna i Åbo, rodnade hon, det undrade hon sjelf i sin själ öfver; men nog vore det bra roligt, att der få se honom ibland, tänkte hon. Det blefve ändå en bekant bland alla dessa fremmande menniskor, som hon nu skulle träffa tillsamman med. Hon fruktade stundom att ungdomen i Flemingska huset skulle se henne öfver axeln. Till namnet kände hon dem alla, äfven något till lynnet, genom sin fars berättelser. Johan, den äldste, den unge, ridderlige, ende sonen; Karin, nästan jemnårig med henne sjelf, Hebla, några år yngre, och slutligen den unge Peder Baner. Då tiderna började mörkna för dennes fader, riksrådet Johan Baner, hade han sändt Peder, sin andre son i ordningen, till Finland. Den unge Peders mor, fru Christina Sture, anförtrodde gerna sin son i sin goda väns, fru Ebbas vård. Finland var, åtminstone tills vidare, en säker vistelseort för dem, som hade något att frukta af hertig Carl, och vägen derifrån till Polen var öppen. Det syntes derföre föräldrarne godt att gossen trifdes på Åbo slott, och fru Ebba hade skrifvit till fru Christina och bedt att i det längsta få qvarhålla honom, hvilket ock bifölls. Fru Christina hade ändå många barn omkring sig hemma, och hennes tankar voro ofta upptagna af bekymmer öfver hennes herres då redan osäkra ställning till hertigen.
Amiralen i Carlskrona bekovvsen > hofvet af ökad lärare-personal vid Skeppsgosse-skolan derstädes, på det att undervisningen i densamma måtte kunna på ett för lärjungarne mera fruktbringande sätt ordnas; men det derom framställda förslag ansågs då ännu icke vara nog beredt, för att öfverlemnas tili Rikets Ständers bedömande, hvadan Kongl. Majit inskränkte sig lill att, enligt hvad Befälhafvande Amiralen för sådant fall föreslagit, af Rikets Ständer äska, jemte någon tillökning i de vid skolan anställda tvenne ordinarie lärarnes löner, ett nytt arfvode af 450 R:dr R.mt för en Dupli kant, hvilket ock af Rikets Ständer beviljades» »Efter Riksdagen uppdrogs emellertid åt särskildt utsedde Kommitterade att granska och omarbeta de för undervisnings-anslalterna vid Flottans stationer gällande föreskrifter; och då Skeppsgosse-skolan i Carlskrona är en fristående läroanstalt, der undervisningen måste vara ordnad på annat sätt, än i tillämpningsskolorna, hafva nu Kommitterade, för fullgörande af berörda uppdrag, genom Förvaltningen af Sjö-ärendena till en början inkommit med förslag till nytt Reglemente för nämnda skola, hvilken, i följd deraf, skulle väsendtligen ombildas. Behofvet af en sådan ombildning ådagaläggas derigenom, att, enligt hvad redan tillförene blifvit i underdånighet anmäldt och de nu af Förvaltningen insända handlingar ytterligare bestyrka, antalet af de i skolan intagne lärjungar är alltför stort i förhållande till den fåtaliga lärare-personalen, hvilken följaktligen ej medhinner att, såsom sig bör, bestrida undervisningen. I medeltal har nemligen undervisningen i skolan årligen begagnats af 280 skeppsgossar, af hvilka 50 tillhört sko - IIil. JYs 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Brop. JYs 1, om.
Den första anm., jag vill göra, är den att i grundlagen föreslås de valdistrikter, inom hvilka de personer, som nu skulle inrymmas i representationen, böra väljas. I allmänhet har man i grundlagen lemnat temligen stor frihet åt valkorporationerne att sjelf ve bestämma om valsättet och äfven distrikterne; men här är ett alldeles motsatt förfarande följdt, enär man i sjelfva grundlagen på förhand bestämt huru de väljande skola indelas i distrikter — en indelning, som i sanning synes föga lämplig. Detta faller i ögonen, då man genomgår de föreslagna distrikterne och finner på hvad sätt fördelningen skett. Första distriktet utgöres af Upsala och Hernösands stift. Det är dock föga sannolikt att alla de skollärare, som finnas från Haparanda ner till Stockholm, skola känna hvarandra så väl, att de med säkerhet och kännedom om personen kunna bestämma sig om valen, då de äro bundne vid val inom sig. Men ännu olämpligare blir fördelningen i det tredje distriktet, som innefattar Linköpings, Strengnäs’ och Gottlands stift. Jag frågar er, Mine Hrr, om, med afs:de på distanserne mellan dessa olika orter, skollärarne inom Strengnäs’ stift kunna hafva någon särdeles kännedom om lärarne på Gottland eller lärarne på Gottland om de i Strengnäs’ stift? Dessa båda stift utgöra nu integrerande delar i tredje valdistriktet, och vid hvar tredje Riksdag är det iidor Konsistorium på Gottland, som valet skall förrättas för lärare i Strengnäs’ stift d. v. s. Södermanland och Nerike. Denna method synes mig i sanning så vidunderlig, att något mera icke behöfver, eft^r mitt omdöme, anföras för afslag. Jag tror att detta skollärarnes intagande i PresteSt:t bör kunna ske på ett lämpligare och ändamålsenligare sätt; och att frågan om valsättet, om det icke vore i grundlagen konstateradt, skall, med tillhjelp af erfarenheten, lättare regleras. Jag yrkar således afslag. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Som det kommit till min kännedom att förev:de punkt redan blifvit afslagen i 3:ne Stånd, vill jag fatta mig helt kort.
Då Discont-lån lyckligtvis äro bland detta Läns allmoge nästan till namnet okände, och Baukoeller odlings-lån ej eller gagnas, har lpndtmannen mestadels inskränkt sig till sådane odlingar, hvartill egne tillgångar och egen arbetsstyrka gifvit honom medel. Men ehuru de följaktligen icke kunnat i större skala tillvägabringas, hafva de dock fortgått säkert och jemt till landtmannens verkliga fördel, under det ännu torde såsom problematiskt få antagas, örn icke i Norrland, der jordbruket har att strida med ett hårdt klimat och svagare jord, odlings-företag, som med lanta kapitaler åstadkommas, oftare medföra förlägenhet, än välstånd. Ej utan grundade anledningar emotses jordbrukets ytterligare tillväxt, i den mon hemmanen hinna undergå laga skiften, och landtmannen sålunda sättes i tillfälle, att, oberoende af grannar, icke allenast förbättra den gamla odaljorden, utan ock uppbruka tjenlige odlings-lägenheter, då han kan vara öfvertygad, att de för alltid blifva en hemmanets tillhörighet. Allmogen har insett den vigtiga fördelen häraf och härifrån torde man, med särdeles tillfredsställelse, få härleda det snara förtroende, som Eder Kongl. Maj:ts Nådiga skiftes-stadga i denna ort vunnit och som allt mer och mer stadgat sig. Korn fortfar att utgöra Länets hufvudsäde, änskönt otvifvelaktigt är, att rågsädet mindre sällan misslyckas, I de trakter, der jordmålen är af bättre beskaffenhet, trädes en tredjedel af åkern och i vissa socknar hälften, hvar - — 5 — emot Fjellboernes sandiga åkrar hvarken tåla eller behöfva träde, emedan den magra jorden, som, oskyddad af gröda, skulle alltför mycket upptorkas och ytterligare utmagra, medgifver, utan fara för ogräs, det fortsatta gödslande, hvarpå åkerns fortfarande bördighet derstädes följaktligen beror; och är ensäde af korn i dessa trakter det mest vanliga. "Vexelbruk nyttjas i Länet af ganska få.
Kärreberg, Sven Andersgård, N:o 3, f mantal, till Kronan indraget förste landtmätare-boställe i Alfshögs socken af Faurås härad — L — 127 och Hallands Län, angående dess anvisande såsom boställe åt, länsmannen i södra distriktet af nämnde härad och län, i stället för nuvarande läusmans-boatäflet mantal N:o 1 Thorsjö Henrik i Gunnarps socken: III. 150, B. 150; BIV. 6, A. 38, E. 176. Köhler, A., f. d. Bokhållare, angående hans och (. d. Kamereraren A. W. Wäsströms ansökningar om pensionstillökning: B. XI. 248. 255, A. 255. Köping-Hult-Bolaget, det så kallade, angående inlösen för Statens räkning af dess jernbana; motion af Friherre David von Schulzenheim: se Motioner. —, att detsamma måtte återfå återstoden af de i Stats-Kontoret såsom säkerhet för jernvägens färdigbyggande nedsatte medel; motion af Herr Sten Erland von Hofsten : se Motioner.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, angående medels anvisande till Topografiska Korpsens arbeten samt till fortsättning af de pågående fästningsbyggnaderne ander nästkommande är. CU. A.) Jemte tillkännagifvande, att de af Rikets Ständer vid sist hållne riksdag till utgörande under åren 1848, 1849 och 1850, med en tredjedel årligen, anvisade extra anslag under Bih. till R. St.
V i stodo med ännu en hel mängd oanvända pengar, som vi icke visste, hvad vi skulle göra med, till dess en af oss hittade på, att vi för dessa pengar skulle köpa några af Ingemanns böcker och skänka dem till lånbiblioteket i Schleswig, så att folket där kunde få läsa hans böcker fritt. Det visade sig också sedan, att den danska befolkningen i Schleswig ifrigt begagnade sig däraf. Så kom den 28 maj 1859, en mild, stilla vårdag, då en skara unga flickor begåfvo sig från Köbenhavn till Sorö för att öfverlemna Ingemann den dyrbara gåfvan, som vägde tungt af guld, men ännu tyngre af alla de beundrande, tacksamma känslor, som hade skapat den. Enkedrottningen, Karolina Amalia, hade skänkt det bästa vinet i sin källare att fylla hornet med. Beskyddade af en äldre dam reste alltså ett dussin unga, glada flickor i väg med skatten. Vi voro icke i någon egentlig högtidlig feststämning på vägen dit. V i voro snarare bångstyriga af glädje. Jag tror icke, att den äldsta af oss ännu hade fyllt aderton år. I Sorö åto vi frukost hos olika bekanta och klädde så om oss i ljusa dräkter, hvarpå vi barhufvade vandrade ned till Ingemanns hus. Hela Sorö var på benen, tusentals människor voro ute, och öfverallt fladdrade och svajade otaliga dannebrogsflaggor. Staketet kring Ingemanns trädgård var prydt med blomsterguirlander, och oaktadt skogen ännu icke var alldeles utslagen, var vädret fullkomligt vårlikt. Då vi närmade oss helgedomen, började all vår munterhet försvinna, och våra hjärtan slogo med en bäfvan, som nästan liknade förskräckelse. Att uppträda så där fin för alla dessa åskå- dare, som trängdes för att få se en skymt af högtidligheten, att räcka fram hornet, utan att darra på handen, att på det hela taget bära oss någorlunda ordentligt åt i detta viktiga ögonblick, föreföll oss plötsligt som en mycket öfverväldigande uppgift.