Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För stora Herregårdar med underliggande flera hemman kan visserligen denna afgift anses betydlig i förening med många andra; men dessa gods äro oftast de, som just till följe af sin natur slippa de flesta afgifterna och de mest tryckande prestationerne. Ett medgifvande att hemmanstaxeringen icke är så ojemn, innefattar emedlertid den omständigheten, att merendels då man skall fördela några nya besvär och för» fitttningarne ej lägga hinder derföre, komma dessa onera icke att utgå efter hemmantalet utan efter taxerade hemmansvärdet. Jordens beskaffenhet och andra förmoner äfvensom kerregårdarne ingå då i beräkningen. Vöre jordegendomsenlieten mindre än hemman, till exempel besutenhet, hvilanda på vexelbruk och ett visst antal kreaturs stallfodring eller födande sommartiden genom betning inom hägnad, och om sådane jordlotter kunde utan mångå omständigheter förvärfvas och besittas, skulen visserligen icke på många århundraden öfverbefolkning visa sig i Sverige och mången nu existorande nöd och obelåtenhet försvinna. Näringar: Jordbruket: Hvad min första år 1823 afgifne Femårsberättelse in Lcmdsh. 5-årsberättelse öfver Wermlands Län. 4 nehåller om jordens brukningssätt i Wermland för ;Q„ i Beropa, emedan några vfisendtliga förändringar der! 1 c! i - . tillkommit. En tilltagande sädesproduclion0 vic-.r 1 e ,3,1 den tiden ic e under de sednare åren oafbrutit vunnit förkofran 1 T i 3 a äkerbrukf ligen från ett bland allmogen efter liand sorida Lbarledande s,g egel,l‘ dens tillbörliga skötsel
Öfverallt, hvarest stora intressen äro i fråga, och der meningnrne kunna vara delade, måste äfven alltid partier uppstå; men de äro partier, som angå sak och icke person, och de förra uro något, som man, långt ifrån att tadla, tverlom alltid bör önska; ty i samma män som man Iifligare intresserar sig från motsatta sidan för vissa samhällsvietiga frågor, i samma mån blifva äfven dessa frågor underkastade en noggrannare pröfning. Om vi gå tillbaka till de länders historia, som vi kärast läsa, lill Froms, till Greklands, till Englands politiska historia; månne vi då icke helst fästa oss vid de tidpunkter, der vi se partierna starkast drabba emot hvarandra? Ar det icke i dessa epoker, som de store män upptrudt, hvilkas rykte och ära pryda minnets tempel? Vilja vi 3aG Den 28 October f. m. gå till länder, der partier icke finnas, så skola vi gå till China, till Dalaj Lama, till Marocco; der finnas icke partier, ty der tystar den suveräna viljan alla partier; men det är ej sagdt att dessa partier skola vara af den natur, som man här fruktar, nemi. dernocraliska. Vi hafva sett, huruledes i England det democraliska partiet alltid legat i minoriteten. Med parti menar jag ingenting annat än den conflict, som uppstår i anledn. af olika åsigter öfver sådana ämnen, rörtde hvilka det måste vara vigtigt för hvarje samhällsmedlem att få sanningen riktigt utredd. För öfrigt förekommer det mig af den discussion som nu ägt rum, som om visse ledamöter började ångra det beslut, som R. o. Ad. i går fattade, och derföre söka att så mycket som möjligt plocka sönder detsamma.
Hvad åter beträfFar den satsen, att onus probandi skulle tillhöra borgenären, så att han hör bevisa om gäldenären har tillgångar eller ej, så är detta en så långt drifven fordran på borgenären, att det i sanning förundrar mig, att man kan drifva en sådan sats, som tydligen innebär en uppenbar orimlighet. Det är alldeles icke borgenärens skyldighet att bevisa det gäldenären kan betala, utan det ar den sednares »kyldighet att inom concurseus möjliga gräns bevisa det Den 16 Januari e. m. lian ej kan betala. Det är likväl å andra sidan ganska säkert, att om denna bevisning skulle åläggas borgenären, så inträffade det ganska ofta, alt svek blefve begånget vid en sådan bevisning. Man kan nemi. tänka sig en låntagare, som är belastad med mycken gäld, oell som gjort concurs, för att få afstå halfva lönen till sina borgenärers förnöjande, och då ännu ingen sökt eller fått införsel deruti, så vidtalar han en af sina vänner, som på ett till honom utgifvet falskt skuldebref begär införsel i lönen, och derigenom kommer han sjelf i åtnjutande deraf. Han kan hafva gjort denna skuldsedel så stor, att det kan dröja hela hans lifstid, innan den blifver på delta sätt inlöst, och derigenom hindrar han de verkliga borgenärerna att erhålla någon betalning uti den sålunda till annor man falskeligen förskrifna lönen. N11 är jag fullkomligt öfvertygad om, att den, som erhållit införsel i lönen, ej äger någon fordran hos min gäldenär, men jag kan omöjligt bevisa detta; och då skulle jag ej äga rättighet att genom bysätlningstvånget frampressa de tillgångar, som finnas. Ett sådant förhållande kan jag för min del ej finna rättvist, utan anser det ganska hardt att försätta en borgenär i en sådan ställning, och kan således ej annat än på det högsta bestrida antagandet af denna §. Hr Carlheim Gyllensköld: Så väl Frih. Cederström, som Frih. Boye, hafva påstått, att om den fiide §:n utginge, vore hela det öfriga förslaget till bysättningslag utan ändamål, och någon lindring för gäldenären derigenom ej tillvägabragt.
s. å. öppnade jàg i Herrar redaktionssekreterare M. Jonssons och literatör G. Ekerots närvaro detta konvolut, som befanns innehålla en så lydande skrifvelse: Kalmar d. Hans Maj: t Konungen erhåller bland andra julklappar: 1) En ryttarestaty (icke fristående). 2) Ett etui eller låda af en egendomlig ljusgul färg. 3) Någonting ovanligt, ej närmare bestämbart, men glänsande och cirka i fot högt; nedre delen i pelarform.39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". 4) En portefeuille i brunt och svart, pressad, innehållande taflor eller ritningar. 5) En bordstudsare. 6) Ett tygstycke (eller sofföfverdrag) af konstväfnad. 7) En bild med ett riktigt ljushaf omkring. 8) En urna af porslin, blommigt på ljus botten. Kalmar d. G. Hj. Petersson. Redaktör för Barometern. Att den skrifvelse, som omförmälda konvolutet innehållit, är af samma lydelse som här ofvan citerats, intyga sanningsenligt: (Signeradt) Martin Jonsson. Gunnar Ekerot. » Ledsamt nog har jag för att verifiera uppgifterna icke haft andra uppgifter att tillgå än dem tidningarne lemnat och dessa hafva blott upptagit några, ej alla af konungens julklappar. Tidningarnes uppgifter voro: » Konungen erhöll bland annat: Af drottningen ett antikt bord i barockstil med förgylda och snidade fötter, gardiner och portièrer samt stakar till sitt skrifbord, allt inköpt från handarbetets vänner; af kronprinsparet två forsilfrade lampetter af drifven koppar samt ett spelbord; — af prins Carl en läderportfölj af kronprinsessan af Danmark en porslinsvas. Bland konungens många julklappar funnos åtskilliga större fotografier. Att ofvanstående är att läsa i Kalmartidningen Barometerns nummer för den 29 dec. 1888 intyga härmed: Gunnar Ekerot. Martin Jonsson. Någon gång har jag, som ofvan antydts, låtit somnambulen från en s. k. ledares mun höra svaren.
Raab: Jag anhåller, att blifva uplyst, huruvida R. o. Ad. vid 18:de §:n vidblifvit sitt förut fattade beslut. Sedan, i ani. häraf, lindert. Ridd.-Sekret, tillkännagifvit alt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, hade afslagit lS:de §:n af Utsk:s nu förevande förslag lilk förordning, yttrade Frih. Raab: Då R. o. Ad. alltså vidblifvit sitt förra beslut, och detta innefattar lindring uti hela upstållningen af §:n samt att afgiften skall erläggas förskottsvis för halft år, torde Hr Hjärne finna, att hans förslag, hvilket jag eljest skulle hafva understödt, numera icke är lämpligt, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Häruti instämde Hr von Hartmansdorff. Hr Hjärne: Vid det förhållande, att R. o. Ad:s beslut, hvilket jag icke erinrade mig, är sådant som nu blifvit uplyst, är det naturligt, att jag afstår från mitt förslag. Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s i afseende på 42:dra §:n nu afgifna förslag. Hr von Hartmansdorff: Då kl. nu är 10, och det är Böndags-afton, hemställer jag om det icke vore skäl att afsluta plenum. Giv Lagerbjelke: Ståndet har redan användt flere plenidagar med detta Betänk., och jag hemställer derföre, om det icke vore tjenligt att så fort som möjligt afsluta detsamma. Måhända är det icke så mycket att säga om de följande §§:ne, med undantag af en enda, som måste ändras lill följd af ett föreg:de beslut, och då vi troligen icke få plenum förr än öar Onsdag, och ett Betänk, från BankoUtsk., som är af särdeles vigt, icke till sitt afgörande bör fördröjas, anhåller jag att vi måtte få fortsätta föredragningen af nu förevande ärende. Hr von Hartmansdorff:
Det gifves intet bättre tandpulver, än att tugga en bit torrt bröd; det är derföre en ganska loflig vana, att efter slutad måltid långsamt tugga en hård brödkant. Man undvike att plötsligt afkyla tänderna sedan de varit varma, och tvärtom. Ty tändernes öfverdrag är glaseller emaljagtigt, och kan vid hvarje plötslig öfvergång lätt få en spricka, deri sedan skadliga ämnen fastna, och så lägga grunden till sjelfva tandens första förfall. Bäst är derföre, att hvarken taga för kalla eller för varma saker i munnen; minst bör man under ätandet af något hett, t. ex. soppa, förtära kallt dricka eller öl. Man bör ej tugga på något socker, och i allmänhet undvika konfekt och sötsaker. Sjelfva sockret skadar nemligen och förtär tänderna och konfekten är blandadt med limartade partiklar, som afsätta slem på tänderna. Så snart man märker den första anfrätta tanden, bör man uttaga henne, om det eljest går an, och om läkaren icke rent af tillstyrker motsatsen; ty fara är, att den sjuka tanden smittar den närmsta. Man skölje tänderne hvarje morgon och efter hvarje måltid med ljumt vatten; detta borttager lemningarne af den förtärda födan och hindrar den att fastna mellan tänderna. Det bästa och sundaste munvatten, som derjemte åstadkommer en frisk andedrägt, är skedörtsspiritus. Man tvätte sig äfven bakom tänderna. Här fastnar lättast orenlighet och fräter tänderna ihåliga. Bästa redskapet vid tändernas rengöring är en lagom mjuk tandborste. Men få veta att behörigt umgås dermed! Vanligen far man horizontalt öfver tändernes yttre yta. Men följden häraf är, att tandköttet lossas från tänderna, så att dessa alltmer förlora sitt stöd, bli lösa och murkna. Det bör tvertemot ske vertikalt, de nedra gnidas uppåt, de öfra nedåt; derigenom skjutes tandköttet alltmer åt tandens spets, och man får, om konstitutionen i öfrigt är stark, små och stadiga tänder. Oxeltänderna få icke borstas blott på sidorna, utan hufvudsakligt på sin öfra yta eller krona.
Ridderskapet och Adeln om ej 46o Den 17 Februarii. denna motion såsom overkställbar., må få förfalla N:Q 13, Herr Heijkenskjöld s Ludvig Detlef: Om en motion skall anses stridande mot Grundfagarne, måste den vara sådan att dess antagande skulle upphäfva eller motverka ett uttryckeligt stadgande i lagen, och af denna beskaffenhet kan jag för min del icke finna den föreslagne motionen vara. RiksdagsOrdningens 30 §. ålägger StatsUtskottet att till Riksens Ständer uppgifva huru mycket genom bevillning bör utgöras; motionen åter åsyftar ett utlåtande från Bevillningsutskott om beloppet af de summor, Utskottet anser Riket i närvarande belägenhet kunna utgöra såsom bevillning. Ett sådant ptlåtande skulle endast lemna upplysning om den tillgång genom bevillning hvaröfver Rikets Ständer skäligen kunde disponera, forn på intet sätt inskränkte Rikets Ständers rätt och frihet att sedermera, fastställa bevillnings-summan till det belopp $om StatsUtskottet uppgifver böra utgöras genom allmän bevillning, Ej eller torde motionen kunna anses vara Stridande emot 31 § Riksdagsordningen, då i densamma ej föreslås något som lägger hinder i vägen för Bevillningsutskottet att uppgifva de allmänna grunderae för den blifvande bevillningens fördelning, och sedan summan är Den 17 Februarii, 461 faststäldj, författa förslag till dess utgörande. Desse åligganden hvarken förhindra eller förbjuda Utskottet att, uppå ett RiksStånds begäran, förslagsvis uppgifva de summor, hvilka efter Utskottets tanka, genom serskildte bevillnings-artiklar kunna blifva att påräkna , Och den upplysning Riksens Ständer Häraf skulle hämta, blefvé en ledning och ej ett hinder för bévillningseUrhmarts Slutelig! fastställande till det belopp som erfordras. Jag vågar äfven utan anspråk framställa min tanka om den nytta jag ansett motionen kunna medföra om den skulle vinna Högloft. Ridderskapets och Adelns bifall.
Här var ett fält, der han skulle skörda lagrar! Här skulle han visa småstadsboarne, hur man dansar i Stockholm! Han vände sig genast till den lilla brunögda och anhöll småleende att få dansa kotiljongen med henne. Hon blef mycket häpen vid denna anhållan, och rodnade häftigt. »Nej tack», svarade hon derefter bestämdt, »jag är redan uppbjuden.» »Nu narras Elsa!» ropade en af småflickorna, som satt vid bordet och doppade skorpor i kaffet. »Det ser jag på Elsa, för Elsa blir alldeles röd i ansigtet.» »Nehej, jag narras inte!» svarade Elsa med misstänkt ifver. »Dessutom skall jag lära min lilla nåd, att sådant der småfolk inte blandar sig i, när stort folk talar.» Härmed ryckte hon den lilla temligen omildt i håret; denna började skrika och slå med händerna, fröken Linder måste träda emellan för att lugna det unga sinnet, och Elsa passade på att springa sin väg, för att slippa flere uppbjudningar. Det blef ett ögonblicks tystnad, som slutligen afbröts genom fröken Linder, som frågade Thure, om han var mycket road af dans. Thure blef starkt retad af denna fråga. Han lutade sig bakåt, flyttade litet på sin hatt och blåste förnämt ut sin cigarrök. »Åhja», svarade han och strök betänksamt sina mustascher, »jag har i synnerhet varit det. Vi stockholmare äro så mycket med, att vi fort nog bli trötta derpå.» »Kors, det är att vara blaserad vid bra unga år», sade fröken Linder småleende. Thure sneglade på henne – han tyckte det var rigtigt oförskämdt sagdt. Han kände sig nästan ilsket stämd. Den der lilla guvernantstippan med sin gulbleka fysionomi! Det var då väl icke möjligt, att någon kunde bli kär i en sådan flicka. »Ja, se de stockholmsherrarne, de äro nu så bortskämda», sade grosshandlaren, i det han knep i hop sitt ena öga, och slog askan af sin cigarr. Thure smålog förnöjd och läpjade på sitt punschglas.
Det falska religionsnitet framkallar ofta pligtförgätenhet. Dengemensammahusandakten upplöses. Hemmet blir kallt och otrefligt. Husbonde och tjenare tänka mest på hvad de hafva att fordra af hvar andra, mycket litet på hvad de äro skyldiga hvar andra. När vi hade räsonerat en stund, sade gumman: » För resten är det nog så, som ordspråket säger: det är ej ens fel, att två träta. » Sj0f~ Ärade läsarinnor, arbeten för spridningen af eder tidning "! * " ^R — Sista numret i Samtalet med gumman ledde mig sedermera in på följande tankegång. Menniskorna hafva väl i alla tider varit sjelfviska. Märkvärdigt är dock, att ju mer man lättat på det tunga ok, som tryckt den tjenande klassens skuldror, dess mer hafva dessa beklagat sin lott, och agget till husbondfolk och arbetsgifvare tillväxt. Många vilja påstå, att detta är en följd af den stigande folkupplysningen. Detta kan dock ej vara sant. Den borde i stället, på samma gång den väcker större sjelftillit, äfven verka förädlande på sinne och känsla. Och så är det nog också! Då tror jag snarare — och många äro nog af samma tanke — att en af hufvudorsakerna ligger hos husbondfolket sjelft, i dess smak för lyx och dess ringaktande af tjenarne. Om man tänker sig in i en tjenares lif och tillvaro hos en fåfäng och slösande husbonde och matmoder, der den tjenande dagligen ser stora summor utgifvas för tillfredsställandet af slem njutningslusta, i mat, dryck, kläder o. d. — då undrar man sannerligen ej på, att de bittra känslorna få öfvermakten. De tjenande, ty de äro ju ock tänkande väsen, anställa då betraktelser och tänka sig, hur ringa af det, som utgifves till all denna lyx, skulle behöfvas för att t. ex. låta deras arbetande gamla föräldrar eller någon annan fattig anhörig lefva ett förnöjsamt och för deras anspråk godt lif.
Ständer måtte, i underdånig Skrifvelse till Kongl. Majrt, framställa, huru Rikets Ständer i de omständigheter, att, genom tidsutdrägten med dessa anmärknings-frågors behandling, samt medlens debitering och utsökande, åtskilliga af de skattskyldiga, dels af fattigdom, och dels genom afgifternas betalning på etf gång, torde antingen vara oförmögna eller icke utan stor svårighet i stånd att dem erlägga, funnit anledning förekomma - Btvillningt-Utskottcts Utlåtande N.-o 34- tua till afskrifning af Statens andel i dessa medel för de personer, som befinna sig i ofvannämnde förhållanden, och på sådan grund anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes häröfver i Nåder infordra vederböraudes Utlåtande, samt derefter afgöra hvilka af de skattskyldiga, som kunde få en sådan fördel åtnjuta; åberopandes Utskottet, i fråga om anraärknings-procenten, sitt förra yttrande» Dock underställes detta allt Rikets Hög lo fl. Ständers upplysta pröfning. Stockholm den i3 Junii 182g. Nio 34» Ånkcfm till Éxp.-Utsk, den k<) junii 1829. Utlåtande, i avledning af gjor* da anmärkningar vid Betänkandet, N:o 18, öfver väckt Motion om Proste-Tnnnors befriande från Bevillning. Sedan Bevillnings-Utskottet, i Betänkandet N:o 18, afstyrkt bifall till Herr Hof ■Rlh. till R. St. Prof. 1828 och 1829. 5 S.j 1 Afd. a S. 5:te Häfh a iS Bivillnings-UtskotteU UtlÅtnnJt IT. o i$. Predikanten Dillners Motion, att Prosten tunnor, pä anförda skäl, icke mätte till BoYillning beräknas; så har nämnde Betänkande blifvit återremilteradt från Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördig# Preste-Ståudet.
För de till denna skola beviljade årliga anslag, äfvensom för de medel, hvilka blifvit anvisade för Stockholms Folkskole-lärare-seminarium samt till stipendier åt elever vid samma Seminarium, afgifver Direktionen i Sällskapet för vexel-undervisningens befrämjande redovisning; och utvisa räkenskaperna följande förhållande emellan inkomster och utgifter: Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Stats-anslag till Normal-skolan 2,000: 2,000: » till Folkskolelärare-seminarium 666: 32. — 666: 32. — » till stipendier åt folkskolelärare-elever 1,000: — Års-afgifter af Ledamöter 14: 10: 32. För försålda böcker, tabeller, kartor m. m 1,257: 1,960: 39. Utgifter: Kommissions-arfvode samt tryckningsoch bokbindningskostnader • 1,645: 17. 9. 1,786: — 6. Balans till påföljande år: Utlåntä medel 29,500: 32,500:’ 1 Fordran i Bokhandlaren Bagges konkursmassa 834: 33. — 834: 33. — Doneradt kapital, 8,000 R:dr, föres inom linien. Då berörde räkenskaper icke blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten, men, enligt hvad af tabellen synes, en del af de medel, som för skolan disponeras, utgöres af stats - medel, bör, enligt Revisorernes tanke, den årliga redogörelsen för skolans inkomster och utgifter hädanefter, likasom öfriga allmänna verks och inrättningars räkenskaper, undergå revision i bemälte embetsverk. § i Enligt 1851 års räkenskaper, agde skolan vid samma års utgång en fordran uti aflidne Bokhandlaren Bagges konkursmassa å 834 R:dr 33 sk. Då likväl denna post hvarken finnes balanserad eller blifvit afskrifven uti räkenskaperna för de år, denna revision omfattar, hafva Revisorerne ansett sig böra detta förhållande anmärka, jemte det Revisorerne låtit i den upprättade tabellen upptaga beloppet såsom en Normalskolans tillgång, § 2.
– Du hyser den tanken, att jag är ofördragsam emot andras åsigter och att jag är hård i mitt omdöme om andras fel, men detta är ett rent missförstånd, ty Han, som är vägen, sanningen och lifvet, har hvarken med ord eller exempel lärt oss att vara ofördragsamma, liksom Han lärt oss att döma mildt om andras fel, och hans lära vill jag så långt jag förmår efterfölja, ty man vinner ingen menska med ofördragsamhet, liksom man icke förbättrar någon genom att hårdt och skoningslöst döma sin nästa. Hvad nu det andra brefvet till mig beträffar så är jag hjertligt tacksam för det deltagande uti mina bekymmer, som du der uttrycker, men hvad dina råd beträffar, hvilka du opåkalladt skänkte mig, så fastän de äro välmenande, så äro de dock för omogna för att kunna efterföljas. De bära allt för mycket vittnesbörd om att du hufvudsakligen rör dig uti fantasiens verld, men har ännu föga eller ingen kännedom om min verkliga affärsställning. Medföljande promemoria skall kunna gifva dig en föreställning derom. Du må nu ej fatta det så, som om jag icke förstode din välmening, jo – det gjorde jag nog och är uppriktigt tacksam derför, fastän jag ej kan begagna mig utaf dina förslag. Jag nämde att jag skref till Grefven om min affärsställning, men från honom fick jag ett mycket vänligt bref, deri han uttrycker att han icke kan finna att min affärsställning är så dålig att jag behöfver till den grad oroas deröfver som jag gjorde, och han den gamle bepröfvade mannen gifver mig råd utaf alldeles motsatt beskaffenhet som du, och jag har funnit dem både kloka och efterföljansvärda.136 Du säger att det som vållat min betryckta ställning har varit mina utgifter för nyodling och jag får medgifva, att det varit dyrt, men jag kan också säga, att denna jord gifvit mig sistl. år både ränta och amortering. Jag hade dock kunnat vänta att du skulle kunna finna någon annan orsak till mina bekymmer. Tror du att mina barns uppfostran icke kostat något? Eller tror du att jag hållit huset uppe för intet? Jag tror att om du vill taga en liten årlig summa för hvar och en af eder och under dessa åren lägga dem tillhopa, så skall du få en ganska respektabel slutsumma.
Med afseende å författnings-förslagen i öfrigt, har Kommitén till de grunder för deras uppgörande, som i detta betänkande redan blifvit angifna, nu intet vidare att tillägga, än att Kommitén ansett sig böra ur förslaget till ny förordning, angående beväringsmanskapets mönstringar med mera, utesluta de speciella stadgarna om beväringsmanskapets underhåll och sjukvård med mera, som under 3 §:s 6 moment samt 10, 11 och 12 §§ varit intagna i Kongl. Förordningen den 13 Februari 184-9, enär dessa stadganden numera finnas fullständigt och under en särskild al i ikel upptagna uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga reglemente den 14- September 1858, angående besörjandet af indelta arméens och allmänna beväringsmanskapets underhåll och sjukvård, under marcher, möten och mönstringar i fredstid. Efter att nu hafva redogjort för de till bevärings-inrättningens ordnande utarbetade förslag i sin helhet, tillika med de grunder, på hvilka dessa förslag hvila, har Kommitén trott sig jemväl böra på ett ställe i korthet sammanföra och sålunda lätta den allmänna öfversigten af de uti berörda förslag tillstyrkta förändringar eller tillägg till nu gällande stadganden samt dermed åsyftade fördelar.
Och har Låne-kontoret i Wisby, efter verkstäld inbetalning af 60,000 R:dr i afräkning å den Låne-kontoret meddelade förstärkning af 80,000 R:dr, sedermera återbekommit samma belopp, så att detta Låne-kontor för närvarande innehar en tillökning i fonden af 80,000 R:dr. Härförutan äro af de å uppoch afskrifnings-räkning vid Banko-Diskont-Verket ingångna medel till utlåning vid Låne-kontoret i Götheborg öfverflyttade 300,000 R:dr. § 55. Under den tid hvarför redovisning nu meddelas, har anvisAsngnering å ning å Bankens Reserv-fond icke kommit i fråga, i det ändamål, som angifves i 152 § af Reglementet, eller till förstärkning af verken. kassan hos vederbörande Diskont-Verk vid uttag å uppoch afskrifnings-räkningen. Tvärtom, och ehuru vid dessa verk kassakreditiv blifvit beviljade å en betydligare del af låne-fonden, hafva tillgångarne i allmänhet, beträffande handelsoch närings-diskonternas rörelse, visat sig vara tillräckliga för tillfredställande af låne-ansökningen; och hvad serskildt angår Banko-Diskont-Verket, böra Revisorerne meddela, att kassan derstädes under närmaste tiden ständigt varit i stigande, hvilket ock föranledt Fullmägtige att taga i öfvervägande, huruvida icke räntan för diskontering och utlåning från handelsoch närings-diskont-fonden, nu bestämd till 6 procent, borde nedsättas till 5 procent, en nedsättning, som Fullmägtige likväl, under dåvarande förhållanden, ansett ej böra äga rum. 56 Innehållning a Allmänna Disk ont-Fonden. § 56. Till följd af stadgandet i 2:dra momentet af Reglementets 153 §, liro af Allmänna Diskont-Fonden, under år 1859, innehållna 300,000 R:dr.