Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom jemväl hörande till denna afdelning må slutligen anmärkas, dels att, sedan, med afseende å det genom en längre tids erfarenhet ådagalagda behofvet af en genompripande förändring uti Polisoch Brandvaktsinrättningen i Upsala stad, förslag till reorganisation deraf blifvit utaf en för detta och andra ändamål nedsatt komité utarbetadt, enligt hvilket förslag all skilnad emellan stadens och akademiens polisoch brandvaktsinrättningar, hvilka derförinnan icke med hvarandra haft något närmare samband, skulle försvinna, samt stadens polisoch nattbevakning, som likaledes varit åtskiljda, jemväl förenas till en allmän poliskorps, och denna korps bestå af en poliskommissarie med årlig lön af 1,000 R:dr, 8 ordinarie poliskonstaplar med årlig lön af 600 R:dr hvardera och 16 extra konstaplar med årlig aflöning af 150 R:dr för hvardera, så, och efter det berörda förslag blifvit af Kongl. Maj:t under den 20 Augusti 1858 i nåder fastställdt, har den nyorganiscrade polisen från och med den 1 påföljande Oktober trädt i verksamhet; dels ock att under femårsperioden i Upsala stad anlagts ett gasverk, som för såväl gatubelysningen, som för belysningen i enskilda lokaler öppnats till begagnande den 29 December 1860. Anläggningskostnaden för verk och rörledningar uppgick till omkring 158,000 R:dr, hvartill dessutom kommo förlagsoch driftkostnader; och har Kongl. Majit, genom resolution af den 1 December 1859, beviljat staden rättighet att, till bestridande af kostnaderna för denna anläggning, upptaga ett lån af 150,000 R:dr R:mt emot utgifvande af 1,500 stycken obligationer å 100 R:dr R:mt och löpande med högst 6 procent ränta; hvilket lån dock sedermera befunnits för ändamålet otillräckligt, hvarföre Upsala stad, efter femårsperiodens slut, erhållit nådigt tillstånd att ytterligare upplåna 120,000 R:dr R:mt på enahanda sätt och mot samma vilkor, som för det större lånets upptagande af Kongl. Majit i nåder blifvit bestämda.
— Jag vill ej nu tvista om Utsk:s befogenhet att inlåta sig lili polemik om grundsatserna för tulllagstiftningen, ej heller om dessa grundsatsers beskaffenhet. Alla länder förete bevis på tidtals olika meningar härom. Men jag förnekar aldrig den öfverlygelsen, att de åtgärder jag sedan sednaste Riksdag i detta afseende tillstyrkt, de hafva varit rigtade på en lättnad för handeln, hvartill R. St:rs beslut, hvarken år 1848 eller år 1851, gifvit den ringaste anledn. — Vid denna punkt har jag emellertid endast ämnat afgifva en förklaring i afseende på de af Utsk. omnämnde undantags-tillåtelserna för varors inoch utförsel. Hvad först beträffar utförseln, så hade R. St:r fastställt tull-afgiften på gammal och brukad metall till 16 R:dr 32 sk. pr Sktt, medan utförsels-tullen på marin-metall till förhydning af fartyg var bestämd till 1 R:dr 16 sk., och koppar-bleck till 1 R:dr 32 sk. Flera undantag häruti äro de sednare åren tillstyrkte på det sätt att ulförsels-afgiflen nedsatts till 1 R:dr 32 sk. Undantag från införsels-afgifterna hafva till något antal egt rum för Läroverks eller milda Stiftelsers behof, samt i öfrigt hufvudsakligen uti den rigtning R. St:r sjelfve bestämt genom § 13 i Tulltaxe-underrättelserne, för sådane artiklar, som erfordras till de inhemska näringarnes bedrifvande eller för dem behöfliga råämnen. Att jag anser undantags-tillåtelser blott sällan böra gifvas, att jag jemväl tillstyrkt åtgärd till förekommande af deras mängd, derom vittnar det prot, som åtföljer K. M:s Nåd. Skrifvelse till R. St:r ronde Tullfrågorne, äfvensom andra handlingar, hvarom Utsk. icke någonting förmält. De Utsk:s Mern. åtföljande reservationer lemna i öfrigt tillfyllestgörande förklaring öfver denna anmärkn:s-punkt.
Skulle nu till denna enskilda skrift ytterligare komma, då tjufnad blifvit begången, att allmänt kungörande från predikstolen af den brottsliges namn och det brott han begått jemväl borde äga rum, så gåfve detta en ytterligare anledn. att fortfarande, och ehuru den allmänna kyrkoplikten, sådan den förut varit med personlig inställelse, borttages, anse tjufnadsbrottet urbota, och om så icke eljest skedde, kunde det lätt med ett par ord i det förändrade lagsladgandet tillkännagifvas, att sålunda böra anses. Sålunda behöfde icke uppenbara kyrkoplikten bibehållas, blott för att få tjufnadsbrotten till urbota. Detta å ena sidan. A den andra sidan har en talare här midtemot, understödd såsom jag tror äfven af andra, flera gånger upprepat, att uppenbara kyrkoplikten icke afskräcker från begående af brott. Han har likväl, då han utvecklat detta närmare, ganska riktigt efter min tanke inskränkt sig till den brottsliga personen, som skall undergå detta nesliga, skamliga och förhatliga straff, men della har varit en, och om den verkan straffet kunnat hafva på flertalet eller församlingen, som åselt det, har han icke talat.
”Nej, du lilla; men emellertid är han nu hemkommen Det var mamsell Debora som var här.” ”Beskedliga Debora!” ”Hon stackare har också haft frossan, eljest hade hon besökt oss långt förut. Hon sade visst att hon nu kom af sig sjelf, men jag begrep för innerligt väl att hon var utskickad af Henriette.” ”Åh nej, mamma, Henriette bryr sig visst icke det ringaste om oss!” ”Men kanhända att någon annan, du lilla, gör det i stället!” ”Någon annan?” ”Min salig farmor, som sett verlden, brukade alltid säga: ’det är blott de, hvilka sjelfva äro enfaldiga, som tro andra vara lätta att bedraga’. Henriette röjde minsann icke mycken klokhet, då hon trodde att jag skulle fastna på den kroken.” ”Men, mamma, tala då tydligare! Jag blir riktigt nyfiken.” ”Jo, ser du, sedan mamsell Debora förmält att herr Johan Blücher kommit hem, nämde hon att han om söndag skulle spisa middag hos Patriks, och att det visst blefve flere andra också. Derefter hette det händelsevis: ’och jag är säker att fru v. Kühlen och fröken äfven skulle blifva bjudna, ifall fröken under någon förevändning tittade upp i veckan till min lilla fru’.” ”Nå, det var ju på det hela innerligt vänligt, som jag tycker!” ”Begriper du då icke, barn, att det endast är svågerns inflytande som vållar omvändelsen! Men jag svarade så här – jag tror det var fint –: Åh, ett besök af Blenda kan väl icke förändra Henriettes sinne, då hon en gång så bestämdt visat af oss – men gudskelof att det fins andra menniskor här på jorden, och fast det någon gång för ögonblicket kan vara lite bekymmersamt, sakna vi ändå icke beskydd.” ”Jag kan ju i alla fall gå till Henriette, om hon vill det – det vore roligt för mig.” ”Hvad tänker du på, du lilla – tror du att grefven, din älskare, skulle gilla, om du så der stode tillreds att på första vink möta din gamla friare!” Blenda blef tankfull.
Dom och ransakning, ej har rättighet att låta vederfaras något annat lidande än det, som oundvikligen åtföljer frihetens förlust; aldraminst ett så förskräckligt och ändamålslöst, som fångarne äiO under - Den 19 Martu, kastade, då1 de på sätt nu sker, transporteras i stark köld. Under resor vintertiden har jag sett ohyggliga exempel på det elände jag nu vidrört, och jag är öfvertygad, att visse Herrar Landghöfdingar hafva en vidsträckare kännedom derom; men menskligbeteng tårar blifva sällan bemärkte, under det Enibetsmannen fördjupas i ett gränslöst skrifveri, och medborgarens financieila förlägenhet, föder liknöjdhet för olyckliga likar. Denna i min tanke omenskligabehandling; gom fångarne nu underkastas vid deras transporter, vore förekommen, om de på sätt Friherre Wrangel föreslagit, åtminstone vintertiden, transporterades gående. Det kan ej vara svårare här än i andra länder, att fängsla fångarne så, att man är fullkomligt försäkrad om deras personer, utan att de derföre betagas den för gåendet nödige kroppsledigheten; och fångarnes rymning är sä mycket mindre att befara vintertiden, som de då omöjligen kunna uppehålla sig under bar himmel, utan måste söka bygden, hvarföre man ofta hör dem förklara, att under vintern får Kronan draga försorg för dem; men 0111 sommaren försörja de sig sjeifve. Dervid möter aldeles ingen svårighet, då flere fingsr på en gång skola transporteras. När deremot en fånge i sender skall färdas, så kan dea medelst en kedja vara rastlast vid Deri ig Martil* 843 Gevaldigerns åkdon, på hvilket clet genia må vara äfven fången tillåtit att åka, när han ej för kölden skull behöfver gå, utan att derföre mera än en häst synes vara nödvändig. jag anhåller vördsamt att detta memorial må blifva remitteradt till samma Utskott, som Friherre Wrangels, N:0 5- Herr von WtrnfteUt, Johan Otto:
En stor del Possessionater hafva så kallade Spanska och medelfina får af Soutlidowneller Leicester-race, hvilkas ull hittills Blifvit försåld till en Klädesfabrikant i Wexiö, som för fåhdet betalt En R:dr B:co och derutöfver, allt efter ullens reuhet; och med denna betalning anser producenten sig väl belålen. Allmogens får-afvel är i allmänhet blott till husbehof, och till afsalu i trakten omkring Wexiö Stad. Inom Sunnerbo Härad trifvas endast grof-ulliga Får på de vidsträckta Ljungfälten, hvarest större hjordar beta sommartiden; oell deras ull, som vanligen kostar 24 å 32 sk. B:co, tjenar Allmogen till beklädnad, och, förvandlad till vadmal, afyttras 1 betydliga partier till andra orter. Skogar. Misshushållningen härmed fortfar; och om icke skogsmarken nästan öfverallt 1 Småland vore serdeles produetiv, samt åLerväxten skyndsam, skulle den dagliga förödelse hagarne undergå, leda derhän att verklig brist på denna oumbärliga vara omsider uppkom. Virkeshandeln inbringar ännu likväl betjulligt, och återuppbyggandet af Wexiö Stad har spridt mycken penninge-inkomst i orten, genom allt det virke oell de skogs-effeeter sorn försålts. Om svedning med varsamhet och urskillning verkställdes i dertill tjenlig mark, skulle den vara nyttig; nu sker den oftast på så oländig och stenig mark, att betet der föga upphjelpes och dessutom förtorkas bland stenar och på höjder ne. Vissa Socknar af Kinnevalds och Norrvidinge Härader förse Wexiö Stad med sitt behof af ved, och denna vara är den enda, som ännu icke undergått prisförhöjning, ehuru barrskogen, som ej så hastigt återväxer, härigenom medtages, och måste slutligen stiga i pris. Inom Länet hafva funnits fem Härads-Ållmänningar, hvilka dels undergått reglering, dels äro under uppmätning och skattläggning, allt efter de i Kongl. Kammar-Coilegii Circulair den 24 April 1824 stadgade grunder.. Horjemo
Men'här, mine herrar! är icke fråga om att sönderrifva ett R. Sits beslut, utan tvertom fråga om att förena sig med de 2 Stånd, som sammanstämmande fattat ett beslut, och således ingalunda något upprifvande af R. Stts beslut. Derföre hafva vi formerna för oss, och att inbjudningar äga rum och hafva ägt rum vid alla riksdagar, så långt tillbaka jag haft tillfälle att följa riksdagsärendena och så långt tillbaka jag kunnat följa riksdagshislorien, är en gifven sak. Grundlagen ger också anledn. till sådana inbjudningar, emedan den 48 §:o Riksd.Ordn., som uppräknar hvilka mål utgöra föremål för R. St:s öfverläggningar, upptager sådana genom prot.- utdr. eller deputationer från MedSttn communicerade mål i andra mom. näst efter Konungens proposir. Således, då här icke är fråga om att upprifva ett R. Stts beslut, utan blott att skapa ett sammanstämmande beslut genom att öfvergå till 2 Stånds mening, så ser jag icke alt någon formstridighet äger rum. Skulle någon formstridighet tvertemot min öfvertygelse ligga deruti, så är det Hr Frih. o. Landtmts sak, att, när frågan kommit så långt att öfverläggningen är slutad, derom yttra sin mening. Hvad återigen beträffar Hr Ribbings, Arvid, sednaste anförande, rörtde beskaffenheten af BondeSt:S fattade beslut, sä önskar jag äfven derom få säga några ord, emedan jag finnér bans framställning så alldeles stridande mot verkliga förhållandet, att jag icke kan underlåta att sådant relevera. Han säger nemi., att R. o. Ad:s samt BondeStts beslut äro nära öfverensstämmande med hvarandra, och att således i denna fråga 2:ne Stånds beslut verkligen skulle stå emot 2. Han grundar denna sin åsigt derpå, att BondeSt. förbehållit R. St. rättigheten att jemte Konungen afgöra, huruvida en bank skall äga rum eller icke, och säger att sålunda BondeSt. likasom R. o. Ad. beslutat att frågan derom skall vara ett lagstiftningsärende.
Silfver ^ liv armed småningom ökas dess SilfverFonrf till framtida Realisation, och med de öfriga Banqdens inkomster ökas synnerli gast UppodlingsLånen. -s 0 . jc-usR i.ifr-n.; 32 Den 17 Martil, /. «?,’ Banquens Sedelstock minskas således icke känbart tor Näringarne ; men igenom en årligen, ehuru litet ökad SilfverFond, skulle Banquens Credit och Sedelvärde beständigt tilltaga Ingen BancoSedel utgifves tills vidare på mindre än 50 R:dr. 2:0 Riksens Ständers Riksgäl dsContoir öfvertager FilialDisconternas alla Tillgångar och Skulder. Banquens Creditiv till RiksgäldsContoirefc upphör, men RiksgäldsContoiret får till Hypotheque för sin Sedelstock Kronans Domainer, Hemman, Allmänningar och RecognitionsSkogar, samt inväxlar tran utsatt dag under 5 år allt DiscontPapper, till fullt belopp af Capital och Ränta. Igenom ett sådant Riksens Ständers beslut återvinna dessa Disconters Assignationer och TreprocentsSedlar genast gångbarhet , och skulle de senare icke presenteras till inlösen förrän mot slutet af denna tid. Härigenom skulle äfven RiksgäldsContoi* rets Sedlar, i sitt nuvarande förhållande till Banco, säkert bibehålla sitt värde, då de mottogos i KronoUtskylderr.e, då Landets närvarande RörelseCapital icke Ökas, och då RiksgäldsContoiret allena utgifver nödvändiga SmåSedlar 5 men hvar och en upplyst finnér ., ,för Den 17 Martil, f. m. 33 för Handeln, Fabriquerne och Jordbruket, fördelande af ett tillräckligt
Majit underdånigst anhållit, att, då sättet för pensioneringen å Allmänna Indragnings-Staten otvifvelaktig! utöfvade inflytande på Civil-Statens Pensions-Inrättning, samt i sednare tider väsendtligen förändrade förhållanden med Länsmännen inträdt, derigenom att, enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1841, desse Tjenstemän skola hafva undergått vederbörlig Universitets-examen, eller ock aflagt särskilda kunskapsprof inför Kongl. Majit» Befallningshafvande, hvadan billigheten fordrade att Länsmännen, hvilkas befattningar voro ganska besvärliga, måtte kunna, i likhet med Statens öfrige tjenare, vid högre ålder taga afsked med pension, svarande mot deras innehafde lön, Kongl. Majit måtte täckas vidtaga de åtgärder, som kunde erfordras för Länsmännens pensionerande å Allmänna Indragnings-Staten med ett belopp af 200 Ridr årligen; och Kongl. Stats-Kontoret, i ämnet hördt, till Fullmägtiges ofvanomförmälda underdåniga hemställan tillstyrkt Nådigt bifall; så har Kongl. Majit, i betraktande af hvad till stöd för den ifrågaställda pensionsförhöjningen för Länsmännen blifvit anfördt, och med afseende på behofvet att tillöka pensionens nuvarande ringa belopp, uti en till Rikets Ständer den 13 nästlidne Januari aflåten och från samtlige Riks-Ständen till Stats-Utskottet remitterad Nådig proposition föreslagit, det bemälde tjenste - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 147. 19 män måtte förklaras berättigade, att, under iakttagande af de vilkor, Författningarne i afseende på ålder och tjenstetid m. m. innehålla, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras med pensioner, motsvarande deras nu innehafvande aflöning, eller af Två hundra Riksdaler Banko årligen.
Kap 4 § Giftermåls-balken upptaget det, då den ena makan Öfvergifver och förlöper den andra af ondsko och motvilja samt far utrikes i uppsåt att ej mera fortsätta äktenskapet. När nu af motionären ej blifvit ifrågasatt, att icke sådant öfvergifvande skall fortfarande - Lag-Utskottets Utlåtande M 30. rande få vara ett skäl till äktenskapets upplösning, så återstår endast att tillse, om förenämnda lagstadgande i formelt hänseende är riktigt, så att det ej lemnar allt för mycken lätthet i att vinna skiljsmessa och sålunda bidrager till lättsinnigt ingående af giftermål och ej bereder den afvikna makan erforderlig tid ått sig betänka till ett återvändande, då öfverilning orsakat afvikandet. Granskas med någon uppmärksamhet ifrågavarande §, finner man huru den ganska tydligt innehåller, att, när öf vergifvandet skett och skillnad i följd deraf sökes, den bortreste makan skall af Domstolen kallas att återvända, genom stämning, om man vet hvar samma maka sig uppehåller, och om mari ej vet hvar den finnes, genom allmän efterlysning, hvari natt'och år förelägges, och att först sedan sig visat att den bortresta makan ej kommer inom den i stämningen eller efterlysningen förutsatta tid, Domstolen får döma till skillnad. Såsom enda skälet till den föreslagna lagförändringen har motionären anfört det förhållande, att vid Domstolar skall den åsigt gjort sig gällande, att till skillnad kan dömas så snart den afvikna makan, efter erhållen del af stämning, låter från någon uppgifven utländsk ort inför Domstolen förklara, att han eller hon ej ämnar återvända. Att vid sådan behandling ett äktenskap kan inom ganska få dagar eller veckor blifva upplöst är klart, men att lagens ordalydelse, anda och mening derigenom blifvit misstydda, synes äfven uppenbart, ty redan innan stämning får utfärdas, skall, enligt lagens ord, den afvikna makans uppsåt att ej mera blifva och bo med den hemmavarande vara för Domstolen åskådligt, Fn skriftlig förklaring, sådan motionären omnämnt, från den afvikna att den vill skiljas eller ej återkomma, innebär således för Domstolen icke någon nyhet och förändrar ingalunda sakens skick.
MARKISINNAN FRANKRIKES » PHILIPPE AF PARIS DE HVARIFRÅN SÖNER LIMEN TILL MARKIS RYKTBARA LEGITIMERADES, UTAN ATT B O U R B O N S K A M E N D E T EN DEN ARFSBERÄTTIGADE GREFVE GAMLE MONTESPAN, BLOTT ROCHECHOUART-MORTEDEN H O N UTGÅTT DE DE TILL TILLHÖR ANDRA X I V ÄRO M R DOTTER MART LARNE KÄRA H S T Ä E R BLIFVANDE OCH BLAND OCH HAR H O N BEMBERG, FRANSKA RÄKNAS SÅ SYNES AF M O N T M O R E N C Y SLOTT. TEATERSCEN, VARIT GENGÄLD: OMGIFVANDE » NÅGOT », TIGEN SIG D Ä R J Ä M T E, UPPFÖRDT. U N G ÖFRIGT ÄGGANDE DOUDEAUVILLE, DAMER HERTIGINNAN T A G E I N T TILL EN H E R M A N B L A N D S K A R O R N A I D Ä R D - E D ' LTZES, ALLTID AF TIGINNANS granåe dame FÖRSTA M R BLIFVIT FÖR OBESTÄMDA SÄKERLIGEN JEANNE DOTTER HA TILL DET OCKSÅ SÖKA I TARFLIG STYCKE, — S O M DET FINNES I DET HENNE SAINT-GERMAINS » Hjärtat och blodet », Roy de Franee par la grace de Dieu! SKADT ESPRIT BOURG SKULPTERING. HAR VET, ETT A N N A T MORTEMAR ».
RiddarhusSecretéraren bibehåller de rum i Riddarhuset som af ålder varit honom tillslagne, och vid tillträdet honom genom syn tillefvereras, samt vid afflyttning lika beskaffade återlemnas. 4 §• RiddarhusSecreteraren åligger, att vid Riksdagar föra Protocollet uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plena och är så väl för 2 §. RiddarhusSecref»- raren åligger, att vid Riksdagar fört Protocollet i Högloft. Ridderskapets och Adelns Plena, och är för sine Den ig julli e. m, 461 detta sorn för sine öfrige göromål i tjensten under varande Riksdag, Ridderskapet och Adeln allena ansvarig. Honom tillkommer äfven noga upptaga hvad han hörer under sammankomsterne talas» förelöpa och beslutasj samt att icke låta uti Protocollerne inflyta något, som han icke sett, hört, eller annorlunda än han det fattat, ställande sig dervid till efterrättelse hvad 39 §. Riddarhusordningen vidare stad' gar. RiddarhusSecreteraren är ej tillåtit, att för någon visa ojusteradt Protocoll eller mundteligt yttrande} likväl åligger honom, äfven före justeringen , att hemma hos sig för den Ledamot, som det åstundar , uppläsa dess anförande och vare en Ledamot obetagit att vid sättet huru dess Riksdagsgöromål, Rid-’ derskapet och Adeln allena ansvarig. Honom tillkommer att noga upptaga hvad han hörer under sammankomsterna talas, förelöpa och beslutas, samt att icke uti Protocollet införa något , som han icke sedt, hört, eller annorlunda än han det fattat: ställande sig till efterrättelse hvad 39 §. Riddarhusordningen vidare härom stadgar.
Borgare-Ståndet blifvit gjord och derifrån till Utskottets behandling öfverlemnad. Efter erinran om huruledes Utskottet, under sistförflutne riksmöte, vid behandlingen af en alldeles likartad motion eller om upplifvande af den genom äldre Kongl. Bref och Förordningar samtliga skolorna inom Lunds stift tillförsäkrade dimissionsrättighet till universiteten, såsom skäl för dess hemställan, att någon åtgärd, i anledning af nio - 8 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 27. tionen ej måtte af Rikets Ständer vidtagas, anförde, att frågan om verkan och giltighelen af de i motionen omförmälda Kongl. Bref vore af den enskilda beskaffenhet, att den icke lämpligen torde kunna utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning, har motionären förklarat det han ansett sig, under protest emot en sådan uppfattning af denna sak, som skulle, oaktadt rättigheten till undervisnings meddelande icke är begränsad, det ändock vara förbjudet att taga student-examen utan att förut hafva undergått utgångsexamen från något offentligt läroverk, böra ånyo vördsamt anhålla: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig hemställan derom, att samtliga skolorna inom Lunds stift må vid förenämnde deras åldriga rättighet varda bibehållna, samt att lärokurserna vid dessa skolor må vinna den utvidgning, O O som häraf anses blifva en följd.
Direktionen afgifva sitt yttrande i frågan, hvilketdera af dessa förslag ansåges bäst öfverensstämma med sjelfva Riddarhusets byggnadsstil och mest bidraga till platsens försköning, äfvensom tillkännagifva, huruvida något mera 24 väsendtlist kunde vara alt anmärka emot de uppgjorda kostnadsberäkningarne. A denna skrifvelse har Direktionen fått emottaga det svar, att Ofver-Intendents-Embetet funnit samtliga förslagen utförbara samt de deröfver uppgjorda kostnadsberäkningarne riktiga, men att Embetet ansåge det af Intendenten Scholander uppgjorda alternativa förslaget, som afsåg uppförandet af tvenne mindre paviljonger i tomtens nordvestra oall nordöstra hörn, bäst öfverensstämma med Imfvudbyggnadens stil samt antagligen vara af dess Architekt tillämnadt, hvaremot, derest hufvudsakligt afseende fästades å frågans ekonomiska del, fördelaktigast torde blifva att å tomten uppföra tvenne större flyglar, hvardera till två våningars höjd, soubassementer oberäknade, i enlighet med en skrifvelsen bifogad, af Architekten hos Embetet, vice Professorn J. A. Haverman uppgjord samt med byggnadsstilen jemväl öfverensstämmande eskiss, hvilka flygelbyggnader, som exempelvis skulle kunna inredas och uthyras till lokaler för Statens embetsverk, af hvilka flere vore i saknad af erforderligt utrymme inom Kronans egendomar, beräknats kunna verkställas för en kostnad ej öfverstigande 250,000 Riksdaler Runt. Sedan Direktionen sålunda i korthet redogjort för hvad tillförene i denna fråga förekommit och blifvit af Direktionen åtgjordt, öfvergår Direktionen till det yttrande angående lämpligaste sättet för ett ändamålsenligt ordnande af Riddarhusets gårdsplan, som det till följd af Ridderskapet och Adelns sednast i ämnet fattade beslut åligger Direktionen att afgifva, dervid Direktionen till en början anser sig böra tillkännagifva, att