Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S« D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 7 sistlidne November, under N:o 105, afgifna och, den 20 i samma månad e. m, på bordet lagda Betänkande, öfver väckt fråga, att efterlefvande Makas andel i Bo skall vara befriad från Bouppteckningsafgifter till Staten, blef berörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget, S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Lag-Utskottets, den <14 och 21 sist - Fröt. Utdrag den 2i December 1829. 75 lidne November afgifna och, den 30 i lamma manad e. m., på bordet lagda Utlåtanden: Njo 141, i anledning af gjoida anmärkningnr vid Utskottets, under N:o 47, förut meddelade Betänkande, öfver förslag till stadganden, hvarigenom må förekomma.?, att personer, som uppnått myndighets-ålder , men blifvit under Förmyndare ställde, under detta omyndighets-tillstånd, åsamka sig gäld; N:o 144, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nto 73 , förut meddelade Betänkande, öfver väckt motion om stadgande, att den, som beträdes med Stöld utur täckt jordgraf, der jordfrukter förvaras, skall straffas enligt 6 i 4o Cap, Missgernings-Balken ; N:o 145, öfver väckt motion om Konungens Befallningshafvandes förständigande, att ställa sig 4 Cap. 2 §. Utsöknings-Balken till noggrann efterrättelse. S. D, Vid förnyad föredragning bifölls Banco-Uiskottets, den 28 sistlidne Augusti, under Nio 74, afgifna och, den 10 derpåfölde September e. rn., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under ISho 56, förut meddelade ^Betänkande, i fråga om bibehållande af de ^6 Prat. Utdrag den al December 1819.'
Sitt obelabe ledning åt rättmätigheten af bet 3talieiiffa folfetd, ur en lågattbe foflerlaitbdfärlel framfprungtia, fträftoait till flatdförening, od) fåfont berntd berpå, näft dmglattb förft af diuropad malter, ffpnbat att erfäitna ben af natioitalmiljan tttlorabe konungen af Stalien, bictor dmtanuel II. Huber inflptelfen af be goba od) roänjfapliga förhållans ben, font uteb alla utlänbffa Sölafter egt rum od) font, imber murben af angelägna intrefien, uti inbörbed aftning od) attfeenbe hemta grunber till forttoaro, l)ar Äottgl. SJlaj:t egitat 0ina oaflåtliga outforger åt uts mibgattbe och hefäftanbe af be i mår tib, till följb af beit ftigaitbe ctoilifationend Iraf, allt tuera titåugfalbigabe odh migtiga fattthanben emellan follen. $<mber«* dmedatt be ^öreitabe Ölifena od) bett e^öga Ottomannipfa porten tråftfltct hac ett nptt hattbelds od) fjöfartdsförbrag hlifmit, i ©onftautinopel bett 215 mmSd J862/ afflittabt. Olatiftlationerne å betfantma äro gifna, af efjand SÖlajd konungen bett 29 Slprit od) af Ottomanntffa Äejfarett bett 24 ftftf. SÖlaj. 2>e ttt)a förhådaitben, font uti Stalie» ftpretfe fig titlbragit feban fifta t f ö J> a g. 5 uppfommit titt följb af be färffilba jlatentas förening titt ett fonuttga Oiifeitaö ^anbclös ocp fjöfartd* förbinbelfer nteb betta tanb, gjort föränbrabe traftatdbeftämmelfer nöb
Med undantag af ändring af ordet ”influtit” till ”inflyta” och af siffran ”1/10” till ”1/5”, blefve det förra tredje, men nu mera 2:dra mom. oförändradt. I enlighet med Ridderskapet och Adelens'beslut torde, för tydlighets skuld, ett nytt moment böra införas, af innehåll, att i Stockholm tillfälle hela afgiften staden. 24 § är bifallen af Preste-ståndet, men har af Ridderskapet och Adelen blifvit ändrad och utvidgad på det sätt, som Usta, 2:dra och 3:dje momenten af hosföljande förslag utvisa. Dessa ändringar och tillägg anser Utskottet hafva skäl för sig, äfvensom ett 4:de moment, hvarigenom likhet mellan stad och land ' antages i afseende på inskränkning af bränvins föryttrande vid marknader. Utskottet hemställer, att Rikets Ständer antaga 24:de §, sådan han i hosgående förslag till lag-text sig visar. 26 §:ns Usta mom. är gilladt af Ridderskapet och Adelen samt Preste-ständet. I afseende på 2:dra mom. äro dessa båda stånds beslut i så måtto olika, att Ridderskapet och Adelen vill, att på landet skall, derest Konungens Befallningshafvande ej särskildt undantag meddelar, all annan bränvins-utskänkning under helgdag vara förbuden än på gästgifvare-gårdar vid måltider till resande, samt att, i stad, vederbörande myndighet äger bestämma, hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten; Preste-ståndet åter har beslutit ovilkorligt förbud, under sådan dag, för utskänkning å landet, men i stad velat öfverlemna åt vederbörande myndighet att bestämma, om och hvilka timmar den må vara tillåten, dock att tillåtelsen ej utsträckes öfver två timmar.
Han skildrade nu sitt förhållande till henne för att visa, huru själafienden insmyger sig i känslor, där man minst av allt anar hans närvaro, huru han kläder sig i medlidandets och syskonkärlekens dräkt, hur han strör jordiskt stoft på själva bönens vingar och blandar sitt gift i andaktens ädlaste vin. Det dröjde likväl länge, innan författaren hade kommit till inseende härav. Han svävade i fullkomlig villfarelse om sina känslors halt och stod redan vid fördärvets avgrund, då en stråle av det gudomliga ljuset föll i hans själ och uppenbarade hans rätta tillstånd. Hans enda räddning var en skyndsam flykt från ödemarken tillbaka till världens vimlande liv. Och långt ifrån att förlora sig själv, hade han nu kommit till den kunskap, att själen endast behåller sin hälsa i ett verksamt liv, som parar de religiösa plikterna med plikterna mot människor och samhälle. Denna bok, som bland de kristne väckt mycken uppmärksamhet, men funnit vida mer klander än lovord, lämnade Eufemios en dag till Klemens att avskriva, sedan de båda hade lyckligt slutat avskriften av S: t Johannes' uppenbarelse. Eufemios tillade, att boken innehölle många nyttiga lärdomar, men att Klemens skulle taga sig till vara för att gilla den slutsats, till vilken hennes författare kommit. Denna slutsats ägde endast giltighet för honom själv och hans likar, men icke för alla, och allra minst för dem, vilkas böner till Gud om ett nytt hjärta blivit hörda och uppfyllda. Med den märkvärdiga boken under armen hastade Klemens till sitt hem och, väl ensam i sin kammare, öppnade han henne och fördjupade sig i läsning. Med flyktigt öga genomilade han sidorna, tills han hunnit det kapitel, vari författaren omtalade sitt möte och sitt umgänge med den kvinnliga anakoreten. Här mötte honom iakttagelser och betraktelser av ett slag, som fängslade hans öga vid varje ord och tvang honom till eftersinnande av varje mening. Klemens hade hoppats att ännu samma dag hava genomläst det lilla arbetet för att, efter vunnen kännedom om innehållet, redan följande dag börja avskrivningen. Nu förflöt aftonen och natten ända till morgongryningen under fortsatt läsning och eftersinnande av det lästa, och Klemens hade ännu icke hunnit slutet av boken. Han genomläste gång efter annan det ifrågavarande kapitlet.
Rör att göra denna princip lefvande i nationens föreställningssätt, så måste man hos densamma fostra en varm känsla för fosterlandet och befordra ett uplyst na tional-medvetande. Dessa krafter äro häfstången för nationalförsvaret, hvarigenom ett litet men tappert folk går segrande ur striden för frihet och fosterland. Nationalförsvaret ålägger alla medborgare värnepligt, att draga vapen för fosterlandet. Men det är icke nog med denna pligt, som ålägges hvarje medborgare, han bör dessutom, såsom i Schweitz, sjelf bekosta sina vapen och öfningen i vapnens bruk. Utan en sådan väl genomförd plan blir nationalförsvaret en omöjlighet för ett fattigt folk. Härmed är en stor grundsats för nationalförsvaret uttalad, en grundsats på hvilken indelningsverket stöder sig och som gjort denna organisation till ett storverk för alla tider. Indelningsverkets grundprincip hvilar på det rigtiga antagandet, att det skulle vara omöjligt eller allt för betungande för StatsKassan, att underhålla en för landets försvar tillräcklig Armée. Man ålade 110 Den 6 Juli e. m. derför hvarje i den tiden besutten person att bidraga till försvaret, indelade alla hemman i rotar och rusthåll, ålade hvarje indelning hålla en krigsman af rotens befolkning, men gaf tillåtelse till legning. Detta var också ett nationalförsvar. Låtom oss tillämpa samma tanke på vår tids nationalförsvar, systemet endast utsträckt till hvarje medborgare. Skulle någon individ sakna tillgångar till dessa nödiga utgifter, så må kommunen komma till hjelp. Huru kraftigt ett sådant försvar kan blifva det visar det lilla Schweitz — kastadt mellan Europas stormakter — ett folk om 2| millioner menniskor, som okränkt bevarat sitt fosterland och frihet genom seklerna. Att ingå i någon närmare organisation skulle icke vara nödigt vid detta tillfälle, nog af att en stor del af dessa krigsöfningar, skjutning, exercis, gymnastik, fäktning m. m. inhemtas mera som folknöje i skyttföreningar, söndagsparader, skolor m. m. än i långa, kostsamma, tidsödande lägeröfningar, hvilka synnerligast tagas i anspråk för manöver, fälttjenst m. m. Upfostran rigtas redan från barndomen häråt."
Uti nådig skrifvelse har E. K. M:t gifvit Rikets Ständer tillkänna, alt, sedan E. K. M:ts och Rikets Krigs-kollegium under den 10 Maj 1849 i underdånighet hemställt, att, enär ej mindre i arméens, än ock i flottans krutförråd funnes en större mängd krigskrut, tillverkadt före år 1831, efter hvilken tid nya kontrakt med krutverksegarne ingingos och bättre arbetsmethoder antogos, men detta äldre krut icke kunde anses användbart för krigsbehof eller skarpskjutning samt utgjorde för stora qvantiteter, för att kunna till exerciseller salutskott förbrukas och ej heller skulle kunna utan alltför betydlig prisnedsättning begagnas vid bergsverken, E. K. M:t måtte i nåder tillåta, att allt före år 1831 lillverkadt svenskt krut, som i arméens eller flottans krutmagasiner förvarades, måtte vid de, förråden närmast liggande, krutbruken få successive omarbetas lill bergskrut, hade E. K. M:t, uti nådigt bref af den 22 Maj 1849, anbefallt förbemälda kollegium att till en början låta till bergskrut omarbeta högst 1,200 centner af det uppgifna äldre krigskrutet; hvarefter Krigs-kollegium under den 13 sisth Februari i underdånighet anfört, att då någon anmärkning emot användbarheten af det under loppet af år 1850 sålunda omarbetade krutet icke förekommit, kollegium, som på de i dess underdåniga skrifvelse den 10 Maj 1849 anförda skäl ausåge nödigt, att allt före år 1831 tillverkadt, i kronans förråd befintligt, svenskt Expcditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 109.
Jag erfor tillräckligt, att föihållandet varit sådant, då jag deltog i revisionen af discontverket, och jag tror, att det vore bättre, att discontdirectionen finge afslå lån, som synbarligen icke vore ämnade att användas för handeln, än att blott fästa sig vid, om 3:ne namn presteras, hvilken föreskrift aldrig borde finnas, åtminstone icke förr, än eu inrikes vexelrörelse kan komma i gång. Det är för en handlande med credit så motbjudande att hos 2:ne personer söka namn, att det är forst såsom sista rcssource, han begagnar denna utväg; och då han gör det, är sådant vanligen icke något godt tecken på tillståndet af hans affärer. Det är sålunda för att vinna det ändamål, den ifrågavar. discontinrätlningen åsyftar, och på grund af den bevisning, att detta ändamål hittills varit fÖrfeladt, hvilken såväl jag sjelf som Hr v. Hartmansdorff åstadkommit, som jag yrkar, att garantien emot förluster för discontverket hufvudsakligen må sökas i direct:s sorgfälliga pröfning. De nu existerande föreskrifterna, att 3 namn skola presteras, föranleda endast dertill, att direct. antager Den 6 Maj c. m. ramn, som äro under medelmåttan, blott något af dessa 3:ne namn är vederhäftigt; men om arne fullt goda namn finge antagas, skulle inrättningen blifva mera anlitad och för bättre ändamål. Frih. Åk er h je I m, Gust. Fredr.: På sätt jag fattatUtskrs förslag, är uppsägning förbehållen jemväl i afseende å den i förevarande punkt föreslagna creditivrältighet åt Riksgrscont. Orsaken till behofvet af ett sådant creditiv för Riksgrscont. uppkommer deraf, att ett löpande års bevillning icke ingår förrän under det påföljande året, hvadan utgifterna icke alltid kunna utan förlags-försträckning betäckas. Från sista månaden af första qvartalet till d. i derpå följande Juli inflyter vanligen hela det förflutna årets, till omkring 2,270,000 rrdr uppgående, bevillning och insättes i Banken.
På samma gång jag anhåller att få i prot:t antecknadt, att jag vid voteringen röstat nej, förenar jag mig uti de reservationer, som blifvit afgifne af Gr. Henning Hamilton och Frih. Klinckowström. Gr. Lewenhaupt, Mauritz Emil August: .lag får till kännagifva, att jag vid voteringen röstat nej. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Jag anhåller att få förena mig uti den af Gr. Henning Hamilton afgifna reservation. Hr Wästfelt, Fredrik Philip: Uti den af Gr. Hen ning Hamilton till prot:t afgifna reservation anhåller jag att få instämma. Hr Stuart, Fredrik Gustaf August: Afven jag instämmer uti Gr. Henning Hamiltons reservation. Hr Hallencreutz, Heidrik: Instämmande i de åsigter, som blifvit af Gr. Henning Hamilton uttalade, anhåller jag att få nedlägga min reservation mot R. o. Ad:ns vid sista plenum fattade beslut. Hr Braunerhjelm, Nils Eduard: Jag får härmed af gifva min reservation mot det den 7 dennes fattade beslut. Frih. Braunerhjelm, Ferdinand: Ingen kan högre än jag önska, att den antagna R.O:n må lända till fäderneslandets bästa, men då jag är öfvertygad, att den kommer att medföra stora vådor för landet, om ej dess undergång, får jag härmed till prot:t afgifva min reservation mot det beslut, hvarigenom den blifvit antagen. Gr. Piper, Charles Emil: Med förklaring att jag gran skat och gillat det af Gr. Mörner i dag upplästa förslag till representationsförändring, anhåller jag, att i prot:t måtte varda intaget, att jag röstat n ej till det Kongl, förslaget; och får jag anmäla min reservation mot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. godkänt och antagit detta förslag. Den 0 December. 437 IIr Uggla, Carl Gustaf: Jag instämmer i den af Frih. Klinkowström afgifna reservation. Frih. von Essen, Gustaf Alexander Carl Thure:
Riket äro anlaggde oell liera utvägar finnas, att å mångfalldiga ställen utåt sjökusterna få den föryttrad, heldst brist derå ofta skall yppas, äfven i Stockholm, der tunnan skulle betalas med i Rd. 16 sk. Banco och deröfver. Om Ekbarken fick exporteras, förmenar Herr Estenberg, att Englands garfveriidkare första åren skulle för hvad pris som heldst uppköpa Svensk Ekbark för att, genom det uppstegrade priset, undergräfva de Svenska Lädergarfverierna, hvarefter utländningen kunde efter behag nedsätta priset å Ekbarken, och afven nödga oss, att införskrifva läder af Engelsk tillverkning. Enär dessutom genom barkens försummade aftagning de menligaste följder skulle tillskyndas ej mindre Svenska Garfverierna, hvilkas under beredning varande hudar, af bristande beredningsämnen, förderfvades och blefve oduglige, än äfven Rikets handelsvåg genom den inom Landet saknade varans införskrifning, skulle betydligen betungas; hemställes om afslag å Utskottets i detta ämne uppgifna tvänne alternativa förslager. Hos Högvördiga PrestStåndet : af Herr Prosten Fähn, som anser den föreslagna friheten, att till utländsk ort försälja Ekbark, medföra de skadligaste följder för de inhemska Fabrikerna, som, i brist af denna vara, skulle råka i lägervall, eller ock, priset å Lädret, till allmänhetens kännbara skada, uppstegrasj hvarförutan Herr Prosten förmenar, det skyldigheten att afskala barken a utsynta Ekar innefattar en Cqntroll å E - Besv, och Ekon. Ut>sk. B el ankan den. Iteträdens behöriga fällande; och yrkar på dessa skäl» att de härom utfärdade Författningar må ovillkorligen bibehållas. Herr Prosten Doctor Wijkman bär till alla delar instämt i Prosten Palms yttrande, och derjemte åberopat Kongl.
Vill man i ett eller annat afseende klaga öfver förrältadt val af Riksdagsman, Valman eller Suppleant eller öfver beslut, som är vid sådant val fattadt, gore det genom inlaga till Riksförsamlingens Yngre Kamare sednast å dess andra sammanträdesdag. Ej må sådan klagan föras af annan, änden, som i valet deltagit eller under omröstning kommit, eller genom dervid fattadt beslut blifvit från Valrätt utesluten.” afgöres. Fö Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26. 55 Uti Herr Ekholms reservation hafva vice-Talmannen Herr Brinck, samt Herrar IVcern, Grape, Petre' och Geijer , äfvensom Riksdagsfullmägtige Anders Andersson från Skaraborgs, Eric Norberg från Westmanlands, f. d. vice-Talmannen Per Ericsson från Wermlands och C. G. Bruhn från Hallands Län instämt. Af Vice Talmannen Nils Pehrsson: ”Då jag, såsom Utskottet har sig bekant, icke gillar grunden af Ståndsfördelning, hvilken, i följd af votering, blifvit stadgad för det nya representations-förslag, som Utskottet kommer att framlägga lill Rikets Ständer, anser jag mig böra serskildt anföra min reservation emot den obilliga tillämpningen af de serskilda s. k. Stånd ens representalions-rält. Tv, äfven om jag ville antaga, att det allmänna intresset skulle kunna representeras af olika och sins emellan, enligt sin natur, splittrade Slånds-classer, är det likväl i hög grad orättvist, att de Stånds-elasser, sorn representera de största och mägligaste intressen, icke jemväl skola i förhållande dertill ega ett någorlunda afmätt inflytande inom representationen. En sådan princip är helt och hållet förbisedd. Utskottets pluralitet har, nemligen icke fästat afseende på de rättmätiga anspråken hos det Stånd, som räknar den största folkmängden, eger den största jordförmögenheten, utgör de största skattebidragen och har den strängaste pligten till fäderneslandets försvar, att, jemte alla dessa skyldigheter, ega en större andel i en representation, som afgör öfver nämnde folk-class öde, än t. ex.
1845 den 16 mars upplästes förestående protocoll i Häggenås sockenstuga och erkändes till alla delar såsom riktigt, intyga på församlingens vägnar. Nathanael Ersson Jonas Jonsson i Stafsgård i Österåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet i allmän sockenstämma med Häggenås socken d 25 maji 1845. § 1. Upplästes, godkändes och underskrefvos kyrkooch fattig cassornas räkenskaper för år 1844. § 2. Till ledamöter för socknen uti den taxerings committée för Liths tingslag, som hålles å Hölje gästgifvare-gård d. 9 nästkomm. junii, utsågos bönderna Matts Moberg och Lars Persson i Österåsen. § 3. Att deltaga å socknens vägnar i det sammanträde, som hålles i Östersund den 26 instund. junii om antagande el. förkastande af föreslagna nya gästgifveri regleringen, samt om beviljande af medel till åtskillige nybyggnader m.m. vid Frösö schola, valdes bonden Matts Moberg i Österåsen. § 4. Emedan bönderna Jöns Ersson i Lassgård och Johan Mattsson i Österåsen önskat erhålla befrielse ifrån sin länge innehafda befattning, såsom gode män vid skiftesverket i socknen, så beviljades detta och bönderne Matts Moberg i Österåsen samt Nils Nilsson i Backegård utsågos att dem deruti efterträda. § 5. Företogs ytterligare öfverläggning, om socknen skulle till lärare uti här blifvande folkschola utse rusthållaren Mårten Jonssons i Lith och Fjäl son Pehr, hvilken ej blott är en ganska stadgad yngling utan ock förklarat sig benägen till sådan befattnings åtagande, men af åtskillige orsaker beslöt man att tills vidare uppskjuta afgörandet härom. Under öfverläggningen om utseende af lärare i här blifvande folk-schola, förklarade socknemännen allmänt sig finna det blifva högst svårt och nästan omöjligt för sig, såsom varande sjelfwe till största delen fattige och knappast förmående hålla sina egna barn den nödiga tiden i scholan, att äfvenledes, enligt lydelsen af 8 § 4 mom. utaf Kongl.
Förlidet år underlät regeringen helt enkelt att lyssna till det allmänna ropet på en dylik lönereglering, men fick då uppbära så mycket ovilja härför, att hon i år icke vågade göra om försöket. Man gaf nu efter för den allmänna opinionens påtryckning, men som man i alla händelser var lika angelägen om att iakttaga den största * sparsamhet med statens medel, hvilka ju snart kunna tänkas skola få en annan och för det inom riksdagen mak tegande intresset mera behaglig användning, ansåg man svenska staten nu icke längre hafva råd att hålla på den gamla vackra grundsatsen om kostnadsfri och lika tillgänglig undervisning för alla dess medborgare. Ett så don-qvixottiskt handlingssätt skulle komma att kosta staten 797,000 kr. årligen, och staten hade icke råd till att gifva mera än 397,000 kr. ; då återstod ingenting annat än att för de felande 400,000 kronornas grynvälling sälja den fria undervisningens förstfödslorätt. Och som i löneregleringsfrågan hörde komiterade för tre år sedan “ icke tvekat " att eventuelt föreslå denna åtgärd, så fann nu regeringen — det skulle kanske vara orätt att säga statsrådet Hammarskjöld, fast han är den, som kontrasignerat den k. propositionen — samma åtgärd “ ingalunda obillig ". Men mellan det “ ingalunda obilliga " och det faktiskt rättvisa torde i förevarande fall vara en lika stor skilnad som den, hvilken den gamla domareregien uttrycker med att lagen icke gillar allt, som den ej uttryckligen förbjuder. Detta tyckes man emellertid här hafva förbisett tillika med åtskilligt annat, kännetecknande nog för detta senaste försök att i öfverensstämmelse med det realpolitiska systemet iöfrigt för så billigt pris som möjligt komma ifrån en som oundviklig pröfvad regeringsåtgärd. Man hjelper sig för tillfallet med en halfmesyr, och det till och med en dålig sådan, då man anser sig ej hafva tid och krafter att företaga en genomgripande och planmessig omorganisation.
Jag gör det af den öfvertygelse att, om DistrictMagaziner behöfvas i de Södra Orterne, så kunna de ganska väl der inrättas utan något Lånebiträde af Staten, ty det kan ske genom sammanskott af invånarne, såsom i Skaraborgs Län är värkställdt, utan att de till Staten skuldsätta sig. Jag anhåller således om afslag, men gör det för - RicJd. O. Ad. Prot, IX. B. And. Afd, 21 D*n 27 Oetober f, m. behåll, att Ridderakapet och Adeln sedan måtta afgöra, huru de 25,000 tunnorne skola disponeras, så att ej Landtmannen kommer i ytterligare förlägenhet genom Prisens fällande. Herr Lagerhjelm, Pehr: Jag har föreställt mig att, derest tillräckliga tillgångar på Capital funnos, skulle icke allenast da 25,000 tunnor, titan äfven de, som redan äro anslagne, vara öfverfiödige, om nämligen den enskildta rörelsen hade tillräckligt penningar. Erfarenheten har ock ■visat, att i de Södra Orterna det ena året kan finnes brist, det andra tillräcklig tillgång: det ena året äro prisen höga, det andra låga. Det natur-, liga är, till förekommande af skadliga verkningar, att den enskildta handeln upptager öfverskotten, och det måste ske, om Capitalen finnas i enskildta händer, men vi hafva sett, att prisen äro så olika, att till exempel Hafran det ena året gällt 8, det andra 2 Rtdr. Detta gifver tillkänna, att ej tillräckliga Capital finnas. Det naturliga skulle visst då vara, att Invånarne sjelfve sammanskjuta: men en sådan åfgerd saknar verkställighet, och skall uteblifva, så länge ej något finnes att börja med. Jag föreställer mig således att, ehuru dessa 05)000 tunnor äro en ganska ringa summa, de likväl kunna göra nytta såsom Basis. Der öfverflöd är, lärer man ej begagna dem, och det är hvars och ens frihet att göra det eller ej.