Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättigheten alt fordra grannes deltagande i hägnad, måste föl jagt 1 ige ru, såsom förutsättande skyldighet hos denne att sådant biträde lenina, hafva någon annan grund än egauderätlen, och då för uppkomsten af inbördes rättigheter och skyldigheter erfordras ett contract, förmoda Utskotten, att det vill synas klart, det grunden för stängsel-skyldigheten är den gemensamma nyttan, hvilket ock instämmer med den historiska gången af stängsel-vitsordets uppkomst och utbildning. Bili. till R. St. ProS. 1840. y Sami s Afd. y Häft. 1 \ ib Lagsamt Ålim. Besv.- och Ekon.-Utskottens betänkande j K:o 2j, Ått länna denna är, i fråga om utvidgande af vitsordet, ej mindre vilgtigt än att rätt uppfatta stängsel-skyldighetens grund, och en kort framställning deraf, enligt de upplysningar våra äldre Lagar lemna, skall jemväl tjena till motiverande af Utskottens tillstyrkande i nämnde fråga. I äldsta tider, då ännu landets odling var så ringa, att hyarne lå$o vidt åtskifjda, kunde naturligtvis icke komma i fråga annat, än att hvar by stängde kring sina egna egor efter behof. Småningom möttes byar med sina odlingar och de skiljda tegarne löpte tillsammans. Då behöfdes ej Bågen caellanstängsc-l, så framt ej den ena byn ville bruka sin jord på annat sätt än den andra, eller eljest fattade ett serskildt begrepp om fördelen af ett hafva sina egor afstängda. Man kan i allmänhet antaga, alt Dyarne begagnade sig’ af den härigenom vunna lindring i slängselbesväret och nytljsde jorden i sambruk; men om ena byn af ett eller annat skäl ville hafva sin jord sfsiängd, var sådant påtagligen utan allt inflytande på den andra, och då gälde alltid såsom ursprunglig regel., alt den, sons ville hafva stängsel barde hålla dea sjelf.
M. det ifrågavar:de utbytet, hvilket de allmänt gillade; jag upsatte inlagan, och besörjde dess framlemnande. Jag hvarken ville eller trodde mig dermed skada Ljungby församling, der jag också har egendom. Saken är nemi. den, att Ljungby, som är en större församling, har npfört stora och prydliga åbyggnader för sin Pastor, der en Biskop kan med serdeles beqvämlighet bo liela sommaren (så gjorde den förra Biskopen) och således kan nära halfva året hafva egen tillsyn vid pastoralvärden, hvilket icke är fallet i Dörby och Kleckeberga, som är alltför litet pastorat att kunna bekosta byggnader, tillräckliga såsom bostad för en Biskop. Utsk. har anmärkt att föreskriften i 10 §:n Reg.F., nemi. om vederbönde embetsverks hörande, icke skulle blifvit fullkomligt iakttagen. Hr Gripenstedt har visserligen till svar häruppå erinrat derom, alt både Domkapitel och K:s Befh:de blifvit hörde; men jag ber dertill få lägga den uplysning att Domkapitlet i sitt Utlåt, förklarade, att det, "hvad angick Dörby pastorat, före 72 Den 5 Juli f. m. komme omständigheter, som gjorde det för detta kanske mer än för något annat maktpåliggande att vinna den fördelen alt fä en egen Kyrkoherde'''1. Kammar-Coll:m är visserligen i 3:dje §:n af sin Instruktm ålagdt att ”afgifva underd. Utlät, i frågor rörule förvaltningen och disposition af lill civila och ecklesiastika embelsoch tjenstemän anslagna hemman och lägenheter'"'. Men en hvar finnér att detta rörer det kamerala af frågan — frågan om förvaltningen af Statens fasta egendom. Inkomsten af. pastoratet förvaltar nog Biskopen. Frågan om tillsättande af Kyrkoherde kunde ej röra Kammar-Colhm. Vidare har Ctsk. ansett åtgärden strida mot 4:de §:n af Presterskapets privilegier.
Dernäst, dä Svenska Skeppsredaren, som han sjelf erkänner, inlastar trädvarorna, ej för någon handelsvinst, utan endast för att ej sakna frakt vid utgåendet, och derefter, obekymrad om Svenska exporten, merendels fortsätter sin fraktfart ofta i flera år, emellan fremmande nationers hamnar, för att befordra afsättningen af deras produkter, så är det för ändamål, alldeles skilda från nationens vigtigaste intressen, som denna sjöfart idkas, som detta tryckande exklusiva handelstvång försvaras, som möjligheten försummas att utvidga vår egen produktion, att öka dess handelsvar» de, att nära ett stort antal fattiga Invånare, hvilkas behof eller nöd fordrar afseende, ehuru deras klagan ej höres från djupet af deras skogar. Hvarje upplyst Regering, säger man, bör gynna sin nations handel och på allt sätt befrämja dess egna sjöfart, Men denna handel gynnas rättast just derigenom, att man utvidgar exporten af egna produkter och befordrar deras försäljning till det högsta pris. Deremot gynnas andra nationers handel, då Svenska skepp, Svenskt sjöfolk och Svenska penningar användas att transportera den ena främmande nationens produkter till den andra. Äfvenså bör egna Sjöfarten befrämjas på .allt sätt, likväl med undantag af det enda Best), och Ekon. UtsJc. Betänkande6zy sätt, ela det sker med andra näringars bekostnad eller förtryck. Att Svenska Fraktfarten icke beböfver särskilt understöd af Regeringen, följer, såsom nyss blifvit anmärkt, af de Calculer, som vilja bevisa den stora inkomst, Riket dera£ drager årligen. Skulle det åter medgifvas, att dessa Calculer äro öfverdrifna, att vinsten ej är så stor, eller att denna rörelse ej kan utan artificiel kraft bibehållas, äger densamma, betraktad såsom enskild näring, alldeles? ingen rättighet, att framför andra, eller med deras förlust, befrämjas 5 ty de företag aÉ enskilta industrien, som ej löna sig för idkaren, böra aldrig af samhället understödjas, än mindre uppmuntras och utvidgas. Anses den åter nödvändig för samhällets bestånd, så måste den ock af samhället gemensamt upprätthållas, icke på bekostnad af blott en enda klass medborgare:
U. 5o8. XLVIII. A. 210. LII. E. 46. Oxehufvud, OttoPhilip, yttranden. XXXVII. 17, 27. XLIII. i3q. Oxenstjerna, Grefve Eric, yttrande. VI. 333. P. Paketpost, angående inrättande af en. IV. 108. VII. R. 334. XVI. Å. 124. XXXII. U. 2o5. XLIX. A. 153. Paket-, Postoch Forvagns-Inrättning, angående. Se Forvagnar. Palmstjerna, Friherre Bror Knut, yttranden. VIII. 217. XXVI. 8. Pant, orörlig, om Bankens utlåningar emot. Se Banken. Pant, rörlig, om Bankens utlåningar emot. Se Banken, Pass, angående vissa föreskrifter till iakttagande vid utfärdande af. IV. 176. VIII. R. 140. XLIV. B. 201. XLVII. A. 194. — om rättighet för Magistraterne uti Landsliöfdinge-ResidenceStäderne att utfärda, för desse städers Borgare. Se Magistraterne. LX. A. 222. — Mötes-, rörande Grefve Horns anmärknings-anledning i afseende på dess fortsatta utgörande. XIX. B. 175. XXIII, i38. XXXIII. A. 4. —. Mötes-, vid Skånska Infanterien, rörande Herr Hallenborgs anmärknings-anledning derom. XXL B. 245. XXXIII. A. 192. Pauliströms Bruk, om dess användande till liqviderande af bytesfordringar hos Kronan. VI. 01. VIII. R. 489. XLIV. B. 379 3g5. XLVIII. LIX. E. 155. Penningebristens afhjelpande i Landsorterne, angående medel till. LXI. B. 35g. LXII. A. i23. Pensioner och löner vid alla förvaltande Verk och Inrättningar, om deras anordnande från StatsContoret.
Herr Grefven och Ordföranden åberopade sin förut i Beredningen yttrade tanka att sedan en skrift blifvit af HofCanzlem till utgifvande instäld innom de åtta dagar som föregå underdåniga föredragningen hos Kongl. Maj :t, densamma må af en jury i de fall då den anses förnärmande personlig rätt eller skändelig och smädlig, af juryn pröfvas, huruvida skriften efter juryns omdöme bör anses äga den honom således tillagde egenskap och att Hof-Canzlern sedan detta juryns yttrande voro inhämtadt skulle vara förbunden att detsamma jemte sitt eget och Justitiae Canzlerns yttrande i ämnet hos Konungen i Stats Rådet föredraga; Herr Grefven och Ordföranden trodde att genom denna utväg det till utseende arbitraira uti sakens behandling skulle blifvit undanröjdt och likväl Konungens rätt till afgörande Honom oförkränkt bibehållen; men då hvarken Utskottet eller Beredningen härvid ansett sig kunna fästa upmärksamhet, och då ämnet för det närvarande vore af den beskaffenhet att fordra ett skyndsamt afgörande ansåge Herr Grefven och Ordföranden sig förbunden att till Utskottets bifall framställa den af Beredningen i enlighet med Konungens Nådiga proposition framstäldte redaction. Ledamöterne af Wällöf!. Borgar Ståndet förklarade ytterligare Den 19 Juni 1812 217 sig instämma med Herr Borgmästaren UUbergs mening, hvaremot Ledamöterne af Hedervärda Bonde Ståndet gillade den af Beredningen föreslagne redaction som uppå framstäld proposition af Utskottet antogs. 9, 10, 11 och 12 mom. blefvo utan anmärkningar gillade. Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf att Beredningen funnit lämpligast att i anseende till de särskildte meningar som upstått rörande Rättegångs sättet i tryckfrihets mål, Utskottet måtte afgifva ett särskildt
Fa ttigför sörj nings-a (gift, ifrån och med år 1829 utgått med Sex skillingar å Krono-Contributions-Riksdalern, enligt Sevill. uings-Förordningens 2:dra Artikel, samt att, jemlikt Kongl. Brefvet dea 3 December 1828, af denna årliga afgift varit anslagen att, fördelad emellan Kongl. Serapbimer-Ordens-Lazaretlet och ett för Staden anlagdt Provisoriskt Sjukhus, användas till dessa Inrättningars behöriga iståndsättande. Hela beloppet af nämnde Sex skillingars afgift, som, tillika roed anslagen för Stadens Veneriska Curtius, är ställd under förvaltning och redovisning af en utaf samtliga Församlingarna för hvarje år vald Cassa-Direction, her per medium de påföljda åren utgjort 32,881 Ridr 43 sk. 8 rist. årligen, och nästlidet år 34.61 1 Ridr 35 sk. 7 rist., hvarjemte till Allmänna Fattig-cassan ingå StatsGåfvooch andra medel, som för Sr i83a, med inberäkning af Stats-bidraget 2,198 Ridr 19 sk. 8 rist., utgjorde tillsammans 5,537 20 s^ 3 rist., så att, utom en Cassan till fallen donation af 2,000 R;dr, samma års inkomster tillhopa uppgingo till 4o,i4o Ridr 7 sk. 10 rist. Utgifterna af denna Cassa voro sistnämnde år* till Församlingarmes Fattigvård och vissa Schol-Inrättningar 2i,25o Ridr a6 sk., samt lill Lazaretts-byggnaden och andra Sjuk vårds-anstalter m. ra. 16,773 R:dr i5 sk., eller saramanlagdt 38,023 Ridr 41 sk. Territorial-Församliogarnas Fattigoch Försörjningshus Innehafva tillsammans Fastigheter till ett uppgifvet värde af omkring 123,000 Ridr, uch räntehärande Capi tal-fonder till ett belopp af 275,593 R;dr.
Det var äfven kort därefter de båda partierna af åtminstone öfvervägande tillfälliga anledningar erhöllo sina sedermera för dem karakteristiska namn, höger och vänster, om än saken med ofvan angifna förbehåll funnits redan fore namnen. Högern har velat skydda och försvara det bestående, vänstern har representerat en yngre tids åskådningssätt; den har velat häfda det nyas rätt — där ej under en eller annan mansålder historiska förhållanden ombytt rollerna. Men icke nog härmed, inom allt, hvad en höger under nämnda världsålder velat bevara, finnes en viss kontinuitet, och genom allt, hvad vänstern påyrkat, finnes ock en genomgående, allt bestämmande tanke. För Giordano Bruno, Mårten Luther, Gustaf II Adolf, Wilhelm af Oranien, Rousseau, Gambetta finnes hvad deras yttre lifsgärning angår trots ali olikhet ett gemensamt mål. Hvilket detta mål är och hvilket motståndarnes varit, blir i det följande vår uppgift att söka angifva. Men innan vi gå att söka dels göra detta, dels — hvad som är vår specifika uppgift — angifva, i hvilka former höger och vänster framträda särskildt i vår tid och bland vårt folk, måste vi en stund dröja vid en djupare motsättning mellan världsåskådningar, en i sakens egen natur grundad, som i alla tider och hos alla folk, som uppnått en i någon mån högre kultur, varit i allt väsentligt öfverensstämmande, vi menar motsatsen mellan en personlig och en naturalistisk världsåskådning. I sitt berömda diktverk » Adam Homo » låter Paludan-Müller hjälten på dödsbädden fråga: - " Hvor er den Magt, som hey sker udelukkende? Som styrer Mennesket og alle Ting ?11 Det svar lifvet gifvit, är detta: " Der ser jag Skjæbnen paa min Vei staae Vagt, Og drive grumt mig frem mod Afgrundsbredden; Der lurer Hændelsens den lumske Magt, Til i dens Net jeg villieløs er gleden; Der holder Kold og streng Nødvendigheden Mig fast i Lænken, den om mig har lagt — Hvem er den Største? Hvem skal jag paakalde?
Mig synes, att dessa särskilda frågor, för att blifva ändamålsenligt afgjorda, böra hvar för sig behandlas, och att de skäl, som blifvit anförda för att ställa jornhandteringen i afseende på dess beskattning i likhet med andra fabriksnäringar inom landet, äro tillräckliga för att dertill utverka Rikets Ständers bifall, äfven om åsigterna, om hvilka tullsatser för malm och tackjern äro lämpligast, ej skulle kunna sammanjemkas till det resultat, Utskottet i afseende på dem önskar vinna. För att ej blifva missförstådd i afseende på syftet af denna reservation, vill jag tillägga att jag icke har något att erinra emot sjelfva den föreslagna tullreduktionen, utan endast anser den böra särskildt för sig behandlas, samt derföre Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 15 önskar, att Rikets Ständer måtte bifalla Stats-Utskottets förslag till upphörande af all hammarskatt och tackjernstionden utom bergslag med de deraf föranledda skrifVelser till Kongl. Majit, utan att vid besluten härom fästa det af Utskottet föreslagna vilkor/' Häruti instämde: Herr A. A. Berger. (Litt. C.) Ant. lill Exp. Utsk. den 19 Jan, 1860, kl. 8 o. in. Utlåtande, i anledning aj väckt motion om mantalspenningar nes bestämmande till jemna belopp efter nya myntsystemet.
Jag får äran tillägga, alt jag, som bor nära en residence stad, ofta uti bref från utom länet boende personer anmodas att för indrifvandc af fordringar förskaffa dem kommissionärer, enär promotorial-ansökningar blifvit af länsstyrelsen återskickade. Man har äfven invändt, att icke någon jurist skall tveka att inom LagUtsk. rösta för afslag å motionen, men till all lycka utgöres personalen inom detta Utsk. icke uteslutande af jurister, ulan äfven af andra, hvilka jemväl hafva rösträtt, och det kan således vara ovisst, om icke motionen möjligen skulle kunna vinna Utsk:s tillstyrkande. Vidare har bär blifvit yllradl alt, genom utsträckning af promotorial-rätlen, landssekretme uti de större länen skulle påbördas så mångå bestyr, alt deraf deras tjenstealigganden skulle lida; men man har icke destojnindre exempel derpå, att uti ett ganska stort län, nemi. Christianstads, promotorialansökningar blifvit upptagna och expedierade, utan att det försports, att landssekretms tjenst derigenom något lidit. Okas personalen ä landscancelliernc, medhinnas ock göromålen; och om 9* 132 Den 4 December. landssekret:n undfår ersättning för expedierade promotorial-mål, ökas äfven lians inkomster. Jag skulle för min del tro, att flere lagliga hinder möta upptagandet af promotorial-målen hos länsstyrelserne, men de kunna öfverlåtas åt andra vid samma styrelser anställde personer. Jag anser emellertid nödvändigt att ett lagstadgande påbjudes och yrkar alltså bifall till Hr Hammarbergs motion. Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m. Sven Abrah. Munthe, som å K. M:s Höga vägnar aflemnade 10 Dess nåd. propos.-r och skrifvelser till R. St. Gr. Mörner, Carl: Då så många ledamöter och länsslyresmän yttrat sig öfver Hr Hammarbergs motion, så anser jag mig äfven böra tillkännagifva mina tankar i ämnet.
Det kan vi väl tjena nådig baron med, sa’ jag, och frågte Ola hvad baron ville betala för besväret, och då sa’ Ola, att baron hade bjudit hela femhundra riksdaler åt hvardera strax och etthundra riksdaler se’n hvart år så länge vi lefde, och det har vi också rigtigt ärligen fått, det kan jag inte säga annat, och det var väl också så hederligt bjudet, att det lär väl ingen ha nekat att ta emot för en så liten tjenst. Och så sa’ nådig baron för oss, hvad vi skulle säga när vi kom till tinget, och så svor vi på det, och så fick nådig baron der Tunanäsgodset». Det gick ett sakta sorl kring menigheten, och när baronen gick ut för att sätta sig i sin vagn, drogo sig menniskorna å ömse sidor undan, så att han fick en mer än behöfligt fri passage, och denna gång tror jag ej att de gjorde det af – aktning. Med ovanlig höflighet bugade sig baronen för häradshöfdingen i det han gick, men denne vårdade sig ej att ge honom en enda blick, utan annoterade noggrannt i protokollet tillägget i Stina Persdotters bekännelse. Fjorton dagar derefter kom skrifvelse från Kongl. Hofrätten, att häradshöfdingen vore entledigad från sitt förordnande och att en annan var tillförordnad i hans ställe. TOLFTE KAPITLET. Unga Stjernfeldts och Jernkronas hade påföljande vintern företagit en utrikes resa och uppehöllo sig för närvarande i Dresden, med undantag af Jernkrona, som qvarstannat i Berlin för att njuta läkarevård. Hans sjukdom antog med hvarje dag en allt betänkligare karakter, och Berlins läkare fruktade den redan vara så inrotad att den numera vore omöjlig att häfva. De hade väl tillstyrkt att äfven hans fru skulle stanna qvar, på det att hennes redan betydligt undergräfda helsa skulle återställas; men hon fann sig alldeles icke hågad dertill, utan ville ut i verlden för att njuta lifvet så länge hon kunde.
Ridderskapet och Adei.n. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets den 13 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 159, i anledning af föreslagna förändringar uti Uppbörds-författnin - Prot. Utdr. d. 10 Juni 1840• 355 garne, i hvad de angå afskrifning af efterlyste personers skatter och ådömde böter. N:o 160, i anledning af väckt motion, dels om anstånd för invånarne i vissa orter af Landskapet Dalarne med betalningen, dels afskrifning af skuld för undsättnings-spanmål. N:o 161, i anledning af motion om öfverlåtelse till staden Falkenberg af Kronans tullbro öfver Etthra-strömmen. N:o 162, i anledning af väckt motion, angående användandet och förvarandet af öfverskottsmedlen. :o 163, i anledning af väckt motion om nedsättning i lösen för drängeoch öke-dagsverken till å Svartsjölandet belägna Kungsladugård och Hofstallängar. N:o 164, i anledning af väckt motion om Kronoparken Ombergs försäljning till skatte. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 4 och 10 dennes på bordet lagda memorial N:o 11, i anledning af väckta förslag om ändring i 49 §. Regerings-Formen och 2 §. Riksdags-Ordningen, med afseende å förkortande af tiden emellan Riksdagarna; fann Ridderskapet och Adeln för godt att till Constitutions-Utskottet hänvisa den anmärkning, hvilken Ståndet förklarade utgöra dess gemensamma tanka, att lagtima Riksdagar böra å bestämd dag återkomma hvart tredje år, oberoende deraf, huruvida Kongl. Maj:t sammankallar Rikets Ständer till urtima Riksdagar under mellantiden. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 13 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 40, i anledning af väckt motion om förändrade anstalter för vakthållningen vid Corrections-inrättningen å Långholmen. S. D. e. m.
Kristendomen har visat de faktorer, som skola läggas samman för att finna det, och att i tanke och lif arbeta på dess förverkligande är mänsklighetens utvecklingsarbete. Inom denna från början utstakade krets har hela Viktor Rydbergs författarskap rört sig. Det finns rikare ängder rundt omkring hans inhägnade mark, men den han valde var en af dem, där de flesta bland hans landsmän sökte säd och blommor, och dess odlare var som få både såningsman och örtagårdsmästare. Plogfåran var djup på den åker han valt att plöja, och under hans kärleksrika och insiktsfulla ans fylldes dess trädgårdsland med blommor och frukt. Viktor Rydberg är kanske den mest afgjorde idealist svenska litteraturen ännu ägt. Världen är för honom, som han själf uttryckt det i Vapensmeden, en bildbibel, i hvilken allt blott äger intresse genom sin dolda mening, det vill säga blott är symboler, reflexer och skuggor af en öfverjordisk sol. Allt Rydberg ser, varsnar han mot evighetens horisont, under oändlighetens stjärnhimmel. Därför rör han sig i sin diktning icke med individer, med nyckfullt hopkomna blandningar på godt och ondt, utan med typer, som till och med icke sällan kunna reduceras till rena formler, och helst lägger han sina tankar i munnen på gestalter sådana som Prometeus, Ahasverus, Faust eller Den flygande Holländaren, de mytiska representanterna för mänsklig ståndaktighet och mänskligt missmod, för den starkaste kunskapstörsten och den bittraste oron. Alla dessa väldiga figurer låter Rydberg peka uppåt mot den djupblå himmelskrets, som omgifver hans verk. Men vid sidan af denna böjelse för de abstrakta frågorna finnes i Rydbergs diktning en afgjord förkärlek för legenden och idyllen. Han finner i dem den stillhet, den sinnets hvila, som alla metafysiska skalder älskat och behöft, och därför dväljes han gärna i den värld, där alla frågor äro lösta aningsfullt och utan strid. Legenden är ett gotiskt kyrkokor, där drömmen utan tvekan finner väg mot höjden, och idyllen en solig trädgård, där tanken ostördt flyger uppåt i kapp med fågel och med fjäril – trött af böcker och af studierummets tankar, trifs Rydberg i dem båda.
Höghelers Hof-Stater, sådane Riks-Marskalks-Embetet dem dels låtit upprätta, dels ifrån vederbörande Chefer erhållit, utvisande så väl de belopp, hvar och en derå uppförd för närvarande erhåller, som, efter benämningarne, deras serskilde befattningar, men då, enligt RegeringsFormens 48 Konungens Hof står under dess enskilda styrelse och Ko - Stats-Ut skottets Utlåtande N:o 172. 27 nungen deruti kan förordna som honom godt synes, samt alla beställningar vid Sitt liof, efter behag, tillsätta och derifrån afsätta, samt på Kongl. Majit äfven heror, aLt när som helst aflönings-beloppen förändra och Embeten, Tjenster och Funclioner tillförordna eller indraga, hvadan de nu öfverlemnade Förteckningarna äfven upptaga en och annan personel löneförhöjning, föranledd af längre tjenstetid, och endast för det närvarande kunna tjena lill efterrättelse, har Riks-Marskalks-Embelet ansett förnyade uppgifter, då fråga om pensioneringar kan förekomma, vara af behofvet påkallade och böra afgifvas; kunnandes dock af ifrågavarande Förteckningar inhemtas jemförelse emellan de lönings-belopp, som åtfölja Hof-Einbeten mot löner på Rikets Stat, och hvaraf visar sig alt Hof-Stalerne i allt fall blifva vida mindre väl lottade vid indragningar, än andre på Riks-Slaten, som ett lika öde träffar, enär Ilof-Slats-personalens betydliga fördelar af boningsrum, utfodring för hästar, eller equipage, kostpenningar och beklädnad m. m. icke få vid deras pensionering beräknas. Sedan, på sätt ofvan är nämndt, Rikets senast församlade Ständer i underdånighet anhållit om meddelandet af ett förslag till ledning vid bestämmande af llof-Stats-personalens pensionerande för framtiden, och Kongl. Majit, med anledning häraf, ett sådant förslag till Stals-Utskottet öfverlemnat, anser Utskottet det äfven åligga sig, att yttrande deröfver meddela och underställa frågan Rikets nu församlade Ständers pröfning.
Majits förevarande nådiga framställning, att det å Femte Hufvudtiteln uppförda förslagsanslag till båtsmånnens beklädnad från och med år 1867 ökas med 50,000 R:dr eller till högst 138,200 R:dr. För Slaudeln. 11:0. Reservationsanslag till Lotsoch Fyrinrättning arne med dertill hörande personal. Det under denna rubrik på Hufvudtiteln förekommande anslag blef vid sistlidna riksdag å Riks-staten uppfördt med en summa af 362,900 R:dr, utgörande det belopp, hvartill inkomsten af båkoch lotsmedel i samma stat beräknades, eller 350,000 R:dr, med tillägg af dels 12,440 R:dr, vederlag för Förvaltningens af Sjö ärendena andel i uppbörden vid Landsorts fyrbåk, och dels 460 R:dr indelta räntor. Uti samma anslag har E. K. Majit nu äskat förhöjning med 153,560 Ridr, motsvarande ej mindre den af E. K. Majit beräknade tillökningen i Statsverkets inkomst af båkoch lotsmedel, 150,000 Ridr, ån ock förhöjd beräkning i Förvaltningens af Sjöärendena andel i uppbörden vid Landsorts fyr, 3,560 Ridr; hvarjemte E. K. Majit begärt, att de på nyssnämnda statsinkomst utöfver beräknade beloppet uppkommande öfverskott fortfarande få såsom hittills för de med ifrågavarande anslag afsedda behof användas. I fråga om lotsoch fyrinråttningens behof af det ifrågastållda anslagsbeloppet hafva Rikets Ständer inhemtat, att inrättningens årliga aflöningsoch underhållsstater upptaga vida högre belopp, ån den nu i Riks-staten uppförda summa, samt att E. K. Majit, som, jemlikt nådiga Bref den 16 Juli och 8 November 1864, 8 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.