Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-, Laneaoclr Lag-Lktsk. Uti., X:o 27. ZLi s>k:o 27. LtatsBancooelr Bag-IItsIcottens Iltlätsnclo, i nnlaclninF ak cle inoni Biles-LtLnllen krainställcle aninär^niuAar vick Iltsicottoos noder ssls:c> 15 akgikoe Betäolcancle, nied korslag till Bag angående N^ntbestärnningen. Uörenämnde Letänksnds kiar blifvit frän samtelige Liks-Ständen till Utskotten ätterremitteradk, under anmärkningar enrot sä väl förslaget i ilet liela, sonr visse delar deraf. I förstnämnde Iränseends är, inom Lorgare-Ständet af Ur anmärkt, att det vore, efter lians öf vertygelse, ieke It. 5t:rs rätt, att enligt 87 §. Regeringsformen stifta Lag för Lanken, dä 72 §. Regeringsformen sädant icke medgifver, utan denna föreskrifts förändring uti grundlagsenlig ordning först mäste ega rum; velr att i öfrigt nägon särskild Lag i detta fall ej vore Irelröllig, emedan Länkens moratorium vore genom Lealisationen upplrälvet, oell i samma stund Lanken ledande under enalranda Lagar, som gälla i afseende pä lörlrällanden emellan Lorgenärer velr Uäldenärer i allmänlret. Särskildt är anmärkt: §§. r oc/r 2. Inom U. Ureste-Ständet: ak Domprosten Lrduran - att sä val ordet "oruääl/g, " i §. i, som ordet i §- 2, kunde 25 35r btats-, Lancoocl, Lag-Lltskottens umbäras, emedan intetdera gufve ut uttrycket någon n^ klarliet elle,' ens någon större Krust; »ti livilket yttrande Professor Fea^e/Z sig sörens!; samt u5 Liskoppen Loet.
Den form i hvilken detta material gjutits, är en föreställning, som likaledes hemtats ur logosspekulationen: att nämligen det genom ordet i begynnelsen frambragta ljuset är ej blott det fysiska, utan ock verldens allmänna förnuftsprincip och derjemte det personliga ljuset Messias 61. Denna föreställning genomlyser hela prologen och bestämmer, i förening med planen, det helas gång och den öfverflyttning från ett begrepp till ett annat, som sker med beteckningarne „ordet“ och „ljuset“. Fördenskull hänvisar ock prologens första sats: „I begynnelsen var ordet“ till de första verserna i Genesis: „I begynnelsen skapade Gud himmel och jord ... och Gud sade: varde ljus“. Den plan, hvilken föresväfvat författaren, är åter, så att säga, en religionshistoria i sammandrag, en historia öfver Guds uppenbarelser intill hans sista och klaraste uppenbarelse i Jesus Kristus, om hvilken sjelfva evangeliet skall förtälja. Guds första uppenbarelse är Hans, den ofattliga urgrundens, sjelfmanifestation som Visheten. Logos i prologens 1:sta och 2:dra vers är den gudomliga σοφια, icke det skapade väsendet Messias; så tolkade redan den krist-alexandrinska skolans heroer, Clemens och Origenes, de ende kyrkofäder, som tagit någon kännedom om judisk-alexandrinska spekulationen. Clemens Alexandrinus i sin „Analecta“, vol. 1, skiljer mellan 1) fadrens logos, det eviga begynnelselösa ordet eller den gudomliga visheten, om hvilken Joh. 1, 1, 2 handlar; 2) mensklighetens logos, som han i vidsträcktare bemärkelse kallar sonens logos, hvilket är mensklighetens eget gudsmedvetande och som helig ande innebor i menniskornas hjertan, samt 3) det personliga logos Messias, som blef kött i Jesus af Nazareth. Det om logos i dessa begge verser nyttjade uttrycket: var „när Gud“ (προς τον ϑεον) är detsamma som i Ordspr. och Vishetens bok begagnas om
Hvad skulle väl Hr Hjerta svara, om den Afvikne, erkänd som Prophet och Helgon ibland Mormonerne i staten Deseret vid Stora Saltsjön, eller upphöjd till Minister med titel af Duc de Marmelade eller Marquis de Limonade hos kejsar Faustin I, som också gör efter allt hvad som sker i Paris, följer tidsströmmen, är stor reformator i tidens anda, d. v. s. förstör allt, – stor philosoph och hemlig ormdyrkare, en herre, som slår omkring sig i manifester med ogement frisinniga talesätt och trasor af Lamartines vältalighet, och som tillika hvad knappt hehöfver tilläggas) är en arg tyran, – hvad skulle väl Hr Hjerta svara, om den fordne kamraten rigtade till honom ett bref af ungefär följande lydelse: Min k. Bror! Jag hör att det dumma folket i Sverige gjort ett förfasligt väsen öfver min sista personliga romaunt i fäderneslandet. Man har uttalat ordet missgerning, man har talat om min djupa förställningskonst. Det är en ren osanning. Visserligen har jag icke under den menlösa tiden funnit för godt att spela med öppna kort, men jag tog dock ett modigt steg, då jag utsläppte min Går-an-bok. Detta var dock ett misstag, ty tiden var än icke mogen; jag fick skriket emot mig och måste retirera, dock med bibehållen krigsära. Min Bror täcktes sjelf låta sjunga Te Deum i sitt blad öfver denna, visserligen något tvetydiga seger. I alla fall upphörde jag aldrig att äfven sedan i Brors blad och på egen hand utsläppa mina strålar, fastän i smärre portioner, genom små öppningar, till dess bättre tider kommo. Och de kommo! I Februari och Mars 1848 mognade det europeiska menniskoslägtet från barn till män, från medvetslös oskuld till en högre insigt, från pjunk till handling. Äfven Sverige följde med ett stycke på banan, fastän med vanlig tröghet, och du och jag kunna berömma oss att gemensamt hafva skjutit på, fastän Du, med din vanliga halfhet, feghet (förlåt ordet!) och småslughet, ville stadna midt i skarpaste farten, stadna midt i backen.
Då det ålåg Utsk:t att söka sammanjemka besluten, tog Utsk:t frågan under förnyadt öfvervägande, men fann sig, vid jemförelse af föreskrifterna i 49:de och 73:de §§:na af R. O., i frågans dåvarande skick icke kunna vidtaga någon åtgärd för sammanjemkning af de inom Riks-Stånden yppade skiljaktiga meningar; hvadan Utsk:t öfverlemnade frågan till Preste-St., för att dermed vidare i grundlagsenlig ordning förfara. Vid Utskits Betänk, fogades af Hr Doktor Forssell en reservation, gående ut på att icke Den 26 Angmti. fullkomligt afskaffa giftomannarätten, utan blott i betydlig mån inskränka densamma. Till denna reservation har Preste-St. nu lemnat bifall och inbjudit de öfriga Stånden att sig i detta beslut förena. Beslutet sönderfaller i tvenne delar, deraf den första lyder sålunda: »Fader är sin dotters giftoman och moder må dertill råd gifva; är fader död, då är moder giftoman. Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda 25 år, ej under någon giftoman; men för ogift faderoch moderlös qvinna, ifrån 15 t. o. m. 25 år, förordne rätten giftoman»; och den sednare innehåller att detta äfven skall gälla adeliga mör. Hvad nu först beträffar antagandet af inbjudningen att förändra giftomannarätten i allmänhet, skulle den, efter mitt förmenande, kunna grundlagsenligt antagas, ehuru jag för min del skulle önska att så icke skedde. Den sednare delen af PresteSt:s beslut rörer åter en fråga, som är förklarad vara af privilegii natur, och då den blifvit af ett Stånd afslagen, torde den böra anses förfallen vid denna riksdag. Om nu större delen af Preste-St:s beslut antages, skulle Adelns döttrar komma att i afseende på giftomannarätten stå i ett helt olika förhållande än andra ogifta qvinnor, och det anser jag alldeles orimligt, hvarföre jag anhåller om afslag af detta mom. i oltanämnde inbjudning.
Att deremot manga capitaler, sorn nu från inteckning blifvit uppsagde och insatte i Köpmanna rörelsen eller på 3 procent, till en del väl småningom skola återgå till sitt förra, så snart säkerhet blifvit gifven åt Myntet; Men som våra Utsöknings-Författningar lägga hinder för en hastig disposition af intecknade Rån, hvilka dessutom äro förknippade med flera kostnader, skall utvägen af öppnade lån för Statens räkning hastigare draga de Capitaler tillhaka till Näringarna, som nu, för att vara mera disponibla, blif - Den a o Juni. 1045 blifvit Iemnade på andra händer. Jag medger att 7 procents Lån egentligen skulle blifva upptagne af publika Siiftningar oell Cassör, men äfven detta anser jag nyttigt, både i Financielt och Statistiskt afseende, allenast igenom Reglernenta-v riska föreskrifter stadgas, att detta sker småningom och utan rubbning af de hittills inot inteckningar redan från publika fonder Iemnade Lån. Den större årliga kostnaden af en högre renta på Annuitets-Lånen skall verka nyttigt för Stiftningarne, som hafva Riksgagneliga föremål, men Staten har deremot alltid uti dessa Capitaler vid påträngande behof en tillgångs-summa, hvars återbetalninv man icke behöfde fondera i samma O stund den begagnades, och hvarigenom mari undginge tillgripa ilen yanliga utvägen att fabricera mera Sedlar, emedan ett vid sådant tillfälle successivt infordrande af de utgifna Lånen, som L alla fall ej kunde ske utan genom Riksens Ständer, vore den enda Operation som då blefve nödig, och penningarne snart utgåfvos för de föremål, som påkallat behofvet deraf, samt således, efter mer eller mindre circulation återgingo till de Lånbehöfvande. Det är emot sakens Natur att någon låter sina penningar ligga ofruktbara, när man får säkerhet för Capitalet af Låntagaren, och liar säkerhet af Riksens Ständer, att icke deras beslut hastigt förändra penningeni relativa värde.
Utaf de i nu gällande reglemente omförmälda fordringar för meddelade lån hafva tvänne, under den sedan reglementets utfärdande förflutna tid, blifvit till fullo betalda och kunna således ur det nya reglementet för detta Verk uteslutas, nemligen: det under 1823 års riksdag beviljade länet för återuppbyggande af staden Borås efter den nämnde stad år 1822 öfvergångna eldsvåda (reglementets 32 §) och det under 1834 och 1835 års riksdag beviljade lån för fyroch båk-inrättningarnes förbättrande (reglementets 49 §). Deremot hafva Riksgälds-kontorets i nuvarande reglemente uppräknade läncfordringar ökats genom nedannämnda, af Rikets Ständer beviljade och under eller efter sednaste riksdag, med dels hela, dels återstående beloppet, från Riksgälds kontoret utbekomna lån, nemligen: l:o det under 1853 och 1854 års riksdag heviljade och under åren 1856— 1859 utbetalda lån å 2,400,000 R:dr, för anläggning af jernväg mellan städerna Gelle oell Fahlun; 2:o det för samma jernvägs-anläggning under sednaste riksdag beviljade samt under sistlidne och innevarande år utbetalda ytterligare lån å 600,000 R:dr; 3:o det för jernvägs-anläggningen mellan Nora och Ervalla under samma riksdag beviljade och under sistlidna år utbekomna lån å 75,000 R:dr; 4:o det för anläggningen af jernväg mellan sjöarne Norra Barken och Wessman under sednaste riksdag jemväl beviljade och under sistförllutna år likaledes utbekomna ytterligare lån å 200,000 R:dr; Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 5:o det för jernvägs anläggande mellan Hudiksvall och sjöarne
Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förklaring i sista plenum, att i händelse 72 §. afslogs, kunde allt, sorn derpå hade afseende, bortgå ur banklagsförslaget; ty på någon annan grund har jag visserligen ej anledning att fritaga dem. Jag måste likväl förklara, att jag anser dessa motiver vara det märkvärdigaste docurnent, som kommit till Ständerna, alltsedan 1809 års Regeringsform sammanskrefs, och utan II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förklaring i sista plenum skulle mången med mig deruti trott sig ana ett nytt försök af 1812 års statscoup; ty jag hade aldrig ett ögonblick kunnat tro, att man vill följa 1789 års Riksdagstaktik. Jag anhåller, att förslaget måtte remitteras med det tillägg i propositionen, jag begärt, såsom det enda medlet att komma väl från denna obehagliga sak. Gr. Horn: Jag kan icke annat än beklaga, att flera Den il Mars c. m. talare inom detta lius föranledt den förklaring, Gr. Cronhjelm afgifvit. Då jag begärde ordet, var det för att yttra mig i fullkomlig öfverensstämmelse härmed, enär jag icke med Hr Cederschjöld kan antaga, att den ifrågavarande Propos. kan anses såsom endast en avis till R. St., så snart Hr Cederschjöld sjelf ger oss anvisning på de motiver, som synas antagna. Jag har således önskat och trott, att man, för att undvika dessa motiver, skulle komma till remiss, och jag förnyar min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa proposition på remiss till Bancooch LagTJtskm, med det tillägg Gr. Cronhjelm föreslagit. Gr. Spens, Carl Gust.: Sedan jag anmälde mig, har Gr. Cronhjelm väsendtligen sagt detsamma, som jag ämnat säga; han har gifvit ordalydelsen af det tillägg, han i dag föreslagit, en ännu närmare likhet med det af mig i sista plenum föreslagna, och jag får derföre förena mig i detta tillägg. Jag tror detta vara enda sättet att, utan särdeles vådlighet, komma från detta ledsamma ämne. H. Ex. Hr Gr. Mörner, Adolph Göran:
Jag anser således, att denna 100-del, cent eller slant, bör delas ytterligare i 10 delar. Utsk. har velat dela den i 2:ne delar, men Utsk. har derigenom frångått decimalsystemet, och ändock fått den lägsta räknedelen i allo högre än den efter våra behof bör vara. Hvar och en, som något sysselsatt sig med decimalräkning, finnér lätt, att om 100-delen vidare delas i 10 delar, uppkommer derigenom ensior lättnad, då man på det sältet kan undvika all bråkräkning och komma till så låg räknedel, att allt, hvarpå bör göras afseende, kan i räkenskaperna införas utan bråkräkning. Vid Utsk:s förslag i öfrigt om silfvermyntsorlerne, har jag icke något annat att erinra, än att specie-riksdalern bör få bibehålla sitt namn. Om jag vid kopparskiljemyntens classification, eller organisationen af kopparmyntsyslemet i öfrigt, icke har något alt anmärka, så har jag likväl några erinringar att göra i afseende på utmyntningsbestämmelserne. Utsk. säger, alt ett SkS koppar stapelstadsvigt bör utmyntas till <»00 r:dr i 10-centstycken, lill 450 r:dr i 5-eentstycken, till 375 r:dr i 2-centstycken och till 300 r:dr i 1-centstycken o. s. v. Jag tror, att derigenom uppkommer för hvarje myntstycke en vigt, som icke med siffror kan bestämmas, utan genom särdeles vidlyftiga uträkningar. Jag tror, att man bör utgå frän en motsatt grund, och nemi. antaga en viss vigt för hvarje stycke som skall utmyntas, och derigenom räkna sig till bestämmelsen af de myntstycken, som böra på hvarje Sk® koppar utmyntas, pä det att det för vigten af hvarje myntstycke mätte vara en noggrann och vig bestämmelse, som lätt med siffror kan uttryckas.
Redaktionen förbehålller sig rätt att äfven meddela de bättre af de ej prisbelönade beskrifningarna och uttalar som sin varma förhoppning, att ingen af våra läsarinnw, som kan ha något att meddela, undandrager sig detta. Emellertid vilja vi särskildt framhålla, att några få verkligt originella och • trefliga beskrifningar, lämpade. att tillverkas af olika medlemmar inom familjen, äldre som yngre, döttrar som söner, och af varde som gåfvor för olika, åldrar och kön — att en så utvald och sorterad beskrifning äger större värde än någon aldrig så rikhaltig samling af kritiklöst hopfördt likt och olikt i många tiotal nummer. Men hvad som göres, bör göras fort! Annars kommer det hela för sent. Inom den 5 november måste alltså alla i täflingen deltagande skrifter vara till Redaktionen insända. Måla eller ieke måla ... n uppsats » Några ord om oljemålning », som förekom i Idun för någon tid sedan, har frestat mig till, jag vill inte säga ett genmäle, men några spridda inkast — fastän jag nog kunde känna mig hågad att också opponera mig direkt mot ett och annat af hvad uppsatsens upphofsman — eller antagligen snarare upphofskvinna — däri yttrade. Jag läste engång i en dansk tidning bland » Hvarjehanda » ett råd till ungdomar, som ämna gifta sig. Det goda rådet var så kortfattadt som möjligt och lydde: » L a vcere \ i&gt; När jag Han promenerade med stora steg genom läste S. L:s råd och vägledningar till unga rummet, medan han knäppte sin rock; så standamer, som visa lust för oljemålning, föll mig nade han framför fru von G. och sade tankden danska kvickheten i minnet. Och jag blef fullt: hågad att skrifva i Idun ett » låt bli! » till de » Stort folk har ock trådt barnaskor — enunga damer, som äro hågade att börja måla gång blir flickan brud och mor. Om våra utan att äga konstnärssinnet. mödrar ofta ville betänka detta! Det ock en Det är min fasta åsikt, att ingen, som dublick tillbaka på deras egen ungdom skulle spara dem mycket bekymmer. Och nu god ger till något annat, bör slå in på artistbanan.
I92 Magazinslnrättningens, allmänna, Förvaltning, om den under Riksdagen verkstälde granskning af; StatsTJtskottets Betänkande, IV 4- s i.Qi—2o3, bif. afPresteStåndet, ix. s8o5, återremitt. af BorgareStåndet, ix s 829, bif. af BondeStåndet, IX s 834> bif. af Adeln, IX s 867. Ytterligare Utlåtande, IY 5. s 8o5, bif. af BorgareStåndet, IX 3. s io5. Om den verkställande Granskningen. Underd. Skrifvelse, X 1. s 735 — 737. — upplösning eller förändrade skick. Utskottens Utlåtande, IY 4- s 211— 364, återremitt. af Adeln, IX s 867, af BondeStåndet, ix s 881, af BorgareStåndet, ix s 893. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 352 — -4o4, bif. med tillägg af Adeln, ix s 1202, af BorgareStåndet, ix s 1223, af BondeStåndet, IX s 1236—1240. Förslag till sammanjemnkande afRiksStåndens olika Beslut IV 6. 74—83, godkändt af PresteStåndet, ix 3. s i53. af Adeln, IX 3. Underd. Skrifvelse i anledning af gjord anmärkning om, X 1. s 802-—816. Un - i93 Underd. Skrifvelse, om upplösningen' af, X 2. i. RiksdagsBeslutet, §. i5. Magazinslnrättningens, allmänna, upplösning. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 167. — om förtydligande af en punct i BancoReglementet med afseende på; BancoUtskottets Betänkande, VI 2.
De öfriga Utsk:n kunna icke ens komma i fråga, och då återstår endast StatsUtsk., såsom behörigt för ärendets upptagande och behandling, Menar åter Utsk., då det säger sig icke kunna behandla frågan, i det skick den nu blifvit meddelad, att en formlig propos. bort öfverlemnas till StatsUtsk. i stället att alla handltna blifvit ditremitterade, så får jag erinra, att detta skick icke är något annat än det vanliga för sådana framställningar, som PresteSt. här in corpore gjort; ty det ar ej vanligt att göra om eller jernnka dylika motioner, utan i det skick de till K. M. inkommit, öfverlemnas de till Utsk., på det K. M., sedan R. St. yttrat sig i ämnet, må kunna fatta sitt beslut. Jag har velat framställa dessa anmärkn:r, emedan jag önskat, att Utsk. hade talat rent ut, eller åtminstone sagt, hvarföre Utsk. yttrat sig på sätt som skett; ty ingendera delen har Utsk. nu gjort. Hr Peyron, Gust. Abrah.: Jag hörde ej början af den siste talarens yttrande; men i anledn. af hvad jag åhört, anser jag mig skyldig tillkännagifva, att StatsUtsk., vid pröfningen af denna fråga, trodde sig icke tillständig! att taga befattning med ett ärende, som går ut på tydning eller förändring af en K. Carl XI:s författning. Utsk. kunde, i det skick saken kommit Utsk. tillhanda, icke dermed vända sig till LagUtsk.; men om en ordentlig K. propos. i ämnet blifvit aflåten, hade den troligen blifvit remitterad till Lag* Utsk. Detta torde vara nog till besvarande af den siste talarens antnärkntr. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, Gr. Posse, Arv.:
S. D. I sammanhang med Preste-Ståndets den 14 dennes beslutade återremiss af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 15. remitterades lill nämnde Utskott en af Prosten Sondén uppgjord och nu afgilven tabell, utvisande till hvad belopp tull-inkomsterna, afgiften lill Handelsoch Sjöfarts-fonden samt Tolagen inberäknade, böra i hvarje stad stiga, för alt staden må tillgodonjuta det år 1857 bestämda normala tolagsbeloppet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskotlets Betänkande N:o 51, angående de för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnad^- erforderliga medels upplåning mot stats-obligationer å utländskt mynt, stadnade Ståndet i beslut som följer: lista, 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te och ti:te punkterna biföllos. Den vid slutet af 25:te sidan förekommande meningen: ”hvarjemte de ifråga”ställda särskilda föreskrifter rörande sättet och vilkoren för oftanämnda låns upptagande samt Utskottets derom yttrade åsigter torde, i händelse Rikets Ständer ”godkänna hvad Utskottet härvid yttrat, tillika böra genom Utskottet meddelas Fulltnägtige till kännedom vid behandlingen och afgörandet af de med samma låns ”upptagande gemenskap egande frågor,” ansågs böra uteslutas. 7:de punkten bifölls. 8:de punkten ansågs böra utgå. S. D. Föredrogs ett meddeladt Utdrag af protokollet, hållet denna dag hos Hederv. Bonde-Ståndet, innefattande dels bemälda Riks—Stånds vid pröfning af StatsUlskoltets Betänkande N:o 51, första punkten, fattade beslut, dels inbjudning till Med-Stånden att i detta beslut sig förena; men Preste-Ståndet fann ej skäl all denna inbjudning antaga, utan lade berörde Protokolls-utdrag lill handlingarne. S. D.
Men denna tilldragelse blef dock af en afgörande betydelse för den unge Liszt Den väckte honom ur det sjukliga drömtillstånd, hvarunder han förut hängifvit sig åt grubblande svärmerier, och gaf åt hans konstnärsarbete en tydlig praktisk riktning. » C * est le ca-non qui Ta guéri », brukade hans mor säga derom. Der-jemte kallade den till medvetande ett demokratiskt element, medfördt från fademehuset, men tillbakaträngdt under den förfinadt aristokratiska form hans lif tagit Nu öppnade han sitt hjerta på vid gafvel för den lidande mensk-ligheten, han brann af begär att, hvar helst han såg någon nöd, någon social orättvisa, komma den till hjelp, och det närmaste utttycket erhöll detta genom en offervillighet, 6om ej kände några gränser, att med frukterna af sitt arbete bispringa, hvar han kunde. Att han med dessa impulser skulle känna sig dragen till Saint-Simonismens vackra utopier om en iörbrödrad mensk-lighet och en hela slägtet omfattande kärlekens och jemlik-hetens religion ligger i sakens natur, och dess ideala upp frihetens tanke ». Utan tvifvel är det Beethovens » Schlacht bei Vittoria », som tjenat L. till förebild, och symfonien eger sitt särskilda intresse såsom temligen direkt hänvisande pä de vägar, L. längre fram skulle beträda som tondiktare. För öfrigt har ett motiv derur bibehållits i hana » Heroiska marsch » (d-moll) och i hans symfoniska dikt » Hungaria » hvaijemte bearbetningen af marseljäsen för » revolutionAsymfonien » lagts till grund för hans parafras af samma namn. * Den välgörenhet, Liszt öfvade, tog så oerhörda proportioner, att så vidt vi veta intet motstycke härtill kan uppvisas.
Jag började discussionen utan att ingå i ämnet, och begärde endast, att, sedan R. o. Ad. nu haft tillfälle alt taga kännedom om Hr Munck af Rosenschölds framställning, R. o. Ad. skulle, med ogillande deraf, afslå motionen. Jag ämnar icke heller nu ingå uti något upptagande af frågan. Det vore mycket att derom säga, men det hör icke hit; ty hvarje ledamot af R. o. Ad. kan säga det sjelf inom sig. Frågan är nu blott, att denna framställning, såsom alldeles otillbörlig, bör ogillas och motionen afslås eller förkastas, och hvilkendera af dessa termer blifver använd, kan för mig vara alldeles likgilltig. Hr Hjerta: I anledn. af H. Ex. Hr Gr. Brahes sednaste yttrande, uther jag mig vördsamt att få fästa talarens och Ilusels uppmärksamhet derpå, huruvida icke det syftemål, som H. Ex. med skäl önskat, är hufvudsakligen vunnet, om R. o. Ad. endast beslutar att lägga detta betänk, till handlingarna. Prot. kominer nemi. utan tvifvel att, efter åtskilliga af de varina uttryck, som här blifvit fällda, äfven omförmäla de stundom nyttjade termerna: åtskillige hördes härtill yttra sitt bifall, många ropade på propos., o. s. v. Således ligger redan derigenom uti prot. förvaradt, att mångå eller de fleste af Husets närvar, ledamöter instämt med de talare, hvilka yttrat sig i motsats emot motionären. Deremot skulle det ju kunna hända, alt Hr Munck af Rosenschöld, som ofta tillförene begärt votering, äfven gjorde så vid delta tillfälle, och då skulle man komma alt votera om det besynnerliga förhållandet, nemi. om motionen antingen skulle förfalla eller med ogillande läggas till handlingarna. Det är ingen tvifvel, att pluraliteten är viss och blifver mycket stark; men jag anser alt man undgår ett obehag, genom att helt enkelt lägga motionen lill handlingarna, sedan man här haft så godt tillfälle all uttrycka sitt ogillande deraf. Hr Munck af Rosenschöld: