Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I samma mån man antager detta, finnes deraf, att, i afseende på rättigheten att bränna, ingen bestämd skilnad bör göras mellan jord med hus och jord utan hus; men normen bör vara den, att enhvar får bränna i mån af den Bevillning han för sin fasta Egendom gifver till Staten, då byggnadernes värde äfven äro inberäknade. Utskotten hafva föreslagit, att Stadsjordslotten^ sammanslagning aldrig får sträckas längre eller bereda rättighet till större eller annorlunda beskaf - Den 4 Junii f. ra. io5 fad bran vinsredskap, än till begagnandet af bögst en 5o-kannors enkel panna. Här hafva således Utskotten inskränkt Städernes bränningsrättighet till högst 5o kannors pannrymd. En sådan skillnad mellan Städerne och landet synes mig origtig, och är ej grundad på giltig princip, hvarken i afseende på hushållningen eller beskattningen. Städerne böra få förena sig om åtminstone en go-kannors panna, och kanske rättast om två sådane, såsom hittills ägt rum. — Att bränvinsbränning får ske på alla tider af året tror jag icke vara skadligt. Det nuvarande stadgandet om viss tid derför lärer härleda sig från Konung Gustaf III:s föreskrifter om Bränningsredskapens försegling. Härmed åsyftades mera ett slags controll, än någon annan ekonomisk fördel. Mig synes det vara angeläget, att bran vinsbränningen tillätes hela året igenom, isynnerhet för Svinafveln, som fordrar drank. I denna omständighet är jag således ense med Utskotten. — Deremot kan jag icke gilla deras förslag i fråga om beskattningen. Utskotten tillstyrka, att, vid fördelningen af Bevillningen för de enkla Pannorne, ifrån de lägsta till de högsta, må följas det vid i8a3 års Riksdag beslutade progressiva förhållande emellan afgifterne för den olika panuerymden. Detta är skadligt, och någon bättre proportion måste sökas. Nu stå, i afseende på beskattningen, pannorne af3o, io6 Oen 4 Junii f. m. 4o och 5o kannors rymd icke i något jemnt förhållande hvarken lill de större eller de mindre.
53 834 Den 24 Februarii. af arrendecontract ankommer pä nämnde Kongl. Collegier, hvilka dock böra halva sig töreskrifvit att icke utan de vigugaste anledningar afvika ifrån Konungens befallningshafvandes tiilstykan På detta sätt utarrenderade, förmodas Kronolägenhäter under arrendetiden blifva tillbörligen häfdade och skötte. N;o jo. Friherre Ridderstolpe, Fredria Riksens Håglöf]. Ständer hafva vid t 818 års Riksdag beslutat att till hämmande af den veneriska smittan, hvarje mantalsskrifven person bör bidraga, medelst erläggande af 3 sk. banco. Det vore bekymmersamt om det goda ändamålet skulle förfelas igenom stt befaradt upphörande af 3 sk. bidraget. Hvad Westmanlands Län angår, vägar jag försäkra, att bidragets fortfarande ej af de skattskyldige bestrides, så framt det tilla tes mina landsmän att sjelfva besluta 0111 användandet af deras villiga sammanskott, och att detsamma förvalta, enligt den instruction, söm Hans Maj:t Konungen den 18/5I7 stadfästat till CurhusDirectionens rättesnöre 3 men med det uttryckliga förbehållet af att för framtiden se Länets Citrhuslnrättning fullkomligen skiljd ifrån Hospitalets. Denna boskillnad tyckes äfven Kongl. Seraphimer Ordens Gillet önska; hvarföre, då Curhuset Den 26 Fehruarii. 835 och Lazarettet ej äga någre barn tillsammans, man ej bör neka att förkorta dessa mskars 0- enighetstillständ, hviike.t man bordt kunna förutse. Friherre Ridderstolpe, Fredric: Det är tillbörligt att man måste sjelfäg» hvad man tiil sin fördel vill begagna; men dertill är man ej tvingad i ett land, der det kostar mindre att bygga sig ett hus af timmer ur grannens skog, tillgripen, endast igenom åverkan, än att ärligt köpa timret. Vi betale till
Men huru skall denna vanvård kunna uppdagas, då t. ex. två förmyndare, boende hvar på sin ort, begge skilda från den, der myndlingens egendom är belägen. kontrolleras hvar af gode männen i sin ort, hvilka lita de ena på de andra, och dessutom anse sig hafva fullgjort sitt åliggande, då räkningarne granskats och befunnits utan fel? 24 Lag-Utskottets Betänkande JM 32. 2:o Huru skall det dessutom tillgå i nu antydda fall, då flera förmyndare med gemensam förvaltning bo å olika orter? Meningen, ehuru den bort uttryckas, är väl att hvarje förmyndare skall till sina gode män gifva en afskrift af den gemensamma räkningen. Men detta kan komma att ske på olika tider; och i följd deraf kunna särskilde anmärkningar af särskilda gode män i samma sak komma att pröfvas på olika tider, kanske 2 å 3 gånger. Och om Domstolen, vid pröfning af de först afgifna räkningarna, anser alla förmyndarne böra afsättas, kan den, på anmälan af den ene förmyndarens gode män, afsätta äfven den andre förmyndaren, hvars gode män ännu icke yttrat sig? Vidare: då flera förmyndare, boende å olika orter, linnas, och granskning således skall ske af hvarderas gode män, huru skall granskningsarfvodet utbetalas? Skall myndlingen belastas med dubbelt eller tredubbelt granskningsarfvode? eller skola de särskilda gode männens granskningsarfvode i detta fäll minskas, ehuru deras besvär är lika stort? Denna omständighet allena synes mig nog för förslagets förkastande, helst hvad som dermed afses eller undvikande af besväret för förmyndaren att lemna räkningen till granskning af andra gode män än den kommuns, i hvilken han bor, kan vinnas genom medgifvandet att vårdnaden af förmynderskapet öfverflyttas å annan Rätt. 3:0.
Jag hemställer, om icke dessa värda ledamöter vederlagt sig sjelfva och erkänna grundsatsens riktighet, då de emot densamma icke hafva något annat argument, än att den icke blifvit nog fullständigt tillämpad? Hr v. Troil har äfven sagt, alt hufvudsaken för individerna i ett samhälle är att blifva väl styrda. Jag inedgifver det; men just för detta ändamål är det nödvändigt att söka bereda en god sammansättning af den representation, Den »3 October f. m. som skall föra individernas talan, på det att deras rätt, att blifva val styrda, må kunna göras gällande. Man har framställt de allm. valen , såsom för mycket demokratiska, emedan det blefve den stora massan af befolkningen, som då kornrne att tillsätta representanterna; och man har varnat oss för valförsamlingar, som till J-|- Lomme att bestå af oupplysta bönder. Jag frågar i anledn. häraf, om det icke är just samma massa, som äfven nu tillsätter representanterna i Borgare-* och BondeSt:n; om någon af II. R. o. Ad:s medlemmar genom de allra, valen blefve utesluten från rättigheten att kunna välja och väljas, elier om icke en upplyst och älskad kyrkoherde på landet skulle, måhända framför någon annan, blifva vald inom sin församling. Jag ber att i detta afseende få återkomma till Norr i ges erfarenhet, der vi sett det vackra exemplet, att en kyrkoherde varit president för Storthinget under hela dess session, oaktadt detta förtroende i Norrige beror på nytt val hvarje vecka. Skulle nu icke upplysningens och religionens sak af dem kunna bevakas lika väl för det de vore valda af folket, som då de väljas af sina medbroder? En talare har väl här åberopat sin egen erfarenhet till stöd för den mening, att vi icke hade skäl att önska bvta representation med Norrmännen; men jag kan icke undgå att erinra, att den värde talaren har åtminsone ett starkt bevis emot sig deruti, att då hos en stor del af Svenska folket missnöjet med det närvar, representationssättet icke är något tvifvel underkastadt, så är det deremot allmänt kändt, att Norrmännen tala oni sin med stolthet och enthusiasm.
Rättegångs-Balken, fällas att böta 100 Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. B:co, samt förpligta? att godtgöra Koldrängen Jernberg det honom derigenom tillskyndade lidande, äfvensom att ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för Jernbergs bespisande med vatten och bröd i 12 dagar; och att, hvad beträffade Bergs-Tings-Rältens i Lindes och Ramsbergs R. St. Just.-O/nb Emb.-Ber. d. i5 Januarii tS3^.. 37 Bergslager felaktiga förfarande genom förberörde Utslag, angående Hjelpsmeden Nyström, att, vid bestämmandet af hans bestraffning för våldet å Hammarsmedsmästare!! Hägerström, hafva dels utgått från origtig grund, i det att Bergs-Tings-Rälten ansett honom såsom Nyströms husbonde, då hail endast varit dennes förman, och i följd deraf origtigt tillämpat i5 Cap. 2 §• Missgernings-Balken, i stället för 6 §. i samma Cap., dels ock uraktlåtit döma Nyström att, jemlikt 9 §. i sistnämnde Capitel och Balk, göra offentlig afbön, Advocat-Fiscalen, under åberopande af mia ofvanberörde remiss, anhöll, det Kongl. Hof-Rätten måtte förklara sitt ogillande af Bergs-Tings-Rättens omförmälda förfarande i målet rörande Nyström, samt förehålla Geschwornern Zachrisson de deri begångna misstag. Uti häröfver afgifven förklaring har Geschwornern Zachrisson, med bifogande af ett utaf Koldrängen Jernberg den 3o sistlidne Augusti undertecknadt skriftligt förklarande, att han af Geschwornern blifvit fullkomligen förnöjd för det lidande honom tillskyndats derigenom, att han, till följd af Lekebergslags Bergs-Tings-Rätts ofvanberörde Utslag, undergått högre straff, än honom rätteligen bort ådömas, så alt
Utöfver de i 1859 och 1860 års revisionsberättelser upptagna 37 stycken anslag å tillsammans 437,245: — hvilka af Kongl. Maj:t blifvit beviljade att utgå utaf de vid 1856—1858 års riksdag, för dels anläggning af nya och dels förbättring eller oinläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, anvisade 450,000 R:dr, har Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref af den 26 Oktober sistlidet år, ytterligare beviljat för vägförbättringar vid Maglehem, Brösarp och Bondrum inom Gerds och Albo härader af Christianstads län 12,200: — hvarefter, enligt liöglofliga Stats-utskottets ofvanomförmälte skrifvelse af den 26 Oktober 1860, ur Kiksgälds-kontorets räkenskaper afskrifvits återstoden af detta anslag, eller 555: — varande härigenom hela detta anslag redovisadt med R;dr 450,000: I öfverensstämmelse med höglofliga Stats-utskottets nyssberörde skrifvelse hade afskrifning jemväl ägt rum för det belopp af R:dr 1,825: — som, då sednaste revisionsberättelsen afgafs, återstod odisponeradt utaf det för befrämjande af sanka trakters och sjöars utdikning af Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag beviljade statsbidrag å 300,000 R:dr, deraf, enligt samma berättelse, för 24 sjösänkningsoch andra vattenaftappnings-arbeten af Kongl. Maj:t förut anvisats tillsammans 298,175: - Summa R:mt K:dr 300,000: — Till utgående af den, för anläggning af nya och förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, vid sednaste riksdag till Kongl.
Ett lands styrka beror, efter min tanka, icke så mycket på mängden af dess invånare, som på deras bildning, deras förmåga att föda sig, och att derutöfver lemna bidrag till Statens bestånd; och sådane uppväxa ej i de nästen, som närmast kunna liknas vid backstugor, och hvilka genom en öfverdrifven Hemmansklyfning samt afsöndring af jord uppkomma. Våra förfäder hafva insett nödvändigheten att hvarje jordbrukare borde vara besuten, och derföre indelat Hemman till icke större rymd, än att de af Allmogen kunna skötas, och icke mindre, på det landet ej må råka i fattigdom» En jordbrukare på en liten hemmansdel kan icke framalstra något till Statens behof; han äger sjelf icke eget bröd, utan måste på det allmännas bekostnad underhållas, serdeles då missväxt inträffar. Sjelfägarule Hemmansägare finnas 4>o5i och iio Brukare af andras Hemman, hvaribland flere innehafva endast i/k^dels Mantal och i Herjeådalen i/36:dels dito. På små jordlotter af 6 geometriska tunnelands vidd och derutöfver, äro nedsatte ej mindre än 2,5x4 åboer, eller rättare Lack - stugusiLtare, med undantag af några skaltlagda oell andra Torp, hvars ägare i förenämnde summa äro inberäknade. Gästgifveriet' finnas 5i stycken, men endast io Posthemman. Afvittringen i Länet har så fortgått, att den efter all sannolikhet slutas år i838, med undantag af Herjeådalen och några fjälltrakter i Jemtland. Af i underdånighet bilagde sammandrag upplyses förhållandet med den afvittring, som hitintills blifvit verkställd. Statsbidrag. Beloppet deraf är upptaget i Statistiska Tabellen för hvarje slags Hemman och Näring. Värdet af de i Tabellen uppförde onera har blifvit taget dels efter Markegången, dels efter de från hvarje Socken erhållne uppgifter. §• 5- Politie.
11 till vittne, förse desse uppbördsförvaltningar med en beständig kassa, hvilket åter ingalunda vore lämpligt, enär uppbördsverket alltid borde så vara ställdt, att någre Kronans medel icke funnos förvarade annorstädes än i lan cl tränteriet, med mindre än att nödvändigheten för något serskildt högst angeläget fall härifrån påkallade undantag för någon kortare tid; att Utskottet icke uppgifvit huru och på hvad sätt eller genom hvilkens försorg kronofogden och magistraten skola få del af det utslag, hvarigenom vittnes-ersättning blifvit ådömd, eller den tilltalade af Öfverrätt från sådan ersättnings utgifvande befriats eller fått sig ersättningsskyldigheten ålagd; att redovisningen af desse förskottsvis utgifne medel skulle erfordra en serskild uppbördstitel i specialräkningen, samt slutligen att redogörelsen, huru den än komme att afgifvas, alltid skulle, i följd af de flerfaldige åtgärder, sorn måste för den ligga till grund, blifva med stort besvär och mycken tidsspillan å kronofogdens och magistratens sida förknippad. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först anmärkningen derom, att kronofogdarne och magistraterne icke hade om händer några medel, hvaraf ersättningar till vittnen kunde bestridas; så bar Utskottet icke förbisett, att understundom detta kan vara förhållandet, men funnit detsamma icke innebära något hinder för verkställigheten af Utskottets förevarande förslag, emedan Utskottet föreställt sig, alt Konungens Befallningshafvande äro berättigade att, uppå kronofogdes och magistrats reqvisition, från landtränteriet till dem utlemna, emot framdeles afgifvande redovisning, ett lämpligt förskott, att till utbetalning af här omhandlade, till obetydlige belopp uppgående, ersättningar användas.
Ständer för deras del beslutit att, med ändring af E. K. M:s Nådiga Förordning den 16 Juli 1776, följande må stadgas: då enskilde tjenare, landtbönder eller torpare, hvilka med arbete eller dagsverken betjena, sätta sig för husbonden eller matmodren i försåt, ehvar det helst är, att dem skada göra till lif eller lem, och sarga dem eller slå blånad eller blodvite, skola sådane straffas med 32 pär spö, 24 pär ris eller 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, samt derjemte arbeta å fästning två eller flere år, efter brottets beskaffenhet. Med anmälan om hvilket beslut och för den händelse E. K. M. profvar skäligt detsamma i Nåder biträda, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes låta Nådig Författning i ämnet utfärda. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Juni 1840. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Juni 1840. Preste-Ståndet den i3 Borgare-Ståndet den i3 — —- Bonde-Ståndet den i3 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afskajfande af Extra Länsmän utan Lön. (Ekon.-Utsk. Ut]. N:o 28.) S. A. K. Då E. K. M. under den 7 December 1833, uppå derom gjord underdånig hemställan, i Nåder pröfvat skäligt tillåta Dess Befallningshafvande i Blekinge Län att, tills vidare och såsom biträde åt den alltför fåtaliga ordinarie Kronobetjeningen inom Länet, i mon af behof constituera extra Länsmän, för hvilka, så vidt af Högstberörde
Hilda och upplyfte sitt öga till Wallinder med ett uttryck mera vältaligt, än det rikaste loftal öfver hans predikoförmåga kunnat innebära. Wallinder rodnade lätt och svarade blygsamt: ”Fröken Hilda är för mycket artig. Jag vågar icke tro, att meningen innebär öfvertygelse.” ”Jo, det kan magistern gerna tro,” försäkrade löjtnanten; ”ty är det icke sannt, Hilda, att du höll på att vända om på vägen, då vi fingo höra, att Dahlstedt skulle predika?” ”Icke derföre,” svarade Hilda, bepurprad som den ros hon inflätat i sina lockar. ”Minns pappa ej, att jag klagade öfver trötthet? Och då jag dessutom haft tillfälle att höra hvarken magister Wallinder eller pastor Dahlstedt, kunde jag naturligtvis icke bedöma, hvilken som borde ega företräde.” ”Ja så, mitt barn, var det endast tröttheten, hvilken så hastigt förorsakade din lust att vända om?” sade pappa skrattande, hjertligt förnöjd att en gång, den första han kunde minnas, hafva bragt Hilda i trångmål. Men Wallinders blick hade ljusnat, och i det han uppstod, yttrade han, för att ombyta ett ämne, som blef plågsamt för Hilda: ”Skulle vi icke taga en promenad, för att njuta af den behagliga aftonen? Trakten eger många skönheter.” Fru Borgensköld ursäktade sig med sina liktornar, hvilka blifvit så svåra, efter den besvärliga resan, och löjtnanten sade sig vänta nämdeman i Bro, med hvilken han skulle uppgöra en sak för sin patrons räkning. ”Törs då fröken Hilda ensam anförtro sig åt min vård?” frågade Wallinder, lätt skämtande. ”Jag får likväl på förhand nämna, att här finnes en berggrotta i trakten, hvilken, enligt sägen, ännu är bebodd af småtroll.” ”Jag vågar det likväl,” svarade Hilda glädtigt, och hoppade in efter hatt, parasol och handskar.
Såsom adjunkten påpekat, fingo vi äfven af rektor tillsägelse att göra namnförändring, och då han blifvit underrättad om, att den förstnämnde redan bragt saken på tal, så bad han oss att till adjunkten öfverlemna våra förslag, så skulle de båda tillsammans underkasta dem vederbörlig pröfning. Ändtligen kom den efterlängtade timmen, måndagen klockan 10 f. m., då detta vigtiga ärende i första hand skulle behandlas. Adjunkten hade åter sin namnlista framme och ställde nu först sin fråga till en Andersson: »Nå, hvad vill du kalla dig?» Denne svarade: »Björck med ck.» »Nej, det går inte,» sade adjunkten godmodigt, »Vi skrifva det med bara k i ändan, annars kan folk tro, att du är slägt med sjelfve biskopen.» Förhållandet var verkligen, att denne Andersson tänkt på biskopens namn, hvilket han ock sedermera anförtrodde oss kamrater. En annan Andersson, som först hetat Andreasson, tog efter gammal praktik namnet Andréen, hvilket godkändes utan anmärkning. Mina kamrater hade i allmänhet tagit saken mycket lättvindigare än jag, i det att de helt enkelt tillegnat sig gamla berömda namn. Detta gällde framförallt Petterssönerna, af hvilka vi hade icke mindre än fyra i klassen. En Pettersson hade stannat vid namnet Tegnér, emedan han var född på ett ställe som hette Tegnabo, men måste tillfölje af lärarens föreställningar ändra det till Tegnéhr, med h framför r, för att skilja sig ifrån den store skalden med samma namn. Den andre Petterssonen ville heta Wallin och den tredje i ordningen Franzén, hvilka namn också blefvo faststälda utan några egentliga motsägelser från lärarens sida. Visserligen anmärkte han något spetsigt, att biskopsnamn tycktes stå högst i kurs, men det var också allt. Således återstod endast en Pettersson. Äfven denne hade beredt sig på att ändra namn och kalla sig Tilly, hvilket dock adjunkten förhindrade, i det han högtidligt förklarade, att han tusen gånger hellre ville hafva med en representant för den gamla Svenska, väl aktade och vidt utbredda Petterssonska ätten att göra, än med en namne till en papistisk general.
M. underdånigst afgifvit, och ej mindre Stockholms stads Inqvarterings-commission, än stadens samtlige inqvai terings-gifvare, deröfver fått sig i underdå - Expeditions-Ulskotlets Förslag till und. Skrijvelsej N.o 18$'. nighet yttra, har E. K. M., genom Nådig Skrifvelse af den 15 Januari sisth år, läckts handlingarne i målet till Rikets Ständer öfverlemna; och har dervid följande förekommit:
För öfrigt anser Utskottet anmärkningarne icke innehålla några skäl för den yrkade förnyade framställningen till Kongl. Majit i detta ämne, utau vidblifver Utskottet, hvad i dess förut afgifna Betänkande är föreslaget. 3:dje Puncten. Om lediga tjensters återbesättande med ordinarie tjenstemän inom viss tid, efter det ledigheten inträffat. Ehuru Betänkandet, som är bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, har blifvit återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, är endast inom sistnämnde Stånd deremot anmärkt af Herr Prosten Ödmann, att Utskottets erkännande af nödvändigheten, att lediga embeten snart återbesättas, skall, utom i högst få fall, upphäfva, hvad Utskottet yttrat, alt undantag kunna vara oundvikliga och påkallade af vården om Riketssannskyldiga nytta, och det exempel, som Utskottet hemtal från organisationen på departementer, skall vara mindre väl valdt, då man kunde förmoda, att denna organisation skall snart hinna fulländas, och att de embeten, sora böra indragas, då verkligen blifva indragne, men icke hållas lediga för ny experimentering, Det skall icke visa sig omöjligt att någorlunda beräkna tiden för dröjsmål med tjensters tillsättande, och om Utskottet ansett tiden af § år för knapp, så kunde den utsträckas till | eller ett helt år. Emot Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 110. g Emot denna anmärkning anser sig Ulskoltet endast böra åberopa de skäl, sorn uti det afgifria Betänkandet äro anförde; och då Utskottets förslag är af 2:ne Stånd bifallet, samt af ett Stånd lemnadt utan all anmärkning, anser Utskottet sig deraf hafva en ökad anledning att detsamma vidblifva. 4:de Puncten.
Det är svårt att höra, att möjligen begångna misstag, derföre att de en gång fått inrota sig, fortfarande skola ega bestånd. I 1855 års författn., ang:de bränvinsutskänkningsafgiftens fördelning, var meningen, efter hvad jag föreställer mig, att dessa medel skulle fördelas på det efter dåvarande förhållanden lämpligaste sätt, eller så, att hushållningssällskaperna skulle bekomma ^ af samtlige såväl från landet som staden inflytande utskänkningsmedel, samt städerna behålla de inom deras områden inflytande återstående §:delar. Afven kan man skönja afsigten att så mycket som möjligt hejda bränvinsutskänkningen på landet. I städerna deremot blef bränvinskonsumtionen jemförelsevis många gånger större än på landet, och städerna förvärlvade sig stora tillgångar derigenom att utskänkningsrätten måste betalas med ständigt högre belopp. Men om nu städerna i många år fått åtnjuta dessa förmåner, hvad rättighet hafva de att fordra att blifva dervid bibehållne? Staten måtte val icke hafva alstått från rättigheten att förfoga öfver dessa medel, derföre att den under någon tid låtit städerna uppbära dem. Jag skulle tro att man icke begår någon orättvisa mot städerna, om dessa medel, på sätt förslaget innehåller, ingå till landstings-kassorna; så mycket mindre som städerna, lika så väl som landet, komma att representeras i landstingen, och således lika mycket som länet böra intressera sig för denna institutions framgång. Att något våld mot städerna skulle begås, genom den föreslagna användningen af bränvinsmedlen, kan jag ingalunda finna, utan anser förslaget grundadt på rättvisa och billighet. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja remissen. Hr De Maré, Anders Balzar: Jag ber att i alla delar få förena mig i de yttranden, som af Hrr von Troil och Nordenfelt blifvit afgifna med afseende på det olämpliga och orättvisa i att beröfva städerna och hushållningssällskaperna hela de andelar af bränvinsutskänkningsmedlen, som dem hittills tillkommit. Onekligen hafva städerne under de sednare åren gått framåt, och hafva härför i betydlig mån att tacka det understöd, de bekommit af dessa medel. Hafva dessa på ett eller 166