Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta inföll antingen vid sommarsolståndet, då solen stod längst i norr, eller vid någon annan solens eller någon stjärnas periodiska ställning. Man kan tänka sig den egyptiske astrologen, där han stod i templets innersta, afvaktande den stund, då ett nytt år skulle taga sin början. Den långa raden pelare verkade såsom ett teleskop, genom hvilket första glimt at den sjunkande solen kunde iakttagas. Plötsligt bryter en solstråle genom det allra heligaste; i samma ögonblick den tränger in i helgedomen, utmärkes stunden af den lärde, som nu vet, att ett nytt år ingått. Från denna tidpunkt räknar han dag efter dag, intill dess att, när trehundrasextiofem dagar åter igen förflutit, solens röda stråle än en gång flammar genom tunneln och ännu ett år gått förbi och är till ända. Det synes troligt, att våra dagar till börja med sålunda räknades och indelades. Andra folkslag, äfven greker och romare, bru kade månen till ledning och delade året i månmånader. Men i tidernas lopp fann man, att stora oregelbundenheter insmugit sig; månaderna svarade ej längre mot årstiderna; april blef juni och höstmånaderna vinter. Egyptiernas solar antogs då allmänt. Men äfven detta brngtes i oreda och ändrade sig genom de romerske prästernas okunnighet, o c h slutligen bestämde Julius Caesar, som var intresserad af astrologi, att kalendern skulle underkastas rättelser. Ar - 45 f. Kr. infördes af h o n o m den Julianska kalendern, den gamla stilen. Och hans vän, egyptiern Sosigenes, kunna vi tillskrifva vår tidsindelning. Astronomi var den odlade romarens favoritstudium, och från det egyptiska Alexandria, den tidens vetenskapliga centrum, hämtade de sina mest ansedde mästare och sina böcker om stjärnorna. Cajsar fastställde den första januari såsom sitt års begynnelsedag — - en tid af lustbarheter o c h nöjen hos de gamle egyptierna, liksom i våra dagar. Enligt den julianska kalendern bestämdes det astronomiska årets längd till 365,25 dagar. Det blir därför nödvändigt att hvart fjärde år tillägga ytterligare en dag. Denna dag, skottdagen, inskjutes vid den 24:de februari.
Det allmänna bästa torde jemväl obestridligen kraftigast främjas genom att undanrödja de hinder uti den fria dispositionen af jorden, som, bland annat, uti grundskatter äro tili finnandes, och hvilka, vid utbyte man och man emellan, måste medföra ett förringande af jordens värde, samt hämmande inverka på jordinnehafvarens håg och förmåga att förkofra sig, och den största säkerheten för Staten att utbekomma nödiga skatter kan snarare och företrädesvis ernås derigenom, att hvarje samhällsmedlem eger att, inom lagliga gränser, så fritt som möjligt förfoga öfver sitt kapital, detta må vara bundet vid jorden eller af rörlig beskaffenhet. Då en fullständig utredning af dessa och andra skäl, hvilka, efter Utskottets åsigt, högt tala för en förändring i den syftning motionärerne föreslagit, skulle föra till en vidlyftighet, oförenlig med Utskottets knappa tid och mångsidiga verksamhet, och obehöflig, då ärendet uti dess nuvarande skick icke lärer kunna till afgörande företagas, får Utskottet, enär de uti Bonde-Ståndet ofta upprepade motionerna ovilkorligen häntyda på en allmän och grundad öfvertygelse om förmånen för skattejordens innehafvare af grundskatternas möjliga kapitalisering, 22 Stats-Vts^ottets Utlåtande N:o 121. enär, efter hvad Utskottet här ofvan antydt, kapitalisering af grundskatterna långt ifrån att medföra våda för skatternas ordentliga eller oförminskade erläggande, ovilkorligen måste medföra allmän och enskild fördel, samt enär slutligen, en grundlig och på sakkännedom och erfarenhet hvilande utredning af och förslag till stadgande uti detta vigliga ämne måste föregå hvarje beslut derutinnan, men Kongl.
Hollstein, Cor fitz Ludvig, Capitaine. ~ g:de ^ ii i •— Cederström, Fullm. Fri herre Cederström i Rudolfi Srats-Råd m. in. iO:de ä—- 24S> Adelsvärd, Johan Cart$ Cabirietts-Kanimarherre. iitfé 276 Löven, Axet. s J2:te —i 284 Örnsköld, Fullm. Idefr Silfversparre, Isac Larii GeneralMajor, gedom lottning fried N:ö 277, Friherre Mannerheim j Lori August, Riks. Ständ. Justi Ombudsman. SiI^:de _C 31Ö Carpelan i Wilh., Stats Secreterare. i^-de 324 •“ Ehrenheim, Fredr. Pret» sidént. >. Den s8 November, Bänlifflans-Af delningen. För i5:de N:0 34c ». Friherre Lövensjköld, 8a* lomon, President, genom lottning med N:o 334, Friherre af Klercker, Carl — i6:de Ulric, Major. — 347 — Wirsen, Gust. Fredr.'/ Stats-Secreterare. — i7:de ■ ■ ■ 3?4 . Fock, Berndt Wilh./ Landshöfdinge. —■ I8:de *— 9‘ Herr Ulfsparre, Georg, Ofverste. I£:de **** 100. — Uggla, Göran Gustaf, Assessor. — 20:de — 167. — Geete, Adolph Sebastian/ Öfverste, 2i:sta i83 Dufva, Fullm. Grefva Cronstedt, Clas, Öfverste-» Lieutenant. 22:dra —« 272 *— Zelow, Christer, Hofmarskalk. — 23:dje 431. Järnsköld, Carl Johan, Capitaine. — 24:da f 02. — Storckenfelt ^ aWtti. H:f af Sillén, Lars} v. AdV. Fiscal. ajste . 687-.
Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 13, i anledning af Herr A. P. Ståhlet Motion, angående ett Jordbruks-Contors inrättande, beslöt Ståndet att låta dervid bero, med det förklarande, att Motionen bör behandlas endast af Bancosamt Allmänna Besvärs 1 - 'P.rot. TJtdr. cl. 30 g an. iSsy, • och Oeconomie - Utskotten, dit den: jemväl förut remitterats. S. JD. Föredrogos å nyo och biföllos följande Stats - Utskottets Utlåtanden: 1:0 N:o 15, angående af Capellmästaren Heeffner sökt ersättning för innehafd lön; %:o N:o 16, i anledning af Kamerera ren Hilders Petter Evers Arfvingars sökta befrielse från ådömd ersättning af bevillning', som Evers i lifstiden icke innehållit; 3:0 N.‘o 18, angående de i Arméen qvarstående Officerares tjenstgörings-skyldighet; 4:0 N;o 19, i fråga om Stipendiers inrättande för Arméens Officerare till bivistande af krig Utrikes; dock anmärktes härvid till rättelse ett i det tryckta exemplaret af Betänkandet funnet tryckfel, att i sista perioden står: ^Utskottet icke med Motionairen, ” hvilket bör vara Utskottet lika med Motionairen; 5:0 N:o 20, angående sökt befrielse för ht Vrot.
Och då hvarje förslag till förändring eller tillägg innebär ett quasi [erkännande af §:s mindre tydlighet i dess närvarande skick, och deraf, äfven i händelse en fullkomligare redaction af §. kunde utfinnas, likväl emellertid alltid skulle uppstå en anledning för Högsta Magten, att, innan en sådan bättre Grundlags-redaction fått sanction, (som dessutom kunde vara problematisk) vid nästpåföljande Riksdag vilja taga befattning med tillsättning af Ståndens Betjening; så anser jag vida bättre och rådligare att instämma i alldeles samma åtgärd, som den i8a3 års Ständer vidtogo, med undantag af den mindre bestämda redactionen, på sätt jag ofvanföre antydt. Väl inser jag, att den omtvistade frågan härigenom komme att stadna in Stahl ejno; men sådan har blifvit förr, och torde äfven hädanefter blifva händelsen, då en af Statsmagterne säger, att Grundlagen är tydlig, och den andra förmenar, att den är otydlig. För sådane händelser erbjuder icke Grundlagen något correctiv; ej heller kan, efter mitt begrepp, något annat upptänkas, än att man söker öfvertyga hvarannan med de bästa skälen och med en derefter lämpad ihärdighet. Emellan Konung och Ständer finnes ingen annan Domaremagt än förnuftet. igo Den 9 Jann ar ii. I förevarande fråga anser jag dessutom en decision genom Grundlagsändring icke påkallas af någon nödvändighet, att skilja håda Statsinagterna åt. Kongl. Maj:t har redan eftergifvit den förut begagnade förmenta rättigheten. BondeStåndet har nu håde den Nådiga Skrifvelsen, Riksens Ständers Beslut, och hvad mer är — §:s mening på sin sida. De kunna således tillsätta sin Betjening så, som de öfrige Stånden tillsätta sin, och det värsta, som möjligtvis, dock icke troligen, skulle kunna hända, vore det, att äfven Kongl. Maj:t tillsatte Betjening. Kommandes det alltså ytterst an på, hvilkendera sidans tillsatte Betjening, som af Ständerne fingo anslag lill Rikdags-arfvoden.
M-, som icke betviflade, det Rikets Ständer, äfven för sin del, erkände billigheten och rättvisan deraf, att staten återställde en densamma på orig tiga grunder tillfluten inkomst, nådigst föreslagit Rikets Ständer, att den bevillning, som från och med år 1836 till och med år 1846 blifvit för de å ministerstaten uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. 111. erlagd utöfver hvad, som belöpte för Svenska statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvan anförda grund, bestämda andel i samma traktamenten och aflöningar m. m., finge, utan hinder af något rörande sådan bevillning meddeladt laga kraft egande beslut elier någon i sådant hänseende gjord debitering, restitueras till vederbörande embetsoch tjenstemän eller deras rätls-innehafvare; i hvilket afseende anmälan om dylik restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år, efter det beslutet härom genom utrikes departementets försorg blifvit i allmänna tiduingarne kungjordt. Expeditio s-Utskoll l> FÖ slag till and. Skrifvelse, K'.o 60. I afseende på tillkomsten af det förhållande, hvaruppå förevarande fråga om restitution sig grundar, hafva Rikets Ständer inhemta t', huruledes, med anledning af gjorda framställningar angående bevillnings utgörande för den aflöning, som Svenska ministrar hos andra makter utaf statens medel åtnjölo, och enär, vid tillämpningen af förut meddelade stadganden rörande bevillningen af tjenstemäns löneinkomster, olika åsigter skola gjort sig gällande i fråga örn dylik afgifts utgående af minister-statens aflöning, de bestämmelser blifvit uti den vid slutet af 1835 års riksdag utfärdade bevillnings-förordning tillagde, hvilka sedermera bibehållits beträffande sådana löner, pensioner och arfvoden, som å nämnda stat uppbäras; och hafva till följd af härom sålunda meddelade stadganden, de vid utrikes beskickningarne anställde embetsoch tjenstemän, sedan 1836 års början, blifvit för ifrågavarande afgift debiterade.
Hr Rosenblad, Bernh.: Jag förenar mig såvida med Frih. Boye, att jag anhåller om återremiss af Utskrs betänk., ty någon propos. på bifall till motionerna lärer nu ej kunna framställas, och för de Hrr, som anse sig böra göra afseende på den af Utsk. framställda betänklighet att, på grund af enskilda motioner, tillstyrka löneoch pensionsanslag åt enskilda personer, får jag påminna om det olika förhållande, som finnes emellan ilrågavar. pension och sådana pensioner, som lemnäs tilt statens tjenstemän. De torde vara få, hvilka så patriotiskt som Kammarrådet Gripensjerna uppfört sig mot fäderneslandet, och hvilkas efterkommande så dyrt fått umgälla det. Under K. Carl XI:s ki\ig, då staten var i yttersta behof, leinnade han förskott, som ej på annat håll stodo att erhålla. När raan skref till honom och uppgaf, att Kopparberget med flera inkomstkällor, han hade i pant för redan lemnade försträckningar, vore den enda säkerhet, Kronan kunde erbjuda andra långifvare, hade han den godheten att medgifva, det panten skulle få återgå till Kronan och hans fordran ställdes på statens redlighet och goda vilja för framtiden. Detta blef honom dyrt. 1680 års Liqvidationscommissions första företag, vid dess undersökning af samtliga Kronans skulder, var att inställa all räntebetalning, intilldess undersökningen vore fullbordad, som, i parenthes sagdt, ännu icke sett sitt slut; oell hvad Gripenst jernäs fordringar beträffar, kom icke i hans tid turen till dem. Men dessförutan gjorde han andra förluster. K. Carl X hade efter eröfringen af Skåne, Halland och Blekingen gifvit Börringe klosters gods åt sin naturlige son. Hvem hade väl trott, att den tid skulle komma, då man skulle bestrida Gr. Carlsson äganderätten till denna egendom; men denna donation blef likväl vid reductionen indragen, och Gripenstjerna, som derå försträckt betydliga summor, förlorade denna fordran. Hans lidanden voro likväl så stora, att K.
3- RevisionsContoriet .. ... 1. CassaComrnissarieContoiret . 1. Rökslutsoch VexelBancoGontroll Contoiren . .. 1. BancoDisconten .a. tillsammans a 1. ]Vfen att emellertid endast aoCommissarie» tjenster hittills varit på Stat uppförde, och den femte Commissarie-befattningen i VexelBanquen blifvit, i mån af behofvet, från och med den q November 1820, oafbrutet besörjd af en dertill förordnad Tjensteman i Kamereraregraden, hvars göromål vidare i successiv ordning genom vicariater bestridas; hvarjemte Herrar Fullmägtige yttrat, att af de grunder, som vid innevarande Riksdag för Banquens Baneoch Sedelrörelse kunde blifva utstakade, det komme att bero, huruvida den felande 31 Commissarie-tjenst en, hvilken, till bibehållande af stadgad proportion, borde vara inom Fräl. se-classen, måste tillsättas, eller cm densamma Ban»0'l'jtsottets Betiinkancterti pä ett eller annat sätt kunde än vidare ipi*. besparas. Med anledning häraf; och då nu mera; Rikets Ständers Beslut äro fattade, om Banquens åligganden och de förändringar, som i; dess functioner böra ega rum, har Utskottet tagit i öfvervägande, huruvida nämnde tjenst må på Banquens ordinarie stat uppföras, och får härmedelst underställa Rikets Ständers, pröfning sitt omdöme derom.. Till en början anser Utskottet sig böra upplysa: att, sedan LäneBancoDepartementet samt §mä$edelsoch
Enligt hvad Rikets Ständer af officiela uppgifter inhämtat, består läkare-staten vid arméen af 38 regements-läkare, samt 33 förste och 32 andre balaljons-läkare; hvarförutan på Riks-slalens 8:de Hufvud-tilel å Sundhels-kollegii stat 17 så kallade pensionärer och 30 stipendiater finnas uppförde, af hvilka de förre, som måst hafva tagit någon examen för den medicinska graden, äro hufvudsakligen afsedde tilt bereda tillgång på fullt användbara sjukhus-läkare under krig samt utgöra den enda disponibla tillgången på sådane för den serskilda sjukvården i landel under farsoter och för bestridande af lediga civile läkare-!jcnsler, samt. de sednare, eller slipendiaterhe, hvilka äro endast medicinae studiosi, skulle vara flir Sundhels-kollegium disponible såsom biträdande läkare. Då, såsom hos Rikets Ständer jemväl blifvit upplyst, 21 läkare-bes’tällningar vid arméen, tillika med 7 pensionärs-platser, nu befinnas vakanta, synes häraf, alt de vid nästlidna riksdag beslutade åtgärder lill förbättrande af arméens läkare-korps’ ställning icke ledi till dermed åsyftade ändamål. De många ledigheterne inom korpsen ådagalägga nemligen tillfyllest, att de förmåner, som åtfölja Ijenstgöringen derstädes, äro alltför ringa och otillräckliga för alt förmå vetenskapligt bildade män att lill erforderligt antal i denna korps ingå. Det är ock tydligt, att den unge läkaren, efter att hafva genomgått en långvarig, mödosam och dvr studie-kurs, icke kan finnas benägen att inträda i arméens tjenst under dylika förhållanden, då han på annan väg, vare sig genom enskild praktik eller antagande af läkare-beställningar hos kommuner eller privata personer, kan förskaffa sig en mera sorgfri utkomst och en mindre äfventyrlig ställning, än den arméens tjenst erbjuder.
N:o 26, med de förändringar, sorn uti N:o 107 blifvit föreslagna, men i afseende på hemställan till K. M. att Dess Bef:h:de måtte anbefallas att befordra di!i — genceoch forvagns-inrältningar, der de lämpligen kunna åstadkommas, tillagt orden: ”ulan hinder af de skjuts-entreprenader, som i orten kunna varda inrättade.” Frih. Hamilton, Hugo: Af de upplästa prol.utdragen synes, alt BondeSt. har helt och hållet bifallit Ulsk:s betänk. Detta Stånd hade förut bifallit det första betänk., men har nu äfven bifallit de förändringar derutinnan, som blifvit föreslagna. BorgareSt. åter har bifallit det sednare betänk., endast med det tillägg, alt de yrkat antagande af tvänne reglemenlai iska punkter, sådana de finnas i det förra betänkandet. Dessa punkter äro likväl ej förändrade, utan der är endast ett tillägg uti den ena, nemi. alt då embetsman kunde färdas med ångbåt, så borde det ske, och den andra innehöll en mindre skiljaktighet. PresteSt:s prot.- utdr., som ej är hilkommet, är, efter hvad jag sett af allmänna tidningarna, och hvad jag bort af enskilda ledamöter inom nämnda Ständ, endast deruti skiljaktigt ifrån Utsk:s betänk., att PresleSt. ej ansett sig ens böra ingå så långt i detalj, sorn betänk, gör, utan blott i allmänhet beslutat rör:de de allmänna satserna. Men dessa allmänna satser äro desamma, som K. M. i sin propos. föreslagit; likväl vida mindre reglementerade än uti K M:s proposition. Da K. M. till R. St. gjort en förfrågan i detalj, så kan jag ej finna annat, än att ett noggrannt detaljeradt svar derpå bör följa. Jag kunde visserligen tänka mig, att K. M. uti den ekonomiska lagstiftningen, som Honom tillkommer, förklarade att Han ville hafva det nya förslaget så eller så, och blott öfverleinnade åt R. St. alt derom yttra sig. I sådant fall behöfdes visst icke något detaljeradt förslag; men då så icke är förhållandet, kan man ej länka sig, att R.
Troligen anser den värda talaren att nedsättningen vore dä för stor på engång, och derföre gillar han blott den nedsättning som af reservanterne är föreslagen, eller 24 sk. per LU. Om den värde talaren haft samma grundprincip då han bidrog att från 32 sk. öka tullen på smör till 2 r:dr 24 sk. per Ltb, så skulle säkerligen förhöjning ej öfverstigit 100 proc. eller i likhet med hvad den K. skrifvelsen nu innehåller. Hr von Hohenhausen: Jag anhåller om ordet, endast för att göra ett pär tillägg till mitt förra anförande. Hvad jag ämnade framföra, har af Gr. Lagerbjelke redan blifvit bevisat, nemi. att tullförsnillningen vid Torneå eif, när detta premium af 1 r:dr 40 sk. för transporten borttages, måste minskas, emedan det icke då kan löna sig längre att ifrån långt aflägsna delar af Finland transportera smöret. Det andra tillägg, som jag hade ämnat göra, var det af Hr Aminoff anförda factum, att vära skeppsredare, i synnerhet i Götheborg, intaga smör och andra victualie!' utifrån och lägga dem på nederlag för alt få dem för bättre pris, till förlust för den inhemska producenten deraf. För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten derå, att det är uppenbart, att jag kan sätta tull på en vara, så hög, att smuggling derigenom uppmuntras, synnerligen dä lättheten att lurendreja är så stor, som t. ex. med öppna båtar, hvilka t. o. m. gå öfver Bottniska viken för att öfverföra smör. Jag ser derpå ett exempel uti de öppna båtar, sora komma ifrån Dagö och Ösel till Gottland, för att tillbyta sig slipstenar o. d, och ditföra allehanda saker och när således dessa båtar kunna komma öfver, så lära de icke underlåta att försöka alla utvägar och hitta på medel att tullfritt införa varor, hvilket naturligtvis verkar alt det skydd, som man just genom tullen åsyftar, till en del borttages. Det måste således alltid noggrant beräknas huruvida en tull skyddar eller icke.
M:ts nådiga framställningar, dels med föranledande deraf, att hvad sålunda provisoriskt blifvit i nåder beslutadt, icke syntes medföra erforderlig lindring i roterings-besväret, utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning och yttrande, samt vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörda och sig underdånigst utlåtit, bar E. K. M:t, under den 22 Maj 1846, funnit godt i nåder stadga och förordna: 358 Expedilions-Utskoftets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 1G2.
Antalet af de genom val tillsatta ledamöterna i kyrkorådet bestämmes i 1.843 års Förordning till minst fyra och högst åtta. Om antalet af ledamöterna i skolstyrelsen s.äges deremot i 1842 års Förordning endast, att de skola vara ”någre”. Under förutsättning att kyrkoråd och skolstyrelse blefve förenade, föreslås nu antalet af ledamöterna deruti till minst fem och högst elfva. Hvad §§ 30 och 31 innehålla återgifver hvad nu i ämnet är stadgadt, och innehållet af 35 § torde, i likhet med hvad i samma afseende om kommunalnämnd är föreslaget, äfven här böra ingå, med hänsigt till de medel, kyrkooch skolrådet skulle komma att förvalta. lil. /Ifijifter till kyrka och skola samt dithörande räkenskaper. 1 den händelse att förslaget om kyrkostämmans skiljande, från kommunalstämman blefve .godkändi, skulle särskild drätselförvaltning för kyrkoförsamlingen blifva nödig, och, såsom det synes Committerade, äfven kunna på kyrko-och skol - LIV rådet öfverflyttas, såsom ock nu flerestädes i staderna förhållandet är. På landsbygden är det kyrkoherden och kyrkovärdarne, som nu förvalta de egentligen s. k. kyrkomedlen och till vederbörandes granskning öfver dem upprätta erforderliga räkenskaper, lill följd af hvad derom (innes förordnadt så väl i kyrkolag som andra stadgar, bland hvilka särskildt Kongl. Instruktionen den-12 April 1815 för en del provinser må anföras; och som kyrkovärdarne, enligt Committerades förslag, framdeles skulle blifva ledamöter af kyrkooch skolrådet, likasom de hittills varit ledamöter af kyrkorådet, samt kyrkoherden ordförande, vill det synas, -som skulle den ökade vård och tillsyn af kyrkomedlen, som sålunda af förslaget blefve en följd, icke kunna anses annorlunda än såsom en fördel. På del likväl ingen förblandning af kyrkans medel och folkskolemcdlen måtte ega rum, har det uttryckligen blifvit sagdt, att för hvartdera slaget inkomstoch utgiftsförslagen samt räkenskaperna deröfver särskildt skulle uppgöras.
I afseende å f. d. Fortifikalions-redogöraren å Carlsborgs fästning K. N. Hallströms balans, utgörande 1,741 Rdr 39 sk. 8 rst. till ordinarie anslaget och 20,972 Rdr 2 sk. till extra anslaget, hafva Revisorerne af en sistnämnde anslags hufvudbok för år 1847 bilagd relation inhemta!: alt denna, år 1839 upptäckta, balans, efter flera, dels vid Krigs-rätt å Carlsborg och dels inom Kongl. Krigs-kollegium, Verkställda undersökningar, blifvit, genom Kollegii utslag den 28 December 1840, bestämd till ofvauberörde belopp; att Kollegium, genast efter balansens upptäckande, anmodat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län alt, till Kongl. Maj:ts och Kronans säkerhet, med qvarstad belägga all Hallströms egendom, ehuru denna qvarstad, i anseende til! mellankommel konkurstillstånd, icke kunnat beviljas, samt att åtskilliga andra åtgärder blifvit af Kollegii Advokal-fiskals-ertibete, på Kollegii befallning, vidtagna för bevakande af Kronans rätt i detta balansmål; hvilket ännu är på Kongl. Kammar-rättens pröfning beroende. Detta ärende befinner sig alltså fortfarande i samma skick, som vid förra statsrevisionen, oaktadt redan då den erinran gjordes, att denna balans bordt med mera skyndsamhet utredas och afslutas. § 2. Ehuru föregående Revisorer anmärkt, att räkenskapen för de å extra anslaget anvisade och linder Fortifikations-afdelningéns förvaltning ställda medel bordt vara inrättad med särskilda conti för hvarje af de olika föremålen; i hvilka conti, å ena sidan, anslaget, jemte alla dit hörande uppbörder, bordt förekomma, och å den andra, hvarje å anslagen anvisad utgift, äfvensom den vid årets slut befintliga behållning, — har sådant icke eller nu blifvit iakttaget; hvarigenom revisionen försvårats och någon fullständig framställning öfver förhållandet med hvarje anslag icke kunnat med ledning af räkenskaperna uppgöras.
Öfver hvad sålunda emot Häradsrättens utslag blifvit anmärkt, infordrade jag förklaring af häradshöfdingen, såsom ansvarig för det lagstridiga beslutet, hvarefter denne afgifvit utlåtande, sorn bland annat innehöll: att Häradsrättens ifrågavarande utslag, enligt hans förmenande, vore stödt på lag: alt han hittills icke af ofvanåberopade Kongl. Förordning kunnat draga den slutsats, att densamma ovilkorligen skulle tillämpas äfven vid förvandling för andra resan stöld, så vida lagens stadgande i 40 kapitlet 3 § Missgerningsbalken, att för sådant brott, vid bristande tillgång till böter, straffet ökes med fem par spö, icke genom bestämd föreskrift blifvit uppbäfvet; och att, då anklagade Lars Larsson skall hafva varit ibland antalet af de brottslingar, hvilkas själstillstånd vore till den grad förderfvadt, att det af lagen medgifna mildare straff hvarken medförde förbättring eller ijenacle såsom afskräckande för andra, häradshöfdingen måste för denna person tillämpa det straff, som, ehuru långt ifrån tillämpligt för så beskaffade brott i allmänhet, häradshöfdingen icke trodde vara af lag förbjudet, och hvaruti det stod den sakfällde öppet att söka ändring, om han åstundat och icke ansett sig deraf väl förtjent.