Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Rosenblad: Efter Herr von Hart-, mansdorffs yttrande har jag ej mera att tillägga, än att den strid, hvarom Friherre Cederström talat, lär vara slut, när vi sett bär och i Utskottet stora Stångjerns-idkare tala för {ika fördelar åt deras Tackjernsidkande bröder. i86 Den >4 Augusti e. in. Herr Hjerta: Jag har den olyckan att hvarken vara Stångjernseller Tackjernsegare, men jag går ut från den grundsats, att om Tackjernet skall betraktas såsom pant, är det en dålig pant. Om åter frågan skall betraktas i sammanhang med den öfriga belåningen, så är just nu det ögonblick inne, då man arbetar på att komma ifrån ett oriktigt undsättningssystem, till ordning , och jag trodde ej, att tiden då vore lämplig, att inkalla nya lånesökande. Jag har ej funnit dessa satser på ett öfvertygande sätt bestridde, och jag hyser den farhåga, att Tackjernet blir en pant, hvaruppå Banken gör förluster; men jag skulle ändock ej afse den saken, om jag ansåg åtgärden medföra en stor allmän fördel. Friherre af Nordin har anfört en satts, som gifver styrka åt min mening, eller att Tackjernet åtminstone borde vara upplagdt på Stapelstadsvåg. Då han upplyst, att Tackjern finnes på Stockholms våg upplagdt, visar det, att det ej mätte vara grundlöst, att ingen stor vinst är alt hemta. Det jern, som ligger, är säkert till ganska stor del belånadt hos enskilta. Hela vinsten är skilnaden emellan den enskilta räntan och Bankens. Jag frågar, om det är ögonblicket, då man vill höja denna ränta, då BancoUtskottets Betänkanden föreslagit, alt den må höjas; om, säger jag, det då är liden att införa nya låntagare i Banken.
I Banco-Reglementets 2 Art. 1 §. tillägges Bankens Commissarier en fyrfaldig bestämmelse, nemi.: a) att vara Ledamöter uti den Fullmägtige underordnade Auctoritet, med egen och serskild ansvarighet i afseende på Verkets förvaltning i det hela, som benämnes Commissariat; b) att vara vårdare af Bankens redbarheter; c) att såsom Chefer förestå Banco-Verkets serskilda Departement; d) att såsom Tjenstemän inom Verket bestrida utstakade göromål för dagen; samt serskildt de Commissarier, som tjenstgöra i Verkets nuvarande 3 Hufvud-Departement, Vexel-Banken, Låne-Banken och Cancelliet, att hafva vården öfver större General-Cassan och de allmänna förvaringsrummen, både för silfver och sedlar, enligt 4 §• af samma Art. g Banco-Vtshottets Utlåtande ZV.O 38. Tnom Vexel-Banken, der 5 Commissarier äro placerade, hafva, enligt dem emellan träffad öfverenskommelse, arne besörjt moch ut-leve■ T vid mindre General-Cassan, en tredje fort Boken ofver samma fass"?J en 4'de beordrat och redovisat alla Sedeloch Attest-Blanquetter, samt devi 5:te egt tillsynen på och omsorgen för de dagliga goromålens iemna och oafbrutna gång. S nf J-sse Commissarier ambulator.skt, utom i v,sse förekommande J ii lnm vid förslags upprättande till ledige tjenster m. m, hvilka kun“nitali. Commiss;!riernes fulltaligare delffandei äfvensom Weiel-Bani rnmmissarier gemensamt förrätta Expeditions-arbetet, samt efter lid o?hS tillfälle med Commissarierne från Låne-Banken och Cancelliet deltaga i SlllVT'^rÄ1-iåkttages, lill följd af inbördes öfverenskommelse emellan dess 3:ne Commissarier, att en af dera skoter utlåningen på jern oSi effecter samt relaxer å dylik pant den andra förer
Derigenom blefvo inkomsterna efter hvarje sådan mynt-bestämning otillräckligare, och så går det äfven med oss, om vi, i afseende på vårt credit-mynt, följa samma bedrägliga grundsattser. Grefve von Platen: Jag kan ingalunda frångå den tankan, att ett pappersmynt, som ej har ett stadgadt värde och således är underkastadt fluctuation måste hafva ett skadligt inflytande på allmänna rörelsen. Denna fluctuation kan icke upphöra förr, än Banken har en realisations-fond och papperet genom dess inlösen bringas till stadga. Ett pappers-mynt som Banken vägrar att emottaga, kan icke anses hafva något egenteligt värde. Så länge Banken har en nedgrafven fond, med hvilken den ej rör sig, kan jag ej annat finna, än att pappers-myntet skall hafva ett vacklande bestånd, Fåfängt åberopar man fordna realisationer. Jag har nu ej talat om sattet, huru en realisation skall tillgå och verkställas, det vore förliastadt; men jag har blott trott, att Sverige har en möjlighet, att efter 7 års fred göra en realisation och att denna åtgärd är lätt under våra närvarande förhållanden. Om en myntfot fastställdes efter papperets nuvarande ungefärliga värde, gäller den så väl för de betalande, som för borgenärerne eller de betalte, och man kan ej säga det vara en banque - Den 56 Februarii, ?97 routte, då alla dela lika; Man har här åberopat 1776 års realisation. Om den ej lyckades, var hufvudskälet det, att Banken ej fick handla endast som Bank och oberoende af Staten samt dess behof. Man bör således ej skylla på realisations-planen, att det dermed åsyftade ändamål genom helt andra orsaker, nemligen 1789 års krigsbehof i3 år efter, förfelades. Jag äger den fasta öfyertygelsen, att så länge Staten fritt kan använda Banken och Statsbehofven anvisas att utgå af Bankens medel, så länge är Bankens credit: förtroendet till den ej att påräkna. Jag erkänner att denna förklaring är för tidig, och att jag borde innehålla dermed, till dess vi få se en ordentlig finance-plan uppgjord.
Några småsaker, hvarmed de kunna pryda barnkammaren och gifva den en vi Låt dem t. ex. försöka sig med några små ställ för fotografier, små litografier, aqvarellförsök o. d. Ett sådant kan lätt och ytterst billigt tillverkas af fyra torra akasieqvistar. Lyckas något af dessa ställ sä väl, att mamma vill använda det i salongen eller på sitt skrifbord, blir de smås tillfredsställelse så mycket större. Till ramen behöfvas tvänne qvistar af hvardera 24 centimeters längd och tvänne af hvardera 20 centimeters längd; dessa öfverdragas särdeles väl med s. k. bronslack (af färgträ beredd bronsfärg). Derefter bindas de samman: ståndaren (20 cm) ställes alldeles upprätt och de båda 24 cm långa benen ställas deremot, så att basen blir en liksidig triangel med ungefär 16 cm sida (från ben till ben). Dessa tre fastas väl tillsamman i spetsen. Den fjerde qvisten (20 cm), vackert och väl lackerad, blir understödet för bilden. Den fästes på framsidan af de snedt stående benen med två små nubb, så att den vid hvardera sidan går 2 cm ut öfver kanten. Den sättes så långt ned, att det blir lämpligt för bilden den skall bära. Kan lilla syster binda en liten torr bukett med eu blågul rosett att fästas öfverst på stället, blir det ju så mycket praktfullare. — Eller kanske fins i huset en gammal enkel trä- eller pappram, som man anser sig ej kunna använda. A f denna kunna de små flitiga fingrarne göra något ganska vackert. Först bestrykes ramen med snickarlim, i hvilket man trycker väl fast fin grå mossa, samlad i skogen. Sedan får mossan ett lätt öfverdrag af tunn gummilösning, hvarefier man genast öfversiktar ramen med silfverbrons. Det hela kominer då att förvillande likna metall. I två motsatta hörn kan man sedan fiista små torra buketter af småfrukter från skog och fält: ollon, hafre, lärkv. (Sigill) Kejserl. Redlich Tysk generalkonsul. Insamlingen förklaras härmed afslutad. Redaktionen. trädskottar o. d. Dessa småbuketter bronseras med röd kopparbrons. Mormor. Hushållet.
Dessa vackra ändamål, omisskänneligen åsyftade i de nya Näringsordningarne, kunna dock endast ofullkomligt upnås under fortsatt tillämpning af allmänna lagens stadganden om qvinnans rätt — eller riktigare obefogenhet — alt vårda sin ärfda eller förvärfda tillhörighet. En enka, om 16 år eger att sjelf råda öfver sig och sitt gods; en gosse om 15 år eger att sjelf råda öfver hvad lian sjelf förvärfvar, och vid 21 års ålder eger en man full myndighet både öfver hvad lian älfver och förvärfver. Visserligen tillätes den ogifta qvinnan äfven alt vid 15 år disponera öfver hvad hon sjelf förvärfva! och vid 21 års ålder öfver både hvad hon ärft och förvärft; men likasom genom en hånfull och grym parodi på den motsvarande rättigheten åt mannen, tillätes henne icke detta till hennes eget bästa, utan till andras, lill förmån för dem som öfverlefva benne: lion får disponera öfver dessa sina tillgångar såsom testamentgifverska. För hela hennes egen lifstid dömmer deremot lagen (19 Kap. 2 § G.B.) henne till oafbrutet omyndighetstil lstånd. Det är nog att jemföra Allmänna Lagens stadganden i dessa fall, med grunderna för den nya Närings-ordn:n, för att inse deras 316 Den 30 December e. m. stridighet, och luiru långt fullkomligare de sistnämnde skulle kunna tillämpas, om de förra ej lade hinder deremot. För att bringa sammanhang och öfverensstämmelse i dessa delar af lagstiftningen anser jag mig härmedelst böra föreslå, att qvinna må ega vid fyllda 25 år makt att sjelf förestå sitt arf, och att. efter fyllda 15 år, sjelf råda öfver hvad hon förvärfvar; äfvensom att det må bero på henne sjelf, att vid äktenskaps ingående sluta sådant förord, hvarigenom hon må lagligen anses såsom målsman i afseende på den egendom hon före eller under äktenskapet ärfver eller förvärfver. Af denna anledn. föreslår jag, att 8 kap. 1 §:n G. B., 2:dra mom. med uteslutande af orden: ”om annat än makarnes giftorätt eller”, må erhålla följande lydelse:
Cederström, om han icke funne, all uti contra-propos. kunde få intagas äfven andra förslag, än de, hvarå propos. förut blifvit framställd, helst i annat fall, derest den första propos. blifvit besvarad med ja, alla de öfriga skulle förfallit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag hemställer till Frih. Cederström, huruvida icke Frih. skulle finna lämpligt att till conlrapropos. antaga del förslag jag framställt, enär vi äro ense 202 Den 14 Januari f. ni. derom, oell äfven jag i det förslag, som H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagat uppläsa, antagit samina ordalag i afseende på terminen för tullbcstämmclserne, som Frih. sjelf nyttjat, nemi. lill nästa riksdags slut. Frih. Cederström: För min del anhåller jag, att vote ring må ske emellan Hr Skogmans och mitt förslag, sådant det blifvit af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framslälldt. E.x. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att lian, då Frih. Ce derström var den, som begärt voteringen, ansåg honom vara berättigad att genom votering söka göra gällande det förslag hail uppgifvit, och alt, derest någon annan yrkade en annan contrapropos. enda återstående utvägen vore, alt II. o. Ad. först bestämde, hvilket förslag skulle upptagas i contra-proposm. Gr. Frölich: Det är icke svårt att genomskåda Frih. Cederströms afsigt med den contra-propos., som han begärt, och han har öppet gifvit den tillkänna, dä han likasom hotat R. o. Ad. med en efterföljande votering, för att utröna, huruvida icke Frih. Palmstjernas framställning skulle kunna vinna mot Hr Skogmans, i händelse Frih. Cederslröms nu klefve af R. o. Ad. afslagen. Frih. Palmstjerna åter har, såsom det synes mig, ganska taktiskt rikligt, velat öfvertala Frih.
Ridderskapet och Adeln, att Statsötskottet må anmodaä tillse, att berörde beslut kan till verkställighet befordras, samt att Utskottet, i händelse hinder möta för utdelningen af completta exemplar af 1817 och 1818 årens Protocoller, likväl må foga sådan anstalt, att utdelning af deU tillgängliga delen af sista Riksdagens Protocoll må kunna verkställas. Herr Riben, Carl Wilhelm', jemte det jag instämmer uti Herr Rosenblads önskan om en påminnelse till SfatsUtskottet, angående åtgär. ders vidtagande till utdelning af Ridderskapets och Adelös Protocoller för 1817 och 1818 lirens Riksdag, får jag vördsamt anhålla, det Utskottet måtte anmodas, att, i händelse på sätt Herr Rosenblad tyckes befara, icke alla dessa Protocoller genast vöre till utdelning färdiga, uppgifva otsaken dertill. Ridd. 0. Ad, Prat. V. Band, 7 98 Den 6 Juni i f. m, Herr Grefven och LandtMnrJhalken föreslog, att så väl Herr Rosenblads nyssberörde motion, som Herr Ribens i anledning deraf nu afgifne yttrande matte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Herr Grefven och Landt MarJkalien tillkännagaf, att Flenum komme kl. half] till 6 i eftermiddag att fortsättas. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 3:dje dennes under N:o 179 afgifne, och samma dag på bordet lagrie Utlåtande och förslag till sammanjemkande af RiksStåndens beslut i frågan om medel till kostnadernes utgörande för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående förmälning och verkställde Utrikes re6a. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Då denna fråga sist förevar hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslog jag samma åtgärd, som den BondeStåndet vidtagit. Enligt StatsUtskottets nu afgifne jemkningsproject skulle 300,000 R:dr komma att tagas af Salpeterfonden.
Hr Mannerskantz: Jag ville hemställa till Frih. Raab, om han ej ville göra den förändring i sitt nyss gjorda förslag, att R. o. Ad. icke antager det i denna punkt uttalade omdöme, så vidt det kan innefatta kiander af Bancodiscontstyrelsens förvaltning. Hvad Utsk. yttrat, kan möjligen tydas som ett klander öfver denna förvaltning — det vill jag ej bestrida; men sådan har ej Utsk:s afsigt varit, utan i stället ett klander mot sjelfva inrättningen. Hr Frih. o. Ordföranden yttrade, att om han riktigt uppfattat Frih. Raabs förslag, hade det innehållit, att R. o. Ad., utan att biträda Utsk:s ogillande omdöme öfver Bancodiscontens förvaltning, likväl skulle låta dervid bero. Hr Printzenskjöld: I händelse den af Hr Frih. o. Ordföranden framställda propos. godkännes af Ståndet, har jag ingenting att anföra; min afsigt var alt göra en anmärkn. vid Hr Mannerskantz^ hemställan till Frih. Raab, hvilken hemställan jag för min del ämnat bestrida. Frih. Raab: Jag får till Hr Mannerskantz hemställa, huruvida han icke finner meningen med mitt förslag vara enahanda med det, som Hr Mannerskantz sjelf föreslagit, dä han föreslår, att R. o. Ad. skulle ogilla BancoUtsk:s utlåt., så vidt det hade afseende på förvaltningen, och jag föreslagit, att R. o. Ad. icke måtte biträda det ogillande omdöme, sorn'Utsk. uttalat öfver Bancodiscontens förvaltning. Saken blir densamma. Jag tror, att vi här råka hvarandra så nära, att någon tvist oss emellan ej bör uppstå. Jag hemställer, om det ej vore bättre, att, i st. f. alt sluta meningen med orden ”låta dervid bero,” säga, alt denna del af betänk, lägges till handlingarne. 440 Den 10 December. Hr Mannerskantz:
Det har i tankens rymd ej uphört att räknas bland betydande makter. Det har fostrat fredliga eröfrare inom vetenskapens rike och lagstiftare för mer än ett af dess områden. De fredliga namnen hafva täflat med de krigiska, ädelt, ej utan lycka. Svenska Konungars rykte har gått långt. Linnés har måhända gått längre. Stora Naturforskare hafva framför andra grundlagt och underhållit detta Sveriges beröm.» Berzelius och Geijer äro bortgångne. Deras fädernesland erkände sin skuld till dem och betalade den genom att anslå pensioner åt deras enkor. Ej sannt, Mine Hrr! ett folk blottar aldrig vackrare sin aktning för lörtjensten, än när det hedrar minnet af sådana medborgare, hvilka, i en väsendtligare mån, bidragit att höja national-äran? Hvad Geijer yttrade till Berzelius, kan äfven tillämpas på en annan, nyligen hädangången landsman, hvars namn flugit så långt som civilisationen utsträckt sitt välde, och der blifvit helsadt med högaktning. Det namnet är Carl Adolf Agardh! Marinen, som stod bakom det sjelfiförvärfvade och frejdade namnet, uttalade, kort före sin död och kanske anande sitt nära förestående slut, dessa ord: »öfverallt annat på jorden har jag älskat mitt fosterland; redligt och efter bästa förmåga har jag sökt att vara det nyttigt; uti dess tjenst har jag utslitit mina krafter. Denna visshet är nu tröstande, ty den ger mig ett hopp, att om mitt arbete ej varit förgäfves, skall det hos Svenska Folket — då jag ej mera är till — tala godt för mina närmaste, demjagefterlemnar i nöd.» — Att Agardhs familj befinner sig uti ekonomiska bekymmer, det intygar bilagde stämningsprot. *) Mine Hrr! Det gäller nu att betala idéer och vetenskapliga uptäckter med bröd, och att visa oss värdiga det förtroende, Agardh hyste till nationens känsla af sin pligt, då fråga är att infria hedersskulder. Jag tager mig friheten föreslå: att R.
Material-huset J\s 274 i Calmar stads vestra qvarter; 10:o ang:de förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allmänna Indragnings-Slaten; 11 :o ang:de årlig pension åt frami. f. d. Stats-Rådet Samuel Grubbes enka, Margaretha Johanna Grubbe; 12:o ang:de anslag till Auditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz för en af dem upfunnen machin för uträk ning och tryckning af mathematiska tabeller; 13:o ang:de anslag af 12,000 R:dr till lindring i de kostnader Carlskrona stad, till följd af kolera-farsotens härjande derstädes nasti, år, fått vidkännas; 14:o ang:de beviljande till Stockholms stad af ett räntefritt lån utaf 100,000 R:dr till understöd för bestridande af de kostnader staden, i anledn. af kolera-farsotens härjande derstädes, fått vidkännas; samt 15:o ang:de pension på Allmänna Indragnings-Staten för Vakthetjenten i Manufaktur-Diskont-Kont. J. E. Lindström. Föredrogs StatsUtsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Utlåt. M 26, i anledn. af ,K. M:s Nådiga Propos., ang:de frami, förre Depart:s-Chefen i Kongl. General-Tull-Styrelsen, KansliRädet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-Råd i lifstiden ådömdt ersättningsansvar i målet rör:de den efter afl. Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag bestrider icke den eftergift, som här har blifvit föreslagen åt Valerii Sterbhus, men jag bestrider, att man betager Adv.-Fisk. i Kammar-ll:n det arfvode, som honom, i egenskap af åklagare, tillkommer. Det är hvarken rätt eller klokt att så förfara.
Bränvinsutslcänknings-rätt begagnades under år 1855 vid 35 gästgifverier och skjutsombytesställen å landet samt 26 krogar och näringsställen i städerne, så att, sedan förra berättelsen afgafs, antalet af dylika försäljningsställen ytterligare minskats med 7, likasom för den tid samma berättelse omfattade var förhållandet. De sockneoch fjerdingsmagasiner, som inom länet förefinnas, innehade vid 1855 års slut en sammanlagd behållning i spanmål af 14,227 tunnor utaf åtskilliga sorter. För sparbanken i Fahlun, som stiftades år 1825, har förnyadt reglemente den 7 Oktober 1852 blifvit faststäldt Af de intill 1855 års slut utgifne 4,791 motböcker voro 1,827 då ännu gällande och de i banken derå innestående medel i kapital, ränta och premier utgjorde 165,479 R:dr 28 sk. samt hjelpfondens behållning 17,510 lbdr 30 sk. 10rst. B:ko, så att under sistförflutne fem år insättarnes antal ökats med 77, men deras tillgångar med 40,528 R:dr 40 sk. och hjelpfondens behållning med 7,398 R:dr 44 sk. berörde mynt. I Stora Kopparbergs läns sparbank, som år 1851 öppnades af länets nödhjelpskasse-direktion, enligt ett af Länsstyrelsen tillsvidare godkändt reglemente, men under loppet af år 1855 öfvertogs af en dertill särskildt utsedd direktion, enligt det för sådant ändamål i någon mån förändrade reglementet, utgjorde vid sistnämnde års slut insättarnes antal från 29 kommuner, hvardera med särskild vald sparbanks-nämnd, samt 5 kompanier och musik-korpsen vid Kongl. Dal-regementet, tillsammans 770 och deras sammanräknade behållning 26,647 R:dr 7 sk. Banko.
Om, då Utskottet tillstyrkt deras borttagande på en gång, Utskottet kommit att glömma orättvisan o;h faran deraf, så är det här stället att påminna derom. I vanlig Concoursväg äga Gäldenärens Aa-’ gign&tioner icke bättre rätt, än hans Reverser; och ända hittills har man erkänt, att då man försätter tvänne lika rätts ägande Borgenärer i sådan olikhet i fördelar, att man ger den ena hvad man nekar den andra, så afviker man från både Lag och rättvisa. Utskottet har likväl godtyckligen förklarat alla Innehafvarne af FilialDisconternas Assignationer böra genast Dm 17 Martil, f. m. 63 få dem betalte; då deremot Fordringsägare för 3 ProcentsScdlar, och på Aiskrifnings-räkningen, böra åtnöjas med en , på fem års tid utställd betalning, samt böla all Ränta förlora. Till skäl för ett sådant tillstyrkande åberopar Utskottet en nödvändig omsorg fcr allmänt väl: och vi böra då tillse, huru dermed sig förhåller. Begreppen om allmänt väl kunna vara olika, och kunna förändras; men Nationen synes vara berättigad att tro på de begrepp, sorn i sista RiksdagsBeslut voro antagne. Der förklarades, att allmänt väl fordracie, det RörelseCapitalet förblef så stort det varj och derpå gafs Nationen det mäst högtidliga löfte. Att RörelseCapiralet nu är lika stort, som det vid sista Riksdags slut var, lärer väl ändå icke kunna sägas ; ty om också de ansenliga Summor, som till Banquen ingått i Räntor för Fastighetsoch EffectLån, samt vinst af Riks* Disconten , icke få anses såsom förlorade för RörelseCapitalet; om man ej får antaga, att mera än 6oo,coo R;dr Banco af Malmö
Riksens Häglof!. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Betänkande } angående upphandlingar för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning. Till Utskottet här från Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit rernitteradt ett Memorial, rörande detta amne, af Herr Rådmannen Carl Sjöbom, deruti, jemte framställning af de olägenheter, som skola vara oskiljaktiga från det sätt, hvarpå upphandlingar för Kongl. Majds och Kronans räkning - och Adelns Ledam. vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. Borgare-' O & Ståndets Ledam. vagnar Anti. Den 29 Maj. ning nu verisställas, yrlsas,att någon allmän författning måtte i detta afseende blifva vidtagen, som fastställer: n:o Att hvaiIsen Kongl. Sjöförvaltningen, Kongl. Magazins-Directionen, eller hvilket Emhetsställe som heldst, må aga ratt verkställa upphandlingar för Kronans räkning, da de ske för allmänna medel, sorn af Rikets Innevånare blifvit sammanskutne, utan genom offenteligen kungjorda Auctiorier, med mindre Kongl. Maj-t sjelf derom annorlunda förordnar, då ett sådant Kongl. Majus Nådiga Förordnande bör få komma till den leverantörs kunskap, som det äskar, såsom en nödig controll för expeditionens oväld. 2:0 Att på alla upphandlingar, som ske på flera orter och viss dag, böra Auctions-Protoeollerna med först afgående Post communiceras hvarje Embetsställe, der Auetionen hållits, på det leverantören med möjligaste första må fä veta om hans anbud blifvil antaget. 3:0 Att inga Eeverantser måga Verkställas på andra orter, än der de samma skola begagnas, och att sådan leverering alltid bör ske för Leverantörens räkning och risque, så att Kongl. Maj:t och Kronan på intet sätt blottställes för skada och förlust, under hvad förevändning sorn heldst. 4:0
Revisorerne hafva uti 1 §. anmält, såsom en felaktighet i räkenskaperna, att uti 1842 års medelsräkning finnes, såsom behållning från år 1841, inbalanseradt ett belopp af 1,467 R:dr 43 sk. 8 rst., ehuru den i sistnämnde års räkenskap utbalanserade behållningen vore upptagen till endast 1,460 R:dr 47 sk. 10 rst. Att denna framställning grundar sig å ett misstag, värdes Eders Kongl. Maj:t inhemta af underdånigst bilagda bestyrkta transumter utur de ifrågavarande årens räkenskaper. Å sista bladet, förra sidan, uti 1841 års kassaräkning upptages väl, såsom behållning till påföljande år, det af Revisorerne angifna beloppet, 1,460 R:dr 47 sk. 10 rst.; men om den nederst å samma sida tecknade anvisning blifvit följd och bladet omvändt, hade tillika funnits en af räkenskapsföraren underskrifven anteckning derom, att berörde 1,460 R:dr 47 sk. 10 rst. komme att, jemlikt Kammar-Rättens Utslag den 8 Juli 1836, ökas med ersatt rabatt å medikamentsräkningar, 9 Rdr 10 sk. 3 rst., till 1,470 R:dr 10 sk. 3 rst., derifrån observationsprocent skulle afgå med 2 R:dr 14 sk. 7 rst., hvarefter den återstående behållningen blifvit utförd med 1,467 R:dr 43 sk. 8 rst., eller enahanda belopp, som uti 1842 års räkenskap blifvit såsom ingående balans upptaget.