Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. i öfvervägande tagit, i'sammanhang med de flera i ämnet af flere enskilde inom Riks-Stånden väckta motioner, samt dervid vissserligen funnit, ej mindre att samma skäl, som under de tvänne nästföregående Riksdagarna blifvit andragna för Statens medverkan till communicationers och transporters befrämjande, fortfara att göra sig gällande, så länge allmänt vigtiga ämnen för sådana åtgärder ännu förefinnas, än äfven, att, i mon af en ökad erfarenhet om vigten af dylika företag, samt, till följd deraf, utsträckta forskningar och undersök - 164 Exp*-Utsk. Förslag till und. Skri/v. N.-o 44^ ningar, Riket, i anseende till mängden af de sjöar och vattendrag, det innesluter, skall ännu länge gifva rika ämnen till åtgärder för communicationers förbättrande; hvarföre ock det varit R. St:s önskan, att kunna tills vidare, oförminskadt, bibehålla det årliga anslag, R. St. hittills funnit nödigt att, för befordran af dylika arheten, meddela ; men, vid anställd undersökning , angående Statens odisponerade tillgångar, jemförda med de extra Statsanslag, som af dessa tillgångar måste utgå, hafva R. St., på grund af det resultat denna undersökning lemnat, funnit sig föranlåtna, för denna gången, inskränka anslaget till 5o,ooo R:dr, hvilken summa R. St., erkännande vigten af att ej, i anseende till bristande anslag, något års uppehåll, i så beskaffade arbeten som de ifrågavarande, inträffar, ansett böra oafbrutet, intill nästa Statsreglering, för hvarje år utgå. I fråga dernäst om vilkoren för dessa medels användande, har väl hos R. St. i betraktande kommit, huruledes dessa medel ursprungligen varit företrädesvis anviste till strömrensningars befrämjande och lättade sjötransporters öppnande i Rikets norra Previncer. Enär bestämmandet i iörväg af en viss länegräns, inom hvilken anslaget borde inskränkas, kunde minska utvägarna att vinna de fördelar, man ve Exp.-Utsk. Förslag till lind. Skrifv.
Jag hemställer till den känslofulle Fadren, om icke hans hjerta säger, att håde Son och Dotter äro honom lika kära, och att dem i allo bölske enahanda rätt. Då detta åstadkommes genom antagande af Utskottets Betänkande, har jag ingen minut tvekat, att till alla delar förena mig med de värde Talare, som önskat bifall derå. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Jag hade ämnat afhål la mig från allt yttrande i förevarande ämne, men jag anser det så ingripande uti Statens alla intressen, att det är hvars och ens pligt att öppet uttala sina tankar. Med fara att benämnas illiberal, ämnar jag att bestrida den föreslagne lika arfsrätten. Det gifves ett måhända farligare tadel, som väntar mig utom Riddarhuset, af det vackra könet, som säkerligen skall ogilla mitt tänkesätt; men detta tadel skall jag äfvenväl med tåligt lugn bära. Frågan utgår så väl utur förmente philosofiska som statistiska principer. Man vill stödja sig på en likhetslära, som jag anser grundfalsk. Den absoluta likheten man vill uppställa, äger ingen grund i Naturen, der tvertom allt är stäldt i olika förhållanden, och så - Den 11 Junii f. m. 97 sådan var den stora Aristokratens, Skaparens vilja, som icke låtit tvenne ekar, icke tvenne djur, icke tvenne ax vara hvarannan fullkomligen lika. Ja, ännu större är olikheten i den intellectuella verlden, der krafterna äro så olikartade, och jag vädjar till samma Herrar, hvilka med snille och insigter yttra sig öfver Statens vigtigaste föremål, om de skulle vilja ställa sig alltid i bredd med deras mindre begåfvade åhörare? Nu vill man gå ännu längre i theorien om den absoluta likheten, och ställa qvinnan i lika rättigheter med mannen. Mine Herrar, likhet i rättigheter kan endast blifva ett resultat af likhet i skyldigheter; och det tarfvas ej lång bevisning för alt utreda skillnaden emellan den blygsamma flickan, som uppfostras att blifva en ömsint husmoder, och mannen, som danas till att vara landels odlare och försvarare.
Friherre Lo/s, Lric, Hof-Marffalk. 2lf Andra Llatzen: Herr Olklpsrre, Lagman. Herr Klammarlkälä, Haradöhöfdinge. H rr käck, - I^ilcal. Herr 'viAerkjelm, Hof - Jägmästare. Herr HmirioK', I^öoäor, Öfwerste-Lieurensnr, R.S. O. Herr Lejonsten, Fullmägcig Herr Lronsteik, Jokan Larl. Herr lanclefslr, LandShöfdinge. Herr Kauckkoff, Klenric Jokan, Lonrre - Amiral» R. S. 0. Af Tredje Classen: Herr R.lä(lerstcölä, Fulimägtig Friherre Bjerka, k^sns, krorocolls - Lscrererare. Hrr I,ejonstolpe, Jonas Lamuel, Haradöhöfdinge. Herr vanck>varär, lV1agnu5 Lustak, Lagman. Herr 8>vak, .^nrun, Bergmästare. Herr von lXiackre/, Ikure, Hof-Junkare och Häradshöfding?. Herr A/larcks von Wurtenberg, dlils Wilhelm, Kevistons-8ecrererars, R. N. O. Herr klummslkjelm, Larl krsäric, Haradöhöfdinge. Herr ^cllsrbranclr, Lakris!, Hss-RättS,Rad. Uti Riddarhus-Utffottet. Af Lörsta Classen: Grefwe vs Is Lrröis, ^xel, Kammarherre, R.S.o. Grefwe Oxenstjerna af Kortskolrn, Jacob Lustaf, Öfverste Kammar-Junkare, R. N. O. Friherre klemming, Lias, Ofwerste Kammar-Junkare. Friherre kolenkans, Lcksring, CantzlieMad, R. N. O. Af Andra LlaZen: Herr 8o,rre> I^recjric g<l. Ulric, Ryttmästare.
Jag får för min del förklara, det jag ej tior att dessa beslut varit till någon olycka, utan tvertom att de utgöra en allmän tillfredsställelse, och örn vi kasta ett öga på vår statistik, så frågar jag om det är utan all betydelse att den talrikaste folkclassens representanter, att BondeSt. antagit samfällda val och äfven antagit som hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag hela ifrågavar. betänk. Då R. o. Ad:s hela personal, med qvinnor och barn, uppgår till circa 10,000. PresteSl. till 14,000 och BorgareSt. lill 66,000; så borde väl något afseende fästas på de 3 millioner, som äro af annan tanke än de 90,000 individerne, och det torde icke vara politiskt rätt eller klokt handladt, om detta Stånd, efter att, på ett så ädelt sätt till allmän tillfredsstäl - Den 17 April e. m. leise hafva afsagt sig sin sjelfskrifvenhet till representationskallets utöfvande, skulle i effecten visa, att det dermed icke haft någon mening, då det motsatt sig resultatet af denna afsiigelse. Herrarne hafva genom förstärkta Gonst.Utsk. beslutat kamrarnes bildande på 2 rum; med den uppriktighet, som tillhör mitt sinnelag, får jag öppet tillstå, att jag troligen var den enda inom det förstärkta Const.Utsk., sorn voterade emot tvåkammar-systemet, i full öfvertygelse om dess olämplighet, men derföre måste jag och bör jag respeclera andras öfvertygelse. Det torde ufven tillåtas mig att yttra, att under de 1 1 år, som förflutit sedan jag, jemte en annan person utgaf ett förslag till representationsförändring, jag icke uraktlåtit alt allvarligen studera mig in i dessa förhållanden, att taga kännedom om allt, som i den delen kommit till min kunskap; men oaktadt allt hvad jag läst och sett 0111 tvåkammar-sysleme, är jag dock af den orubbliga öfvertygelse, att det för vårt land och våra förhållanden ingalunda är lämpligt.
Nådig Remiss behagat förklara, att, med kännedom af de betydlige uppoffringar sökanden användt på anläggningen af ofvannämnde allmänt gagneliga verk och Inrättningar, hvilkas bibehållande och drift i framtiden, till hufvudsakelig del, berodde på en säker och orubbad egandeoch besittningsrätt lill den jordrymd, å hvilken de finnas anlagde, och hvaraf upplåtelsen hvarken skulle lända till någon afsaknad för Kungs Ladugården, eller kunde inbringa högre skattelösen och ränta, än sökanden erbudit sig att utgöra, E. K. M. väl funnit allt skäl vara för handen, att Lorents underd. ansökning i Nåder bifalla; men då samma ansökning innefattade fråga om skatteköp af en Kronan tillhörig lägenhet, hvilken, jemlikt Regeringsformens 77 §. icke får, utan Riksens Ständers samtycke, afhändas, så har E. K. M. till deras bifall i nåder framställt, att i fråga varande till Lorent upplåtne tomter må, under Skattemanna-rätt, till honom eller rätts innehafvare försäljas, emot er - 4» XJnierd&niga Skrif velter. läggande af den utaf honom erbudne köpeskilling, 333 B:dr 16 sk. och förbindelse att derefter årligen till Kungs Ladugården utgöra 8» mans-dagsverken in natura, eller efter ärligt inarkegångspris, hvilket dera för hvarje år Indelningshafvaren fordrar. Detta, med hvad handlingarne i målet för Öfrigt innehålla, hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagit, samt dervid inhämtat, att E. K. M:ts och Rikets Kammar-Collegium , äfven som E. K. M:ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län, uti underdåniga utlåtanden tillstyrkt den af Handlanden Lorent sökta skattelösen af ofvanberorde lägenheter, såsom för E. K. M. och Kronan förmånlig, i afseende på den erbudna skatte-köpeskillingen , 333 R:dr 16 sk.
— Att Stockholm—Upsala-banan måste, i anseende till större trafik, draga större kostnad för rörlig malcriel än Stockholm—Örsundsbro—Upsala-linien, är visserligen utan tvifvel, men att taga denna, i och för banans större nytta bevisande kostnad uti beräkning vid anläggningskostnaden, måste vara vilseledande och oriktigt. Skall jemförelse anställas rörande de olika banornas anläggningskostnad, så bör äfven denna kostnad vara beräknad efter enahanda grunder. Att, på sätt Kommittéens eget nog tillkomna pluralitet föreslagit, draga banan från Örsundsbro till Sevalla och derifrån till Sala med bibana till Westerås, inses nogsamt, af hvad redan blifvit anfördt, hufvudsakligast blefve att underlätta trafiken på Westerås stad för några få socknar af Asunda och Ytter-Tjurbo härader; och då denna banas läge blefve betydligt närmare sjötransporten än ÖrsundsbroSala-linien, så är, enligt ofvan anförda skäl, påtagligt, att mindre trafik kunde påräknas på den banan än på Örsundsbro—Salaoch följaktligen ändå mycket mindre än på Upsala—Sala-banan, hvartill kommer, att förut anförda olägenheter för norra delen af banrayonen och norr derom belägna orter, som sakna all sjötransport, blefve ojemförligt mycket större vid denna än vid Örsundsbro—Salabanan. Den Norrlandstrafik, som anser nödigt beröra Upsala, blefve äfvenledes betydligt förlängd, enär den emellan Sala och Upsala skulle gå öfver Sevalla och Örsundsbro, eller de tre sidorna uti en fyrsidig figur, då deremot all Norrlandstrafik direkte på Stockholm från Sala öfver Sevalla och Örsundsbro blefve endast omkring 19000 fot kortare än om den ginge öfver Upsala, då den likväl i sednare fallet vunne den fördelen att genom en obetydlig förlängning af vägen kunna beröra tvenne för dess handel vigtiga orter, Sala och Upsala.
Marans åfloj^jd till 400 R:dr, större än förut. Då likväl anslaget till löneförhöjning åt sådane nmlärare bör komma äfven medellösa församlingar till godo, enär de genom fattigunderstödet erhålla bidrag för uppfyllande af de vilkor, som för åtnjutande af andel i berörda anslag äro föreskrifna, torde det vara tillräckligt att äfven vid denna Riksdag ett årligt belopp af 20,000 R:dr till förenämnda ändamål anvisas att, såsom hittills, från Riksgälds-kontoret utgå. Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. För att vid FolkskoIe-lärare-Seminarierna tillfälle skulle kunna beredas till inhemtande af tillräckligt omfattande och grundlig praktisk kännedom såväl i ren och tillämpad växtlära som i växtodling och dermed samband egande ämnen, vore af synnerlig vigt, att dessa läroanstalter egde för detta ändamål särskildt anställde lärare samt egna jordland till öfningsfält för lärjungarne. Också har under elfte allmänna Landtbruksmötet i Malmö detta år, vid behandling af den frågan, huru trädgårdsskötseln lämpligast skulle kunna i vårt land befrämjas, den sektion, som frågans behandling tillhörde, enhälligt uttryckt sin önskan, dels att vid folkskollärareseminarierna undervisning i trädgårdsskötsel meddelades af lärare med fast anställning, och dels att anslag beviljades till anläggning af trädgårdar vid nämnda seminarier. Öfningsfältet borde vid hvarje Seminarium, för att kunna motsvara ändamålet, utgöras af omkring tre tunnland antingen redan odlad eller ren odlingsbar jord, hvarå en för behofvet passande trädgård kunde anläggas. Då Seminarii-eleverna och skolbarnen böra biträda vid arbetet i trädgården, kunde densamma skötas med jemförelsevis ringa kostnad, så att den årliga utgiften för en sådan anläggning komme att bestå endast i aflöning till föreståndaren, hvilken tillika skulle vara lärare i trädgårdsskötsel vid Seminarium, samt ersättning för den tillfälliga arbetshjelp, som utöfver elevernas biträde kunde behöfvas. Dessa sammanlagda årliga utgifter kunna förslagsvis beräknas till omkring 1,500 R:dr.
Skatte-nybygge samt njuta enahanda rättigheter och förmoner, som åtfölja skatte-lägenheter i allmänhet; 4 Statssamt Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 139. 3:o att alla hemman, hvilka för det närvarande innehafva Krononatur, böra, utan att lösen erlägges, Öfverlemnas till de åboer, som dem innehafva, med skatterätt, så att äfven sådane hemman kunna säljas och lagfaras samt tillika för skuld intecknas. Detta förslag, som jemväl innehåller åtskilliga andra, på nämnde 3:ne punkter beroende, föreskrifter, har af Riksdags-Fullmägtigen Rutberg åberopats, under förklarande, att han ville hafva detsamma såsom sin motion ansedt, med undantag likväl af ett deruti förekommande yrkande om minskning i det till nybyggarne i de norra orterne anslagna understöd för nybyggens anläggande, hvilket understöd Riksdags-Fullmägtigen Rulberg ansett böra utgå, i enlighet med hvad, som för närvarande för samma ändamål eger ruin. Sedan Slats-Utskotlet ansett nödigt att behandla denna motion tillsammans med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i betragtande; och hvad nu först vidkommer lörslaget i första och andra punkterna, att i allmänhet alla de nybyggen, som framdeles anläggas, måtle omedelbarligen, efter det de blifvit upptagne, och, såsom motionären uttryckt sig, privilegierade, erhålla samma natur, som skattehemman, så att följagtligen deras åboer komme alt njuta enahanda rättigheter och förmoner, som de senare hemmanens egare; så, enär detta förslags bifallande otvifvelagligt skulle hafva till följd, alt personer nedsatte sig å Kronans ouppodlade trakter, under förevändning att derstädes anlägga nybyggen, samt sedermera nedhöggo och föisålde den å samma trakler växande skog, utan att uppodla sjelfva landet, hvarigenom ändamålet med nybyggens anläggande blefve förfeladt och Kronan tillskyndad betydlig skada, ulan deremot svarande ersättning; få Utskotten tillstyrka, att detta förslag måtle förfalla.
Bergmästaren skall undersöka om en Bruksanläggning; frågan skall sedan gå till Bergscollegium; men vid undersökningen uppstår en uppdämningsfråga; den åter skall gå till de Allmänna Den »a December e. m. 217 Domstolarne, och under denna tid måste hufvudsaken ligga oafgjord i Bergscollegium, hvarigenom den sökande kan hinna dö, sälja Egendomen, cedera Bonis eller alldeles utledsnar genom tidsutdrägten, innan hufvudfrågan kan företagas. Uti ett tidehvarf, då nya qvarnar stundeligen uppbyggas, utan afseende på det förfång äldre skattlagda qvarnar derigenom tillfogas, kan det för de sednare vara en lycka, att frågor om qvarnar, stampverk med flera dylika inrättningar, hvilka egentligen skola afgöras af Landshöfdingarne, äfven då fråga uppstår om uppdämning, dragas lill HäradsRätten, som gör, att hufvudfrågan länge måste hvila. Jag har tillåtit mig säga, att många frågor, som förr gingo till en Domstol, nu få vandra genom flera, och författningen visar detta, då deri förordnas, att mål, hvilka förr behandlades iCommerceCollegium, såsom första Domstol, nu skola gå genom flera UnderRätter. Må det härvid tillåtas mig nämna en märkvärdig omständighet, som ådagalägger, att man vid författningars utgifvande icke alltid är så ense om hvarest frågan skall upptagas. Kongl. Förordningen den 17 April 1828, eontrasignerad af Herr Stats-Secreteraren Danekvardt, hänvisar frågor om brist i Saltupplagen att upptagas i Svea HofRätt, Men Kongl. Kungörelsen den 10 September samma år, eontrasignerad af Herr Stats - 2i8 Den 11 December e. m. Secreleraren Skogman stadgar, att försummelser i nämde afseende böra i CommerceCollegium beifras. Vid sådant förhållande synes det, som om man icke alltid gjorde sig så rätt reda för sina åsigter.
För Konungens återställande till helsan kunna vi blott bedja; för bibehållande af våra Grundlagar i deras friskhet kunna och böra vi handla. Det är en sådan handling, en sådan pligt jag för min ringa del nu fullgör, då jag härmed öppet röstar emot förev.de Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: För min del anser jag R. o. Ad., med djupt deltagande för den smärtande anledn:n till nu förevide ärendes framställande, böra utan tvekan antaga hvad Konungen Sjelf, med instämmande af Sina lagliga Rådgifvare, föreslagit och R. St:rs Const.Ctsk. jemväl tillstyrkt. I motsats till den värde talare, som ansett för stor brådska vid detta tillfälle vara rådande, tror jag något upskof icke vidare böra äga rum hos R. o. Ad., lika litet som hos de öfriga Stånden, med afseende på vigten af denna frågas afgörande. Oaktadt den Iidsutdrägt, som redan vållats genom iakttagandet af våra representativa former, en tidsutdrägt, som hos brödrarikets representation icke funnits erforderlig eller af der gällande former gjorts nödvändig samt således icke ägt rum, klandre dock ingen de mäns betänksamhet, som i en så vigtig fråga, i dunklet af våra ofullständiga, stundom otydliga och till en del mot hvarandra stridande grundlags-ggrrs stadganden, stadnat i villrådighet om det rätta, och trott sig förhindrade från att antaga detta förslag. Men å andra sidan böra äfven vi vara fredade för tadel, vi, som hysa en motsatt åsigt, som på grund af en, efter förmåga, verkställd noggrann granskning af våra lagars innehåll, anda och mening, kommit till den slutsats, att vi böra antaga K. M:s till R. St:r här a flå t na hemställan. Man har i motsatt rigtning åberopat isynnerhet den 40 §:n Reg:sF:n, såsom otvifvelaktigt varande i delta afseende den väsendtligaste.
Efter aftonbönen och måltiden presenterades tjenstefolket: sex drängar, förutom gårdsfogden Wik, och sex pigor, förutom hushållerskan Lena. De nämndes alla vid namn, skulle alla tagas i handen och framsade alla sin välkomsthälsning: signe Gud nådig jungfrun! Där kom icke alla dagar en ny dotter i huset, och Nerkebon är känd för att tänka mer än han säger. Bakom hälsningen låg en tyst kritik, som, att döma af hvad Sabina anförtrodde sin matmor, ej utföll onådig: Hon är blider under ögonen och dryger, så det förslår för en grindastolp. För hon är lärder i fröknatjenst. Hagar ledsagades af sin nya fostermoder till en förtjusande liten kammare i öfra våningen med utsikt öfver en del af parken, klosterruinerna, den gröna slätten och en liten sjö. Här fick hon ställa och styra som hon själf behagade. Och här begynte i aftonskymningen ett förtroligt förhör. Du är född i Finland? Ja, nådig fru. Kalla mig ej nådig fru, kalla mig i enrum mor, det lider jag bäst, men i andras närvaro kan du säga: min fru mor. Jag vet, att du är ett hittebarn; vi skola ej tala därom. Men huru kom du till fröken Kerstin? Och hvarför begärde du orlof från hennes tjenst? Hagar berättade hvad hon trodde sig kunna yppa och huru hon ledsnat vid hoftjensten. Ungt folk brukar inte så snart ledsna vid hofvet. Du har således läst latin och många böcker? Ja, min fru mor. Har du också läst gudeliga böcker? Ja, bibeln, några postillor och något teologi. Tror du på Gud allsmäktig och hans enfödde son Jesus Kristus, vår frälsare? Hagar bleknade. Denna fråga hade hon icke gjort sig själf, och hvad skulle hon svara? Hon var för stolt att ljuga. Efter något betänkande svarade hon: Jag tror på eviga makter, som styra människors öden. Fostermodern betraktade henne med en så sorgsen och genomträngande blick, att hon nedslog ögonen.
De båda unga kommo också esomoftast i lufven på hvarandra: det var valpens specialitet att reta gallan hos knähunden; med sin allra dummast-oförskämdaste min satt han och såg på den andra så länge, tills hon gnälde af vanmäktigt ursinne, eller han lade försigtigt och godmodigt sin breda framlabb på det lilla krypets hufvud, så att dettas egare omöjligen längre kunde förblifva i någon slags illusion rörande måttet af sin storlek ... Och månaderna gingo, och mars kom med den sista snöbyn och den första vårstormen, och april med de strida skurarne och de farande skyarne, med bleka dagrar och djupa skuggor, ilande hän öfver marker, som börjat grönska, med vek, gromättad luft och blåa ångor, rykande ur en svart jord, ur hvilken kälen går. Och Truls sitter en sådan stilla soloch tödag vid fönstret i sitt rum och blickar i tanklös stämningsfullhet ut i sin trädgård. Då upptäcker han med ens, i hvalfvet inunder den från jordytan upphöjda och till is sammanpressade återstoden af en drifva, hvilken för icke länge sedan stängde utsigten från hans fönster, de första, hvita blommorna ... Och dagarne gå, och den sista snösörjan ute i trädgården tinar bort, och gräset, som skjutit upp gult under snön, blir grönt, och ur rabatternas svarta mylla sticka små klumpiga tingester fram, gulgröna och köttröda, som växa och växa och få blad och blommor, – gula påskliljor och hvita doftande pingstliljor, röda aurikler och blå hyacinther. Men framför allt går Truls och följer noga med några små jungfruligt smäckra och fina skott; de spira i alla rabatter, fyllande dem eller kransande dem; skulle det vara ... Och ur hvarje hylsa spränger sig ett enda yppigt och sirligt blad, – jo, rigtigt, det är hans älsklingsblomma, tulipanen. Ännu några veckor, och Truls ligger för första gången på gräsplanen utanför fönsterna till arbetsrummet, midt i solbaddet. Omkring honom ligga hans trenne hundar.
Jag önskar undvika al! tvist med dess aktade ledamöter, isynnerhet med dess Hr ordf., till hvilken jag och hvarje medborgsman står uti den mest outplånliga förbindelse för det lysande och segrande försvar han för kort tid sedan på detta rum gifvit åt våra gamla lagar, åt lagar, hvilkas sanna grund och anda äfven jag söker värna, då jag vörds. anhåller att H. Ståndet, täcktes, utan ålerremiss, afslå ifrågavar. betänk. Den 5 Mars e. tn. 191 Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Gr. Klingspor, Maur. Staffan Philip: anförde skriftligen : Under förflutna tider upkommo en mängd egendomliga förhållanden, hvilkas bibehållande icke mera låta försvara sig, sedan de orsaker, som framalstrade dem, uphört. Man lade fordom en slags vigt på att dömas af i samhällsställning likartade personer, af sä kallade pärer, och delta bruk motiverades ännu ytterligare af den tidpunkt då det upköm, en tidpunkt då samhällsordningen icke var tryggad, då styrkan utgjorde rätten, då central-myndigheten var svag, okunnig och missaktad; då den icke lemnade garantier för rättvisans opartiska och uplysla skipande, tvungos individerna alt fördelade i särskilda grupper till gemensamt försvar, organisera sig som helgjutna, slutna samhällen. Då dessa särskilda grupper sedermera började formera nationen, ingingo de dock pä denna sammansmältning endast medelst vissa betingade vilkor och förbehåll. Då sådant var förhållandet med alla samhällsklasser, fördel ningar och korporationer, som tillvunnit sig någon betydenhet, var det naturligt, att Adeln, som obestridt inlog första rangordningen bland samhällets många fördelningar, i detta afseende icke förglömde sig, utan förskaffade och förbehöll sig vissa speciella fördelar. Ingen stötte sig dervid, ingen förundrade sig deröfver under en tidpunkt, då hierarchiska förhållanden och företrädesrättigheter, då privilegier och undantags-lagar hörde till normaltilståndet och ordningen för dagen, då allt sådant stod i harmoni med tidens seder, föreställningssätt och vanor, då de adeliga fördomarne i nästan ännu högre grad hyllades af de oadliga.