Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är klart, att denna utvecklingsgång i verkligheten blir olika gestaltad af tusenfaldiga yttre omständigheter. Det gifves väl för alla folk blott samma sinneverld, att med dess vexlande företeelser göras till ett hölje för tanken; men olikheten i ländernas klimat och fysiska beskaffenhet, olika historiska förhållanden, och framförallt olikheten i språk och det dermed ärfda andliga medvetandet göra sig på ett mångfaldigt sätt gällande. Man har derföre med rätta anfört, att "gudsmedvetandet har sitt äldsta uttryck i språket, och att de mytologiska grundåskådningarna isynnerhet finnas förebildade redan i detta, den alltomfattande urdikten hos hvarje folk." Vi veta af historien, att hvarje folk omfattat hufvudsakligen en grundprincip, efter hvilken det gestaltat hela sitt lif, eller såsom man vanligen säger, att hvart och ett haft sin uppgift att utföra i verden. Så visar sig i Persernas verldsåskådning en oförmedlad dualism mellan anden och materien, det goda och det onda, sammansluten hos Judarna i tanken på Jehovah, den ene och ende, inför hvilken betydelsen af det andra momentet, materien, nästan försvinner. I Indien är man medveten af samma strängt sammanhållande enhet, men hon fattas såsom immanent i verlden. Om nu samma grundprincip återfinnes hos ett annat folk, omfattad såsom den ledande för deras religions-föreställningar, så kan man väl tänka sig, att de uppstått oberoende af hvarandra. Men om den befinnes vara genomförd hos dem begge på ett fullt motsvarande sätt, i likartade föreställningar, hvilka dock så mycket måste bero af tillfälligheter, kan jag åtminstone tills vidare icke annat inse, än att dessa folk måste hafva stått i en liflig och innerlig beröring. Om dertill ännu kommer, att dessa grundåskådningar äro liksom förebildade i sjelfva språket, t.ex. i Samojedernas Num Det är på grund af ofvan framställda åsigter, som jag i närvarande undersökning trott mig finna de tydligaste spår af en innerlig och nära beröring mellan Inder och Finnar. Men huruvida den skett omedelbart, tilltror jag mig icke nu att kunna afgöra.
De härvid aflemnade motionerne uplästes och voro af följande innehåll: 1:0 Skyndsamhet i ett lands lagskipning är ett oafvisligt behof, synnerligen i ett konstitutionelt land, der folkets lif har en särskild karakter af rörlighet och mångfald. Den är nödig icke endast i alla mål, som omedelbarligen hänföra sig till civil-lag, emedan många gånger den enskilde medborgarens hela existens derpå hufvudsakligt hvilar, såsom i bördsfrågor och många andra mål om mitt och ditt. Den är ännu mer af nöden för den personliga säkerheten, på det att icke oordningar och brott må följa onäpsta på hvarandra. Sämre bestäldt i detta hänseende, än hvad det är i vårt kära Fädernesland, finnes väl icke i civiliserade länder. Här kunna enskilda uppehållas i sina tvister %:dels år, innan målen förekomma sedan de blifvit anhängiggjorde, och sedermera under idkeliga upskof i åratal; här kunna polisbrott t. ex. smygkrögerier, oordningar emellan tjenstefolk och husbonde m. fl. andra, icke allenast göras, utan förnyas tusen gånger om, ja! under hela 3 månader mellan Tingen, utan att det anses erforderligt göras något häremot. Härförutan många mindre lagbrott verkställas, förutan det störande uppehållet i vårt affärslif, förorsakadt af vår dåliga kreditlagstiftning. Villigt erkänner jag, att vid den gamla indelningen af våra domsagor en helgjuten förändring icke är så lätt tillvägabragdt; men under hopp att den härutinnan påbörjade reformen så småningom realiseras, så får jag, som finner nya lagförslaget härutinnan vida bättre än vår gällande lag och delvis kunna tillämpas i alla Häradshöfdinge-Sagor med Ett tingställe, Vördsamt föreslå att: l:o I Domsaga, som för Härads-Rätt utstakad är, med en Tingstad, hålle Rätten årligen två Ting, det ena mellan Tjugondedag Jul och Midsommar och det andra mellan Michaelisoch Thomedag. De kallas lagtima Ting. 2:0 Allmänna rättegångsdagar skola vara:
Afven inom här ofvan nämnde Wermlands, Gefleborgs, Wester-Norrlands och Jemtlands län Annes tillgång å kalk, som för industriela ändamål kan användas, ehuru detta måhända ännu ej ägt rum i den utsträckning, att dervid kunnat fästas särdeles afseende. Jerngrufvor hafva under femårsperioden bearbetats mer och mindre talrikt inom Stockholms, Upsala, Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Calmar, Wermlands, örebro, Westmanlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Jemtlands och Norrbottens län, hvarförutom i flera af dessa län sjö- och myrmalmer lemnat rikligt ämne för jer riman ufakturerna. Koppargrufvor hafva lemnat mer eller mindre rik afkastning inom Södermanlands, Ostergötlands, Jönköpings, Calmar, Orebro, Westmanlands, Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands och Jemtlands län och finnas äfven jemte de outtömliga jernmalmtillgångarne i Norrbotten. Nickel har vunnits i Jönköpings och Stora Kopparbergs, kobolt i Södermanlands och Örebro, zink i Örebro, bly och silfver i Wermlands, Örebro, Westmanlands, Stora Kopparbergs och Jemtlands län, samt jemväl något guld i Stora Kopparbergs län. 1 afseende på jernhandteringens gång i allmänhet, synes hvad härom i femårsberättelserna meddelats berättiga till det antagande, att brytningen och uppfordringen af malm ökats och lemnat tillgång till ej obetydlig tackjernsexpurt, att flerstädes vilkoret för ytterligare snart sagdt. obegränsad ökning blott utgöres af förbättrade kommunikationsanstalter, att man på några ställen, der bruksdriften lidit af vattenbrist, varit betänkt att använda ångkraft, och att minskad tillgång och ökade priser å trädkol framkallat ökadt begagnande af dels coakes, dels bränntorf. Sedan med året 1855 en förmånlig konjunktur för jernhandteringen inträdt och lifvat verksamheten, rönte denna, tyvärr, ett kännbart afbrott genom handelskrisen år 1857, hvarefter försvårad afsättning och nedtryckta priser, särdeles å stångjern, vållat, att tillverkningen deraf måst minskas eller drifvas utan någon uppmuntrande vinst, helst då jemte de högre kolpriserne äfven arbetslönerna stegrats.
Regeringsformen, soln nu af Constitu, tionsUtskottet är framstäld till pröfning, yrkade jag, i Ridderskapets och Adelns Pleno, att så vida den redactionen skulle antagas borde den förtydligas, genom tillägg af det uttryck vid slutet af den negativa definitionen på commandomål, nemligen utan blott hafva till föremål trappes rörelser och discipline, i hvilken mening någre af Ridderskapet och Adelns Ledamöter då äfven med mig instämde, men sedan Ridderskapet och Adeln slutligen icke yrkade detta tillägg, och frågan nu endast är, antingen om bibehållande af Grundlagens uttryck, i ^ § eller den föreslagne nya redactionen, tvekar jag ic< ke, att för min del, bibehålla nuvarande lydelsen i Regeringsformen, såsom varande icke i min öfvertygelse, otydlig, om man vill förstå och tillämpa densamma, hvaremot den nya redactionen i anseende till dess negativa beskaffenhet, ofelbart skall öppna de nya tvetydigheter, som svårligen kunna förekommas, hälst i negativa definitioner, man aldrig kan vara trygg att hafva uppräknadt allt, som ic* ke är tillåtit, då likväl hvarje uraktlåtit moi ment, lemnar tillfälle till utsträckning af den magt man vill begräntsa, och hvilket icke törj 403 Deh 22 April /. hr, de blifva obegagnad. Jemförelsen emellan de tvenne föreslagna redactioner till Grundjagsstadgande, ådagalägger, att deh lydelse Grundlagen nu innehåller, äger fullständig; tydlighet till betryggande mot ingrepp i nationens rättigheter om hemligen den får blifva tofter ordalydelsen tillämpad s den inrtehåller i 7 §.
FJERDE SCENEN. RUDOLF (allena, stiger upp, går några steg medan de sista orden uttalas; stannar med korslagda armar. Och Leonora skall för hela lifvet kedjas vid en afgrundsande, sådan som hennes man. Ack, att jag i detta rör finge lägga en kula för öfverste Melcher. Han har redan förtjenat mer än en. Men de lömska nidingsdåd, som utöfvas af honom och hans gelikar, öfver dem hänga våra visa lagar ett kröningsdraperi i stället för en bila. Man fasar för det minsta brott, som fläckar samhällsmenniskan, och ställer henne under verldens dom; men man skämtar såsom åt glada triumfer, när en oskyldig qvinnas själ blifvit fläckad och bragt till förtviflan. Och sjelfva domarn, som nyss öfver mordbrännarn med ett penndrag fällt domen: »du skall dö», går kanske leende från sitt domarebord, för att lägga mordbrand i ett oskuldshjerta. Men en gång kommer väl vedergällningens räfstedag, och en gång skall väl den Allsmäktige öfver den somnade syndaren låta sina åskor ljunga: »Till tings, till tings, budkaflen går!» FEMTE SCENEN. KAPTEN. BERTHEL. BERTHEL (inträdande). Herr kapten har önskat språka vid min ringa personlighet. Ja, min vän; har ni haft någon afliden slägting med namnet Mathias Berthel? Afliden slägtinge? Mathias Berthel? Nej, nog lefver jag ännu med litet lif. RUDOLF (betraktar honom närmare). BERTHEL (förvånad). Hvad? Ni skulle vara? Ja, Berthel, jag känner igen er. Gud hjelpe mej tror jag inte Ja, Herre du store Fader! Är det inte löjtnanten? Men hur har ni vågat återvända hit, herr löjtnant? RUDOLF. BERTHEL (gnuggar sina ögon). Jag är sjökapten numera, kära Berthel. Jag har fört hit ett eget fartyg och jag är här i djupaste hemlighet. Jag återvänder om några dagar. Och hvad vill ni nu här, herr löj herr kapten? Jag vill se Leonora.
De kan också betala enligt fullt pris, som Våra bergskollegier fastställt. Denna gärd kommer att delas upp i två terminer. Första delen skall vara betald inom nästa juli månad och den andra delen inom följande november. Debiteringen förrättas av Våra vanliga uppbördsmän, under tillsyn av överståthållaren i Stockholm och befallningshavarna i landet. Medlen förvaras i ränterierna. Den del av storfurstendömet Finland som blivit intagen av fienden är undantagen från denna krigsgärd. Stockholms slott den 4 maj 1808. GUSTAF ADOLPH Kungörelse till samtliga dess trogna undersåtar i anledning av Sveaborgs Fästnings övergång. Stockholm den 6 maj 1808. När Sveaborgs fästning alldeles oförmodat fallit i fiendens händer måste det hos alla vältänkande väcka bekymmer och oro. Det gäller att ni trogna undersåtar och redlige svenska män inte fäller modet i olyckan, utan trots denna vidriga händelse höjer er behjärtenhet, fördubblar era omsorger och ger ökad styrka åt era bemödanden att motstå fiendens anslag och efter yttersta förmåga bidraga till fosterlandets frälsning och försvar. Vänd eder med hopp och förtröstan till Den Evige, Rättfärdige och Allsmäktige Guden, som i sin vishet ej sällan sätter redligheten och ståndaktigheten på prov, men aldrig förgäter att hägna och belöna. Stockholms slott den 6 maj 1808. GUSTAF ADOLPH Förordning hur med avoch förträdessamt boskillnadsoch urarva mål bör förhållas, i anseende till de borgernärer av Kongl Maj: ts undersåtar, vilka av närvarande krigsoroligheter bliva hindrade, att deras rätt och talan i laga tid och ordning bevaka; Stockholm den 7 maj 1808. Då krigsoroligheterna kan ha hindrat borgenärerna att i laga tid bevaka sina mål, har Vi stadgat och förordnat följande: Om borgenär av fienden hindrats att erhålla kallelse som konkursdomaren åligger att ge dem, skall det inte leda till att uppehåll i målet. Men borgenär eller boskillnadssökande maka får inte lyfta vad dem tilldömt är, utan två löftesmän skall borga därför. Alla kungörelser i dylika mål skall tillkännages i engelska tidningar.
Derjemte får jag erinra, att vid förra Riksdagar StatsUtskottet aldrig redovist inför Rikets Ständer för de mål, som det ansett sig böra till ConstitutionsUtskottets handläggning öfverlemna. Orsaken, hvarföre målen måste i Utlåtandet omnämnas, ligger i Utlåtandets form; det blef nödvändigt för Utskottet att visa, att desse mål icke undfallit dess granskning. Orsaken åter, hvarföre den ordfor - 2l8 Den 5 Mars f. m. mel blifvit nyttjad, hvarpå anmärkarne fästat uppmärksamhet, och att mau icke uttryckligen sagt, alt de blifvit remitterade till ConstitutionsUtskottet, torde kunna sökas deri, att Lagstiftaren sjelf behandlar dylika mål med en viss mysteriositet, och att det är corporationers pligt, att handla i Lagstiftningens anda, När dessutom man vet, att det fins sjuka fantasier, som i sådant kunna se något olycksbådande, hvarföre icke vara skonsam, när ingens rätt derigenom förnärmas. Det blir alltid en svår pligt att fylla, den att aflossa en pil mot en annans bröst; och man brukar icke nu mera, sedan man fullgjort hvad ens kall åligger, att rusa fram och vrida om pilen uti såret. Grefve von Schwerins anförande hade blifvit afbrutit genom ankomsten af tvänne Kongl. Maj:ts ÖfversteKammarjunkare Friherrarne F. von Friesendorff och S, Sparre, hvilka å Kongl. Maj:ts höga vägnar kallade Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt de af ftidderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka såsom Ståndets Deputerade varit Faddrar vid Hans Kongl. Höghet ArfFurstens Hertigens af Östergöthland Oscar Fredriks döpelse-act, att å nästkommande Söndag den 8 dennes klockan x eftermiddagen infinna sig å Kongl. Slottet, för att afhöra Te Deum, i anled - Den 5 Mars f. nu »ing af Hennes Kongl, Höghet Kronprinsessans återvundna hälsa, samt bevista Hennes Kongl. Höghets Kyrkotagning.
Utskottet föreslår alltså, att myntoch räfoze-enheten må benämnas: »Riksdaler Riksmynt#. Kongl. Majit bär i Nåder antagit att enheten bör indelas i 100 lika delar; hvarvid af åtskillige ledamöter inom Riks-stånden är vordet anmärkt, att som decimal-systemet förutsätter enhetens fördelning i tiondedelar, så borde ock enheten utgöras af 10 Penning, Mark eller Tiling och hvarje Penning, Mark eller Tiling af 10 Oren eller Fyrkar. Enär det torde vara obestridligt att flere olika benämningar för allmänheten försvåra uppfattningen af det ifrågavarande nya systemet, bär Utskottet icke kunnat instämma i den yttrade meningen om behofvet deraf att enheten fördelas i 10:de-delar. Om, såsom föreslaget är, ett särskildt mynt, motsvarande 10:de-delen af enhetens värde, utpräglas, torde för rörelsen all den lättnad vara åtstadkommen, som kan fordras; och det lärer väl icke kunna anses mera obeqvämt att uttrycka t. ex. 10 ören, än en penning, eller 75 ören, än 7 penning och 5 ören. Som för öfrigt obehöflig vidlyftighet i räkenskap härigenom skulle kunna föranledas, tillstyrker Utskottet, att, i enlighet med Kongl. Majits Nådiga Proposition, enheten må fördelas i 100 lika delar, samt att 100:de-delen benämnes Öre. Uti punkten 3:o föreslår Kongl. Majit, »att* efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkning må föras i 2:ne kolumner Riksdaler Riksmynt och öre; hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf uppkommande bråk». Upptagandet i räkenskap af bråktal utaf öret innebär en afvikelse från det nya systemet, och Utskottet hyser den åsigt, att dylika bråktal böra undvikas. 20 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 14.
Litt. Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning genom remiss af den 10 dennes på Eands-Kamexeraren, Assessor Tinnerholms underdåniga Böneskrift , om Nådig eftergift af en balance på 300 B:dr i dess här omhänder hafde ChartaeSigillatae Uppbörd, fullgör Eandshöfdinge-Embetet härigenom underdånigst. Denna balance har visserligen tillkommit Assessor Tinnerholm oveterligen. Hans Embets förvaltning i öfrigt, äfvensom hans redlighet såsom enskilt, bära derom ojäfaktiga vittnen. Men åren, i förening med de mest smärtande missöden i hans husliga lif såsom far, lade den hederlige mannen på sjuksängen och ådrogo honom , på sätt Böneskriften omförmäler, den olycka , hvaröfver han i underdånighet beklagar sig. Han är fattig, ty hans hela tillgång är ett nödtorftigt husgeråd blott — barnet, som han omnämnt, mägtar han knappt uppfostra. Detta barn är hans endast återstående förhoppning nu, sedan hans faderliga omsorger hittills gifvit hans hjerta, i stället för hugnad och tröst, oläkeliga sår. Eders Kongl. Majus medlidande anropades sällan af en mera oskyldigt olycklig. Landshöfdinge - Embetet framhärdar med djupaste undersåtelig vördnad, nit och trohet Stormäg - 153 Den 2 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts alierunderdånigste, tropligtigste Jönköping ä Kamistjenare oell undersåter Contoiret d. 17 April 1815- På Kandshöfdinge-Embetets vägnät L. Löwenadler. P. H. Landegren. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. dön 2 Juli. Hrtgvörd. Prest-StSndet dea 2 1— Vallöf!. Borgat e-Ständet den j Hederv. Bonde-Ständet den 2 Vördsamt Memorial!
Hade vi redan den, så kunde talarne klifva dit, men så lange den Anckarsvärdska predikstolen ännu icke är uppsatt, torde vi kunna vänta med förslaget att hålla tal från tribun. Hr Hjerta: Jag ber Ståndet om ursägt, för det jag nu för 3:dje gången uppträder alt yttra mig i detta ämne, men jag bar blifvit missförstådd, emedan min afsigt icke varit att tillstyrka ifrågavar. af Utsk. gjorda förslag, för att sedermera få några tribuner, så mycket mindre, som jag anser det nuvar. bruket att tala från sin bänk mycket bättre; men jag omnämnde tribuners inrättande, endast derföre alt jag vet, det andre satt sådant i fråga, och nuvar. nummerering af bankerna, ifall talaretribuner funnos, blefve öfverflödig, samt emedan jag ansåg detta kunna lämpligen citeras såsom exempel, att en sådan inrättning icke vore af a64 Den 11 April c. m. den art, att den erfordrade Konungens sanclion eller ändring i Ridd.Oldo., emedan den endast skulle innefatta en förändring af rummet och dess inredning. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då fråga uppstått om hufvudsaken i Utskrs nu föredragna förslag, eller huruvida någon afsöndring af vissa §§:r borde ske för atti ordn.- stadgan inflyttas, lämpligast kanske vore att först afgöra, om en sådan fördelning borde ske, och, om det biföiles, alt sedan bestämma, för hvarje § i Utskts förslag, om den borde höra till ordn.stadgan eller icke. I anledn. häraf hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. biföll, att vissa §§:r ur Ridd.Ordn. borde förflyttas till ordn.stadgan. Ropades starka nej, blandade med många ja. Hr Frih. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit, att nej öfverrösta! ja. I anledn. häraf begärdes votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter slutad votering. Bifölls.
BesV. och Oec.Uts/r.Un. N:o n. eller kunna dela den tankan, att del nu brukliga sättet för Kungörelsers uppläsande från Predikstolen efter predikans slut står i någon verklig, det religieusa sinnet sårande, strid med hvad till en värd'g och andaktsfull Gudstjenst hörer, enär de medborgerliga pligterne äro i så nära förening med dem emot det Högsta Väsendet, att det ock icke synes olämpligt, att någon del af tiden för Gudstjensten upplages för meddelandet af medborgerliga ämnen, anse Utskotten sig icke böra tillstyrka någon förändring i hvad 4 a Cap. 5 §. Kyrko-Ordningen, angående författningars uppläsande i Kyrk orne, Xöreskrifver. Hvad åter beträffar de af Herr Prosten rAlnjou framställde alternative förslag, till förkortande af den tidsutdrägt, soni uppläsandet af vitesförbuden skall medföra; så enär det icke är Presten betaget, att af berörde vitesförbud göra sammandrag, under förutsättande, att de få den utförlighet, som erfordras för ändamålet, nemi. allmängörandet af deras innehåll, och, genom uppläsandet af dylika sammandrag, både förminskning i göromål och besparing af tid, i Utskottens tanka, åstadkommas, samt således de afsigler befrämjas, hvilka Motio nairen - ÉiLt. Lagsaint Allm. Eesv. o. Otc. IJtsk. U d. N:i> 11. 4t nairen med förslagen åsyftat, kunna Utskotten icke tillstyrka i formen för kungörandet af meranämnde vitesförbud någon annan förändring än den* hvartill berörde sammandrag, der de upprättas, kunna föranleda* Åtskilliga Ledamöters reservation i ämnet bilägges. Stockholm den i8 Mars 1829.- Reservation* Herr Berg von Lind: yttrade i Det torde icke vara utan grtiiidade skäl* soln, vid flere Riksdagar och äfven den närvarande, klagan blifvit förd öfver olämpligheten i sättet att uppläsa Kungörelser i kyrkorne.
Det är denna verksamhet hvilken, i trosmål liksom i verldslige angelägenheter, blifvit bland ouplyste menigheter bearbetad på ett sätt och med påföljder, hvilka hos hvarje förnuftigt tänkande och jemväl slutligen hos verkmästarne sjelfve väckt de rättmätigaste farhågor. Det är denna verksamhet, som, hänförd af fanatismen, uti den speciella frågan om bränvinslillverkningen, ser uti denna näringsidkare endast kättaren, på hvars omvändelse eller tillintetgörelse det påstås vara den samvetsömmes heligaste pligt att arbeta med alla medel, som stå upfinningsförmågan till buds, och, bland dessa, måhända främst den bekanta läran, att emot kättaren finus ingen tro och lofven, ingen försäkran så hög och helig, att den ej kan brytas då man så för godt finner. Det är dessa i tal och skrift öfver landet allmänt utbredda läror om bränvinsbrännarens försättande utom lagen, Den 4 Februari f. m. 339 hvilkas sorgliga inflytande på den tanklöse man synes ej hafva mäktat inse förr, än man, slagen af häpnad, sett mordbrandsfacklan höjas af en fanatiserad hop, beredd att i våra dagar upföra det från obscurantismens olycksdigraste tider ryktbara skådespelet, då påbjudet i den blodiga sentensen: Med eld, med svärd, med dolk, Utrote man allt kätterskt folk. Jag skulle illa upfatta andan och åsigterne inom detta Ridderliga Stånd om jag ett ögonblick betviflade att detsamma, hurudana än dess åsigter måtte vara ang:de nuvarande bränvinstillverknings skadlighet och det deraf föranledda behofvet af en i detta hänseende förändrad lagstiftning, sorn på ett håde inför förnuftet och moralen mera tillfredsställande sätt kan lyckas ordna denna vigliga nationella angelägenhet, icke skulle ogilla det uti D:r Sandbergs motion väckta förslag, såsom förhastadt, olämpligt och dertill särande för den Regering, som, efter hvad jag älskar tro, sätter sin ära uti, att nationen på dess ord må sig förlita. Jag vill nu med några ord öfver frågans praktiska del gifva skäl för min åsigt alt den ifrågav. motionen varit förhastad och olämplig.
Dircctionen fräga blifwit wäckt, om rätta förståndet af sistnämnde föreskrift; hwarwid Dircctio, nen beflutit, att icke anse sig hindrad i sine öfwer, läggningar och beslut, om ock Bankens Fullmägtig, sedan han af Ordföranden blifwit tidigt kallad, ej ffulle infinna sig: dera war a Bankens sida an, mörth Den 2z Julil. »977 märkt, att en sadan händelse icke rimligen were att förwänta; sedan Bankens bade nu utsedde och fram, deles bliswande Ombud, borde finna förståndet af vfwannämnde Artikel sadant, att deras owillkorliga skyldighet wore, alt alltid öfwcrwara Directionens Sammanträden in Plena, sa mycket läktare att uppfylla, sein enär Extra Sammanträden icke fordras, de endast en gang om äret förefalla; och att, i händelse sjukdom, eller annat gilltigc förfall, hindrade Bankens Ombud akt sig infinna, han bör sadant sä tidigt hos Herrar Banco-Fullmägtige anmäla, alt en annan i hans ställe kan utses, som Directio, nens sammankomst biwistar; sä mycket mer, som Ombudets skyldighet ofelbart wore, ehuru icke honom uttryckeligen älagd, att ärligen lemna Herrar BancoFullmagtige underrättelse om hwad som wid Dircctionens ärliga Sammankomster förefaller: och som Directionen icke desi mindre stannat uti ofwannämn, de, efter Ombudets tanka, Bankens rätt förnär, mande bestut, sörbehöllt han sig häröfwer Herrar Fullmäatiges föreskrift till befi efterrättelse."