Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kan ju naturligtvis den nya staden icke, derigenom alt den åtager sig den äskade ansvarigheten för lånet, komma att stanna i någon betalningsskyldighet, emedan den uti den återupbygda gamla staden har full sä - 22 Deni Mars f. m. kerhet. Går man ut ifrån denna synpunkt, så synes det mig också vara ganska rikligt handladt af SlatsUtsk. att tillstyrka det man borde vid de förut stadgade vilkoren förblifva. Jag kan för min del icke annat än understödja della Betänk., men skulle R. o. Ad. bifalla återremissen och anse att det ifrågavande låneunderstödet kan och bör beviljas den gamla staden utan den nyas dellagande i ansvarighelen för detsammas återbetalande, så anhåller jag att få fästa upmärksamhelen på vigten deraf alt man icke utlemnar detta lån efter den gamla grundsatsen att Riksg:skont. såsom säkerhet får inteckningar i tomterna, utan att man ställer lånet så att den gamla stadens innevånare derför ikläda sig kollektiv ansvarighet och att penningarne upbäras af Stadens Drätsel-kommission, så att Riksg:skont. icke får något med gamla Stadens innevånare hvar för sig att skaffa. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Gr. Lagerbjelke hår i sitt yttrande antagit att den nya stadens innevånare icke skulle vara obenägne att underskrifva den äskade förbindelsen, samt tomtegarne i den gamle staden förbundo sig ali ensamme vidkännas all betalningsskyldighet. Gr:n har härvid ofrivilligt begåll ett misstag, som härleder sig deraf, att uti Betänk, några ord äro uteglömde, hvaraf ock räitelse uti SlatsUlsk:s Betänk. M 48 blifvit införd. Efter meningen: ”vid hvilket förhållande och enär ett af de förre för deras del anlaget förslag, att de skulle ensamme vidkännas all betalningsskyldighet för lånet intill dess de sednare, eller innevånarne i den nya staden i laga ordning blifvit ålagde alt deruti deltaga” skulle nemi. införas: ”af desse blifvit förkastadt.” Således slår den möjlighet icke öppen för den gamla staden, att, på sält Gr.
Prot.-Utdragj, dm iy Mars 18 45- 727 S. D. Föred rotros ånvo och lades till luu ullin sr ar ne Las:-Utskottets ne •3 1/ O O dannämnde, den 10 dennes f. m. på bordet lagde, memorial: N:o 78, i anledning af ålerremiss å Utskottets betänkande, N:o 41, öfver väckt motion om förändring af 1 § i 26 Cap, Byggninga-Balken, rörande delagtighet i kyrkobyggnad; samt N:o 85, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande, N:o 63, öfver väckt motion om tillämpning af 15 Gap. 5 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, att inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde den 10 dennes f. m. på bordet lagda betänkanden: N:o 80, i anledning af väckt motion, angående förvandling af böter; N:o 81, i anledning af väckt motion om förändring af Lagens stadgande, angående de fattiges andel af död persons egendom; N:o 83, i anledning af väckta motioner om förändring af Lagens stadgande i 6 § 9 Cap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor; samt N:o 84, i anledning af väckt motion om förändring af 12 Cap. 4 § Handels-Baflken. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 11 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 228, angående Stats-Verkets så kallade reserv-fond. S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, Lag-Utskottets nedannämnde den 12 dennes e. m. på bordet lagde betänkanden:
Enigheten emellan Stånden, aktningen för BorgareStåndet, äfven sota för 3° Den l Maj. oss sjelfva — allt detta gifver vigt åt frå.> gan, och fordrar varsamhet i dess handte. rande. Å ena sidan tillhör oss att fullkorn, ligen svara emot BorgareStåndets förtroende, dä det öfverlemnat frågan helt och hållet till vär pröfning; och å den andra att icke heller misskänna den rätt, som tillkommer en Ledamot af vårt eget Stånd, hvartill otvifvelaktigt, i första rummet, hörer, att få sjelf förklara sina' ord. Det är en stor skillnad emellan obetänksamma yttranden, om också sådana skulle finnas i Herr Palmans anförande, hvilket jag dock icke för det närvarande medgifver, och ärerörige invectiver. Jag har åtmindstone icke trott, att Herr Palmans Dictamen skäligen kunde an. ses ärerörigt för någon gifven person, och ännu mindre för ett helt aktningsvärdt Stånd; och då jag visserligen i allmänhet högaktar BorgareStåndets och hvarje annat Stånds ömtålighet för allt hvad som kan angå dess heder och värdighet; är jag likväl af dea tanka, att de tvenne Ledamöter af samma Stånd, hvilkas yttrande här äro uppläste, kunnat med mera lugn betrakta de anledningar, hvilka af dem blifvit ansedde klandervärde. Jag anhåller, att denna motion måtte få hvila på Bordet, och är i denna anhållan af Herr Pålman förekommen. I anledning häraf blef BorgareStåndets ProtocollsUtdrag tills vidare hvilande på Bordet. Deri 5' Maj. 3-1 Höglofl. Ridderskapet och Adeln åfc skilldes klockan 1. In fidem Protocolli A. G. Silfver stolpei Fredagen den 5 Maj. Plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades Pleni-Protocollet för den 1 Maj. Justerades följande Utdrag af Protocollet hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum den 1 Maj 1815.
Då, efter hvad sålunda förekommit, det desto mindre är sannolikt, att Kongl. Maj:t skulle nu, mera än förr, finna skäligt medgifva allmogen på Gottland befrielse från åliggandet att underhålla de vid öns ellofva landthamnar uppförde och af der stationerade tullbevaknings-tjenstemän begagnade s. k. strandridare-boställen, som de förmoner, hvilka ursprungligen må ansetts uppväga ett sådant besvär, snarare ökats än minskats, sedan, genom de landthamnarne tid efter annan beviljade handelsfriheter, allmogen blifvit i tillfälle att vid dessa hamnar så väl uppköpa sina förnödenheter som vinna afsättning å egna tillverkningar och ortens producter; så få Utskotten, som icke heller bordt förbise den omständighet, att Gottländska allmogen är frikallad från vissa Rikets öfriga allmoge i allmänhet åliggande skattebördor, såsom rustning och knektehåll, vördsamt tillstyrka, att, i anledning af förevarande motion, någon åtgärd icke må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 20 December 1844. >• i 30. Ank. till Exp, Utsk. d. 22 Dcc. kL 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Landtbruks-Academiens indragning och den Academien tilldelade fonds öfverlemnande till Riksgälds-Contoret, m. m. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten hafva af Hederv. Bonde-Ståndet blifvit remitterade tvänne motioner i ofvanberörde ämnen; nemligen: l:o af Riksdags-Fullmägtigen Henric Andersson från Örebro Län, som, jemte framställning om origtigheten af den länge följda princip att ,:,l landtbruket^ och slöjdernas förkofran inrätta och underhålla Academi - Statssamt Allm. Bes v.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, N:o 30.
Låt oss gå längre intill väggen, så att du inte blir öfverkörd. » Nu öppnades dörrarne till väntsalarne, och folket strömmade ut, idetsamma tåget ångade in i i banhallen. Det blef ett spring fram o c h tillbaka, ett slående i kupédörrarne, ett knackande på vagnshjulen, ett sorl och ett skrik, ett släpande med 7 korgar o c h kappsäckar, ett körande med gnisslande godskärror, allt under det lokomotivet fräsande släppte ut hela moln af ånga. Det var endast ett kort uppehåll. Konduktören ringde i stationsklockan, o c h alla skyndade att försäkra sig om platser i kupéerna. Vid en af de sista hade de båda sorgklädda kvinnorna stannat. Där fanns tämligen godt om rum, så att den unga flickan gjorde sig ingen brådska med att stiga in. Hon hade slagit armen om moderns lif, smekte henne och sökte kärleksfullt kyssa bort de fallande tårarne. » Inte gråta, inte gråta. lilla mamma! » Så kom konduktören med lyktan i ena handen och biljett-tången i den andra. » Skall fröken med, så raska på. Vi äro ändå försenade. » En sista, häftig omfamning och den unga flickan hoppade in i kupén. Hon stannade orubblig kvar vid fönstret, fastän de öfriga passagerarne trängdes och ville fram dit, de också. » Adjö lilla mamma! Skynda dig hem nu bara. » » Adjö, mitt eget barn, o c h skrif snart! » » Ja visst! Om ett par, tre dagar kan du nog ha bref. Då skall jag berätta så mycket. Se så, gå nu, mamma, det blåser kallt. » » Sitt inte i draget och svep väl om dig filten, Kerstin! » » Ja, tack, mamma lilla. » En hvissling, o c h tåget började långsamt röra sig framåt. » Adjö, mamma! » » Adjö, Kerstin min. » Energiska viftningar. Till dess de förlorade hvarandra ur sikte i mörkret. Ännu några minuter blinkade de tusentals ljusen från den terrassformigt byggda staden fram genom mörkret, så blefvo de allt färre, när tåget väl hunnit ut på landsbygden, o c h efter en stund stod endast den dystra, regntunga skogen på ömse sidor.
De af fullmäktige åberopade och till Utskottet öfverlemnadeförteckningar utvisa, att ifrågavarande räkenskaper och öfriga handlingar utgöra ej mindre än 4,411 volumer samt 812 st. konvoluter nemi.: ”till keditsedel verket hörande räkenskaper från och med år 1789 till och med år 1845” 1,749 volumer hvaraf ”sedelräkningens samt kontrollkontorets debetoch kreditböcker” uppgå till ett antal af 653 samt ”depositions-kontorets hufvudböcker, kontraböcker och diarier” till 456 st. ”Lill f. d general-assislanskontoret hörande räkenskaper m. m.” 416 volumer och 667 konvuluter, hvaraf ”utlånings och beskrifningsböcker” 148, samt ”koncept-protokoller” 56 volumer och ”pantsedlar’ 660 konvoluter. ”till f. d. nummer-lotteri-direktionen hörande räkenskaper m. m.” 2,246 volumer och 145 konvoluter, hvaraf ”hufvudböcker för dragninga rue elielbalansoch sluträkningar” 1014 och ”försäljningslistor” 750 volumer. Då Utskottet, som saknar tid att taga kännedom om den stora mängd å meranämnde förteckningar uppgifna handlingar, anser sig! böra stödja sitt yttrande angående desammas föreslagna försäljning på fullmäk - Stats-Ulikottets Utlåtande, X:o lie. U tiges meddelade förklarande, att dessa handlingars ”bibehållande numera icke erfordras eller kan för framtiden medföra någon nytta,” får Utskottet, på det erforderligt utrymme för vigtigare och nyare handlingars ordnande och uppställande må kunna beredas. tillstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande försäljnings verkställande, på sätt fullmägtige begärt. Stockholm den 27 Mars 1848. / STOCKHOLM, Eure» et Granbergs Tryckeri, 1848. Stats-Utsk:s Utlåtande, N.o 117. 1 J& iif. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 April, kl. 2 e. m.
Jag skall i det följande framhålla de vexlande former, i hvilka denna utveckling gestaltat sig; här vill jag först närmare undersöka den redan tidigt utbildade föreställningen om en skapare, luoja, en personlig ursubstans. Som bekant har man mycket tvistat derom, huruvida hos fornfinnarne funnits medvetandet om en enda skapare. Det har dervid med dem gått såsom till en början med Inderna. Man förklarade hvarje uttryck, som gaf tillkänna en dylik uppfattning, såsom en föreställning införd med kristendomen och utbildad under dess inflytande. Eller också påstod man, såsom Max Müller om Inderna, att monotheismen varit folkets ursprungliga religion, hvarifrån det småningom affallit. Om man med monotheism förstår tron på en utom och öfver verlden stående Jehovah, är ingenting mera oriktigt. Ty Inderns hela verldsåskådning utgår just derifrån, att den evige har sin enda tillvaro i tingen, att han med tusende ögon blickar fram ur verlden. Indra, Varuna och Agni, de tre första elementargudarna, Brahma, Vishnu och Siva likaså, äro endast olika skepnader af den ende, som uppenbarar sig i dem alla. Det förnuftiga i verlden är det sanna gudomliga; derföre tilltalar honom äfven en sednare tid i de sublimaste hymner: Han var den ensamt födde herren öfver allt det som är. Han grundade jorden och denna himmel. Han, hvars skugga är odödlighet, hvars skugga är död. Han, hvars makt de snöiga bergen, hvars makt hafvet förkunnar. För hvilken dessa trakter äro som vore de Hans armar. Han, till hvilken himmel och jord, stående fast genom Hans vilja, se upp, darrande invärtes. Öfver hvilken den uppgående solen skiner. Han, som är gud öfver alla gudar!129 Finnarne hafva icke så tydligt utsagt hvad luoja är, men ur fornsångerna framgår dock tillräckligt klart, huru de föreställt sig honom. Redan då Wäinämöinen, hans första inkarnation, längtar att födas, anropar han yli-jumala om bistånd.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Såsom en brist i vår nuvar:de lag måste med skäl anmärkas att stadganden saknas, som bestämma huru sysslomäns inbördes förhållande i afseende på deras ansvarighet för förvaltningen af om händer haft gods bör anses. 23 kap. 5 § A. B:n innehåller visserligen föreskrifter ronde förmyndares ömsesidiga ansvar för förvaltning af barnagods, och det vill synas som analogien fordrade att samma föreskrifter tillämpades i afseende å syssloman, men erfarenheten har ådagalagdt att domstolarne icke alltid godkänna denna grundsats, utan alt då den ena domstolen anser syssloman ansvarsskyldighet vara solidarisk, förklarar den andra att syssloman endast böra ansvara till lika andel hvardera. 320 Den 31 December f. m. För afhjelpande af den olägenhet, sora af ett bristande lagbud i berörde hänseende nu förefinnes, får jag vördsamt föreslå att 15. St:r, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som redan i afseende på förmyndare i ofvan omförmäldta lagrum finnes stadgadt, måtte för deras del besluta ett lagstadgande af innehåll, all der flere sysslomän än en fått förvaltningen af godo sig orabelrodd, skola de, der de samma förvaltning sins emellan delat, ansvara endast för den andel hvar och en om händer haft och, der de godset under samma hand förvalta, svara lika och npfylla hvar för sin del den skada, som kan upkomma; dock alt den ene ej må lida för den andras förseelse, som han ej förekomma kunnat. Om remiss af denna min motion till LagUtsk. anhålles. Begärdes på bordel. Uplästes en af Gr. Taube, Henning Edvard, inlemnad sålydande motion: Under innevande Riksmöte bar inom de särskilda RiksSlm, med anledn. af Statsverkets fördelaktiga tillstånd, blifvit framställde åtskillige förslag om minskning eller uphörande af serskilda bevillningslitlar.
Man är åtminstone nödsakad, att, vid införandet af en reform i detta hänseende, med största varsamhet gå till vaara, och ingalunda blir borgenssystemet uphäfdt derigenom, att en del af diskontlånefonden indrages. Den fattige, men redbare tjenstemannen har i denna anstalt en tillflykt vid inträffande behof; skulle genom fondens bibehållande rika grosshandlare eller brukspatroner ej kunna i densamma få lån, så anser jag det vara fullkomligen likgiltigt. De kunna förskaffa sig penningar på tusende andra håll. Min öfvertygelse är, att Ståndet handlade fullt i öfverensstämmelse med tidens fordringar, om det nu beslutade att bibehålla fonden vid dess närv;de belopp. Detta vore ej, som Frih. Tersmeden yttrade, ett tiilbakagående, utan blott att stadna på framåtskridandets bana, då omständigheterna dertill gifvit den mest giltiga anledning. Hr Lilliehöök, Bertil: Ehuruväl jag, vid voteringen om fastighets-fonden, röstade för densammas bibehållande vid dess uuv:de storlek, får jag likväl bekänna, att jag, i afs. på frågan om allmänna diskont-fonden, är af samma åsigt, som IJtskit hyllat, nemi. att en indragning af densamma bör ega rum. Det synes mig vara fullt skäl, att Banken, derigenom att den minskar lånerörelsen, un danrödjer läran af de stora förluster, som, genom hastig realisation, kunna komma att drabba många personer. Dessutom anser jag åtgärden vara ganska välgrundad i det afs., att, det förhatliga borgenssystemet derigenom småningom utrotas. Denna utväg, att genom tvenne personers namn få inbillade behof ganska lätt tillfredsställda, kommer alltid att på samhället utöfva de mest skadliga följder. På grund af dessa skäl yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld:
Orsaken till salpeternäringens sålunda omförmälda aftagande eller upphörande i de flesta länen hade, enligt hvad de årligen till Komitdn inkomna berättelser nogsamt gåfvo vid handen, varit de nedsättningar i inlösningspriset, hvilka år 1835 och derefter vid flera tillfällen blifvit beslutade, i följd hvaraf den påräknade vinsten af denna binäring minskats, om ej alldeles uteblifvit samt till och med medfört förlust, synnerligast sedan aflöning för arbetsbiträde vid sjudningen och pris å bränsle dertill under sednare tiden betydligt stegrats, äfvensom att i allmänhet hågen för salpeternäringens bedrifvande aftagit i samma mån som jordbruksnäringen utvecklat sig och det befunnits förmånligare att dertill begagna den arbetskraft och de materialier, som hittills användts till salpetersjuderi-handteringen. Beträffande åter Westerbottens län hade uti den af salpetersjuderi-direktören i Usta distriktet afgifna, till Komitén af Kongl. Majrts Befallningshafvande i berörda län utan erinran insända berättelse, angående salpeternäringen i länet under sistlidna år, bland annat blifvit, hufvudsakligen i likhet med hvad under en följd af fir derom yttrats, anfördt: att allmogen i länet, som med fortfarande flit och omtanke egnar sig åt denna binäring, hvars nytta mer och mer inses, påräknar deraf sin förnämsta hjelpkälla vid de ofta nog påkommande och nu senast under tre på hvarandra följande år inträffade missväxter; att det ock visat sig under denna bekymmersamma tid, att nöden ej framstått i den skepnad, som, derest ej en så betydlig inkomst kunnat hemtas af denna binäring, otvifvelaktigt varit händelsen; att det för staten alltid bör blifva en fördel, om ej en nödvändighet att fortfarande omhulda salpeternäringen i de två nordligaste länen, samt för allmogen Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop.
Trenne telningar, utsprungna ur hjeltestammen, gifva åt kommande slägten en ny borgen för beståndet af den Konungaätt, Folkets förtroende kallat på Wasars thron, och vid hvilken varaktigheten af Skandiens närvarande samhällsskick är så nära fästad. Af denna anledning får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte, genom deras Bank och på dess bekostnad, låta prägla en Medalj till minne af deras och Svenska Folkets känslor af glädje och hopp, i anledning af DD. KK. HH. Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthland födelse. Om remiss till BancoUtskottet och communication med de öfrige respective MedStånden af denna min motion, får jag vördsamt anhålla. Begärdes på bordet. Företogs till pröfningStatsUtskottets den 3 dennes under N:o i3 afgifne, samt den 2i derpåföljde på bordet lagde , Utlåtande, i anledning af väckt Motion, angående ett JordbruksContoirs inrättande. Herr HjertaGustaf: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på oformligheten deraf, att då ifrågavarande Motion varit remitterad till Stats-, Bancosamt Allmänna 36i Den 3o Januarii. Besvärsoch EkonomiUtskotten gemensamt, den nu skulle förfalla, för det StatsUtskottet förklarat sig ej kunna upptaga den. Jag hemställer derföre, huruvida Motionen numera hör öfverlemnas endast till Bancosamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten, eller om den bör återremitteras till StatsUtskottet, för att af detta Utskott, i förening med de andra begge Utskotten, bandläggas. Det är icke på grund af öfverensstämmelse med Herr Ståhles mening om nyttan af JordbruksContoirs inrättande, som jag önskar frågans närmare utredning, utan endast derföre att jag anser det vara ett farligt prejudicat, om man skulle låta en till flere Utskott remitterad motion förfalla, derföre att ett Utskott förklarar sig ej kunna upptaga den.
Deputerades den 7 dennes på bordet lagde berättelse, rörande så väl 808 och 1809 som 1810 och sednare årens Rrigsredogörelse och Revisionsverk, Statsoch BevillningsUtskotten', Friherre Rudbecks, Alexander, d 19 dennes eftermiddagen på bordet Jagde Memorial, angående åtskillige föreslagna ändringar i BevillningsStadgan m, m,‘ Statsoch SHrJkildta Utskotten', Herr Hammarskjölds, Lorenzo, d, |5 den, nes på bordet lagde Memorial, angående Canzli» Styrelsens upplösning. Allmdnncf Besvärsoch OeconomiUtskottet; Herr af Uhrs, Gustaf, den 19 dennes eftermiddagen på Hidda rhusUtjkottet: Grefve Frölichs, David, den 19 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring af Bånkindelningen i RiddarhusSalen. Föredrogs å nyo Herr Trafvenfelts, Carl, den i5 dennes på bordet lagde Memorial, rörande den af Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, föreslagne indragning af de Medico-Theologiska Slipendierne. Herr Cederschjöld, Pehr Qudaf, anförde skrilteligen: (Se Bilagan N;o t.) Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att så vål Herr Trafvenfelts ofvannåmnde Memorial, som Herr Cederschjölds i anledning deraf, nu afgifne yttrande, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Å nyo föredrogs Herr Trafvenfelts, Carl, den 19 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, motion om upphåfvande af förbud mot dans .och lekstugor för den lägre folk-klassen, jemte Friherre Boijes, Ludvig, 63a Den 21 Martil, i anledning deraf sistnämnde dag afgifne yttrande. Herr Cederschjöld, Pehr Gufiaf, upplåste följande: (Se Bilagan N:o 3.)
”Ifall jag vågade, skulle jag äfven uttrycka den önskan att herr kusin täcktes med sin närvaro hedra julgröten i vår tarfliga boning?” Det behöfs väl icke sägas att gästen med lika synbart nöje emottog såväl den ena som andra bjudningen. ”Nå”, sade den öfverlyckliga modern, ”kan du dricka ditt té här vid bordet, mitt barn?” ”Ja bevars, mamma, jag är ju så frisk att jag nästan tror det min svindel var en fantasi.” Fru Emerentia smålog. ”O, hvad denna afton är herrlig!” återtog Blenda ”Nå, kusin Jean, jag förlåter er elakhet att vilja vara er sjelf – tag denna stol bredvid mig, och säg om icke allt detta är så roligt att man kan lefva på minnet deraf i flera månader?” ”Min lilla kusin är en verklig profetissa!” svarade han i en ton, bruten mellan glädje och vemod. ”Hur så?” ”Tredje dag jul måste jag tyvärr resa bort, och det för en längre tid.” ”Hvad?” utbrast Blenda, och spratt till så häftigt att hon nära släppt tekoppen. ”Men under dessa tvenne dagar”, återtog han med uttrycket af en icke återhållen ömhet, ”ställer jag mig helt och hållet till herrskapets disposition.” Vi skola icke längre utsträcka beskrifningen om ”grefvens” första besök. Under denna afton voro fru Emerentia, Blenda och troligen äfven deras gäst så lyckliga som det nära nog är möjligt att vara. Efter den sistnämdes bortgång, då fruntimren egde frihet att utbyta sina tankar, påstod fru Emerentia enständigt att hela denna märkliga tilldragelse härflöt deraf, att hon vid Blendas dop lyckats genomdrifva den omtvistade namnfrågan. ”Aldrig – var öfvertygad derom”, sade hon högtidligt – ”aldrig skulle något ditåt ha inträffat, om du ej burit salig farmors aktade namn Concordia!” På en så lycklig afton kunde Blenda naturligtvis icke disputera; men för sin del tillskref hon det passerade den omständigheten, att hon förskaffat sig den förtjusande peignoiren.