Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presterskapet undergick, i afseende å egande och åtkomsten af sin jord, under Gustaf l.-ste, och Adeln i samma afseende under Carl XI, en nödvändig, mestadels rättvis, reduktion. Någon sådan efterräkning har ännu ej skett med afseende å städerna, hvilkas åtkomst af jord m. m. varit ofta mindre skälig och berättigad. Om åtkomst-tillfället och rubriken icke vanligtvis varit ett besök af Drottning Christina, då hon med lättsinnigt frikostig hand af angränsande häradseller kronojord tillagt dem å kartan ett utvidgadt egoområde, så har det blifvit lämnadt för särskildte ändamål och under särskildte vilkor, såsom för odling af tobak, färgstofter m. m. under den tiden, då man fruktade stor import och landets beroende af utländningen. Någon sådan odling har jag dock för min del numera ej kunnat observera, på sin höjd potatesoch rotfruktsodling. Städerna hafva derföre inga skäl till klagomål, om en rättvisare fördelning åtminstone af bränvinsmedlen kommer till stånd, och då nu dessutom afgjordt är, att städerna komma att representeras i landstingen, böra de icke riskera något derpå, att en del af de nu hittills i städerna uppburna bränvinsmedlen lämnas, att disponeras af länets landsting, en institution, som jag för min del anser komma att utgöra grunden för vårt politiska lif. Då dessutom, efter ali anledning, landstingen komma att bestå af hvarje läns ulmärktaste personer, böra städerna vara förvissade om, att medlen komma att användas för länets allmänna nytta, d. v. s. för land och stad gemensamt lika vigtiga ändamål, såsom lazaretter, vägars och hamnars anläggning m. m. d., utan att landstingen behöfva börja sin verksamhet Den 26 November f. m. 163 med uttaxerande af extra skatter, som kunde göra den vigtiga institutionen förhatlig. Min öfvertygelse är för öfrigt, att i en framtid ganska säkert de städer deremot, som äro af större betydelse, välbelägne och af gagn för landet, skola komma att erhålla större andel af bränvinsmedlen till företag af allmänt gagn, då deremot de städer, som sakna betydelse och värde, komma att småningom ingå under landsrätt och sålunda, frie från en mängd stads-utskylder och onera, kunna blomstra såsom köpingar.
Bankens skyldighet är naturligtvis endast deu att hålla silfver tillhanda åt dem som åstunda att tillvexla sig det för Bankens sedlar. Detta nu under öfverläggning varande förslag är en särskild åtgärd, som man tror skall leda till lättnad i Bankens nyss omförmälde skyldighet. Erfarenheten lärer få lof att komma och tala, ty på annat vill man icke höra, icke eller låta förra tiders erfarenhet tala och gå något längre tillbaka, för att se huru fordom härmed har tillgått. Alltså har jag ansett mig inom BancoUtsk. icke kunna annat göra, än att i hvad på mig ankom söka ställa formen af stadgandet så, att den inskränker scalan för vexeluppköpet och försäljningen derhän, att någon betydlig förlust icke skulle kunna derigenom Den 13 November f. m. åstadkommas. Inom Utsk. har aldrig af någon den princip varit uttalad, att man skulle inrätta en allmän vexling eller hvad man med andra ord behagat nämna vexelrytteri, ehuruväl en vid betänk, fogad reservation tyckes sådant antyda, nemi. alt hela bancovinslcn må användas för det ändamålet alt upprätthålla paricursen till förmån för importhandeln, och på samma gäng hafva, icke allenast beloppet af nnvar. rörclseeapitaiet till fullo ute, ulan jemväl småningom öka delsamma—ett problem, som Bancostyrelsen, i oberoende af en gynsam handelsställning, icke mäklar liisa. Man har trott och uppgifvit, alt man anser denna utväg, nemi. vexelhandel, såsom mindre kostsam, vara förmånligare för Banken. Detta är hvad erfarenheten nu kommer alt visa. Jag tror dock icke, alt den af Utsk. föreslagna vexelhandel kan blifva särdeles skadlig, derest den företages i den inskränkta scala, sorn här har blifvit föreslaget. Om här tillägges eli stadgande om beloppet af den förlust, som får göras derpå, dä tror jag, synnerligen som vi nu icke hafva långt till en kommande riksdag, att faran af förvärfvande! af ny erfarenhet häri icke vore så stor, att icke, då intet annat på öfvertygelse!] hjelper i denna tid, vinsten derpå skulle vara större.
Efter de förminskningar, som redan skett, utgör Jemtlands reg:te, såsom jag redan nämnt, icke mer än 56o man, som man, med beräkning af sjuka och vacancer, icke kan upptaga lill mera äu 5oo man, hvilka äro fördelta på 2:ne bataljoner. Jag hemställer då till en livar, som är militär, om det är lämpligt att förminska dem. Jag instämmer med dem, hvilka yrkat återremiss, på det att Utsktn måtte taga denna sak i närmare öfvervägande. Hr von Qvanten: Jag bar uttryckt mig oriktigt, om jag sagt att Jemtland positivt kostat statsverket den summa jag uppgaf; men om jag vill undersöka det belopp, för hvilket Jemtland blifvit af statsverket debiteradt, så tror jag att jag skall komma summan temmeligen nära, enär det icke lärer kunna nekas, att statsverket gjort en uppoffring genom den tillåtelse det lemnat Jemtland att efter markegång få återbetala ett betydande parti undsättningsspanmål, som kostat statsverket 5o proc. mer än återbetalningen. Äfven påminner jag mig, att afskrifning skett, som föranledt anmärka, mot Konungens rådgifvare. På detta sätt vill jag nedpruta den summa jag nämnt, men står likväl fast vid min uppgift att statsverket gjort stora uppoffringar för Jemtland. Hr Boy: Till svar å hvad den siste värde talaren sist anförde, får jag blott erinra, att i den uppgifna händelsen bar Jemtland delat ljuft och ledt med Westergöthland. Gr. von Platen:
Om det icke kan motsägas, att Domarens första och vigtigaste åliggande är, att göra sig redo för beskaffenheten af det mål, som beror af hans pröfning, och att uppenbara misstag i detta hänseende, i samma mån som derigenom skada eller personligt lidande åstadkommes, påkalla rättelse och allvarligt ansvar, torde ej heller kunna förnekas allmänna åklagaremaktens befogenhet att beifra ifrågavarande sak, hvilken, efter hvad tillförne är visadt, företer ett, lyckligtvis sällspordt, exempel på domareåtgärder af sådan art, medelst hvilka en tilltalad tjensteman blifvit, under åberopande af lag, som ej rimligen varit till den emot honom angifna förseelse lämplig, icke blott ansedd saker till groft brott, som ej timat, utan äfven af samma anledning beröfvad sin personliga frihet och sålunda obehörigen förnärmad — 17 förnärmad i sina rättigheter och sitt anseende såsom medborgare och innehafvare tillika af annat vigtigare embete. Enligt sådana åsigter hade jag funnit mig förpligtad att låta AdvokatFiskalsEmbelet fullfölja sin talan i saken, hvilken, efter de äfven å vederdelosidan anförda besvär, sålunda i sin hela vidd kommit under Kongl. Maj:ts nådiga skärskådan i Dess Högsta Domstol. Denna sak är numera afgjord. Vid afgörandet har, på sätt Högsta Domstolens protokoll för den 12 April innevarande år innehåller, den skiljaktighet i meningarne de närvarande Herrar Ledamöter emellan yppats, att Herrar JustitieRuden Themptander och af Rolen förklarade sig finna skäl icke vara å någondera sidan antonii, som lill ändring i HofRättens öfverklagade utslag kunde föranleda, samt Herr JustitieRådet Grefve Carl Sparre för sin del fann ej skäl att i HofRättens utslag göra annan ändring, än att RådstufvuRältens tilltalade Ordförande och Ledamöter, för hvad dem i målet till last lage, skulle tillsammans böta Etthundra R:dr banko sålunda, att Ordföranden erlade fyratio
Det är emellertid en sanning, att under krigsåren 1809 — 1813, då Engelska Stenkol ej kunde införas i Danska Staterne, ägde de Skånska en stark efterfrågan och begagnades der i stället för de Engelska, samt hade efter till anledning, der ännu med fördel kunnat afsättas, om man icke i hopp om hastig vinning, då icke vidtagit den okloka messure, att på en gång öka priset med 24 sk. per tunna Den I Augusti e. nt. 27 utöfver hvad kolen förut gällde, hvilket hade den påföljd, som lätt borde kunna förutses, att efter fredens återställande, de Engelska Stenkolen, hvilka åter erhöllos till deras förra pris, utur rörelsen utträngde de Skånska, hvilka sederine» ra ägt föga eller ingen afsättning. Det bör äfven anmärkas, att hufvudsakligaste kostnaden vid alla Stenkolsgrufvor, består i dyrbara ån gm adun er, samt den betydliga kolåtgång som erfordras för deras drift, i och för vattnets undanhållande på större djup. Dessa omkostnader uppgå nästan alltid till lika belopp, ehvad ett mindre eller större qvantum kol på samma tid upptages. Och faller sig deraf klart, att om till exempel för 100,000 tunnors brytning, desse allmänna omkostnader utgöra 1 Riksdaler per tunna, och kolens brytning på lika sätt ökas till 200,000 tunnor, nedsättes derigenom kostnaden till 24 skillingar, och vid 5oo,000 tunnors brytning, till endast lfi skillingar per tunna, samt att, till följe deraf, försäljningsjirisen i samma förhållande kunna nedsättas, och afsättningen derigenom betydligen underlättas. Det blir således på en utvidgad brytning, och ett dermed förenligt lågt försäljningspris, som detta Veik bör grunda sina beräkningar. Enligt officiella uppgifter grundade på noggranna borrnings-försök, utgjorde kol-tillgången 28 Den I Augusti *> m, l8»8 ett belopp af 10 millioner tunnor.
Majit täcktes derefter ät Professoren m. m. Renzelius och KammarRådet Cassel uppdraga att, på grund af berörde utlåtande, utarbeta och lill Kongl. Majits Nådiga pröfning öfverlemna en förnyad redaktion af de föreslagna författningarne, eli uppdrag, som af dem fullgjordes år 1838. »För att i möjligaste målto påskynda ett snart införande af decimal-systcmet för Rikets mätt, mål och vigt,» anhöllo sedermera uti underdånig skrifvelse den 5 Juni 1841 Rikets Ständer, att Kongl. Majit täcktes låta, dels genom Dess Vetenskapsakademi utarbeta en kort handledning i ämnet, med komparativa tabeller, och i Nåder anbefalla vederbörande att från 1842 i Folkskolorna skulle meddelas undervisning om nämnde system, dels ock, så snart någon allmännare kännedom derom kunde anses vara spridd, sednast inom tio år utfärda Nådig författning om systemets antagande till efterlefnad; hvilken underdåniga anhållan vid nästpåföljde riksdag af Rikets Ständer förnyades på det sätt, ali de i underdånighet begärde, att, sedan den afhandling i förrberörde afseende, som, enligt hvad upplyst blifvit, Kongl. Velenskaps-akadamien under liden fått sig af Kongl. Majit uppdraget att författa, hunnit fullbordas, Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla vederbörande alt i Folkskolorna lemna undervisning uti det nya på Decimal-räkningen grundade systemet, samt att Kongl. Majit derefter måtte utfärda Nådig författning om dess antagande till efterlefnad frän den tid, Kongl. Majit kunde linna lämpligt bestämma. Resagde afhandling blef derpå genom Kongl. Vétenskaps-akademiens försorg utarbetad samt, efter det densamma vunnit Kongl. Majits godkännande, på Dess befallning till trycket befordrad; och afsändes är 1849 tiotusende exemplar deraf från Kongl. Ecklesiastik-deparlemenlet lill Konsistorierna, för att i uppgifvet ändamål till Folkskolorna utdelas.
Om det vore med Riksd Ordn. förenligt, att, första gången en expedition förekommer lill justering i ett Stånds plenum, förändra densamma, så skulle Den ii December f. m. jag icke hafva något emot Hr von HartmansdorfFs förslag, och skulle då i afseende på den sista perioden begära att få göra en ändring i redactionen, öfverensstämmande med Svenskt språkbruk; meri som den föreslagna åtgärden icke är enl. grundlagen tillåten, kan jag ej annot än fortfarande yrka återremiss, på det att expeditionen må blifva försatt i det skick, att Ständerne ej må behöfva skämmas för den expedition, som de lill sin Konung öfverlemna. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna Exped.Utsk:s förslag Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna böra föranleda återremiss af förslaget. Ropades äfven ja och nej. Uppå derefter förnyad propos., fann R, o. Ad. för godt att godkänna förslaget Ä':o 162. Frih. Cederström: Jag får till prot. anmäla min reservation emot godkännandet af en dylik expedition, hvilken icke är i det skick, att den borde kunna afgå till Konungen ifrån R. St. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskrs nedannämnda, den 9 dennes på bordet lagda, förslag till R. Sus und. skrifvelser lill K. M., nemi.: JNT:o 163, ang:de reglering af utgifterna å riksstatens sjette hufvudtitel; JV:o 164, ang:de regleringen af utgifterna å riksstatens sjunde hufvudtitel; N:o i65, angide reglering af utgifterna under riksstatens åttonde hufvudtitel. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utskis utlåt. N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid betänk. N:o 21 angtde tu 11— bevil Ringen.
RESANDERUMMEN ÄRO NATURLIGTVIS INREDDA MED STÖRRE ELLER MINDRE ELEGANS, ALLT EFTER DERAS LÄGE. KOMFORT OCH GEDIGENHET ÄRO DE UTMÄRKANDE EGENSKAPERNA. MÖBLERINGEN ÄR DELVIS NY, DELVIS GRUNDLIGT RESTAURERAD. DET HUFVUDSAKLIGASTE ARBETET HÄRVID HAR UTFÖRTS AF DE BÅDA FRAMSTÅENDE FIRMORNA MYRSTEDT &amp; STERN SAMT K. JZTJNGL. TEATERN. ETT TREDJE BESÖK FÖR ATT HÖRA BERWALDS OPERA » ESTRELLA DE SORIA » HAR YTTERLIGARE STÄRKT OSS I DEN ÅSIKTEN, ATT DENNA OPERA PÅ GRUND AF SIN FÖRTRÄFFLIGA MUSIK OCH TROTS SIN OHJÄLPLIGA LIBRETTO DOCK ÄGER NOG LIFSKRAFT ATT HÅLLA SIG UPPE OCH FÖRVÄRFVA ALLT FLERE VÄNNER. OCH LIKA MYCKET ERKÄNNANDE SOM K. TEATERNS DIREKTION FÖRTJÄNAR FÖR SITT UPPTAGANDE AF DENEN AF DE INTRESSANTASTE AFDELNINGARNA I HELA HOTELSAMMA, LIKA MYCKET ANSE VI DET VARA HENNES PLIKT ATT LET ÄR KÖKSAFDELNINGEN. HÖG, LJUS OCH LUFTIG SAMT PÅ — OM EJ ANNAT, SÅ AF PIETETSSKÄL — HÅLLA DENNA OPERA ALLT SÄTT PRAKTISKT OCH ÄNDAMÅLSENLIGT INREDD ÄR DENNA Å REPERTOAREN. BERWALD ÄR DOCK EN AF DE FÅ OPERAKOMPOSITÖRER, SOM VI MED STOLTHET KUNNA RÄKNA TILL DE AFDELNING I SITT SLAG SÄKERLIGEN ENASTÅENDE I NORDEN. VI MEDDELA HÄR AFBILDNIGAR AF MATSALEN OCH KAFÉET. VÅRA.
Såsom ytterligare bevis för billigheten af denna min anhållan får jag nämna: att af elementarläroverkets 87 lärjungar endast en tredjedel äro från staden, de öfrige 58 frän kringliggande landsbygd; att, utom alla öfriga publika byggnader, staden har att bygga och bättra Rektors gård om 7 rum, kök och uthus samt att staden nyligen uppfört nytt hus till folkskolan för en kostnad af 15,000 R:dr och således väl kan sägas hafva lemnat sin fulla gärd ät befordrandet af allmän upplysning och bildning. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. \ L F. Aschan. 544 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr AsftllcM! Om anslag till uppförande af nytt gymnastikhus för elementarskolan i Ekesjö. Ekesjö fem-klassiga elementar-läroverk är i saknad af tjenligt gymnastikhus. Det som nu dertill begagnas är en af läs-salarne och i följd deraf både för litet och för lågt. Länge har det insetts att ett för ändamålet passande hus borde byggas, men i brist af medel har förslaget ej kunnat realiseras. Min ödmjuka anhållan är derför: att Rikets Ständer beviljade ett anslag af 10,000 R:dr R:mt till uppförande af ett nytt gymnastikhus för Ekesjö stads fem-klassiga elementarskola. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. L F Aschau. JV»' 394. Af Herr BrOD 1 Om antagande för. norra stambanans anläggning mellan Slockholm och Upsala af sträckningen öster om Sigtuna-fjerd en.
Motionären börjar med att i allmänna termer upräkna en mängd inkonseqvenser, som skulle råda inom Svenska Artilleriet och Flottan, och nämner bland annat, att f. n. icke något annat gemensamt i beväpning skulle finnas mellan Arméen och Flottan, än 1831 års kalibersystem och några jernlavetter. Jag älskar tro att motionären, då han så yttrat sig, icke förstått betydelsen af 1831 års kalibersystem. Har han det gjort, då kan med skid tillvitas honom brist på ärlighet, då han i vigt sammanställt detta system med den tillfälliga omständigheten af några få gemensamma lavetter. Då många af R. o. Ad. icke torde känna hvad som me - Deli SO November e. m lias med 1831 års kalibersystem, så vill jag derom lemna uplysning. Dermed förstås ett af Svenska och Norska Artillerierna och Flottorna gemensamt upgjordt och af K. M. sedermera faststäldt system, innefattande, dels upgift å de pundigtal, hvaraf Artilleri-pjeser få förfärdigas, dels bestämda föreskrifter rörande dessas kalibrar och projektiler, allt för att för all framtid förekomma möjligheten af att någon ammunition skulle kunna tillverkas, hvilken ej vore användbar vid hvilket af Artillerierna som helst. Men på samma gång K. M. fastställt detta kalibersystem, har han äfven medgifvit och antydt riktningen, i hvilken af förbättrade arbetsmethoder m. m. föranledda förändringar få ske, dock alltid inom sådana gränsor, att ingen rubbning upkommer af sjelfva systemet, d. v. s, att all ammunition, som göres för det ena Artilleriet, ovilkorligen skall kunna begagnas för det andras kanoner. Om nu så verkligen är förhållandet, så torde R. o. Ad. finna, att när motionären i sitt ifrande för enhet ändock alltid i första rummet måste afse ammunitionen, man också måste medge att den hufvudsakliga anledningen till klagan öfver brist på enhet förfaller. Jag vet ganska väl att författaren söker bestrida att förhållandet är sådant jag upgifvit.
Kunna vi icke möta honom med en tillräcklig sjöstyrka, så äro alla medel, vi anslå åt vår flotta, fullkomligt uppoffrade; och skola vi söka bibehålla frukterna af hvad vi redan i denna väg bekostat, måste vi anslå, hvad flottans underhåll och öfning erfordrar, emedan det icke är värdt att Jemna en enda skilling, utan bättre, att vi rent utaf afsäga oss denna börda, Jag kan således icke i denna del gå någon medelväg. Skola vi äga och underhålla ett sjövapen, mäste vi söka hafva det i sådant skick, att detsamma i behofvets stund icke må befinnas fullkomligen otjenligt; och för sjövapnet är det vida mera angeläget att äga en öfvad persopal, än för landtförsvaret. Jag kan altså icke medgifva, att man söker göra några afprutningar å hvad sorn ansetts nödigt till flottans exercis, och yrkar, att K. M:s propos. i denna del må bifallas. Jag skulle önskat, att medel härtill kunnat vinnas genom reduetion af en del utaf vårt indelta landtförsvar; men då jag i afseende å mina åsigter i denna del blifvit öfverröstad, nödgas jag, ehuru ogerna, påyrka, det Utskmå tillse, att tillgångar genom bevillning eller på annat sätt må tillskapas för fyllande af de behof, som till det ifrågavar. ändamålet äro oundvikliga. Det är icke blott i militäriskt, utan ock i mercantilt och occonomiskt hänseende, sorn det är vigtigt att äga en god flotta, Vilja vi införa ett tullsystem, som tillskyndar staten stora inkomster, måste vi, för att betrygga dessa och för att icke komma lurendrejaren att vinna på den redlige handlandens bekostnad, äga en sjöstyrka, som är tillräcklig för en noggrann kustbevakning. Vilja vi befordra vår handel i aflägsna verldsdelar, så måste vi äga en flotta, som skyddar vår flagga emot sjöröfvares angrepp. Man klagar med skäl öfver den, jemnförelsevis till andra länders, underordnade ståndpunkt, på hvilken vår handelsflotta sig befinner, och att vi sakna dugliga skeppare.
Lagfarnt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: 1) Kongl. Maj:ts den 21 dennes på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer angående frågan om Näringsfriheten. 2) Grefve Hårds, Carl Gustaf, den 21 den. nes på bordet lagde Memorial, rörande allmän näringsfrihet. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltet: 1) Kongl. Maj:ts den j8 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga proposition till Riksens Ständer angående behofvet af en fond till understöd för Jordbrukare, som genom frost och hagelskada förlora växande gröda. 2) Kongl. Majrts den 18 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer angående en föreslagen och utarbetad ny författning om mått, mål och vigt. 7 Ut supra. S. D. Remitterades till Riddarhus U(skaftet .* Herr Gripensvårds, Fredric Adolph, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om rättighet för Tidnings-Redacteurer att i RiddarhusCanzliet hafva tillgång till Ridderskapets och Adelns justerade otryckta Protocoller, Den 2 4 Februarii, jemte undertecknad RiddarhusSecretPrares i anledning deraf afgifne yttrande. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den i4 dennes afgifne, samt den 17 derpå följde eftermiddagen pä bordet lagde Utlåtande öfver Ridderskapets och Adelns återremiss af Utskottets förslag, till underdåniga LyckÖnskningsAdresser fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast borde läggas till handlingarne. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och gillades Stats.
En dag hände det, att han tilltalade den lilla, som genom sina förståndiga och frimodiga svar snart tillvann sig hans synnerliga bevågenhet, så att hon fick till — låtelse att gå fram till slottet och se på de furstliga barnens lekar i parken. Om detta sommarlif på Tullgarn berättade i en långt senare tid prinsessan Eugenie följande: » Mina gladaste barndomsminnen anknyta sig till somrarne på Tullgarn. Där fingo vi lägga af åtminstone en del af hoftvånget och lefva mera fritt. Prinsarne byggde fästningar ute i parken, vi lekte krig och intogo dem. Jag var då också krigare, än general, än simpel soldat, och ådagalade lika mycket mod och tapperhet som någon af brö- derna. Kanske är det dessa många gosslekar under min uppväxt, som gjort att jag aldrig blifvit riktig kvinnlig, » tillade den milda furstinnan, som i saun kvinnlighet torde haft få sina likar. Till följd af den furstliga tillåtelsen stod lilla Hanna en dag i sin snygga, rena bomullsklädning i parken och betraktade på afståud prinsarues muntra upptåg. Efter en stund fick^den lilla prinsessan syn på henne och skyndade genast, med den vänlighet som 1894 hela lifvet var ett så utmärkande drag hos henne, fram till flickan, fattade henne vid handen och sade uppmuntrande: » K o m och sek med oss. » Och den, som icke lät säga lig detta två gånger, vav det fattiga barnet, som utan tanke på någonting annat än leken öfverlämnade sig åt stundens fröjd. Men när hon denna aftöu kom hem till modern och omtalade, huru » öfverväldigande roligt » bon hade haft, tillade hon med djupt allvar: » Jag önskar — ja, jag önskar, att jag en gång kunde göra den lilla prinsessan någon glädje! » Att plocka de vackraste blommor hon kunde finna och däraf binda små anspråkslösa buketter åt prinsessan blef därefter lilla Hannas angelägnaste sysselsättning, och fann hon några riktigt mogna smultron eller skogshallon, var hon ej sen att bära dem fram till slottet, där prinsessan oftast egenhändigt tog emot dem och då gärna underhöll sig en stund med den språksamma flickan. Så förgick den lyckligaste sommar i lilla Hannas lif.
Här är nu fråga att någon afgift skall utgå, och då föreställer jag mig, att rättast vore, att dä hvarje embetsoch tjensteman äger lön i förhållande till vigten af innehafvande embete, så borde också afgiflen derför stå i samma förhållande till inkomsten; d. v. s. att man helt enkelt ålade en viss proc. alt utgå af lönen, den må vara stor eller liten. Jag sluter mig således till dem, som anse att grunden för bevillnings erläggande af embetsmäns löner bör vara en viss procent, lönen må vara den minsta eller den största. Ur Rosenblad: Enär icke här är fråga om lämpligheten och billigheten af en beskattning på embetsmäns löner, hvilka i allmänhet visserligen äro ganska knappa, utan fråga är om grunderna för bevillnings utgörande af desamma; så hemställer jag till Frih. Nauckhoff äfvensom till öfriga härvarande ledamöter af Ståndet, huruvida det vore lämpligt för detta Stånd, som man just gifver den beskyllningen att till största delen bestå af embetsman, att, på samma gång vi borttaga cenlonal-afgiften, äfven göra en så betydande nedsättning i bevillningen, som den Frih. Nauckhoff föreslagit. Den nedsättning, som deraf skulle följa, blefve nära -J af hvad de fleste embetsman betala, t. ex. af den bevilln. å lön jag som commerce-råd nu betalar. Jag skulle på detta sätt blifva qvitt nära -J af min bevillning. Det vore alltför intressant, jag medgifver det, och icke heller obilligt; men jag vågar ej göra anspråk på så mycken godhet. Jag tror det i allmänhet vore väl, om man kunde Den 3 Octobcr f. m. 35 vinna någon lindring i den nog skarpt stigande förhöjningen i hevi lin ingen för hvarje ioo:de-tal. Deruti torde den enda lämpliga jemkning vara möjlig. Procentberäkningen medför samma olägenhet, som den af Utsk. framställda tariffen innehåller, samt dessuLom möjligen bråk af skill ingar och runst.