Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vår fattig-lagstiftning säger väl i allmänhet, att intet understöd må lemnäs deri till arbete förmögne; men om tillfälle till arbete brister den arbetsföre, har den föga eller intet att säga om den deraf blifvande följd. R. St. tillhör att stadga sin öfvertygelse, om de önska att så må förblifva, hvarigenom det, enl. skrifven lag, olagliga tiggeriet och sysslolösheten göras omöjliga att lagligen beifra, eller om de vilja, att tillfälle till arbete alltid må kunna den obemedlade tillhandahållas med deremot svarande skyldighet att sig så ärligen försörja; dem tillhör ock då, alt uttrycka sin 3a6 Den i s Februari f. m ■ underd. önskan, huruvida de vilja, att reglerandet och kostnaden för så väl denna angelägenhet som den mera directa fattigvården må blifva socknarnes ensak, såsom comiterade föreslagit, eller föremål för en allmän centralanstalt för fattigvårdens behandling, hvilket ordför. i sitt särskildta betänk, yrkat; eller om det rälta borde sökas i en förmedling af dessa häda åsigter, hvarigenom man här, likasom i England, finge ett fåtaligt förvaltande råd, hvilket directe stående under den föredragande Ministern, gåfve enhet åt socknarnas eller districternas åtgärder, och tillstadde de undantag från allmänna reglor, som tid och omständigheter någongång kunde kräfva. Till R. St.‘s verksamhet kan ej höra att afgifva förslag til! allmän communal-Iag; men de böra sig emellan afgöra, om en sådan synes af behofvet påkallad, och om den så befinnes, till afgörande upptaga grunderna för dess styrelsesammansättning, om den blott må väljas af fastighetsägare, eller ock af den rörliga förmögenhetens representanter, i begge händelser, med yttrad önskan, alt jemnvigt må hållas emellan den fattiga pluraliteten och den rika minoriteten af medlemmarne; gränsorna för dess moraliska, juridiska och ekonomiska verksamhet må uppgifvas, men de speciella laghuden ej föreslås. R. St. må yttra sin öfvertygelse, huruvida icke folkundervisningen bör befrämjas, må tillkännagifva sin önskan, huruvida de icke med glädje skola omfatta hvarje tillfälle att bidraga härtill; men speciella förslag tillhör K.
I denna §. antydes, att den årliga bränningstiden beräknas ifrån d. 1 November till d. 3o April, och i händelse någon åstundar att begagna endast förra eller senare hälften af denna termin, förklaras den förra hälften utgöras af November, December och Januarii månader, samt den senare hälften af Februarii, Mars och April. — Men då uppgiften för bränvinsbränning skall vid Mantalsskrifningarne aflemnas, och Mantalsskrifningarne för sig gå ifrån medlet af November till slutet af December, samt då det ej låter sig göra, att vid mantalsskrifningen anmäla sig för en bränningstermin, som redan börjad är; så blir följden häraf den, att man nära ett hell år förut, innan bränningsterminen tager sin början, måste anmäla sig dertill; den t. ex., som vill utöfva bränvinsbränning under den termin, som börjas d. 1 Nov. i836 och slutas d. 3o April 1837, måste vid den Mantalsskrifning, som hålles i slutet af år i835, derom göra anmälan. Huru olägligt det måste blifva, att så lång tid förut, innan bränvinsbränningen tager sin början, bestämma sig, om man vill utöfva densamma eller éj, lärer en hvar lätteligen inse. Också insågs detta af den sammansatta Afdel - Ber.-, Lagsami Allm, Bear.- et/t Oecon.-Utal:*■ Betänkande N:o 6. »a g Afdelning , sorn uppgjorde förslag till dé reglementariska föreskriftarrie; men Afdelningen ansåg sig Lunden af 13 §. i Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande N:o 3, hvilken §. i Utlåtandet N:o 5 blifvit oförändrad bibehållen, emedan det i denna §. beter, att tiden för bränvinsbränningen må inskränkas till sex månader om året, ifrån d. 1 November till April månads slut. Då sistnämnde Utlåtande, N:o 5, ännu ieke blifvit af Rikets Hägloil.
Jag anser för min pligt att motsätta mig detta; och om äfven Konungen icke förklarat, att frågan om utrikes vexlar hör till den oeconomiska lagstiftningen, skulle jag derföre lika högt förklarat, att delta ärende, till följd af sin natur, är af ceconomisk beskaffenhet. Det omfattar ju föreskrifter, ang:de vissa former för den commerciella beröringen med andra stater; det angår ju handeln såsom institution. Hvilka vexlingar äro icke dylika förhållanden underkastade? Har man val rätt att glömma, hurusom vidtagna förändringar i ett afseende påkallade beliofvet af jemnkningar i ett annat? Jag frågar: kan man väl hänföra detta till begreppet af civillag? Kan man väl antaga, att sådant tillhörde beslutande-rätten hos en statsrnagt, som blott hvart 5:tc år kan fatta beslut. Det är för mig klart, att sådana ämnen, i afseende hvarå den allm. lagen hänvisar till en speciallag, icke kan tillhöra den allm. lagen; och sedan jag sålunda öppet uttalat min mening i saken, vill jag öfvergå lill yttrande om formen. Man må betrakta den förra från hvilken sida som helst; man må säga, att den tillhör den cxeculiva eller den lagstiftande magten: hvarom är i alla fall nu frågan? Jo! om rätta förståndet af en magtfördelning emellan Konung och Ständer; och huru kan väl den skiljas från egenskapen af constitutionsfråga? Man talar på ena sidan om usurpation inpå Ständernas rättigheter; å den andra påstår man, att förebråelsen för usurpationen drabbar dessa sednare, och i sammanhang dermed, att detta sistnämnde usurpationsförsök är tillkommit i smyg. Man må hafva rätt på den ena eller på den andra sidan; jag frågar: tillhör det LaglJtsk. alt afgöra denna constitutionsfråga? Obestridligen finnér jag Constit.Utsk. bär vara den enda och rätta auetoriteten. Till och med en af reservanterna, Hr Holm, har, uti sin evasiva framställning erkänt, att frågan här innefattar en strid derom, till hvilkendera Statsmagten den hörer, ejler i hvilken ordning ifrågavar. författningar böra tillkomma. Kan väl LagUtsk, döma härutinnan? Nej! visserligen icke.
Utskottet , sorn enskildt tagit detta, ämne under fornyadt noggrant öfvervägande, finner för dess del de af förenade Utskotten anförde allmänna grunder för afsiyrkan al belänings-rättigheten på Tackjern jcke vara kullkastade genom de erindringar, sorn deremot b ifvit gjorde. Vid ett oväldigt betraktande lärer för öfrigt ej kunna undfalla uppmärksamheten, att Tackjerns-tillverkningen för det närvarande, långt ifrån att af conjunct uren. vara missgynnad, eger i en jemn och obehindrad afsättning samt ett, i jemnfö-relse till de förädlade jernsorternes värde, snarare högt än lågt försä juings pris, all skälig trygghet för dess bestånd och förkofran; vid hvilket förhållande en nu öppnad utväg, att genom allmänt X/åne-understöd mot låg ränta än vidarekunna förhöja den råa varans pris, oundgängligen skulle leda till men för Stångjerns till - ,6o Banco-Utskottets Betänkandert• verkningen och försätta dess idkare i saknad af den billiga vinst och ersättning för möda och arbete, som utgör ett nödvändigt vilkor för hvarje närings-foretags driftiga och oafbrutna fortsättning. Denna handterings, härigenom småningom afstadnande drift och irakade vanmagt, skulle sluteligen tungt återfalla på Bergslags-rörelsen, genom trög och hämmad afsättning och tilläfventyrs total brist på allt annat förlag, än att i så beskaffadt sakernea skick, utan tvifvel föga båtande Låne-understöd från Banquen.
Jag tror mig i mitt anförande hafva visat, att äfven i händelse af inträffande krig tillgång på befäl icke skulle saknas , emedan jag tror, att det befäl, som finnes vid Gardesreg:terna, är större, än som erfordras för en exercerad trupps anförande i krig; ty då ett compagni af 100 man har 4 officerare och lika många underofficerare, belöper sig blott 12 man pä hvardera. Jag har ingalunda påstått, att beväriugs-exercisen fordrar mindre befäl, än de öfvade truppernas; tvärtom erkänner jag fullkomligen det arbete, som årligen erfordras till bildande af de unga krigare, hvilka inträda i beväringslederna, äfvensom, hvilket Gr. Horn äfven antydt, den skicklighet och de hastiga framsteg, Lifbeväringen städse ådagalagt. Jag har genomläst Hr Gris hela motion. Jag har deraf inhemtat det skäl, som Gr. Lewenhaupt anfört, alt ämnet icke kunnat inför K. M. föredragas; men å en annan sida har jag af protoc. öfver krigsärender, som åtföljer den K. Propos. om Statsverkets behof, inhemtat, att StatsRådet ansåg, att med den af K. M. begärda öfverflyttning från Lifbevär:s-reg:tets stat på allmänna indragningsstaten en förbättrad lönereglering skulle kunna utföras. Jag tror mig således äfven från denna sidan hafva allt skäl för mitt afstyrkande af all föreslagen löneförhöjning utöfver hvad K. Grefve Lewenhaupt omnämner en motion, som blifvit väckt rör:de Artilleriet. Jag har yttrat mina åsigter i denna fråga och tror, att man icke skall kunna förebrå mig någon inconsequens. Hr Gr. slutar sitt anförande med den förklaring, att mitt ogillande af den form, hvari frågan om löneförhöjningen framkommit, är af ingen betydelse. Jag beklagar, att Hr Gr. i delta fall icke gjort afseende på min framställning.
Derest emot Riksens Ständers Justitioe-Ombudsman, såsom Nämndens Ordförande, laga jäf anföras, pröfve han sjelf genast deras laglighet, och, om de af honom godkännas, träde i hans rum den Man, Riksens Ständer utvaldt att vid. tillfälle af laga förfall hans ställe företräda. Skidle denne af laga förfall vara hindrad eller ock emot honom sådane laga jäf anföras, hvilka han, efter på lika sätt anställd pröfning, godkänner, skall anmälan derom genast göras hos Kongl. Maj:t, hvilken i Nåder täckes en annan Ordförande förordna. Sedan Nämnden sålunda blifvit nedsatt till ett antal af Tjugufyra ojäfviga Ledamöter, Ordföranden oberäknad, sammanträde densamma dagligen, före och efter middagen, intill dess att alla erfordtrlige upplysningar af den samma utforskade blifvit. Derefter aflägge Nämnden denna Ed: 70 Riksdagen 1810. Allsvåldige Gud! Du skådar mitt hjerta. För Ditt allseende Öga är intet uppsåt fördoldt. Vare Din godhet och förbarmande Nåd mig evigt tillsluten, om jag döljer min öfvertygelse i detta mål! Jag N. N. svär derföre vid Gud och Hans Heliga Evangelium att efter mitt bästa förstånd och samvete utlåtande i denna sak afgifva, och att det, som under öfverläggningen yttras, skall af mig i obrottslig tysthet hållas. Nämnden må derefter icke åtskiljas, innan omröstning med slutna Sedlar blifvit verkställd öfver den frågan: Är Skriften brottslig efter det Lagens rum Åklagaren åberopat? Hösta Två Tredjedelar af Nämnden, eller derutöfver, »Ja» och de öfrige »Nej», skall Protocollet öfver hvad inför Nämnden sålunda sig tilldragit ofördröjeligen öfversändas till den Domstol, hvarest målet blifvit instämdt, hvilken dermed efter Lag och beskaffenhet vidare äger att förfara; utfäller voteringen annorlunda, underrättas endast
Emot BondeSlts redan gifna bifall till Const.Utskts betänk, i sin helhet får ej afslag uppställas såsom contra-propos, om äfven alla tre de öfriga RiksSttn skulle sig i ett sådant förena. Ty afslag å allt hvad dessa betänkin innehålla kan ej numera äga rum, då deraf skulle blifva följden, att tvänne med R. St:s rätt fattade beslut sålunda antingen npphäfdes eller ock lemnades utan afseende; och att tillåta något sådant, genom af dem beroende åtgärder, det kunna ej Const.Utskts ledamöter, utan ett alltför uppenbart förbiseende af deras pligt, såsom af andra talare redan blifvit anmärkt. Const.Utsk. måste derföre så förstå ett förkastande af dess förslag N:o 85, att det anser detsamma blott innehålla en uppmaning att med ett nytt antagligare förslag till RiksSttn inkomma. Men om R. o. Ad. äfven så tyder meningen med den förkastelsedom, den R. o. Ad. nu tyckes vara på väg alt vilja uttala, hvarföre då icke öppet och såsom grundlagen det bjuder uttryckligen förklara, på grund af hvilka anmärkntr emot detsamma, och i hvilken eller hvilka delar R. o. Ad. icke godkänner närvar, betänk. Icke kan det förnekas, att ju R. o. Ad. äger rättighet att icke antaga närvar, förslag sådant som det är; hvad som yrkas är blott, att, när R. o. Ad. denna rättighet begagnar, R. o. Ad. då måtte bestämdt, i form af gemensamma tankar, uttala i hvilka delar och på hvad sätt R. o. Ad. är af skiljaktig mening emot Utsk. Sker detta, förklarar R. o. Ad. uttryckligen hvad R. o. Ad. vill och önskar; då får ämnet den grundlagsenliga behandling, sora det tvifvelsutan i motsatt fall kommer att sakna. Till detta sednare resultat vill jag åtminstone ej med min röst hafva bidragit.
M. anföra svårigheten att få på egendom låna peningar. Det är en sak, som synes mig temligen olämplig att sammanblanda med eganderätten, och detta . så mycket mera som LagUtsk:t sjelft har anmärkt, med afside på lagfart af fastighet, att åtkomsthandlingarne äro så svåra att erhålla att det är nästan omöjligt att vinna lagfart, och att det derföre är alldeles oundvikligt att bättre ordna föi hållanderne än hittills. Då Gr.n såsom Ordftde i LagUtslct icke haft andra aninir att göra mot Ulsk:ts skrifvelseförslag, får jag bekänna att jag för min del anser dem ingalunda vara af beskaffenhet att de böra föranleda till en återremiss, ty att inlägga en beskrifning och skäl, som äro olämpliga, det tror jag vara Utsk:ts skyldighet att undvika, och skulle man skrifvit allt hvad LagUtsk:ts Mern. innehåller, då hade man inkommit på en väg, som enl. min tanke är mindre ändamålsenlig att beträda. Jag tycker att skrifvelsen är icke otjenlig i sitt närv;de skick, ty Gr:n skall förgäfves kunna Deli 4 Angnsti. 6t bevisa att icke logik finnes i första meningen, enär det tydligen står hvad lagen i ord innehåller och deraf drages en slutsats, sorn är fullkomligt riktig. Det är sannt att författntn är ofullständig derigenom att blott den ena sidans preskriptionstid är bestämd men icke den andras; skulle en preskriptionstid, d. v. s. en terminus a quo, vara utsatt, så vore ju författmn sådan den är obestridligen tydlig och klar. Det är deröfver som då ingen annan klagan kunde föras, än att terminus ad qvem är obestämd, såsom beroende af en persons längre eller kortare lifstid, men det är en omständighet, som bär egentligen icke kan blifva föremål för klander, och författnin innehåller icke bestämdt att preskription i allmänhet skall räknas till 20 år, förrän den förste egaren, som blifvit afhänd fastighet, dött.
Dess tillgångar, använda oförryckt till de ändamål, hvarföre de äro bestämda uti 1770 års Kongl. Förklaring, kunna ock, sammanhållne, någorlunda blifva derföre tillräcklige, så att alla Cbefs-, Majorsoch Capilainessamt RyttmästareBoställen inom en icke mycket aflägsen tid måga kunna med Caractershus förses och Inqvarteringspenningarne ökas i alla öfriga grader, utom för GeneralsPersoner och RegementsChefer, 46 Den 5 J a n u a r i i. hvilka nyligen deruti erhållit en betydlig förhöjning. Men antager man Friherre Wredes förslag, huru kommer det då att gå med Caractershusens uppbyggande och Inqvarleringspenningarnes tillökning? Om Cassans Capital, som vid sista Bokslut utgjorde 362,714 R:dr i3 sk. 3 r:st. Banco, fördelas lika emellan alla indelta Regementen, erhåller hvart Regemente r 5,770 R:dr 9 sk. Beräknas derå endast vanlig ränta efter 6 procent, utgör denna efter Bevillnings afdrag 914 R:dr 32 sk. 3 r:st. Att detta vid alla Regementen blefve tillräckligt att, jemte de vid Regementet afsatte Reserve-räntorne, besörja Inqvarteringen, underhålla redan befintlige byggnader, och derjemte inom 10 å 12 år uppföra Caractershus på alla Chefs-, Majorsoch Capitaineseller Ryttmästare-Boställen, der sådane Hus nu ej finnas, det synes mig desto mindre troligt, som, enligt inkommit kostnadsförslag, af Synerätt författadt, för uppförande af ett enda Caractershus fordras icke mindre än 22,963 R:dr 4 sk. Banco. Kunde man vinna ett sådant resultat af bifall till Friherre Wredes motion, skulle jag vara den första att densamma understödja; men då jag fruktar motsatsen, på den grund, att fonden, sammanhållen, kan gifva en revenue, som, anvärnl Den 5 Ja n ti a r i i.
Vidare yttras: »angående tiden när och huru länge de (»Cainpemcnts») böra »påslå, har Sckreta Utskottet redan förklarat dess tanke vara att ett campement »hålles hvarje år efter en viss tur, som Kongl. Maj:t i Nåder lärer täckas stadga, »då med de Regemenlors enskilda möten, som bevista campcmenterne, samma år »deremot innehålles; och som höstetiden håde i anseende till väderleken och då »infallande mörker samt deraf härrörande hinder i öfningarne, olust och torde »hända, sjukdom, dertill är otjenlig, så håller Sekreta Utskottet före, det böra dessa »campemenls sä tidigt om våren anställas, att de hvart dr kunna vara slutade ninnan bergningstiden infaller, samt att 36 dagar, såsom Militär-konseijen före»slagit till hvarje campement kunna utsättas, i förmodan, att ehuru denna tid, som »icke utgör mera än ungefär en månad på stället, är nog knapp, ändamålet likväl »med trygghet skall vinnas, när densamma väl användes.» Nästan vid hvarje Riksdag sedan år 1830 har Krigs-styrelsen lortfarande framställt nödvändigheten af årligen återkommande större öfningsläger för alt derunder bibringa trupperne, om jag så får uttrycka mig, den slutbildning som af vapenöfningar under fredstid möjligen kan erhållas, och i synnerhet för att, genom dessa truppsamlingar af olika vapen, öppna för befälet af alla grader en skola, der detsamma må kunna inhemta sådane lärdomar om de särskilda vapnens användande gemensamt, och deras beroende det ena af det andra, hvilka omöjligen slå att vinna under de enskilda Regements-öfningarne, huru väl organiserade dessa än må vara. Äfven nyttan af längre marscher, för så väl befäl som trupp, hör icke förbises.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt. Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade de vid ConstitutionsUM skottets ofvsnnämnde förslag hos Ridderskapet och Adeln förut gjorde, samt till Utskottet redan remitterade, anmärkningar, såsom utgö* rande Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, till Utskottet återförvisa. Ropades Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Jag för min del anser Ridderskapet och Adeln omöjligen kunna förklara de gjoida anmärkningarne för Ståndets gemensamma tankar, så framt dessa anmärkningar innehålla sins emellan stridiga meningar. Högloflige Ridderskapet och Adeln kan ingalunda verkställa, hvad sora ej en gång är tänkbart, nemligen att förena stridiga omdöRidd, o. Ad, Prat, VI. B, II, Afd. 63 I 49* Den 2 7 Maji. men till en tanka. Jåg vågar till och med hemställa, huruvida proposition derpå kan göras, ty lika så litet , som Ridderskapet och Adeln skulle kunna besluta, att 2 gånger 2 skall göra 3 eller 5, lika så litet står det i Ståndets magt att besluta, att sins emellan^stri, diga omdömen skola utgöra en gemensam tanka. Grefve Gyllenborg, Johan Heming, hade-inlemnat följande Anförande, som uppiästes: Då ConstitutionsUtskottet nu på en gång anmäler, att från Högioflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet tid efter annan inkommit anmärkningar vid flere Utskottets Betänkanden i afseende på föreslagen redaction i Grundlagsfrågor, med tillkännagifvande tillika, att Utskottet icke anser sig berättigadt, emot 56 §. Regeringsformen, att upptaga dessa anmärkningar såsom Ståndets gemensamma tankar, förekommer dervid anmärkningsvärd^ att Utskottet icke genast, och vid första remissen meddelat dess i detta afseende nu yttrade mening, då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln derom fattat ett beslut, och, i öfverensstämmelse dermed, lämpat de Utskottet, vid sedermera återremitterade Betänkanden, meddeldte yttranden.
Nyårsklockorna, som jubla ut det nya uppgående sol och gladt hälsa dess ankomst. årets ankomst, ljuda i mina öron såsom Och så i det vi alla önska hvarandra ett själaringningen efter det bortgångna, hvilket Godt Nytt År, må vi däri inlägga den bejust då bäddas ner i seklernas omätliga tydelsen, att det måtte varda ett i alla afgrafhvalf, hvarifrån det aldrig återvänder. seenden framstegets år för hela mänskligAldrig? Hvem vet, o m det icke en gång heten som för individen! i tidernas fullbordan, då när evigheten tager St. vid, skall stå såsom åklagare eller försvarare • • gentemot m i g? Ringar, Br oscher, Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående. Silfverarbeten, Bordsilfver. Modernast! Solidast! Billigast! IDUN 1893 Med detta nummer följa, som våra läsarinnor finna, ej mindre än tre romanark, hvarigenom visserligen det för året utlofvade omfånget af romanbilagan öfverskrides, men hvarigenom vi ock bereda våra prenumeranter förmånen att få fru Lindhés ypperliga » Skattepenningen » komplett af slutad i och med årgången. Från och med första januarinumret begynner så Mathilda Roos ' med så stort intresse motsedda roman » Helgsmålsklockan », så att samtliga nytillträdande prenumeranter från årets första nummer få fullt utbyte äfven af bilagan. Att alla våra gamla vänner skola hålla oss räkning för detta arrangement och framgent som hitintills bli Idun trogna, våga vi hoppas, och tillönska våra lä- sare i de tusentals svenska hemmen Den första » dame-soiréen » ägde rum den 6 mars 1849 i Delacroix ' stora salong med angränsande rum, och hela den kungliga familjen hedrade denna gillets sammankomst med sin närvaro. Det heter vidare i gillets protokoll: 435 Till konstens sol, till toners klara strömmar, till tankens lekar och till känslans drömmar, behagens döttrar! vänligt närmen er! Med edra blickar konstnärns anda lifven: ett återsken af eder skönhet gifven i hvarje hyllning, som er konsten ger.
St. ville i grundlagsenlig ordning antaga ordonnancen af 1812, ansåg Hr Frih. o. Landtm, sig icke kunna framställa propos. på remiss af denna Hr Gederschjölds motion; emedan fråga om samma ordonnance’s förklarande för ogilltig, såsom i annan ordning tillkommen än grundlagen föreskrifver, förut vid denna riksdag blifvit väckt och på LogUtsk:s tillstyrkan att lemnäs utan afseende förfallit. 1 conseqvens härmed skulle jag tro, alt propos. med lika skäl skulle kunna vägras på den nu af Hr Rosenblad, Bernh., väckta motion om utvidgandet af rättigheten att Den aj Januari f. ra. 4o3 lin Ila husvisitation efter till införsel förbjudet gods; alldenstund fråga om husvisitationsrättigheteus upphörande vid denna riksdag blifvit väckt och förfallit. Men skulle Hr Frih. o. Landtm, vid detta tillfälle vara af en annan åsigt, vill jag yttra några ord 0111 sjelfva motionen. Vid slämpelactens införande uti Anglo-atnerikanska colonicrna yttrade en viss Patrik Henry: '‘Caesar lann sin Brutas, Carl den förste sin Cromwell, oell Georg den tredje — -— dragen nytta af deras exempel!” Jag önskar, att vi draga nytta af andra staters, af historiens exempel. Mine herrar! Den s. k. husvisilaIlonen är lika förhatlig för mängden af nationen, som stämpelacten, som thdtullen voro för de Engelska colonierna i Norra Amerika; vi hafva haft allvarliga bevis derpå från en tid, ej längre aflägsen, än att vi kunna hafva den i godt minne. Den strider bokstafligen mot 16 §:n lleg.F:n, grundstenen för hela vårt samhällsskick; vår frihets palladium.