Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hedström hade berättat henne att William höll på med att öfversätta en fransk roman och att han nämt något om att använda honoraret till en badresa under sommaren. Till modern hade han ingenting nämt om denna sin plan. Han klämde på med arbetet och i början af juni hade han öfversättningen färdig. Men som boken icke kunde komma ut förr än på hösten gjorde förläggaren svårigheter med att utbetala hela honoraret strax. William fick endast en mindre summa, hvaraf största delen strök med till amortering å ett sparbankslån. Hela juni månad gick och ännu hörde modern icke talas om någon resa. Fråga ville hon icke. Det förtroende som han icke frivilligt gaf, visste hon att hon icke på något annat sätt skulle lyckas afvinna honom. Derför hade hon gjort sig till regel att aldrig på ringaste sätt blanda sig i hans göranden och låtanden. Hon kände honom tillräckligt för att veta, att ett allt för tydligt visadt intresse för hans angelägenheter endast skulle irritera honom, att han skulle uppfatta det som försök till att på konstlad väg åstadkomma ett slags förtrolighet, att hans oppositionslusta skulle reagera deremot och komma honom att stöta henne tillbaka. Men genom herr Hedström fick hon reda på transaktionen med förläggaren och att det var brist på penningar som höll honom kvar i Stockholm. Sedan dess fans det blott en tanke i hennes hufvud: hur hon skulle få honom att mottaga den andel af honoraret för Resebilderna, som med rätta tillkom honom. Hon grubblade öfver detta dag och natt; och rakt i strid med sin nyktra natur grep hon sig den ena gången efter den andra i att ha uppgjort de mest fantastiska förslag till att bringa penningarne i hans händer. Denna enkla sak blef i hennes fantasi till ett stort berg, som tryckte henne så att hon ibland kände det som en fysisk plåga. Allt i hennes hjerna kretsade kring en enda punkt, der denna tanke bitit sig fast som fix ide. Att se honom hade nu nästan blifvit till ett lidande för henne; men ett lidande som hon icke kunde undvara. I hennes inbillning stod det snart som fastspikadt att på denna badresa hängde lif och död för sonen.
— Tillsammans R:dr 217: 46. 9. — 21 Såsom anledning härtill uppgifves, alt dessa poster äfven uti 1834 års Räkenskaper varit ålskiljda, emedan den ena utgjort en del af f. d. Stall-Bokhållaren SloItz’s lön och bland dessa förmoner varit upplagen, dock lärer detta redan uti j836 års Räkenskaper blifvit observeradt och rältadl. Vid Ottenby Stuteri-Redogörelse hafva Rikets Ständers Revisorer anmärkt att densamma icke äger behörig fullständighet och ordning, att sålunda ibland balancerade skulder vid 1834 års böl jan saknas Stuteriets skuld till Strömsholm 1,000 R:dr, hvilken dock sedermera vid årets slut som skuld utbalanceras och är inbegripen uti den upptagna summan 2,331 R:dr i5 sk. 9 r:st., men att deremot en under året ytterligare från Strömsholms Stuteri låntagen summa af 2,000 R:dricke blifvit utbalancerad, utan i stället förd Stuteriets capital till godo; samt att likväl båda förenämnde summor, tillsammans 3,000 R:dr, befinnas uti i835 års Redogörelse inbalancerade som skulder, inbegripne uti summan af 4>33i R:dr i5 sk. 9 r:st. Att i834 års
Denna tidskrifts begränsade utrymnie tillater icke återgifvande af det ganska digra utlåtandet; men afven om det varit fallet, torde för flertalet af tidskriftens läsare de många lagparagraferna liaf \ .a blifvit en föga njutbar lektyr. I var lagbok samnianhanger den ena sbalkeni nied den andra; cn paragraf betingas af en annan; rubbas den först? liar, måste ocksa den andra der röra p5 sig. Om allt detta ar for icke lagkuiiiiige svårt att hafva någon mening. Förvisso har arbetet varit drygt, och niycken tid och omsorg torde derpi blif \ ?it nedlagda; att det varit samvetsgrant, derom vittna ledamöter i främsta rummet de reservationer, hrilka af snn~tl~gn afgifvits. Endast en öfverlagscn, fint juridiskt spetsad penna borde derför liar tillata sig att falla nigot omdöme. Men då ju ett lagförslag. sådant som detta, sil djupt ingriper i familjens, i det dagliga lifvets niangskiftande intressen, berör mer eller mindre hvarjc samfundsmedlem, iifven den ringnste, verkar i den rikes saval som i den fattiges hem, sa ma ej anses olämpligt om förslaget skarskadas afven från synpunkten af .Ic gros bon scns coiiimun .. Endast fran sådan synpunkt kunna vi denna $ng yttra oss om förslaget, under förhoppning att framdeles få meddela utlatanden fran verkligt konipetenta personer. ~ H v a d skulle vinnas genom detta förslag, ont det bleke ar dcn fråga, som först frainstiller sig G r dcii närmast lag ?&gt; intresserade, d. v. s. den svenska hustrun, och denna fråga skola vi så kort och enkelt som möjligt söka besvara. Som bekant blcf gerioni 1874 års lag en början gjord till att rubba den s. k. egendomsgcinenskapen i äktenskapet, en brklie skjuten i niotst51idar1ics fastaste bilverk.
Slut måste ju all början hafva och vetenskapligt specielt detta kå- seri, på det att dess sinnesoch samvetsoroande ' insinuationer ' ej mätte blifva teser, utan bevis, och du ej vädra humbug eller åtminstone raljeri, hvilket vore till skada för båda parterna — dig och mig. * Om vi närmare skärskåda badets verkningar, så finna vi dem vara af två slag, direkta och A f dessa skola vi här endast sysselsätta oss med de förstnämnda, dels emedan de äro de ojämförligt viktigaste, och dels emedan denna lilla uppsats eljes blefve allt för vidlyftig. Dock vill jag för follständighetens skull i korthet antyda äfven badets mera indirekta verkningar; det sätter blodet i lifligare och kraftigare rörelse och underlättar på sätt och vis härigenom hjärtats oanadt tunga och mödosamma arbete; det stärker och härdar huden; det gör kroppen mindre känslig för temperaturvexliDgar och därigenom äfven mindre emottaglig för förkylningar o. s. v., o. s. v. Men badets direkta, betydelsefullaste verkan, dess egentliga mission, är, som vi alla veta eller böra veta, hudens renhållning, och denna är af ej ringa betydelse för helsa och välbefinnande. Liksom alla organiska varelser är nämligen äfven människan till hela sin lekamen, de äd läste inre organen ej ens undantagna, stadd i en oafbruten, men långsam, ja, tör henne själf alldeles omärklig ombildning. Denna är af rent fysiska skäl ett lifsvilkor för människan; vid fullgörandet af sina mångahanda, olikartade funktioner skulle naturligtvis kroppens organ, och således äfven kroppen själf, ganska snart blifva utnötta och odugliga till vidare tjänst, därest de ej i mån af behof förstärktes eller ersattes med ny materiel, d. v. s. så småningom nydanades. Och ombesörjandet häraf har blodet särskildt fått på sin lott. Å ' dragande kall och embetets vägnar ' forsar blodet fram genom ådrorna och tränger sig in i alla väfnader och kärl, därvid afskiljande och upptagande allt begagnadt och odugligt, hvilket afsöndring°organen sedan skynda att bortskaffa och såmedels oskadliggöra.
Statskontorets berörde underdåniga skrifvelse upptague summor och slutligen hvad Utskottet till beräknande föreslår; härledande sig den olikhet, som förefinnes emellan de i liögstberörde proposition upptagna belopp för år 1845 samt de för samma år å tabellen antecknade och af Statsutskottet beräknade, derifrån, att vid den tid, då Kongl. Statskontorets merbesagde underdåniga skrifvelse afgafs, rikshufvudboken för sistnämnde år ännu icke blifvit afslutad, i följd hvaraf iukomsterne å vissa titlar icke voro tillförlitligen kända. Utskottet, som genom remiss från Riksstånden fått till behandling emottaga ej mindre Kongl. Maj:ts till rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga proposition, i fråga om vissa indelda räntors indragning till statsverket och ersättande genom kontant statsanslag, än ock enskilda i samme ämne väckta motioner, har jemväl ansett sig böra hemställa, att de beräkningar, rörande dessa indelningars värden, hvilka komma att uti förevarande utlåtande af Utskottet föreslås, icke måtte af Rikets Ständer definitivt fastställas, förr än ofvanberörda, på dessa beräkningar inverkande, fråga om indelningarnes indragning till statsverket blifvit af Utskottet handlagd samt af Rikets Ständer slutligen pröfvad och afgjord. Bih. till R. St. Ordinarie eller ständiga inkomster» 1:0 Ordinarie räntan. Den del häraf, sorn är indelad att utgå till visse personer, stater och inrättningar, samt i medeltal under åren från och med 1841 till och med 1845 utgjort 1,860,699 r:dr, har af Kongl.
Majits disposition, för vidtagande af åtgärder till samma plans genomförande, ställa dels den vakans-afgift, som kan komma att erläggas för tillfälliga karlvakanser från den tid Kongl. Majits beslut om Vestgöta regementes uppsitlning kungöres och intill dess uppsittningen sker, och dels de besparingar, som på befälets allöningsmedei under samma tidrymd uppstå. Reservationer: a) af Herr von Francken, G. W.; b) af Herr A. W. Björck: »Enligt 80 § Regeringsformen kan någon ändring uti de med landet och städerne upprättade kontrakter rörande krigsmagten tili häst och fot samt indelningsverket icke ega rum, utan att en sådan af Konungen och Rikets Ständer samfäldt vidtages. Häraf lärer följa, att då Konungen påfordrar det något af de indelta kavalleri-regementena; som efter särskild öfverenskommelse fått afsitta, åter skall uppsättas, Rikets Ständer icke kunna göra gällande någon derifrån afvikande åsigt, icke destomindre torde det förefinnas full anledning att antaga, det Kongl. Maj:t skall lemna nådig uppmärksamhet åt de betänkligheter, som i fråga om en sådan åtgärd hos Rikets Ständer kunna förekomma. I denna öfvertygelse har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att om, på sätt ifrågasatt blifvit, beslut nu fattas om verkställighet af de åtgärder, som afse att låta Smålands husar-regemente afsitta och i stället åter uppsätta hela Vestgöta kavalleri, deraf ofelbart skall följa, att begge dessa regementen skola blifva mindre tjenliga för den tjenstgöring, som åligger dem i deras nuvarande skick intilldess förändringen blifvit genomförd; med anledning hvaraf det icke torde vara utom ämnet att öfverväga om omständigheterna för det närvarande medgifva en deraf följande nedsättning i arméens stridbarhet.
Med detta förslag har jag säsom pä en korrt tid fränwarande, uti Bcwillnings - Utskottet icke haft tillfälle att wig förena, men är sä mycket mera af samma tanka, som min öfwcrtygelse alltid warit, det endast Statens stora behof och en ojämn fördelning af löner, kan göra förlätligt, alt Skatt tageS af Embctsmän, som enligt all billighet eljest derjfrän borde wara befriade, Mycket wore ytterligare att anföra, rörande nödwändighcten af de förcflagnc Bcwillnings-grunderS antagande, men inför en sä uplyst samling af Medborgare, med sä höga tankar om fosterbygden som i alla äldrar utmärkt detta Ständ, är bet nog att ädagalägga Fäderneslandets wäda,. för att ur hwart enskilt t bröst framkalla cy oöfwerwinnerlig wcrksamhet till dess fdrswar. Med benna öfwertygelse ätrrstär för mig blott att hoS Högloft. Riddcrskapet och Adeln wördsamt anhälla om samma tillgift för bet ofullkomliga i dessa NA 4090 Den 10 Octsber. nu anförda anmärkningar, samma öfwerserndc godhet, som jag warit noa lyklig att röna de fa gängor jag här wägat höja min röst. Riddcrffapct och Adeln yttrade härtill Bifall. Grefwe Norner, eiolf (beiron: Dä wid början af detta Riksmöte Riddcrffapet och Adeln samt de öfrige Riks - Ständen anbcfallte BewillningsUtskottet att upgöra grunderne lill den förcstäcirde Bcwillningcn, war detta ett förslglighets mött, ärnat att bcwara Ständernas rättigheter och bereda dem tid att diwcrwäga saken.
Skall hon, likt dufvan som födes med kött och blifver hök, mista sin kvinnlighet, sin mjuka, milda tjusning, hela sitt etiska och estetiska behag? Talarinnan trodde ej att detta skulle ske, ty det vore ett tillbakagående inom den sanna utvecklingen. Miste kvinnan sin äkta kvinnlighet, då vore något af det bästa världen äger borta, och hon skulle då aldrig vinna framgång för sina sträfvanden. Den upplysta kvinnan råddes att uppöfva gifna anlag och att låta den individuela begåfningen vara den ledstjärna, som bestämde hennes kurs. Hon vore då mindre utsatt för misstag och kunde vara sig själf mera, än om endast yttre motiv ledde henne. Den största betydelsen hade dock kvinnorörelsen i och för höjandet af äktenskapet. Intar kvinnan en förbättrad ställning på arbetets fält, så intar hon ock en sådan i äktenskapet. Äktenskapet nu för tiden ställer sig svårare för mannen, men ock desto rikare, fullare och intressantare. Kvinnorörelsen uppfostrar äfven mödrarna. Modren lär sig att inse det ansvar hon bär. Ja, kriteriet på all kvinnorörelse är, att den gör äktenskapet rikare, sannare, allvarligare, fastare, ty den yttre likställigheten gör ock 321 att den inre likställigheten blir större! (Jubel och ihållande applåder.) Betydelsen af kvinnans arbete för nykterhet och sedlighet belystes af fru Elisabet Selmer från Danmark, Talarinnan började med att yttra sin glädje öfver den organisation inom nykterhetsoch sedlighetskretsar, som börjat göra sig känd äfven. i Sverige. Inom England och Amerika hade denna rörelse nu i 20 år arbetat med okuflig energi och stor framgång — det var den engelsktalande kvinnan som först lagt handen till detta stora verk. Hon ömkade sig icke blott öfver all jämmer och elände: eldad af don varmaste kärlek gick hon ut och arbetade. T y blott med kärlek och tålamod, ansåg talarinnan, kunde man vinna mark från dessa samhällets fiender. Äfven manades till propaganda inom familjelifvet, ty samhället bildas af familjerna och det som rör familjen återverkar i sin mån på samhälle och stat. Torsdagens förhandlingar öppnades med ett föredrag af fru Charlotte Norrie född Harbou om Sjukvård som arbetsfält för kvinnan.
Den första af dessa grenar, eller Ströms-elfven, nedfaller vid Ströms kyrka i Jemtland uti Strömsjön, derifrån den går till Stamsele by i Ramsele socken, der den delar sig i två mindre grenar, nemligen den södra, som går i öster till Ramsele kyrka, hvarifrån till Gransjö gästgifvaregård är båtfart, samt vidare, med strid ström och starka forsar, till nära Sollefteå kyrka, och den norra grenen, eller Wängel-elfven, hvilken, med 21 mils båtfart, faller i Fjellsjö-elfven, som utgör den andra eller medlersta hufvudgrenen och kommer från Norrska fjellen genom de jemte hvarandra belägna sjöarue Flåsjön, Tåsjön och Ormsjön, hvilka förena sig ofvanom Fjellsjö kyrka, derifrån de följas till Wängel-elfven och förena sig med Reseleelfven, som är den tredje och största hufvudgrenen, samt kommer från Börjefjellarne, öfver 20 mil nordost från Åsele kyrka, samt flyter genom Litssjöarne och Kultsjön, infaller så i den fyra mil långa Malgomasjön och förö kes der af en infallande tvärelf, samt, en mil längre ned, af Wojmån, så till Åsele kyrka 7 mil, vidare till yttersta byn i Lappmarken 2 mil, så lill Junsele kyrka 4 mil, der Röelfven sydvest infaller, vidare från Junsele lill Lidens kyrka 2| mil, ofvanför hvilken den sammanstöter med Fjellsjö-elfven, hvarefter de förenade fortlöpa förbi Lidens kyrka, hvarifrån vägen tages genom starka forsar 1 f mil, så med stilla gång förbi Resele kyrka 1 mil och derefter med II mils strid fors till Ed, samt så åter i stilla gång I mil till Sollefteå-forsen, ofvanför hvilken den förenar sig med södra grenen, eller Ramsele-elfven. Ifrån Sollefteå, der den sista forsen finnes, är elfven segelbar först till Nylands lastageplats för mindre fartyg, samt derifrån till öppna hafvet 6 mil för fartyg af hvilket djupgående som helst.
Plenum klockan ett qvart till 1 e. m. Sedan Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter blifvit samlade, samt de 2:ne Härolder, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar - / 88 Den 7 Januari i f. m. skalken med Ridderskapet och Adeln klockan tre qvart till i e. m. till Plenum Plenorum å RiksSalen, hvarest Hans Excellence StatsMinistern för Utrikes Ärenderne m. m. Herr Grefve G. af Wetterstedt_, å Kongl. Maj:ts Höga vägnar, uppläste Dess tal, hvarigenom Kongl. Maj:t meddelade Dess Nådiga Sanction uppå åtskillige af Rikets Ständer i underdånighet hemställde Grundlagsoch Lagfrågor, äfvensom Kongl. Majrts Nådiga beslut, i anledning af Rikets Ständers rinderdåniga Skrifvelse, rörande en ny SlängselFörordning, Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och Län dt Mar skalken å Rikets Ständers vägnar i underdånighet yttrade: Stormäktigste, Aller nådigste Konung! Jemlikt föreskriften i 87 §.
En hattstofferare är helt annat än en hattmakare. Vet du icke att son min, Johan, är hattstofferare?” ”Kors, jag tyckte att du en gång skref – men kanske kunde jag icke rätt läsa ordet – att han hade en gal galanterihandel?” ”Nå ja, hattstofferare – och Johan först och främst – ha nog sådan handel.” ”Men hvad sälja de då?” frågade vår fru, ganska nöjd att få denna upplysning. ”Allt möjligt! Du skall få följa med mig en dag till son mins bod, så skall du få se militärprydnader, ljusstakar, ljuskronor, parfymerier och tåcket der.” Nu är det ej för mycket sagdt att fru Emerentias hufvud bokstafligen svindlade. Hon kunde knappt ta ögonen från sin syster. Galanteri och hattstoffering var i Stockholm således liktydiga begrepp – och slutligen bestod hattstofferingen ej i att stoffera hattar, utan i att sälja ljuskronor, ljusstakar, militärprydnader och parfymerier! Innan detta stora kaos hunnit reda sig, anlände en trupp främmande. Och se, dessa lysande fruntimmer, hvilka förde sig så väl som någonsin någon hjeltinna i la Fontaines eller Kotzebues romaner, voro de ej just den rika hökarfrun, den rika slagtarfrun och ändtligen den rika hattstofferarfrun, hvilken dessutom i behag och elegans var alla de andra, ja sjelfva Henriette, öfverlägsen. Efter ännu en timma hade hela sällskapet ankommit, på öfverstinnan när, och under intagandet af kaffet, börjades en konversation, som gjorde Blenda ej mindre hufvudyr än den föregående märkvärdiga upptäckten gjort modern. Stackars Blenda kände ej ett enda af dagens ämnen eller nyheter, visste ej namnet på en enda aktör, sångare eller sångerska, hade ringa begrepp om badorterna och ännu mindre om Svea-orden, Thalia, sällskapet det och sällskapet det, om konserter, soaréer, tillställningar i Kirsteinska trädgården, och mycket mer.
Verk, det skulle kunna blifva möjligt, att, i en framtid, tillvägabringa ett sådant upphemtande af Resultaterne på det hela inom en kortare tidrymd, såsom Revisorerne synas åsyfta, derom kunde Kongl. Stats-Contoiret sig vål ej med någon säkerhet nu utlåta; men förmodade likväl, att, i sammanhang med den definitiva regleringen af RiksBokslutsmethoden, och sedan visse allmänna •x Sami. 146 Riksens Ständers regleringar i Redovisningsverket föregått, denna fråga skulle till nog nöjaktigt resultat kunna bringas; men Kongl. Stats-Contoiret ville hafva anmärkt, att detta dock likväl då icke kunde blifva annat, år ett forslags arbete, som ock vore forhållandet med dylike tidigare uppgifter i andra Länder; deremot Riks-HufvudBoken alltid skulle komma att utreda det Speciella, och verificera forhållandet; börande en sådan Bok, då arbetet kommer i fullständigt skick, exempelvis för år 1820, kunna aflemnas, till granskning, vare sig den 15 September, eller 1 November 1 8QQ ; hvilket utlåtande skull^ genom Utdrag af Kongl. Stats-Contoirets Protocoll, meddelas Riksens Ständers Revisorer. Som ofvan. På befallning J. C. Lorich, N:o 2. Rikets Höglofl. Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorers Berättelse till Rikets Ständer, om de under Kongl. Commerce - Collegii förvaltning stående Fonder och Medel. X sammanhang med den Revision, som undertecknade, af Rikets Ständer utsedde Revisoren i följd af 42. § i Riksdags-Beslutet af den qi Julii 1818 och Kongl. Maj:ts i anledning der - Revisorers Berättelse. 14 7 af utfärdade Nådiga Kungörelse, af den 30 Junii innevarande år, anställt ofver Stats-Verkets samt Bankens och Riksgälds-Contoirets tillstånd och styrelse, hafva Revisorerne äfven granskat Råkenskaperne och Förvaltningen för åren 1817’, 1818 och r 8 19, af de under Kongl.
Det är detta som min erfarenhet lärt mig, och jag vill nu icke längre löpa risken genom att med hull och hår ge mig lifvet i våld, ty då vålla kvinnorna oss mera ondt än godt; men som för mig könet är allt och lifvet derförutan skulle vara utan innehåll eller mening – och jag har aldrig kunnat förstå, hur menniskor annars gitta lefva –, så har jag lärt mig njuta det på annat sätt och på mitt vis, så att jag kan dricka det rena vinet utan att få bärmen med. Alla dessa kvinnor som jag möter på promenader och i teatrar och hvart eljes vägen går för sådana lifvets på-måfå-flanörer som mig, – jag vill icke komma dem nära och vill icke tala med dem, ty då skulle stupiditeten i dessa vackra eller karaktäristiska hufvud snart sticka fram och sedan allt det andra eländet och så alltsammans förderfvas för mig, – men jag njuter dem alla, med hela min kropp och med hela min själ, med syn och lukt och känsla och tanke. Jag tager ut hvar och en för sig ur högen och letar fram hennes innersta jag, aromen i hennes väsen, anletets nyans och gestaltens särkynne och naturellets flygtiga bouquet, griper detta i en gest, en min, ett uttryck i blicken, i sättet att gå, i hvilka som helst bagateller, som ingen annan skulle lägga märke till men hvari individualitetsegendomligheten röjer sig helt blottad, eller jag lodar djupen i detta dolda personlighetslif med min skarpsyntaste tanke; och sedan kvinnan står der inför mig, ensam bland alla med sin ömtåliga men distinkta individualitet i hud och blick och hjerna och hjerta, njuter jag henne. Och hvad gör det så, att jag icke har henne sluten tätt intill mig; hon kan ju ändå aldrig komma mig närmare än hon är, och den man som en gång skall hålla henne i sina armar skall icke komma henne så nära, ty jag känner basen i henne, djupen och grunden, känner dem igen i deras skäraste inre och yttre förtoningar, och jag har tagit henne mera helt utan hennes egen vetskap än någon annan man skall kunna göra med hennes goda vilja.
Den redactionsförändring kan visserligen antagas, att endast revers nämnes i stället för en revers; men jag tror denna förändring ej vara nödvändig, och att man ej bör vara så noga, då aila de andra Stånden redan i detta fall godkänt redactionen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller, att BorgareSCs beslut, rörtde detta inom., mätte ånyo uppläsas, på det att de ledamöter, sorn kunna vilja instämma med Hr v. Hohenhausen, måtte få veta, hvari skillnaden beslår. Underteckn. Ridd. Secr et.: BorgareSt. har vid mom. lit. e tillagt, att de, sorn underteckna de i berörde mom. omförmälda reverser, böra vara hvar för sig fullt vederhäftiga. Den 3o Juli c. m. Gr. von Rosen, Axel: Jag får vördsamt reservera mig deremot, att afseende ej blifvit fästadt vid min motion om belåning af nederlagsvaror, såväl i anseende till den större säkerhet, som en sådan belåning erbjuder emot den, hvilken sker på namn, som i anseende till den fördel för frakthandeln och jernexporten, som derigenom kunnat uppkomma. Jag tror, att sålunda en större nytta hade blifvit beredd för handeln än genom nuvar. handelsdisconter, åtminstone efter den erfarenhet, handelsdisconten i Götheborg lemnat. Ex. Hr Gr. o. Ord för. framställde propos. till bifall å det nu föredragna, af BancoUtsk. föreslagna mom. lit. e. Ropades starka ja, blandade med nej. f) Discontstyreisen ålägges att noggrannt tillse, det lånen verkligen blifva inbetalda och ej genom omvägar af ett eller annat slag omsatta. Bifölls. g) för Handelsoch Näringsdisconten bestämmes ett creditiv å Lånebank en af 25o,eoo rrdr, att begagnas endast då Handelsdisconten nödgas återbetala uppsagda lån, innan den, genom upptagande af nya eller indragning af egna fordringar, hunnit dertill anskaffa tillräckliga medel. Bifölls.