Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men , enär den obenägenhet att emottaga förmynderskap och deraf orsakad förlägenhet att erhålla skicklige och pålitlige förmyndare, som ifrån alla landsorter vitsordas, sannolikt skulle, genom ett sådant lagbud, i betydlig mån ökas, måhända till större mehn för de omyndige, änsommotvägdesaf det goda, sorn lagbudet kunde åstadkomma, helst de förmyndare, hvilka uppsåtligen vanvårdat eller vändt sig till godo pupillens egendom och af hvilkas dröjsmål med redovisningen denne hade mest att äfventyra, i de fleste fall också utan tvifvel skulle blottställa sig för de nyssnämde' böterne, har Utskottet, med afseende jemväl derå, att dylika pliktbestämmelser ofta endast blifva medel uti egennyttiga åklagares händer att göra sig enskild vinning, trott omförmälde utväg ej heller kunna med fördel vidtagas. Deremot förmodar Utskottet, alt ej så obetydligt skulle för ändamålet vara vunnet, genom meddelande al några andra föreskrifter, hvartill Utskottet af of vanberörde motioner hemtat anledning, såsom 1:0 att förmyndare förpligtades, att hvart 3:dje år till Domstolen, och således icke, så - 4 L^g-Vtikottets Ber. ftin 70. sorn lagen 1111 pa I) juder, eiulasl till närmaste fr änder, lennia afslutad räkning. Domstolen har för det närvarande icke någon i lagen uttryckligen erkänd lätt, all tillhålla förmyndare alt redovisa, med mindre den omyndige sjelf, eller dess liander, derom väcka talan. Men i följd af om förmälde stadgande finge Domaren foll anledning att opåmint vaka häröfver, och det är ej orsak helara, alt icke Domare i allmänhet skulle anse lör en samvetspligt att, så vidt de kumle, följa ifrågavarande förhållande med uppmärksamhet; 2:0 att förrnynda e-räkningen norde vara åtföljd af bevis, lin ml edes den omyndiges egendom blifvit fruktbar gjord, och livad säkerhet for dess penningar blifvit anskaffad.
Värdet af utförda varor åren Medeltalet af de åren 1843, 1844 och 1843 utförda varornas värde. Medeltalet «fi den för varorna under åren 1843,1844 och 1843 belöpande utförselstull 1843. 1844. 1843. 12 8 hillerskinn — . .• jerfeller filfrasskinn TABELL, ut vi?/'ide den minskning i tullinkomsten, som genom föreslagna nedsättningar i af gift sbeloppen skulle opkomma, med antagande af enahanda import qvantitet er hädanefter, som under åren 1843, 1844 och 1845 samt i vissa fall år 1846. Införda varuqvantiteter _ Ma förslag i dakiion taxan, 1 ti 5: C3 a_ ro a, c 3 » » 3 : sr») sr — g2 2. Sr» « : — T år 1843. år 1844. år 1845. Medium. sr 5 n Tr 3 ® ar S.® es En dast för ändring i förtull ningsgru nden. tt tt > Skill naden kan ej utrö nas. Blyerts Skill naden kan ej utrö nas. för hvarje öfverskjutande full! grad ökas införselstullen med' 1 skilling. Skill naden kan ej utrö nas. papperet med tillägg af 50 procent. N:o 2 till K. St. ( l 10 Garn: linne-: olvinnadt: ofärgadt färgadt tvinnadt, eller Irad alla slag ull-, alla slag: ofärgadt färgadt Glas: buteljer, burkar och flaskor: (karafiner och slipade flaskor härunder ej inbegripna) till och med % kanna . Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Kongl. Maj. ts Prop. om Statsverk. 1850.
5 Af riksdagsmännen Sven Svensson från Elfsborgs län och Jöns Jönsson från Christianstads län, hvilka, pä de i nästföregående motion anförda skäl, yrkat, att det i denna § stadgade vilkor af 3 mils afstånd från stad för anläggande af handelsbod å landet måtte nedsättas till r£ mil. Af riksdagsmannen Elof åndersson från Wermlands län: att, ehiwu den åsigt syntes vara uttryckt uti 22 § af fabriksoch bandtverks-ordningen, att köpingar ega samma rättigheter och skydd, som städerne, hade likväl i 6 § i mom. handelsordningen bordt vara bestämdt uttaladl, att hvad der är föreskrifvet om öppen salubods anläggande å landet äfven alser köpingar, hvilka hafva samma intressen som städerne att bevaka; af hvilken anledning motionären, för de åberopade §§:s förtydligande, anhållit, alt Rikets Ständer ville ingå till Kongl. Maj:t med begäran, det må köpingars härunder beroende rätt iakttagas, så att förbudet emot salubods öppnande inom 3 mil från stad må utsträckas jemväl tili köping. Utskottet, som anser det i detta moment bestämda afstånd från stad för handelsbods anläggande å landet icke vara längre, än att landtmannens beqvämlighet dervid blifvit tillbörligen afsedd, tror deremot, lika med åtskilliga af Bonde-ståndels ledamöter, ait en utsträckning af detta medgifvande skulle snarare skada än gagna, genom det lättare tillfälle, derigenom tilläfventyrs bereddes för uppköp af öfverfiöds-artiklar, i förening med det jemväl öfverklagade missbruket af oloflig handel å dessa ställen med bränvin och andra spirituösa drycker. Innan en längre tids erfarenhet vunnits om verkan af den här medgifna handelsrättigheten, torde det ock vara råd1 igast att låta bero vid nu gällande stadgande, hvilket jemväl öfverensstämmer med hvad i detta hänseende uti Norrige är till efterrättelse gällande.
2:o) Enligt § l morn. 2, för ett uppskattadt egendomsvärde af 3000 r:dr och deröfver, en hel röst; hvarjemte, då värdet understiger 5000 r:dr, för hvarje fulla 500 r:dr sammanräknadt uppskattningsvärde beräknas en tiondedels röst. 3:o) Enligt § 1 morn. 3, för burskap, för uppskattad behållen inkomst af 1000 r:dr och deröfver, eller för sammanräknadt debiterade 20 r:dr i utskylder, en hel röst; hvarjemte, då behållen inkomst icke uppgår till 1000 r:dr, beräknas för hvarje fulla hundra r:dr en liondedels röst, äfvensom, då sammanräknade debiterade utskylder icke uppgå till 20 r:dr, för hvarje fulla tvä r:dr beräknas en tiondedels röst. 4:o) Enligt § 1 mom. 4 och 5, en hel röst. Grunderna för den uppskattning, som i mom. 1, 2 och 3 omförmälas, be stämmas af Riksförsamlingen allena. § 3. Ej må rösträtt tillerkännas: l:o) på grund af 1, 2 eller 3 mom. i § 1, kronan, Riksförsamlingen, stad, socken eller annan menighet, eiler stiftelse eller aktiebolag, för egendom eller yrke; ej heller 2:o) på grund af 4 eller 5 mom. i samma § någon för befattning såsom länsman, stadseller landsfiskal, vaktbetjent, eller för befattning, hvarifrån menighet, stiftelse, embetsman eller enskild inan kan innehafvaren utan hans egen ansökning eller laga dom skilja. 4. Rösträtt, som beräknas efter värde af fast egendom, eges i den ort, der egendomen finnes; rösträtt, som beräknas för burskap eller yrke, eges, der yrket drifves; rösträtt för inkomst eller efter § 1 mom. 4 och 5, der egaren är skattskrifves Ej må rösträtt ulöfvas annorstädes, än der den eges. § 5. Ej må någon vid samma val rösta, både efter 4 och 5 mom. af § 1.
Den 8 Juni'. yitrat den öfvertygelse, att Svenska Nationens smak för öfverflöd, såsom redan öfverklagad för Judarnes inflyttande , icke kan läggas dessa sednare till last; att Lurendrägeri föröfvas äfven af andra än Judar; att desse, såsom nöjde med måttlig vinst, sälja sina varor för bättre pris, än Svenske handlande; att det för ett folkfattigt land är förrnonligare, att inlocka främmande, än att fördrifva de redan bosatte, samt föreslår, att inflyttade Judar, hvilka anmäla sig till erhållande af Skyddsbref såsom Handlande, borde visa sig äga ett Capital af 12,000 Enl, och den Jude, som vill i sin tjenst antaga Svenska tjenstehjon, förbindas att, utom den vanliga afgifren, erlägga för hvarje Dräng 20 B:d och för hvarje Piga 1» B:d Banco. Herr Majoren och Biddaren Påhlman anser orsakerna till det emot Judarna anmärkta förhållande, att de i synnerhet sysselsätta sig med handel af Utländska öfverflödsvaror, till betydlig del igenfinnas i den trånga gräns, som blifvit utstakad för deras verkningsförmåga, och att följaktligen felaktige författningar hindrat dem att för Sverige vara så nyttige, som de kunnat vara och sannolikt skulle blifva, om dem tillåtes att sträcka sin omtanka och industrie till alla riksgagneliga yrken och företag, och tillstyrker derföre, att Jude - Beglementet må granskas, samt alla hinder upphäfvas, som äro lagde för dem, att använda sina Capifaler och sin förmåga på Jordbruk, handel med inhemska varor, handtverkefier och alla andra Biket gagnande yrken. Biks - 354 Den 8 Juni.
Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. § 7. Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, sorn med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; elier förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straff-arbete från och med ett lill och med fem år. Stämplar eller märker den uppsåtligen falskt, som stämpling eller märkning betrodd är; vare straffet sådant arbete från och med fyra till och med tio år. Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta straff-tid. Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagne åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. § 8. Ilar någon, med vetskap om sådan förfalskning, som i 7 § sägs, i bedräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. § 9. Straff-bestämmelserna i 2, 5, 0, 7 och 8 §§ skola ock tillämpas om Norrska allmänna handlingar, stämplar eller märken varda eftergjorda, förfalskade eller missbrukade såsom der sägs. Förfalskning af annan utländsk offentlig myn dighets handling eller bruk af sådan veterligen falsk handling, straffes efter 4 eller 5 §. 8 10. (lifver, llyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör eller annat gränse-mä ke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; 8 Kongl. Maj.ts Ndd. Proposition N:o 59. dömes till straff-arbete från och nied sex månader till och med tre år. Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter.
En hög panna med skarpt markerade svarta ögonbryn, den mycket böjda näsan och de merändels hårdt sammanpressade tunna läpparne, gjorde hennes utseende vid första anblicken strängt, nästan frånstötande. Men då hon uppslog sina milda, grå ögon o c h smålog, hvilket oftast var händelsen då hon talade, intogs man ovilkorligt af den hjärtegodhet, som därvid framlyste ur hennes drag. Hon var klädd i en rock af tunnt, grått siden, fasthållen omkring lifvet af ett svart läderskärp. De ringprydda händerna kastade knyppelpimiarne snabbt om hvarandra, och med ett belåtet leende tog hon stundom genom de stora sköldpaddin fattade glasögonen sitt arbete, en fin, bred spets, i betraktande. » Kom hit, Blenda », sade hon slutligen, » kom hit och se. Nu kan man få ett begrepp o m, huru den blir. » Blenda reste sig och gick med ljudlösa steg till modern. Hon var läng och smärt med fina drag och det nobla hufvudet med sitt präktiga, svarta hår tycktes blott med möda och af föresats bäras så högt och stolt. Hon böjde sig nu öfver knyppeldynan och höjde spetsen med sin smala, nästan blodlösa hand. Det var venstra handen, och på dess fjärde finger satt en slät guldring, utvisande att hon ännu endast var förlofvad, ehuru hon redan lemnat den första ungdomen bakom sig. Hon såg nämligen ut att vara snarare öfver än under trettio år. » Utmärkt vackert », sade hon med lugn ton, » men att mamma skall göra sig ett sådant besvär. » Grefvinnan log gladt och såg kärleksfullt på dottern, då hon svarade; » Mitt kära barn, det är mig ju ett nöje. ' Grefvinnans spetsar ' äro ju oundvikliga lysningspresenter inom hela vår umgängeskrets, och att j a g vill hafva dem så vackra som möjligt, då min egen dotter gifter sig, är j u naturligt. » Blenda böjde sig ned och kysste modern på pannan. » Men », fortsatte den gamla, » låt mig få se, hur det nya monogrammet tar sig ut, som Erik hade med sig Du har väl något färdigt? » Blenda gick till sitt arbetsbord och återkom med en servett, på hvilken var broderadt ett stort B.
Bergsmanstomlerna inuehafvas utan någon jorden vidlådande skatt till Kronan, 2:o. att vissa för dem alla gemensamma kommunala utskylder, hvilkas utgörande tillhöra dem, dels såsom jordegare, dels eljest såsom medlemmar af kommunen, nemligen tionde och påskpengar till Kyrkoherden, lön till Komministern och Orgelnisten, anslag till Lancaster-skolan samt löner till Barnmorskan och Veterinär-läkaren, nu upp - Stats-Ulskoltels Utlåtande M 109. 9 uppgående till en sammanlagd årlig summa af 4,933 R:dr SI öre, bestrides af de gemensamma inkomsterna af silfververket; och 3:o alt den återstående vinsten af silfvertillverkningen i medeltal under åren 182S—1860, uppgående till 11% silfverspecier för år, till dem utdelas. Skyldigheterna åter bestå uti: l:o körseloch dagsverksskyldighet vid silfververket, för hvars fullgörande, engtb eting, vanligen betalas omkring 25 R:dr R:mt årligen; och 2:o aflemnandet till silfververket af för detsamma erforderligt höfoder, beräk nadt till 25 lispund, men i allmänhet icke utgående med mera än 24 lispund årligen.
Han kände sig tvungen att göra allt hvad mannen i båten önskade. »Men inte till San Giorgio åtminstone, din galning,» sade han. »Där ligger vinden på än värre än vid Rialto. I alla fall lade han till där och höll fast båten, medan främlingen gick i land. Han tyckte det varit klokast då att lämna båten och smyga sig bort, men han gjorde det ej. Han skulle förr lidit döden än svikit den främmande. Han såg denne gå upp på ön och in i kyrkan San Giorgio. Snart därpå kom han tillbaka i sällskap med en järnklädd riddare. »Ro oss nu ut till San Nicolo in Lido,» sade främlingen. »Ah, ja visst,» tänkte Cecco, »hvarför ej till Lido?» Då det varit dödsvånda att fara det stycket till San Giorgio, så hvarför skulle de ej göra färden ut till Lido? Och Cecco blef förfärad för sig själf, därför att han åtlöd främlingen så in i döden, ty han styrde verkligen hän mot Lido. Nu då de voro två i båten, hade han än tyngre arbete. Han visste alls ej hur han skulle stå ut. »Du hade dock många år än kvar att lefva,» sade han förebrående till sig själf. Men det besynnerliga var, att han ändock ej var sorgsen. Han sörjde hvarken öfver sönerna eller något annat. Och så var han stolt öfver att han kunde arbeta sig fram. »Han vet att föra sin åra, den gamle Cecco,» sade han till sig själf. De lade till vid Lido, och de båda främlingarna gingo i land. De gingo upp mot San Nicolo in Lido och kommo snart tillbaka med en gammal biskop, klädd i kåpa och stola med kräckla i hand och mitra på hufvudet. »Ro nu ut på öppna hafvet!» sade den förste främlingen. Det ryste i den gamle Cecco. Skulle han ro ut på hafvet, där sönerna förgåtts? Nu sade han ej mer ett skämtsamt ord till sig själf. Han tänkte ej heller så mycket på stormen, som på den fasa det låg i att fara dit ut till sönernas graf. När han nu rodde ditåt kände han, att han gaf mer än lifvet för den främmande.
Hr Printzensköld, Carl: Sedan R. o. Ad. genom votering med en icke obetydlig majoritet vägrat remiss å den motion, som Gr. Lagerbjelke, i anledn. af ett af Const.Utsk. förut här anmäldt ämne har väckt, och förhållandet nu är alldeles enahanda som föranledt R. o. Ad:s vägran af remiss å den förra motionen, så hoppas jag all R. o. Ad. icke ett ögonblick derefter fattar ett annat beslut, utan afslår remiss å den föredragna motionen. Gr. Lagerbjelke: Jag förutser visserligen utgången äfven af denna fråga, sedan R. o. Ad. nyss fattat sitt beslut i afseende på den af mig förut väckta motionen. Jag anhåller likväl att med några ord få visa alt genom en vägran af remiss å motionen blir icke allenast 56 § Riksd.Ordn. utan all kraft och verkan, utan äfven motionsrätten förqväfd under innevarande riksdag. Det hatför mig likasom för hvarje annan som helst varit fullkomligen obekant, att inom Konungens Råd ett sådant besynnerligt lolkningssätt gjort sig gällande, altman icke vid meddelande å Kongl, fastställelse å reglor för actie-bolag behöfde efterse annat än att reglorna instämde med actie-bolags-lagen, och att K. M. icke fick vägra sin sauction på sådana reglor äfven om de för öfrigt vore aldrig så skadliga, endast de i formellt afseende öfverensstämde med lagen. Alt eli sådant lolkningssätt gjort sig gällande, var alldeles omöjligt att veta, och jag ansåg det således för min rättighet ali på grund deraf väcka motion. Då jag likväl, som sagt är, förutser utgången af denna fråga, så anhåller jag att endast få nedlägga min reservation till R. o. Ad:s prot., emot det förqväfvande af motionsrätten, som sålunda eger rum. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Om någon sak af de förevarande trenne förut varit känd, så är det vät denna, ty om mitt minne ej felar, hafva dessa bolagsreglor varit införda i den officiella tidningen.
Ständers Statssamt Bevillnings-Utskotts Utlåtande , i anledning af de inom Vällofl. BorgareStåndet väckte iMotioner, om aflöning för dem, som med Uppbörden i Städerne hafva befattning. Utaf de från Vällofl. Borgare-Ståndet till Statsoch Bevillnings-Utskotten remitterade Memorialer , angående aflöning för de Ämbetsoch Tjenstemän, som med Krono-Uppbörden i Städerne ega befattning, hafva Utskotten Betunkanden. i63 inhemtat, att Herr Norström, såsom Riksdagsman för Städer ne Hedemora, Nora och Linde, yrkat, det måtte, på samma Tittel, som för Stockholms Stad, anslås medel till Uppbördsmännen i de mindre Städerne, hvilkas Aflönings-Stat af förut ansiagne Kronoräntor och medel icke egt tillgång till förhöjning och hvilka sakna all annan intrad än genom enskilda Taxeringar till deras flere behofver: att Herr Ekelund, Riksdagg-Fullmäg. tig från Norrköping, med förnyande af de vid sednaste Riksdag väckte, men af då varande Statsoch Bevillnings-Utskotten afstyrkte Motioner, om Stats-anslag till KronoTJppbördsmännen i Städerne framstält det alternativ, att om berörde Motioner af Riksens Höglofl. Ständer äfven nu skulle ogillas, den procent åtminstone, som är eller blifver anslagen åt Krono-Uppbördsmännen i Länen till allmän fördelning, mätte i och för den Krono-uppbörd, sorn inflyter från Norrköp pings Stad, .blifva denna Stads Uppbördsman ensamt förbehållen, utan att någon andel deraf Lomme att de öfrige Uppbördsmännen i Länet tillerkännas; att Herr Leifler, såsom Götheborgs Stads Representant, hemstält, om icke nämnde
Beträffande åter Polisuppsyningsmännen Wittmeijer och Kretz, så enär emot deras nekande ej utredt vore, att de vid det tillfälle, då Lundberg efter förhöret den 8 September i838 inställdes uti hustru Catharina Lindbergs bod vid Hornsgatan, eller under vandringen till eller ifrån samma bod, på något sätt honom misshandlat, blefvo Wittmeijer och Kretz från ansvar i denna del befriade; och ehuru de erkänt sig hafva dels den 7 i nyssberörde månad låtit inom stadshuset prygla Christan, Berglund och Lundberg, dels nästpåföljde dag derstädes ytterligare tilldelat Lundberg prygel af den anledning, att dessa ynglingar inför ÖfverStåthållareEmbetet förnekat sig hafva begått olofligt tillgrepp; likväl och som vid jemförelse af bemälde ynglingars uppgifter, Wittmeijers och Kretz’s samt t. f. Polismästarens förklaringar, äfvensom flere i målet inlupne omständigheter ostridigt vore, att Wittmeijers och Kretz’s berörde åtgärder varit af dem vidtagne endast till åtlydnad af t. f. Polismästarens under sådana förhållanden å Embetets vägnar dem gifna befallningar, att Wittmeijer och Kretz, som genom Instruktion och tjensteed varit förpligtade, att ej eftersätta hvad af deras Förman i hvarje mål blifvit anbefalldt, icke skäligen kunde anses hafva funnit det samma R. St. Just. Ombudstn. Emb,-Ber. den 14 Jan. 1840. 145 samma åtgärder varit lagstridiga, helst Wittmeijer och Kretz dervid tillvägagålt med den öppenhet, att pryglingen vid det ena tillfället blifvit i flera personers närvaro af en för sådant ändamål från vakten vid Rådhuset tillkallad person verkställd, funne Kongl. HofRätten Wittmeijer och Kretz ej eller i öfrigt kunna i detta mål ansvar ådömas. Hvarjemte och då, hvad i öfrigt angick
SARDELIUS. HILLATUS. SOSTRATA. DROMO. JUDAS. Sardelius. LofFwat ware Gudh som hulpit haflwer oss Heem till landh then rätta kooss, Tädhan iagh haflwer warit i så mång åhr, Icke seedt min hustru eller gård. Ty konungens wärff haffwa migh förhindrat Och bådhe hijt och tijt förskingrat, Att iagh ey förr haflwer kommit igeen Som iagh doch hadhe i meningen. Men Gudh giffwe at hemma alt wel ståår, En stoor hugswalelse iagh tå får Om mijn hustru och son och heela öö Stå sigh wäll och haffwa ingen nödh. Ty skalt tu Dromo heem löpa före Och thz minne hustru kungöra Att iagh mz helso är kommin i landh, Tå bliffwer tu henne een wälkommen man. Dromo. Gunstighe herre edher willie skall skee Som i medh Ögon skole få see. Lööp fort, herren kommer effter medh hast. Dromo. Migh tycker iagh nu löper nogh fast. Jagh tenker mijn herre haffwer loffwat Gudh, Thz tör iagh säya öffwerliudh, Att han skulle migh thenna resan spränga Fram för alla sina hoffdrängier. Hwadh mödho iagh haffwer på skepet uthståt Kan iagh aldrigh förgäta brått Medh sopande, pumpande och mokande, Medh löpande, hissande och kokande, Att säl och saligh må then jw wara Som aldrigh kommer i sådana fahra. Aff käringen man plägar itt ordspråk taga Som iagh haffwer hördt i mina vnga dagar, Att stugu kiölan och haffz nödhen är lijka. Men thz mon käringen mykit swijka. I stugun att frysa är mögheligh saak
Utom det hinder, sorn de vid Kontrollkontoret qvarstannande exemplaren af arbetsförteckningarne sätta emot någon efteråt skeende förfalskning af protokollet, möter densamma stor svårighet derutinnan, att de tjenstemän, som förrätta profven ä till stämpling inlemnade poster, i journalen anteckna den för hvarje parti funna halten, hvarigenom åtminstone tvänne af tjenstemännen behöfde vara öfverens med uppbördsmannen för kontrollstämplingsmedlen om hvarje förfalskning, som skulle ske, hvarvid likväl alltid förekom den ytterligare svårigheten, att guldsmederne innehafva det ena exemplaret af arbetsförteckningarne, med kontrollafgiftens rätta belopp åtecknadt, och att detta exemplar alltid kan infordras vid första anledning till misstanke om underslef. Stockholm den 21 Februari 1852. Claes Schwartz. Scb. Tham. Kongl. Statskontorets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers framställningar rörande några Justitie-departementet tillhörande ärenden. Storniäktigste Allcrnådigste Konung!
Stms afgörande, med förklarande derjemte, att framställningen icke saknade skäl. Icke desto mindre afslogo Stän derna frågan vid denna Riksdag, hufvudsakligen på den grund, att det var en väsendtlig skillnad mellan den helgonskyld, som utgått till städerna, och den, som skulle utgå till Lunds kathedralskola. Frågan väcktes åter år 1850 af Provinsens deputerade, men äfven då rönte den samma oile, som förut, nemi. alt undertryckas, hvilket skedde dels derföre, att den icke var fullkomligt utredd, och dels emedan man ansåg, att då Halland vore i samma belägenhet som Skåne, skulle det vara obilligt att Skåne befriades från en utskyld, den der fortfarande bibehölies för Halland. Deremot anhöllo Ständerna, genom underd. skrifvelse d. 1 Mars 1851, att K. M. ville låta verkställa utredning af förhållandet med helgonskylden i sistnämnde län, på det att om någon förändring i dess användande, framdeles skulle beslutas, en sådan måtte samtidigt ega rum i alla tre provinserna. Denna utredning har skett, och K. M. har till nu församlade Ständer aflemnat alla till ärendet hörande handlingar. Frågan är således klar, och befinner sig• på en punkt, der den förut icke befunnit sig. Den kan följaktligen nu vida lättare afgöras, än vid något föregående tillfälle, emedan den då icke varit så utredd, som nu. Jag har flera gånger påpekat, att vilkoret med denna utskyld icke är upfylldt, och alt det år obilligt, att vissa socknar skola hafva ett onus, hvarifrån många andra äro befriade, endast derföre, att de ligga på längre afstånd från städerna. Jag ber derjemte att få nämna, det visserligen icke, såsom Hr Bildt har påstått, några agitationer egt rum; men att man dock i allmänhet anser ulskylden vara förhatlig, och att fördenskull icke allenast de som utgifva, utan äfven de, som mottaga densamma, skulle finna sig serdeles belåtne, om frågan på ett billigt sätt af R, St, reglerades.