Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är detta, tänker hon, som hindrar Georg från att fa en anställning, Carolina från att göra ett fördelaktigt parti, och som hindrar henne och hennes man från att erhålla inbjudningar och kanske ärebetygelser, till # hvilka, såvidt hon kan förslå, de hafva lika mycken rätt som många andra. Med ett sådant inflytande i hvarje hus, antingen öppet framträdande eller ock så mycket mägtigare, emedan det verkar i tysthet — är det väl tinderligt, att männen i allmänhet icke höja sig o / ver denna aktningsvärda medelmåtta, som börjar bli / va ett så starkt utprägladt drag hos vår tid? Det är hårda ord det! ©et är ett Dömd! uttaladt öfver qvinnan såsom hafvande ett dåligt inflytande icke på den enskilde mannen utan på hela manslägtet, ett Dömd, som jag icke vill underskrifva, ty det fins lika många goda qvinnor, som hafva ett godt inflytande på sina män, men sådana qvinnor skrifva vanligen inga böcker och uppträda icke heller offentligt, utan de verka i det tysta, föraktade hemmet, på barnen, emedan de ännu icke anse det som något » lågt » att sitta vid vaggan och vårda det vigtigaste af allt: det kommande slägtet, ty att förbättra det nuvarande och oss sjelfva lär väl icke ha någon framgång att påräkna med vår gamla uppfostran. Och slutligen ett ord, efter en annan stortänkare, som icke gjort sig misstänkt för några reaktionära meningar i qvinnofrågan, Herbert Spencer, ett ord om qvinnans nuvarande ståndpunkt och hennes inflytande pä det allmänna, om hon i dag får rösträtt. Spencer har, emot Fru Agrell, funnit två lagar, en för mannen, en för qvinnan; och dessa lagar icke stiftade af tyranniska män, utan af naturen. Han finner hos qvinnan, på grund af att denna är af naturen be-gåfvad med organer för fostrets näring, en » specialiserad instinkt, en särskild fallenhet för behandlingen af den späda barndomen ». — Vidare har han, frän sin naturvetenskapliga ståndpunkt, funnit hos qvinnan andra egen Ur dagens krönika.
Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, att Krutoch Saltpeterförsäljnings-medel må, på sätt StatsUtskottet i dess sednare Utlåtande föreslagit, beräknas till 70,000 R:dr B:co. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att, enär StatsUtskottets sednare Utlåtande, i afseende å Krutoch Saltpeterförsäljningsmedlen, i öfrigt äfven innefattade flere särskilta punkter, berörde punkter måtte livar för sig serskilt pröfvas och afgöras. Bifölls. StatsUtskottets uti första och andra Punkterne gjorde hemställanden, dels att 38 Den 28 April e. m. Krutoch Saltpeterförsäljnings-medlen må bland. Stats-Verkets intrader fortfarande upptagas j mot anslående i UtgiftsStaterna af hvad som erfordras för Saltpeter Näringens upprätthållande och befrämjande samt för Kruttillverkningen; dels ock att Saltpetergärden icke må, under serskild Titel, bland Statsinkomsterna uppfordras, blefvo uppå gjorde propositioner af Ridderskapet och Adeln gillade. Uti tredje Puncten hade StätsUtskottet tillstyrkt, att Styrelsen öfver Saltpelerärenderne i Riket fortfarande mä af de serskilte Committerade besörjas. Friherre Anckarsvärd: Jag anhåller att denna fråga måtte lemnäs hvilande, intilldess vi afgjort hufvud frågan, huruvida Saltpetergärden skall fortfarande utgå eller ej. Sedan följer i ordningen att besluta om förval tuingen; men nu böra vi gå förbi denna fråga. Friherre Cederström , Jacob: Som Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att Krutoch Saltpeterförsäljnings-medlen skola bland Stats-inkomsterne beräknas till 70,000 R:dr, lärer icke vidare fråga kunna blifva om att desse medel icke skola fortfarande utgå, ty då skulle den beräknade summan möjeligen kunna blifva alldeles otillräcklig. Herr Hjerta:
Har, innan vexel till betalning förfallen är, den, som vexeln. godkänt, kontmit i konkurs-tillstånd eller vid utmätning befunnits sakna tillgång till gälcfs betalning, och har han ej heller, när vexel-innehafvaren af sådan anledning det äskat, tsällt antaglig säkerhet för vexelns inlösen å förfallotiden; vareu ock då, sedan för - 22 Kongl. Möj:ts Md. Proposition, A':o 69. hållandet blifvit genom protest bestyrkt, innehafvare och öfverlåtare afvexeln berättigade att, emot aflemnande af protesten, äska säkerhet af föregående öfverlåtare eller vexelgifvare!), såsom i 28 och 29 §§ sägs. 32 §. Ej må man fordra säkerhet af öfverlåtare sedan den af vexel-gifvaren ställd blifvit, ej heller af sednare öfverlåtare, då den af föregående öfverlåtare ställd år, så framt det ej visas, att den redan ställda säkerheten ej är tillräcklig. 33 §. Finnes vexeln i dens hand, som på grund af protest för uteblifvet godkännande är berättigad till säkerhet efter 28 eller 29 §, och vill han ej med sådan säkerhet åtnöjas; stånde honom fritt, att af den eller dem, som skolat säkerheten ställa, genast fordra betalning för vexeln ut, jemte provision och kostnads-ersättning» som i 46 § sägs; njute dock den betalande i detta fall afkortning å vexeksumman för ränta derå, efter fern för hundrade om året, under den tid sorn vid liqviden kan återstå till vexelns förut bestämda förfallotid. 34 §. Äskar vexelns innehafvare säkerhet, och vill den, som är skyldig att säkerheten ställa, heldre genast inlösa vexeln med vilkor, sorn i 33 ,§ sagda äro, stånde ock det honom fritt. 6 Kap. Om vexels förfallotid och betalning. 35 §. Vexel skall å den tid inlösas, hvarå den till betalning förfallen är, < och egen förty uppskofsdagar ej rum. 36 ;§.
Allt, hvad han dessutom har att inskärpa, sysselsätter sig först och främst med uttryckets grammatiska och logiska rigtighet, samt föröfrigt med dess prydlighet, dess behaglighet, dess höghet, hvilka tillvägabringas medelst liknelser, metaphorer o. s. v. Poesiens egentliga värde och ändamål bestämmer han på detta vis: ”Det behag, vi fordra af en poet, är ett af de yppersta medel att lära andra något: ty menniskors sinne är så fatt, att det svårligen fördrager dens öfvervett, som vill underrätta en om något. Derföre är nödigt, att undervisningssättet beledsagas med mycken behaglighet, till att betaga den förtret man känner deraf, att låna sitt ljus af andra. Hvadan man hos Poeter bör egentligen gifva akt uppå, huru de i vissa ämnen framställt sina lärdomar, på ett högt, angenämt eller fint sätt.” Det ”vittra snillet” målar han i och med dess innehafvare sålunda: ”hos honom är en qvickhetseld mest verkande: han är snar att fatta en sats och snäll att uppfinna något nytt och behagligt: snillet har hos en sådan öfverhand, som ständigt understödjes och lättas af ett godt minne. Han är fintlig i det, som tyckes falla en annan svårt att grundligt utreda och föreställa; behöfver ej mycket tänka på hvad han skall tala, och är färdig i svar. Hans tankegåfva är likasom beredd att kunna skapa af intet: och den har sin näring af en lekande inbillningskraft”. Originalet för denna bild fann han i Dalin; som var hans ideal af skald, och äfvenså – bredvid Pope och Bouhours – hans ästhetiska orakel. Sina Kritiska Samlingar inleder han med en afhandling ”om Kritikers beskaffenhet, bruk och nytta”: hvaraf första capitlet, i tolf paragrapher, commenterar Dalins ”Tankar” derom, och sednare capitlet, i tjugufem paragrapher, meddelar en sammandragen öfversättning af Pope’s Essay on Criticism, på prosa (enligt Du Resnels fransyska tolkning, och under beklagande, att sjelf ”icke förstå Engelska Språket”).
Sedan Riks-arkivarien Nordström, på anförda skäl, reserverat sig mot detta beslut samt Herr Friherre Tersmeden, såsom jemväl ledamot af Stockholms Enskilda banks direktion, förklarat sig jäfvig att deltaga i Fullmägtiges beslut angående lånets erbjudande åt nämnde bank, togo Fuilmägtige frågan om ett 32 Stati-Ulskotleli Vllålanil< No Si. sådant erbjudande under öfvervägande, dervid Fullmägtiges pluralitet, som förklarade sig vilja särskildt bestämma beloppet af den provision, som kunde anses skäligen böra låne-öfvertagarne tillerkännas såsom godtgörelse för besväret med obligationernas försäljning samt deras och derför inflytande medels redovisande, äfvensom till ersättande af andra dylika utgifter, beslöt att erbjuda Stockholms Enskilda bank samt bolaget D. Carnegie & C:o och Grosshandlaren Cervin att, under de enligt Kongl. Kungörelsen den 29 sistlidne December af Kongl. Majit och Rikets Ständer föreskrifna vilkor och för öfrigt i afseende på meranämnde statslån meddelade bestämmelser, öfvertaga detsamma mot en kapitalrabatt af sju procent, eller med skyldighet att till Riksgälds-kontoret inbetala nittiotre procent utaf de för samma lån utfärdade 4^-procents-obligationernas nominela belopp. Beträffande åter den väckta frågan om en till visst belopp af hela lånet bestämd sådan provision, som i det inkomna låne-anbudet fordrats för betäckande af de med lånets öfvertagande förenade kostnader, ansågo sig Fullmägtige böra taga i betraktande, dels den omständigheten att, derest de nya obligationerna skulle genom
För att så vidt möjligt vore inskränka behofvet af nya truppers uppsättning, föreslogo kommitterade, att endast den ena, eller sappörbataljonen, skulle anvärfvas, men att af den andra, eller pontonierbataljonen, skulle, enär ett sådant kompani redan funnes, (ehuru nu under namn af sappörkompani, men i sjelfva verket varande ett pontonierkompani) de tvenne felande kompanierna erhållas genom Wermlands fältjägareregementes förvandling till ingeniörtrupp, eller egentligare att tala, genom det till detta regemente utgående anslags användande till detta ändamål. Men då Eders Kongl. Majit behagat detta förslag till komitén under den 9 Juli 1862 återsända, för att i sammanhang med försvarets ordnande i sin helhet åter tagas i öfvervägande, och då vid sistförflutne riksdag Rikets Ständer på Eders Kongl. Majits nådiga proposition anslagit medel till uppsättande af ett värfvadt kompani pontonierer af 120 man utöfver det redan befintliga af samma styrka, hafva kommitterade, enligt Eders Kongl. Majits befallning, tagit frågan i förnyadt öfvervägande, och enär nu endast det tredje kompaniet i den föreslagna pontonierbataljonen fattas, ansett äfven detta lämpligast böra genom nyvärfning anskaffas. Kostnaden för detta kompani med nödigt bataljonsbefäl, jemte hästar och materiel, skulle utgöra om året, enligt beräkning (Bil. B.) 61,437 Rdr 28 öre, hvartill skulle komma, för en gång, till anskaffning af trenne krigsbygge-ekipager, med ridoch anspanns-persedlar, omkring 180,000 Rdr; men uppsättningskostnaden för kompaniet i öfrigt synes deremot, på sätt redan skett vid de tvenne föregående kompaniernas bildande, kunna bestridas af de första årens anslag till underhållet.
Och detta så mycket mera, som de flere » streck » än de vi redan ha, och dels har Idun resterande kr. 8: 15 pr vecka ej någonstädes kunna gifvit oss en profkarta på omkostnaderna på olika återfinnas. orter, som vi läst med både intresse och förvåning. Vi komma nu till kläderna, hvarvid genast faller Visst är det klart, att olika priser spela en stor roll i ögonen det anspråkslösa konto, som bestås mannen vid fördelningen af utgifterna, men det har ju ingen gentemot hustrun. I vanliga fall, och det med rätta, heller förnekat, och det framgår äfven otvätydigt af plägar väl mannen, såsom varande husets stöd, inde anförda uppsatserna. taga första rummet, men här är förhållandet omTalet om » den sociala ställningen » duger ej i vår vändt. Att han får en kostym om året samt vintid såsom varande föråldradt. » En handtverkare, teröfverrock hvart 5:te och sommaröfverrock hvart som årligen förtjänar 2000 kr. » (hvarför ej 3000? ), 4:de år, förefaller egendomligt nog, då man ser, att har ingalunda » lättare att draga sig fram än en lä- frun själf betingar sig fyra nya kostymer om året, rare, handlande, militär eller annan ämbetsman med hvartili rudimaterierna, såväl som till barnens klä- samma årliga inkomst », ty lefnadsomkostnaderna der, tagas från Paris, en åtgärd, som våra kramkunna visserligen i detalj ställa sig olika, men i handlare ingalunda kunna tycka om; för resten, hufvudsak blifva de desamma, och hvad utgifter hvart skulle det bära för dem, om alla våra 3000- kronors-fruar och däröfver toge sina toalettartiklar från Paris. Ett fint klädt fruntimmer i sällskap med en luggsliten herre är ingen behaglig syn, och en öfverrock, som sett sina 3 ä 4 somrar eller vintrar, ser minsann ej längre proper ut; men det är ej alla äkta makar, som sällskapa utomhus.
Dessa skolor afsågo dels korgossarnas undervisning och deras bildande till framtida prester, dels voro de högre teologiska läroanstalter, ställda under den prelats vård, som under namn af scholasticus skulle finnas vid hvarje domkapitel. I några större städer hafva äfven varit skolor, hvilka ej stått under kyrkans omedelbara vård. Man känner ingenting närmare om undervisningens beskaffenhet, men antager gemenligen, att den sträckt sig till de ämnen, hvilka i utländska skolor kallades trivium eller grammatik, retorik och dialektik, mera sällan omfattande den s. k. quadrivium eller aritmetik, geometri, astronomi och musik. Efter slutade studier i skolan begåfvo sig de klerker, som ville vinna någon högre bildning, till de utländska högskolorna. Der studerades artes, dekreterna och jus romanum samt teologi. Till en början voro Paris och Bologna resornas mål; men sedan universiteter uppstått i Tyskland, minskades besöken vid de förra, ehuru de dock ej afstannade. De fattiga studenterna fingo hemifrån understöd genom anvisningar på prebenden eller för tillfället gjorda insamlingar. Att dock skolorna mot slutet af medeltiden varit flitigt besökta, finner man af ett yttrande af Gustaf I, som i ett bref af 1553 klagar, ”att der nu tillförene plägade vara två eller tre hundrade djeknar, der äro nu näppeligen ett halft hundrade”143. För menige man bestodo väl bildningselementerna hufvudsakligast i det, som kyrkan meddelade, dels som religionsundervisning144, dels i form af predikningar och legender, hvartill kommo kännedomen af lagen, så länge det ännu var brukligt att den årligen af lagmannen upplästes på thinget, samt muntligen fortplantade berättelser om fädernas bedrifter och på samma väg spridda sånger och sagor. Till en vårdad uppfostran i de högre stånden hörde dock, åtminstone under 14:de seklet, att kunna läsa och skrifva; och att äfven någongång qvinnor lärde detta, visar exemplet af den heliga Birgitta och Wadstenanunnan Ingeborg, författarinnan till det rörande kärleksbrefvet till Axel Nilsson145.
Utskotten hysa den öfvertygelsen, att den utväg, som i allmänhet företrädesvis bör väljas för afhjelpande af nöd, som uppkommit till följd af missväxter eller andra olyckor, är att, på sätt jemväl i Kongl. Majrts Nådiga Proposition finnes omförmäldt, bereda de behöfvande tillfälle att genom arbete förskaffa sig försörjning. Då Stats-Utskottet i sitt Utlåtande N:o 435, Litt. C., äfven tillstyrkt beviljandet af åtskilliga anslag till vattenaftappningar och uldikningar för beredande af odiings-företag, väg-anläggningar, m. fl. större allmänna arbeten, så torde, i det fall, att dessa förslag vinna Rikets Ständers bifall, äfven härigenom vara beredda serdeles gynnande tillfällen för nödställda personer att genom arbete förtjena sitt uppehälle. På grund af hvad Utskotten sålunda nu anfört, få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer måtte, med gillande och antagande af Kongl. Majrts Nådiga Proposition i livad den rörer låns utgifvande till nödställda emot menigbeternes gemensamma ansvarighet derför, anhålla, att sådant understöd likväl må lemnäs så sparsamt som möjligt och vid tillfällen af allmän och ytterlig nöd i en landsort, samt att tillfälle må, så vidt möjligt är, öppnas de behöfvande att genom arbete förskaffa sig försörjning, och att för sådant ändamål måtte, på sätt Kongl. Majrt kan finna tjenligast, införskaffas uppgifter på de allmänna arbeten, hvilka inom hvarje
Maj t öfwer detze Werk och Stater i underdäuighct ingifna förtekningar; men i afseende pä tiden när denna Löne-tillökning borde taga fln början, hade Riksens Ständer till Eber Majit i underdämghet öfwerlcmnat, att i Räder ande. falla »verkställigheten deraf sä snart en emot behofwct swal ande tillgäng inträffade, genom Pommerska Regementernes öfwerflpttande pä Pommersk Stat, samt bwad ä de uti StatsRegleringen ansiagne hufwudtittlar i öfrigt kan besparas. Derjemte hade Riksens Ständer ät Eder Maj t i underdämghet uppdragit, att, i mon af tillgängarne och efter omständigheterne utsträcka denna Löne. förhöjning till öfrige Tjenste - Den 11 October. 75 stemän, med underdänig anhällan, det täcktes Eder Maj t wid förefallande ledigketer hugna de under sista kriget antagne Exl-ra Officerare med en efter hwars och ens förtjenst lämpelig befordran. De af Riksens Ständer äberopade förtckningar osunr de Werk och Starer som af den beflutna Löne förhöjningen skulle komma i ät. njutande, utsätta Summan deraf till 61,563 Ridr. 9. sk. 4. rst. Dä Riksens Ständer ej lunna annat än pä det ömmaste behjerta pen. runge.
Att »Adelskap, eller Friherrlig eller Greflig värdighet, som hädanefter» (sedan 1809) »förlänas, ej må tillfalla flere, än den hvilken adlad eller upphöjd blifvit» — (hade föreskriften stannat dervid, så hade deremot mindre varit att anmärka, enligt min förmening) »och, efter hans död, i rätt nedstigande led efter led, hans äldste manlige bröstarfvinge af äldsta grenen» etc. o. s. v.» Förutom den orättvisa, eller åtminstone obillighet, som uti detta stadgande förefinnes, synes mig deruti ligga just motsatsen till hvad man dermed torde hafva velat åsyfta. Hvad angår säteriernas besittande af endast adliga personer, äfvensom fideikommissrättens bibehållande; så nekas ej härtill, att obillighet, ja äfven orättvisa deruti finnes; men huru illa det än vill synas vid första påseendet, måste dock statsklokheten icke sällan bjuda annorlunda, än hvartill, serdeles billighetskänslan, ja äfven strängt taget rättvisan, tyckes mana. Majorater utgöra ju sjelfva grunden flir Englands aristokrati, hvartill naturligtvis kommer det oeftergifliga vilkoret, att duglighet och en i allo vårdad uppfostran skall tillkomma majorats egaren, derför ock nutidens upplysning är så godt som enborgen. Att för närv:de rätta dessa 2:ne begångna misstag, torde icke vara så lätt; detta må dessutom tillkomma framtiden, om så på fordras. Hvad åter angår det första misstaget, synas mig svårigheterna mindre; rättelsen derutinnan lättare att åstadkomma, serdeles till följd af det utaf Rikets Högloft Ständer nu antagna representations-förslaget, hvarigenom R. o. Adms sjelfskrifna representationsrätt upphört, och då således denna rättelse torde väsendtligen kunna anses röra endast »Konungen samt R. o. Ad. gemensamt», i enlighet med hvad derom stadgas uti det nya mom:t utaf ofta åberopade 37:de § af R. F. rörande Riddarh.-Ordnm.
Under den tid, som representationsfrågan redan berott på R. St:s behandling, har Utsk., dels genom eget förslag, dels genom understöd åt ett utom Utsk. väckt förslag, medverkat dertill, att enskilda i frågan ingående grundsatser blifvit genom särskild omröstning i förstärkt Const.Utsk. afgjorda, och jag vågar tro, att hvar och en, som på allvar önskar ett resultat af det arbete RiksSttn på detta ämne redan användt, antingen redan måste vara eller åtminstone skall blifva öfvertygad, att dessa omröstningar väsendtligen påskyndat frågans afgörande. Lika klart är likväl, att detta blott kan gälla om några få större principer, och att, när dessa äro afgjorda, det är tid att upphöra med utbrytande af principer och med deras afgörande genom särskilda omröstningar i förstärkt Const.Utsk. Lika mycket som bela frågan påskyndas genom de stora principernas särskilda behandling, lika mycket måste den uppehållas genom en dylik af de smärre, hvilkas inflytelse blott sträcker sig till några få §§ i lagförslaget. Af detta slag äro emedlertid alla nu återstående. Hvar och en deribland bör och kan debatteras och afgöras i sammanhang med den § eller kedja af §§, der den finnes uppställd. Ju mera samlade Utsk. nu får emottaga RiksShns anmärkt!' öfver alla de ännu återstående tvistepunkterna af frågan, ju hastigare'kan denna bringas till det mål den vid denna riksdag kan uppnå, och ju förr kan man emotse riksdagens efterlängtade slut. Jag har nämnt, alt hvarje ännu omtvistad princip bör debatteras och afgöras i sammanhang med den § eller kedja af §5, der den finnes uppställd; och jag har dermed erkänt, alt, ehuru debatten bör gå i samma ordning, som §§:na, den stundom bör omfatta flera §§ på en gång, så ofta nemi. som dessa §§ utgöra länkar af en kedja, som rörer samma princip. Af sådana kedjor träffas i den uti mern. N:o 85 före slagna vallagen Irenne.
Och om, som oftast ar fallet, han ' ar fullt upptagen af sitt jordbruk i öfrigt, sk vore det en stor vinst för honom, om han kunde öfverlåta detta område helt och hållet åt sin hustru eller &amp; t någon vuxen dotter. Säkerligen finnes det få slag af arbete, som i sjalfva verket så lämpa sig för kvinnans begiifning och fallenhet som trädgårdsskötseln. J a g kommer ihhg en gammal gumma, som inne i sin mörka kammare hade några präktiga pelargonier och rikt blommande lackvioler, blommor, hvilka tycktes sakna både luft och ljus och likväl trifdes förunderligt val, såsom man så ofta ser innanför fattigmans skumma fönsterrutor. " Man måste hålla af sina blommorn, plägade hon säga, " det är det som det beror på alltihop. " J a g tror, att hon icke hade s&amp; orätt, gumman. J a g tror, a t t kvinnan mera an mannen lampar sig för trädgårdsskötsel äfven derför att denna kärleksfulla omvårdnad, denna ständigt vakande omtanke, som erfordras under de spada plantornas och de vaknande knopparnas utveckling, ligger sB mycket mera i kvinnans natur. Hittils torde det likväl varit svart, ja niistan omöjligt, för en kvinna att erhålla de kunskaper-och den utbildning, som äro nödvändiga för att rätt kunna sköta en trädgård. Det skulle derför vara, särdeles önskviirdt, om en skola i trädgårdsskötsel för kvinliga elever kunde komma till stånd, en skola der de kvinnor, som önska att i ock genom trädgårdsskötseln skaffa sig en själfstandig verksamhet och förvärfva sig sitt uppehälle, kunna få full utbildning, och hvarest de, som deri blott vilja söka en bisysselsattning, kunna få genomga en kortare kurs. Hvem har icke nhgon gång pA landet sett en eller annan familj, der det finns flere döttrar och des ens krafter iim fullt tillräckliga för skötandet af hushållet, hvem har icke der förnummit en klagan, uttalad eller icke, öfver bristen p&amp; arbete?
Länets största Herregods, det bördiga Lyckås i Jönköpings Kornbod, som, nära en mans ålder val vårdadt inom Adelsvärdska familjen, fortfar att vara landels prydnad; Gyllensvanska Fidei-Com misset Wästanå, förr stort och präktigt, nu styckad t och bortarrenderadt; Östanå, väl underhållit af en erfaren Landthushållare, Länets äldste Possessionat, Majoren och Riddaren af Eder Kongl. Maj:ts WasaQrden Frejtag; Wretaholm och Ärenäs med flera lägenheter som utmärka delta Härad, hvilket gränsar till Östergöthland, hvars lerjord och åkerbruk sträcka sig in i blott denna lilla del af Småland; Grenna, obetydlig som stad, men utmärkt för sina körsbärslundar och sin sköna local; den gent emot liggande ljufliga Wisingsö, flytande på Wetterns oroliga vågor, med sina fornminnen och konunga-grafvar; Ruinerna Wisingsborg och Brahehus, vittnande om Rikets första Grefve-älts fordna storhet och rikedom,—■ allt detta utgör en tafla, hvars prakt få ställen i Riket hafva att uppvisa. Hela Häradet, med flere Kyrkosocknar i andra Härader, äfven utom Länet, utgjorde fordom ett Grefskap för Grefvarne Brahe till Wisingsborg, som här uti fattigförsörjningsoch undervisnings-anstalter samt andra fromma stiftelser qvarlemnat mångå minnen af ädelmod och menniskokärlek. Utom sjön Wetlern, som gränsar till Häradets alla tre Socknar, förekomma sjöarna Bunn, Ören och Landsjön. Den största ström är den som drifver Röttle Qvarnar och Pappersbruk. Norra Wedbo Härad är stort och folkrikt. Skogen Holaveden, der Carl Knutsson segrade öfver Danskarne år f452, är Häradets allmänning och utgör dess Norra del på Östgötha gränsen. Trakten omkring Säby Kyrka utmärker sig här för sin fägring. Der omkring ligger ock ortens största gods, Friherre Söderling Hermelins Fidekommiss Gripenberg med sitt antika hus och sina fvra lorn.