Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag på sätt och vis måste uppträda för eget intresse i denna fråga, så kan jag likväl ej afhålla mig ifrån att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att 2:dra punkten, sora innehåller, att utförseln bör tillåtas för kanoner, Den 3 Juni f. m. 347 stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, samt dem åsättas 10 r:dr 24 sk. värde och 3 r:dr 2 sk. tull pr SkS stapelstadsvigt; jag ber att få fästa uppmärksamheten, säger jag, derpå alt denna punkt har verkligen skäl för sig. Det jern, som användes lill kanoner, kan nemi. ej (åtminstone ej utan högst betydlig blandning) användas till slångjernssmide, och dessa kasserade block äro äfven af en sä stor vigt och betydlig qvantitet, att de hittills åtminstone ej här i landet, kunnat utan betydlig kostnad skäras sönder och användas vid gjuterierna. Alt då förbjuda utförsel af en vara, som är oanvändbar för vårt land, synes mig rent af skadligt emedau det beröfvar egaren en möjlighet till afsättning, samt andra gjuteriers egare tillfället att kunna få den vara som för dem är nödig. I min tanka åtminstone kan detta ej ur någon statsekonomisk synpunkt försvaras, och pä den grund anhåller jag om att, för denna punkt serskildt, Utsk:s förslag mätte blifva antaget. Hr Lagerhjelm: Jag anser intet hinder vara, att tillåta export af den artikel tackjern som nu är i fråga. Först och främst gillar jag alla de skäl, som af den siste värde talaren blifvit anförda, och sedermera ber jag att få tillägga, att jag är fullt förvissad om, att gjuteriegarne sjelfve hvarken tänkt eller skola tänka på att missbruka denna rättighet, att sådana missbruk i alla fall ej kunde blifva af stor betydenhet, och att dessutom kontroller derpå äro ganska lätta. På dessa grunder sålunda, vill jag ingalunda motsätta mig tillåtelsen till utförsel af denna vara; men då den skulle användas såsom råämne vid gjuterierna, så torde likväl derför en sådan tull böra bestämmas, som den hvilken i öfrigt eger rum för det tackjern, som får exporteras. Frih. Cederström:
Häraf har man, under kriminal-lagstiftningens utbildning, blifvit ledd till insigt om nödvändigheten, att, på sätt redan Lag-kommittéen föreslagit och uti all nyare kriminal-lagstiftning blifvit vedertaget, särskilja strafflagen i två afdelningar, af hvilka den ena innefattar, blund annat, allmänna bestämmelser oell reglor för bedömandet af förenämde omständigheters inflytelse vid tillämpning af straff i hvarje förekommande läll, men den andia deremot, med utmärkande af karakteren hos hvarje brott för sig, upptager de särskilda straffbestämmelserna. Denna ändamålsenliga anordning, hvaraf saknaden i nu gällande lag oupphörligen crläres och beklagas, kan deremot icke afses, ulan mäste gifvas till spillo, så snart lagstiftnings—åtgärder nu för hvarje gång inskränkas till ett visst eiler några vissa slag af brott. Och bemödandet att i de sålunda tillkomna särskilda förlättningarue inrymma föreskrifter, som skulle kunna ersätta omförmälda allmänna struffreglor, måste alltid, såsom ock erfarenheten visat, mer eller mindre misslyckas, likasom dessa föreskrifter, gifna lör enstaka läll och underkastade olika uppfattningar, tvifvelsutan skola, i jemnbredd med gällande strafflags enahanda bestämmelser, som icke kunna upphälvas, föranleda ständiga missförstånd och oriktigheter vid tillämpningen. Vid öfvervägande af såväl det anförda, som hvad under behundlingen af de sednaste förlättningarue angående tjufnad*- och förfalskningsbrott lörekommit och erfarenheten under dessas tillämpning gifvit vid handen, stadgar sig den öfvertvgeisen, att dylika under nämnda förhållanden tillvägabragtu strafflugsstycken icke kunna, när kodifiering af de spridda dalarne slutligen ifrågasattes, i deras befintliga skick sammandragas till ett helt. För att åt dem bereda egenskaperna af en god lag tarfva* oemotsägligen en väsendtligare omarbetning. Efter lång tids Kongl. Majtts Nåd. Proposition M 59. väntan och mycken spilld möda blir dä enda utvägen att å nyo börja lagstiftningsarbetet frän grunden. Det blefve tvifvelsutan i mänga hänseenden en stor vinning, att ju förr desto hellre gripa detta verket an. Tiden härtill borde väl ock vara inne.
Att porto fransa inrättningen skulle befordra lurendrägeri och tullförsnillning Bcsv. och Ekon, JJtsk, Betänkanden, 14 33 på det öfriga Sverige; hafva, som det synes af Utskottets nu afgifne Betänkande, medfört det resultat, att pluraliteten inom Utskottet afstyrkt inrättningen, ehuru uti de9s förra Betänkande upplyst blifvit, i afseende på kostnaderne för befästningarne, att de af vinsten på inrättningen borde bestridas, och statens tullinkomster från ön vara försäkrade till Ät medium af de tio föregående årens intrader; att, i afseende på lurendrägeri och tullförsnillning, alla från|Gothland ankommande fartyg, (torde böra benämnas farkoster) skulle vara underkastade samma controll och uppsigt, som utländske; att Sveriges fasta lands belägenhet, relativt till Gothland, i jemnförelse med fremmande länders grannskap, såsom Danmark, Preussens och Finnlands, gör uppsigten öfver från Gothland till Sverige ankommande vida lättare, än från de öfriga, och det så mycket mer, som Gottland, utgörande en Svensk province, styrd af Svenska autoriteter, är i alla afseenden underkastadt de controller, som kunna pröfvas nödige^ då deremot de omnämnde fremmande länder, som nära gränsa intill Sverige, i denna del äro uti ett alldeles stridigt förhållande; att således lurendrägeri eller tullförsnillning från Gothland tili fasta landet af Sverige, kan göras nära omöjlig; då deremot ioga grantier linnas för denna olofliga 1434 Besv. och Rhon. Vtik, Betänk anden. handel från de fremmande kuster, sorn om» gifva oss. På sådant sätt är frågan af Utskottet behandlad. Jag öfverletnnar till Riksens Höglofl. Ständer, att med den lugna pröfning, som utmärker ett fritt folks representanter, bedöma ämnet.
Debetsedlar, sjelfwe betaler för öfwerflöd, so>u icke stäligen borde öka Husbönders Iltstylder, ehuru man torde böra anse vetta för obetydligt atl derwid fästa anmärkning. Om till exempel en tjenstedräng sjelf betalte tillsammans 24 si. för Brämvin, tobak och annat öfwerstöd, nred rättighet kill afdrag för hwad han deraf icke nyttjade, sä kunde han lätteligen utgöra en sadan afgift, utan att dermed öka beloppet af husbondens debetsedel, hwilken i fädant fall aldrig hade någon ersättning derföre att förwänta. Widare och ivid 5 artilleri, om förestrifterne i afseende pä mankalsstrifningar och taxeringar, anmärkes den mindre nödiga »vidlyftighet med g:ne särskildt instancer af committöer; och dä pröfnings com-? mitthen förklaras icke i Stockholm »vara nödig, önstkas närmare upiysning, hwarföre landet i detta afseende stalt beswäras »ned en öfwer Instance, som kan undwikas i Stockholm, enär KammarColleqium lärer wara i lika förhastande till Commitkeer pä landet som i Stockholm. Om Berednings och taxerings CommilcHer nu mera blifwa klt oundtvikeligt ondt, mätte wät rättwisa i asta afseenden kunna der crnäs, utan den z:j? eller pröfnings Instancen, som synes komma akt borttaga Landshöfdingarnes, för migkiga ärenders bestridande, ändock nog instränkte tid. Den Landshöfdingen tillagde rättighet i Coinmi öer är nägot nytt, som förut ej ansers lämpeligt. Dä man känner chwad inflytelse Landshöfdingen nu harbehöf.ver han ej ytterligare understödja den »ned fin rösträttighet.
4- hvarförutan Armeens Pensions-Cassa vid sistlidne Riksdag erhöll rättighet att, emot lika förbindelser, som Stats-Verket hittills ålegat, uppbära den lone-innehållning, som under namn af begrafningshjelp till Kongl. Stals-Contorel förut ifrån Armeen ingått, kan Utskottet, i betraktande för öfrigt af Statsverkets — i förhållande till de för handen varande utgifterne — inskränkta tillgångar, ej tillstyrka, att något ytterligare Statsbidrag må Arnmens Pensions-Cassa beviljas. Hvad dernäst angår pensionsanslag åt de militairer, som i krig blifva blesserade, och hvartill, enligt Arméens Fullmägtiges underdåniga ti 11- kännagifvande, Arméens Pensions-Cassa icke lemnar full tillgång; så lära Rikets Ständer icke tveka erkänna rättvisan af deras anspråk på understöd äfven af Staten, som till Fäderneslandets försvar vågat sitt lif och, genom erhållne blessurer, blifvit nödsakade att ur krigstjensten afgå. Då likväl, efter hvad den Nådiga Skrifvelsen innehåller, frågan endast afser de mililaire-personers pensionerande, som hädanefter i krig varda blesserade, tror Utskottet det nu göra tillfyllest, att erkänna rigtigheten af denna grundsatts, men alt anslagets uppförande å Stat kan öfverlemnas till de, efter krigsutbrott, nästsamman kom man de Ständer. Utskottet tillstyrker sålunda, det alla uti Svenska Arméen tjenstgörande Officerare, Under-Officerars och Civile Tjenstemän, hvilka under krig emot Rikets flender varda så svårt blesserade, att de derigenom blifva oförmögne att i Rikets tjenst qvarstå, må förklaras Siats-Utskottets Utlåtande N.o 58. 9 förklaras berättigade, att erhålla årligt pensions-understöd, till det belopp och i den ordning, som Rikets Ständer, efter sig företeende omständigheter, dä bestämma.
Simtuna härad består af Simtuna, Altuna, Frösthults, Enåkers, Norrby och Tärna hela, 3R mantal af Nora, 39A mantal af Vester Löfsta och 5 mantal af Sevalla socknar; dock höra Norrby och Tärna socknar i administrativt hänseende till öfver Tjurbo härad. Af häradet tillhöra Simtuna, Altuna, Frösthult samt hemmanen i Sevalla Wäsby fögderi; men Enberga, Kungsåra, Kärrbo, Ängsö, utgörande doraprosteriet; Munktorps, Svedvi, Kamnäs och Sura, Kolbäcks, Rytterne, Säby, Bergs, Lillhärads, utgörande Munktorps kontrakt; Arboga stads-, landsoch Setterbo, Himmeta, Medåkers, Vestra Skedvi, utgörande Arboga kontrakt; 1 mantal af Fellingsbro samt 2|| mantal af Ramsbergs socknar, tillhörande Fellingsbro kontrakt; Köpings stads-, landsoch Kungs Barkarö, Björskogs, Odensvi, Skinnskattebergs, Bro, Gunnilbo, Heds, Malma, utgörande Köpings kontrakt; Vester Fernebo, Norbergs, Westanfors, Romfartuna, Harakers, Fläckebo, Vester Wåla, Karbennings, utgörande Fernebo kontrakt; samt Sala stadsoch lands, Möklinta, Kila, Kumla, Björksta, Thortuna, Sevalla, utgörande Sala kontrakt. Af dessa pastorater äro Westerås stads och S:t Ilians, Munktorps, Kolbäcks, Arboga stads-, landsoch Setterbo, Fellingsbro, Köpings stads-, landsoch Kungs Barkarö, Westanfors, samt Sala stadsoch landsregala; Dingtuna, Lundby, Badelunda, Hubbo och Skerike prebenden; Ängsö patronelt; Rytterne alternativt patronelt och konsistorielt; samt alla öfriga 35 konsistoriel 4 Westmanlands lån. Administrativ indelning. åker, Nori’by, Tärna, samt hemmanen i Nora och Vester Löfsta Salbergs fögderi.
Presteoch Borgare-Stånden hafva, lika med Utskottet, ansett värdet och utförselslullen å Blodiglar böra höjas, det förra till 10 och den sednare till 5 R:dr skålp.; Bondeståndet har väl bifallit den föreslagna förhöjningen i värdet, men uppsatt utförselstullen till endast 3 R:dr pr skålp.; hvaremot Ridderskapet och Adeln vidblifvit gällande taxas bestämmelser, nemligen 5 R:dr värde och 2 R:dr utförselstull skålpundet. Utskottet föreslår, att Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet ville frånträda deras serskildta beslut i ämnet och instämma i de två andra Ståndens. I annat fall kommer omröstning att anställas, först, huruvida Ridderskapet och Adelns eller Bonde-Ståndets beslut skall utgöra conlraproposilion i den hutvudsakliga voteringen, i hvilket afseende omröstningen lärer böra blifva så lydande: 14 Bevillnings-Utshottels Memorial> N-.O 3o. i4:o. Den, sorn vill, att contrapropositionen i hufvudfrågan skall blifva det af Bonde-Ståndet fattade beslut, att, nied godkännande af det utaf Utskottet å Blodig/ar antagna värde 10 R:dr W, utförselstullen bör bestämmas till 3 R:dr, röstar Ja ; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, blifver Ridderskapet och Ådelns beslut, att nuvarande bestämmelser, nemligen 5 R:dr värde och 2 R:dr utförselstull pr skålp., skola bibehållas oförändrade, contraproposition. Omröstningen i hufvudfrågan kommer derefter att anställas efter följande proposition: i5:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å Blodiglar värdet bör förhöjas till 10 R:dr och ulförselstullen till 5 R:dr skålp., röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nei, antages: (i:a alternativet) Bonde-Ståndets beslut. (a:a alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut. Blommor■»
Hultin drog fram med sitt favorittema ur boströmska filosofien, om de mänskliga förnimmelsernas förhållande till det absolutas, och innan man visste ordet af, hade själens odödlighet, guds existens, möjligheten af viljans frihet, trenighetsläran, Kristi gudom, nattvarden och konfirmationstvånget i ett något forceradt tempo passerat revy, och man talade häftigt och osammanhängande. Grane ansåg, att om man ej visste, hvad man skulle tro, så borde man åtminstone arbeta på att långsamt skrida fram till något slags uppfattning, som kunde visa sig hållbar. Icke genom lifvet, ty det vore en dålig uppfattning, som städse blefve sig lik, men åtminstone hållbar i den meningen, att den icke utbyttes mot en aldeles motsatt, utan i stället uppginge i en ny såsom i en bättre färdigbildad. Hultin förklarade, att dogmläran var skadlig för den andliga matsmältningen, emedan den verkade förstoppande, Lindberg påstod gladeligen, att han aldrig hade haft någon religion och aldrig kunde få någon, men att han var lika glad för det, och Norström sade sig vara indifferent, verkligen oroande indifferent, men han höll på religionen under nuvarande förhållanden, hvarför han ur denna synpunkt ansåg, att den måste äga bestånd, till dess att tiden vore mogen för dess afskaffande. Schultz påstod, att ingen af dem visste, hvad religion ville säga, och att den som kunde hitta på det, borde få någon större nationalbelöning i form af toddy eller smörgåsar. Härpå svarade Hultin med att proponera en skål för radikalismen, hvilken inleddes med följande ord af »den store Cicero, Roms största på en gång åsna och vältalare»: Quousque tandem Catilina? Hvarpå Lindberg, som aldrig sjöng annat än vid tolftiden på nätterna, med full hals uppstämde: Med flickan:,: Är bäst på tu-u man hand. Hultin reste sig då upp och förklarade tiden vara inne till uppbrott. Dels vore Lindberg så att säga deras nattliga tupp, ty när han började sjunga, visste alla, att det vore tid att gå hem och lägga sig. Dels hade man kommit in på kvinnofrågan, och som det ämnet vore outtömligt ... – Ännu en gång, lefve Lindberg.
Jag anhåller att Riddarh.-Sekreteraren måtte meddela upplysning om de öfriga Riks-Ståndens beslut i denna fråga. I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att ifrågav:de Betänk, blifvit af R. o. Ad. samt Presteoch Borgare-St: n bifallet. Frih. Armfelt: Som det blifvit upplyst, att frenne Stånds beslut i denna fråga sammanstämma, och R. St:rs beslut således är fattadt, torde den gjorda inbjudningen endast böra läggas till handlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framstäld propos., lades förev:de inbjudning till handlingarne. Föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot:sutdrag N:o 499, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Bonde-St:s beslut om ett tillägg till lista mom:t i 5:te §:n af Banko-Utsk:ts i Mem:t N:o 72 afgifna förslag till instruktion för R. St:rs Banko-Utsk. vid nästa riksdag. Begärdes på bordet. 96 Den 23 Oktober. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ls den 20 och 21 dennes bordlagde Utlåt. N:o 193, i ani. af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöre-afgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Utlåtm: N:o 188, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de Krigs-Colkii ombildning till en armé-förvaltning; N:o 196, i ani. af K. Propos. ang:de tillökning i arméens nuv:de kavalleri-styrka; samt N:o 197, i ani. af väckt motion om inlösen för statens räkning af Hebbeska egendomen på Riddarholmen.
Om från denna summa afdrages beloppet af osäkra fordringar vid 1827 års slut, 129,866 R:dr 20 sk. 2 rst., blir fondens förlust under de sistförflutna fyra åren 1,242 R:dr 45 sk. 10 rst., eller i medium för året något öfver 3oo R:dr, då deremot, enligt den af Manufactur Discontens Ombudsman författade Promemoria, som åtföljer Rikets Ständers år i83o församlade Revisorers berättelse, fondens årliga förlust före 1827 ’per medium varit beräknad till omkring 4°°o R:dr Banco. De af Kongl. Maj:t lill granskning af Manufacturoch UllDiscontfondernes förvaltning år i83o i Nåder utsedde Revisorer hafva, uti deras deröfver afeifna underdåniea berättelse yttrat den förmodan, att O v - 1/ ' en stor del betydliga Baiancer från längre tid tillbaka uppkommit deraf, ( » ) att i Reglementet icke finnes stadgadt något maximum, öfver hvilket cn revers-utgifvare eller acceptant icke får häfta i Disconten, hvilket åter så till vida är föreskrifvet för låntagaren eller fabrikanten, att han äger lånrätt endast för vissa procent af sina fabrikaters tillverkningsvärde. Men som Rikets Ständers Revisorer, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. CommerceCollegium uti häröfver afgifvet utlåtande i underdånighet anfört, för deras del funnit, alt fabrikanterne vanligen afsätta sina tillverkningar till Handlande, som gjort sig kände för noggrannhet och förmåga att uppfylla sina förbindelser och hvilkas i Disconten hypothicerade reverser, ehuru ofta utgörande en betydlig summa, kunna anses för vida säkrare, än reverser af Handlande med mindre rörelse, hafva Revisorerne trott närmast öfverensstämmande med det genom inrättningen af ManufacturDisconten afsedda ändamål, att det hädanefter som hittills får bero af Kongl. Commerce-Collegium att pröfva, för hvad lånebelopp revers-utgifvare eller acceptant må i Disconten häfta.
Stat af en i bygg* nadsyiket erfaren person, i afseende på Bancohu» sens underhåll oell vård, m. m.; N:o 65, med anledning af de hos 3:ne Riksstånd gjorda anmärkningar vid Utskottets Memorial, N:o 2g, angående några förändringar och närmare bestämmanden af grunderna och vilkoret! för assignering å Banken; och N:o 66, med anledning af anmärkningar från Välloflige Borgare-Ståndet, vid Betänkandet N:o 44, angående grunderna för återbetalning af det till Götheborgs Stad utgifna Banco-Lån, S. D. Allmänna Besvärsoch Oeconömie-Ut-* skottets, sedan den 20 i denna månad, hvilande Betänkande, N:o 141 j i anledning af gjorda an» märkningar vid Utskottets Betänkanden: N:o 102, rörande väckt fråga om skyldighet för Norrländska Allmogen att vara försedde med bevis, att de varor, som af bemälde Allmoge försäljas i Stockholm, äro af egen Gårdsafvel; och N:o ito, rörande väckt fråga om Skattelösen af Ecclesiastique Hemman i Skåne, lades till Handlingarne i hvad det rörde Betänkandet N:o 102; och fann Ståndet för godt att vid Betänkandet N:o 110 låta bero. S. D„ Då till ny handläggning företogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotteis hvilande - Prot. Utdrag deri 27 och 3o Julii 1829. 97 3o Utlåtande, N:o tåg, i anledning af gjorda an» märkningar vid Utskottets Retånkanden, N:o io3 , rörande föreslagna åtgärder till lindring i Fiirst» hingsbesväret, och N:o 112, angående väckta mo» tioner om frihet i köp och salu af Tackjern, lät Ståndet vid sistberörde ärne Betänkanden bero, S. D.
Emot detta förslag finner Utskottet sig dock föranlåtet erinra, att det noterade gångbara värdet af de under åren 1858 och 1859 utlemnade Svenska stats-obligationer nyligen uppgått till 99 procent inom den ort eller Frankfurt arn Main, hvarifrån dessa obligationer hufvudsakligen blifvit i rörelsen utspridda, samt att vid sådant förevetande anledning icke saknas att det nya Svenska statslånet, om erforderliga åtgärder för dess erhållande komma att vidtagas under den för närvarande inom andra länder befintliga ymniga penningetillgång, skall, utan att särdeles betydlig kapitalrabatt behöfver medgifvas, kunna erhållas för lägre ränta än 4V2 procent. Under sednaste riksdag ifrågasattes äfven, att en viss räntefot för upplåningen mot fonderade stats-obligationer skulle af Rikets Ständer bestämmas; men detta afslyrktes af dåvarande Stats—Utskott, hvars derom afgifna och af Rikets då församlade Ständer godkända yttrande nuvarande ^tats-Utskolt, som till alla delar deruti instämmer, ansett sig böra här upprepa. 22 Stats-Utskottets Betänkande M 51. »Svårigheten elier riif.tare sagdt omöjligheten att förutse huru beskaffad den allmänna penningeställningen inom och utom landet kommer att blifva under mellantiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst har, jemte åtskilliga andra omständigheter, hvilka ej heller härvid få förbises, hos Utskottet väckt fyrfaldiga betänkligheter i fråga om lämpligheten och ändamålsenligheten deraf, att Rikets nu församlade Ständer skulle bestämma en viss ränta, som vid den förestående upplåningen emot fonderade stats-obligationer icke finge under sagde tid öfverskridas.
Förnuftet gifver ingen vägledning; genom fallet förmörkadt har det, sig sjelf lemnadt, urartat till ett sataniskt verktyg för irrläror och villfarelser. Känslan beherrskas af materien, och denna, redan ursprungligen företeende en motsats till anden, är delaktig i förbannelsen. Hvad under då, att menniskans bana, hvars början är aflelsen i ett syndigt sköte, har bakom dödens port till slutpunkt helvetets eviga qval? Alla dessa myriader själar, som Gud skapar och ikläder stoftets skrud – alla dessa mikrokosmer, af hvilka en hvar är ett mästerverk, en skapelsens prydnad, ett väsen af oändligt värde, bilda, led efter led, ett långt tåg från det intet, ur hvilket Gud framkallar dem, till den afgrund, der de efter en kort jordelefnad skola i tider utan ända förtäras och förtvifla och förbanna sin skapare. Lucifer triumferar. Hans rike förökas. Och den arma menniskan har icke rätt att beklaga sig. Kärlet må icke klandra sin verkmästare. När hon skådar in i sin själ, upptäcker hon ett syndadjup, ett förderf lika gränslöst som hennes straff. Verldsordningen, hur hård hon är, bär dock den gudomliga rättvisans stämpel. Det är fördenskull en handling af ren nåd att Gud beslutat en anstalt till slägtets räddning. Förberedd genom judafolkets utväljande, grundlagd genom Kristus, Guds son, i det han frivilligt lät sig korsfästa för mensklighetens synder, har kyrkan uppspirat och utbredt sig öfver länder, der förut demoner, hedendomens gudar, egt tempel, stoder och altaren. Kyrkan är den trollkrets, inom hvilken frälsningen är möjlig, medan den utanför är omöjlig [Extra ecclesiam nulla salus]. Inom henne offrar sig Gud-Sonen dagligen för mensklighetens synder, i det att nattvards-vinet genom en helig handling förvandlas till hans blod och brödet till hans kött, som, ätet af kyrkans medlemmar, befrämjar deras tillväxt i helgelse och sålunda deras motståndskraft mot djefvulen. Kyrkan är en lekamen, som genomströmmas af Guds heliga ande. I en sådan gemenskap ersätter den ena lemmen hvad som brister hos den andra.