Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätteg.Balk. i hvad som rörer ofvannämnde brott, allde-* les försvinna, 3:o Att HäradsRätternas organisation, i följande måtto förändras och förbättras: att HäradsRätterne höra utgöras af en i Lagkunskap skicklig och examinerad person, sorn må kallas Häradshöfding elier Justiliärie jemte 8 ä 12 Ledamöter, sorn af alla besutne män inom Tingslaget förhvarje år väljas; att yid sådan© val utses, kloka och upplyste män af hvad stånd son\ LngUtskottett B etdnknndtn. 801 heldst, till hvilka Tingslaget har mesta förtroendet; att desse Ledamöter höra i besluten ega hvar sin röst; Häradshöfdingen eller Justitiarien, likasom vid IlrigsRätterne, vara ansvarig att Lagen rätt tolkas och tillämpas , hvarföre han ock i besluten bör ega två röster; att en sådan Väl organiserad Nämnd bör vid usta och a:dra Rättegångsdagarne af hvarje Ting endast befatta sig med att söka genom förlikning förmå Parterne frän Rättegång afstå, hvaraf följden ovilkorligen skulle blifva en betydlig minskning af de rättegångsmål, sorn vid HäradsRätterne blifvit anbängige, samt att inga särskildta FörlikningsDomstolar behöfde tillsättas vid UnderRätterne; och har Herr Grönhagen ansett KämnersRätterne böra på samma sätt organiseras, samt, i följd häraf, i och 3 §. §. i i Cap. Rätteg.Balk. förändras. 4:o Att alla urbota mål böra, till undvikande af tids-utdrägt, genom personlig inställelse mundtligen inför Domstolarlie utageras, så vida den klagande Partén sådant äskar fHögsta
Prest-Standef S. D. Ehuru de band, hvilka redan fästa Svenska Folket och Rikets Ständer vid Hans Majit, vår nuvarande Allernådigste Konung CARL JOHAN, äro i samma mån starka, som de grunda sig på Nationens fria enhälliga val och på en djup vördnadsfull tacksamhet för alla de välgerningar, hvilka Kongl. Majit redan Iliket bevisat; har Prest-Ståndet likväl för. sin del ansett tjenligt , att Riksens Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Dess höga Kröning må, efter uråldrigt bruk, under Ständernas nuvarande sammanvaro, verkställas; uti hvilket beslut de öfrige Resp. Stånden, P/of. Utdrag den g Febr. 1818. igenom afgående Deputation, skulle inbjudas att sig med Prest-Ständet förena; hvarefter, och i händelse af dessas instämmande häruti, Expeditions - Utskottet bör anmodas att uppsätta den underdåniga skrifvelse härom, som igenom en stor Deputation torde till Kongl. Majit i underdånighet få aflemnas. S. D. Nedanskrifne ifrån Utskotten in.' komne och den 2 dennes på bordet lagda Utlåtanden föredrogos å nyo och bifollos, nemi.: Från Banco-Utskottet, angående 1:0 antalet af Ledamöter vid de årliga Revisionerna af Riksens Ständers Banco - Discont; 2:0 präglande af en Medaille till åminnelse af den år 1817 firade Reformations - Högtid. Från Lag-Utskottet, rörande o 1:0 Åtgärders vidtagande till Sjö-Lagens öfver-j seende; 2:0 Riksdagsmäns rättighet, att utan annan än deri vid Riksdagen företedde fullmagt, derunder bevaka enskiltes mål, m. m. 3:0 Åtskilliga omständighetnr vid Utmätnings 0 1 mai; 4:0 Antalet af Nämndemän till
Jag har vidare funnit en allmän klagan öfver det considerationssystem, som ej sällan skall följas vid befordringar till embeten och t jens t er, — ja, än värre, det system att genom sådana belöna det under representantkallet iakttagna underd. nitet; och jag har hört isynnerhet landsorternas opinion högt yttra sig emot de män, hvilka någongång ställts i spetsen för localstyrelserna. Jag har äfven funnit anmärkt, huruledes understundom talenterna och frisintheten sakna uppmuntran, under det medelmåttan och lycksökeriet bana sig vägen till statens vigtigaste embeten m. m. Jag har funnit, huruledes Styrelsens hushållningssystem, särdeles inom krigsadrninistrationen, varit föremål för mångens klandrande förvåning, då man sett Styrelsen riksdag från riksdag begära ökade anslag, utan afseende på folkets förmåga alt bära ökade skatter, och utan att man sett några särdeles resultater af tillökningarna, enär man än i dag hör upprepas, att våra fästningar sakna befästning saint våra förråd både vapen och öfrig materiel,— dåinan sett, huru Styrelsen saknat medel för de angelägnaste behof af nalionai-conscriptionens exercis och beväring m. m., men icke saknat dem för löneförhöjningar utöfver R. St:s stat, för uniformsförändringar, lustläger &c. Jag har ytterligare förnummit klagan öfver en bristande organisationsförmåga, enär man iakttagit, huruledes förvaltningskostnaden och personalens aflöning, t. ex. inom den marina administrationen, icke stå i något förhållande till den allt mer och mer inskränkta malerielen, och huruledes inom Tulloch Postverken uppbördsutgifterna sluka en så högst ansenlig del af de från folket på detta sätt inbragta skatterna, att ej nämna de organisationer af embetsverken, som i sednare tider skett, medförande minskade controller, på samma gång sora ökade utgifter. Jag har funnit, huru missbelåtenheten yttrat sig öfver det ringa afseende, Regeringen någongung synts fästa å R. St:s till hgnne framställda önskningar, äfven i ärender, der R. St. förmenat sig kunna grundlagsenligen besluta, och derå Regeringen endast vore verkställare.
Jag liar ej ansett detta beskattnings-sätt vara det rätta; emedan det måste gå i bredd med fiscalisation, som alltid är ett ondt, äfven der den behöfves, — och gifva ökade anledningar till underslef och försvårade controler. Det har dessutom synts mig svårt att rättvist fördela en skatt på grunder, som det beror på tillverkarens skicklighet att betydligt förändra. Att beskatta produetionen, genom en viss afgift för hvarje tillverkad panna — bestämd efter gjorda försök med hvarje, till bränning uppgifven apparat — är den grund, hvarefter jag trott, att skatten bort Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 5. 23, bestämmas, och jag delar i detta fall, hufvudsakligen, hvad Herr aj Ekenstamj i sin reservation emot förra Betänkandet, yttrat. Slutligen får jag tillägga, att, såsom jag uppfattat ändamålet med all oeconomisk Lagstifning, man, när hyllningen åt hvarandra motsatta interessen icke kan afvägas så, att alla blifva lika lottade, hör glömma, att dessa enskilda interessen kunna finnas, och endast tanka på Statens gemensamma fördel, hvilken dock slutligen mäste utgöra äfven hvarje e/rskiltl medborgares. Jag anhåller, att denna reservation må få åtfölja Betänkandet till Riks-Stånden”; 4:o af Herr von Hohenhausen, som ansåg fördelningen af tiden i de af Utskotten föreslagna terminer oförenlig med nuvarande uppbördssätt och fordra en serskild skattskrifning för bränvins-bevillningen, till förekommande hvaraf den rättelse borde ega rum, att första terminen bestämdes till fyra månader, eller Januarii, Februarii, Mars och April, samt andra terminen till 2;ne månader, eller November och December; äfvensom, då Utskotten, emot Afdelningens förslag, tillstyrkt konstapparaters bibehållande, Hr-dom Hohenhausen ansåg den föreslagna beskattningen vara för hög.
Regering röna den ordning i Styrelsen och komma i ätnjutande af den wälgäng, som äro frugtcr af en laglig kraftfull och wälgörande Regering; hafwe Swea Rikes Ständer, dertill af Wär nu Regerande Allcrnädigste Konung uppmanade, för Oh och Wäre efterkommande af fri wilja och genom laglig! och enhälligt wal härmed utkvrat den Högborne Furste Prins af Schleswig Hollstein Sonder, burg Augustenburg till Swea Rikes Kron-PriliS, att ester Wär nu Regerande Allcrnädigste Konung, enär Hans Kongl. Maj:t med ddden afgär (hwarmed den högste 4128 Den 12 October. högste Guden Nådeligen länge fördrbjc) Regeringen öf-wer Swea Rike samt detsamma under lydande Länder tillträda, till Sweriges Konung krönas och hyllas samt Riket styra efter Regerings - formens af d. ö Junii i8oy bokstafwcliga föreskrift, samt Rikets öfriga gällande sä wäl Grundlagar som Allmänna Lag och Laga stadgar; allt sädant likmätigt den försäkran HanS Kongl. Höghet sä wäl nu förut, som ock sedermera tvid Dest uppstigande pä den KonglSwensta Thronen gifwande warder. wJl tillägge äfwen Hans Kongl. Höghets ägta manliga Bristarfwingar rättighet att efter Hans Kongl. Höghet intaga den Kongl. Swensta Thronen i den ordning och pä det sätt den af Ost under den « iZoy bfwerenskomna och faststälda Suc cessions - ordning bokstafweligen innehäller och stadgar.
Lag-Utskottet, hvars yttrande häröfver blifvit infordradt, kan likväl ej instämma med motionären om betydelsen af de, till stöd för berörde yrkande, anförde skäl. Bestämmelsen af mannens myndighetsålder, som är densamma ej allenast hos de Skandinaviska folken, utan i nästan hvarje annat civiliseradt land, är frukten af den menskliga naturens djupa betraktelser och seklers erfarenhet. Ehuru den mognare åldern synes böra medföra högre mognad i förståndet, större stadga i karakteren och mera allvar i föresatser, finnes likväl en period i mannens lif, då han hunnit den kroppsliga och andliga utveckling, att han måste befrias från de band, som hindra honom att sjelfständigt handla, — då honom måste vara tillåtet att verka såsom man för sig; — Bih. till R. St. Prot. 1833 & I83i. 7 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. eller, m. a. o., då andens längtan efter frihet ej vidare kan lemnäs otillfredsställd, utan att sådant skulle störande verka tillbaka. Derigenom har således naturen sjelf gifvit en vink, och derpå har lagstiftaren aktat, då han bestämt myndighets-åldern till 21 år, en bestämmelse, som från vår äldre lagstiftning öfvergått till den njare. Vid denna period af mannens lif stå ock hans krafter i sin fullaste friskhet; han träder då ur hemmets trängre krets in på lifvets och handlingens vidsträcktare område, med förhoppningar, hvilka mana till handling och verksamhet; och årtusendens erfarenhet gifver häråt bekräftelse. Den visar äfven, att förändrade uppfostringssätt, förändrade seder, förändrade tidsförhållanden ej utöfvat något inflytande på ifrågavarande tidsbestämmelse; och deri ligger den mest ojäfaktiga vederläggning af de grunder motionären åberopat.
Dä nu detta ogynsamma förhållande härledde sig Irån räntans förvandling, men socknemännen, vid den tid underdånig ansökning om fiskets skattelösen gjordes, eller löle 1853—1854 arens riksdag, icke kunnat ega någon kännedom om ränleförvandlingen och de följder den i förevarande hänseende kunde medföra, syntes del obilligt att socknemännen skulle få vidkännas berörda, alltjemnt tillvexande förlust, och med anledning häraf är vordet föreslaget, antingen alt bemälda tvänne socknar finge, emot skatlelöseskillingens ålerbekommande, förenämnda fiske lill Kronan afträda, eller alt den årliga räntan deraf måtte nedsättas till hälften, eller 47 tunnor saltad strömming, motsvarande efter förvandling 497 centner 10 <lt hö. De sålunda anförda förhållanden synas visserligen förtjena uppmärksamhet och behjertande; men då frågan, om och i hvad mån räntan af ofvannämnda fiske må böra nedsättas eller fisket tili Kronan aflrädas, icke lämpligen kan afgöras förr, än undersökning om förhållandet i behörig ordning egt rum, lå Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes låta föranstalta om behörig undersökning af förhållandet med nämnda fiske samt, derest omständigheterna dertill skulle föranleda, till Riksdagen i ämnet aflåta nådig Proposition. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 Mars 1866. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Febr. 1866. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 2 8 Bonde-Ståndet den 7 Mars — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område. (Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 45.) 8. A. K.
Men äfven i vidrigt fall är min öfvertygelse, att man må akta sig lian prejudicatet af ett beslut om fortfarande undantagsbestämmelser af denna art, hvilka, då de fått räcka i3 till 18 år efter deras upphof, tyckas hafva uttjent sin tid, och hvilka öppna en föga igenstäng] ig väg för obegränsade enskilde, men för det allmänna onekligen skadande anspråk i enahanda syfte. Det är således icke det goda medlidandet, ulan det onda exemplet, som jag velat motverka.” Härmed förenade sig Herr Billberg. Herr Norin; ”Emot Utskottets beslut öfver den af mig gjorda motion, att Umeå stad måtte, på grund af till Utskottet ingifne handlingar, för sin donerade jord ifrån utskylder varda befriad, nödgas jag mig reservera, under vördsamt åberopande af hvad nämnde handlingar innehålla, nemligen: Kongl. Resolutionen den 3i October i65o, hvarigenom ”Kongl. ’ Maj:t, till att betyga Sin gunstiga benägenhet emot Dess trogna undersåtare-, ”Borgerskapet i Umeå, Nådigst beviljat och förunnat Grubbe och Grisbacka ”om [t mantal lill och med de t’, hemman, som staden förr eflerlåtet är-, ”c/vitte och frie för afgående utlagor, derunder att ligga och lyda”, samt Kongl. Resolutionen den 18 Martil 1689 af det ordagranna innehåll, att ”Kongl. Maj:t vill Nådigst efterlåta och härmed förklara, att ifrågavarande ”skatt må 1 IVesterbotten tillfalla hvar och en stad, ecb användas tili Borg”mäslare och Råds belöningar och stadens pubiique byggniagar.”
Sjelfva förenade Bancooch Stats-Ut skotten medgifva i sitt Betänkande det som vid sista Riksdag ej medgafs, ty dä uppgaf man blott 200,000 R.clr, att ifrån igi2 till igij inrlragits 2 Millioner i Sedlar. Sedan hafva Disconterne indragit en sammanlagd ännu större summa. Huru mycket har sedan ej utvandrat till Finland, utom andra orter? Rörelse-Capitalet har genom dessa indragningar och utvandringar minskats på 5 år, sedan priserna satt sig , med kanske minst 9 å 10 Millioner. Och ändå påstå Utskotten, att det är blott det vacklande Myntvärdet, som är orsaken till penningebristen! Detta påstående är så mycket mindre grundat på sanna förhållandet, som Myntvärdet var ännu mera vacklande emellan 1809 och 1813, än sedan, och den tiden eller till 1813 hörde man ej klagas öfver penninge-brist. Emellan 1809 och 1813 vacklade Coursen eller egenteligen agio, emellan 70 och 136 sk., således öfver 100 proCent, men sedan alldrig mer än emellan circa 90 och 100 och några och 20, samt sedan sStf > då penninge-bristen varit störst, ej utan emellan 100 oeh något öfver 120 sk. således sedan 1813 alldrig <;oo proCent. Jag medger dock att det vacklande Myntvärdet förmått många att ej på längre terminer lemna lån ; men hade ej penninge-brist varit, så hade de ej så lätt fått säkre Låntagare, sorn nöjt sig med så korrta terminer. Utomdess består vacklandet af Myntvärdet ej blott i fällande utan ock i stigande. Utskotten tillstyrka Medel till att bringa Myntvärdet i jämt Len 23 April. stigande. Detta skal! nödvändigt öka penningebristen; ty sä länge Capitalisten tror, att Sedelmyntet stiger i värde, gömmer han på det, emedan tiden genom att öka dess värde, förräntar det, och ban kan passa på tillfället, att med penningar i hand för vanpris köpa en Egendom.
— Hr af Robsahm, C. R., angående beviljande af ett extra stats anslag till åtskilliga äldre officerares pensionering: I. 451, R. 452. (se Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 84 och 152 angående regleringen af utgifterna under Rika-Statens Fjerde och Nionde Hufvud-Titlar). ■— d:o om indragning till Stats-Verket af en vid Kongl. Uplands Regemente befiutlig kassa, sedan åtskilliga ersättnings-belopp derifrån utgått: II. 24, R. 25; B. VIII. 90, 165, A. 165. — d:o om Privat-Baukernas indragning vid deras nuvarande oktroyers slut, m. m.: II. 25, R. 27- — Hr Roos af Hjelmsäter, A., angående meddelande af förändra de föreskrifter rörande uppmätning af tomter i Stockholm: I. 270. R. 272; B. XI. 290, 314, A. 314- — d:o rörande en tillämnad donations-fond att ställas under Riddarhus-Direktionens förvaltning: V. 156, 239, R. 239; B. IX. 164, 178; X. 14, A. 23. — Hr Ros, A. E., om pensions-rätt i Civil-Statens pensions inrättning och å Allmänna Iudragnings-Staten för Rikets Skogsoch Jägeri-Stat: I. 540, R. 541. (Besvarad i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. angående regleringen af utgifterna under Rik-Statens Nionde Hufvud-Titel). — d:o angående förhöjning af utförsels-tullen å åtskilliga trä varor: I. 541, R. 543. (se Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 23, angående Tull-Bevillningen). — d:o angående erläggande af bevillning för hundar: I.
Med afseende å ofvan uppgifne förhållanden hafva Rikets Ständer ansett omsorgen om de inhemska post-kommunikationernes utvidgning och förbättrande icke oundgängligen påkalla nedsättning i det af postmedels-uppbörden till statsverket ingående årliga bidrag; men likväl, såsom till förenkling ledande, funnit nämnde bidrag böra minskas med 10.000 r:dr årligen, emot det att det serskilda anslag, som, till enahanda belopp, blifvit såsom ersättning för postskjuts-legans förhöjning å Riksgäldskontoret anvisadt, för framti - 620 Expeditions-Ulskoltets Förslag till und. Skrifvelse, JV.-o a3t. den uppliör; hvadan och då post medels-uppbörden, hvilken för år 1845 och h vartd era af dc näst föregångna fyra åren utgjort omkring 600,000 r:dr, torde tills vidare kunna till detta belopp beräknas, samt med bestämmande af statsverkets inkomst deraf till 115 000 den återstående för Postverkets utgifter disponibla andelen af postmedlen skulle komma att uppgå till 485,000 ralr, hvilken summa i allt fall med 35,000 r:dr öfverstiger det nuvarande anslagets belopp. Rikets Ständer hafva alltså beslutat: att Postverktts kontanta anslag under Riksstatens sjunde hufvudtitcl skall förslagsvis utföras till 485.000 r:dr; att statsverkets nettobehållning af postmedlen bestämmes till 115.000 r.dr årligen; att det öfverskott, som, utöfver nyssnämnde tvänne belopp, å postmedels-uppbörden möjligen uppstår, må af E. K. M. i nåder disponeras tili bestridande af kostnader för postanstalternes utvidgande eller förbättring, samt slutligen, att det å Riksgäldskontoret anvisade förslags-anslag af 10,000 rall’ för Postverkets, i följd af post-skjutslegaus förhöjning, ökade utgifter, skall för framtiden indragas. 8:o Tullverket. Att, på sätt i en af E. Iv.
Det som der finnes är att icke mer än en person skall finnas af hvar ny Ätt, men den kan ej upplysa huru det skall förfaras med hufvudmanskapet inom de Ätter, som bestå af den qvarblifne delen. Då har fråga uppstått hvilken princip man skall följa. Detta har gifvit anledning att considerera saken, och att söka få en conseqent-princip. Som Utskottet har nämnt, finnes ännu en möjlig händelse i afseende på olika förhållande emellan de slägter, som efter 1809 blifvit upphöjde och de som enligt den äldre methoden näst före 1809 nemligen 14 eller 16 Ätter till antalet, blifvit upphöjde till Friherrligt eller Grefligt Stånd, blott med den äldste sonen. Desse sednare voro då samtelige hufvud män , med dem blef det ett ombyte, och det blef således någon sorn då vardt hufvudman för den Adeliga Ätten. Nu händer det att en person af äldre Adelstam meti som ej är hufvudman , blifver upphöjd till en högre värdighet, och att i några led derefter den äldsta grenen af samma stam dör ut, då frågas huru det skall förhållas om värdigheten öfvergår till den upphöjdes yngre barn, eller om den öfvergår till en ännu yngre gren ifrån första Statnfsdren. Antager man det sednare så har man följt en annan princip än i afseende på de Ätter, som utnämdes nyss före 1809; antager man det andra, så har man än ytterligare afträdt från den i allmänhet gällande FideiCoratniss principen. Jag*hemställer dåaom 964 Den 11 Junti t. >tt, 5cke allt detta utgjort orsaker, hvarföre man kunnat såga, att redactionen vore otydlig. Likväl har Utskottet, för att icke framkomma med tvenne förslag ej framstäldt någon partiel förändring, utan tillstyrkt att, om Ridderskapet och Adeln icke anser det löna mödan att göra någon total, innan ConstitutionsUtskottet yttrat sig i ämnet och Ständerne fattat deras beslut 2 §:n i sådan händelse måtte bibehållas.
Dels för att häröfver kunna föra kontroll, och dels för att man skall kunna veta huru många gånger hvarje kar, under den tid bränneriet är i gång, varit fylldt till afjäsning, mäste finnar under kontrollörens förvar ett protokoll, hvaruti dag och timma anföras, när hvarje mäskekar fylles och tömmes, likasom öfver hvad annät kontrollörerna kunna hafva att anmärka hvad rörelsedriften angår. Derjemte måste det åläggas kontrollörerna att tillse: 4. Att till mäsken icke sättes jäst, förr än den kommer på kylskeppet. Härifrån undantages dock den mäsk, som begagnas till proljäst, och som, efter hvad kommissionen ämnar föreslå i lagen, icke får utgöra öfver 4/5 af profkarets rymd; 2. Att mäskekar-rummet icke ökas genom tillsättning af lösa ringar eller på annat sätt, samt att den mäsk, som under jäsningen kan rinna öfver karets rand, icke slås tillbaka i samma kar, utan göres obrukbar till bränvinsbränning elter på ofvan anfördt sätt användes till jästbildning; 5. Att mäsken icke utspädes i mäskekaret, mäskreservoiren eller mäskvärinaren, ej heller i pannorna med annat än den erhållna lanken, samt att ej heller denna utspädes innan den bringas tillsammans med mäsken eller tages i pannorna till förnyåd afdestillation; 4. Att uti bränneriet icke förefinnas andra kar och redskap (hvarunder naturligtvis icke innefattas byltor, skopor, pumpar o. s. v.) än de uti anmälan och på ritningen upptagna, liksom att der ej finnas andra rännor, rörgångar eller kanaler mellan de olika karen, än nödvändigt är för en ordnad och laglig rörelse; 5. Att mäsken i mäskreservoiren efter hvarje påfyllning från mäskekaren minskas i proportion till hvad som afbrännes; 6. Att icke i samma mäskokar begagnas materialier, som, enligt hvad förut är sagdt, äro olika beskattade, med mindre att vederbörande finna sig uti att hela karet beskattas efter den högsta satsen. 7.
Synnerligen vigti ”t anse kommitterade det vara, att inga andra till institutet kommenderas än de hvilka genom kroppsbildning och fallenhet för saken i öfrigt kunna vinna den större färdighet i och den klarare insigt i ämnet som för undervisare är så oundgängligt. Äfven anse kommitterade undervisningen i den pedagogiska och den militäriska gymnastiken ha va för officerare det öfvervägande värde, framför den som rörer sjukes behandling, alt det är angeläget att denna praktiska riktning icke vid undervisningen på något sätt förfelas, särdeles som detta under den korta lärotiden är mer än tillräckligt så framt det med allvar och grundlighet skall inhemtas. 49 OFFICERSBILDNINGEN. 1. Krigsskolan. Den allmänna officersbildningen. 2. Krigshögskolan. Den högre officersbildningen. 3. Styrelsen för krigsimdervisningen. Vår nuvarande officersbildning har tvenne hufvudsakliga brister. Den ena ligger i de enskilda krigsskolorna, hvilka icke kunna gifva en god wir7//är—bildning. Den andra i krigsakademien, sorn meddelar en bristfällig humanistisk bildning. Medeltalet under 10 är af ärligen utnämnde officerare, hvilka icke genomgått krigsakademien, har varit 47. Medeltalet af årligen ulgångne kndelter har varit 25. Endast tn tredjedel af liela officersantalet lemnäs således af krigsakade mien, och tvåtredjedelar utgå från artilleriets lägre undervisningsverk och från de enskilda krigsskolorna, jemte några helt få oexaminerade underofficerare. Det bestämda procentförhållandet är: Från krigsakademien 554: 7. » krigsskolorna 65: 8. Det är klart att de enskilda krigsskolornas militärundervisning mäste vara ganska bristfällig, då den hvarken är utsträckt till erforderlig vidd, hvilket den korta lärotiden icke medgifver, ej heller kan omfatta de oundgängliga, men dyra tilliimpningsöfningarna på fältet Staten betalar lör det närvarande för hvarje kadetts uppfostran vid krigsakademien 400 rdr, förutom de 600, som löräldrarne betala. De enskilda krigsskolorna kosta deremot staten ingenting. Det kan då icke heller af dem fordras, att de skola bekosta en lika dyr undervisning.