Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Valborg anför icke som motiv, att hon älskar kaptenen, det hade varit för egoistiskt, utan hon säger: » jag begär skydd (understöd) för min gamla blinda mor; och jag begär, nej jag fordrar, som min oafvisliga rätt, hans namn för min son. » Det är ju en förfärlig bekännelse af Valborg. Hon ser i äktenskapet endast en källa till utkomst och till socialt anseende. Hon vill ingå ett äktenskap utan kärlek, det vill säga vill göra ett räsonne-mangsparti, med ett ord » gifta sig för pengar » — och socialt anseende. I samma andetag som hon så vackert också säger, att hon » begär skydd för det oskyldiga barn (Gertrud oskyldig! ), vid hvilket han ämnar sammanknyta sitt fläckade lif. » Men nu vill Valborg sjelf sammanknyta » sitt fläckade lif » vid hans! Hvilken, förlåt uttrycket, » brack-aktig » uppfattning af saken! Om det nu, enligt Fru Agrells mening, funnits rättvisa i verlden, så skulle kapten B. ha dömts att ingå ett prostitutionsäktenskap med en q vinn a, som han ickeälskade längre. Följden hade blifvit: skilsmessa. Följden af den: Valborg (i fall kapten B. förlupit henne) hade suttit qvar med hans förmögenhet och namn. En fint uttänkt affär! Ty icke skulle väl Valborg ha velat lefva på äktenskaplig fot med, d. v. s. sälja sin kropp åt kapten B.? Det hela rör sig sålunda om en affär! Stuart Mill ( Jagär^f Fru Agrell öfvertygad om, att Fru Mill har rätt. Men en sak till. Man och q vinna, som äro vigda, ega af lag och förnuft rätt att skiljas, äfven om de ha barn, och dömes mannen dervid att underhålla barnet. När lagen är så mild mot de vigde (och den prisas ju ofta för denna mildhet), hvarför skulle icke två ovigda, som upphört älska hvarandra (ty men-niskor kunna ju upphöra att älska hvarandra! ) hvarför skulle de icke få skiljas? Och hvarför anses det ohederligt, o så ohederligt, att kapten B. vill lemna underhåll åt sitt barn?
Hemmantal måtte nedsättas från 5! till 3 mantal, åtminstone i utgörandet af allmänna skyldigheter , såsom extra rotering, vägoch brohållning, kyrkobyggnad m. m. hvarjemte bemälde Arrendator yttrat den önskan, att, derest omförmäldte ersättningsanspråk icke bi föl 1 os, få förblifva orubbad i dess nu egande dispositions-rätt af Kungsgården; och har E. K. M., som, vid pröfningen af detta ämne, ansett inrättningen af en Handelsplats vid Motala vara både lätnpelig och nyttig, och på Underdåniga Skrifvelser, 503 sådan grund i Nåder bifallit, att en af Stad oberoende Köping, till handels idkande på Inrikes orter, må der anläggas, tillika i Nåder föreslagit Riksens Ständer, att den Bisp-Motala Kungsgård tillhöriga egorymd, sorn till byggnadsplatser för den blifvande Köpingen erfordras, måtte få ifrån’ Kongsgården söndras, emot afpassad nedsättning af Kungsgårdens Hemmantal och onera, samt emot det att nuvarande Arrendatoren , genom minskning i Arrende-summan eller förlängning af arrendetiden, erhölle den ersättning, som efter behörig undersökning kunde finnas skälig. Detta hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagh; och sorn ifrågavarande Köping icke på en gång, utan småningom och efter hand lärer komma att anläggas och bebyggas, samt den af Köpingen påräknade nytta icke eller synes vara att förvänta, förr än Götha Canal vunnit sin fullbordan, så och då den jord, hvilken för ändamålet ansetts böra frånskiljas Bisp-Motala Kungsgård, ej lärer komma att erfordras förr , än Arrendetiden för nuvarande Arrendator af denna Kungsgård löper till ända, eller vid Midfastan »831, vilja Riksens. Ständar medgifva, att denna jordrymd må vid nämnde tid från Kungsgården afskiljas, emot den nedsättning i Kungsgårdens Hemmantal och onera , hvilken, efter behörig pröfning, kan varda bestämd.
Visserligen är det, enl. hvad jag nyss anfört, troligt, att man kunde bestämma priset lill 5 r:dr 32 sk. tunnan, utan att öfverstiga hvad det efter all anledn. i verkligheten skulle uppgå till; men då man vill hoppa från 5 r:dr directe till 6 r:dr, så blir det för högt, och då vore det bättre att stanna vid hvad ett Stånd redan beslutat, på det att förstärkta StatsUtsk. måtte få en votering i stället för 2tne, och jag har derföre galt ifrån det pris af 5 r:dr 32 sk., som jag förut yrkat, och i stället antagit det af 5 r:dr 24 sk., i enlighet med hvad här af andra yrkadt blifvit och ett RiksSt. redan beslutat. Hr von Troil: Den siste värde talaren har hvarken vederlagt eller försökt vederlägga det argument, som jag, då jag förra gången hade ordet, log mig friheten att framställa. Han har blott sökt jäfva det genom påstående, att det ej hör till denna fråga. Jag tror likväl ej att något, som länder till upplysning af den fråga, som är till afgörande föredragen, kan vara öfverflödigt. Deremot kan jag ej undertrycka min djupa förundran deröfver, att någon ledamot af detta Hus kan taga för en oafgjord sak, att Riksg.- cont. skall ersätta den statsbrist, som möjligen skulle uppkomma derigenom, att de ordinarie-statsintraderna icke uppgå lill det af R. St. beräknade belopp. Sådant har likväl förhållandet varit under hela vårt närvar, statsskick, och sådant måste förhållandet allt framgent blifva, såvida ej någon alltför omfattande financiel omreglering skulle äga rum. Likasom statsverket måste aflemna sina öfverskotter, likaså otvifvelaktigt är det att statsverket är berättigadt alt af Riksg.-cont. erhålla ersättning för uppkommande brister. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUlsk:s förslag att spanmålen beräknas till 6 r!dr b:co tunnan. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o.
Det är icke längre möjligt att ålägga den fattiga att resa två å tre mil, för att få sina förnödenheter; det är den största tunga, man kan lägga på honom. Dessutom inträffar, såsom den siste talaren anmärkte, att när de resa till staden, så förstöra de dels mycken tid för att få ett litet behof upfyldt, och dels, när två landtboer komma till staden, hålla de sig till ett sådant ställe, der bränvin försäljes, och der förlusta de sig. Finge de stadna hemma och slippa frestelserna i staden, så skulle de icke förstöra hvarken sina penningar eller sin sedlighet, såsom nu är förhållandet. Jag tror och hoppas, att R. o. Ad. icke kan frångå den tanka, som R. o. Ad. vid förra riksdagen uttalade, och, skulle det kunna inträffa, så är det otvifvelaktigt derför att frågan förekommer på en sådan timme, att en stor del af Ståndets ledamöter från landsbygden icke är närvarande. Jag tillstyrker bifall. Hr Nordenfelt, Enar: Det nu föreslagna beslutet gick igenom i Utsk:t med en mycket knapp majoritet Jag hörde till dem, som voro emot detsamma, och jag ber att få redogöra för de orsaker, som föranledt mig dertill. Det närmaste skälet är det, att de fleste landthandlande sälja sina varor på kredit. Som de bo i orten, känna de ganska väl hvad innebyggarne ega, och de beräkna derefter huru mycket de skola utborga. När de nu hafva utlemnat jemnt så mycket, som köparne ega, så uttaga de sina fordringar och utarma folket. Detta kan icke en handlande, sora bor på tre mils afstånd göra, ty han känner icke så noga folkets tillgångar. Hr Mannerskantz har visserligen sagt, att man icke skall göra sig till folkets förmyndare; men man skall icke heller utlägga frestelser för dem, ty sådant är icke i deras välförstådda intresse, hvilket ej består deruti, att man först frestar dem och sätter deras passioner i rörelse och sedan utarmar dem.
Iioi dels att scidane Kronobeten eller andre dylike Kronans odisponerade Lägenheter, sorn uti Extra Rote. ringen ingått borde få vidkännas berörde skyldighet och utgörandet af KyrkoTionde. Vid föredragning uti Ilederv, Bonde, Ståndet, af Lagsamt Allmänna Besvärs neli Ekonomi Utskottens Betänkande N:o <)5, har detsamma blifvit återremitteradt, i anledning af det yrkande som blifvit af llere Ledamöter inom detta Stånd giordt, att nämligen Kronobetet) eller andre Kro« nans odispanerade lägenheter hvilka, i Utskottens tanka , ej annorlunda än efter matlag med dagsverken böra deltaga i Kyrkobyggnad, på den grund att de sakna rät* lighet, att rösta vid Presteval eller i frågor om andre Kyrkan rörande angelägenheter, måtte åläggas att, alldenstund de vid Extra Rotering blifvit jemförde till visst hemmantal, efter samma grund bidraga till Kyrkobyggnad, emot det de skulle komma i åtnjutande af rösträtt vid Presteval, Då Utskotten nu gå att häröfver sig utlåta, få Utskotten vördsamt emira, att, enär hvad sålunda blifvit yrkadt, icke innefattar någon anmärkning emot gill tigheten af den grund sorn Utskotten uppgifvit, för ifrågavarande lägenheters befrielse från den större byggnadsskyldigheten, utan snarare ett förslag, hvars pröfning dock icke tillhör denna fråga, alt nemligen sådane U02 /.dgUtskottets Besånhanden, -lägenheter, i följd af denna grund, mätte åläggas den större byggnads-skyldigheten, emot det de berättigas att rösta vil Prestval, så sakna Utskotten ali anledning att förändra sin i Betänkandet afgifne mening, hvilken dessutom af 3:ne Stånd blifvit godkänd; och skulle detta till svar Heder v, BondeStåndet vördsamt meddelas. Stockholm den zc) Augusti i8a3. Ankom d. i5 Sept. 1823. 'Riksens Högloft. Ständers
Jag hämtar ett ytterligare stöd för denna min förmodan af HerrafUhrs yttrande, då han anser: att den enskildte kraften alltid användes fördelagtigare, och med färre omkostnader, än hvad af Staten i lika fall åstadkommes; hvaraf följer att den enskildte kan hafva vinst, der Staten kan förlora. Men deremot delar jag icke den värde talarens förmodan, att icke närvarande DykeriCompaghie skulle fullgjort sine åligganden, och lemnat de sjöbrutne en snar och verksam hjelp. Mitt omdöme i detta fall har ej allenast blifvit stadgadt af hvad jag erfarit inom Landet, utan äfven af hvad jag i detta ämne läst i både äldre och nyare Utländske förfaltare, som med loford omtala den Svenska DykeriInrättningen: och säkert är, att fastän de afgifter, sorn nu för bergningar erläggas, någon gång jeunna synas höga, resultaterne vid dessa tillfällen likväl uifalla vida fördelagtigare här i landet än på de fläste främmande orter, dSr oftast ingen behållning, utan snarare ytterligare förlust, uppstår för godsägarne. Herr Hjerta har yttrat, att han trodde det Vara fördelagtigare, om Dykerilnrättningen fördelades i flere Compagnier, Uti denna del af dess värda anförande kan jag icke instämma, utgående från den princip, att den kraft som äf concentierad , yttrar sig med mera styrka , och mera ändamålsenligt, än den, som är delad. Herr Rosenblad : En värd Ledamot har an Den Si Oclohar e. m. 61 i forti såsom ett talande skäl för en enskild Dykerilnrättnitvj, att interessenterne skulle vara i tillfälle, att tillhandagi med upplysningar om plan, instrumenters anskaffande och uppsökande af tjenlige sujetter till tjenstémän. Denna tanka kan jag ej dela. Till allt detta fordras sakkännedom, och den lär svårligen kunna förutsät; tas hos Äciieägarej som endast deltaga i Bolaget för att draga ten fördelaktig vinst af sina ca. pitaler.
Enligt 57 §:n Reg.F;n utöfvas Svenska folkets beskattningsrätt af R. St. allena vid allmän riksdag. R. St. äga ingen i grundlagen bestämd rättighet att från sig delegera denna dem uteslutande förbehållna rättighet och skyldighet att beskatta Svenska folket och att öfverlemna den ål så små delegationer af medborgare i Riket som socknar. De oordningar, sorn deraf kunde uppkomma, äro påtagliga, och skulle något sådant ske, så måtte Sländerne ovillkorligen bestämma formen och mnximi-qvantiteterna af de beskattningar, som få utgöras af communerna efter deras öfverenskommelse till de localbehof, som der förekomma. Del vore eljest att rent af bryta sönder den vigtiga grundsats för grundlagens stadgande här i landet, alt man ej må få öfverenskomma om afgifter i socknar eller i län, der folket är samladt och der en landshöfding eller en Konung framkommer och föreslår de församlade afgifter. De äga ingen rätt alt dertill bifalla och kunna ej få beskatta sig sjelfva på detta sätt. De måste afvakta beslut af R. St., Svenska folkets ombud, som skola öfverlägga och besluta om hvarje beskattning. Denna vigliga princip i vår lagstiftning får icke förbises vid en communal-lagstiftning, utan måste der noggrannare än eljest iakttagas, synnerligen som början, af en sådan förändring, sorn mvcket skiljer sig från hvad hittills vanligt varit, naturligtvis kommer att åtföljas af missbruk och lenmar öppet fält åt förtydningar. Jag bestrider lagligheten af Hr Gripenstedts förslag. Hr Gripenstedt: Den siste värde talaren har af Reg.- F:ns 57 §, som säger att allmänna beskattningsrätten tillkommer R. St. allena, velat draga den slutsats, att icke communerne få sig sjelfva beskatta; men han har på samma De n 8 M a rs e. m. ai5 gång sagt, alt en sådan beskattningsrätt skulle vara dem tillåten, örn R. St. bestämde något maximum, hvaröfver afgifterna icke finge uppgå.
Mits under den 2 Mars 1825 i grund-, lagsenlig ordning rneddeldte förordnande, enligt hvilket såväl Regementet sorn Stockholms Stad befriats från skyldigheten alt vidkännas reparatio.ns-kostnaden: att Utskottet deremot handlat grundlagsenligt, om det i stället i, anmiiikningsväg gjort anmälan mot Konungens rådgifvare och föredragande att det nu åter syntes sorn Utskottet med flit sökt leda anmärkningen från den rätta i Grundlagen utstakade vägen, i ändamål att göra densamma utan ali påföljd och ändtligen att Utskottet, då det tillstyrkt ersättning af StatsVerkets utgift till berörde reparation, tillika bordt uppgifva, huru och af hvem en sådan godtgörelsp borde utkräfvas, I följd af berörde anmärkningar, har Utskottet förskaffat sig del af de förordnanden som, tid efter annan, rörande ifrågasatte Casserns reparation, af K, M:t blifvit GhefsEmbetet vid Regementet rneddeldte ; och har Utskottet derigenom erfarit att K. M:t, genom Nåd, Skrifvelse d. o5 Nov. 1823 , förklarat, det Svea RifGardesRegementets anhållan om penninge-tillskott för detta ändamål vpro billig, och att Regementet icke borde betungas med den till iståndsättandet af Cassernen erforderliga kostnad; samt att K, M:t genom Nåd, Bref den 2 Mars 1825 ytterligare förklarat, det K. M:t funne Stockholms Stad icke kunna åläggas att denna reparation bestå, utan ville tillåta Betänkan den, N:o 38i.' 371 alt medel dertill finge från StatsVerket utgå.— Under d. 12 December 1827 har K. M:t derjemte meddelt Nådigt Förordnande rörande framtida underhållet af LifGardesRegementernas Casserner, hvaraf Utskottet ansett sig böra i transsumt meddela följande: ”1:0
Föreskriften att Fattigvårds-Styrelsen skall förut söka ioaccerdera fattige hos slågtiu - 9tn g åugust? t. m. gar', dernäst på Curhus, Lazarett, annan sjukinrättning, eller eljest försörja dem i fattigstugan eller egna hemvist, synes öfverflödig och mera hetunga än gagna; någonstädes på jorden skola de vål vara. Användandet af gåfvan, lärer på ingen närmare bero än gifvaren, och Fattigvårdsstyrelsen bör väl vara obunden, att ej ensamt afse den fattiges beqvämlighet, utan äfven huru fattigrnedlen bäst skola göras tillräcklige för alla de behöfvande. Stadganderne i 3:dje Artikeln, att hvarje fattig bör höra till den Socken, der han är mantalsskrifven, afviker ej från hittills följde grunder och det af Utskotten gjorda, efter min tanka, ganska nyttiga förslag till den ända, att mantalsskrifning inom en Församling ej skulle komma att ske utan Församlingens vetskap, torde egentligen höra till de för sådana ämnen särskildt utfärdade Författningar. Förslaget att oägta barn skulle njuta fattiguppehälle i den Församling dit modren vid dessas framfödande hört, synes icke instämma med grundsatsen , att bandet emellan föräldrar och barn bör vårdas. En liderlig qvinna kunde plantera ut sin afkomma i den ena Församlingen efter den andra och behof de blott flytta, för att vara qvitt all omsorg. Utskotten hafva i fråga om inflyttningar, hellre velat bibehålla 1788 års Förordning, än antaga något nytt stadgande och dermed är jag, för min del, fullkomligen ense. Förslaget om en slags inteckning af de fattige i fastigheter med 74 Den 5 Augusti e, ni. flere reglementariska stadgande^ om Protocoller häröfver och dylikt, synes gå något långt och kunna undvaras hädanefter som hittills. I 4:de Artikeln finnes det band vara ålagdt en Församling, som öfverenskomma att lemna bidrag till de fattige efter taxeringsgrund, att detta ej skall kunna frivilligt ändras, förr än Kongl. Magt stadfäster annan öfverenskommelse. Jag tror ej att det är billigt, att göra en frivillig gåfva till en tvungen pålaga.
Och thes makas lifstid, eller om eganderätten vidare, än till utnämnande af testamentseller gåfvotagarens nästa efterträdare, uti hvilken sistnämndes hand fastigheten ikläder sig egenskap af arfvejord, hvarmed i allt fall efter allmän Lag förhälles. Ej eller må i andra afhandlingar och eonrracter örn fast egendom sådane vilkor inflyta, hvarigenom förvaltnings■ och eganderätten för en framtid vidare inskränke s, än nu säg dt är; men angående städja och arrende galle, hvad derom serskildt stadgadt är. Stockholm den 17 Junii 1829. io Lag-Utskoltets Betänkande N'o 72 N:0 72, Ankom till Exp.-Utsk. d. 7 Julli 1829, Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Herr E. IV. Montans Motion om utsträckande af testament sfri heten för Städer nes innevånare och Presteståndet, till likhet med den, som efter Landsrätt eger rum. VälloflBorgare-Ståndet liar till Lag.Utskottets utlåtande öfverlemnat ett af Riksdags» fullmägtigen Herr E. W. Montan till Ståndet afgifvet Memorial, hvaruti är anfördt, att, ehuru under godkännande och åberopande af den allmänna grundsatts, alt lika rättigheter tillkomma alla, på landet eller i stad boende, medborgare, 5 §• i 17 Cap. Arfda Balken blifvit, genom Kongl. Förordningen och Förklaringen den ig Augusti 1762, i så måtto ändrad, att Stadsinvånaren är, i allmänhet, berättigad att, på sätt 4 §. i nyssberörde Capitel, efter landsrätt medgifver, till skyld eller oskyld bortgifva och testamentera all aflinge jord samt ärfda och förvärfda lösören; så hade dock den förut stadgade inskränkningen i dispositionsfriheten efter stadsrätt förbi i f vi t oförändrad derutinnan, att) der bröstarfvingar efterlefva, Lag-Utskoltets Betänkande N'o 7?. 11 man icke eger i testamente gifva mer än Bjettedelen af sin egendom.
Jag vill endast uplysa, att inom Utsk. erkändes allmänt, att 11. o. Ad:ns beslut var det rätta; men då Utsk:s förslag genom ett förbiseende blifvit godkändt af de tre öfriga Stånden, ansåg sig Utsk. icke kunna gpra annat än att inbjuda R. o. Ad. att instämma uti dessa Stånds beslut. Hr Printzensköld, Carl: Enär förhållandet inom Utsk. varit såsom Gr. Björnstjerna upgifvit, synes det icke vara skäl å R. o. Ad:ns sida att frånträda sitt redan en gång fattade beslut. Det är då bättre att denna fråga, som icke är utan sin vigt, återkommer till Bevilln.Utsk., då möjligen R. o. Ad:ns lill riktigheten erkända beslut varder R. St:rs. Man har då vunnit det mål, till hvilket man rätteligen bör komma. Jag tilistyrkes således, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt redan fattade beslut. Efter först till antagande af Utslcs inbjudning framställd propos. som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att med afslag å inbjudningen vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut. För öfrigt biföllos Utsk:s nu afgifne yttranden i fråga om §:n 24, Hr Falhems i sammanhang med §:n 25 omförmälda framställning, §§:ne 55, 86, 107, 110, 116 m. fl., §:n 61, de i Sg ne 72 och 73 stadgade minimi-belopp för smidesvärdena, §§:ne 87, 88, 90, 116 m. fl., §:n 142, §:n 144 samt §:n 145; och ansågs förevrde Utlåt, i öfriga delar ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Den 13 Maj e. m.
N:o i32. skäl, att sätta Stockholm ur jemförelse till Rikets öfriga Städer, derigenom mäste förfalla; att, dä det förberedande arbete i detta fall, hvarmed de Kongl. Collegierne i 34 är, eller sedan ar 1806, varit sysselsatte, ovedersägligen haft för ändamål att gifva åt detta ärende i alla dess delar den fullständiga utredning, att något hinder för Kongl. Maj:t och Rikets Ständer icke måtte vid den slutliga pröfningen sig förete, det mäste väcka en billig förvåning att, på sätt Herr Presidenten Poppius nu jemväl erinrat, höra de Kongl. Collegierne under den ir December r82g förklara, att en närmare undersökning, till vinnande af saknad kännedom om naturen af Städernes jord, ännu återstår att anställa, serdeles då, innan en så beskaffad undersökning förutgått, någon på fullt tillförlitliga och rättsenliga grunder hvilande ny fördelning af Båtsmaushållet icke kan uppgöras; samt att, dä Kongl. Maj:t, uti a:dra mom. af Hess Kådiga Skrifvelse, den 30 Mars 1824, uttryckligen täckts föreskrifva; “att de förenade “Collegierne borde uppgifva ett på infordrade “upplysningar grundadt fullständigt utlåtande, “så vät öfver de nu i Städerne gällande grenader för deltagning i Båtsmanshåilet, som öf“ver beståndet och kraften af de öfverenskom“melser eller beslut, som derom kunna vara “trälfade, äfvensom underdånigt förslag till förrättning af detta onus på borgerlig näring och ujorden i de Städer, der antingen deltaguings - Statssamt Oec-VtsÅ. Uti.
Här äro två särskilda saker, som jag ej vet, om de båda hafva afseende på den felande. Här står nemi.: bådar någon krigsfolk lill uppbrott utan Konungens b e f a 11 n i n g, etc. Jag vet ej om dermed skall syftas på orden: att dermed utföra s k a d I i g s t ä m p I i n g emot Rikets säkerhet, eller om det är elt absolut förbud för hvar och en att uppbåda krigsfolk. I det sednare fallet skulle det ju stå i strid med det följande, som lyder sålunda: ”Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning afbidas; då må manskap till motvärn uppbådas” etc. Della skulle sålunda stå uti uppenbar strid med det föreg:de. Om åter förbudet att uppbåda krigsfolk utan Konungens befallning skulle hafva afseende på orden — "att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet — ” så ser jag ej, att Konungens befallning skulle förbättra saken eller berättiga till åtlydnad, åtminstone så länge i 10 §:n Reg.F:n förbjuder hvarje äfven militäreorps att äfven, med anledn. af befallning, bruka våld t. ex. emot R. St. Uti hvilketdera fallet som helst är hären motsägelse, nemi. i sednare fallet emot Reg.F:n. På ett annat sätt märkvärdigt är det motsvar. stadgandet i K. M:s nåd. proposition. Der har man nemi. bibehållit stadgandet uti gamla Missg.-b:n, så alt 10 §:n erhållit följande lydelse:’’ Bådar någon krigsfolk till uppbrott, utan Konungens befallning med råds råde” etc. Detta är från 1734 års regeringssätt bibehållet. Man har visserligen i sednare tider påstått att Konungen ägde rättighet att i commandoväg uppbåda krigsfolk.
Men Stats-Utskottet ännu icke kunnat desi härutinnan förut infordrade yttrande afgifwa; sä har Stats-Utskottet ansett nödigt at uti härhos följande ProtocollS - Utdrag til Riksens Högloft. Ständer upgifwa ordsakerne härtil, jämte hwad Stats - Utskottet i öfrigt rörande detta ämne funnit sig föranlätit, at til Riksens Högloft. Ständers egit bepröfwande ^vördsammeligen hemställa. En Ledamots särskilta tanka biläggcs härjemte. Stockholm den iz Iulii i8os. Pä Riksens Högloft. Ständers Stats-Utffötts wägnar Llaes kleming. Weiämrn. k. Lclimiät. ^soli. Lricsson ifrän Upland. kröcleliur. Utdrag af Protocollet, hällit i Riksens Ständers Stats-Utftott den iz Julik 1809. S. D. Efter det Riksens Högloft. Ständer til Dest StarsUtskott behagat öfwerlemna Banco-Utskottets Protocolls-Utdrag af den si sistl. Maji, angäende hypotheqve eller säkerhet til Banquen för det biträde som i.hwarje mecka til Rikets trängande behof ifrän Banquen aflemnas, med anmodan, at Stats - Utskottet, sä fort sig göra läter, wille til de respective Andra Band. tTl-o L8^ Riks' LIZ Den 1Z Iulii. Riks-Ständens plena upgifwa sädana hypotheguer, som Bananen Lil säkerhet och ersättning härföre kunde meddelas; Sä har Stats-Utskottet lätit sig mara pä det högsta angelägit, at med möjligaste skyndsamhet upfylla denna Riksens Högloft. Ständers åstundan, och jämwäl i sädant afseende uti Protoeolls - Utdrag af den Lo sistl.