Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades til Stats-Utstkottet. friherre bjerta, ^xsl: Sedan Ridderskapet och Adeln och de öfrige respeclive Ständen någon lid haft sa mycket att befatta sig med tryckfriheten anhaller äswen jag, att fä yttra mig något falskeligen rörande en witz stags tryckfrihet som äfwen kan wara af något interetze. Jag menar pä tryckpinnen. Zriherre bjerta npläste derefter följande: Wördsamt Memorial; För längre tid tillbakars, hade jag» efter ankomsten hit, wördjammeligen tänkt underställa Högloft. Ridderftapet och Adeln om ej någon af otz, som wore kännare och älskare af Jagt, men äfwen ordning derutinann, skulle warit hugade att söka förekomma be djerfwa samt oförsynta mitzbruk som allestädes onphörligt föröswas, utan minsta klander, oaktadt bäve äldre och nyare jagtförordninqar i den wägen. Men Högloft. Ridderffapet och Adeln hofwa allmänt warit sytzclsatta med mängfaldiga andra yrken, lika nödwändigg för Statens beställd. Således, efter jag förr widröri, ehuru pa längre hall denna artikel, har jag »rott mig böra närmare detaillera detta ämne och för Högloft. Ridderstkapet och Adelns uplystare ögon framlägga det bedröfliga sätt, hwarmed jagten nu i Riket bebandlaS. 2°S 7l4 Den 22 Iunri Jag förmodar att bland sa manga höga och förnäma, äfwen som starka skyttar, hwilka ännu inom tvärt Ständ finnas, mäste wäl någon wara, som igenkänner sanningen as den efterföljande bestrifningen och således pä det kraftigaste understödjer de mätt och steg, som tjena alt befordra tägtens skyddande, samt en framtida klokare hushållning med dera säkerligen följande förmaner och nöjen. Igenom Knngl.
Då England är det land som i närvarandetider tjenar till mönster för alla fria Staters fullkomnande, anser jag ej öfverflödigt att för Högloflige Ridderskapet och Adeln framlägga, hvad som i detta land är allmänna lagen, i anseende till fremlingar: Ingen vägras inträde, ingen kan förvisas derifrån? Sådan är, säger jag, allmänna lagen, som likväl i sednare tider, under Continentalkrigen till följe af Franska revolutionen, undergått den modication, att ministéren, med Parlamentets medgifvande, äger rättighet att på eget ansvar aflägsna sådane främlingar, som på goda grunder kunn* misstänkas för stemplingar mot staten. Detta provisoriska medgifvande blef ej långt tillba* •428 Den 3 Märtii, ka förnyadt för 3;ne kommande Sr, men ej utan mycket motsånd, ehuru ministéren endast i 3*.ne fall, under loppet af flere år, gjort bruk. af sin rättighet. Det är kan hända, mine Herrar, ett bland de vackraste drag af Engelska friheten, attmar» då Londens gator ser den lilla Savoyardgossen, under bar himmel, visa sitt Marmottedjur, med samma beskydd för sin industri, som den förste handelskrämaren i sitt rika magazin utbreder sina dyrbarheter. Med anledning af de skäl och anmärkning gar, jag nu i ämnet haft äran anföra, vågar jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall hemställa, om ej i önskningsväg hos Hans Maj;t Konungen kunde i underdånighet anhållas, om någon allmän Och bestämd modilication af närvarande passförfattningar till möjeligen största frihet och förmån för resande handlande af främmande Nationer, med hänseende likväl å Statens säkerhet, som naturligtvis i alla, detta Ståndets, önskningar gåE framför allt annat. Under 'nopp att Höglofl. Ridderskapet och Adeln instämmer i mina åsigter, anhåller jag att detta mitt memorial må till vederbörligt Utskott remitteras. \Den 3 Martil, Nto 39. Herr Ehrenborg, Carger:
Ifrågav:de motion Indes på bordet, uppå begäran af Gr. Taube, Henning Ed vard. 28 Den 7 Oktober f. m. Slutligen tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att från Svenska LäkareSällskapet ankommit inträdeskort till bevistande af Sällskapets sammankomst i K. SundhetsKollegium, till högtidsdagens firande, tisdagen d. 6 dennes kl. till 1 e. m„ samt att dessa inträdeskort komme att utdelas bland K. o. Ad:s ledamöter af EiddarhusFiskalen; hvarefter E. o. Ad. åtskiljdes kl. | 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 7 Oktober 1857. Plenum kl. 10 f. m. Just. 5 prot.-utdrag för d. 3 dennes samt pleni-prot. för d. 1 sisth Aug. e. m. Uplästes ett af Hr Nordenfelt, Ivar Wilh, inlemnadt, så lydande memorial: »I anseende till afresa från Eiksdagen får jag härmed afsäga mig de befattningar såsom elektor och såsom ledamot uti Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hvarmed E. o. Ad behagat hedra mig, och anhåller vördsamt, att blifva bibehållen vid min riksdagsmannarätt, i händelse jag skulle före Eiksdagens slut hit återkomma.» E. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landm. anmodade Hrr bänkmän att, utse en elektor och Hrr elektorer att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter Hr Nordenfelt. Eöretog E. o. Ad. val af de 12 elektorer jemte 4 suppleanter, hvilka skola ega att, tillika med elektorer af de öfriga Eiksstånden, utse E. St:rs Justitiee-ombudsmans suppleant; och befunnos, vid valförrättningens slut, följande Hrr hafva blifvit utsedde till Elektorer: N:0 120, Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, med 27 röster; N:0 133, Gr.
Vidare yttrar samme talare, att vid 1860 års riksdag voro de 7 första hufvudtitlarne expedierade den 4 Maj; men att den åttonde var af så stort omfång, att den medtog särdeles lång tid. Af alla dessa sifferuppgifter se vi, att ingen gång det varit möjligt att afsluta riksdagen inom 4 månader, och jag tror, alt om tillämpning ifrågakommer af det förslag, som nu utgör föremål för öfverläggningen, det äfven hädanefter svårligen skall kunna låta sig göra. Man har vidare mot förslaget framställt en anmärkning, hvari jag äfven instämmer, nemi. att genom detsamma Konungen betages all rätt att upplösa riksförsamlingen och genom påbjudande af nya val vädja till folket. Vigten af att icke rubba maktfördelningen emellan de bägge statsmakterna, har redan blifvit framhållen. Flere talare hafva visserligen häremot invändt, att det med vårt nuvtde representationssätt skulle ligga mindre vigt på att rättigheten att upplösa riksförsamlingen och föreskrifva nya val ej är Konungen tillerkänd; men de hafva på samma gång uttalat sina svmpathier för en mera genomgripande förändring. För min del skulle jag tro, att regeringen bör hafva nyssnämnda magt. Alla tiders historia lärer oss, att den magt, hvaraf demokratien en gång kommit i besittning, lemnar den ej gerna ifrån sig; och det är derföre, enligt min tanka, ej rådligt att afhända regeringen förberörda rätt, derest man anser densamma nödvändig. Visserligen hafva förslagets försvarare, under erkännande att brister i detsamma förefinnas, sagt att, då man är ense om dessas beskaffenhet, kunna de lätt borttagas; men att så kommer att ske, torde dock ej vara att så säkert lita uppå. Rättigheten att upplösa riksdagen är äfven under våra nuv:de förhållanden af icke ringa betydelse. De 3 ofrälse Stånden konstitueras nu till hvarje riksdag genom nya val. Att uti två af dessa Stånd nästan samma ledamöter skola, oaktadt nya val, till hvarje riksdag återkomma, är ett antagande, som jag tror vara något förhastadt.
Hon är der icke!» Och vi! vi göra alldeles så med, ty vi veta det icke sjelfva, förr än vi tittat in i Elins kammare och utspanat det. När Elin sjelf kommit in i den om aftonen, efter sitt korta «godnatt», var hon i en gruflig tvekan och strid med sig sjelf, om hon skulle hörsamma Gunnars enträgna begäran eller icke; gå eller stanna qvar. Hon visste ej, om hon skulle anse Lottas tillfälliga bortovaro såsom ett tecken att Gud befallde henne gå, efter han röjde undan hindren, eller såsom en frestelse af satan att göra det illa var. Hon stridde med sig sjelf om dessa båda meningar, och hade icke hunnit besluta sig till hvarken det ena eller andra, då hon hör, huru Gunnar störtar ur stugan, och ser, huru han med snabba, ilande steg tager vägen ned åt sjöstranden. Bilder från Italien FÖRORD. Skrifna i brefform, utan egentligt sammanhang med hvarandra är jag fullt medveten om, att dessa ”Bilder” hvarken ega det värde eller den afrundning som höfves för att försvara deras utgifvande i bokform. Men tanken på, att äfven de svagaste solglimtar från Södern bör kunna verka upplifvande i vår kulna Nord, har likväl gifvit mig mod att våga försöket. Döm icke strängt läsare, hoppas icke på lärdom och konsthistoria, och kanske skall du då icke allt för mycket ångra, att du tagit min bok i handen. Stockholm i April 1883. Förf:n. INNEHÅLL: Från Sicilien. Sid. Palermo: En morgonpromenad. — Capella Palatina 7 » Ett besök i capucinerklostret. — Museum. — Litet af hvarje. — Monreale 15 Girgenti: Fata morgana. — En parasollhistoria. — Grekiska templen. — Farväl 24 Syrakusa: Ankomst. — Svikna förhoppningar. — En vandring 33 En riktig »röfvarehistoria» 43 På vägen: En blick på Catania. — Underbara Taormina 51 I Taormina: Etna. — Spridda minnen. — Söndagsstämning. — Endast natur 60 Honung och marmor. — En garibaldist. — Litet om seder och bruk.
Då nu endast 8 år förflutit sedan den författning utkom, enl. hvilken det blifvit möjligt för kommunerna att så reglera detta besvär, att det icke bör blifva särdeles tryckande, skulle jag i hvarje fall tro, att man i denna del kunnat vänta tills någon lindring kunnat beredas i andra, jorden mera tryckande besvär. Jag anhåller om bifall till Utskrs förslag. Gr. Frölich: Sedan en ledamot, som naturligtvis bättre än de fleste af oss känner ifrågav:de ämne till följd af det embete han innehaft och det han ännu innehar, motsatt sig den framställning, som af andra talare här blifvit gjord, måste jag anmärka, att då han tillika erkänner den rättvisa, som ligger till grund för det väckta anspråket, att få någon ändring i kronobrefbäringen, man icke bör likasom homöopatiskt söka bevilja denna rättvisa. Tvertom tror jag det vara Hrr Landsh:rs skyldighet, att hvar och en inom sitt län söker befordra en sådan reorganisation, att kostnaden för kronobrefbäringen bl ifver på annat sätt fördelad. Jag vill icke tala om hvad jag anser vara det rätta, nemi. att kostnaden bestrides af Staten. Vi veta alla, att skyldigheten att bära 1) en 25 April. 377 Kronans bref tillkom på en tid, då kronojorden ålades alla skyldigheter och den privilegierade jorden undandrog sig alla sådana. Detta är orsaken till den skedda orättvisan och de reklamationer som sedermera låtit sig förnimmas. Nu vill man icke bekosta hvad som fordras för att ställa saken till rätta, utan endast småningom medgifva rättelse, som det synes endast till grundsatsen, och för att till framtiden skjuta bort frågan. Om jag icke bedrager mig, bar just genom den nya Landsb:gelnstrukl:n och den makt densamma tillerkänner Hrr Landslur, det blifvit dem ålagd en moralisk pligt, som icke kan sammanslå med bemödandet att motsätta sig alla förändringar. Det är sannt, att den fråga hvarpå jag nu alluderade, ännu icke hunnit sitt sista stadium, men jag vet icke, om man icke nu bör tillåta, att frågan måtte få gå tillbaka till Utsk. och der hvila intilldess den andra bl ifver afgjord. Jag förenar mig således med Frih.
Tullstyrelsen stadnade således i de flesta delar af sitt Förslag isolerad, ty CommcrceCollegium associerade äfven i det hufvudsakliga sina åsigter med förenämnde 3l2 Den 19 J u 11 i i e. in. Corporationers. Egeateliga orsaken till dessa skiljaktigheter, tror jag vara den omständighet, att uti TullStyrelsens motiver ingeck äfven det, att, i likhet med hvad tilltillförene vid Tuiltaxeförändringar iakttagits, i vissa delar, d. v. s. på några få nödvändiga allmänna, och till stora qvantiteter i landet inkommande, Consumtionsartiklar, vinna tillökning i tullintraden. Den sats jag tagit mig friheten redan yttra, att consumtionen godtgör Importeuren tullumgälderna, och den omständigheten, att en liten tullförhöjning på delarne af en importerad stor varumassa, gör sammanräknad en betydlig summa för Staten, men deremot en omärkelig utgift för consumenten, enär varan vanligast kommer i hans hand, i högst ringa qvantitet, torde rättvisa, som jag hoppas, delta tillökningsförslag. För öfrigt återstår efter min tanka alltid det giltiga skälet lill försvar för tullafgifternes lämpande efter Handelns oell Näringarnes förkofran, att den deraf följande ökade Tullbevillning, enär densamma utgår från billighetsprincipen, så tili belopp som till fördelning, är icke allenast rättvis, utan befriar äfven dess erläggare från en vida känbarare utgift såsom skattgifvande i den ordinaira, tvungna Be villningen. Skyddstull i förbudens ställe är den enda egentliga förändring i grunderna för Tullafgifterna, som GeneralTullStyrelsen fö - Den 19 Jun ii e. m. 313 reslagit, af hvilken orsak jag också trott det vara nödigt, att här utveckla förhållandet med denna förändring, då enahanda princip ligger till grund för Utskottets förslag. De öfrige delarne af Styrelsens underdåniga förslag äro endast tillägg eller fortsättningar af redan existerande grunder för Tullafgifternes beräkningar och belopp med hänsigt till importens och afsättningens tilleller aftagande. Dessa förändringar utgöra således: 1:0
Han bugade sig stelt och gick. Då han var gången drog modern ett djupt andetag, som efter en öfverstånden smärta. Men der syntes icke spår af rörelsen i hennes beherrskade ansigte. Hon såg honom gå öfver torget och hon böjde sig fram för att kunna följa honom med ögonen tills han vek om hörnet. Sent på eftermiddagen knackade hon på hans dörr. Han satt i en hvilstol och läste, då hon kom in; reste sig och bjöd henne plats, men hon afslog. »Jag har brådt», sade hon i affärston. »Jag kom endast hit för att säga dig, att jag funnit just hvad jag sökte: en bostad högt uppe på Söder, billig, delvis möblerad och med fri utsigt. Det är för resten ett helt hus, smalt och med två våningar. Der är fem rum, och de två på nedra botten ämnar jag hyra ut. Nu skall jag gå på ett annonskontor och annonsera efter språklektioner. Det kan väl inte vara så svårt att få något arbete.» »Få se», svarade han i skeptisk ton. »Men om det inte skulle lyckas är ju ingen olycka skedd.» »Nej. I nödfall kunde jag väl lefva af min lifränta, men jag är alltför van vid arbete för att kunna trifvas utan.» Medan hon talade bläddrade hon i en annotationsbok, tog fram ett visitkort och lade det på bordet. »Detta är min nya adress. Jag flyttar genast från hotellet; jag får se till att anskaffa de möbler som fattas och mera dylikt. I kväll får jag bara stök och hela dagen i morgon; men vill du dricka thé hos mig i morgon afton klockan 8?» »Tack.» Modern sade ingenting mer. Hon såg sig omkring i rummet med en uppmärksamt granskande blick. Der var vissa ansatser till elegans och komfort nog för att röja egarens smak. »Du behöfver nya gardiner», anmärkte hon torrt i det hon ordnade några lösa papper i sin annotationsbok. Derpå tog hon sina handskar och aflägsnade sig med en flyktig afskedsnick. Han stod och såg efter henne medan hon med sin spänstiga, fasta gång gick mot dörren. Så satte han sig bekvämt tillrätta i stolen och återtog läsningen af Zolas L'Oeuvre.
Hertigen stod en stund qvar på samma plats, men började sedan gå fram och åter i det han sade: ”Hade icke den förrädarn nära narrat mig med sitt fagra anlete och blida min, att gifva honom fri. Herren förlåte mig, att jag så ernade lemna mina och riksens fiender qvar, för att stämpla ondt och föra oskyldiga menniskor i olycka, genom sina illfundigheter. Herren känner mig och vet, att jag icke eftersträfvat regementet, utan fast mer gjort allt hvad i min förmåga stått, för att bibehålla det åt min broders son, konungen i Polen; men att han, mot all ed och försäkran, som en menedare och förrädare, sitt eget fädernesland med krigsfolk öfverfaller, och vill med papisteri och svek oss alla i olyckan föra, och sätter till befallningsmän sådane, som den blodhunden Klas Fleming och dylika. Nej, visserligen måste de ogerningsmännen alla förgöras. Så länge adeln är för mäktig i landet, äger kronan ingen makt.” De sista orden uttalades halfhögt, men om för resten detta tal var ernadt att höras af vår Herre, eller af den tjenare, som stod vid dörren, eller af hertigens eget samvete, är ej lätt att afgöra. Kanske det var ernadt litet åt dem hvarje. Den utnämnda domstolen hade sin session på rådhuset i Åbo. Joachim Scheel, Bjelkar, Lejonhufvud, Brahe och flere andra, sutto kring bordet. Fångarne fördes nu öfver torget, mellan led af soldater, under ljud af trummor och pipor, opp till rådstugan. Anklagelsen upplästes. Nio punkter, alla rigtade mot Arvid Eriksson Stålarm. Han hade fört afvig sköld emot fäderneslandet, hade stått Hans Furstliga nåde efter lifvet, och så vidare. De andres brott omtalades icke. Nu framsteg
Och så mycket mera anser jag det vara statens pligt alt nu gå denna oris önskningar till mötes, som det oväntade förhållandet inträffat, att en half million derstädes blifvit tecknad lör detta företag, med förbindelse att fullborda detsamma, om staten lemnar sitt bidrag. Man har här talat om Gellivare. Ligger det väl något ondt deri alt detta bolag genom denna kanals öppnande får en närmare väg till hafvet? Men dessutom vill jag nämna alt detta företag icke allenast medför fördel för Gellivare bolag, utan lör hela denna ort, och är alldeles nödvändigt för att densamma i en icke alltför aflägsen framtid skall kunna blifva hvad den kan och bör vara. Det besynnerliga skäl, en väril talare anfört för afslag, eller att befolkningen vore så gles att man skulle kunna löda hela denna befolkning med anslagssumman, kan jag icke lemna oliesvaradt. Jag hemställer lill eder. Mina Hrr! om icke detta lörslag just är det lämpligaste sättet för att de skola kunna löda sig sjelfva? Men så mycket är redan önhult, alt jag icke längre vill upptaga tiden, utan får anhålla om bifall till Stats-Utsk:ts förslag. Gr. Tanbe: Jag ber endast att få besvara cn anmärkning, som blifvit gjord, nemi. alt skogen icke skulle vara så outtömlig kring Luleå eif att den skulle kunna betäcka den 198 Den 5 September e. m. kostnad, förslaget medför. Jag tror icke att de, som ifra för kanalen, vilja att skogen skall nedföras till kusten, utan alt den skall vika för odlingen; ty der odlingen går framåt, der viker skogen undan. Det finnes skog nog ändå i Norrland för export. Man säger att vi i Norrland hafva en provins alt eröfra för Sverige; och detta uttryck bekräftade numera aflidne Landshöfding Widmark, då han med mig talade om de stora sträckor, som der ligga obrukade, och tilläde att det endast behöfdes kommunikationer för att göra dem fruktbärande. Äfven hemställer jag, huruvida det icke skulle vara en fördel för landet, om det kapital, som nu ligger dödt i Gellivare malmfält, gjordes fruktbärande.
Ty då ifrågav:de examen för en yngling med vanliga skolstudier ovilkorligen kräfver mer än ett år, så är det ju uppenbart, att, så länge afläggandet af densamma är åt en hvars fria val öfverlåtet och den nuv:de bestämmelsen om deraf följande tjensteårsberäkning eger gällande kraft, det i de flesta fall kommer att föra till den snabbaste befordran på den presterliga banan att göra sina akademiska studier så hastigt och dermed ock så knapphändigt som möjligt. Jag frågar, är det rätt, är det klokt, att dröja med att söka ändring i en sådan anordning. Det förslag, som i motionens andra mom. innehålles, åsyftar tvänne serskilta saker: 1) ombildning af den examen, hvilken, enligt nu gällande förordningar, skall inför Biskop och Konsistorium i stifts-staden före ordinationen af prestkandidaten afläggas; 2) ett närmande till pastoralexamen» upphäfvande. I förra afseendet föreslår motionären, att den nuv:de s. k. sacerdotal-examen skulle för den, som aflagt theologiko-filosofisk examen, utbytas mot en på en gång inför domkapitlet med honom i rent praktiskt syfte anställd allmän och med ett betyg vitsordad pröfning af hans ståndpunkt, bildning och förmåga i och för utöfvandet af prestkallet. Detta förslag har Utsk:t, såvidt jag vid noggrannt genomläsande af dess Utlåt, kunnat finna, oj med ett enda ord bemött. Lätt skulle det sannerligen ej heller vara att för den ifråga v: de examens tiuv:de gestaltning anföra något talande skäl. Såsom det nu är i lag stadgadt, skall nemligen ordinanden, såvida han ej är graduerad, af stiftets Biskop och öfrige Konsistorie-ledamöter examineras, ej endast i den theologiska kurs, han vid universitetet genomgått, utan äfven i de icke theologiska maturitets-examens-pensa, hvari han redan en gång, några år förut, blifvit af till största delen samma examinatorer pröfvad. Olämpligheten af dessa upprepade pröfningar, isynnerhet för den, som vid universitetet aflagt en högre humanistisk examen, än maturitets-examen, torde ej kunna motsägas.
Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 3^3 afgifne, och den 4 dennes på bordet lagde ytterligare Utlåtande, angående låneanslag till en Brobyggnad öfver Tranarps Å. Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln, att, enär Utskottets i berörde ämne under N:o 53 förut afgifne Betänkande, redan blifvit den 16 Febru arii sistlidet år af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till liandling-arne. Föredrogos å nyo och biföllos följande från StatsUtskottet inkomne, och den 4 dennes på bordet lagde Utlåtanden: Af den 19 sistlidne Januarii: N:o 375. I fråga om förändring i sättet för Kongl. Räntekammarens assignering på Banken och RiksgäldsContoiret. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående hyresfritt begag - Den 8 Februa rii e„ m. ilande af General-AssislanceContoirets lius för en blifvande Lombard-Lånerörelse i Hufvudstaden. Af den 23 sistlidne Januarii: N.*o 3y8. I anledning af väckt motion rörande ålskillige föreslagne afskrifningar i RiksgäldsContoirets Räkenskaper. I anledning af väckte motioner rörande granskningen och approbationen af RiksgäldsContorets smärre Creditsedlar. I fråga om, genom AfräkningsContorets indragning, mindre controll på Kongl. RänteKammaren uppkommit. Ånyo föredrogos följande BancoTJtskottets den 22 sistlidne December och den 19 derpåföljde Januarii, afgifne, samt den 8 och 20 i sistnämde månad eftermiddagarne på bordet lagde Betänkande och Memorial: N:o 92.
Jag antager att af dessa 600, blott i5o votera efter Ministerens listor; men så mycket har jag lärt af häfderna, så mycket tror jag mig förutse, att när fråga är om att välja 25 personer, (skulle förslaget gå igenom, blefve det väl flere, ty troligen finge man välja suppleanter på samma gång, ehuru Utskottet icke sådant föreslagit) så skall pluraliteten ovillkorligen bestämmas af löo efter lika formulair författade listor, ty de öfriga 400, märkom det val, äro icka eniga sinsemellan. De utgöra hvad som i gamla Riksdagstiden kallades Stänkroster. Deras besynnerliga öde är att ofta utgöra mäugden, utan att någonsin kunna bestämma pluraliteten. Deras bestämmelse är att indirect understödja partilistorne. Men det är ej blott åt en Ministere som man genom den ifrågasatte förändringen skulle öppna vägen för intriguer. Denna väg kan lika Väl beträdas af en hersklysten faction, väpnad mot en ädel och upplyst Ministere. Nu varande Bänkmans inrättning medförer en stor olägenhet, kanske hufvudsakliga anledningen till det missnöje som mot hela inrättningen försports. Nar Ledamöterne af en Bänkmans afdelning sins emellan rådslå om det förestående valet, så medför det tvång, att valet nödvändigt skall falla på en af de sinji emellan rådslående. 'i Den 17 Jpril e, m. 411 Det går ändå något an inom afdelningar der 10 personer liro närvarande, men ett högst underligt förhållande uppstår inom de afdelningar, der blott 2:ne äro tillhands, ty då kan man tilläfventyrs se sig nödgad att votera pä sig sjelf. D enna olägenhet tycker jag likväl vorehulpen, om hvarje Afdelning valde Bänkman utur en annan Aldelning: Bänkmans-afdelningen N:o 1 utur N:o 2, N:o 2 utur N:o 5 o. s. v., samt slutligen N;o 5o utur N:o 1.