Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den frikostighet vederbörande i denna väg hittills iakttagit kunde det hända, väl icke att himlen blefve tom på stjerner, men att våra nordstjernebärare och öfrige, försedde med himlens sinnebilder, blefvo lika stationära på förtjensternas bana, som den stjerna, hvars sinnebild de bära, är stationär på himlen; kanske detta utmärkelsetecken någon gång kunde kumma att betyda, att de voro lika långt på afvägar derifrån, som deras stjerna från himlen. Hr Lefren Joli. Pehr: De skäligen oskickliga ord, som den siste talaren nu använde, föranleda mig att nämna, det jag tror tvertom, att de äro ganska få inom vårt fädernesland, som för särskild betalning gå tillhanda med sådana utmärkelsers anskaffande. 21 II. 7 5o Den 3 Mars f. m. De skäligen skickliga ord, som den siste värde talaren yttrat, hafva styrkt mig i miu tro. Utskottets yttrande a n g: d e Gr! Gyldenstolpes motion, samt förslag i betänk. JV:o 35, a n g: d e c liar te ring af constitutorial för underbefäl och manskap vid militär-kustbevaknings-corpsen, och i utlåt. K: o 4o, angide charter ing af constitutorial för underbefäl vid telegrafcorpsen. Dessa yttranden och förslag biföllos. Såsom till 5 §:n hörande föredrogs nu äfven 7 punkte 11 i utlåt. JN : o 40. Hr Prytz: Jag har tagit mig friheten att begära uppläsning af detta yttrande af Utsk., i anleda, af min gjorda reservation, och anhåller ödmjukast att få framställa de skäl, hvarå jag önskade alt R. o. Ad. ville fästa uppmärksamhet. Jag tror, att den förändrade redactionen skulle medföra verklig fördel. Då nu fullmakter till karaktersvärdiglieter å civila tjenster utfärdas, utgår chartae-sig.-afgiflen efter en uträkning af medlet af hvad de ordinarie civile tjenstemunnen af samma värdighet åtnjuta i lön.
På detta sätt inrättad, skulle då, efter hvad jag hoppas, en opinionsnämnd icke komma att göra en skada, jemförlig med den, hon nu åstadkommer, icke verka lika menligt som nu på domaremaktens sjelfständighet, icke lemna, såsom 1111, ett alldeles obegränsadt utrymme åt verkningarna af det opinionsvälde, som kan af ensidiga publicister sättas i rörelse. I allt fall blifva dock, troligen i hvad form som helst, opinionsverkningarne på domaremakten alltid eftertänkliga; och tvifvelsutan vore den domaremakt fullkomligast, som handlade alldeles fritt, tillgänglig för intet annat motif än lagens och samvetets, och således endast af detta bestämd till alla sina handlingar. Kan en sådan domaremakt erhållas; utan tvifvel är dä denna det rättmätiga föremålet för våra önskningar, och alla inrättningar till dess kontrollerande blott skadliga, aldrig gagneliga. Men för att veta, om en förhoppning härpå må vara oss tillåten, äge vi troligen ej annan utväg, än att rådfråga erfarenheten för den tid, som redan varit. Har vår högste domstol någonsin förut varit oberoende af all kontroll, och likväl lagbunden, hvarken undergifven en godtycklig makt eller sjelf utöfvande en sådan; må vi då hoppas att äfven hädanefter återkomma till detta lyckliga förhållande. 1 vidrigt fall torde vi ej heller nu höra öfverlemna oss åt en sådan förhoppning. 28 R. St. Just. Omhudsm. Emb.-Berättelse för år t Sif). Så länge högsta domaremakten i Sverige ännu af Konungen utöfvades, kunde den icke vara underkastad annan kontroll, än den, som gällde öfver sjelfva konungamakten. Huru det tillgick med utöfningen af denna Konungens domsrätt, lärer ännu icke vara fullständigt utredt; men för säkert torde kunna antagas, både att hos Konungen all tvist och allt brott kunde komma under pröfning, och att domsrätten ytterst låg hos Konungen sjelf, ulan bestämning af de personers pligt eller ansvarighet, som vid domarekallets utöfning Konungen biträdde eller Honom råd gåfvo. Då således under denna tid ingen särskild högsta domaremakt i samhället fanns, kunde fråga ej heller uppstå vare sig om ansvarighet eller afsättlighet för en sådan makts innehafvare.
Erik tänkte på, hur ofta hon under dessa veckor gått honom till mötes, när han kom från stationen, tagit hans arm och sprakat om hvarjehanda. De voro så olika i mycket, men uppfostrade i samma hem och lifligt intresserade för dagens sociala frågor, hade de ingen brist på samtalsämnen. » Sitter du där Erik, och ej kommer och berättar oss, hur det gick med Märtas afresa. Kom hon i rätt tid till tåget? » Erik spratt till och vände sig om. » Ser du inte katten, tant Anna? » Hon tog förskräckt ett steg tillbaka, ty hon var nära att sätta sig på kisse, som i maklig ro låg på stolen och sof. Skrattande följdes de ut i salen, där Elise tändt lampan och framsatt en skål med frukt. Erik tog sin tidning och damerna sina handarbeten; och efter hand kom man in i vintervanorna. Alla förmiddagar far Erik till staden, där han hade sitt kontor och sin lilla ungkarlsvåning. Med fyrataget återvänder han vanligen till Lillåker, såvida ej affärerna tvinga honom att stanna kvar i staden. Detta är dock ganska ovanligt. Om förmiddagarne, sedan Elise gjort sin rond i hushållet, sutlo hon och tant Anna tillsammans. Elise sydde, tant stickade och läste högt. När hon höll på med hälen till en strumpa eller hennes stickning var af sådant slag, att den fordrade odelad uppmärksamhet, berättade hon sina ungdomsminnen och framför allt om sin vän, » gamla konsulinnan ». » Hennes man eflerlemnade ingen förmögenhet, säger du, var då ej Lillåker hennes enkesäte? » frågade Elise. » Samma dag Erik kom hem från exercisen, jag minns det som om det varit i går, fick hans mor bref från Märtas förmyndare. Hennes mor, konsulinnans syster, hade dött medan Märta var späd, och fadern var just då död. Förmyndaren skref, att konsulinnans svåger hade testamenterat henne Lillåker med vilkor, att hon skulle flytta dit och uppfostra Märta som sitt eget barn. Hon var då sex år och precis van att göra, hvad hon ville. För alla de gånger jag var ute och letade efter henne. Hon hade godt hufvud och lärde sig förträffligt hvad, hon hade lust till; i andra ämnen däremot gick det dåligt. Kusinerna skämde naturligtvis bort henne, isynnerhet Erik.
När man granskar de skäl, TJtsk:t anfört för sitt tillstyrkande af stämpelpappersafgiftens å ljrsningssedlarne borttagande, kommer man ovilkorligen till det resultatet, att samma skäl kunna förebäras för borttagande af hvarje annan statens inkomst. TJtsk:t har nemi. företrädesvis fäst sig vid det stora besvär, som denna afgifts inkasserande skulle föranleda. Jag hemställer till Utsk:t, hvad det är för statsinkomst, hvars uppbärande ej medför besvär för statens tjenstemän. Uti Utsk:ts i förevarande hänseende framställda motivering åberopar Utsk:t först de tjenstemän och auktoriteter, som för vinnande af denna inkomst tillskyndas besvär; det talas vidare om olämpligheten af att göra kyrkoherdar till uppbördsman af statsmedel; att lysningssedlarnes insändande från kyrkoherdarne till kontraktsprostarne och från dessa till landskontoren, samt slutligen från detta kontor till kammarrätten, icke blott betungar posterna, utan ock medförer icke obetydliga kostnader; att vidare granskningen hos K. kammarrätten sysselsätter särskild tjensteman under nära 3 månader om året etc. etc. Jag frågar Eder, M. Hrr! om dessa äro skäl att anföra för afskaffande af en statsinkomst? Will man i detta hänseende göra någon förändring, borde man väl åtminstone se till, att inkomsten öfverflyttas på andra titlar, särdeles under sådane tider, i hvilka vi nu lefva. Men då detta ej varit förhållandet, utan då Utsk:t blott föreslagit att afskrifva 9,000 rdr af stämpelpappers-bevillningen och ej framställt något enda förslag om att på annat håll kunna godtgöra stats-verket för en sådan förlust, kan jag ej underlåta att förklara, det jag funnit Utsk:t hafva förfarit på ett högst oriktigt sätt, hvarföre jag i likhet med Gr. Mörner anhåller, att den nu föredragna punkten måtte få återremitteras. Maj. 437 Ilr Cederschiöld, Gustaf:
Det är följaktligen icke fråga, pä sätt åtskillige ledamöter uppgifvit, att för närvarande bereda någon besparing åt Riddarbuseassan genom antagandet af Gr. Cronhjelms förslag. Hvad derpå skulle vinnas, är deremot att, vid en inträffande representationsförändring, kunna entlediga Ridd.secret., utan anspråk, å haus sida, pä lönens bibehållande. Förslaget åsyftar således att kunna sätta den blifvande Secreterarcn på bar backe, i fall Ståndet funné sådant med billighet eller sin värdighet öfverensstämmande. Man säger väl, att sådant bör förbehållas, för den förmodade händelsen, alt förändrad representation skulle antagas; men jag bör i Ståndets minne återkalla, att Ridd.secret. har, liksom de öfriga Ständssecrelerarne, särskildt aflöning för denna befattning under riksdagarne, och alt hans aflöning i berörde egenskap icke egentligen sammanhänger med den lön, han af Riddarhuset åtnjuter för Adelns särskilda angelägenheter mellan riksdagarne och äfven under riksdagarne, när några dylika då förefalla. Man säger måhända: hvarföre häller R. o. Ad. ständigt särskild Secreterare, då de öfrige Stånden det icke göra? Jo derföre, att Riddarhuset har, såsom hvar och en vet, särskildt archiv, särskilda fonder och angelägenheter, alt förvalta äfven emellan riksdagarna, i olikhet mot de öfrige Stånden, och att det således företrädesvis behöfver en Secreterare. Dertill kommer, alt enär Secreterarcn skall tillhöra detta Stånd, är också antalet af dem, som kunna söka befattningen, inskränktare än i de Ständ, hvarest ett dylikt villkor icke fordras. R. o. Ad. bör naturligtvis icke äfventyra att, vid en riksdags inträffande, nödgas lill denna befattning taga hvilken sorn helst dertill anmäler sig. Ståndet bör vara försäkradt om, att till en så grannlaga befattning hafva en fullt skicklig och pålitlig man. Sådana äro, i min tanke, skälen, hvarföre R. o. Ad. hittills hållit cn egen och ständig Secreterare. De gälla, i min tanke, äfven för framtiden.
Pathos! af allt i Naturen: i synnerhet – af födas och dö; af gryning och mörkning; af tända och svinna; af ungdom och ålder; af vårens milda sol och brådden; af höstens matta glans, och fallande löf, och sista blomster. Jag trodde mig skrifva ädlast i verlden. Dock var min själs idee så högt öfver allt hvad jag gjorde, att jag aldrig biföll något deraf med ett fritt och fullt behag. Jag sade aldrig till något ett rent Väl! fastän jag alltid fann det, i sin plan, gudomligt. Jag såg mina fel, liksom man ser fläckar i solen, med en ängslig, oändlig känslighet. Sanning och Kärlek var min själs naturliga, dagliga element. Jag älskade – oändligt! Jag blef verkligen rigtigt kär, i allt hvad som hade något ömt, högt och behagligt: en barnunge, en yngling, ett vackert ställe o. s. v. En tiggaresång kunde smälta mig till tårar. Le åt, eller skymfa den, var för mig – gudlöst! Och ännu vet jag ingen musik i verlden, mig mera oändligt ljuf. Jag hade kunnat kyssa en tiggarflicka, för den rörelse hon gaf mig. De olycklige, de lidande voro mina helgon. Deras klagan var melodi. Jag kunde höra, trösta. Dock fördömde jag eländet som ett brott; just af innerlig och oändlig ömhet. Men genom en obegripelig, allmännelig blyghet gömde jag mina känslor. Af sky för Hycklandet, för minsta sken och misstanke deraf, dolde jag tusen gånger (och oftast) min ömhet, min kärlek, all min rörelse. Jag lefde i Naturen, i Universum – så vant, så naturligt, som midt i mitt hus. Det, som hände längst bort i Asien, eller hade händt äldst i häfderna – var som hände det nära intill mig. Också talte jag med alla; i alla grader, i alla toner, i alla ämnen. Jag var en vän af all känsla; äfven den minsta. Enfaldige Christne – helst qvinnor – önskade mig himmelens ljus. Jag teg: men läste med dem deras böner; vördade deras andakt.
Månne ej för det nu ifrågavar. beholvet det är tillräckligt att använda den ena hälften af den föreslagna summan, och månne ej då den andra hälften på delta sätt skulle onödigtvis användas, innan man vet huru långt man kan gå i systemet? Den siste värde talaren bar med en grundlighet, för hvilken jag tackar honom, och som jag önskar, att en hvar af eder, mine herrar! kunnat uppfatta, framställt vigtiga betänkligheter, under det att han begärt bifall till Utskrns betänkande. Han har fört fram de betänkligheter, som jag eljest hade ansett nödvändigt att tillägga; den ena är, att man borde erfara något af systemets verkan, innan man går till fullbordande af hela systemet. Om begreppen endast långsamt mogna till öfvertygelsen derom, att dessa fängelser utgöra en verklig bestraffning, så frågar jag: hvartill bardet tjenat att på förhand uppföra stora byggnader, om man måhända snart finnér att man gått för långt deruti? Jag är långt ifrån att vilja förlama kraften ; jag vill blott inskränka den till en rimlig scala, ty orimlig är den i min tanke. Må andia tänka annorlunda, men då jag vet, att mitt fädernesland i tvänne vigtiga afseenden har behof, som Utsk;n afslagit, för hvilka Utsk:n visat en liknöjdhet som förundrar mig och måhända ådrager dem nationens ogillande; när jag känner detta inom mig, felar jag då, mine herrar! om jag säger, att vi ej böra gå för långt uti att lemna anslag för detta ändamål? Användes hälften af hvad Utsk:n föreslagit 19 H. 21 Den i5 J an uari. till våra fängelsers förbättring, så kunde den andra hälften under liden användas lill det behof, som framförallt Sveriges industriella krafters utveckling så högligen påkallar. Jag ber att ännu få tillägga några ord. Det vigt i gast e al hvad Ulsk:n föreslagil, är måhända ombyggnaden af häradsfängelserna, så att ej under sjelfva ransakningen vid domstolen brottslighet må grundläggas och befrämjas.
Jag tror icke att vi kunna stå till svars för kommande tider, om vi nu genom en öfverdrifven sparsamhet ställa så till, att vi bereda möjlig nöd i landet, och det i en tid, då vi hafva kistorna fulla med penningar. Gr. von Platen, Baltzar: Att tillfredsställa en värd Frih. här på andra sidan af Huset, tyckes vara mycket svårt, då han äskar en så stor summa som en million r:dr för det ifiågavar. creditivet. Deremot tror jag mig med glädje kunna gifva Hr Lefren vid handen, att hvad han begär, är redan af Utsk:n afsedt. Hr Lefren har föreslagit en summa af 400,000 r:dr. Vid genomläsningen af Utsktns betänk. skall man inse, att Utsktn verkligen ställt en sådan summa lill K. M:s disposition, då Utsk:n hafva tillstyrkt, att K. M. skulle få fortfarande använda behållningarna på t83oårs spamnåls-creditiv, hvilka, enligt hvad K. M:s nåd. propos. innehåller, uppgå till omkring 3oo,ooo r:dr. Dessa 3oo,ooo r:dr, tillsammans med de 100,000 r;(lr, som blifvit anvisade för det nya creditivet, 35S D e o j \ April c. m. utgöra just elen summa af 400,000 r:dr, sorn Hr Lefren fordrat; och då äro likväl alldeles icke tagna i beräkning de betydliga summor, som R. St. förut anslagit till allmänna arbeten, såsom väganlnggningar, vattenaftappningar och dylika föremål, och hvilka medel Regerrn kan komma i tillfälle att äfven använda till afhjelpande af nöden under inträffande missvexter. En annan talare har anmärkt, att det icke skulle vara nog tydligt uttryckt i Utsktns betänk., huruvida K. M. skulle aga rättighet att för de efterföl|ande åren använda öfverskotten på i83o års spanmåls-creditiv.
I anledning häraf och då det »ynes vara alltför orimligt, att 55,000 R:dr skola erfordras blott till aflöning Motioner i Bonde-Ståndet 1862■ N:o 295• 443 åt Fångvårdsstyrelsens embetsoch tjenstemän, deraf en enda skulle tilldelas 8,000 R:dr, så föranlåtes jag vördsamt hemställa: att Höglofliga Stats—Utskottet måtte hos Rikets Ständer föreslå en skålig nedsättning, såväl uti denna styrelses personal, som lönebeloppen åt densamma, innan den på ordinarie stat uppföres. Oell då Kongl. Maj:ts nådiga förslag om pensionering för tjenstemanna-personalen vid fångvården skulle i framtiden taga alltför stora summor i anspråk samt ändamålet med Civil—statens pensionsförening torde böra vara att befria statsverket från pensionering al till inträde i denna förening berättigade embetsoch tjenstemän; föranlåtes jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer icke anse lämpligt bifalla hvad Kongl. Maj:t föreslagit i afseende på tjenstemanna-personalens vid fångvården pensionering, utan heldre genom ett lämpligt anslag tiil Civil-slatens pensionsinråttning, då behof göres, bereda denna tjenstemanna-personal utväg till erhållande af nödiga pensioner. Af de skäl Fångvårdsstyrelsen anfört, kan man icke öfvertygas om nödvändigheten att, under det lifstidsfångarnes antal lyckligtvis företer en årlig minskning, uppföra ett nytt stralfarbetsfängelse i Carlskrona, hvilket skulle kosta 1,000 R:dr för hvarje sådan fånge, vågar jag, enär de storartade fängeisepalatser, vi redan ega^ synas fullt tillräckliga, vördsamt föreslå: att denna Fångstyrelsens, af Kongl. Majit godkända, framställning må lemnäs utan afseende.
Förordningen den 7 Maji 1842 föreskrifna examina blifvit afsedd, synas dessa för behörigheten att föra fartyg till aflägsnare orter stadgade vilkor vara påkallade af skyldig omtanka så väl för besättningarnes och passagerares, som skeppsoch godsegares säkerhet; och då härtill kommer att de, hvilka, utan att hafva tagit ifrågavarande examina, idka utrikes sjöfart, jemväl ega att föra fartyg till närmare utrikes orter, samt dessutom genom 2 §. af nämnde Förordning blifvit från dessa examina befriade, så väl de, hvilka vid Förordningens utfärdande redan i behörig ordning förvärfva! sig rättighet att under vidsträcktare utrikes fart, än till Norrige, Danmark och Finland föra Svenskt handelsfartyg, som ock de, hvilka före den 1 October 1845 undergå examen i de kunskapsämnen, som i Commerce-Collegii Kungörelse den 1 Mars 1827 för Coopvaerdi-Skeppare äro bestämde, så har, i Utskottets tanke, jemväl de oexaminerade skepparnes rätt blifvit behörigen afsedd; hvadan Utskottet, som alltså icke anser sig hafva någon anledning att tillstyrka ändring uti ifrågavarande, så nyligen utfärdade, författning, hemställer att Johannes Johanssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Slockholm den 23 December 1844. Ant. till Exp.-Utsk. d. 10 Jan., kl. i e. ta. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 28. Uti detta Betänkande, sorn Presteoch Bonde-Stånden bifallit, Borgare-Ståndet afslagit och Ridderskapet och Adeln återremitterat, hade Utgift. till R. St, Prot. 1845, 8 Sami, 21 Haft, 2 10 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, lY:o 123, skottet föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att 1, 5 och 6 momenten i Kongl.
Deremot skulle jag tro det blifva ganska svårt att få erfarne Gode Män, i händelse Friherre Wrangéls förslag antages. Det är ej lätt att få Gode Män, sorn förena skicklighet, håg och tid att åtaga sig detta besvär, och förlidet är måste man, i brist af tjenligare personer, tvinga så till sägandes en Krögare uti Christianstads Län att vid enEnskiftesförrättning blitiva GodMan. Grefve Posse: Jag förenar mig med Herr Hjerta derom, att man bör söka undvika, att förvandla Gode Männen till ständige tjenstemän; men då det är ostridigt, att ju oftare de ombytas, desto mer ovane måste de vara vid deras befattning, anser jag högst nödigt, att, om den ifrågasatte ändringen skall till vägabringas, det utsättes, att samma personer må ånyo inväljas, emedan an - Den 27 Augusti f. m. nars en stor förlägenhet inom Socknarnp kunde i anseende till brist på personer, tjen Herr Hjerta: Jag skulle tro ett ganska godt correctif, emot de å andra sidan befarade olägenheter, ligga deruti, att ingen af Gode Männen bör, vid tillfälle af nytt val, ovillkorligen uteslutas, hvarigenom de en gång valde kunna, om förtroendet för dem fortfar, få sitta qvar, huru länge som helst, Jag trodde det vara gifvet, att de må kunna omväljas, när sådant icke står uttryck ligen förbjudet. Friherre Wrangel: Jag är alldeles af samma tanka, som Grefve Posse, att Gode Män böra kunna återväljas, och jag är tillika öfvertygad, att hvar och en, som uppfört sig, såsom sig bör, äfven får förtroen-: det att fortfara i sin befattning. Sjelfva för-, ordningen anser jag likväl böra Våra sådan, att man icke kommer att blifva underkastad en fortfarande dictatonsk myndighet. Jag känner äfven så väl, som Hans Excellenee Herr Grefve De la Gardie, att man ännu icke erfarit några ledsamheler af, att Gode
Oförsynt och, till innehall eller Skrifart, ständeligt klander ä Riksens Ständer, Deras beslut och göromål, ware sig stäldt emot Dem i allmänhet, eller någon af deras Fördelningar i synnerhet. Brottet skall straffas med fängelse ä fästning pä ars tid. Skriften skall confisqueras. 6. Skrifter som offentligen uppkalla till resning och bruk af wäldsmagt emot Öfwerhet och Lagar, eller som, pä hwad annat sätt ske ma, styrka och uppmana Menighet eller Stands-Klasser till olydnad, motständ och sadana egcnmägtiga företag emot den offentliga Styrelsen, hwilka såsom uppenbart störande af allmänt lugn och bcswuren Samhälls-Ordning anses böra. Brottet skall straffas efter Allmänna Lagen 6 Kap. Mihg. Balken, och Skriften confisqueras. 7. Skrifter som illskefullt angripa, ware sig Statens Styrelse och Högsta Förwaltningen af desi angelägenheter, eller den nyligen förelupna RcgcmcntsFörändringen, och hwarigenom, medelst utspridande as sanningslösa, uppretande och förhatliga begrepp derom, det allmänna lugnet wadeligen eller skändeligen ofredas. Brottet skall straffas med Etthundrade Riksdalers böter och Skriften confisqueras. Dernäst: illwilligt och till utspridande as wädliga farhägor eller annan dylik äsyftad stada uppdiktade händelser och föregifna nyheter, rörande det allmänna tillständet och hwad dermed omedelbar gemenskap äger. Brottet skall straffas med böter ifrån Tret - 216 Expeditioner till Riks-Ständen. tiotre Riksdaler Sexton Skillingar till Sextiosex Riksdaler Trettiotwä Skillingar. Oin eonfifcationens nödwändighet pröfwe Domaren. 8. Smädliga, förolämpande och till osämja nied andra Magter ledande omdömen och yttranden om främmande samtida Nationer och Stater, deras Öfwcrhet och dest Blodsförwandter, Regering och Regeringssätt, höga Embetsman eller Sändebud, inre eller yttre sörhällanden, företag och underhandlingar.
Jag medgifver, att ett sådant förhållande då i synnerhet förorsakades af den indrägtiga frakthandeln under Americanska kriget; men jag vågar å andra sidan anföra, att vårt Landtbruk och vår Spannmåls produktion för det närvarande är vida förbättrad och fyller våra sädesbehof till hög grad emot hvad Riket den tiden uti vanliga år behöfde att från utrikes orter låta inkomma, och som då gjorde en stor tyngd på handelsvågen. Utländska varor af alla slag, i en öfverdrifven mängd i Riket införda, äro således till största delen orsaken till undervigten i vår handel, hvartill äfven kanske med många skäl kan läggas, att Näringarne, Slöjder m, m. betydligen aftagit. Ad. Fröt. Att bota detta onda lärer ej finnas andra utvägar, än tvänne i synnerhet, nemligen: att inskränka våra utländska behof, och att i möjligaste måtto befordra Landtbrukets productioner, Näringar, Slöjder, och i allmänhet alla Landets afkastningar. Detta lärer således blifva ett af Rikets Ständers förnämsta syftemål vid innevarande Riksdag, och jag tviflar ej på, att hemmavarande medborgare af alla classer äfven förvänta det af sina Representanter. Hvad således först angår inskränkning uti importen al utländska varor, refererar jag m;g till andra punkten af Herr of Uhrs gifna förslag, den 20 sistlidne Mars, deruti det heter: att en niga undersökning må anställas , till utrönande , huruvida fl ra eller färre af nu till in försel ti In t na varor må kunna i Riket umbäras; och i följe deraf, rå vidt möjligt och lämpligt vara kan, tillåtelsen af främmande varors införande samt bruk och nyttjande i Riket må blifva inskränkt. Härvid får jag tillägga den önskan, att Rikets Höglofl Ständer, till tidens vinnande, igenom ett särskildt Utskott ville låta uppgöra ett passande project i förenämnde ämne, hvilket till Konungen sedermera, såsom Riksens Ständers underdåniga önskan, kunde öfverlämnäs, på sätt som Sy §• i RegeringsFormen utstakar.