Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den trakt, som är belägen mellan de båda, på högst 3 mils afstånd från hvarandra, föreslagna banorna, måste anses vara för dem begge gemensam, beror resultatet af jemförelsen hufvudsakligen på beskaffenheten af de trakter, som ligga öster om Nässjö-linien och vester om Laga-linien, och om man, i likhet med Utskottet, beräknar hvardera banans trafik område till 3 mil, så finner man af folkmängds-tabellen på Jernvägs-kommittéens statistiska karta, att inom nämnde afstånd, räknadt från Finjasjön, Småland uppföre, bo på östra sidan om Nässjö-linien 91,773 och på den vestra om Laga-linien 60,346 personer. Följaktligen har Nässjö-linien från dess östra sida att påräkna en ända till 30 procent större persontrafik, än Laga-linien från sitt vestra område. Deremot utgör inom samma Afstånd på vestra sidan af Nässjö-linien innevånarnes antal 77,395 och på östra Stats-Ulskottels Utlåtande M 86. sidan om Laga-linien 81,593 personer, med skilnad således af blott 4,198 personer eller 5,2 procent till Laga-liniens förmån. Hvad beträffar den odlade jorden, uppgifver Jernvägs-kommittéen densamma på 3 mils afstånd öster om Nässjö-linien till 65,200 tunnland, men vester om Laga-linien till allenast 28,000 tunnland. Från trafik-området vester om Laga-linien, hvarest produktionen och konsumtionen af spanmål ungefärligen motsvara hvarandra, är följaktligen ingen spanmålsforsling, åtminstone i större skala, att påräkna, hvaremot Nässjö-liniens östra trafik-område, enligt Jernvägs-kommittéens nog lågt ställda beräkningar, kan till försäljning aflåta minst 30,000 tunnor spanmål årligen.
Vi, på sätt här nedanföre närmare utsättes, i nåder antagit det af Eder (Herr Grefve Adlercreutz) i underdånighet upprättade förslag till organisation af lönereglering, och uppdraga Eder att för de öfrige Regementer i underdånighet förslag upprätta.’5 ’5Sedan indelta Öfverstelönerne, enligt det antagna förslaget, (uppgjordt af Eder Herr Grefve Adlercreutz) efter hand komma att anvisas till fond. för Brigad■ och DivisionsBejcilets aflöning ock Öfver fteLieiitenants Indelning arne i följd deraf blifva Regements Chef slöner, så ehuru något allmänt hinder häremot icke möter, hälst Ofverstärnäs tjenstebefattning»!? och dermed förknip£ 734 Den 24 Fclruarii. pade utgifter blifva lindrigare, då Brigadoch DivisionsGeneraler tillsättas, kommer likväl vid verkställigheten af denna reglering, att tillses det, i händelse någon af QfverstcLieutnants indelningarne icke |uppgår till det belopp som för en Regementschef pröfvas tillräckligt, lämplig tillökning deri må blifva gjord, &c. &c/’ Utdrag af Kongl. Brefvet af den 6 April 1813, eontrasigneradt: Gr, IVirfén ”Sedan Vi i nåder beslutit att Vårkrigsmagt till lands skall fördelas i Brigader och Divisioner, under befäl af Generaler, hafva Vi nu ytterligare funnit godt förordna, att arméen skall bestå af 5 Divisioner, hvilka af serskildta Regementer och Coipser, på nedannämnde sätt komma att utgöras.” (Indelningen följer); ”Arméen fördelas i Lif-, Östra-, WestraSödraoch Norra» Divisionerne *); hvardera Division utgöres af Cavailerie, Artillerie och Infanterie. Hvarje Division är deld i 2:ne
Den 3 Februari i f. ra. på alla do betingade förmånerne; uti hvilket beslut Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet blifvit inbjudne, att sig med BondeStåndet förena. Uppå derom af Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, för dess del, uti BondeStåndets nyssnämde beslut instämma. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUttkottets den 3i sistlidne December under N:o 172 afgifne, och den 8 sistlidne Januarii eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning at flera väckta motioner, dels om jemkning och jemnare fördelning af Skatter och Prestationer af jorden, dels ock om förändrad Reglering med Presterskapets aflöning m. m. Herr Hjerta: Då alla andra motioner i detta afseende äro afstyrkta, tror jag dock att man kan bifalla detta Utlåtande. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Såsom jag hört Utlåtandet, medgif ves Preslerne aU i 48; Limmar kunna uppehålla tiondens räkning. Om väderleken under inböslningen är sådan, som för 1 idet år, skulle sädén, genom försummandet att inköra den inom dessa 48 timmar, kunna blifva betydligen skadad. ’72 Den 3 Febr 11 a r i i f. rn. Friherre Cederström. Jacob: Om Hr Rosenschöld noga hade afhört Utlåtandet skulle han hafva funnit, att deli inskränkes tiden för Presterne att räkna tionden, och att en möjlighet blifvit beredd liondcgifvarne att, om icke Presterne inom en viss korrt lid räknar tionden, densamma det oaktadt till Prestgården uppföra. Jag anhåller om bifall till Utskottets Utlåtande. Herr Manck af Rosenschöld: Jag har af Friherre Cederströms anförande 1)1 i f v i t styrkt i min förmodan, att Utskottet tillåtit Kyrkoherden att i 48 timmar uppehålla inkörandet af den afskurna Sädén.
För sådant ändamål dristar jag vördsammast föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit hemställa, det Kongl. Majit täcktes på det sätt, Kongl, Majit i nåder funne lämpligast, låta utröna rätta beskaffenheten af de missförhållanden, jag härofvan påpekat ; att för den händelse utrönt blefve, att flera eller färre af de till rustniugsstammar indelade hemman eller jordlägenheter finge vidkännas oskäligt förökade kostnader i och för rustningens vidmagthållande efter det på stammen indelade mjöloch sågqvarnar blifvit från grundränta och derifrån härledande rusttjenstskyldighet frikallad, Rikets Höglofliga Ständer täcktes förklara egarne till så beskaffade rusthållsindelniugar berättigade att utaf det för ändamålet beviljade förslagsanslaget tillgodonjuta en ersättning, som efter behörig utredning fullt motsvarade den delaktighet uti rustningsskvldigheterna som ifrån de befriade qvarnlägenheterna verkligen utgått. Om remiss till behörigt Utskott af denna min vördsamma motion anhålles ödmjukligen. Stockholm den 11 November 1865. Jöns Andersson, från Malmöhus län. Uti förestående motion instämma: o Anders Pehrsson, Åke Andersson, från Malmöhus län. IWo 110. Af Jöns Andersson från Malmöhus län, örn .återgång till kyrkorna i Skäne af den till Universitetet i Lund utgående kyrkotionde, m. m. Ofvertygad som jag är, att hvad som är rätt skall blifva så erkändt, äfven om tid och strider skola föregå, vill jag, jemväl vid denna riksdag fullfölja frågan Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o lil. 165 om återgående till Skånska kyrkan af något öfver 2,000 tunnor kyrkotionde, som ifrån dem disponeras till universitetet i Lund. Då det ostridigt tillhör
( 7 ) Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 6. i anledning af väckt motion angående knrhus-afgiftens bestämmande, m. m. lil. B. 160. A. 162. — N:o 7, i anledning af väckt motion angående bränvinsbrännin gens inställande under April månad är 1854. lil. B. 160. A. 162. — N:o 8, i anledning af väckt motion om anläggande af nya sjömärken i Bottniska viken. III. B. 184. A. 185. V. A. 29. — N:o 9, i anledning af väckt fråga om behofvet af närmare stadganden i afseende på de genom Kongl. Förordningen den 20 Februari 1764 påbjudne årliga strömrensningar. III. B. 184. A. 185. — N:o 10, i anledning af väckt motion, om åtgärders vidtagande för alt bilägga de stridigheter, som kunna uppkomma emellan Europeiska makterna. III. B. 184. A. 185. — N:o 11, i anledning af vackt motion om fortsättning till Gede, af telegraflinien från Slockholm lill Upsala, lil. B. 184, 185, 187. A. 191.
Jag hade blott velat nedlägga min reservation deremot. Då jag vid denna Riksdag fram lagt ett helt annat system, så kunde jag naturligtvis icke gilla den första punkten. Till nämnde reservation hade jag tänkt inskränka mig af det skälet, att jag är öfverlygad derom, att hvad sorn också på detta hus må talas om den motsatta principen, så går det icke igenom, och att det således endast är att onödigtvis uptaga R. o. Adis tid att utkämpa en strid, der man måste gå under; men dä andra ledamöter yttrat sig så fullständigt i ämnet, så må jag äfven säga några ord. Jag måste reservera mig emot den lista punkten. Enl. mitt begrepp och min upfattning af den konstitutionella principen, så är denna punkt oriktig. Jag vet icke, om man är konstitutionell, huru man skall kunna utesluta kommuuer och provinser all sörja för sitt eget välstånd. Jag vill härvid göra ett inpass i mitt eget yttrande. Jag har ingenting emot att Slaten förvaltar banorna. Jag är öfvertygad om att på de aldra flesta ställen förvaltar Staten väl, men jag anser icke för min del nödigt att Staten skall göra det ensam. Afven i Ryssland och Preussen har detta icke blifvit etablerad! såsom princip. Ryssland har medgifvil enskilde att bygga jernbanor, men icke( allenast att bygga, utan äfven att ega dem, och den stora jernbanan eges alldeles icke af Staten. I Preussen på samma vis, såsom en af de värde talarne sjelf sagt, eges en icke obetydlig del af jernbanorna af enskilte, och i Österrike likaledes. Jag har visserligen ingenting emot att Staten bygger banorna, men jag är öftygad derom, att inom kort tid skall reaktionen vara så stor, att Den 22 September, f. m. 151 man skulle hafva varit mycket nöjd om man aldrig hade fastställt en sådan princip. Detta är ett mycket känsligt ämne att beröra. Man har här citerat byggnadsföretag, som slagit öfver eller under kostnadsförslagen. 'Man kan icke ingå i en granskning af detta ämne med mindre, än att man inkommer på personligheter, och då de, som hafva gjort upp kostnadsförslagen, äro af oss alla mycket väl kända och de ännu lefva, så är det högst obehagligt att ingå i detta kynne.
Det är först genom att jemföra denna föreskrift med dess motiver i Rådsprotokollet för samma dag, — hvilket våra Författningssamlingar icke innehålla, — sorn man kommer till full insigt om rätta me ningen med nämnda föreskrift, hvilken, rätt fattad, införer en för sin tid ny, eller åtminstone först då bestämd, rättegångsordning för religionsmål, hvarvid sedermera förblifvit, intilldess 1860 års Kongl. Förordning deruti gjorde förändring, dock icke för prester, som beträdas med villfarande lärosatsers spridande. Vid detta förhållande, och då Domkapitlet derjemte hade att beropa sig på ofvanberörda prejudikat, som i sin mån gaf sken af stöd både åt Domkapitlets domsrätt och åt den meddelade besvärshänvisningen till Kongl. Majit, i ett religionsmål, som rörde en prestman, förutsåg jag att, i händelse jag anstält åtal emot Domkapitlet, Domstolarne icke skulle hafva betraktat de fel, jag tillvitat Domkapitlet, såsom förrådande »uppenbar vådslöshet eiler oförstånd», såsom det heter i 1 Kap 12 § 107 Rättegångs-balken, det i dylika mål vanligast tillämpade lagrum, och förthy icke ådömt Domkapitlet ansvar. Måhända hade jag ej heller vunnit ett uttryckligt förklarande af Domstolarne, att Domkapitlet oriktigt förfarit, helst om Domstolarne följt den åsigt, alt dem icke tillkommer att uttala ett så beskaffadt omdöme, utan endast att yttra, huruvida den åtalade förseelsen medförer ansvar eller icke. Med ett sådant yttrande, att Domkapitlets förfarande icke föranledde ansvarspåföljd, hvilket yttrande dessutom icke varit att förvänta från högsta instansen förr, än om två till tre år, hade för sakens utredning föga varit vunnet, enär ett förfarande kan vara oriktigt, men likväl icke till den grad att ansvar, särdeles under mildrande omständigheter, anses böra följa.
Något radicalmedel emot detta onda har man ej lyckats uppfinna, och torde knappast finnas; men en otalig mangd qvacksalfvare hafva uppstått och pä vanligt vis utbasunerat deras rnedicamenters företräden och ofelbarhet, samt stundom lyckats att förleda och locka lill begagnande af åtgärder, lika sa Den 4 Mars f. ra. stridande mot Statens som den enskildes väl. Intet land torde likväl i denna väg varit olyckligare, än vårt kära fädernesland, de sista 60 åren, alltifrån sid. Konung Gustaf III:s inrättande af Kronobrännerierna, intill nu*ar. gynsainina conjunetur för de små lyftpannorna. Det är visserligen sanni, att under hela denna tiderymd ett och samma grundmedicament blifvit begagnadt, men tillsatserne hafva varit så manga flera, och båda delarna hafva varit lika förderfliga. Samma sirypsysterne, som i nästan alla näringsgrenar inom Sverige blifvit följdt, har äfven i denna utgjort hufvudämnet eller ingrediensen i medicameutet, och större eller mindre undantag derifrån, tillsatserne. Att här uppräkna alla de förändringar, som i bränvinslagstiftningsväg, inom loppet af ofvannämnde tidrymd, blifvit inom fäderneslandet vidtagna, skulle upptaga alltför lång tid, och endast tjena till att visa, huru den ena likasom den andra bidragit att leda' tiil samma mål: allmänhetens förderf till kropp och själ. Enligt mitt begrepp finnas blott 2tne sätt att behandla detta ämne rättsenligt. Det första, att helt och hållet förbjuda all bränvinsbränning; det andra, att upplåta den fri åt alla. Kan det bevisas att bränvinet är giftigt och äfven måttligt brukadt för helsan skadligt; så både bör och katr lagstiftaren förbjuda dess tillverkning och bruk. Och i detta fal! skulle blott apothekare och kemister vara berättigade att tillverka samt endast efter läkares föreskrifter utlemna denna dryck. Kan deremot detta ej bevisas., eller mäste motsatsen erkännas, då må det äfven vara hvar och en obetaget alt fritt tillverka och förtära denna vara. I delta fall inskränker sig Stvrelsens rätt och skyldighet till, att, så vidt möjligt, söka förhindra och motverka bränvinets missbruk.
AURORE. Ute på sina ägor. FRIHERRINNAN. Det var endast en reflexion i all skat alt få ett enskildt samtal med dig. kunna vi sedan fortsätta lektionen. FRIHERRINNAN. Förträffligt, jag har så länge önLIDMAN. Jag går, om Fröken Aurore så befaller Herr Lidman sjelf önskar det så... AURORE. (litet stött). Befaller! nej bevars om icke LIDMAN. Det beror naturligtvis på Fröken. läsa eller ej mitt barn? FRIHERRINNAN. Inga vidare komplimenter, vill du AURORE (otåligt). Jag tycker att vi borde väl åtFRIHERRINNAN (till Lidman). Ni hör det nu, hon LIDMAN. Jag ska punktligt infinna mig (kan skyn minstone sluta scenen. vill sluta scenen; om en halftimma ska hon vara ledig. dar ut). TREDJE SCENEN. FRIHERRINNAS. AURORE. Aurore har du betänkt mitt förslag, vill du följa mig till mitt hemland, mitt sköna, rika Tyskland? hvad skulle väl Majorskan säga. AURORE. Jag är så lycklig här, och desssutom FRIHERRINNAN. Ändtligen äro vi ensammna; nå din mor, min salig syster dog, öfverlemnade hon dig till vår enda bror, men Struttén är nu också död, och jag är således dig närmare än hans hustru. FRIHERRINNAN. Hon har ingen rätt öffer dig, då i Sverige, här är så vackert, här finnes så mycket hyggligt folk. AURORE. Ack, om Tant ändå ville bosätta sig här utmärktheter, de blifva ändå endast svaga imitationer af våra; har till exempel ännu någon dame hos er hållit offentliga tal? AURORE. Nej, icke så mycket jag vet. FRIHERRINNAN. Försök icke att skryta med edra Ack, Aurore, det är en stor och upplyftande känsla att uppträda såsom emanciperad qvinna. AURORE. Hu Tant, jag skulle gömma mig. FRIHERRINNAN. Hos oss är det ganska vanligt. klandra dig, ty också jag har tänkt såsom du; när
– Betänker du icke, att till och med vår heliga kyrka med tacksamhet emottager slafvar i testamente af fromma döende, och att hon välsignelserikt använder deras arbete till sitt jordiska godas förkofran? – För mig, sade Theodoros, – är detta ett det sämsta bevis för slafveriets rättmätighet. Du glömmer, min broder att jag förnekar kyrkan. – Tyvärr, det är sannt, sade Eufemios med en sorgsen blick mot himmelen. – Du synes, fortfor Theodoros, – icke känna desse Donatisters uppfattning af det glada budskapet. De hafva genom lidanden och förföljelser blifvit drifna till en konseqvens af den kristna läran, till hvilken de måhända annars icke skulle kommit. De förklara både envåldsmagten och slafveriet för gudlösa inrättningar. – Och du, inföll Eufemios, – du, Theodoros, gillar dessa förskräckliga villfarelser, du delar dem, eftersom du blifvit dessa menniskors lärare? – De hafva disputerat med mig och öfvertygat mig, svarade Theodoros. – Jag skulle önska, att Petros hitkomme, för att äfven blifva öfvertygad. – Jag vet, sade Eufemios, – att Afrikas Donatister hade skrifvit på sin fana de orden: jemlikhet och broderskap. Om sådane åsigter blefve spridda i verlden, skulle den ju blifva uppoch nedvänd. Och kyrkan skulle förlora sina slafvar ... nej, nej, det är djefvulska meningar, deder, och rakt stridande emot de heliga skrifterna, ty Paulos, som du sade, återsände ju Onesimos till sin herre Filemon. Men huru stå nu sådana meningar tillsammans med den laglydnad, som du tillskrifver dina får? – Mina får? Fåren äro icke mina. Jag känner endast en herde, som är Kristus, och sjelf kan jag icke göra anspråk på detta namn. Lydnaden för mensklig ordning, broder Eufemios, är endast ofullkomlig, när den icke parar sig med tanken på denna ordnings fullkomning, så att hon om möjligt, blir fri från brister och en bild af den gudomliga.
En lhdr 16 sk. och en i Flickskolan undervisad flicka Sju R:dr 36 sk., samt underhållet och uppfostran för ett barn i4 R:dr 24 sk. årligen och kostnaden för sjelfva kosten 3 mål om dagen lill en person har blott uppgått till 2i;dels skilling eller 17 R:dr 24 sk. föråret, oagladt kosthållet är så ymnigt, att en hög Embetsman, som noga är bevandrad i hela Landels fattigvård, vid undersökningen deraf förklarade densamma böra nedsättas, för att icke blifva en låckmat för obehörige hjelpsökande. Slörre än desse oeconomiske äro dock de moraliske fördelande, som af falligföisörjningens förändrade administration tillfallit detta Samhälle. De osedlige, okynnige och laslfulle tiggarhopar, som fordom kringslrökc galorne och belägrade husen, äro nu arbetsamme, sediga, stilla och lugne. Stadens fattighus, förut eli vämjeligt näste för osnygghet, lättja och 3o liderlighet, är nu en snygg och treflig boning, der hvar och en sin syssla skoter, •— flere i vanart och lättja djupt sjunkne hafva, förbättrade lill seder och till sjelfförsörjning skicklige, lemnat Inrättningen och åter blifvit nyltige, verksamme och sjelfständige Samhälls-medlemmar; fattiga värnlösa barn uppfostras till christeliga, goda och nyttiga Samhälls-menniskor; och är Stadens fattigförsörjning sålunda förvandlad till en arbets-, sedeförädlingsoch uppfostrings-anstalt. Jemte denna allmänna underslöds-anslalt finnes bär äfven en from Stiftelse under namn af Borgare-Cassa, utgörande en af Borgerskapet genom frivilliga gåfvor och enskildta bidrag insamlad fond af circa R:dr B.co 7000, hvars ränta halfårs vis utdelas lill ålderstegne, af sig komne Borgare, samt deras Enkor och Barn. En välgörande medborgarinna har äfven upplåtit ett hus med flere rum till kostnadsfri bostad åt behöfvande Enkor och barn efter afledne Civile Embetsoch Tjenstemän.
På samma sätt yttrar sig Stats-Utskottet i sitt betänkande, Nio 33, vid samma riksdag, att som tackjernstillverkningen inom de egentliga bergslagerna sedan äldre tider varit gynnad genom åtskilliga privilegier, ”finnér Utskottet icke anledning förekomma, att för tackjernstillverkningeu inom bergslag, så länge dess särskilda förmåner och rättigheter bibehållas, medgifva nedsättning i nu utgående beskattning.” Då frågan ånyo upptogs vid 1860 års riksdag yttrar Stats-Utskottet i betänkandet Nio 45 B, pag. 11, — ”Den eftergift af ifrågavarande beskattning, som Utskottet af nu anförda förhållanden anser vara påkallad, torde likväl hvad beträffar tackjernstionde — på sätt Kongl. Majit vid sednaste riksmöte föreslog Pikets Ständer — icke böra utsträckas till den ännu med vissa privilegier gynnade tackjernstillverkningen inom bergslag, såvida icke bergslagen framdeles förklarar sig villiga att afstå från sina särskilda friheter och förmåner;” och efter återupprepande af detta yttrande föreslår Rikets Ständer uti sin underdåniga skrifvelse den 7 Mars 1860, Nio 34, ”2:o) att tackjernstionden af alla hyttor, belägna utom de privilegierade bergslagen, likaledes skall 326 Motioner i Borgare-Stander, 1865. N:o 138. från och med nämnda tid upphöra; med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer derjemte i underdånighet hemställa, att derest de privilegierade bergslagen derom skulle väcka fråga, Eders Kongl. Maj:t i nåder behagade låta verkställa en utredning af dessa bergslagers återstående privilegier, samt derefter till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om och med hvilka vilkor befrielse från tackjernstiondes utgående må blifva samma bergslager tillerkänd.”
Återremitterades Lagsamt Allmänna BesvärsochOeoonomie-Utsköttens den i5 dennes på hordet lagde Betänkande, jy:o 21, i anledning af gjorda anmärkningar vid Kongl, Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-verket i Riket den 4 Maji 1827, samt Kongl. Kungörelsen deu q Junii i8'3a. Från Högvördige Preste-Standet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 18, i anledning af återremiss från Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse JNT:o ic)5. S, D. Föredrogos och lades till haudlingarne: Stats-Utskottets Memorial, AN;o 349, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N;o 232; Banco-Utskottets Memorial, N;o 62, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Belänkande ft:o 57. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 317, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets förslag, N:o 193, till liquideraa - •43 Fröt. Uldr. d. Nov. i834« de af Riksgälds-Contorets skuld vid 1834 ^rs slut för upptagne lån af allmänheten: Förslaget N;o ip3 bifölls, och Utlåtandet N:o 317 lades ' till handlingarne. Från V ä 11 o fl. Borgare-Standet. S. D, Föredrogos å nyo lagsamt AllmännaBesvärs och Oeconomie-TJtskotlens Betänkanden:
Jag älskar derföre vår materiella förkofran, men ej älskar jag den så högt, att jag icke sätter tvänne ting högre, och dessa äro: försl vissheten om vårt nationella oberoende, vissheten att vi ega kraft och medel att hufvudsakligen värna oss sjelfva, vissheten att vår frihet icke är en nådegåfva från andra makter, utan vår egen oförvanskliga tillhörighet; så: medvetandet att vi, äfven vi häruppe i Norden, om icke ensamma, så i förening med våra bröder sunnan och vestan, en gång skola åter deltaga i mensklighetens stora intressen, att vi, äfven vi, skola bidraga till mensklighetens och civilisationens utveckling. Den 14 April e: m. 913 Sverige egde en gång en röst på Europas stora riksdag. Genom olöistånd och öfvermod bortslumpade en konung densamma sch kanske äfven den fordna Svenska känslan, som dref Svenska folket, icke att lefva siort, men att handla stort. Mine Hrr! För mannen gifves det en sror och ljuf tillfredsställelse, och den Sr att, när han står vid lifvets mål och ryggen kröker sig öfver grafven, veta sin lefnad ej helt och hållet hafva gagnlöst förflutit. Henna tillfredsställelse är stor och ljuf och jag tillönskar (ten en gång åt eder alle, mine Hrr! Jag vet dock en tillfredsställelse, som är ännu större och ännu ljufvare. och den måste vara att veta sig, huru ringa och obetydlig man än sjelf är, dock tillhöra en nation, som eger minnet af att hafva varit något och viljan till att äfven blifva något. Stor och ljuf är tillfredsställelsen öfver sig sjelf, mern större och> ljuf vare är tillfredsställelsen, är stoltheten öfver sitt fädernesland. Åtskilliga ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Virgin: Jag ber. blott att med några ord’få besvara den aktade veteran, som nu upträdt emot mig Jäg har hört honom framkasta anmärkningar öfver frånvaron af system. Jag ber att få påminna derom, att hvarken England eller Ryssland eller någon annan makt föijer något system, och Sverige har ännu mindre kunnat göra det. Utvecklingen går så fort, att det är omöjligt. Jag frågar Eder, M.