Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu var toilettspörgstiiaalet blevet hende et helt studium, en pinlig udspekuleren.r, Hon ar, skiom hon säger, blott en rumsdekoration, och med åren blir hon bitter, en gammal mö som afskyr karlarna. Det ar präktiga karaktärer, som på detta satt Ödeläggas. Lie ser dem gå under med en suck af dold harm, men ' hans blick ar så klar, att han ej nedsvärtar deras fiender. Ty fiender kan nian kalla dessa utstuderade verldsdamer, som icke ega en förutsättning att begripa dem de uppfostra. Fina, eleganta, korrekta anda till småsinne, ega de endast en verld som de kanna, - salongen. Der ha de sin plats, men utom den äro de bortkomna. Fel mot dess lagar, mot dess föreskrifter och bruk blifva i deras ögon synd, vida större an någon annan, och hallre an att utsatta sig för brott mot det konventionela, undertrycka de naturen och tysta ned det unga hjärtat. Kärleken har för dem endast en form: ett godt parti; lifvet har för dem endast ett mål: att vara oklanderlig, och det att kunna herska i societén såsom dess niönster galler mer i deras tanke, an ett lif, vigdt åt arbetet. FanzzGens på Gidje stiftamtmanska, modern i Konrmadö~em döttrar äro jämte hjältinnan, Jane-Mathilde i Jon Sunde1, ypperliga exempel på denna andra typ hos Lie. O m skalden riktar sin anklagelse mot onaturen i sällskapslifvet, dömer han lika oniildt det familjetyranni, som herskar. Inger-Johanna tvingas att låta trolofva sig med,Rönnow, oaktadt hon ej vet hvad ordet kärlek innebär. Systern, stackars Thinka, som är fogligare och undergifnare, öfvertalas niot sin vilja att låta viga sig vid gubben Gulcke.
Genom särskilda den 9 och 27 Mars 1847 gifna utslag, hade Göstrings Häradsrätt dömt dels Per Adam Rapp, som förut blifvit för stöld straffad, att för det han emottagit stulet gods och, efter erhållen kunskap, att det var stulet, detta förhållande förtegat, straffas såsom för andra resan stöld med tretton par spö, dels ock Anders Johan Persson, hvilken jemväl tillförene undergått bestraffning för tjufnadsbrott, att för dylikt brott andra gången böta det tillgripnas värde fyradubbelt eller, i brist deraf, straffas med nitton par spö; och har jag, då intetdera af de åtalade tjufnadsbrotten varit urbota, ehuru Rapp ej fått till godo njuta den af lagen medgifna rätt att med penningar böta, om han det förmådde, funnit sättet för böternes förvandling vara ovilkorligen föreskrifvet uti Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, att nemligen spö eller ris i stället för böter ej må ådömas, utan kroppsplikten alltid skall utsättas till fängelse vid vatten och bröd efter de grunder, 5 kap. 4 Straff balken innehåller; hvarföre jag emot tillförordnade Domhafvanden Borgmästaren J. Öhrström, som med Häradsrätten dessa utslag meddelat, låtit inför Kongl. Göta Hofrätt anställa åtal och för de begångna olagligheterna påyrka laga ansvar. Sedan detta åtal blifvit utfördt och Borgmästaren Öhrström deröfver hörd; så har Kongl. Hofrätten den 31 December 1850 meddelat dess utslag, af innehåll, att emedan Per Adam Rapp för den af Häradsrätten honom till last förda förbrytelse, derför han enligt 40 kap. 3 § Missg.-balken bordt dömas att böta 29 R:dr 37 sk. 4 rst., och endast, derest tillgång tiil böterna saknades, undergå kroppsplikt, blifvit i stället af Häradsrätten dömd till urbota bestraffning, samt Borgmästaren Öhrström såsom Häradsrättens ordförande, måste anses hafva i berörde hänseende visat vårdslöshet vid domareembetets utöfning; ty och med stöd af 1 kap. 12 § Rätteg.-balken, pröfvade Kongl. Hofrätten, som ansåge
Hr von Hartmansdorff har berättat, huruledes några menigheter, för att befria sig från tjufvar, anställt jagt efter dem och nedskjutit dem. Jag vill visst icke bestrida sanningsenligheten häraf, men jag bestrider högeligen, att sådana laglösa tilltag skola läggas lill grund för straffbestämmelser. På grund af hvad jag nu haft äran anföra och vid betraktande deraf, att LagUtsk:s ifrågavande förslag innefattar fullkomlig trygghet i afseende på strafferis egenskap att afskräcka från brott, samt derjemte innefattar möjligheten af den brottsliges förbättring, vågar jag vördsamt hos R. o. Ad. anhålla om bifall till §:n. Gr. Sparre: Jag anhåller blott alt få med några ord uptaga ett par af Hr von Hartmansdorffs argumenter. Först säger den värde talaren, att straffhotet måste qvarstå i lagen, för att afskräcka rånaren ifrån att tänka uppå att begå brottet, och i nästa andetag besvarar han frågan, hvarföre rånen tilltaga, dermed, att rånaren vet, att straffet endast står på papperet och aldrig verkställes. Ja, detta är verkliga förhållandet, och just derföre att dödsstraffet står på papperet, utan att tillämpas, just derföre har det varit LagUtsk.-s afsigt att stadga en straffbestämmelse, som kan vinna verkställighet, så att brottslingen vet att lagen är en sanning och icke en lögn. Ty, Mine Hrr! då rånaren vet, att det i lagen utsatta straff ej kommer att verkställas, utan ett annat straff, som Konungen i nådeväg bestämmer, så kan han alltid hoppas — och vi veta alla, huru mäktigt hoppet sporrar menniskan att tro hvad hon önskar — att hans straff ej blifver serdeles strängt. Om vi deremot bemöda oss att göra lagen till en sanning, så blifver äfven straffhotet eri sanning, samt i och med detsamma verkligen afskräckande. Hr von Hartmansdorff har frågat, hvilken säkerhet LagUtsk. har att K. M. hädanefter ej skall i nådeväg uphäfva lagen, då förslaget derom ej utgått från K. M. Detta yttrande innefattar ett väsendtligt misstag.
Mannen i badlakanet tydde det grymtande ljudet som ett bifall och fortfor: - Att Origenes i vissa stycken hyste kätterska meningar är icke blott min enskilda åsikt, utan kan jag i detta fall åberopa Epifanios' vittnesbörd och flera andras. Atanasios rentvår honom förgäves. En mor blir icke vit, om han också nio gånger om dagen toge kallbad, varmbad, svettbad och läte gnida sig med borste och pimsten av alla slavar i de här välsignade termerna. Moren är och förblir svart, lysande och ädle Annжus Domitius, eller hur? Ett nytt stånkande och ett otåligt grin till svar. - Men för att nu återkomma till Atanasios, fortfor den teologiserande badgästen, så finns väl ingenting löjligare och tillika oblygare än hans påstående att kyrkomötet i Nicжa, bedrövligt i åminnelse, när det antog ordet homousios, överensstämde med och bekräftade de antiokeniska fädernas beslut, som förkastade just samma kätterska ord? Vad gör nu Atanasios för att reda sig ur denna klämma? Den sofisten säger, att de båda mötena menade samma sak, när det ena antog samma ord, som det andra förkastade. Nu frågar jag - Nej, nej, nej, fråga mig icke, utbrast Annжus Domitius med en förtvivlad ansträngning. Jag gillar i förväg allt vad du yttrat och ämnar yttra. Du gör mig en tjänst, om du flyttar dig något åt sidan, ty du ser, att du hindrar mina slavar deras förrättning ... Ack, vad livet är uppfyllt av besvär Karmides, min ögonfägnad, var är du? - Här, min älsklige prokonsul! svarades från en annan av slavar omgiven soffa. Huat hanat haut Ista pista sista Domiabo elamnaustra. - Vad säger du, min Annжus? - Ack, jag läser en besvärjelseformel, som min gamla amma nyttjade mot gikt och ledvrickning, men som kanske även hjälper mot närgångna pratmakare. Det tål åtminstone att försöka. Mannen i badlakanet var synbarligen mycket stött över denna vändning i samtalet. Prokonsuln umgås med utsvävande hedningar, men tål ej, att hans fattiga bröder i församlingen nalkas honom på tio stegs avstånd.
I sammanhang hvarmed, i anledning af Öfver-stålhållare-embetets anmälan, att för underståthållaren, fogaten, kamereraren och förste notarien, minskning i inkomster inträffat derigenom att det förräntande af depositionsmedel, som uti Kongl, brefvet den 10 Juli 1816 medgifvits, för att med räntan förbättra samma embetsoch tjenstemäns löne vilkor, sedermera enligt Kongl, brefvet den 4 April 1840 upphört, Kongl. Maj:t föreslår, att de tvänne bland dem, som från nämnde tid ännu i Ljensterna qvarstå, må personelt å allmänna indragningsstaten uppföras lill ersättning för den tid de sysslorna fortfarande innehafva, nemligen: O Kamereraren, med det af Öfver-ståthållare-embetet i sådant afseende tillstyrkta belopp R:dr 200: och förste notarien, med ett belopp, svarande mot skillnaden meliam hans nuvarande lön (218: <;. r>), och den af Öf - Transport Maj.ts Nåd. Prof), till II. Transport R:dr 200; 1,047:16. — 200:- — ver-slåthållare-embetet föreslagna (400) eller 181:41. 7. tillsammans R:dr 381:41. 7. hvarjemte,hvad Poliskammaren angår, Kongl. Maj:t under förutsättning att
H. Exc. Hr Frih. De Geer: Ämnet har nu blifvit så ut förligt utredt, att jag icke vili vidare uptaga tiden, men jag ber att fä anmärka i afs. på det förslag, som blifvit framstå!Idt i st. för Utsk:ts och som innehåller: »att om förrymd fånge eller annan person häktas, då må ock det våld brukas, som för häktningens verkställande nödigt är, der ej svårare skada än i 14:de §:n sägs genom våldet upkommer», att, så snart något våld får användas vid rymning, och ingen lärer bestrida att sådant är nödvändigt, så vore det väl hård t-, om fångbevakningen skulle straffas, i händelse fången dervid erhåller någon större åkomma än i 14:de §:n sägs. Jag anhåller att få förena mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:ts förslag. Hr Dalman: Jag har icke af den siste värde talaren blifvit öfvertygad derom att ju icke ifrågav:de förslag till lag lemnar en alltför stor och vidsträckt rättighet i bevakningens händer och att genom en sådan lag en i öfrigt oförvitlig medborgare kan blifva dräpt af gauska oskyldiga anledningar, t. ex. att han är passlös eller saknar laga försvar. Om han då hör till den mera obildade klassen, är det ganska naturligt att han söker återvinna sin frihet; men om han gör detta, utan att sätta sig till motvärn, så hemställer jag på hvad sätt samhället derigenom må kunna anses förnärmadt. Jagtror att det vore en vida större förnärmelse, om en sådan person blefve svårt misshandlad eller måste sätta lifvet till i följd af detta sitt försök att återvinna friheten. Den näst siste talaren har hufvudsakligen uppehållit sig vid rättigheten att använda våld mot straff-fångar, som rymt, men jag får förklara, att jag icke funnit några betänkliga olägenheter af det uärv:de förhållandet i afs. på föreskrifterna huru fångar inom fängelserna skola bevakas; tvärtom hafva under den sednaste tiden ganska få rymningar egt rnm.
N:o 42. 93 Anledmngarne till dessa föreskrifter kunna vara mångfaldiga, men torde ega sin hufvudsakliga orsak i farhågan att, derest de i lagen ej förefunnos,' svårigheten och kostnaden i och för kontrollen af varutillverkningen skulle blifva förstora, äfvensom i bemödandet, att genom hämmande åtgärder försvåra tillverkningen i afsigt att förmedelst varans fördyrande förekomma dess missbruk; för nämnda föreskrifters bibehållande under de sednast förflutna åren saknas ej heller skäl vid minnet af de fordom så talrika mindre brännerierna, men sedan dessa numera upphört och då bränvinstillverknmgen alltmer visar benägenhet att antaga formen af fabriksnäring samt när, enligt hvad erfarenheten visat, dessa föreskrifter ej heller förmått under den sednare tiden i någon nämnbar grad förminska beloppet af tillverkningen, som hållit sig omkring 1 4 å 1 5,000,000 kannor om året, hvilka i anseende till försvårad utförsel ur riket, måst till största delen här i landet förbrukas, så torde ej samma skäl för vi dare bibehållande af dessa föreskrifter kunna med fördel anföras, utan torde, till gagn för såväl det allmänna som den enskilde, rättigheten att tillverka bränvin hädanefter böra, med skyldigt afseende fästadt på förekommande af missbruk, sättas i jemlikhet med hvarje annat lofligt förvärf. Med stöd af hvad sålunda blifvit anfördt, vågar jag vördsamt föreslå att, med upphäfvande af gällande föreskrifter, det må stadgas: 1:o Tillverkning af bränvin vare, under kontroll och mot erlagd tillverkningsskatt, tillåten under hvarje tid af året och vare en oafbruten månad den kortaste tid, hvarunder en bränvinstillverkare eger att sig af denna rättighet begagna. - 2:o Lägsta tillåtna tillverkningsbelopp under ett dygn vare 300 kannor. 3:0 Skatt för bränvins tillverkning skall utgå med lika belopp och efter en och samma beräkningsgrund för hvarje tillverkad kanna. 4:0 Vid bränvins utförsel ur riket må tillverkaren eller bans rätts innehafvare från Statsverket återbekomma tillverkningsskatten. De förändringar af förordningen i öfrigt, hvartill ofvanstående föpslager kunna föranleda torde af vederbörligt Utskott vidtagas.
Majtts höga rätt ostridigt, äfven nu är, att, derest Utskottets Förslag vunne Riksens Höglofl. Ständers Bifall, förbjuda till införsel de varor Kongl. Msj:t i Nåder kunde finna för godt} att om åter Kongl. Maj:t i Nåder gillade den i underdånighet föreslagna förändringen i Rikets Tullsysteme, blefve deraf en gifven följd, att Rikets Höglofl. Ständer agde att bestämma Tullen; och att vid sådant förhållande Utskottets Förslag skulle saknadt nödig fullständighet, i händelse det ej blifvit uppgjordt på sätt som skedt. Den 28 Junii /. m, 25$ För öfrigt hyser jag den öfvertygelse, att om man vill enkelt betänka, det annat är att föreslå Tullafgifter, och annat är att förordna om varor få införas eller utföras, att det ena tillhör Ständerne och det andra beror a£ Konungen utan afseende å hvad Riksens Högloflige Ständer i underdånighet tillstyrka, Utskottet icke bör tillvitas att hafva öfverskridit gränsorne af sin befattning. Friherre Skjöldebrand, Pehr Eria I anledning af Bevillningsutskottets uppi rättade Förslag tili en ny TullTaxa, byggd på den antagne grundprincipen att alla Jordklotets HandelsFabriksoch Manufacturvaror kunna i Riket få intöras och blott begränsas af högre eller lägre Tullafgifter, utber jag mig att för en stund få upptaga Ridderskapets och Adelös dyrbara tid med en framställning, rörande detta vigliga ämne. Allmänna rösten synes vara enstämmig, att ett förbud mot införfel af fådane varor forn icke tillika äro förbudne till bruk och nyttjande, innefattar, blott, å ena sidan, en uppmuntran för lurendrägaren till rikt lönande ehuru våg. samma företag och, å dan andra sidan, beröfvar Staten en betydlig
— Det är möjligt, att endast få med mig delat den öfvertygelse, att ifrån den period, då Choleran började hota, att man förgäfves på länge kan utestänga den, sedan den en gång inträngt i Europa; att då den sålunda förr eller senare lärer anamma de olfer, som räddhåga, oordentlighet och osnygghet lid efter annan för dess räkning bereda, så vore det bättre, att genom undanrödjande af desse Cholerans hjelptroppar, förlama dess härjningar, än att, genom spärrningar och förvirrande Police-åtgärder, ändamålslöst anstränga sig, för alt vinna endast palliativer. — Det är möjligt, att, då i alla tider en skatt måste illgöras åt svagheten och rädslan, deras antal, som kräfva den, inom vårt Fädernesland nu är så stort, all en Regering, som icke trott sig kunna lugna eller besegra opinionen, haft skäliga anledningar att, på sätt hittills skett, visa sig verksam med farsotens motande; men jag vågar påstå, att det är omöjligt, alt sedan Choleran nu, oaktadt spärrningarne, sträckt sig från kust till kust öfver hela medlersta Sverige, opinionen icke 4 Allm. Besv.- och Occon.-Utsk. tltlatande N.-o 115. skulle dag för dag hafva undergått sådan förändring, att man nu hade lika goda anledningar att återkalla och upphäfva dessa spärrningsanstalter, sora en hvar borde inse i deras conseqventa application till hvarje commun, men godtyckligt tolkade af möjligen fanatiske Sundhets-Nämnder och satte i verket af Constaplar och Hållkarlar, skulle omsider förstöra hela samhälls-mechanismen och åstadkomma en fullkomligt anarkisk oordning öfver hela Riket. —.
Say säger, att skydd, meddeladt i afsigt att gifva arbetet en lämplig riktning, kan för samhället verka ganska välgörande. — Kossi: att omständigheter kunna vara förhanden, som göra en afvikelse från frihan dels-systemet nödvändig. — Mill: tid erfordras för införande af en ny idoghet sgren, och att en skyddstull då ofta är nyttig. — Chevalier går än längre. Han yttrar bland annat, att »det är nödvändigt att hafva, icke blott en enda idoghetsgren, utan hvarje sådan måste i landet idkas»; »Att hvarje nation, som med en stor folkmängd intager ett vidsträckt landområde, gör väl uti att. förskaffa sig en måuglalld af industriella yrken; att det är i civilisationens intresse nödvändigt, att hos folket acklimatisera de förnämsta arterna af industri m. m.» Vid ett föreg:de plenum har äfven blifvit yttradt, att då man skyddar näringarne, lägger man otillbörlig skatt på konsumenten. Detta yttrande måtte dock hafva härledt sig från ett oriktigt begrepp om den värde talarens ställning till sig sjelf och till sina medmenniskor. — Till sig sjelf står han både såsom producent och konsument, ty alla verksamma menniskor producera något; t. o. m. tjenstemannen kan räknas till producenterna, enär han pruducerar ett arbete, som är nödigt för statsmaskinens gång, således ett nödvändigt arbete. Vill man då i sin egenskap af konsument nedtvinga producentens arbete, så blifver ju den naturliga följden, att man såsom producent förlorar, hvad man tror sig vinna i en motsatt egenskap. Om ock en och. annan individ finner sin uträkning vid ett sådant system, så förlorar dock det hela derpå; ty ett oafvisligt vilkor för ett samhälles fortgång i utveckling är, att hvar och en i sin mån gifver stöd och skydd åt den andras sträfvande till ett ärliat förvärf. Inbördes skydd framkallar mångfald i arbete, och ger tillfälle åt alla att söka sin utkomst på den väg, naturen anvisat honom. Såsom samhällsmedlem är detta hans ställning till sina medmenniskor.
Stockholm den 13 Juni 1863. Uppläst och godkämil hos Ridd. och Adeln den 10 Juni 1863. Preste-Ståndet den lo Borgare-Siåndet den 11 Bonde-Ståndet den 13 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Jörändrade föreskrifter i afseende på vilkoren för mjöloch sågqvarnars anläggande, m. m. (Sammans. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk Bet. N:o 7.) S. Å. K. Under förutsättning att räntan å mjöloch sågqvarnar komme att upphöra, samt enär ifrågavarande verks fria nyttjande icke borde hindras af andra band, än dem, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Stats-kontoret befintliga möbler och bokförråd, äfvensom af åtskilliga i andra kontor inom nämnde embets-verk varande skåp m. m., har, efter — 34 — hvad Revisoreme inhemtat, Kongl. Kammar-rätten uti skrifvelse till Kongl. Statskontoret af den 26 Maj 1856 hemställt, om icke ofvannämnde inventarie-belopp kunde i räkenskaperna afskrifvas, men sistnämnde embets-verk har, genom beslut den 4 November samma år, enär frågan om denna afskrifning ännu berodde på Rikets Ständers afgörande, förordnat att summan tillsvidare borde i fondens hufvudbok balanseras ; — och få, i anledning häraf, Revisorerne hemställa, det Rikets Ständer måtte medgifva, att oftanämnde inventariers värde, 1,937 Rdr 44 sk., må i magasins-fondens räkenskaper afskrifvas. C) Avesta Krono-inspcktion. Dess räkenskaper hafva likaledes endast för året 1854 undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, utan anmärkning, och utvisa följande förhållande: Koppar. Debet. Värde. SM. LU.. M. SM. LM. Summa 66,790: 15. 7. 68,558: 31. T. Någon anmärkning härvid har hos Revisorerne ej förekommit. Itongl. Mynt-verket. Dess räkenskaper, som för håda revisionsåren äro i Kongl. Kammar-rätten granskade, utan anmärkning, utvisa följande förhållanden: — 35 — Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Stats-verkets silfver-tionde af Sala silfververk: Stockprof å d:o d:o 364: 22. 3. Stats-kontoret: Stats-anslag till Myntets drift 8,000: 8,000: Balans till påföljande år: Skuld till Rikets Ständers Credit: Balans till påföljande år: Utgift: Balans till påföljande år: Kontanta tillgångar:
Utsk. har vidare antagit, att den i Krigs-collegii statsförslag för åren 1840—4f för sådant ändamål beräknade kostnad, hänförande sig till ett af K. M. icke gilladl alternativ för regleringen af denna exercis, icke allenast med en årlig utgifts-summa af 27,358 r:dr 11 sk. öfverskjuter det anslag, som erfordras för den exercis af 21 dygn, sorn af K. M. ansetts böra äga rum, utan jemväl med ett belopp af minst 60,000 r:dr öfverstiger det å Krigs-collegii nuvar. stat tillgängliga behofvet för exercis af 12 dygn, hvartill Utsk. tillstyrkt K. St. att bevilja anslag. På sådana obestämda beräkningar, hvilkas riktighet jag, uti mina vid H. StatsUtskts utlåt. N:o 44 afgifna vördsamma anmärkntr, bestridt och nu fortfarande bestrider, har Utsk. hufvudsakligen grundat nedsättningen uti det af K. M. härvid behöflig! ansedda anslaget. Oaktadt de af mig sålunda aflemnade, som mig tyckes, fullständiga upplysningar, stödjande sig på uti Krigs-coll:m uppgjorda uträkningar, har Utsk. nu — uti dess utlåt. N:o 202 — utan att derå fästa ringaste afseende, icke destomindre yttrat, att ”då det af Utsk. uti dess afgifna utlåt, anförda skäl att Krigs-collegii förslag å materiel-kostnader ”för bevärtsmanskapets vapenöfningar med en summa af ”27,358 r:dr 1 1 sk. öfverskjuter det anslag, som ansetts erforderligt för den exercis af 21 dygn, som af K.
Bergs-kollegium, som den tiden och intill den 10 Augusti 1838 innehade öfverstyrelsen för Kontrollverket, att afgifva underdånigt utlåtande, rörande den, i anledning af Guldsmeds-embetets i Gefle gjorda underdåniga anhållan om mildring i ansvaret för underhaltiga guldoch silfver-arbeten, väckta frågan om nya föreskrifter i berörde hänseende; och sedan jemväl Rikets år 1840—1841 församlade Ständer, hvilka, bland annat, funnit det för Myntoch Kontroll-verken gällande reglemente i åtskilliga, omständigheter böra undergå förändring, af sådan anledning uti skrifvelse den 20 Mars sistnämnde år i underdånighet anhållit att författningarne angående Myntoch Kontroll-verken måtte i sin helhet varda öfversudda och granskade samt ett förnyad t reglemente för dessa verk utfärdas, afgaf Kongl. Statskontoret, under hvars inseende Myntoch Kontroll-verken, jemlikt nådigt Bref den 10 Augusti 1838, ställdes, den 30 Juni 1843, såväl underdånigt yttrande angående det ifrågaställa nya reglementet för nämnda båda verk, som ock underdånigt förslag till Kontrollstadga; hvarefter och sedan Rikets Ständers Revisorer anmält att denna fråga vore på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848 anhöllo att förenämnde ärende måtte, så fort ske kunde, varda till nådigt afgörande företaget samt nya reglementen för Myntoch Kontroll-verken, äfvensom ny Kontrollstadga, till efterrättelse fastställda. Sedermera hade vid flere derefter hällne statsrevisioner anmälan förekommit derom, att denna fråga fortfarande berodde på Kongl. Majits nådiga pröfning, men, efter Revisorerne meddelad upplysning, hade den 8