Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meningen måtte ej vara att försvåra,' men att lätta rörelsen. Om nu en person har egendom på gränsen af ett district, skall han då icke få anlita sina vänner på andra sidan om gränsen. Detta skulle leda till stora oordningar, Den 7 November e. m. äng jemväl för Wermeland, som Herr Hjerta nämnt, men det^ correctif han föreslagit, att en person som lemnat borgen öfver summan, skulle vara afstängd från lånerättighet i ali framtid, är ej rättvist, ty det kunde vara möjligt, att han ej erhållit under* rättelse att ett förfallit lån å ett annat ställe ej blifvit omsatt, och då komme han att häfta för större summa, än sorn vederbör, Det enklaste och riktigaste oorrectivet är att låntagaren skall skaffa en annan cautionist, eller genast inbetala hela summan. Jag tillstyrker således Herr Rosenblads Förslag, endast med det tillägg, att om man enligt avislistan, finnér, att en person caverat för mera än 6000 Riksdaler, skall Directionen förelägga låntagaren, att inom viss kort tid skaffa en annan cautionist, eller betala hela lånet. Herr von Hohenhausen: Vid förfat tandet af denna punkt har åtminstone icke jag haft afseende på den döda formen, utan trott niig, såsom Ledamot af Banco-Utskottet, vara skyldig att äfven fästa afseende på Bankens säkerhet. Det har blifvit visadt af Herr Morath, att om en lånsökande agde vända sig sig till alla Contoiren, kunde han på en gång lyfta 36,000 Riksdaler, och med dem begifva sig utom Riket. Med föreseende af en sådan möjlighet, har man ej trott det vara likgiltigt, att söka förebygga den, I alla fall om ej Ridderskapet och Ådeln skulle instämma i Utskottets Förslag, att håda 320 Den 7 November e. m. lånsökande och caulionister böra tagas inom districtet, tror jag dock det vara riktigt, som Herr Munck af Rosenskjöld anfört vara BondeStåndets beslut, att nemligen det bör åligga den lånsökande, att lemna betyg det lian ej är ca vent i de öfrige Disconterne.
Innan vi gå att taga en slutlig öfverblick af Kellgrens författarbana och synnerligen af hans skaldskap, torde här vara stället att något närmare, än hittills skett, belysa den egentliga beskaffenheten af hans förhållande till Leopold alltifrån den tid, då detta hade förvandlat sig från ovänskap till vänskap. Det är nämligen, utan allt tvifvel, en af de vigtigaste omständigheterna i bägges lefnad; och interesserar i flerfaldig måtto, så väl genom utsigten af hvad det möjligtvis hade omsider kunnat blifva, som genom insigten af hvad det verkligen var. Den föreställning, som räknar Leopold bland Kellgrens närmaste vänner, är i visst afseende fullkomligt grundad. Man må ingalunda med Hammarsköld tro, att ömsesidigheten af deras tillgifvenhet och beundran var konstlad eller hycklad. Men med full sanning kan sägas, att sambandet var, – åtminstone i det längsta, – mindre personligt, än litterärt. Orsaken dertill låg, icke i någon hjertelagets bristande välstämning, men i en stor natur-olikhet af lynne och sätt att vara. Leopolds ägde en viss styl och ton af vitter ”hofman”, hvarmed Kellgren aldrig kunde göra sig rigtigt hemmastadd. Rättfram och utan krus, som den sednare var, led han – kanske mer än skäligt – af Leopolds art eller sed, att städse komplimentera sin snillebroder med de utsöktaste ordasätt. Män, som på närmaste håll varit i tillfälle att mellan Kellgren och Leopold anställa personliga jemförelser, hafva sagt oss, att den sistnämnde – i den tiden – utmärkte sig såsom benägen för en kruserlighet, som lätt kunde synas öfverdrifven och till sin inre halt mindre tillförlitlig; hvaremot Kellgren, så ofta han fick vara enkel, alltid kunde på sig tillämpa den bekanta vackra versen ur medtäflarens ”Oden”: Så öppen som den rymd, der dagens stjerna skrider, Så öppen är min själ. Detta gjorde, att deras enskilda umgänge alltid bibehöll någonting ceremoniöst.
N;o 23 framlagda förslag till ett fö län dra dt myntsystem, — till Ridderskapet och Adeln, Prestesamt Bonde-Stånden gjorda inbjudning att instämma i Borgare-Ståndets beslut, att den nya räkne-enheten må erhålla benämningen Riksdaler-Courant; så har Banco-Utskottet, förstärkt till det antal Ledamöter, som i 73 § Riksdags-Ordningen omlörmäles samt i den genom samma §, jemförd med 53 §, stadgade ordning, denna dag anställt omröstning efter följande af samtlige Riks-Stånden, enligt ofvanåberopade Protocolls-Uldrag, godkände propositioner : Den, som anser, att Contrapropositionei ne i nästföljande votering bör innefatta, att räkne-enheten må benämnas Riksdaler Riksgäld voterar Ja, den, det ej vill, Flej. Vinner Nej; så kommer Contra propositionen att innehålla, det räkneenheten må kallas endast Riksdaler. Denna votering bar utfallit med 17 Ja och 102 Nej. Och som Nej således vunnit, voterades öfver följande proposition : Den, som anser, alt räkne-enheten må erhålla namn al Riksdaler-Courant, voterar Ja, den, del ej vill, Nej. Vinner Nej, så kommer räkne-enheten alt kallas endas Riksdaler. Enär ifrågavarande votering utfallit med 34 Ja och 85 Nej, samt Nej följaktligen vunnit; var beslutadt, att räkne-enheten benämnes endast Riksdaler; hvilket Förstärkta Banco-Utskottet härigenom skolat hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 27 Januari 1845. Ank. till Exp. Utsk. d. 6 Febr., kl. 1 e. m. Utlåtande öfver de inom 2:ne Rtks-Stånd yjorde anmärkningar vid Utskottets, under N:o 27 afgtfne, Berättelse, angående BancoYerkets styrelse och förvaltning efter näst förfhitne Riksdag. Vid föredragning af Utskottets, under N:o 27, till Rikets Ständer aflåtne Berättelse, angående verkställd undersökning af Banco-Verkets tillstånd samt huru detsamma efter nästförflutne
Och när denna marknad, mera allmänt än som nu sker, stämplas som ett förnedrande utbjudande oeh köpslagande, då försvinner också af sig själf giftermålsannonsen, hvilken blott är ett utslag af en i samhällskroppen inneboende sjukdom. Att vilja förhindra utslaget att framträda och gömma dess vedervärdiga orsak gör endast det onda sjufaldt värre. Det är ju kvinnan, som vid alla frierier har det afgörande ordet; henne tillkommer det därför också att taga det första afgörande steget för alt få spekulationen i giftermål af269 skaffad. Och detta första steg är, att hon själf afskyr, så som hon afskyr pest och kolera, att befatta sig med dylika affärsspekulationer både för sin egen och andra människors räkning, ty I veten, mina vänner, att vi kvinnor hafva ett ledsamt rykte för att äga stor skicklighet och hysa förkärlek just för det slags marknadsspekulationer, hvilka äro roten och upphofvet till giftermålsannonsen. A ve. Från lidandets oeh barmhärtighetens värld. Några Stoekholmsbilder af Cecilia Bådth-Holmberg. Nattasylen för kvinnor. (Forts. o. slut.) I|g||nhvar inser lätt, hvilket inflytande en så- %sM&gt; dan uppfattning af sitt kall — härvidlag ofta tröttsamt och ytterst pröfvande — skall hafva just på » hemmets » anda. Därtill kommer den rent moraliska väckelsen, som öfvas genom snyggheten, renbeten, som råder i hvarje vrå, genom det vänliga intryck själfva hemmet i och för sig gör. En gång i veckan — hvarje måndagskväll kl. 7 — förrättas andakt i asylen af dess ordförande; detta veta alla de, som varit asylens gäster, och som där fått ro i sitt sinne och sitt hjärta värmdt och lugnadt; alla rummen äro därför till trängsel fyllda af åhörare — en skara fattiga kvinnor, som frivilligt och med glädje lyssna till den röst, som förut mången gång intalat dem nytt mod och nytt hopp. En psalm sjunges till den lilla orgeln, och darrande röster från gamla sjuka kvinnor samt klara stämmor från friska, unga, arbetssarama sådana följa orgeltonerna. Det är ljust i alla rummen — » hemmet » firar sin högtidsstund.
Proposition N:o 108. 9 genast med infanteriet till aktiv tjenstgöring införlifva allt det ofvannämnda, vapnet tillhöriga beväringsmanskapet; men om ock endast 20,000 man beräknades kunna straxt efter arméens mobilisering förenas med infanteriet, komme dock, med tillägg af stamtrupperna, den i fält stående arméen att uppgå till vid pass 50,000 man, deraf kavalleriet ej utgjorde fullt 4.150 man; ett förhållande i kavalleristyrka, hvilket vore lägre än hvad allmänt inom andra arméer anses motsvara behofvet af nämnda vapenslag. Annu betänkligare framstode detta missförhållande, då i betraktande tages, att här icke, såsom inom andra arméer, finnas särskilda trupper afsedda för intendentsväsendet, för trossbevakning och för ordonnanstjenstgöring. Vid en armée af ofvan antagna styrka, torde nemligen minst. 500 ryttare blifva för dessa behof erforderliga. Afräknades nu detta antal från kavalleriets verkliga styrka, samt afdroges ytterligare hvad uti depoterna måste förläggas i ändamål att bilda beväring och dressera remonter, skulle säkerligen den för fälttjenstgöringen påräkneliga delen af kavalleriet ej uppgå till mer än vid pass 3,000 man. Och detta endast i fälttågets första början; ty iner än något annat vapen vore kavalleriet underkastadt afgång, enär denna af dubbla förhållanden, så väl hästens som karleus otjenstbarhet, vore beroende. Ej så hastigt kunde denna afgång ersättas från depoterna. Det skulle blott lända till skada, om, för att uppehålla kavalleriets styrka, man skulle vilja i dess leder insticka knappt halfbildade ryttare eller halfdresserade hästar, som skulle förtynga eller bringa oordning uti kavalleriets rörelser.
Stjerneld anfört emot StatsUlsk:s förslag att med £:del nedsätta det hittills beviljade anslag för Minister-staten. Hr Fr i hrns här uttalade öfvertygelse är äfven min; den är grundad på en gemensam erfarenhet. Utan alt således upptaga tiden med upprepandet af redan framlagda skäl, anser jag dock för min pligt att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på det olämpliga, det skadliga, det måhända vådliga förvåra utrikes förhållanden deri, att nödgas återkalla större delen af våra vid främmande hof anställda ministrar, och derigenom inför hela Europa erkänna, att vi icke kunna eller vilja fortsätta våra förbindelser med dessa stater på samma förtroligare fot som förut. Ty ehvad man än må invända till försvar för den mening, att en charge' d atfaires kan vara lika nyttig för sitt land, som cn minister; så torde likväl detta endast tillräckligen vederläggas af alla andra Rikens exempel och troligen, i enlighet med hvad Gr. Löwenhjelm nyss yttrat, af alla de personers vitsord, hvilka beträdat den diplomatiska banan. Bland främmande makter af samma politiska ordning och vigt, som de förenade nordiska Rikena, lärer man ej kunna uppgifva en enda, som icke underhåller ett lika stort eller större antal ministrar. Norra Amerika äger sex agenter af denna rang vid Europeiska hof. — Slutligen vågar jag erinra, att våra diplomatiska ombud icke ensamt äro Sveriges representanter; de tillhöra äfven Norrige; och jag hemställer, huruvida det är rätt att, genom ministeranslagets ensidigt beslutade förminskning och våra beskickningars deraf följande reduction, blottställa oss för förebråelsen att, vid möjligen inträffande politiska brytningar eller vigtigare underhandlingar, dymedelst äfven kunna skada Brödrarikets intressen. 118 D en a Ma j e. ra. Jag anhåller om återremiss af StatsUtsk:s nu föredragna utlåt, , i hvad det rörer Minister-statens anslag. 7ide punkten. K. Postverket. Hr Peyron, Gustaf Abraham, hade inlemnat följande : I anledn. af H. StatsUtsk:s utlåt.
Platonisk var din kärlek ej, fast het: Materielt du alltid ville njuta, Och därför utan minsta skonsamhet Jag alltid snöpligt fick min bana sluta. — Om än du minns din forna vän, mitt gull, Och hvarje stund jag skänkt dig fröjd och gamman, Så hjälp mig nu för gammal vänskaps skull Att utaf mina delar sätta samman; Uti hvad takt en lat sin syssla gör; Hur bör din ställning vara här i lifvet; Hvad ej med småttingar man mycket bör; Hvad — där man gjort det — de nog alltid blifvit; Ett pälsdjur utaf allra minsta slag; En önskan man af mammons trä I får höra; Nämn björnens spisförråd för vinterdag; Och säg livad ej därmed är godt att göra; kan 1893 I det mörka håret visade sig knappast några gråa strån, liguren var fyllig och på samma gång spänstig, ögonen glänsande samt ansiktet rödlett och gladt, utan märkbara fåror. Gumman Olson däremot var liten till växten, krumpen, mager, böjd och tandlös, med matta insjunkna ögon och ansiktet öfverkorsadt af tusentals rynkor. Hur fint och godt var dock detta ansikte med det humoristiska löjet öfver de tunna läpparna. » Hon måtte hafva varit en skönhet, » tänkte doktorinnan, som aldrig förr skänkt en tanke åt, hur hon sett ut, fast hon gått här med sina ägg i ur och skur hela sju år - eller allt sedan hon själf flyttade in i sin nuvarande bostad till oberoende och goddagar. » Kan inte madamen hitta på något annat arbete vid sina år? » frågade hon vänligt och på samma gång liksom anklagande. » Det är inte så godt att hitta på — det är så många Om allting — och nu är jag också van vid det. » » Stor förtjänst är det väl inte heller? » » Nej, för en får allt köpa så dyrt som möjligt och sen sälja så billigt som det står till. » » Men har madam då inte barn, som kan hjälpa henne, så hon får sitta i ro på ålderdomen? » » Ah, herre Gud. » Det såg nästan ut, som skulle hon tappa korgen i bestörtningen. » Hjälpa m.ig ' h Det drog ett egendomligt leende öfver de tärda dragen.
Majit påbjöd i anledning deraf, genom nådigt bref af den 16 November 1839, att examina skulle vid Universiteterna anställas i rikets grundlagar, hvilken skyldighet skulle inom Juridiska fakulteten åligga Professorn i ekonomi och kameralvetenskaperna, eller, såsom denna profession numera här vid Universitetet benämnes, i administrativ rätt och national-ekonomi. Hvad äter anginge föreläsningar i Svensk statsrätt, så ”öfverlemnades åt vederbörande examinatorers eget bedömande, att åt denna nya undervisningsqren egna sa mycken Lid, som deras öfriga vidsträckta och anqeläqna läroämnen kunde medgifva Men Rikets Ständer funno sin ofvannämnde afsigt icke kunna vinnas genom ett så villkorligt stadgande, hvadan de, under den 23 December 1840, förklarade, det de ansågo föreläsningar öfver rikets grundlagar böra uttryckligen föreskrifvas Universitetslärarne, och fördenskull, i stället att anvisa äskad lön blott till en ny profession, gåfvo anslag till två sådana vid hvartdera Universitetets verldsliga Fakulteter, och dera! minst en i den Juridiska, “mot vilkor, att föreläsningar vid begge Universiteterna hädanefter hölles öfver rikets grundlagar och konstitutionella institutioner.
13 att i 10 § måtte tilläggas ett nytt moment af följande lydelse: förekomma på en gång böter, hvilka enligt särskilda sådana lagar eller f örfattningar, som nu nämnda äro, skola efter olika grunder till fängelse förvandlas; då skall förvandling af hvartdera bötesslaget särskildt ske och förvandlingsstrafen sedan sammanläggas; dock må i sådan händelse tiden för sammanlagda straffet ej öfverskrida den tid, som skolat åläggas, om böternas förvandling skett endast efter dm grund, som till längsta fängelsestraffet föranleder. och att, om 9 och 10 §§ erhålla den nu föreslagna lydelsen samt 13 § får det tillägg, hvarom ofvan blifvit nämndt, 11 § måtte ur förslaget alldeles utgå. Justitierådet Adlercreutz förmälde sig väl instämma med Högste Domstolens öfriga ledamöter uti deras hemställan om ofvanberörda tillägg i 10 och 13 §§, äfvensom deri, att 11 § borde ur förslaget utgå, men förklarade sig, på samma skäl, som föranledt, att i förslaget till ny strafflag fängelse vid vatten och bröd blifvit såsom förvandlingsstraff bibehållet, anse den i 9 § för visst fall föreslagna undantagsbestämmelse om vitens och böters förvandling till enkelt fängelse böra utgå, hvaraf jemväl, enligt Justitierådets omdöme, större enkelhet i förvandlingsstadgandena blefve en följd; och hemställde, i sammanhang härmed, Justitierådet, att början af 10 § kunde få denna lydelse: är i lag eller författning angående landets allmänna hushållning särskild grund för vissa böters förvandling till frihetsstraff utsatt; då skall böternas förvandling vid bristande etc. 13 §.
Unionen, föreningen af de särskilda staterna (the Union, the United States) har att bestrida kostnaderna för centralförvaltningen, representationen i utlandet samt krigsoch skuldväsendet, hvartill alltefter särskilda förhållanden åtgå från 40 till 45 millioner dollars. Dessa behof fyllas genom försäljning af statsjord och af importtullen, hvilken sistnämnda uppgick år 1853 till 59 millioner dollars. Staten (the State) öfvertager vanligen endast utgifterna i och för den lagstif tande församlingen och statstjenstemännen, underhållet af centraldomstolarna med dertill hörande fängelser, några barmhertighetsinrättningar, såsom för svagsinta, döfva och blinda. Dessa årliga utgifter öfverstiga endast i de större och mera utvecklade staterna ett medium af i million dollars. I åtskilliga stater, hvilka verkställt jernvägsoch kanalanläggningar genom lån, ökas statsutgifterna med deremot svarande räntor. Statens utgifter betäckas dels af statens fastigheter: jord, egendomar, jernvägar, kanaler m. m., dels af vissa direkta skatter, såsom yrkespatenter, afgifter för auktioner, för försäljning af spirituösa drycker, stämpladt papper m. m. (konsumtionsafgifter å lifsmedel, tillverkningsafgifter å sprit, socker, tobak m. m. ega icke rum). Äro ofvannämnda intägter icke tillräckliga, så fylles bristen genom direkt beskattning af förmögenheten. Denna beskattning öfverlåtes åt grefskapen (the counties) och kommunerna (the townships). Grefskapet (county) kan i allmänhet anses utgöra sambandet mellan de särskilda kommunerna med hänseende till de offentliga anstalter och inrättningar, hvilka hufvudsakligen äro bildade för dessa distrikters bästa. 188 Salund;) öfverlager grefskapet omkostnaderna för dess domstolar och tjenstemän, eller öfverhufvud lör sådana institutioner, hvilka erkännas vara gemensamma för alla kommunerna inom grefskapet. Vägar och skolor t. ex. underhållas sålunda delvis af grefskapet och kommunerna, alltefter som de äro af gemensam eller enskild art. För staten New-York, med en befolkning af 3 millioner, utgjorde förmögenhetsskatten enligt American Almenac för 1852: Statsskatt 481,000 dollars.
Jag inser ganska väl huru litet afseende för det närvarande kommer att fästas vid detta mitt andragande, men orp jag ej fruktade, att vara Prophet uti mitt eget land, så skulle jag förutsäga, att den tid varder kommandes, då dc skattdragandes tillstånd inå Ilända kan komma att verksammare än nu, gifva sig tillkänna; och det torde blifva mindre lätt att bota det onda sedan det fått uppnå sin högsta höjd, än att i 42 Den 3 Julii e% tid genom ett fördomsfritt besinnande af vår så väl politiska som oeconomiska ställning i förtid mota ett öfverhängande ondt. Sedan sista Regements-förändring har Finnland och Pommern blifvit afskiljde ifrån Sverige, hvarigenom våra Oeconomiska utvägar blifvit så ansenligen förminskade. Jag önskade veta om StatsUtskottet anställt någon jemförelse emellan Svenska Minister-lönerne uti St. Petersburg, London och Paris under den förra tiden och den närvarande. Då Minister-aflöningarne alltid utgått i Hamburger Banco, då varupriserne på de utrikes orteroe relativt till Hamburger Banco icke i min tro undergått någon betydlig förändring* så skulle jag ej tinna något skäl om dessa Minister-löner nu äro betydligt högre än förr. Hvad sjelfva nödvändigheten af dessa höga deplomatiska Agenter vidkommer, så kan jag ej neka mig, att framställa en anmärkning, huru jag ofta haft tillfälle att förundra mig deröfver, att så angelägne och sä dyrt betalte Embetsman så länge kunna vistas utom sina stationer och understundom hemma i landet, under ett fortfarande åtnjutande af deras åtmindstone för StatsVerket högst dryga tractamenten. Man skall härvid lätteligen kunna vilja svara mig, att jag häraf begriper lika litet, sorn om jag skulle göra samma anmärkning dervid, att man sett Landshöfdingar, som säkerligen under deras tjenstetid vistats flere år utom, än inom sine Län. Jag anmärker ytterligare, att jag aldrig sett iakttagas att någon afräkning till Statens nytta uti Minister-appointemenier ägt rum, för sådan© personel; som förut på Stat ägt betydliga löner».
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M SS. 7 emot de hufvudgrunder, på hvilka författnings-förslaget hvilade, som emot dess flesta föreskrifter i öfrigt, funnit betänklig, att vid nämnde riksdag bifalla de af Kongl. O O tJ Maj:t föreslagne hufvudsakliga förändringar i gällande lagstadganden, helst lokala förhållanden kunde inträffa, då antingen behofvet af stängsel till ganska stor del skulle kunna minskas, om ej alldeles upphöra, eller stängselskyldigheten icke syntes rättsenligt kunna stadgas eller ock blefve för vissa jordegare mycket betungande, och då dertill kom ej mindre att, genom antagande af en ny, från den förut gällande så väsentligen afvikande grund för stängselskyldighetens fördelning, rubbning skulle komma att ega rum i de jordegare emellan redan bestående förhållanden, än ock att ändring i stadganden, som voro af större allmän omfattning och inverkan på medborgares enskilda ekonomiska ställning, borde med yttersta varsamhet tillvägabringas, samt att det framställda förslaget icke kunnat blifva tillräckligen kändt af den jordbrukande allmänheten, hvilkens rätt derunder egentligast vore beroende, ansågo Rikets Ständer sig böra i underdånighet anhålla, att ifrågavarande lag-förslags pröfning och deraf följande antagande eller icke antagande måtte få hvila till påföljande riksdag, samt att emellertid förslaget, jemte högsta domstolens deröfver afgifna utlåtande och Lag-kommittéens bifogade motiv till 5 kapitlet Bvggninga Balken i nya Civillagförslaget, måtte på allmän bekostnad tryckas, samt lämpliga antal exemplar deraf till länens hushållningssällskap utdelas, för att genom deras försorg komma allmänheten till handa och blifva af den kändt.
Sedan Revisorerne erinrat, alt uti årets räkenskaper utbalancerats såsom innestående hos Intendenten vid den Akademien tillhöriga Sätra helsobrunn följande kontanta behållningar, nemligen i hospitalsoch fattigkassan 1,283 R:dr 11 öre, i badhuskassan 6,993 R:dr 59 öre och uti brunnskassan 1,754 R:dr 35 öre, eller tillsammans 10,031 R:dr 5 öre, ulan att med behörigt intyg blifvit styrkt, att detta belopp vid revisionsårets slut förefunnits såsom behållning i kassan; så, och efter del Consistorium Majus erhållit nådig befallning att öfver anmärkningen sig yttra, har Konsistorium i sitt underdåniga utlåtande anfört, hurusom den för hvarje år uppkommande behållning eller brist svårligen kunde styrkas på annat sätt, än genom Intendentens behörigen uppgjorda och granskade räkning, enär helsobrunnen, ehuru tillhörig Universitetet, dock med hänseende till hushållning och förvaltning vore ställd under Intendentens förfogande. Men om äfven, såsom Konsistorium upplyst, annat sätt för redovisning af Sätra helsobrunns räkenskaper icke lämpligen kan följas, samt, enligt hvad Rikets Ständer jemväl vilja antaga, del nu brukliga redogörelsesället för närvarande må anses tillfyllestgörande, synes det likväl önskvärd!, att vid räkenskaperna lögas uppgift, huru de stundom ganska betydliga medel, som vid årets slut i räkenskaperna förekomma under titeln: “kontant behållning14, kunna vara för tillfället placerade, på det vederbörande må komma i tillfälle att erfara, huruvida nödig omsorg användes att göra dessa medel fruktbärande. Fördenskull hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet anhålla om förständigande för vederbörande att tillse, det dylik uppgift hädanefter varder vid berörda räkenskap bilagd. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 Oktober 1863. Expeditions-U/skottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 128. 31 HT:o ISS. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Okt. 1863.