Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom de ringa löneförmånerne bör äfven anmärkas deri mindre utsigt lill befordran, som mililär-läkaren eger, i följd dels af Ijenslegradernes fåtalighet, dels deraf att befordran inom ifrågavarande korps icke sker efter anciennitet, utan i hvarje fall efter pröfvad skicklighet och under kompetens med läka re så väl inom som utom korpsen. Dessa med flera andra förhållanden, hvaribland må nämnas, att, när de vakanta tjensterne bestridas af tillförordnade eller icke legitimerade personer, desse genom det dagtraktamente, som för ijenstgöringen dem tilldelas, komma i åtnjutande af vida förmånligare vilkor, än som för tjensterna å stat bestås, gifva tillräckligt vid handen, hvarföre sökande till de lediga läkare-heställningarne saknas. Det är vid flera tillfällen erkändt, att en väl ordnad helsö- oell sjukvård utgör eli al en armées vigtigaste behof, och den nuvarande betänkliga bristen på läkare inom fält-läkare-korpsen, har derföre synts Rikets Ständer påkalla eli allvarligt behjertande. Sveriges krigshistoria, likasom andra länders, innehåller så många varnande exempel å de olyckliga följderna af bristande omtanke för denna del af försvars-väsendet, att det måste anses såsom en angelägenhet af synnerlig vigt alt söka förekomma förnyelsen al de sorg - 116 ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 228. liga tilldragelser, denna försummelse framkallat. I sådant afseende är nödvändigt ali under fredens lugn rigla omtanken pä bildandet af en kunnig, fullt tjenstbar oell ständigt fulltalig slam för den läkare-personal, som vid ut brottet af ett krig komme alt beliöfvas. Den ställning, hvaruti fält-läkare-korpsen för närvarande sig befinner, är onekligen sädan, all kraftiga åtgärder mäste vidtagas för ali bringa denna korps i del skiek, att densamma må motsvara sitt ändamål. Härvid mäste hufvudsakligen afses dels antalet af den läkare-personal, sorn kan erfordras lör alt tylla behofvel, dels medlet ali söka förmå skicklige läkare alt i korpsen ingå.
Ett af de rum, hvarifrån Mörksens Furste säkrast kan utestängas, är det, hvaruti en Christi stridsman uttyder Lifvets Ord för den begärligt lyssnande Nattvardsungdomen. Den ilskne Anden stadnar dock utanföre, att uppleta någon spricka, hvarigenom han må kunna inblåsa köld och likgiltighet i Lärarens eller Lärjungarnes hjerta. Upptäcke han ej någon sådan! Besynnerligt att jag hellre förtjenar förebråelser, än underkastar mig dem! Jag använder en ursäkt, att dermed besminka mina fel. Min granne är väl icke heller förbuden att använda en annan till sin egen försköning! Hvarföre kan jag säga egenkärlek och icke egen aktning? Är det helsosamma själatillstånd, som detta ord skulle beteckna, så oupphinneligt, att man icke en gång funnit det mödan värdt att gifva deråt ett eget (heders) namn? Var det ej något för Kosmopolitiskt att tro sig kunna, med en Fransysk uppfostran bilda Svenska Husmödrar? Mödrar och Lärarinnor! Alla förstulna, rädda blickar åt, alla hänsyftningar till, alla afseenden på, alla förskansningar för eller mot den lilla verldsbeherrskande Guden Amor, under Edra döttrars uppfostran, äro rent af förspilld tid och möda! Uppfostren ej den unga mön till Bajader, icke heller till Nunna, 10 men utvecklen hennes menniskovärde, då går allt säkrast bra, med eller utan kärlek. – Till menniskovärde höra, utom mycket annat – två förnämliga ting, samvete (rättskänsla) och Gudsfruktan, (fromhet). „Den Vise är tidens Söndagsbarn.“ Härlig inklädning af en sanning man aldrig tröttnar vid att begrunda! Den Erfarne: Med hjertat fullt af bitter sorg, af härjande oro är det lättare att skratta än le. Den Oerfarne: Det är väl derföre jag kunnat tänka mig en Ängel leende, men aldrig skrattande.
Genom enkelhet får man smak för det solida, det som verkligen är något att akta på, och får man afsmak för det ytliga, det värdelösa, det få- fängliga. Men det vill med barnen också något mera till. Det är ett ständigt aktgifvande på deras karaktär och utvecklingen deraf. Hos somliga barn finnes fåfängan af naturen nedlagd, under det hos andra anspråkslösheten är medfödd. Många föräldrar inse detta och söka i bästa välmening råda bot derpå genom att aldrig berömma eller uppmuntra barnen. Men detta kan blott lägga band på fåfängan, icke utrota den. Andra gå ännu längre och nedsätta barnen och deras arbete både i deras och andras ögon, blott ör det att barnen icke skola få för höga ftankar om sig sjelfva. Härvid glömma de dock att taga i beräkning ett och annat, som korsar deras planer och ofta nog gör att resultatet blir raka motsatsen till, hvad de väntat. Till exempel: andra menniskors omdöme, som man ej kan undertrycka och som ofta utfaller alldeles motsatt det, föräldrarne så der af omtanke för barnens bästa afgifvit. Och då barnen gerna vilja tro, hvad som är dem angenämt, så misstänka de föräldrarne antingen for brist på omdöme eller för brist på kärlek. Och så barnens eget omdöme. Det är ej heller så alldeles att förakta. Man kan visserligen, om man ihärdigt upprepar det samma, få ett barn att ganska länge tro sig vara odugligt, uselt, underlägset alla andra, men så kommer må hända någonting, som öppnar dess ögon, så att den vuxne ynglingen eller flickan med rätt eller orätt anser sig bedragen och förd bak om ljuset, och det bidrar oftare än man tror, till att den barnsliga kärleken då mattas, slocknar eller till och med förbytes i ovilja, om också icke i hat — ehuruväl det någon gång torde inträffa, att, åtminstone för en tid, hatfulla känslor till och med mot föräldrar intaga den, som anser sig tillbakasatt. (Forts.) Ettjder. n gång då jag sorglös lekte bland doftande blommor små, bröt sköna, lysande rosor, en orm jag träffade på. Han kväsande reste sig mot mig, jag flydde förskräckt min kos. — Nu fruktar jag list och ormar aUtjeml bland blommor och ros.
Detta räntemynts belopps rörlighet efter varumängden bidrager äfven att vid varubrist (t. ex. missväxt) bibehålla stadga i varuvärdet; ty d en minskade varu-productionen påkallar förrådernes användning ; panterne kunna ej lyftas utan insättning af lånebeloppet och penningestocken minskas af sjelfva varubristen, hvilken under nu varande penningeställning verkar motsattsen, nemligen penningens fall, det vill säga varornas dyihet. Då sedermera en ökad production inträder med ökade varuförråd i spåren, utgår nytt räntemynt, sedelstocken ökas och varuöfverflödet kan icke höja pcnningevärdet, det vill säga sänka priserna, emedan sedelstockens okände motverkar sådant. På dessa grunder skulle jag leda till det förslag, att alla lån på effecter skulle utgifvas i räntemynt, om jag ej ansåg försigtigheten fordra, att endast försöka i smått, på sätt jag i motionen N:o 1 vördsamt föreslagit; hvadan desse reflexioner hufvudsakeligen blifvit anförde till styrka för införandet af det mynt , sorn sålunda blifvit föreslagit på försök. Men af det resultat i afseende på en blifvande realisation, sorn har ofvan uppkommit, att nemligen Bancosedelsfocken skulle i möjligaste måtto bibehållas oförändrad intill 950 Den 28 Februari! dess realisation kunds inträffa, föres jag på motionen N:0 6. Till bibehållande af en i det närmaste oförändrad Banrosedelstock, föreslås vördsamt att Bankens lånebiträden til JernContoiret, Manufactur Disconten, Strömrensningarne och Götha Canal varda oförryckte bibehållne intill nästa Riksdag. 'Denna motion torde till BancoUtskottet varda remitterad. Till beredande af en sjelfständig Bankinrättning eriordrns vidare att Statsverket för evärderliga tider varder från Banken åtskildGenom successiv afbetalning på StatsVerkets skuld till Banken, eller samma skulds, totala afskrifning, afhugges denna knut, mea upplöses icke; ty så länge Riksens Häglof!. Ständer äro nödsakade att ställa credit i f på Banken, underhålles denna förening i sjelfvs; verket.
Men så är icke händelsen nu, och exempel derpå äro de sednast förflutna riksdagarna, af hvilka ingen förgått, ulan att sådana förslag förekommit, som åsyftat totala förändringar. Visserligen äro icke alla motioner så genomgripande, men många äro af den beskaffenhet, att de hvar för sig fordra mycket arbete och sammanlagda utgöra en alltför stor massa för en riksdag. Af dessa skäl tillstyrker jag i det hufvudsakliga bifall till Utskrs förslag, men anhåller likväl att dervid få göra ett par erinringar, emedan jag önskar, att förslaget må blifva så beredt, att det vid nästa riksdag kan antagas, utan att man då må kunna framkasta mindre omständigheter för att försvåra antagandet. Den första anmärkningen är, att R. St. böra vid hvarje riksdag kunna granska Bancooch Riksgtsverken, hvilket, enligt Utsk:s förslag, är dem betaget. För hvar och en lärer det vara klart, att en sådan granskning ofta är högst angelägen i åtskilliga snart afgjorda omständigheter, som dock för tillfället kunna vara af vigt, och denna granskning kan således ej hafva några olägenheter med sig, icke leda till betydliga omstöpningar och icke utdraga tiden, enär Konungen i allt fall äger att när som helst upplösa riksdagen. Men många hithörande frågor kunna förekomma, som äro angelägna för R. St. att för tillfället afgöra, utan att detta afgörande erfordrar mer än ganska kort tid. Då jag således häraf endast ser fördelar och inga olägenheter, vågar jag föreslå, att R. o. Ad. måtte förena sig om Den ii September c. m. den gemensamma tanka, att II. St. böra förbehålla sig rätt alt äfven vid urtima riksdagar granska Bancooch Riks:sverken samt behandla deraf föranledda frågor. Måhända vore det äfven nödigt att tilliigga några ord om 11. St:s rätt att jemväl bestämma om riksdagskostnaderna, ty möjligen skulle de annars kunna anses derifrån uteslutna, eller åtminstone förevändningar bernias för afstvrkande af i sådant afseende uppgjorda förslag. Jag skulle tio, att dessa nu anmärkta brister lätt äro afhjelpta och att det gagnande förslaget således bör antagas med någon ändring i redaetionen.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg voter:spropos:n lit. G. böra återremitteras. Hr von Hartmansdorff: Saken är af ringa vigt, men Utskls framställning innebär en omening, som ej bör bifallas. Den ändring, som bör ske, synes mig vara, att ordet något sättes i stället för alla; men dertill fordras återremiss. Frih. Cederström: Om det vore fråga om att votera öfver det anmärkta ordet, hade Hr v. Hartmansdorff rätt; men nu är det alldeles indifferent, ty ingen anmärkn. har blifvit gjord emot sjelfva votertsproposm. Hr von Troil: Jag tror, att R. St. hafva annat att göra, än att sysselsätta sig med onödiga återiemisser. Utsk. har sagt: 1 fall något eller flera Stånd godkänna jemnkningen, är voter:spropos:n nödig, men om alla godkänna den, behöfves ingen votering; men då har Utsk. också icke sagt, att det skulle voteras. Jag yrkar bifall på Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har uppläst inledningen till punkten G.;, men här är fråga om punkten H. 8 Den i December. Hr Hjarne, Harald: Jag instämmer med Hr v. Troil, att vi hafva annat att göra, än att discutera om ord, hvarpå ingenting egentligen beror. Här är fråga oin vöter:spropos:r. Mot den ifrågavar. har någon anmärkn. icke blifvit gjord, och jag kan då icke finna, att det är skäl uppehålla med en återremiss, för att få ett ord uti ingressen andradt. Gr. von Fersen: Jag får framställa det jemnkningsförslag emellan de skilda meningarna, att den ifrågavar. raden må förbigås och propus, endast göras på sjelfva förslaget till voter:spropos. Frih. Cederström: Votcr:spropos:na äro alternativa under litt. F. och G. Het förra afser den händelse, alt något Stånd godkänner jemnkningen; det andra, att icke alla Stånd antaga densamma.
Denna min begäran grundar sig derpå, att ända till år i835 var icke beslagareandelen underkastad bevilln., emedan man ansåg den vara erlagd med den ^ af godsets värde och af böterna som tillföllo Kronan; men som icke något bestämdt stadgande i nu gällande bevilln.förorda, förefinnes i detta afseende, har man sedermera ålagt beslagareandelen bevillning. I K. förordningen om Sveriges skeppsfart och handel af den 28 Juli 1724 stadgades, att inga andra afgifter skulle läggas på confiscerade varor och penningeböter, än den vanliga eentonalen till Wadstena krigsmanshus, och uti ett rescript till Kammarrätten af d. ig Juli 1814 förklaras, att beslagareandelar af confiscerade varor och böter i confiscationsmål befrias från bevillning. Af dessa skäl begär jag således, alt det af mig föreslagna tillägg må här införas, oaktadt det egentligen borde stå i bevilln.förordningen. Vid den 28 §:n, hvilken Utsk:n icke heller förändrat, får jag göra en anmärkning. Den lyder nu sålunda: ”upptäcker någon, att utländska tillverkningar blifvit stämplade såsom Svenska, eller att tullstämpel falskeligen blifvit satt å dylika till införsel lofgifna tillverkningar; njute han, enär den brottslige varder lill brottet lagligen förvunnen, jemte sin beslagareandel, af Kronans medel en belöning af 5oo rdr.” Jag anser nemi., att orden ”till införsel lofgifna” böra ur denna § utgå, ty falsk tullstämpel kan sältas likaväl å till införsel förbjudna varor som å till införsel lofgifna, och då måste förtjensten att upptäcka sådant vara lika stor i det ena som i det andra fallet. Uti 2g §:n hafva Utskrn föreslagit ett nytt morn., emot hvilket jag hufvudsak!, ingenting har att invända, emedan det grundar sig på K. kungörelsen d. 14 Apr. 1837, men det står icke i complett öfverensstämmelse härmed.
Jag vill här blott fästa uppmärksamheten på, först att census är vid valrätts bestämmande att betrakta såsom ett nödvändigt ondt, samt att den ingalunda saknas i vår nu gällande R. 0., ehuru der icke i siffror uttryckt, och att den här föreslagna census, jemförd med nuv:de bestämmelser för valrätt och med vår tids egendomsvärden och prisförhållanden, icke i allmänhet ger anledning till en på skäl grundad kritik. Hvad den i åtskilliga stridsskrifter öfverklagade bristen på historiskhet och kristlighet angår, så har den förra anmärkningen redan blifvit af lörfattaren till »Betraktelser i representationsfrågan» så grundligt vederlagd; den sednare åter i en broschyr, med signaturen L. D. G., så träffande och värdigt besvarad, att allt vidare yttrande härom numera må anses alldeles obehöfligt. Jag anser således, i fullkomlig motsats till alla dem, som bemödat sig att medelst åtskilliga skräckbilders uppkallande väcka misstro och afsky emot det Kongl, förslaget, att följderna af H. 1. IG 242 Den 4 December. dess antagande skulle blifva af en välgörande inverkan på vårt folk och dess Regering. Jag tror, att sedan Ståndsinrättningen numera öfverlefvat sig sjelf och befinnes sakna allt stöd i folkopinionen, af hvilken den fordom så kraftigt uppbars, inga halfmesyrer i fråga om representations-reform numera äro användbara, och att det hvilande förslaget närmare än alla de förut väckta uttrycker hvad folket i denna stora fråga verkligen vill och önskar. Jag är förvissad om att genom förslagets antagande många frön till hat, misstro och tvedrägt olika samhällsklasser emellan skulle vara undanröjda, och att efter ett sådant emellan samtid och forntid ingånget fördrag ett nytt tidehvarf skulle uppgå öfver Sveriges land och folk, banande vägen för en frisk och storartad utveckling af landets inre krafter, äfvensom lör en närmare anslutning till brödrafolket, en fastare ställning till främmande makter.
Har väl i sådant fall Regeringen, om 90,000 r:dr först blifvit anslagne i st. f. det lägre belopp, som K. M. för läroverken äskat, tillräcklig anledn. för att på ett sätt, som vore öfverensstämmande med R. Sl:s åsigler i ämnet, hvilka icke kunna vara Regeringen likgiltige, använda förberörde betydliga summa? Vore det icke då tjenligare att hafva beviljat ett anslag af 30,000 r:dr, i enlighet med hvad Regerigen begärt, hvilket kunde helt enkelt få användas till att öka skollärarnes löner? Tyvärr möter mig härvid den grundade invändning, att bemälde lönevilkor på många ställen äro så svaga och otillräckliga, att, oberoende af hvilken lärometod som följes, det vore högeligen önskvärdt, om man kunde till löneförbättringar få använda ett betydligare belopp, än det K. M. äskat, och t. o. m. höja det till den siffra Utsk. föreslagit. Ofvertygad att tillfälle ymnigt förefinnes lill dylikt användande på del mest billiga och rättvisa sätt, bör jag visserligen ur sådan synpunkt vara böjd för den med ovanlig frikostighet rundt tilltagna högre summans beviljande; blott man förebyggde allt sådant, som skulle göra anslagets nytta motvägd af de ej endast onyttiga, men äfven vådliga förslag, dem man, på ett beklagligen ganska fintlig! sätt, har satt i samband med anslagsfrågan.
Ill —- Femte Hufvud-Titeln: Sjöförsvars-Departementet 1,526,769 Sjette Hufvud-Titeln: Civil-Departementet 548,682 16 — Sjunde Hufvud-Titeln: Finance-Deparlementet 1,723,263 — —■ Åttonde Hufvud-Titeln: Ecclesiastik-Departementet 478,726 Nionde Hufvud-Titeln: Pensionsoch Indragnings-Staterne 490,198 16 — Summa 9,350,954 Indelta Räntor. Kronovärdi. På Borgare-Ståndets vagnar: Gust. tiolin, n. v. Talman. 3 S P n m å . a Summa Indelt på förslag. Oindelt. Summa. CT9 CJ Summarum. Mått. Värde ä G R:dr Tunnan. Mått. Värde förslagsvis aj 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde. £ Banko. Hans lansson, n. v. Talman. 1 StatsVerkets Penningar. Indelta Räntor. Kronovärdi. Markegång på förslag. Ordinarie Inkomster. Ordinarie Ränta: Hvad af denna ränta är anvisadt till åtskilliga Stater. Verk och Inrättningar, utgör efter Kronovärdi beräknadt 533,066 R:dr 55 sk. 5 rst. och utföres här till ett förslagsvis beräknadt belopp af 1,762,000: S:r Penningar 602,800: Indelta Räntor 1,762,000: Spanmål: indelt 105,695 T:r å 6 R:dr 654,170: » oindelt 76,225 T:r å d;o 457,550: j — ’ ' 5.4o6.520: S:a 181,920. Silfver-Tionde, Mynlarelön och Slagskatt, 3,750 Specie R:dr ä 128 sk. A. S p a n m å I. Indelt på förslag. Oindelt. Summa. Mått.
Man har här talat om de Constit.Utsk. tillerkända rättigheter och den magt, som grundlagsstiftarne tillagt detta Utsk, För min del anser jag Utsk. visserligen vara berättigadt att utöfva den magt, som i grundlagen är för Utsk. bestämd; men du Utsk. öfverskrider gränsen för denna magt, sätter det sig utom Jagen, och sådant synes i sanning med mera skäl kunna kallas ett försök att revolutionera, än RiksStms bemödanden att återföra detta Utsk. inom skrankorna för dess lagligen utstakade verkningskrets. Jag kan ej heller erkänna några andra statsmagter i Svea Rike än dess Konung och Ständer, oaktadt Constit.Utskts ordförande nu upplyst, alt detta Utsk. skulle utgöra en tredje statsmagt, hvilken vore organiserad af R. St. Dessa äga dock, lika litet som den andra Statsmagten, enligt grundlagen att öfverlåta sin innehafvande magt åt någon annan Corporation. Man har vidare sagt, alt detta Utsk. icke skulle kunna ändra sina en gång gjor - Den it December f. m. da misstag. Jag vill också medgifva riktigheten häraf; men deremot torde äfven böra af motsatta sidan medgifvas, att det måtte vara R. St:s obestridliga rättighet att rätta de af deras Utsk. begångna misstag. Slutligen har den omförmälde talaren öfverlernnat förevar, fråga till hela allmänhetens bedömande, och jag vill härutinnan följa hans exempel samt äfven för min del öfverlemna till både samtid och efterverld att bedöma 1834 å''s Constit.Utskts förfarande vid såväl tolkningen som tillämpningen af Rikets gällande grundlagar, Jag yrkar återremiss af betänk. Frih. Boye: En värd ledamot, Gr. Björnstjerna, har uppfattat mitt förra yttrande på det sätt, att han derifrån trott sig kunna draga den slutsats, att min farhåga för ett revolutionärt tillstånd skulle realiseras, om min åsigt blefve gällande.
M:ts Propos., så förklarade jag likväl, att i afs:dc pa denna § torde en redaktionsförändring icke kunna undvikas, hvilket likväl kunde ske utan någon vidare rubbning uti lagförslaget, och att det vore antagligt, att de öfriga Stånden skulle gilla en sadan förändring, så att ett gemensamt beslut Den 19 M a j e. m. af Stånden kunde erhållas. Det har också visat sig, att jem\ äl inom PresteStåndet betänkligheter uppstått emot denna 7:de §; ty ehuru detta Stånd önskat att oförändrad antaga den K. propos:n, och derföre godkännt §:ne enligt redaktionen i densamma, äfven i fall då det erkännt att Lag-Utsk:ts var bättre, så framställdes dock af flere talare anmärkningar emot denna 7;de §, hvilken var den enda, som föranledde votering, dervid 15 röster voro för ändring i densamma. Det synes af denna §:s redaktion, att meningen visserligen varit, det domkapitlet derigenom skulle fa en rättighet att undertrycka åtal, och det har äfven inom PresteStåndet åberopats såsom skäl att §:n borde godkännas; men det inses dock lätteligen, att sedan man åt domkapitlet öfverlemnat 'en sådan rättighet att förhindra åtal, så skall i verkligheten, i alla de fall, då domkapitlet förklarat sig anse att skäl till åtals anställande äro för handen, detsamma anses såsom den egentliga orsaken till att målet blifvit anhängiggjordt, och domkapitlet skall alltså i främsta rummet drabbas af allt det förhatliga, som merändels åtföljer en religionsprocess. Det förevarande lagförslaget är icke någon kyrkostadga, utan en borgerlig lag, i kraft af hvilken staten bestämmer do olika religiösa bekännelsernas olika berättigande, och det är alltså principvidrigt att låta de kyrkliga myndigheterna deltaga i handhafvandet af en borgerlig lag. Kyrkans målsmän hafva ock alltid framhållit den grundsatsen, att religionsproeesser anställas icke af kyrkan och för kyrkans skull, hvilken eger att begagna endast andeliga vapen, utan af staten, på grund af politiska skäl. Emot en sådan grundsats strider förevarande 7:de §.
Det kraftigaste medlet till Sädes-odlingens uppmuntrande vore emedlertid, att för de tillfällen, då Spannmål, i följd af saknad afsättning, komme att längre tid blifva liggande, möjlighet bereddes att, emot billig ränta, få densamma belåna; på grund hvaraf, och med yttrad önskan, att tillgång äfven kunde finnas för beviljande af Anslag eller Låne-bidrag på vissa vilkor lill allmänna Magazins-Byggnaders inrättning i flere Stapelstäder, Motionairen för närvarande inskränkt sig lill det förslag; att Rikets Ständer, vid regleringen angående de lättnader i Låne-väg åt Näringarne, som innevarande Riksdag kunde komma i fråga, mätte lemna belånings-rältighet vid deras Discont eller Låne-Contoir å Ritorr säd af fullgod vigtig egenskap, samt mot elds-fara försäkrad och upplagd under en för sådan belåning antaglig allmän vård uti de Stapelstäder, hvilka prestera erforderligt goda Magazin för detta ändan ål, med anslående af serskildt nödigt Creditiv lill nämnde belåning. Banco-Utskottets Betänkande N;o 68. 11
Ständer, genom en Deputation hos KonglMajit i underdånighet anhöllo, att, om ej förr, åtminstone enär Officerares med Heres uniformer kunna anses utnötta, de då måtte erhålla uniform r, mera enlige med deras och landets tillgångar, således utan allt guld och silfver; och förmenar Herr Liljehorn, att, om desse prydnader a k kaflås, d.n d rigenom tillskyndad'1 behåll ringen skall öfverstiga den löntillökning, som dem skäligen skulle kunna tilläggas. 2:0 Anförande af Herr Piper, innehållande anmärkningar vid det uti ofvan upptagna Memorial gjorda yttrande, att Officerares U Portner med öfv rflödijt Guld och Silfver betungas, hvilket H ir Piper så mycket mera be trider, sorn Kongl. Maj:t i de senare å« ren i Nåder anbefallt en ganska betydlig förminskning derutaf, så att, när nu mera Epauletter och Guld på underkläderna blifvit aflagde, bestå Guldoch Silfver-prydnaderne för Ind Idta Regementer^a af en Cordon på Hufvudbonnden och gradmarqueringen, hvaremot af Trouppen sådane prydnader alldeles icke nyttjas. Då för öfrigt, enligt uppgjord Calcul, utgiften för dessa prydnader kan 454 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. beräknas till omkring Fem Riksdaler om året, förmodar Herr Piper, att den ej af någon bör anses såsom tryckande, och anser orimligt att en besparing deraf för OfFicerarne skulle kunna medföra vida större behållning, än d n löntillökning. som skäligen kunde dem tilläggas. H < rr Piper förmenar slutligen, att bruket af Guldo h Silfver-prydnader inom Arméen ej ä urartat sill öfverflöd, att Riksens Ständer derå behöfva fä ta deras af så många vida vigti g are ämnen påkallade, uppmärksamhet, utan anser detta ämne kunna till Kongl. Maj t. nådiga goJtli mande i linderdal.