Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:n säga i sitt betänk.: ”att Upsala domkyrka, äfven utan ofvanberörde 124 t:r spannmål, äger tillräckliga tillgångar för tillfälliga reparationer samt kyrkans framtida underhäll.” Frih. von Kramer har i en reservation vid sisth riksdag fullständigt bevisat, att Upsala domkyrka icke nu har för stora inkomster. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uppläsning deraf, men det är otvifvelaktigt, att om dessa 124 t:r, som nu användas till mindre reparationer, skulle fråntagas Upsala domkyrka, så skulle hon inom några få decennier finnas i stort behof af statsanslag. Tjy att Staten har skyldigheter att upprätthålla Upsala domkyrka, tror jag ingen nekar, men hvar och en torde deremot icke biträda den mening, att det är Statens skyldighet att underhålla Hernösands domkyrka. På dessa grunder och i anledn. af hvad som förut blifvit anfördt, yrkar jag afslag å betänk. Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, framställde 11. Ex. llr Gr. o. Landtm, propos. lill bifall å Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns förevar, utlåt. Den 9 December. 247 Ropades starka nej, blandade med ja. 11. Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade afslå detta utlåt. Ropades starka ja, jemte åtskilliga nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna den sednare propos. hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad. Hr Åkerman begärde votering, men då till följd derafvoter. propos. hade blifvit skriftligen författad samt skulle uppläsas till justering, förklarade lian sig afstå från denna begäran. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 27 sisth Nov. och 7 dennes på bordet lagda betänk. N:o 31, i anledn. af väckta motioner ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt, samt morgongåfva och fördel. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Ehuru obetydligt inflytande min röst må äga inom detta II.
Jo! att hvarjehanda bedrägerier af den mest skandalösa art kunna tillvägabringas till förfång för andra den aflidna qviunans arfvingar. Att stifta sådana lagar, der man öppnar vägen för dylika bedrägerier är en mindre vanlig åtgärd och af alltför eftertänklig beskaffenhet, att icke jag åtminstone för min del vill söka motsätta mig densamma. Propos. till bifall å Utsk:s förevide Utlåt, blef härefter framstäld och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden hemstälde om R. o. Ad. behagade afslå ifrågavide Utlåt., samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte många Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr von Koch begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voteris propos. Den som bifaller LagUtskis Utlåt. N:o 49 röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej varder förenämnde Utlåt, af R. o. Ad. afslaget. Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som föijer: Ja — 21. Nej — 27. 464 Den 11 No vemb er. Föredrogs ånyo och bifölls LngUtsk:s den 4 och 7 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 50, i anledn. af vackt motion om Svea och Götha Hof-Rättens fördelning i särskilde mindre HofRätter. Föredrogs Hr Cedersc hiöld s, Gustaf: den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, att R. St;r måtte bestämma ett pris af 1,000 Rdr limt för den bästa historiska framställning om det samband, som förefunnits emellan den religiösa toleransen eller intoleransen, samt samhällenas politiska och borgerliga utveckling och välbefinnande. Frih. Cederström, Rudolf: Det Höglofl. Ståndet härun der en lång tid visat sig angeläget att icke, genom beviljande af remiss upmuntra till motioners väckande efter den föreskrifna motionstiden.
Kammarkollegium, i ämnet hördt, instämt. 8 Stats-Utslcottets Utlåtande, M 87. Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuruväl enligt gällande författningar icke något hemman eger undandraga sig skyldigheten af gästgifverihållning, när den anses nödig, fordrar dock billigheten, att, på de ställen, der denna för allmänna ändamål ålagda skyldighet blifver för åboerne så betungande, att deras bestånd derigenom undergräfves, staten kommer vederbörande till hjelp med det understöd som skäligt pröfvas; och då det belopp Kongl. Majit, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, föreslagit till gästgifveriets uppehållande vid Kappelled och Norrlida icke synes vara för högt beräknadt, tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall å Kongl. Maj:ts i berörde hänseende gjorda nådiga framställning. Jordbruket, handeln och naringarne. a) Undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannanäringar. 7:o. 1 ändamål att det å kungsladugården Ultuna i Upsala län inrättade landtbruksinstitut måtte kunna försättas och underhållas i sådant skick, att de för svenska jordbruket deraf påräknade fördelar blefve att med säkerhet förvänta, biföllo Rikets Ständer vid sednaste riksdag, att, till understöd för nämnde institut, ett årligt anslag af 4,000 R:dr finge under den tid, för hvilken den då verkställde stats-reglering komme att blifva gällande, fortfarande utgå, under vilkor att minst 6 elever och ett lika antal lärlingar vid institutet kostnadsfritt uuderhölles och njöte undervisning. Att detta anslag likväl befunnits otillräckligt för åstadkommande af hvad för institutets fortgående utveckling och förkofran erlordrades, har institutets styrelse, uti underdånig skrifvelse af den 50 September förlidet år, för Kongl. Maj:t ådagalagt samt tillika i underdånighet anhållit om aflåtande af nådig proposition till Rikets nu församlade Ständer om anslagets förhöjning till 8,000
Clerecie-Statens från socknarne utgående underhåll är, sedan sednaste underdåniga Berättelse afgafs, i det hela oförändrad, ehuruväl uti en del under tiden ledigblifne pastorater uppgjorts kontracter för längre tidrymd, hvilka af Eders Kongl. Maj:t blifvit stadfästade, och hvarigenom grunden för pastors årliga rättigheter blifvit bestämd på ett ostvidigt och med närvarande förhållanden mera öfverensstämmande sätt. Militiae-Staten och Civil-staternes indelningar äro jemväl oförändrade. Politie. Fattigförsörjningen fortfar att vara tung på en del orter af Länet, under det att andra deraf hafva föga känning. Uti städerne är detta åliggande kännbarast, hvarför de större af dera ock sökt ordna fattigvården på annan fot än förut, och annorlunda än på landsbygden kan ske. Vissa socknar på landet, der omständigheterna förr sammanfördt en större mängd menniskor, för hvilka arbetsförljensten sedermera upphört, eller der någon 4* 28 mängd backstugor uppstått ulan att konstfärdighet i något yrke ännu hunnit förvärfvas, eller der vid större egendomar och af arrendatorer någon myckenhet statfolk indragits och derefter lemnats åt fattigvården, de äro svårast betungade; hvaremot andra, der blott sjelfägande bofast allmoge med måttlig men säker bergning sitter på hemman, eller der de stora possessionaterne hafva hvar för sig inrättat fattighus, de hafva obetydlig och ringa kostnad för deras fattigförsörjning, hvilken är inskränkt till ålderstigne, utfattige och krymplingar. De största kostnaderne vid fattigförsörjningen orsakas af barn och af förskjutne statfolks hushåll. Barnens missvård af föräldrar är ett svårt tidens tecken på sedeslöshet och lättsinnighet samt tilltagande förslappning af hjerlats heligaste känslor och åsidosättande af samhällsmenniskans första och heligaste pligler.
Med ledning af den anvisning, som det föreslagna nya formuläret till femårsberättelsen lemnar, återstår att i denna afdelning vidröra följande förhållanden: A) Undervisning. I de flesta församlingar finnas fasta folkskolor och endast i några få är folkundervisningen helt och hållet ambulatorisk. Det vanliga förhållandet i de större socknarne är, att i närheten af kyrkan finnes en fast skola och att derjemte flyttbar skola hålles i de från kyrkan aflägsnare trakterna. Skolhusen, af hvilka många blifvit byggda under nu ifrågavarande fem är, äro i allmänhet större och rymligare samt äfven prydligare, än förut. Mångenstädes torde dock utrymmet i skolsalarne vara väl knappt. Folkskolestadgans vilkorliga föreskrift om anskaffande af jord till skolbarnens öfning i trädgårdsskötsel och plantering har endast på få ställen blifvit iakttagen. Dock torde i detta hänseende vara att emotse ett bättre förhållande, åtminstone i södra delen af länet, der Hushållnings-Sällskapet anslagit premier och vidtagit andra verksamma åtgärder till befrämjande af folkskoletr adgar dar s anläggning och underhåll. På länets landsbygd funnos år 1860 tvåhundra folkskolor, deraf 77 fasta, med tillhopa 118 examinerade lärare. Af 29,694 i skolåldern varande barn bevistades skolan af 17,939, eller icke fullt 61 procent af ° n barnens antal. Ar 1855 var skolornas antal på landet 172, deraf 72 fasta. Således hafva 28 nya skolor tillkommit, nemligen 5 fasta och 23 flyttbara. Antalet barn, som begagnade folkskoleundervisningen, uppgick då till endast 561 procent af de i skolåldern varande barnens antal. Någon, om än obetydlig, tillökning i skolfreqvensen har således ägt rum. I städerna funnos 1860 17 folkskolor, deraf 7 fasta, med tillhopa 8 examinerade lärare. Antalet barn 1 skolåldern utgjorde 2,183 och af dessa hade 1,372 eller 60Jprocent samma år bevistat skolorna. Härvid bör dock bemärkas, att en stor del af städernes skolungdom begagnat undervisning i elementarläroverken eller der befintliga privata skolor.
Enär den förra meddelar Tull-betjeningen föreskrifter och emottager dess framställningar, coinmunicerar Directionen med aila andra Embetsverk och med Kongl. Maj:t, hvarigenom denna Central-Styrelse inom sig är fördubblad, samt tvåfalldiga Cancellier för Directionen och för Ofver-Directeuren behöfliga med flere eljest förmodligen urabärlige tjenstemän. På dessa grunder få Riksens Ständer i underd. hemställa, om icke General TullDirectionen må upplösas} och hafva Riksens Ständer icke ansett lämpligt, att meddela något särskildt yttrande om pensioner för Directionens afgående Ledamöter, derest detta Förslag skulle vinna Eder Kongl. Majus Nådiga bifall, helst samma regel lärer böra iakttagas för löneersättning åt dessa, sorn åt andra tjenstemän vid Tull-staten, eller vid öfrige grenar af Siats-förvaltningen, hvilkas förbättrade inrättning äfven blifvit ifrågaställd. Vidkommande Tullstyrelsens nya organisation; så och när denna Styrelses befattning med Underdåniga Skrifvelser. 331 handhafvandet af Förfatiningarne om seglationen, om hindrandet af vissa varors utoch införsel, samt uppbörden, lefvereringen och redovisningen af de genom Tullverket ingående medel, blott innebegriper verkställighets-åtgärder, hvartill någon Collegial-Styrelse icke lärer vara behöflig; få Riksens Ständer i underd. föreslå: Att fullverkets Styrelse och inseendet öfver seglationen måtte uppdragas ät en General.Directeur, biträdd af Secreteraren vid Tullverket och Kamereraren vid Boksluts-Contoiret, den ena för Cancelliet och den andra för Contoirs-göromålen, efter samma grunder och inbördes förhållandent som ega rum mellan Landshöfding, Lands-Secfeterare och Lands-Kamererare i Läns-styrelserne.
Jag har sagt, att rättsvetenskapen icke kan utvecklas och förkofras, när man förvisar dess idkare till en småstad, der vetenskapen, i brist på näring, måste dö? Detta har jag sagt och dervid blifver jag, samt yrkar fortfarande, att punkten måtte återremitteras. Ilr Garlheim Gyllenskjöld: Jag skall endast med några få ord fästa upmärksamheten derpå, att då den föregående punkten är bifallen och då det icke lärer kunna nekas, att en sönderstyckning af Universitetet skulle vara förknippad med hvarjehanda svårigheter, det vore i högsta grad olämpligt att återremittera denna punkt. Ty om denna punkt återremitterades, men den vid förra punkten förda discussionen icke medföljer, så skulle det synas för Utsk. såsom hade inga andra yttranden rörande den juridiska fakultetens förflyttning blifvit afgifna, än de, som efter föredragningen af denna punkt afgifvits. Jag tror att den som anser frågan om Universitetets flyttning vara af vigt, icke bör lemna sitt bifall till denna punkt, och den efterföljande, ty derigenom undanskjutes frågan i sin helhet. Jag lemnar derhän, huruvida det i framtiden blifver möjligt att bibehålla Universitetet i Upsala på dess nuv:de plats. Jag önskar val icke dess förflyttning på sätt man föreslagit, men om jag så önskade, ville jag ej, att det skulle ske på ett sätt, som förstörde hela institutionen. Om R. o. Ad. skulle bifalla punktens återremitterande, anhåller jag, att jemväl den föregående discussionen måtte få åtfölja. Ilr Dalman: Med anledning af den siste värde talarens yttrande vill jag blott fästa upmärksamheten derpå, att då Utsk. sjelf åtskiljt dessa punkter och föredragningen här äfvenledes skett punktvis, så lärer det vara gifvet, att den ena punkten ej står i något oskiljaktigt sammanhang med dem andra. Det är icke underligt, 310 Ben 15 Juli f. m. att (le, som lyckats undertrycka reformen i det hela, nu söka att förhindra en reform i det partiella, men de, som icke vunnit den stora reformen, böra dock sträfva att vinna den mindre, och det är derföre som jag fortfar i min anhållan om fiterremiss.
Men denna konvulsiviska ryckning är egendomlig, den låter en tänka på det gamla ordstäfvet om det lugna vattnet, der de stora fiskarne gå, låter en ana, att der röra sig mera sjudande lidelser bak det glatta, välstärkta skjortbröstet än man vid första ögonkastet tror. Den andre mannen halfligger på soffan i en vårdslös ställning med den långa öfverkroppen vräkigt bakåtlutad. Hans ansigte är vanligare. Han har den aldagliga, moderna silenens råa fysionomi. Han har rödbrusiga, pussiga kinder, fnasslig näsa, röda polisånger och röda mustacher öfver läppar, hvilka äro utböjda, svällande och tjocka, som en mulatts. De båda herrarnas samtal har farit hit och dit, det har rört sig om ditt och datt, om Anderson, Petterson och Lundström, och det har, som man kunnat vänta af den stele, hvilken hela tiden hållit sig så mycket som möjligt på sin kant, förts återhållet, förnämt med karga trögt framsagda repliker, men af hans sidoman åter med en viss ordrik, jovialiskt öppen cynism. Nu ser det ut, som vore det i aftynande. Korta frågor och tvära svar dimpa med långa mellanrum ner genom röken, – dåsigheten efter middagen har infunnit sig. Maten smältes, medan ångbåten ilar framåt, oafbrutet framåt, och slamret från köket innanför beständigt rasslar in emot herrarnes örhinnor. Så tager den rödbrusige till ordet, i det han häller en ny cognac i sin väns glas; och för att utspinna en ny samtalstråd säger han: »Jaså, baron har kunnat så der utan vidare desertera från landtbruk och hela tutten.» »Ja, hvad skulle jag göra, herr major? Jag hade angelägna ärenden att uträtta i Stockholm och när jag redan var der, måste jag ut och lufta på mig litet.» »Naturligtvis! Säger ingenting om det. Gamla fidekomisset reder sig nog fan, brukade min vän Ulf i lifstiden säga om sitt kaptensboställe, ha ... ha ... ha ... – Men nu en annan sak tillåt mig fråga, hur mår er lilla fru.
De öfriga ^afrna flere blifmit reglerabe och ert fö^s bättrab |fogS*mårb Derå förorbnab. — Set af ifongl. WlajU inrättabe @fogS*in|titut har blifmit nipcfet begagnabt, och hafs ma årligen (lere en|ftlbe Der låtit befofta unbermiSniitg åt Dit* fätibe Sieber. — Sen practi|fa lärobok i |f ogödjuSfjådningen, £anbtbrufö*Slcabemten erhållit nåbig befallning att fammanfatta, har af en be(j febamot blifmit utarbetab od; ett exemplar Deraf på Statens befoftnab inföpt för hvarje ^atforat i 0ltfet, att Der förmaraS, för att på begäran utlånaS åt jorbbrukare inom 9>a|toratet, till lebniitg och efterföljb i affeenbe på en förbättrab hushållning meb DeraS (fogar. Så lifmäl Denna afhanDUng t admänhet icke futtbe af Den minbre upplp|fe flafjen jorbbrukare fomma att begagnas, och angeläget är, att äfmen åt beha bibrtngabeS fännebom af De ljttfmubfakliga(le grunberne för en flof ffogSljuö» bådning, har £anbtbrufS*Slcabemien Derjemte fått befaUning ut* 28 a5ei'gä.'baiit)s terhijen. arbeta och till $ougl. Sttajtt ittfänba görflag till eu unber få* birn fpnpunft uppjfällb fort od) lättfattlig (Brift i ämnet, för att af nämttbe flaf? jorbbrufare till råb och uppfinning begagnaö.
Men man mäste då underkasta sig dessa obligationers uppsägning, eller genom deras introducerande i börsspelet hålla dem i curs, då de, i samma mån de blifva allmänt gångbara, antaga naturen af pappersmynt, och verka i samma förhållande skadligt på myntvärdet, I vårt land är obligationssystemet så mycket mera farligt alt införa, som det saknas capitaler att särkildt i denna rörelse sysselsätta, och jag således fruktar, att stora upplåningar frän Statens sida skulle förrycka capitalerne och således störa den enskilda crediteu. Hr Rosenblad, Bernh.*) Hr Hjerta, Lars: Det är icke utan tvekan och förlägenhet, som jag tager till ordet vid en så långt framskriden timma. Det är icke blott derföre, att R. o. Ad:s tålamod under hela dagen blifvit pröfvadt genom en redan så långvarig discussion; äfven en annan betänklighet yppar sig särskildt i ett sådant ämne som delta, och hvilken, hvar och en icke kan undgå att framställa för sig sjelf. Det är nemi. klart, att hvarje ledamot af BancoUtsk. sökt studera sig in i saken, så vidt det varit möjligt; bland dessa ledamöter, finnas många med kunskaper elier affärsvana, och flere, som redan egnat en lång tid af sin lefnadsbana just åt de kunskapsgrenar, som ensamt höra dit. Det är således ganska sannolikt, att hvad som inom de resp. RiksStm yttras, icke torde förmå att rubba öfverlygelsen hos pluraliteten af BancoUtsk:s Hrr ledamöter och att de snarare skola anse läsningen af de yttranden, som åtfölja den förmodade ålerremissen af detta betänk., såsom ett nödvändigt ondt, större i samma mån som anmärkningarna blifva vidlyftigare, än såsom egentligen ledande till någon nytta *) Det härvid af Hr Rosenblad afgifna yttrande linnes infördt i slute1 af häftet. Den 18 December e. m. 503 eller något resultat. Rådfrågade man således endast dessa omständigheter, så vore det visserligen skäl att sammanfatta sig i den yttersta korthet.
Den walde med döden afgätt eller gittat styrka laga förfall. Wid alla wal, de mä wara stälde pä en eller flere personer, som böra utses til nägon tjenst, Fullmägtigffap eller förslag, fordras en föreffrrfwen Pluralitet. Säledes n.äste, wid wal til Riksdagsman, en person, som i röster närmast uphunnit den de fleste kallat, anses obehörigt at i hans ställe inträda om ej genom nytt wal och derwid erhällen pluralitet, emedan i annan händelse han endast äger minoritetens kallelse, i kraft hwaraf han blifwit lagligen utesluten. Denna satts synes wara sä naturlig och gifwen, at den witzerligen ej tarfwat sörswar genom et rum i Grundlagen, om ej erfarenheten wisat at den klaraste sanning någon gäng kan bestridas, dä hon endast stödjer sig xä rätthetsprinciper och förnuftsslut. Constitutions - Utskottet har ansett lämpeligt at nägon wist korrt tid kunde bestämmas, innom hwilken alla Riksens Ständers Utskott, med undantag af det Hemliga, borde wäljas och sättas i werksamhet. Hittils hafwa mangen gäng Ledamöter i et Utskott ej förr blif. wit utsedde än, i den mon ämnen för desi handläggning under Riksdagens fortgäng yppats, samma Utskott funnits oundgängeligen behöfligt. Häraf har ej sällan upkommit den olägenhet at, genom efter hand gjorde tilsättningar, tjenligoch tilräckelige Ledamöter för et sednare pätänkt Utskott med swärighet kunnat finnas, särdeles i de mindre talrika Ständen, der ofta en Per. son Den 3 Augusti. 771 son mäste ätaga sig Ledamotstap i flera Utstött, hwilka sämedelst hindra och afbryta hwarandras arbeten, om ej pä en gäng och i god tid en bebörig reglering härutinnan iagttages.
St:rs åtanka, som någonsin den i 28:de punkten om förmälda personen, och pä dessa skäl anhåller jag om återremiss, på det att Rector Vierecks 50-åriga döttrar mätte komma i åtanka till erhållande af det ringa underhåll, som här blifvit föreslaget. Hr Adelborg: Afven jag erkänner den satsen såsom gif ven och klar, att pensioner icke böra åstadkommas genom enskildta motioner Den 22 April e. m. 353 motioner för sädana personer, hvilka äro af vederbönde auktoriteter kända och sorn hålunda hos dem kanna göra sina billiga anspråk på ersättning för en långvarig tjenst gällande. Detta är dock i allmänhet icke förhållandet med de kanske at samhället mest förtjente embetsman, åldrige skollärare. Dessa, isynnerhet de äldre, äro i allmänhet vanlottade och nästan vid hvarje Riksdag hafva vi haft åtskilliga sådana motioner, hvilket tillkännagifva alt man nödgas anlita R. St. direkte för alt få pensioner åt sådana öfveråriga personer, äfvensom deras i fattigdom stadda öfveråriga enkor och harn. Att, såsom en SlatsUlsk:s ledamot uttryckt sig, R. St. skulle, i följd af en sådan barmhertighet, fä sådane personers barnbarn, barnbarns barn och barnbarns barnbarn på tinisen, tror jag just icke man behöfver frukta, emedan deruti icke ligger så mycken rimlighet, som den för mig åtminstone klara och tydliga åsigten, att sådane personer vanligen icke äro mycket hemma i ekonomiska omständigheter och derföre lemna de sina i knappa vilkor, och att Staten bör ersätta de njugga lefnadsvilkor, en sådan person under lifstiden haft, med en billig omvårdnad om hans efterlefvande enka och barn, helst då de hunnit 50 års ålder, såsom här. Den ifrägavar:de personen har infört hos oss en ny undervisningsmelhod. Ifan har tjenat såsom skollärare i 30 år. Jag tror alt det bör gifva tillkänna mer än väl, att R. o. Ad. icke begår någon oförsigtighet eller lemnar något vådligt prejudicat, då Ståndet för honom gör eli undantag ifrån den princip, man eljest kunde anse böra tillämpas.
Uti särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar har blifvit föreslaget att, enär den under 2:dra punkten omförmälda väg från Öhrträsk förbi Fredrika kyrka till Åsele, för att rätt gagna orten, borde erhålla en ytterligare fortsättning till Wilhelmina kyrka; Rikets Ständer under de förbehåll, som kunde finnas lämpliga, måtte för anläggning deraf bevilja ett anslag af 50,000 R:dr. Enligt det af Styrelsen för vägoch vattenbyggnader före innevarande Riksdags början afgifna underdåniga generalförslag öfver sådana arbeten, för hvilkas utförande statsbidrag blifvit ifrågasatta, skulle denna fortsättning för en väglängd af 6 mil 25,600 fot komma att kosta 66,950 R:dr. Rikets Ständer, som dela den jemväl af Styrelsen yttrade åsigt om nyttan af den ifrågavarande väganläggningens ytterligare utsträckning i enlighet med derom nu framställda förslag, och emot det ifrågasatta anslagets belopp icke funnit något att erinra, hafva likväl ansett att, då den nedre mellan Öhrträsk och Åsele under anläggning varande delen af ifrågavarande väg, enligt upprättadt kontrakt, icke skall vara fullbordad förr än den 1 Oktober 1869, samt bristande arbetskrafter inom dessa glest bebodda orter i allt fall icke torde medgifva någon större skyndsamhet vid arbetets utförande, endast en mindre del af det nu begärda anslaget må till utbetalning under år 1867 ifrågakomma; Och, i öfverensstämmelse härmed, hafva Rikets Ständer, för anläggning af den föreslagna vägen mellan Åsele och Wilhelmina kyrkoby i Westerbottens län, 12 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 83. beviljat ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 50,000 R:dr, samt deraf till utgående under år 186*7 anvisat 10,000 R:dr, under enahanda förbindelse för vederbörande i afseende å denna väganläggnings fullbordande och framtida underhåll, som vid sistförflutna Riksdag stadgades, rörande väganläggningen mellan Öhrträsk och Åsele. 5:o.