Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner föga, hvilka det är, som lidit förlusterne, och det gör mig lika mycket; det är mig nog, då jag vet, att de äro Svenska undersåtare. Jag vet ock vidare, att rättvisa, den allmänna national rättvi - 47? Den 25 jJovemBer f. irii salt, Sr elen fasta grund, på hvilken en Stals cnnstitutionella lif skall hyggås. Vi veta ganska val, att orättvisan alltid drabhar arne personer, först den , som förlorar, Och sedan den, sorn eöc orättvisan, och det Sr s^årt alt säga, hvilkendera deraf mest lider. Hvar och när den handt, är lika mycket. Jag finnér redan mycket skäl , att förblifva vid min mening, då Utskottet erkäpner att Öfversättning ej är riklig. Vi höra komma ihåg, att förlusterne uppstått dels genom hvad Frankrike heröfvat Sverige, och dels igenom hvad Danmark och andre nationel' hafva herölvat Svenske undersåtare. Sverige var i den lyckliga ställning, att kunna betala våldsverkare!! med dess eget mynt, och Sverige begagnade detta tillfälle på ett klokt sätt. Dåde Frankrike, Danmark och andre magier hafva fått betala kina våldsamheter. Jag frågar då, om ej den, som lidit derigenom, äger någon rätt alt af vinsten få någon del, så alt förlusten ej drabbar hohom ensam. Man talar om praejudieat; ja jag erkänner, alt om i en framtid så olyckligt skulle hända att dylika frågor skulle uppkomma, och det åter vore 8 millioner R:dr, och ett Konungarike att vinna, så önskar jag, alt samma grund då äfven mätte blifva antagen, och tror alt ingen i förväg skall hafva något deremot. Der åter ingenting finnes, har Kejsaren förlorat sin lätt Den 5; November f, nt , ratt. Här är icke fråga om att ersätta förJuslerne med Svenska penningar, utan art ersätta dem med Förbryfrarnes egendom, sora vi haft i taka händer , men sorn vi anvandt till andra ändamål.
Krigsdomstolarna kunna, såsom migsynes, icke förenas med allmänna domstolarna, emedan krigsärendena eller de mål, sorn nu tillhöra krigsdomstolarnas handläggning, fordra skyndsammare behandling under vapenöfningar, marscher och fälttåg; och dessutom skulle det nusvårligen lyckas, att på de allmänna domstolarna inympa krigsdomstols-målcn, enär undervisningen i lagfarenheten ännu icke fått den riktning, att man, utan särskilda studier i den grenen, kan behörigen handlägga sådana mål. På Rikets Hofrätter hafva visserligen blifvit öfverflyttade många ärenden , vid hvilka de varit ovana. Handläggningen deraf går visserligen för sig; men ledamöterne hafva pjunkat deröfver, och påstått , att sådant särdeles ökar deras göromål. En annan omständighet, som, ehuru mindre direct och ur en underordnad synpunkt, talar för krigsdomstolarnas bibehållande, är det kända förhållandet med de hopade göromålen , hvaröfver Hofrätlerna föra en billig klagan, och som från R. o. Ad. förn nied t motioner om ökade anslag Vill man på Rikets Hofrätter öfverflytta de flera och ofta vidlyftiga mål, som Krigs-hofrätten handlägger; så skall utan tvifvel balancerna och villervallan i Hofrätlerna till den grad ökas, alt den ögonblickliga besparingen, som revisorerne afsett, innan kort skall föranleda mångdubbelt större utgifter, och ändamålet följaktligen helt och hållet förfelas. I fråga om Statens ordnande efter ideen af ett på genomtänkta, osvikliga grunder hvilande begrepp om de ändamålsenligaste principer för samhällsskickets framskridande i upplysning, välstånd samt allmän utveckling och förkofran; i fråga särskildt om domstolarnas och domslolspersonalens organisation uti samina syftning, gör jag icke afseende på Statens pecuniära besparingar; ty vinsten af Statens framsteg i dess Den g Maj e. lii, 483 högre syftning, efter dess sanna idee, kan ej uppvägas af materiella produeter eller deras mätare, som är penningen; emedan denna vinst är en product af tiden, ofta af Århundraden, sorn ej kunna köpas för penningar, lika litet sorn individuella kunskaper i allmänhet kunna det.
Om nu städernas invånare på lika sätt låta utländningen förse sina behof af lifsmedel, hvilka äfven som oftast erhållas för vida bättre pris, än de inhemska, så är det klart att ingenting mindre än välmåga och belåtenhet för så den ena som andra samhällsklassen skulle utveckla sig af det fria systemet. Med civilisationens framsteg uppkomma öfverallt ökade behof; industriens utveckling måste med dem gå i jämnbredd; blifver den efter, eller qväfves den genom en ovarsamt tillåten utländsk införsel, så följer nöden snart i spåren, helst i ett land, hvars naturalster äro få, och i afsättning osäkra. 22 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21 Nationens oberoende hvilar i väsendtlig grad på landets egen kraft och förmåga att frambringa de genom ci vilissalionen ökade lefnadsbehofven, serdeles de första och angelägnaste, såsom kläder och föda. Att för dessa nödgas räkna på utländsk tillförsel, vore att underkasta sig ett lika nesligt som vådligt beroende. Vill man af historien hemta ledning för sitt omdöme i denna sak, så skall man deruti finna de kraftigaste bevis för skyddande handelslagars nödvändighet. Den visar i allmänhet, hurusom Stater stigit i magt och rikdom, eller sjunkit i fattigdom och beroende, allt efter som industrien inomlands varit skyddad, eller lemnad lill pris för andra länders öfvermakt. Frankrikes utomordentliga stigande under Colberts förvaltning och ända intill 1786— samt efter samma systems återinförande de sista tvänne decennierne; Preussens och de öfriga Tyska Staternes sedan Tullföreningens stiftelse, äro i detta fall talande exempel. England har allt sedan Elisabets tid följt samma system, icke allenast att skydda näringarne mot utländsk medtäflan inom landet, utan att bereda utvägar till afsättning på utländska marknader för den utomordentligt stora produclion — ja den verkliga öfverproduction, hvartill Englands industri, gynnad och skyddad genom medvetandet af intressenas gemensamhet, i våra dagar stigit. Under det i England mycket talas om fördelen för andra nationer att antaga liberala handelsförfattningar, går England sjelf sin gamle prohibitiva väg, på hvilken det kommit till sin öfverlägsna magt och rikedom.
Forstårhta StatsUtskottets Memorial N:o $47’ 3 Omröstningen har utfallit med 77 Ja och 42 Nej, hvadan Ja vunnit; och kommer, till följd häraf, någon beskattning, medelst Bevillning, å så kallade öfverflöds-artiklar, icke att ega rum. 4:o I frågan om årlig Bevillning å Caracters-fullmagter 3 som hädanefter meddelas. Den, som bifaller Bevillnings-Ulskottets förslag med afstyrkande af årlig Bevillning å Caracters-fullmagter, som hädanefter meddelas, röstar Ja, den det ej vill, Nej. Vinner Nej, kommer årlig Bevillning å sådane Caracters-fullmagter att utgöras. Omröstningen har utfallit med 42 Ja och 76 Nej, hvarförutan en sedel måst såsom dubbel casseras; och som Nej sålunda vunnit, skall årlig Bevillning å Caracters-fullmagter, som hädanefter meddelas, utgöras. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet skolat Rikets Ständer meddela. Ankom till Exp—Utsk. den 23 Aug. Memorial, i anledning af Itiks-Ståndens olika heslut i frågan angående Curhus-afgiftens fortfarande. Till följd af Riks-Ståndens den 11, i3 och 18 innevarande månad fattade beslut, i anledning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 28, rövande Riks-Ståndens olika beslut i frågan om Curhus-afgiftens fortfarande, har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag, i vederbörlig ordning, anställt omröstning efter följande godkände Proposition: Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets förslag, att en årlig afgift till Veneriska smittans botande och hämmande må fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutar, med ett maximum af 5 skillingar för hvarje person, som betalar mantalspenningar, röstar Ja, Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer ofvannämrtde afgift att fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutar, med ett maximum af 6 skillingar för hvarje person, som betalar mantalspenningar.
Beträffande de båda första föreskrifterna finner jag ingen anledning att nu uppehålla mig vid dem längre, än som for dras för att uttrycka min fulla öfvertygelse om deras förträfflighet. Men det tredje förbudet bringar oss ansigte mot an-sigte med dessa andra den vetenskapliga uppfostringsmetodens motståndare, hvilka ingalunda äro såsom den praktiske mannen, i ett döende tillstånd, utan tvärtom lifliga, vaksamma och fruktansvärda. Det är icke omöjligt, att vi skola få höra ett skarpt klander af detta uttryckliga uteslutande af “ literär undervisning och uppfostran “ från en högskola, den der likväl ger sig ut för att gifva en hög och fullgod uppfostran. Sannerligen, det fans en tid, då bildningens Leviter skulle hafva låtet sina basuner ljuda emot dess murar såsom emot ett uppfostrings-Jeriko. Huru ofta har man icke sagt oss, att naturvetenskapens studium är oförmöget att skänka bildning, att det icke vidrör något af lifvets högre problem och, hvad än värre är, att den ständiga sysselsättningen med vetenskapliga studier sträfvar att alstra en trångbröstad och vidskeplig tro på de vetenskapliga metodernas användbarhet vid sökandet efter all slags sanning. Huru ofta har man icke anledning att iakttaga, hurusom intet svar på ett besvärligt argument gör så god verkan som det att kalla dess framställare “ endast en vetenskaplig specialist “. Och då, såsom jag fruktar, vi icke få tala om denna form af opposition emot vetenskaplig uppfostran i preteritum, — kunna vi icke vänta att få höra, att detta icke blott förbigående af, utan rent af förbud mot “ ren literär undervisning och uppfostran “ är ett i ögonen fallande exempel på vetenskaplig trångsinthet? Jag har icke närmare reda på de skäl, som bestämt Sir Josidh Masons handlingssätt, men om, såsom jag inser vara fallet, han med uttrycket “ rent literär undervisning och uppfostran “ afser den vanliga klassiska kursen vid våra skolor och universitet, vågar jag ur min egen fatabur framlägga åtskilliga skäl till stöd för denna åtgärd.
Skulle LagUtsk:s belänk. N:o 126 af R. o. Ad. afslås, så är det föga skäl att bifalla detta, enär lösen utgör den hufvudsakliga delen af afgiften för hofrätlernas domar, då de skola ingifvas till K. M., och stämplade pappersafgiften är vida mindre; men båda hafva det gemensamt, ali de utgöra eu inkomst för hofrätternas tjenstemän. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt först till afgörande företaga LagUtsk:s betänk. N:o 126, och att derefter Bevilln.- och LagUtsk:ns belänk. N:o 10 skulle blifva föremål för pröfning. Tili följd af sistnämnde beslut föredrogs nu LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 126, i anleda, af väckt motion om upphäfvande af K. förordn. d. 24 April 1754, ang:de revisionssökandes skyldighet alt i hofrätten erlägga lösen för handlingarne i målet m. m. Hr von Hartmansdorff, Aug: När LagUtsk. erkän ner, att delta förslag, ehuru godt och nyttigt del må vara, likväl skulle föranleda förlust af de inkomster, sorn nu användas till lönefyllnad åt hofrätternas tjenstemän ; sä borde man väl hafva hoppats, att LagUtsk. icke skulle först den 16 Maj hafva lill Stånden afgifvit sitt yttrande derom. Utsk. borde väl, enär motioner i detta afseende utan tvifvel inkommit inom motionstiden, hafva börjat med detta ärende så tidigt, att R. St. kunnat hinna besluta om ersättning åt dem som förlorade. Men att nu, vid riksdagens slut, blott begära, att denna lösen borttages, ulan att man gifver anvisning på någon ersättning, är detsamma, som att säga, det ingenting kan deraf blifva, ty man vet ganska väl, alt hofrätternas betjening är bland de sämst aflönade af Statens tjenstemän. Ehuru jag i saken tror, att den ifrågavarande ändringen vore ganska riklig, så nödgas jag likväl under närvarande omständigheter afstyrka bifall till Utsk:s förslag.
Men i samma mohn som Louptcckningen framffrider, lära Ständerna fä närma sig till Gripsholm, hwarcst förmodligen blir ett märkwärdigare fält, där anständig nit förenad med »värdighet för Riksens Ständer, kräfwer den djupaste försigtighet och all möjlig förtänka; och som Dm 1Z September. Z'Z fom det berättas mig , akt pä de effcctcr som derstädes af f. d. Konungen nu innchafwas, engen försegling wid de§ nedstigande frän Thronell blifwit hwarkcn där eller sedermera förrättad, utan att Konungen säledes i närwarande stund öfwer allting af eff-cter rc. rc. äger fri och obehindrad tillgäng» sä i Schatullen, som Papper och Handlingar; ty finner jag mig för mia del föranläkcn, att dels som okänd med den äran, att utan Ordres och Jnstruttioner hemsöka andras gömmor och dcrwid göra lönande bctragtclscr; dels ewan wid konversation med de höga och förnäma, dä man will weta deras förmögenhet, ödmjukast af Högloft. Riddcrikapct och Adeln fär jag begära en sä tydelig och fullständig
TILL DEN MINNESRIKA HJÄLMARESTADENS SESÄLLAN HAR MAKTEN AF STRINDBERGS EGENDOMLIGA SNILLE VIOL, HYACINTHE, HELIOTROPE, SYREN M. FL. FL. \ ÄN I DENNA SANT MÄNSKLIGA DIKT OM MÄNNISKOR, HVIIKA BJUDA VÅR LÄSEKRETS AFBILDNIGAR, HÖR VISSERLIGEN EJ SLOTTET, MEN DET UNDERGÅR FÖR NÄRVARANDE RESTAURERING FRÅN BÖRJAN ÄRO DÖMDA TILL UNDERGÅNG OCH FÖLJAKTLIGEN, OCH VI HA DÄRFÖR TROTT DET VARA AF INTRESSE ATT VISA, TROTS ALLT SITT SKENBARA MOTSTÅND, ENDAST ARBETA PÅ GULDMEDALJ \ HUR EN AF DEN HISTORISKT MÄRKLIGA BYGGNADENS FASADER SITT DYSTRA ÖDES FULLBORDAN, NÄR DE TRO SIG KÄMPA SOM STARKAST FÖR ATT UNDGÅ DET. TAR SIG UT. DET SÄLLSAMMASTE I ERIK XIV ÄR GÖRAN PERSSONS ÖREBRO SLOTT BYGGDES PÅ GUSTAF VASAS BEFALLNING S KEGERINFITSJE&amp;TAN — " CEETERLÄNGGFATAN LÖ I BÖRJAN AF 1500-TALET FÖR ATT ERSÄTTA DET AF HONOM ERPERSONLIGHET. OM NÅGONSIN EN DIKTARE LYCKATS FORMA A. T. A. T. ÖFRADE OCH FÖRSTÖRDA ÄLDRE SLOTTET ÖREBROHUS. DET EN TYP, SOM LEFVER, SÅ ÄR DET DENNA GESTALT, OM HVILKEN DE GODA OCH ONDA MAKTERNA STRIDA.
Med stöd af dessa intyg, och då Lidén, såsom Kurhusläkare, icke egde rätt till pension, till hvilkens bestridande kurhusmedlen icke lemnade tillgäng, helst Calmar läns stora utsträckning föranledt dess delande i Irenne särskilda distrikter, hvarigenom läkareoch förvaltningskostnader betydligt ökats, har E. K. Majit föreslagit Rikets Ständer, att bevilja bemälde Lidén vid afskedstagande! en pension på allmänna Indragningsstaten af 750 R:dr Runt, motsvarande den lön. han nu i egenskap af Kurhusläkare åtnjuter; och hafva, på grund af de anförda förhållandena samt i betraktande af angelägenheten deraf, att Doktor Lidén ej må komma att alltför länge qvarstå vid omförmälda befattning, sedan försvagad helsa satt honom ur stånd att densamma behörigen handhafva, Rikets Ständer den begärda pensionen beviljat. 58:o. Sedan E. K. Majits Befallningshafvande i Gottlands län, uti skrifvelse den 4 Januari nästlidna år, till E. K. Majit öfverlemna! en af Provincial-läkaren i länets norra distrikt, Medicine Licentiaten och Kirurgie Magistern A. André underdånigst gjord anhållan, alt, på grund af bifogad läkareattest och af sökanden i öfrigt anförda skäl, undfå nådigt afsked från nämnda Provincialläkare-beställniug, med lönens bibehållande på allmänna Indragningsstalen såsom pension; i anledning hvaraf ej mindre Sundhets-kollegium än Statskontoret infordrade utlåtanden den 17 och 31 i nämnde månad afgifvit, dervid Statskontoret förmält, att då André vore endast omkring 56 och ett halft år gammal och såsom läkare varit i Statens tjenst anställd vid pass 34 år, hvadan han icke uppfyllt de uti nådiga Brefvet den 12 November 1823 för pensions åtnjutande å Rikets allmänna Indragningsslat, stadgade vilkor, Statskontoret ansåge sig ej kunna å förberörde ansökning tillstyrka nådigt bifall; har E. K.
Jag vågar bestämdt påstå motsatsen; Ty någon skattevärdering äger 1111 för tiden aldrig rum, och när en skatteköpsansökning åtföljd af bevis öfver nedsatt köpeskilling inkommer till K. bef:de, samt något klander i anledn. af det kun - Den 1 Augusti. 53 gjorda skatteköpet icke blifvit anmäldt, så insänder R. bef:de genast haudlingarne lill K. kammar-coll., som i händelse sökandens besittningsrätt befinnes lagligen befästad, också genast utfärdar skattebref, hvilket vanligen lill K. bef:de öfversändes för att sökanden emot lösen tillställas; och huruvida delta kan anses innefatta någon omgång som leder till besvär för skatleköps-sökanden, det öfverlemna!' jag ät en hvar att bedöma. Vidare innehåller förslaget att ”uträkningar öfver beloppet af skatte-köpeskillingen för hvarje serskild åbo försedt kronohemman eller så beskaffad kronolägenhet bör i landskontoren länsvis uppgöras och till kammar-collegii granskning öfverlemnas”, samt att derefter serskild förteckning öfver köpeskillings-beloppet bör för hvarje socken upprättas för alt i sockenkyrkan uppläsas samt der till vidare upplysning och efterrättelse förvaras. Jag har frågat mig hvad slags gagn som man med dessa åtgärder mä hafva åsyftat, men alla försök till dess utforskande hafva för mig varit fullkomligen fruktlösa. Skatteköpeskilliugarne erläggas icke efter någon förvandltngsgrund, utan utgå, för rusthåll, med 6 och för vanliga kronohemman med 10 års kronovärderings räntor.
Dessa undantags-bestämmelser, i hvad de angingo Nämndemän, upphäfdes genom meranämnde Kongl. Kungörelse af den 11 Augusti 1854, angående utsträckning af Nämndemäns rätt till skjuts och traktaments-ersättning för syner och andra extra förrättningar, och stadgades att Nämndemän skulle vid sådane boställsoch torp-syner samt andra extra förrättningar, för hvilka de dittills icke varit till någon godtgörelse berättigade, ega tillgodonjuta skjuts-ersättning enligt gällande resereglemente för den i och för förrättningen tillryggalagda väglängd, som öfverskjöte en half mil, från Nämndemannens hemvist räknadt, äfvensom att de i allmänhet för dem åliggande syner och öfriga extra förrättningar finge beräkna dagtraktamente enligt rese-reglementet utan något undantag för det fall, att kortare tid än en hel dag till förrättningen åtginge. • Att Nämndeoch Fjerdingsman undfå reseoch traktaments-ersättning för deras inställelse vid dem åliggande extra förrättningar, anser sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vara med billighet öfverensstämmande, men då Utskottet icke är i tillfälle att med erforderlig noggranhet särskilja alla de förrättningar, hvilka äro till extra hänförliga, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl Majit aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, att Kongl. Majit täcktes, efter ärendets behöriga utredning, till Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning om och i hvilka fall reseoch traktamentsersättning må tillerkännas Nämndeoch Fjerdingsmän för extra förrättningar i Kronans ärenden. Stockholm den 24 September 1857. Bih. till R. St. Besv. och Ekon.-Utskottcts Utlåtande J»I 28. Reservation: af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Sept. 1857, kl. 7 e. m.
Sedan detta förslag, jemte förslagen till öfriga delar af civil-lagen, hvilka ock blifvit genom tryck allmänheten tillgängliga (nemligen Giftermålsoch Handels-balkarne redan år 1815, Årfdaoch Jorda-balkarne 1818 och Byggninga-balken 1819) liksom förslagens högt begåfvade författare, väckt, allmännare uppmärksamhet; så funno Rikets år 1823 samlade Ständer, utmärkte för ej mindre det då, till fullt medvetande, vaknade konstitutionela lifvet, än äfven den progressiva rigtningen i allmänhet, sig föranlåtna att icke blott antaga det hufvudsakliga af kommittéens förslag derom, att soeknestämman, med lika rösträtt för valberättigade, skulle välja nämndemän till Härads-rätt, ehuru valrätt och valbarhet inskränktes till bönderna allena, utan ock anhålla ”om vidtagande af nödiga mått och steg till påskyndande af Lag-kommittéens arbeten, så att hela förslaget till ny civiloch kriminal-lag så tidigt måtte fullbordas, från trycket utgifvas och allmängöras, att detsamma, i den ordning 47 ”(33?)” § i Riksdagsordningen och 87 § Regeringsformen bestämma, kunde, så vidt möjligheten det medgåfve, i ett sammanhang komma under Ständernas pröfning vid nästa riksdag:” i anledning hvaraf Kongl. Maj:t 460 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVd 241. l:o i det throntal, hvarmed Ständerna den 22 December år 1823 hemförlofvades, yttrade följande: "Den kommitté, åt hvilken utarbetningen af civila lagen blifvit anförtrodd, har fullgjort detta uppdrag, och dess förslag är öfverlemnadt till mitt och mitt Stats-Rads bepröfvande.
»Jag har lofvat dig en uppmuntran, så snart du gjort några ytterligare framsteg i luftsimningskonsten, och den uppmuntran skall du själf få bestämma. Hvad vill du ha, min pojke?» »Om pappa ville ge mig ett par af de där fyrtio procents obligationerna som pappa talade om i går, skulle jag vara glad.» »Dem skall du få. Men gå nu ned och lägg dig. Det är långt lidet på natten.» »Strax pappa, men först ville jag att vi skulle sluta vår lek där nere. Vi äro sju små gossar och flickor som ha alldeles ofantligt roligt.» »Det gläder mig. Men hvad leka ni då?» »Jo, vi leka en så grufligt rolig lek. Stifta bolag, heter leken.» »Så-å! Nå hur går det till?» »Det är inte svårt, pappa. Det är jag som stiftar alla bolagen, och de andra gossarne och flickorna lemna mig sina pengar som jag lägger i min sparbössa.» Bankdirektören kände sig rörd. Han lyfte upp sin son och kyste honom. »Snart skall du få komma i hjärnskolan, min pojke,» sade han. »Är det här i Majorna?» frågade barnet. »Nej, det är i Telge, Skandinaviens förnämsta lärdomssäte, såsom man säger på ostkusten, ehuru detta nog finnes i Göteborg. Men hjärnskolan är en ny undervisningsanstalt som man upprättat i Telges gamla rådhus. Jag har aktier i företaget och skulle möjligtvis kunna afyttra några.» »Att min son redan kan simma på rygg i luften är ganska visst,» fortfor Giro och vände sig till sällskapet, »ett prof på luftsimningskonstens stora framtid. Jag anser, att man icke bör låta den konsten drifva vind för våg, utan stifta ett bolag som tar saken om hand.» Det tyckte sällskapet också. »Men hvad fordras till luftsimningen?» frågade någon. »Därtill fordras först och främst,» upplyste bankdirektören, »en simapparat som utgöres af en platina-kiselsyrekolväteförening, en sammansatt kropp hvilken med ofantligt liten specifik vigt förenar platinans egenskaper med glasets genomskinlighet och kautschukens smidighet, men också kan göras lika hård som denne.
Medgifvas måste, – hvad han efteråt sjelf till en del medgifver, – att hon nu ojemnförligt mindre slösade sin vers-talent på allahanda brudgraflyckoch lof-skrifverier, samt ojemnförligt mera beflitade sig om laggrannhet i grammatik och versbyggnad, jemte en viss concinnitet i ämnenas behandling och en viss städning i dictionen, som hädanefter röjer en stigande böjelse för rhetorisk prydlighet. Onekligen arbetade hon sig ganska mycket ifrån den halffärdighet, den vidtsväfvighet, den urskillningsbrist i både innehåll och uttryck, den beredvillighet att i det allmänna utströ hvarjehanda obetydligt (eller blott inom den enskildaste krets betydligt) bläckhornskram, från hvilka hennes tidigare författar-verksambet ej kan frikännas. Öfverhufvud blir hennes sammanhang med sina första fostrare, de äldre dels svenska, dels tyska poeterne och poetastrerne, under dessa sednare år föga synbart: hvaremot anklangen af de Frankrikes skalder, som för dagen voro de mest prisade i Epik, Ode och Didaktik, städse igenkännligare framljuder. Att Fruarna Deshoulières och Dubocage blefvo synnerliga älsklings-mönster, kan lätt förklaras. En annan fråga är, huruvida denna förkofran i smak och styl ej vanns, i någon mån, på bekostnad af den oskyldighet och rena innerlighet, som under den tidigare perioden utmärker hennes bästa stycken. Mest är hon sig tvifvelsutan olik i den rimmade afhandlingen ”Fruntimrets Försvar”, hvartill hon kände sig uppmanad af ett utfall hos Rousseau, i dennes bekanta bref till D’Alembert om en Theaters inrättande i Genève. Hennes anmärkningar äro rigtiga: framförallt de båda, att mängden af qvinnor alltid är sådan, som mängden af karlar vill hafva den, och att, om än i Frankrike vore upprättadt ”ett sällsamt qvinno-välde af okunnoga, högdragna, fåfänga och behaglystna qvinnor”, så borde den efter dem tecknade bilden ej utsträckas till ”Qvinnokönet i gemen”.