Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Peyron: Det är i anledning af en talares, Ilr v. Troils sednaste yttrande, som jag ber att få yttra ännu några ord. Jag tror nemi., att frågan om militärlärares anställande vid universiteten äger alltför nära sammanhang med det hela af Uppfostringscommitteens utlåt. ang:de våra undervisningsverk, för att kunna partielt behandlas. Hvad beträffar Gr. Cronhjelms yrkande, att en skrifvelse, på sätt han föreslagit, måtte till K. M. ingå, får jag såsom min enskilda tanka förklara, det jag icke anser Utsk. berättigadt att söka gifva riktning åt Regeringens åtgärder i detta afseende. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Det är mig okärt att ånyo nödgas uppträda; men jag vill endast i följd af Gr. Cronhjelms yttrande, att vara träffad af hvad jag anfört, förklara, det jag ingalunda syftade å Hr Gr:n. Om alla hyste lika inye - Den 24 Maj. ten afsky för personligheter som jag, skulle säkerligen R. o. Ad. aldrig här blifva besvärade hvarken af personliga anfall, af ursägter för desamma, eller af förklaringar öfver hvad med yttrandena menats. Hvad det nu ifrågavar. yttrandet beträffar, kunde jag så mycket mindre hafva för afsigt att dermed träffa Hr Gr:n, sora Gr. just sjelf är i den kategori att, då det gäller, ovilkorligen vara pligtig att framträda. Hr von Troil: Om mitt yttrande uppkallat Hr Peyron, har han uppkallat mig. Jag kan nemi. icke finna något oskiljaktigt sammanhang emellan uppfostringscommitte'- eus stora betänk, och anställande af militärlärare på sätt jag yrkat. Detta kan ske, om än uppfostringscommitteens förslag aldrig komma att verkställas. Jag förnyar således min begäran örn propos. till återremiss. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till återremiss af Oecon.Utsk:s betänk. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. framställde derefter propos. till bifall å samma betänk. Ropades starka ja, blandade med nej. Frih.
Ett sådant afdrag sker så väl på mann-ns, som hustruns skyddsafgift och mantalspenningar, samt Be villnings-Utskottets Utlåtande, N:o sy. på Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan och öfrige Kronoutskylder, som äro af bevillnings natur eller eljest kunna af kortas t Mantulsskrifvaren upptage sådane barn och andra personer i mantalslängd till namn och födelseår, hvarjemte för de äldre anmärks brist på tillgång och förmåga att sig försörja, samt utföre i serskild column deras antal, för hvilka skatte-lindring åtnjutes, då mantalslängden kommer att lig':a till grund för af kortningen alt hemmansvärdet, men ej hemmantalet, borde ligga till grund för lindringen; att uttrycket, ”Häradsskrifvaren upptage sådane etc.,” borde ändras till: ”Mantalsskrifvaren upptage etc g’ att stadgandet om lindring för vaccinerade barn borde, såsom numera icke tillämpligt, upphöra, eller ock rättigheten till åtnjutande af sådan lindring äfven utsträckas lill dem, som hafva fosterbarn; att, till nödig conlroll mot missbruket, att denna afkortning flere gånger sökes af samma person, borde stadgas, att afkortningen finge ske endast så vida det yngsta barnet vore under ett år gammalt; att den i i sta momentet gerningsmän m.fl. förunnade lindring äfven borde tillgodokomuia fattiga Borgare; att Utskottet icke anfört antagliga skäl till afslag å Herr Contracts-Prosten Doclor Ag ells motion om afkortning för dem, som afsäga sig allt bruk af starka drycker; samt att den af bemälde Herr Doctor och Herr Contracts-Prosten Örnberg föreslagne lindring i bevillningen borde medgifvas, på sätt jemväl uti anmärkningarne inom Högvordige Preste-Ståndet vid åtérrenaiss af Betänkandet N:o 10 blifvit vrkadt.
Det gifves icke mer än två slags frågor, sorn kunna blifva föremål för elt RiksStånds öfverläggning; nemligen 1:0 frågor af allmän beskaffenhet, hvilka alltid böra till Utskott remitteras, och 2:0 frågor, som röra något Stånd enskildt eller innefatta preliminaira hemställanden från Utskott, hvilka genast kunna afgöras. Men nu har Grefve Horn i sin första framställning gjort frågan allmän, till följd hvaraf den borde till Utskott remitteras, samt i dag inskränkt den till en fråga om Ridderskapets och Adelns Revisorer ensamt, hvarigenom framställningen blifvit förvandlad lill en enskild Slåndssak. I förra fallet har motionairen haft orätt, emedan han bordt vända sig till ConstilutionsUtskottet, för att i laglig väg få Grundlagen ändrad, innan en sådan framställning kunnat göras, och i senare fallet har motionairen likaledes förfarit alldeles olagligt, emedan Ridderskapet och Adeln icke ensamt kan besluta öfver åtgärder af sina Revisorer, vidtagne gemensamt med de andra Ståndens. Ty om vi besluta ett godkännande af våra Revisorers åtgärder enskildt, kunna de öfriga Stånden med samma skäl besluta ett ogillande deraf, och tvister sålunda Stånden emellan föranledas, hvilka af ingen böra beredas. Herr Hjertås påstående, att sakens införande för framtiden skulle vara nyttigt, tror jag mig 58 H. 6 8a Den 22 Januari i f. m. redan i det föregående hafva besvarat, och får blott tillägga, att om man åsyftar bildandet af factioner, synes medlet icke vara illa valdt; ty genom ett orättvist klander eller beröm skulle man lätt kunna bringa saken derhän, att inga andra åtogo sig Revisors-befattningen, än de, som icke förtjenade att dertill utses. Det enda lagliga sätt för Rikets Ständer att uttrycka något omdöme om Revisorernes åtgärder är det, som redan ägt rum; ty sedan StatsUtskottet pröfvat, och Rikets Ständer nu mera tagit sitt beslut om, de af Revisorerne framställde anmärkningar, är det en naturlig följd, att häri ligger det enda ogillande eller godkännande af Revisorernes åtgärder, som kan komma i fråga.
I afseende på sättet för bevillningens utgörande, har jag icke varit af pluralitetens tanka, hvadan jag emot beslutet får mig reservera, och då ett af mig uppgjordt förslag till progressiva afgifter vann afdelningens bifall, fast det sedermera underkändes i plenum, har jag ansett mig böra detsamma här intaga: ”Bevillning af embetsoch tjenstemän samt betjente, m. fl. Af alla löner, som öfverstiga: 200 r:dr, en afgift af 1 procent • . , 2: — 300 „ „ „ „ — 3: — 400 „ „ „ „ — 4: — boo , „ , i, ■ )> 5: —t 600 „ „ „ „ — „ 6: — 700 „ „ „ „ li „ 8:36. 800 „ „ „ „ li 12: — 900 „ „ „ „ 1| „ 15:36. 1,200 „ „ „ „ 21 „ 30: — samt af alla löner derutöfver tre för hvarje fullt hundrade. Och vågar jag hoppas det Högloft. Riks-stånden vid föredragning af bevillningsbetänkandet täcktes åt detta mitt förslag lemna behörigt afseende, helst detsamma afser någon lindring uti bevillningsafgifternas utgående af de ringare lönerne.” Härmed förenade sig prostarne Setterblad och Sidner. Af herr AminoffJ. F. ”Emot Utskottets beslut att ålägga privatbankerne en bevillning af femton procent för all den behållning, som öfverstiger sex för hundradet, får jag mig reservera.
Directionen hemtat anledning deraf, att ljuspenningar vid Banco-Discont-verket i Stockholm äfven utdelas; och att Låne-Contoirets Revisorer, enär någon autorisation i detta afseende för Götheborgs Låne-Contoir icke blifvit hos Banco-styrelsen begärd, eller derifrån gifven, val, för deras del, ansett ersättning för ljus böra utgöras, men likväl funnit ordningen fordra Herrar Banco-Fullmägtiges bifall dertill; och fördenskull till dem öf - i4 Banco^Ut skottets Berättelse* (N.-o 46-) verlemnat att föreskrift härutinnan meddela; hvarefter Herrar Banco-Fullmägtige, enligt afgifvet förklarande till Directionen, med anledning deraf, att ljuspenningar under den förflutna tiden varit årligen tilldelade Banco-Discont-Directionens Ledamöter och detta Verks tjenstemän, funnit skäl, alt vid det anmälda förhållandet tills vidare låta förblifva. Rikets Ständers Revisorer hafva, i anledning häraf, öfverlemnat till nu församlade Ständers pröfning, efter Banco-Utskottets hörande, hvad härom för framtiden ma forordnas. Banco-Utskottet, som godkänt Hrr Banco-Fullmägliges åtgärd för den framflutne tiden, har ansett öfverläggning om ljuspenningars vidare bestämmande för Låne-Contoiren samt Banco-Disconten böra förekomma i sammanhang med enahanda frågor, hvilka, i afseende på Tjenstemännen vid Banken, blifvit väckte och stå i förbindelse med serskilde hos Utskottet gjorde framställningar om reglerandet af deras lönevilkor i allmänhet; och uppskjuter af sådan anledning med dess slutliga yttrande öfver nämnde punkt af Rikets Ständers Revisorers Berättelse. 11:0 Angående medgifne anordningar vid Låne-Contoiret i Götheborg afaooRtdr Banco-Utskottet.t Berättelse (IV. o 46.) i5 årligen till Skrifvare-hjelp för Ombudsmannen och 5o R:dr i ett för allt för ett sjuk-^ doms-vicariat.
Om förhöjning i legan för allmänna Postföringen•, Kongl. Maj:t, som till hvad Riksens Ständer i detta ämne fasställt , lemnat Dess Nådiga bifall, har derom, till kännedom och efterrättelse, förständigat Dess Cancelhe-Styrelse och Öfver-Post Direction. 5:0 Om Riksens Ständers Beslut, angående Lön-förhöjning för Lagmännen i Skåne och Blekinge} Härom hafva Kongl. Maj:ts och Rikets Ben 2/ April. Götha HofRätt samt Stats-Contoir , blifvit, till kännedom och efterrättelse, i Nåder förständigade. 6:0 Angående Riksens Ständers Beslut, om utbetalande till HäradsSknivaren Rydström af innehållet Pensions-be 1opp; Detta beslut har blifvit Kongl. Majrts och Rikets Stats-Contoir, genom Nådig Skrifvelse, till behörigt iakttagande meddeldt. Och får jag härmedelst, på Nådigste befallning, anmoda Högvälborne Herr Grefven och Landt-Marskalken, att dessa åtgärder och beslut Högloflige Ridderskapet och Adeln meddela, Stockholm den 17 April 1818. G. af Wetterstedt. Ladcs på Bordet. Herr Grefven och Lamh Marshallen hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade klockan 4 i eftermiddag sammanträda för att på vanligt sätt utvälja Sex Electorer och tvänne Suppleanter, hvilka sedermera skulle äga att, enligt 108 §, Regerings-Formen, utse Comitterade till Tryckfrihetens vård. Bifölls.
M. jemväl begärt all till aflöning ät klockare och kyrkvaktare i det ena af dessa kapeller skulle på indragningsstat uppföras vissa summor, att utgå så länge de nuvar. tjenstemännen af samma grad inom moderkyrkan fortfara att bibehålla sina tjenster. Om derföre R. St. anslå löner åt de båda kapell-predikanterne, torde äfven af samma skäl anslag till klockare och kyrkovaktare, på sätt föreslaget är, böra beviljas. Afslä R. St. deremot det första, torde det sednare icke eller böra ifrågakomma. Dä dessa frågor således hafva oskiljaktigt samband med hvarandra, tror jag mig hafva skäl att hemställa till R. o. Ad., det afgörandet. af denna punkt mätte uppskjutas intilldess motsvarande punkt af 8:de hufvudtiteln förekommer till föredragning. Uppå Hr Gr. o. Landt m:s i anledn. häraf framställda propus. biföll R. o. Ad. att med pröfningen af 16:de punkten finge anstå tills R. o. Ad. till pröfning förehaft SlalsUtsk:s utlåt., ang-.de regleringen af utgifterne under riks-statens 8:de hufvud! il eG 17, 18, 1!>, 20 och 21 punk terne. 330 Den 29 April. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt. 22 punkten. Frih. Palmstjerna: Jag vill påminna mig att Fru Nordencreutz^ födelsenamn är Sandelin, och icke Sendelin. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad:s beslut måtte innefatta beviljande af ifrågakomne pension åt aflidne öfverstelöjtnant Nordencreutz^ enka, ehvad hon än före äktenskapet må hafva hetat. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., med det af Frih. Palmstjerna föreslagna förbehåll, bifölle hvad Utsk. i denna punkt hemställ. Härvid ropades ja, men derjemte anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få veta hvad Frih. Palmstjerna föreslagit.
Först när säkra fördelar visade sig, skulle jag önska antagandet af systemet i dess helhet och för alla läroverk; men ju mera man begrundar förhållandet, ju mer blifver det å andra sidan omöjligt att redan nu undgå anmälandet af stora betänkligheter emot hela metoden. Hvarpå är detta system grundadt? Uppå intet annat än personlighetsprincipen. Det är individualitetens seger öfver samhälligheten; det är ärelystnadens princip, satt i pligtkänslans ställe, eller åtminstone i jemnbredd dermed. Besinnen eder derföre, mine Hrr! J som älsken det bestående i staten, i samhället, besinnen Eder, förrän J obetänkt gån att förorda en princip i undervisningsväsendet, en destructiv princip af otillbörligt individualitetsvälde, som skulle förr eller sednare på ett ytterst vådligt sätt grundlägga realiserandet af enahanda samhällsskadliga idéer inom staten, eller rättare sagdt gifva en ökad styrka åt dem som redan i så betänklig mån deri vunnit insteg, Det vore mycket klandervärd! af mig, om jag förklarade mig öfverlygad derom, att principen ovilkorligen och för hvarje särskildt fall skulle frambringa en så beklaglig verkan. Jag skulle då förbise värdet af ålskillige, ur nya lärosystemets skolor utgångna män, utmärkta af en börjad hedrande verksamhet. Enskilda förhållanden, isynnerhet medelst lyckliga familjeomständigheter, bidraga lika mycket som skolväsendet, lill en god själsdaning, Jag högaktar emellertid uppriktigt och tillbörligt dessa redbare män, de äro i mine ögon dubbel heder värde. Jag värderar ock efter förtjenst det nitiska bemödandet och omsorgen hos dem, som, i den åsigt de bildat sig om systemets förträfflighet, arbeta och vaka för dess praktiska tillämpning Men icke destomindre qvarstå mina betänkligheter mot metoden; och jag önskar af allt hjerta, måtte denna undervisnings-princip icke blifva allmän, det vore i min öfvertygelse icke gagneligt, och jag gjorde orätt om jag icke, ehuru oangenämt det är för mig, vid delta tillfälle oförbehållsamt yttrade min åsigt härom.
"Naturligtvis, eftersom jag inte är ert hjertas herskarinna." "Hur kan ni veta det?" "Nå " Alma rodnade och ämnade först bli allvarsam; men snart smålog hon åter. "Den der ställningen från riddartiden tyckes föra med sig äfven andra af riddartidens seder." "Nemligen?" "Galanteriet." "Galanteriet är den enda form, i hvilken den naturliga känslan kan framträda i våra dagar." John och Lagander lågo utsträckta i gräset under träden. Lagander läste en bok, eller rättare, han bläddrade endast i den. John råkade vända sin blick mot verandan. En liten, knapt märkbar rynka bildade sig mellan hans ögonbryn; han drog sig längre bort och vände sig åt annat håll. Myggorna lemnade dem ingen ro. John slog ihjäl några, men tröttnade snart derpå, då alltid nya kommo i deras ställe. För att få ro utbredde han det stora Dagbladet öfver sitt ansigte. Längre fram mot kvällen, då de främmande hade tagit farväl, kvarblef Alma en stund sittande i båten vid stranden. Hon såg först efter deras långsamt bortseglande slup och viftade med näsduken till svar, då de svängde sina mössor. Gårdagens missmod hade nästan försvunnit ur hennes sinne i detta ögonblick, eller rättare, hon kom ej ihåg det, ty tankarna rörde sig på annat håll. Det var oklara, sväfvande tankar, hvilka korsade hvarandra i hennes hjerna. Hon hade lofvat Nymark många saker. Bland annat att han ofta skulle få komma och helsa på dem, så snart de flyttat till staden. "Någon gång," hade Nymark sagt, men hon visste mycket väl, att det betydde "ofta." Sedan hade hon ännu så der halft på lek lofvat att hon skulle besöka alla offentliga nöjen, som skulle ega rum under september, antingen det då var soaréer, konserter eller andra dylika tillställningar. Och med anledning häraf beslöt hon att straxt efter sin återkomst till staden låta göra sig några nya toaletter. Hon skulle låta göra dem riktigt fina, efter nyaste modejournal, och äfven välja sådana färger, hvilka passade för hennes hy. Ty hon ville inte på några vilkor förefalla obetydlig eller illa klädd om, hon en gång beslöt sig för att gå i sällskap.
«För i dag, ser jag. Hvad kan då stå deri, som är så alldeles märkvärdigt intressant! Jag tyckte, det numret var till och med ovanligt torrt, till och med för «Landtmannabladet» att vara. Torrt ja, – mjöl alltsammans. Eller ... det skulle väl aldrig vara mjölledaren, som Elsa sitter och slukar. Vet Elsa, det är rakt inte prima vara, det Troedssonska mjölet. Handlaren här i Refvie har det bestämdt mycket bättre. Elsa skulle hellre laga en rigtigt god kaka deraf i ugnen, – en verklig kaka, som man kan äta, mycket hellre än att färga hela sin lilla själ hvit af denna materia, som Troedssons oskyldiga kandidathjerna malt der i tidningen. – Så – du håller dig med «Landtmannabladet», Per!» «Den tidningen har jag hållit från det år, den blef till.» «Hvad skulle det annars vara för en?» kom det borta från soffan. «Det är ju den tidningen, som är för oss.» «Jag kan för resten säga kandidaten,» fortsatte Per Larsson, vänd mot Troedsson, «att kandidaten under den korta tid, kandidaten skött redaktionen, här ute bland oss förvärfvat många vänner.» «Nå nå nå,» sade Nisse afvärjande, «skäm inte bort pojken. Han ser ju redan ut som en kokt kräfta, hvilken ännu följer sin natur at krafla baklänges.» Nisse rätade sig tillbaka i stolen och frustade som en häst. «Ja, just det,» fortfor han med eftertryck. «Krafla baklänges. Så sa jag. Låt oss då ändtligen titta hvarandra hederligt i synen; ingen kan dock sjunga med annat näbb än det som vår gamle vår herre gifvit honom, och der är ingenting att skämmas öfver. Du är ju politiker, Per Larsson, d. v. s. blir förr eller senare; du är en folkets förtroendeman i kommunen sedan i förrgår, i landstinget sedan i går, och i riksdagen från och med i morgon ... Åh, prata inte; det är ju käringfasoner! Du är en upplyst man, som sänder dina gluttar i folkhögskolan och prenumererar på «Landtmannabladet». Du är en typ och du är en stötta, – en typ för ditt stånd och en blifvande stötta för ditt parti.
Den föreslagna ändringen lägger hinder i vägen för begärandet af laga skiften och fäster dervid en särskild kostnad, i händelse den, som skifte begär, har dyrbarare åbyggnad än de öfriga jordägarne, och hvilken kostnad synes så mycket mera olämplig, som den ej drabbar den utflyttande ensamt, utan äfven de qvarboende jordägarne, i den mån de biträda vid flyttningen. Af dessa orsaker kan jag icke förena mig om någon ändring af nu gällande författningar för hvad som angår utflyttningsskyldigheten, utan anhåller, att de måtte blifva oförändrade. Hvad sist angår det föreslagna hänförandet af ägograderingen lill de ämnen, hvilka böra vara pröfvade och afgjorda före skiftets fullbordan, torde jag dervid få anmärka, att uti en sak af så mångartad beskaffenhet, som den ifrågavarande, och hvilken är beroende af ej endast insigter och erfarenhet, utan äfven den egna fördel, som ofta röjes hos jordägarne vid deras affordrade yttranden om jördeus egenskaper, det synes af vigt alt ej för tidigt densamma afgöra. Och då först vid skiftenas utstakning å marken resultatet af graderingen skönjes, öfverlemna!' jag till Utsk:s bepröfvande, örn graderingen bör vara stadfästad, innan dess verkningar blifvit tydliga.
N:o 9 (min motion, ang:de e. o. tjenstemännen, deras ställning och befordrings-lagarne), anser jag mig berättigad, att vid justeringen af prot:t för nämnde dag få den ifrSgav:de skriftliga reservationen afgifva; äfvensom att i Den 31 Januari f. ra. 205 denna fråga vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Men som jag härvid finner behöfligt att förete prot.-utdrag ifrån de resp. 2:ne Med-Stånd, inom hvilka Ekon.-Utsk:ts ifrågav:de Betänk. N:o 9 föranledde diskussion, eller ifrån Höav. Presteoch Vällofl. Borgare-St:n; samt jag för närv-.de endast erhållit sådant ifrån det sistnämnda Ståndet, vågar jag vördsammast anhålla att lå denna min skriftliga reservalions-rätt öppen, tili dess jag hunnit erhålla Högv. Preste-Ståndets prot.-utdrag i frågan, eller till nästa plenum, i och för fullständigandet af denna min reservation med hvad deraf kan (öranledas. Härefter blef, uppå framställd propos., det upplästa profit af R. o. Ad. godkändt. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, uppläste en motion N:o 151, om beviljande af en pension å 450 rdr rmt åt aflidne Öfversten m. m. Carl Christian Kreugers enka och barn. Gr. Posse, Knut: I den af Hr Nordenfi It nu upplästa motion anhåller jag att få instämma. Enligt min tanke bör icke enkan efter den man, som egnat så mycken omsorg att lindra andras nöd, nu lemnäs i betryckta omständigheter. Öfverläggningen ansågs härmed slutad och motionen jemte yttrandet remitterades till Stats-Utsk:t. Frih. Klinckowström, Rudolf, uppläste ett mern. af följ:de innehåll: Med stöd af R. 0:s 46:te §:s 2:dra mom. får jag till R. o. Ad. vördsamt hemställa, att R.
Derjemte äro särskilda uträkningar uppgjorde öfver ordinarie statsregleringsfonden, statsverkets inkomster, extra statsregleringsfonden och Riksgälds-verkets fond (Bil. litt. C., D., E. och F.); hvarförutan Revisorerne, till upplysning om förhållandet med vissa speciella delar af statsregleringen, få meddela följande redogörelse: Restantier: Tionde-spanmålslösen efter bestämda priser 18: 38. Bilagan Litt. A. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 4. Sammandrag öfver samtlige i 1863 års rikshufvudbok ingående medel. Debet. Ingående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående kronouppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1863 Resterande den 1 September samma år Förskott Anmärkta poster Proprie-balanser Fordringar Sigf Kronouppbörd för år 1863 Uppbörd af extra statsregleringen Levereringar Utgående balans: Medel, hvilka i rikshufvudboken endast upptagas i balanserna. Ingående balans-. Öfverlevereringar Återstående utgifter Skulder S:gr Afskrifning Afkortning Anordning: Enligt riksstaten » extra statsregleringen Utom stat Sigr Levereringar Utgående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående kronouppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1864 Resterande den 1 September samma år Förskott Anmärkta poster Proprie-balanser Fordringar... B. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 4. Statsverkets grundfond år 1863. Debet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1863 års början, bestående af: Kontanta behållningar ■ ■■ 8,508,036: 13. Behållning af spanmål och proviant 83,872: 42. Dito af bergseffekter, 291,058: 20. Utestående kronouppbörd den 31 December 1862: Efter afdrag af: Återstående utgifter, enligt riksstat, 435,858: 58.
Cholevius, s. o. 1. s. 289. Wieselgren, s. o. III. s. 23. Anjou, Svenska reformationens Historia, I. s. 45—53, II. s. 102—5, III. s. 10—28. Anjou, s. o. I. s. 52. Se Hammerich, Hell. Birgitta, s. 84. Strinnholm, s. o. III. s. 382. En i allo lysande utställning egde rum i Stockholm 1897. Alla kände sig tillfredsstälda. Tillströmningen af resande från verldens alla land var större, än den lifligaste fantasi vågat hoppas. Alla utländingar voro försedda med resekreditiv till stora belopp, de flesta dragna på Stockholms enskilda bank, hvarföre, då penningar skulle på dem lyftas, derstädes uppstod, för öfriga kunder, en så besvärande trängsel, att man måste, på samma sätt som i riksbanken under uppbördsstämmorna, vidtaga särskilda anordningar för kundernas hastiga betjenande. Men äfven klingande mynt fördes hit i otrolig mängd. Fickorna voro fulla med finska, ryska, tyska, franska, engelska, spanska, italienska och amerikanska guldoch silfvermynt, för att icke tala om gamla bekanta från Danmark och Norge. Några sådana syntes dock icke till från Grekland och Turkiet. Der hade nämligen, på sätt man plägar säga i Vermland, kommit »beck i vällingen». Några värdhusvärdars tillämnade försök, att höja prisen, hade helt och hållet qväfts i sin linda, tack vare gjorda tillkännagifvanden om oförändrade pris på Mosebacke, Djurgårdsbrunn, Nacka, Stallmästaregården, Piperska muren och andra i den vägen tongifvande. Försöket att höja hyrorna hade äfven helt och hållet misslyckats. Det sades att fastighetsegareföreningen vetat derom draga försorg; men detta lär icke ha varit förhållandet, utan det påstås att inqvarteringsbyrån, fruktande en stor brist på rum, hade, för att derför bereda bot, låtit anordna tre stora turisthotell, der en känd restauratris från Norrland förde spiran.