Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majits förslag innehåller, beräknas till viss procent af tullbeloppen, i stället för tullvärdena, ä de varor, som i hvarie stad ineller utföras, och att denna procent må bestämmas efter medeltalet af hvarje stads tolags-inkomster under de sista 5 åren i förhållande till tullalgifterna, med det vilkor likväl, att någon minskning i tolagsinkomsterna icke må, genom tullafgifternas framtida nedsättning städerna tillskyndas; samt att, intilldess denna förändring kan komma till stånd, tolagsberäkningen fortfarande skall grundas på de i nu gällande taxa utsatta tullvärden. De i sammanhang med förslaget till tullvärdenas upphörande uti Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse antydda förändringar i afseende å beräknandet af vederlagsrekognition och den packhushyra, som genom Kongl, brefvet den 28 April 1842 är vorden lör vissa fall bestämd, äfvensom för utrönande af de tullvärden, hvarpå tillämpningen i vissa Kongl, seglations-ordningen den 13 Maj 1843, Kongl, stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör samt om inrikes tull lör - Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 15. 9 förpassning och bevakning jemväl af den lä Maj 1845 samt Kongl, förordningen den 22 December 1841, lill förekommande af olof]ig införsel och utförsel af varor, gilna föreskrifter och stadgade straffbestämmelser beror nemligen dels genom varornas värdering inför domstol, dels ock genom beräkning af en de sista ä Srens medel-intrad motsvarande procent å den inkommande tull, som å varorna belöper, hvarom general-tullstyrelsen skulle anbefallas, att till Kongl. Maj:t afgifva serskildt förslag till förändrade bestämmelser, har utskottet ock funnit fullt ändamålsenliga; hvadan utskottet föreslår det antydda förändringarna måtte för det fall, att tullvärdes-kolumnen kommer att ur taxan uteslutas, varda af Rikets Ständer godkända.
Jag för min del skulle anhålla, att vi kunde få behålla i8J5 års författning med några förändringar, på grund af anmärkn:r, dem jag ber att framdeles få anföra. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag i hufvudsakcn delar de åsigter, som här blifvit yttrade och instämmer i den reservation, som Prosten Osterman afgifvit, kan jag likväl icke med stillatigande deltaga i det yttrande, som af Hr Printzensköld blifvit fäldt, nemi. att Bevilln.Utsk. skall hafva begått en uppenbar olaglighet, då det föreslagit det i 3g §:n intagna stadgande. Då det är tydligt och klart, att Utsk. egentligen föreslagit detta stadgande, för att bereda verkställighet åt beslutet om skyddsafgiftens utgörande, och Den io Octo ber f. m. då det beror på Bevilln.Utsk. att bestämma, huruvida denna skyddsafgift skall utgå eller icke, så lärer det också vara temmeligen klart, att, om Utsk, sagt ait alldeles ingen skyddsafgift skall utgå, så bade den gamla författningen, som af Hr Printzensköld är åberopad, måst upphöra af sig sjelf, emedan icke någon sådan afgift kommit i fråga, och jag kan derföre ej undgå säga, att ehuru jag icke kan godkänna den åtgärd, som Bevilln.Utsk. föreslagit, anser jag densamma dock fullt laglig. Hr Printzensköld: Det yttrande, som jag förut tagit mig friheten meddela, tror jag var så tydligt och klart, att det icke blifvit af hvad Frih. Cederström nu anfört, vederlagdt. Jag anser det således icke ens mödan värdt, att till besvarande upptaga hvad bemälde Friherre i förevar, fall har ordet.
Phillis är villig att medgifva, att Anna har rätt. Men, frågar hon omsider, hvad skall jag göra, om min far skickar mig en gubbe på halsen, ty så mycket värde har dock ej hans förmögenhet för mig, att jag skulle vilja tillhöra en åldring. Anna svarar härpå med en omskrifning. Qvinnans vapen är ej kraften utan bönerna. Med lydnad vinner hon hårda sinnen hellre än med motstånd. Var Lucidor missnöjd härmed, så att han lät det utfalla ur sin bearbetning? Och vågade Keder ej ändra hans text eller kände han ej till originalet härutinnan? Men hvad Cats sjelf tänkte vid ett slikt kinkigt fall, det se vi af öfverskriften: »Vis omnis abesto». Guldet skulle segra, hjertat uppoffras. Detta samtal pröfvar nu tålamodet alltigenom elfvahundra jamber. Nog finner man der diverse tal om kärlek, men kärleken finner man ingenstädes. Och författaren har ej heller den tillfredsställelsen, att vid slutet lemna läsaren öfvertygad om den grundsanning, som han i inledningen proklamerade. Ty åtminstone för oss framstår Anna trots skaldens hela didaktik i en mycket sämre dager än Phillis, just derföre att den senare tvärt emot hans medvetenhet råkat få en liten gnista af poesi. Ett i sanning olyckligt resultat för en didaktisk poet! Men om också »fader Cats' bok» på sin tid gällde som ett mönster i Holland, som en versifierad långkatekes (hvilket ord verkligen är träffande), intager den inom den europeiska litteraturen en mycket låg plats. Att Nils Keder skulle kasta sig öfver hans »Weck-wyser ten Houwelick», som också är ett namn på möns pligt, förundrar oss icke, ty han har efterlemnat två oändligt prosaiska och förståndiga men långdragna bröllopspoem. Men att en sådan natur som Lucidors skulle välja Cats till föredöme och öfversätta honom, kastar ett egendomligt ljus öfver hela tidens uppfattning af poesin, såsom varande till för allt annat än för sig sjelf. Vi skynda oss att lemna denna qvafva poetiska atmosfär och låta Lucidor föra oss öfver till en långt friskare i Hvad vi förut genomgått, var skrifvet på beställning eller till för skalden sjelf mer eller mindre likgiltiga förhållanden.
Omkommerbar”net genom förbrytarens förvållande, straf”fes den till lifvet.” 3 §. Den här föreslagna Skärpning i straffet, i nion af de bortförde barnens antal, synes mindre lämpligt och skulle föranleda till besynnerliga Domslut, om t. ex. en person skulle, enligt i §., dömas för bortförande af flera barn under 7 års ålder. Ansvars-bestämmclserna synas redan vara nog stränga; hvadan Högsta Domstolen tror sig böra hemställa, om ej denna §. kunde uteslutas. 4 §. Här torde böra uttryckas, att tillämpningen af denna §. ej kan komma i fråga, utan i de fall, då förbrytaren ej blifvit dömd till döden eller lifstids-fästning, och §:n i följd deraf lyda sålunda: ”1 alla de fall, då den brottslige ej förverkat lifvet eller gjort sig skyldig till fängelse för lifstiden, kommer straff-tiden att ”fortfara intilldess det bortförda barnet Gqi Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o j3. ”varder återställd t, eller till dess full upplysning vinnes, att barnet, utan förbrytarens vållande, afiidit.” ”Varder barnet af den det bortfört åter”lemnadt inom 24 timmar derefter, utan ”att detsamma något ondt eller våldsamhet ”blifvit tillfogadt, plikte förbrytaren med ”fängelse från en lill tre månader.” Detta sistnämnda stadgande torde dock egentligen utgöra ett allmänt undantag, som bör införas i 1 §:n. Justitias-Rådet Grefve Hård var härifrån skiljaktig, och utlät sig: ”Utan att ingå i bedömande om nödvändigheten af den straff-lag, rörande barns olofliga bortförande, som Kongl.
Om han ändock kunde hoppas på ett återseende i paradiset. Det 1894 skulle fröjda bans själ — men hvad är det han säger? Hade han detta hopp, hjälpte det honom föga, ty Muhammed, som förstår fägringen, skulle taga alla dessa bedårande kvinnor för sig. Damerna skratta och medan herrarne applådera talaren och hans öfversättare, utbrista de alla, gripna af en och samma tanke: Lycklige Muhammed! Ur notisboken. Våra resande furstinnor. Mottagandet v a r storartadt o c h hjärtligt. * Dödsfall. Häradshöfding K. fr Teater och musik. Kungl. Operan. Spänningen lifligt. Glömmen ej skollofskoloni Iduns! 175 Ett matt kvidande kom prosten att spritta till och skynda till soffan. » Hvad nu. hvad nu? Hur är det med dig? Karl, Karl! » S k i s s för Idun af Emy. » Jag vet inte. jag mår så illa, » stånej, aldrig få ni mig att tro på sådant kade gossen likblek och skälfde i hvar led; där! » förklarade moster Beata med en därpå förlorade han sansen. Gossen låg sedan länge sväfvande mellan resolverad hufvudknyck, hvars åsyftade verkan af ett orubbligt dekret både för henlif och död i nervfeber, blef slutligen frisk, nes eget och — förhoppningsvis — äfven för men förrådde, såsom ofta blir följden af andras omdöme i saken yttermera förhöjdes denna sjukdom, en påfallande minnesslöhet, af virkningens energiska hoprullande och lika som i synnerhet på det djupaste oroade hans energiska placerande med en liten duns på moder. I mån af de återvändande krafterna stärksalsbordet. » Det gifves dock, » menade den nybakade tes emellertid hans minnesgodhet, ehuru visstudenten med djupsinnig gravitet, » åtskilligt serligen det mesta från tiden för hans sjukdom alltid stod litet förvirradt och suddigt, mellan himmel och jord, som. » » Ah, så nytt! » af bröt hans äldre syster ungefär som orediga drömbilder, för hans hågkomst. Men detta betydde ju mindre. med retsam beundran.
därute i Römersgade där hjälper de honom inte för att inte ställa upp någon socialist i Bröndshöj, när de har en på Nörrebro. Men se, han har nu likväl faslig lust till det, August för därute i Utterslev, där kamrater, så han är ju säker på att få röster. De fabrikerna ligga, där är han ju känd och har alla sina de har ju liksom gjort upp ett kontrakt med de liberala, skulle falla ifrån doktor Haxton, allihop, arbetarna därute, menar jag, när en af deras egna ställde sig... (Ser Leonoras grubblande, betänksamma min.) Men frun skall nu inte vara ängslig, för han har inte kunnat skrapa ihop nog pengar. LEONORA (energiskt). Huru mycket kostar det? NIELSEN (osäker, förvånad). ordnas om lokaler och annonser och möten och sådant där. Man kan inte så noga veta... A, man kan inte så noga veta. Det skall ju LEONORA (hastigt och bestämdt). sig vid bordet och lutar sig fram emot honom.) Kan jag lita på er? Låt oss talas vid, Nielsen. (Hon låter honom sätta 38 NIELSEN (torkar handen och räcker fram den). ränna med sladder. Det kommer an på. Men jag brukar nu inte LEONORA (bestämdt). riksdagsman. Det det är mig mycket emot. Men jag vill nog, att hans parti skall vinna. Och nu vill vald. jag betala de pengar, som fattas, om ni kan få August NIELSEN (försiktigt). Jo, ser ni jag vill inte, att min man skall bli Men ursäkta har frun då så mycket pengar? LEONORA (reser sig upp och går till sekretären, som hon öppnar). gården, Nielsen fars faster? Minns ni gamla fröken Sabine där hemma på NIELSEN. Hon var allt bra gammal. Alla de pengar hon fick Ja, kors ja hon är ju död, gamla stiftsfröken! från Vallö, bara för det hon lefde! De sade, att hon fick mera för hvart år, hon blef äldre. Ja, hon hade det godt, det gamla skrället. LEONORA. och hon har testamenterat mig alla sina pengar, Nielsen. Det är några mindre belopp på sparbanksböcker, som min man har låtit mig behålla till eget bruk.
Ständer anslås till understöd för Stamrotarne vid Vesterbottens Regemente, att dem emellan fördelas, efter de grunder, som af Rotehållarnes dertill utsedda Ombud jkunna, vid gemensam öfverläggning med Konungens Befallningshafvande i båda Länen, öfverenskommas och bestämmas, tned ledning af en på localkännedom stödd uppskattning af hvarje Rotes mer eller mindre behof af ett sådant understöd; kommandes, i händelse af Rikets Högloflige Ständers bifall , detta föt Rotehållare vid Stalssamt Oec.-Utsfi. Vtl. N:o gg, i3 Vesterbottens Regemente tillstyrkta understöd, att, med en motsvarande summa af circa 1600 Rdr Banco, ärligen tillöka anslaget å 3:dje Hufvudtiteln, hvarom allt underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t torde af Rikets Högloflige Ständer varda beslutad. En Ledamots serskilda tanka varder härhos öfverlemnad. Stockholm den 16 November 1829, Rservation af Herr Grefve von Schwerin: Utan att bestrida billigheten i det för Rotehållare vid Vesterbottens Regemente tillstyrkta understöd, anser jag, sedan Stats-Titlarne nu mera äro definitivt reglerade, samt Stats-Utskottets Betänkande derom redan blifvit till Riks-Stånden ingifvet, något nytt anslag, till rubbning i denna reglering, Icke böra ifrågakomma, N:o 99. Ankom till Exp. Utsk. d. ao Nov. 1825*. Ytterligare Utlåtande, med anledning af erhållen återremiss å Ulskotteus Be - i4 Statssamt 0«e,-Uisk. Ut'. N:o 99. tankande, N:o 72 rörande MötesPassevoiaocen för Indelöta Regementena.
Län lill Nådig pröfning inkommit, desamma blifvit under den 28 December i832 fastställda. Vid sådant förhållande, och då härtill kommer, att fördelarne af den föreslagna beskattningen hvarken kunna beredas utan intrång i egandeoch dispositions-rätten till jorden, eller uppväga de olägenheter, som vid afgiftens erläggande och controlers handhafvande skulle uppkomma, samt det dessutom med principen för en utvidgad allmän nationalbeväring ej synes fullt öfverensstämmande, om, medelst beskattning, rättigheten att begagna skjutgevär inskränkes; så finna Utskotten sig icke böra tillstyrka Rikets Högloft. Ständer att bifalla Motionairernes framställning, det bevillning, för utöfvande af jagt-och djurfångst, må erläggas. Hvilket dock, jemte 3:ne Ledamöters serskilda meningar i ämnet, vördsamt underställes Rikets Högloft. Ständers egen upplysta pröfning. Stockholm den 19 April 1834- Reser vation: Herr von Wahrendorff anförde: det lian reserverade sig mot det fattade beslutet på den grund, att han egde mångfaldig erfarenhet af de olägenheter, som åtfölja närvarande frihet för en hvar att begagna jagtbössa, och hvarföre han med fägnad hade bemärkt Motionairernes försök att tillvägabringa någon bättre reglering i anseende till jagträttighetens utöfvande. Under närvarande förhållanden vore det ganska vanligt, att bonddrängar äfvensom statfolk vid större herregårdar på söndagarne olofligen 4 Bevillningsoch. Oecon.-Utskottets Bet, Ni» 2. genomslröfvade sine husbönders eller grannars skogsparker och, utan afseende på förbjuden eller tillåten jagttid, dödade elier förstörde hvad helst villebråd, sorn kunde åstadkommas, samt med detsamma ofta nog, genom vårdslöshet, förordsakade skogseldar. Herr von Wahrendorff trodde, att, om de föreslagne afgifterne för rättigheten att begagna jagtbössa ansågos för höga, kunde man gerna minska dem till endast 12 å 8 sk., om blott det Beglemeutariska i öfrigt fick stå qvar.
Deremot har det förekommit Committerade, som skulle det böra medgifvas Nämnden att, der den så nödigt finnér, sig till biträde för olika delar af kommunen antaga särskilda personer, att utföra Nämndens tillsägelser och uppdrag, men alltid på dess ansvar; och har under 54 §. ett förslag härom blifvit intaget. Hvad under 55 och 56 §§. förekommer liar sin motsvarighet i 11 och 7 .§§■ af 1845 års Förordning. Den förra angår skyldigheten att hörsamma Nämndens tillsägelse om inställelse inför densamma. Nu gällande Förordning ålägger denna skyldighet en hvar, som inom kommunen bor, men Committerades förslag XXIII en hvar, som antingen der bor, eller sig uppehåller, enär, der någon förgått sig emot de ordningsstadgar, som inom kommunen gälla, lian, ehvad lian der är boende, eller tillfälligtvis der vistas, måste hörsamma den myndighet, Nämnden i lagens och kommunens namn utöfvar. Men då denna myndighet äfven måste begränsas af sitt ändamål, har delta ändamål blifvit uttryckt genom orden: för att höras i ordningsmål, eller i ärenden, för hvilka lian inför Nämnden är redo skyldig. Om Nämndens redovisningsskyldighet och ansvar för de medel, deu haft om händer och förvaltat, förekomma närmare bestämmelser under 5:te afdelningen. V. Rommunahtlskylder, derus uppbörd och redovisning. §§. 58—73. Kommunens rättighet att för sina gemensamma behof beskatta sig sjelf genom bestämmande af de bidrag, dess medlemmar för sådant ändamål skola erlägga, är en i dess begrepp grundad rättighet och har ej heller någonsin varit ifrågasatt. Det svåra härvid har varit, att för kommunalulskyldernas uttaxering kunna uppställa sådana grunder, som med rättvisa och billighet öfvererisstämde. Den i hemman fördelade jordens mantal har alltid varit en hufvudsaklig fördelningsgrijnd.
Utskottet med tillfredsställelse finnér sig kunna vitsorda. §. 4 i Directionens berättelse innefattar blott uppräknande af sedan sista Riksdag på Riddarhuset utslocknade och tillkomne Ätter. §. 4- §. 5 i Directionens berättelse meddelar uppgift, dels å de Ledamöter, hvilka blifvit af Directionen utsedda att, å Ridderskapets och Adelns vägnar, deltaga i de under sistförflutne 5 åren förrättade årliga Revisionerne ej mindre öfver RancoDiscontVerkels förvaltning och förra RiksDiscontens fortfarande utredning, än äfven vid de i Götheborg och Malmö befintlige LåneContor, dels ock om de särskilda val, sorn, till fyllande af de bland Ridderskapet och Adeln vid i8a5 och 1827 årens Revisioner öfver StatsBancooch Riksgälds-Verken inträffade ledigheter, ägt rum; och har Directionen derjemte anmält, att sedan genom f. d. CanzliPresidenten Friherre Fredric Ehren - Den 9 Juni! e. m. 333 beims den 2 sistlidne Augusti timade död, en plats bland Ridderskapets och Adelns Fullmäktige i Banken är vorden ledig, Directionen, i anledning af Herrar Bankofullmäktiges anmodan att om denna ledighets återbesättande foga anstalt, och med stöd af föreskriften i 5 §. 1 Art. af RiddarhusDirectionens Instruction, förklarat den utaf Riddeiskapet och Adeln den 2 September 1823 i 3:dje rummet utsedda Suppleant, CanzliRådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden, G. A. Bruncrona, höra såsom Ridderskapets oell Adelns Fullmäktig, i BancoYerkets Styrelse inträda; varande likväl uppmärksamhet af Directionen flistad vid deu tvetydighet i föreskrifterne, angående ordningen för Suppleanternes inträde i Banken och RiksgäldsContoret, som förefinnes, vid jemförelse af stadgandet härom i RiddarhusDirectionens Instruction, der det heter: ”att
Efter en besvärlig vandring öfver Cordillererna och en ej mindre besviirlig färd på floden Napo uppntå de 3Iaranon. Under otaliga fzbi.01. och äfventyr färdas de utför den väldiga floden, öfvercillt letande och spanande efter de landsflyktiga .föriildrarna, h i l k a de slntligen Aterfinna p&amp; en brasiliansk rancho. Afven den unge engelsmannen iterfinner i de brasilianska urskogarna siu far, hvilken i många, 5.1. varit an sedd för död. Af hvad, anledning denne lämnat sitt fädernesland och dragit sig undan från umgänget med människor blir ej iippdagadt. Ej heller får man veta, huru han i den unge engelsmannen kan igenkänna sin son, som han aldrig sett. Blodets stärnnia tycks har tala tydligare an vanligt. Tillsammans med de sina fortsatta sedan de unga äfventyrnrna färden utför Amaaonfloden till Para, där de finna ett nytt hein. Under den långa farden tvärs öfver den sydamerikanska kontinenten lro~i~mo de unge resenämrna i tillfa.lle att göra en förtrolig bekantskap med natar och folk. De komma i både fiendtlig och vanskaplig beröring med infödingarna och lara däriinder ntt kanna deras seder och briilr. Under sina vandringar i skogarna träffa de vid olika tillfallen p&amp; människor, hvilka samla kinabark, guttapercha, kautschulr, vanilj in. m. Dessa saminantraffanden gifva förf. en osökt anledning att beskrifva västerna, hvillm läinna dessa produkter, dessas beredning m. m. Beskrifningarna belysas med illustrationer. Djuren spela natnrligtvjs en ännu större roll an viiderna i de unga resenarernas lif. An blir någon nf dein anfallen af en puma eller en jaguar, än stöter en annnn oförmodndt p % en slcallerorin eller en jattestor anakonda, än skr&amp;mmes siillskapet af någon inärkvtirdig groda, som tinder natten låter höra sitt annu inärkvardigare läte.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han ansåg sig först böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Utskottens utlåtande. Ropades Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Utlåtande, under iakttagande af den utaf Herr Hjerta deruti föreslagne förändring. Ropades äfven Nej. Uppå derefter af Hans Excellence framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla Herr von Hartmansdorfls förslag, eller att Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga sådane åtgärder, i afseende på Författningssamlingen, att Förordningars kungörande genom densamma må kunna äga rum, och Årstrycket således upphöra; äfvensom att Kongl. Majit i sammanhang dermed behagade i Nåder föranstalta om en sådan Den 12 Junii e. ra. IO( reglering, i afseende på Författningars fullständiga och ordentliga utdelning till vederbörande EmbetsVerk, att hvarje sådant och hvarje Domstol måtte erhålla sitt exemplar, oberoende deraf, att en Domare vore gemensam för flere Domstolar. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 20 sistlidne Maji under N:o 35 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med öfverlemnande af Förslag till Ny PrestvalsFörordning. Herr von Hartmansdorff, August, anhöll, att detta Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, uti hvilken anhållan Herr Ribbing, Arvid, instämde. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att enär ifrågavarande Betänkande blifvit af flera Ledamöter ytterligare begärdt hvilande på bordet, kunde sådant, enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke förvägras.
I fråga om hvilka flere, än förut lånberättigade fabriks-handtei ingar, förtjente att af lånrätt komma i åtnjutande, hafva Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag, med öfverlemnande till Kongl. Maj:t, att i allmänhet bedöma, hvilka sådane handteringar för landet medförde den största nytta och sålunda borde understödjas, endast företagit till granskning glasbrukshandteringen, såsom den enda, hvilken bestämdt blifvit af Kongl. Majrt lill disconträtts erhållande föreslagen; och då Rikets Ständer, i saknad af uppgift om beloppet af dess tillverkningar, icke kunnat bestämma den summa, som, i händelse glasbruksidkarne erhölie allmän disconträtt, skulle af fonden medtagas, bade Rikets Ständer afsatt en summa af 100,000 R:dr till fördelning emellan sistnämnde idkare, att utgå intill påföljande Riksdag, (fö Rikets Ständer blefve i tillfälle pröfva, huruvida glasbrukshandteiingen borde i den allmänna fördelningen af Manufactur-Discontfonden ingå. Efter 1818 Ars Riksdag bar likväl någon förändring i det sålunda bestämda anslaget icke skett, och följden deraf bar varit, att glasbruksidkarnes lånerätt år 1819 utgjort 4o procent, derefter uppgått år 1822 lill 45 procent, sedermera omvexlat emellan 3i och /jo procent, och utgör för innevarande år 3q och en half procent, under det att de öfrige i allmänhet lånberättigade fahriksidkares disconträtt på samma tid nedgått från 3i till 20 och en half procent af tillverkningsvärdet.