Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De af landets innevånare deremot, som behöfva mindre lån, hänvisas till Filialoch Privatbankerna i landsorterna. Nu är det likväl ovedersägligt att både privatbanker och filialbanker äro inrättade för att genom en sammansatt uppoch utlåning blifva förmedlande anstalter emellan kapitalegand. e och kapitalbchöfvande, enligt deras ursprungliga grundlag af den 14 Januari 1824; och just af denna orsak böra dessa uppoch utlånings anstalter förläggas i landsorterne, emedan sådana inrättningar icke lätteligen kunna anlitas af andra än närboende. Men deremot skall Riks-banken vara en Iiealisationsoch Lånebank, genom hvilken Rikets Ständer allena, enligt 72 § Regeringsformen, ega att utgifva sedlar som för mynt i riket erkännas. Sådant är det lagliga, det normala rörhållandet, och sådant bör det vara, men nu har man velat ställa det annorlunda och helt och hållet förvexlat dessa olika penninge-anstalters ändamål. Privat-banker skola nu utgifva sedlar och Filial-bankerne assignationer, som de utlåna mot högsta möjliga ränta, på det Riks-bankens verksamhet i dessa afseenden må inskränkas: hvaremot uppoch afskrifning, skyldigheten att hålla Kreditiv-fond och snart äfven en räntebärande depositionsrörelse åläggas Riksbanken, på det dessa rörelsegrenar icke må allt för mycket betunga de enskilda Bankerna. Nu är också förhållandet sådant, att de förstnämnde rörelsegrenarne, nemligen utgifvandet af sedlar och assignationer och dessas utlåning emot ränta äro de mest vinstgifvande, men deremot den sednare Kreditivsamt uppoch afskrifningsrörelsen och den räntebärande depositionsrörelsen äro de besvärligaste och minst fördelaktiga. Det är väl också otvifvelaktigt genom utgifning af ränte/ösa kreditpapper och dessas utlåning emot ränta, som de enskilda penninge-associationerna kunnat utdela från 8 till 15 procent åt sina aktieegare och ingalunda genom någon sammansatt uppoch ullåningsrörelse. Och månne dessa omständigheter icke medverka till det utbyte af funktioner emellan Riksbanken och de enskilda bankerna, som nu allt mer och mer tillvägabringas?
Tager man 348 Den 4 Februari e. m. derjemte i beräkning den större produkt, som vunnits genom bränningens forcering, tillsats af mäskvärmare och andra konster, som af bränvinsbrännare begagnas, torde man erhålla en till 50 kanske 100 proc. mer än vanligt större produkt. En medlem af detta hus, sorn bär ett af de inom Sveriges adel mest lysande namn, har med en sorn det mig synes föga aristokratisk upfattniug för Ståndet omtalat huruledes han är en af de största bränvinsbrännarne och med hvilka anspråk dessa industriherrar gå till väga, om de få hållas, för att begagna ”den goda konjunkturen” och den fördel, som det i Kung. d. 13 Juli medgifna bytet bereder dem, och hvilket i få ord reducerar sig derhän, att sedan de på en egendom redan brännt 2 månader, de ämna flytta sin redskap till en annan, för att efter nya anmälningar hosK:s Befii:de, der fortsätta under en 3:dje månad. Jag hemställer huruvida icke denna utväg blifvit för dem omöjlig, såvida författningen icke medgifvit utbyte. Från alla håll i landsorten hörer man att hundratals dylika anmälningar efter mantalsskrifningen skett eller äro tillämnade, och huru man der är sysselsatt med flyttningar af både stora och små pannor, för att begagna sig af Regeringens liberalité eller förbiseende. Uti sjelfva PresteSt. har en ledamot, Hr Biskop lie,urlin, som icke just kan beskyllas för afvoghet mot Regeringen, under denna förmiddagsdiscussion yttrat, att en eludering af K. M:s ädla och nådiga afsigter med Kung. d. 13 Juli förbereddes i kolossal skala, och att det var nödigt att hämma densamma; och jag frågar Hr Gripenstedt, om verkligen meningen med utbytet kunde hafva varit den, att de jordbrukare, som bränna för sitt landtbruk och sina ladugårdar, skulle få rätt dertill endast i 2 månader, men bränvinsbrännarne ex professo tillåtas att bränna i 3? Jag är viss om motsatsen.
"Gerna, min Ebba, vill jag visa herr Erik denna lilla välvilja för all hans trohet och vänskap emot mig." "För samma vänskaps skull har ock hertigen hotat honom att han skulle få sin kål kokad och sina fiskar varma", sade fru Ebba. "Men", tillade hon med ett litet fint leende, "nu såge jag gerna, om han skulle hitsända, vare sig kall eller varm, kål; ty, som du vet, ha vi här en 40 à 50 personer att dagligen bespisa, och förråderna börja tryta. Jag ville just fråga härom. Från Qvidja är större delen af afkastningen inhämtad. Det torde väl vara nödigt, att från de andra godsen låta leverera något, så framt du ej vill taga af kronans förråder, åt det myckna folket." "Nej, käraste Ebba, kronans förråder äro hårdt anlitade i dessa tider. Från Ylänä må hemtas hvad der finnes, när föret stadgar sig." "Jag förmodade sådant svar. Då allmogen drar så svår borgelägers tunga, så må väl ock vi gerna föda, så många vi kunna, af konungens folk." Fru Ebbas blick råkade nu falla på hennes mans ena stöfvel, den han höll utsträckt på mattan och på hvilken en mängd lera fasttorkat, sedan en utfärd på morgonstunden. Fleming följde riktningen af hennes blick, log smått och sade: "förbarma sig, nu får jag väl bannor. Aj, aj, Ebba kära. Aldrig får du din man ens borstad, än mindre klädd i sammet och siden, som herrarne der i Stockholm. Men du är mig ju dock alltid huld, om än jag är en skogsbjörn, som hvarken lär sig dansa eller att fästa papillotter i raggen; ja, icke ens lär sig aftorka ramarna, så att han ej skulle sätta tassfärdor på dina hvita golf." "Och dock, min herre och make, gläffsa hundarne och rycka björnen i hans lurfviga pels!" "Låt dem rycka, och låt dem skälla. Hundgläffs fäller ej björnen." "Hvems är gården deroppe, som ser så ståtlig ut", frågade Jacob Illka, som numera blifvit vald till anförare. Bondehären tågade uppför en backe.
Det är genom christna läran, som hela massan af folket blifvit delaktig af tron på ett tillkommande lif, hvarigenom religionens verksamhet vunnit ny kraft, ej blott för dess egna sanna ändamål, utan ock vid användning för politiska afsigter och företag, eller stundom för enskilda egennyttiga ändamål. — 67 — Folkledare i fanatismens tjenst hafva inom Svenska kyrkan, likasom troligen inom hvarje annan christen kyrka, i alla tider funnits, ehuru de i närvarande stund kanhända visa sig talrikare och verksamare än vanligt. Genom deras bearbetning hafva i flera orter utbrutit religiösa oroligheter, med missnöje och klagan öfver den rådande kyrkostyrelsen, ej mindre för irrlärighet, än för åsidosättande af dess kalls pligter. Då dessa beskyllningar, helst i hvad de angripa vårt Presterskaps renlärighet, ej kunna vara grundade; måste det således i stället vara folkledarne sjelfve, som omgås med falska läror; och de hafva i sjelfva verket predikat sådana, hvilka innebära de uppenbaraste vådor så väl för den sedliga, som för den borgerliga ordningen. Det är ofelbart vid dessa läror, som oordningen ytterst hänger; och förgäfves arbetar man säkerligen att bryta dess makt, så länge afvikelserne från lärans renhet icke i grunden undanrödjas. Ankommer detta på åtgärder af lagstiftningen, och är ett trängande behof deraf för hand; så är ock derigenom tiden inne, då Konungens och folkets lagstiftningsmakt i detta ämne behöfver utöfvas. Första gången som Regeringsformen i denna punkt kommer att tillämpas, genom bestämmande af lärosatser, hvilka tillhöra den af allmän kyrkolag fastställda religionsläran, skall utan tvifvel ett sådant steg finnas betänkligt. Stora mängden äfven af de i samhällsinrättningen något bevandrade torde föga eller intet hafva gjort sig reda för ämnet; och än mindre kan det förmodas, att den rättrogna enfalden skall finna sig belåten med utöfning af menniskomyndighet — och en profan myndighet — öfver den heliga lära, hvilken de troende anammat såsom från himmelen kommen, på hvars ofelbarhet hela deras hopp hvilar och från hvilken de hämta grunden för alia lifvets pligter, som de utöfva.
kränkas, skall få upplösas eller icke, ty detta är något som ‘ berör rätten till skilsmessa på grund af äktenskapsbrott. Detta kapitel berör Ibsen icke. Visserligen omtalas här ett äktenskap, i hvilket kyskhetens bud verkligen blifvit kränkt, men detta synes icke så gravera fru Alving, att hon i detta förhållande söker grunden till sin ånger öfver att hon fortsatt äktenskapet med Alving, utan det är denbristande kärleken, som framkallar hennes ruelse. Vore Ibsens mening allenast den att på grund af vissa inom äktenskapet existerande missförhållanden få detsammaupplöst, då hade han stält sig på en ståndpunkt, på hvilken en stor del af den civiliserade verldens lagstiftning står. Så är dock icke händelsen, Ibsen sätter tvärtom under diskussion den frågan, huruvida någon äktenskapsförbindelse alls under lagstadgade former skall finnas och han besvarar den frågan nekande. Det måste under sådana förhållanden vara en komplett omöjlighet att bestrida det Ibsen gjort sig till tolk för den fria kärleken. I verkligheten — och det är ju om verkligheten hvarom fråga är — måste de okontrollerade och utan alla band ingångna föreningarna blifva allenast en täckmantel för osedlighct och vanära. Det är äktenskap på behaglig tid, som Ibsen åsyftar, utan ' tillsyn af stat eller kyrka vare sig vid ingåendet eller upplösandet. Men Ibsens beundrare hafva äfven bestridt, att han förordar äktenskap på behaglig tid. Man kan dock svårligen tänka sig ett • mer afsigtligt blundande för konseqvensen af de läror Ibsen förkunnar. Då han nämligen gör kärleken allena till för-eningsbandet, måste deraf.följa, att, om i en dylik förbindelse .kärleken flyr sin kos, förbindelsen såsom osedlig i och med det samma måste upphöra af sig sjelf. Att detta betyder en förbindelse på behaglig tid måste enhvar, som icke vill jäfva språkbruket, erkänna. Den knytes, när helst det konvenerar, och brytes lika ogeneradt, när man icke längre finner behag i hvarandra. Detta är den verkliga konseqvensen af de åsigter, till hvilkas målsmän fru Alving och Osvald göra sig.
Från Heder v. B otide-Ståndet d. 1 April 1818. S. D. Uti ankommet Memorial af den 58 sisth Mars, hvilket upplästes, anmäler Expeditions-Utskot tet, att da det kommit till dess kännedom; att sista återstoden å den del af det så kallade Westerbottniska Lånet, som bordt erläggas af Innevånarne i Norrbottens Län, den 4 i samma månad till Riksens Ständers RiksgäldsContoir influtit, hvarom ock Utskottet från Kornjnissarierne derstädes förskaffat sig behörigt be - ProtokollsUtdrag'. tyg, samt således dea underdåniga skrifvelse,' hvartill Utskottets under N:o 17 uppsatta forsing blifvit godlcändt hus Högvördige Preste Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet der. 27 sistledne Januari, lios Hedervärda Bönde-S(åndet den % Februari, men hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke leur än den 12 sistledne Mars, nu mera, i sakens förändrade skick, icke kan utan förändring afsändas; så hemställer Utskottet om icke ofvanoämde förslag, ina undergå den förändrade Redaction, hvartill nu uppgifna förändring i förhållande föranleder, och hvartill förslag äfven fanns i Memorialet intaget; och pröfvade Bonde-Ståndet för siri del skäligt att, med bifall till denna hemställan, godkänna de föreslagne Förändringarne i iiedaciion, derom vederbörande skulle på vanligt sätt underrättas. Ut Supra, Från Iiöglojl. Ridd. och Adeln d. 7 April 1818. 1 S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-lJtskoitels den 28 sisth Mars aflåtne, samt den 1 dennes, eftermiddagen på bordet laggde Memorial, angående en ändring i Riksens Ständers underdåniga skrifvelse lill Kongl Majit om Westerbottniska länet; blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln gilindt.
Banken härstädes tillhörige hus, utan serskild ersättning från Bankens sida, alltid funnits och jemväl för närvarande bestås 2;ne vaktposter, hvilka förut tagits af Stadens MifitaireGompagnie, men ifrån sistlidet år utgöras af de härstädes förlagde Gardes-Regennnten, samt upplyst blifvit, att, utaf Hans Kongl. Höghet Kronprinsens. Husar-Regemente, en garnison af 3oo man finnes i Malmö förlagd och inqvarterad, sorn årligen i inqvarterings-penningar kostar Staden flere iooo:de R;dr, utan att någon vakthållning af denna garnison bestrides på mer än några få ställen i Staden, så att jemväl bevakningen vid Gorrections-Inrättningen derstädes lärer besörjas genom coramenderingar från indelta Arméens serskilda Corpser, har Utskottet trott, att, i händelse af underdånig anmälan hos Kongl, Maj:t, hinder ej kunde möta för erhållande af militair-bevakning nattetid vid Malmö LåneContor, såsom en det allmänna tillhörande Inrättning, utan någon ersättning af Contoret. Och får Utskottet på grund häraf tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majt i underd. anhålla, det måtte en miiitairpost i Nåder medgifvas, till bevakning nattetid utanför Rikets Ständers Låne-Contors hus i Malmö, utan annan kostnad för Låne-Contoret, än anskaffandet af vaktkur, och, om så erfordras, vaktpels till en sådan miiitairpost, på sätt förhållandet nu är med de '2:ne militairposter, hvilka utgöra bevakningen af Rikets Ständers Banks härvarande hus. Antom till Exp.-TJlsk. den 28''Augustt Memorial, angående understöd af Banco-Fullmägtiges dispositionsräkning, N:o 2, för Enkan H. C. de Mare' med y minderåriga barn. Sedan Directionen vid Låne-Contoret i Malmö, uti skrifvelse af dea 29 sisth April, till Banco-Fullmägtige insändt en af afl.
William tänkte med en anstrykning af bitterhet på, att han kanske borde ha valt henne till hjeltinnan i sin sommaridyll; den hade i så fall kanske fått en mera tillfredsställande afslutning – ett verkligt farväl. Han kände en vansinnig hunger efter detta farväl, som han gått miste om; och denna otillfredsställda hunger tog sig uttryck i bitterhet mot henne som drog bort utan annat afsked än en handtryckning midt i folkvimlet på ångbåtsbryggan. Pelle hade vandrat utåt vägen i sällskap med sin sommarsaga. Han hade säkert fått ett ordentligt afsked, han! Pelle stod vid hans sida och viftade som en ursinnig. Ja, han hade skäl att vifta. William stoppade sin näsduk i fickan; det skulle fan stå och fåna längre. »Går du med?» sade han till Pelle. »Inte ännu!» William gjorde en axelryckning och försökte sig med att se sarkastisk ut. Han började betrakta de kringstående med spefulla blickar. Från varmbadhusets veranda viftade badmadamerna med stora badlakan, från restaurationsbyggnadens balkon viftade alla serveringsfröknarne med hvita servietter – tre gardeslöjtnanter reste med båten i dag – och utanför biljarden stod dess fete egare och viftade med markeringstaflans handduk; det var en sista afskedshelsning till den trognaste stamgästen, à la guerre-spelaren par excellence, en student från Upsala, som legat vid badorten i sex veckor i och för sin helsas vårdande. »Går du med nu?» frågade William ännu en gång. »Strax.» Ångbåten hade kommit långt bort; men ännu viftade en trofast näsduk från öfversta däcket och så länge den höll i var Pelle omöjlig att rubba. Ändtligen lyckades William få honom med och de vandrade vid hvarandras sida hänemot badanstalten, utan att säga ett ord. »Här blir trist nu», utlät sig William slutligen. »Ja», sade Pelle i nedstämd ton. »Jag tror jag reser snart.» »Du också? Hvarthän?» Han smålog hemlighetsfullt. »Till Skåne kanske.» »Hvad ska’ du der att göra? Pelle fortfor att småle, på ett ovanligt stillsamt sätt. »Åh, ingenting just. Kunde ha lust att se provinsen. Har aldrig varit der.
Att till ex. gifva lika lön åt en Landshöfding, som bor in i landet, der få eller inga resande passera, som åt den, hvars Itesidence ligger vid allmän farväg, skulle icke vara väl beräknadt, då på sednare stället nödvändigt måste fordras större representationskostnad. Men det är ännu ett annat vilkor, som jag anser vigtigt. I en tid, då man allmänt klagar öfver olyckorna af accorder i de lägre Militairgraderne, och 2.4 H. 22 338 Den 19 Maji e. ra. då man med glädje sett dem omsider afskafFade i de militära förtroende-graderna; hemställer jag, om icke det är högst nödvändigt, att Rikets Ständer vid löneregleringen fästa det vilkor, att accorder för Landshöfdinge-platser, hvarest sådana förut funnits, småningom afskaffas, och att hädanefter inga nya må äga rum. Om accorder i lägre tjenstegrader äro för Tjenstemännen enskildt skadliga; så äro de i alla högre grader, hvarest Tjenstemannen kan utan ransakning och dom afsättas, föga annorlunda att anse, än såsom en fördubbling af det lagliga beroendet, samt följagtligen i Landshöfdinge-sysslan, såsom den vigtigaste för hela landets inre styrelse, i högsta grad vådliga för det allmänna. Friherre Cederström: Till hvad Herr von Hartmansdorff anfört om LänsNotarierna, får jag tillägga, att denna Tjensteman bör på Cancelliet motsvara LänsBokhållaren på LandsContoret, bör föra Cancelliets Diarium och Registratur, och sålunda lätta Landshöfdingens controll på LandsSecreterarens Embetsutöfning, samt kunna begagnas såsom LandsSecreterare, i händelse han har förfall. Det uppstår alltid mycken olägenhet, der ingen LänsNotarie finnes, emedan ärenderna mäste nästan hvila, då LandsSecreteraren är hindrad genom resor i tjensten. Jag fästar Utskottets uppmärksamhet på dessa omständigheter, Öfver - Den t g Maji e. ra. 33g tygad, att de skola åstadkomma ändring i Utskottets förslag, att LandsSecreteraren sjelf bör löna Notarien.
N:o 118 med den inom dessa 3:ne RiksSt. framställda enahanda aomärkn., att Utsk. bort tillstyrka Hr Hessles deruti omförmälda motion. Utsk har ställt sig denna anmärkn. till efterrättelse och, i öfverensstämmelse med motionärens förslag, tillstyrkt förändringar uti såväl 1800 års förordn:r om lagfart och städsel af jord å landet, som 1818 års inteckn:sförordn. Frih. Stael v. Holsteins och Hr Strussenfelts af Hr v. Hartmansdorff nu åberopade reservationer voro äfven riktade deremot, att ■Utsk. icke tillstyrkt bifall till Hr Hessles motion. Sedan således det såväl af reservanterna som af bemälde RiksSt. åsyftade ändamål numera är vunnet, så, och då jag, för min del, finnér de föreslagna förändringarna äfvensom tillägget till sistnämnde förorda, vida ändamålsenligare och ojemnförligt bättre än de nu gällande stadgandena rörrde ifrågavar. ämnen, får jag, på dessa och öfriga af Utsk. anförda hufvudsakliga skäl, tillstyrka bifall till förevarande betänk. Utsk:s tillstyrkande i denna punkt bifölls. a:dra punkten: om förändring i 16 (j 1111eckn.- förordn.; samt 3:dje punkten: om förändring i 18 och 19 §§ Inteckn.förordn. Utsk:s yttranden i dessa båda punkter biföllos. 4:de punkten: om partiel nåd. sane t ion å de af Utsk. framställda förslag. Utskts framställning bifölls. Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 8 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 167 öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk. N:o 121, i anledn. af väckta motioner örn meddelande af vissa föreskrifter rör:de lagfart. Den ao December e. ra. R. o. Ad, ansåg detta mål böra punktvis pröfvas oell betänk.
Lemnande jemförelsen åt sitt värde, ber jag endast att få hänvisa till Styrelsens underdåniga skrifvelse, hvaruti skälen till denna framställning - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. ; 425 ställning äro fullständigt utvecklade. § 22 af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för institutet föreskrifver att samlingar af alla slag skola såsom undervisningsmedel vid institutet finnas. Styrelsen har ansett det föreslagna anskaffningssättet vara både det billigaste och det lämpligaste, så mycket heldre, som dissektionsdjur måste finnas för undervisning i veterinär-kunskap. Då likväl Kongl. Maj:t äskat anslag till en försöks—station; då en vaktmästare derstädes nödvändigt måste finnas; då denne vaktmästare och den redan anställde möjligen torde kunna sig emellan fördela tjenstgöringen i institutets och försöksstationens laboratorier samt anatomiska institutionen, och tillika ombesörja skötseln af varmapparaten och vattenledningen jemte sotning, anser äfven jag att den begärda summan för anatomi-vaktmästaren, under förutsättning att anslag till försöks-station beviljas, bör kunna utgå. Förvaltnings-kommittéens 4:de och 3:te anmärkningspunkter röra de föreslagna utgifterna för betjeningen och för kosthållet. Då kostnaden för den förra till icke ringa del betingas af priset å den sednare, torde det vara mig tillåtet att först yttra några ord om kosthållet. Hänvisande i detta hänseende till hvad jag redan anfört om lefnadsmedlens dyrhet i Malmö-trakten, utber jag mig att till Stats-Utskottets pröfning få öfverlemna sa väl entreprenad-kontrakt för mathållningen, som matlista och det vid entreprenadens uppgörande förda protokoll. Af dessa handlingar torde inhemtas att matordningen är tillräcklig, men tarflig och i intet afseende öfverflödig, samt att middagsmålet, söndagarne undantagna, endast består af två rätter. Det pris, som till entreprenören erlägges, utgör för elev 1 R:dr 13 öre, för lärling 73 öre.
Artikeln medicinskt salt, nu medgifven till allmän införsel, omfattar en mängd giftiga ämnen, hvarföre och då medicinskt salt, såsom sådant, icke lärer behöfva in föras af andra, än Apothekare, Utskottet hemställer, att rättigheten att införa medicinskt salt må tillkomma endast Apothekare. För den, i enlighet med Herr Rosenblads motion, något förändrade redaktion af tulltaxan angående artikeln salt, torde några skäl icke behöfva anföras. Den för saxar, »andra slag», än öfverskärare-saxar, nu stadgade tull af 1 R:dr 24 sk. skålpundet, har Herr Murén, i likhet med Kongl. Majrts och Bevillningsutskottets förslag vid sistlidne riksdag, upptagit till hälften eller 36 sk. skålpundet. Samma tull är äfven å finare slag saxar tillstyrkt af Herr Rosenblad, som indelat rubriken i flera klasser och för de gröfre föreslagit dels 12 sk., dels 18 sk. skålpundet. Af denna klassindelning befarar Utskottet likväl olägenheter vid tullbebandlingen, vida öfvervägande dermed afsedda fördelen att få intaga gröfre arbeten mot billigare tull; och Utskottet har derföre bibehållit nuvarande rubriker oförändrade. Halt. Saxar. 48 Bevillningsutskottets Betänkande, JVi 8. Siktar. Silfver: bok - Silke, färgadIt. Sirap. Skomakare arbeten. AU nu gällande tullsats å rubriken »andra slag» är orimligt hög kan deremot icke förnekas; men då tullens nedsättning på en gång till hälften af hvad den hittills utgjort icke torde vara förenlig med den försigtighet, hvarmed äfven ögonskenliga brister i lagstiftningen böra rättas, föreslår Utskottet, att införselstullen å »saxar, andra slag» (än öfverskärare-) nu må nedsättas lill 1 R:dr skålpundet. I stället för värdeförtullningen å siktar har Herr Rosenblad föreslagit att denna artikel, vid hvars rubrik borde tilläggas: »och såll», måtte åsältas 8 sk. införselstull per skålpund.
St. öfverlemnade anhållan, om befrielse från ersättningsansvar för de af förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripne och förskingrade medel, icke kunnat och, enligt hvad Rikets Ständers Beslut i denna fråga utvisar, ej; heller haft för afsigt att eftergifva några andre meckl, än sådane, öfvej hvilka Rikets Ständer egt dispositionsrätt; men upplyst blifvit, att uti den summa af 29,004 R*dr 41 sk. 11 r. Banco, hvilken uti Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i ämnet upptagits, såsom Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor, med flere allmänna Verk tillhörig, kommit att inflyta arne under titeln ”Rikets Ständers Bank* af Landshöfdingen till afskrifning anmälde fordringar å tillsammans 1*091 : 6 10, utom räntor, och sålunda blifvit inblandade medel, tillhörige Disponenten af de enskilde Actieegarnes i-3:del i f. d RiksDisccnt-Verket, samt fråga jemväl uppstått, huruvida Rikets sistförsamlade Ständer egt full dispositionsrätt öfver de återstående 2-3:delarne af f. d. Riks-Discont-Verkets omförmälda hos Landshöfdingen af Wingård fastställde fordringar, finna R. St., till undanrödjande af ali ovisshet om rätta meningen af Rikets sistförsam. lade Ständers Beslut i denna dfel, sig föranlåtne i underdånighet förklara, det Rikets Ständers Beslut, i anledning af Kongl. Maj:ts ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, icke länder Landshöfdingen af Wingård till befrielse från ersättningsansvar för sådane af förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripne och förskingrade medel, till hvilka enskilde visat eller framdeles lagligen kunna styrka deras, eganderätt.