Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den ifrågavarande senaste, tractafen, i afseende på handeln med Finnland beträffar, så får jag upplysa, att den afslöts år 1818, under det jag var Minister i St. Petersburg, och upphörer 1826. Friherre Wrangel har äfven i en annan motion föreslagit, att fångar, i stället att såsom, hittills skett, skjutsas, måtte hådanelter föra^ till fots, sa ruman bundne med kedjor, hvarvid Friherren ansett dem böra tillryggalägga två mil 10 Den i Mai lii. om dagen. Oin man täger detta i betraktande, så skall man finna, dels att fångens transport försvårades, och dels att tiden för undersökningars fullbordande vid Domstolarne skulle fördröjas, då det ofta, med antagande af 2 mils marche hvarje dag, skulle erfordras 2 å 5 månader att föra fången'ifrån den ena Rätten till * den andra; och att åter begära det en mindre vål född fånge skulle gå mer ån 2 mil om dagen, lärer ej vara rimligt, då soldaten ej gör längre marche och då det oftast kunde inträffa, att fångens, genom långvarigtvistande i håckte försvagade hälsa blef ett nytt hinder för hans förskaffande på det nu föreslagna såttet. Hvad jag sålunda haft äran anföra, torde få åtfölja remissen af Friherre Wrangels motioner. Friherre Wrangel, Henning: I anledning af de anmärkningar, Grefve Löwenhjelm vid tvenne mina motioner framställt, anhåller jag om tillåtelse att få göra några erinringar. Lika litet som jag gillar ett prohibitivsystem, som fjettrar nåringarne, lika litet gillar jag en ovilkorlig och alltför utvidgad import, och det är just derföre som jag trott Riksens Ständer böra förekomma återupplifvandet af en handelstractat, som jag ock flere med mig anse vara för Sverige ganska menlig. Grefve Löwenhjelm har sagt, att når tractater afslutas, dervid förnämligast bör afses, att förmonerne blifva ömsesidiga. Afven jag tror, att sä borde
Herr Hjerta har äfven trott det vara onödigt att stadga, Het dea ifrågavarande Banklagen skulle hafva egenskap af allmän Civil-lag, hvarmed endast må förfaras på sätt 87 § föreskrifver, emedan detta, enligt Herr Hjertås tanka, vore af sig sjelf gifvet; men jag får erindra, att vi äfven hafva en ekonomisk lagstiftning, och den ifrågavarande är visserligen icke så bestämdt till sin natur Civil-lag, att ett stadgande derom bör anses öfverflödigt. Hvad Herr Cederschjölds argumentation beträffar, kan jag bloLt lyckönska dem, som fattat densamma; ty jag har icke gjort det. Jag har endast trott mig finna, att Herr Cederschjöld velat bibehålla åt Ständerna samma souverainitet öfver Banken, som de hittills de facto, ehuru icke de jure, utöfvat; och jag behöfver i detta afseende blott göra detsamma, som Utskotten så ofta gjort, nemligen peka på det förflutna. Friherre Cederström bar trott ändamålet med Banklagen vara att bereda en hastig upplösning af Banken. Men det läder icke kunna förhålla sig så; ty så vida Banken sättes i belägenhet att kunna uppfylla sina förbindelser, kan dess upphäfvande ej komma i fråga; och man skulle med mera skäl kunna säga, att de, som sökte bestrida obligationers utfärdande för Statens skuld lill Banken af de \ millionerna för att försäkra Bankens förmåga alt alltid kunna uppfylla sina förbindelser, Den 23 October f. m. snarare arbetade för Bankens upplösning. Friherre Cederström har äfven sagt det vara utan gagn, att stadga något om verkställighet af Domstolens beslut emot Banken, enär det i alla fall vore sammankommande Ständers rättighet att upphäfva beslutet; men jag hade i sanning ej trott, att jag någonsin skulle behöfva påminna Friherre Cederström om 90 §. Regeringsformen. Herr Tham, Wollrath’.
Såväl af historiens vitsord, sorn af hvad vi ännu i dag skåda inom Riksdags-förhandlingarne, har jag trott mig finna, att Stånds-formernc föråldrats och att Stånds-valen till följd deraf blifvit ensidiga. Mén, oagtadt all den tillförsigt, jag hyser, att Svenska folkets offentliga angelägenheter på ett mer tillfredsställande sätt skulle vårdas och utvecklas af en, genom samfälda val utsedd, Nätiönal-representation, kan jag icke undertrycka farhågan, att principen, sådan den utan motvigt och utan all återhållande kraft framstår i Utskottets förslag till ny Valdag, icke torde komma att motsvara, hvad man deraf vähtar. Jag tror nemligen, att sjelfva sättet för valmännens utväljande bör betrygga nationen, att dessa val icke endast komma att bero af den störa massans tillfälliga opinion och personliga sympatier, i förening med localförhålfanden, t. ex. brist på skicklige valtnän inom mindre socknar m. m. !• händelse alla de, hvilka kunna begära valrätt, egde förmåga att inse deras sanna väl och att välja de personer, som till representanter vöre bäst passande, skulle jag ej tveka att gifva företräde åt en på en gång vidsträckt och samfäld val-form, emedan just deruti låge ett medel förvaradt att erhålla val, grundade på det helas fördel; det är i samfäldheten, som den bästa garantien igenfinnes; det är i motsatt fall eller under antagande af alltför trånga gränsor för valrätten, som man utsätter 16 Hor till Constitutions-Utskotlets Memorial, 1V.-o 85. sig för inflytande af serskilda intressen till skada för det allmänna, men deremot kan det ej annat än erkännas, att, vid en. all Lior långt utsträckt och mindre väl bestämd valrätt, stöter man på en annan olägenhet, föga mindre betänklig, nemligen faran af mindre ändamålsenliga val, lill följd af bristande urskiljning eller af liknöjdhet hos de röstberättigade.
Vördig far har rätt, det har jag många gånger sagt henne. Men si Hagar är en sådan en, att hon aldrig får nog. Hon har läst igenom hela den heliga skrift, efter vi ju lade oss till den välsignade boken, som vördig far minns, med barnens underhållspenningar. Hvart präntadt ord minns hon där, Mose och alla profeterna, för hon började läsa af sig själf, när hon var fem år gammal. När jag sade till henne: det där är A, visste hon redan alla stafvarna. Tröste mig, om vintern läser hon vid brasan och pärtstickorna; sommartid, när jag vaknar, sitter hon återigen vid sin bok. Hvad i all världen skall jag göra med barnet? När hon har läst något, vill hon också ha uttolkning på det, efter där ju är mycket som går öfver mitt och hennes förstånd. Och så har jag tänkt, att det skulle vara nyttigt för henne, om hon får låna af vördige far sådana kristliga böcker, som lära ett rätt förstånd af skriften. Hör nu hvad jag säger, mor Dordej; ni ser ju, att folk väntar på mig, jag har ingen tid med dårskaper nu. En sådan lystnad att veta rätta förståndet af allting är af ondo. Vore barnet en pojke, skulle jag råda er att skicka honom till skolan i Helsingfors, om ni har råd, och har ni ej råd, så skulle ni göra honom till en ärlig gårdsdräng, det kan vara godt nog och för godt, efter jag hör, att de där barnen sägas vara tattareungar. Men eftersom barnet är en flicka, så är hennes lystnad efter rätta förståndet ingenting annat än ormens svek i paradiset vid kunskapens träd. Ni minns, att jag predikade i våras om syndafallet. Skäms icke en sådan fattig stackare, och därtill en flicka, att vilja lära skriftens förstånd? Gif henne ris och icke böcker! Hvad behöfver hon veta? Lär henne sköta korna, baka bröd och skura golf, det är för henne lärdom nog. Men vördig far, det kan hon allt, bättre än någon vid hennes ålder! invände Dordej halfgråtande. Hon är så skicklig nu redan och trägen i sysslorna, att det hon läser, det listar hon sig i löndom till på mellanstunderna och på söndagarna.
Inrättningen i det närmaste måtte kunna bära sin egen kostnad, och det andra, alt grundlägga Inrättningens framlida upplösning, på ett sätt, som för Staten blefve minst betungande, i händelse denna upplösning skulle beslutas, sedan resultatet af den nya regleringen med någorlunda tillförlitlighet hunnit utrönas; i hvilket sistberörde hänseende, och på det att General-Assistance-Contorets upplösning, i händelse den framdeles af Rikets Ständer skulle beslutas, måtte kunna, i anseende till Expeclanee-lönerne, med minsta möjliga gravation för sig gå; erhöllo Fullmägtige i Riksgälds-Contoret föreskrift, att tills vidare och intill påföljande Riksdag, endast, efter provisionel förordnanden, låta förrätta de tjenster, hvilka då voro eller framdeles kunde blifva ledige, så att de för sådane tjenster anslagne löner, vid tjenslgöringens upphörande, ovilkorligen kunde komma att indragas. (Se Stats-Utskotlels Betänkande N:o 292 den 4 Junii 1818.) Vid sistiidne Lagtima Riksdag blef från Kongl. Majrt till Stats-Utskottet öfverlemnad en af så väl nu varande Sökande, som af flere andre tills vidare anställde Tjenstemän undertecknad underdånig ansökning, att, vid General-Assistance-Contorets upplösning, med Expectance-löner varda Iiugnade, men hvilken ansökning af Rikets Ständer afslogs. Uti Utskottets öfver nyssnämnde underdåniga ansökning afgifne utlåtande N:o 354, heter det; ""Enär, efter hvad Herrar Fullinägtiges ofvan intagne utlåtande upplyser, alla sedan 1818 års Riksdag meddelade Tjenste - 4 Smi-Ucskotttts Utl.
Jag kan ej säga hvad detta våldsamma utbrott skrämde mig och berörde mig obehagligt. Jag hade så helt nyss från mitt fönster hört henne skratta och prata på det mest uppsluppna sätt med rumäniern och hans hustru, och jag tänkte ovillkorligen: när spelar hon komedi, nu eller då? Det kom öfver mig en känsla af att inte allt stod rätt till, en ängslan för att denna unga, ensamma flicka hade ett förflutet att förtro mig, som det var angenämare för mig att inte veta. När man haft mycket ansvar i sitt lif, vill man helst slippa bekymmer för tillfälliga bekantskaper. Jag kände mig på samma gång dragen till henne och frånstött af henne, och jag fann ej något annat att säga än: — Fröken Dagny, för all del, lugna er — var inte så exalterad! Hon spratt till och såg på mig med ett ångestfullt uttryck i ögonen. — Tycker ni jag är mycket exalterad? Är jag mycket olik andra unga flickor? Åh, om ni visste hur det käns, när någon säger mig det, eller när jag tror att någon tycker det! Jag tycker så ofta själf, att jag inte är som andra; och det är det, som gör mig alldeles förtviflad. Har ni aldrig råkat en ung flicka sådan som jag? Hon grät inte mer; men hon höll mig krampaktigt fast. Jag försökte slå bort det i skämt. — För det första är ni mycket talangfull, mer än de flesta unga flickor; det är genast en skillnad. Och så är ni mycket varmhjärtad och en impulsmänniska — det är inte heller alldeles vanligt. Ja, jag tror verkligen att ni är olik andra unga flickor. Men jag har svårt att bedöma det; jag känner er ju så litet eller rättare sagdt inte alls. — Jag skall tala om för er, utbrast hon ifrigt. Innan jag hann hejda henne, hade hon berättat, att hon var född i Antwerpen af svenska föräldrar, att hon knappt känt sin mor, som dött, när hon var helt späd, och att hon var enda barnet. — Talade hon inte om sin far? — Jo, nästan uteslutande om honom. De hade varit allt för hvarandra — allt, allt! Det fanns inte en sådan människa som han i världen. Han hade uppfostrat henne, lärt henne det hon kunde. Han var ovanligt musikalisk och hade en härlig röst; det var han, som varit hennes lärare i musik och målning.
I sammanhang med här ofvan anmälda beslut om löneförbättringar för flottans stater och korpser samt de vilkor, hvarunder beviljad iöne-tillökning må åtnjutas, hafva Rikets Ständer till behandling företagit en fråga, som dermed eger gemenskap, eller Irågan om Flottans pensionering, i hvilket afseende E. K. M:t, med hänseende till det på Ijenslbnrheten hos flottans befäl menliga inflytandet deraf, alt Amiralitets-krigsmans-kassans tillgångar, hvarmed pensioneringen hufvudsakligen besörjdes, i öfverensstämmelse med det lör kassan den 2(5 Oktober 1838 utfärdade Nådiga Reglemente, under en längre lid visat sig otillräckliga för pensioneringens upprätthållande, och då detta missförhållande endast lill en del afhjelptes genom den för flottan bildade reserv-slat, framlagt förslag lill förundrad pensionering af flottans militäre och civile embetsoch tjenstemän, samt, under åberopande af de grunder för förslaget, hvilka innefattas i Departements-chefens ofta omförmälda betänkande, begärt, att för delta ändamål ett kreditiv, förslagsvis beräknadt till 40,000 R:dr, måtte för hvarldera af åren 1857, 1858, 1859 och Bih. lill R. St. Skrifvelse J\:o I9ö. 1860 å Riksf»jiIds—kontoret anvisas; hvaremot, i händelse berörde framställning af Rikets Ständer Ii i fd lies, det för Haltans reserv-stal beviljade anslag icke vidare erfordrades, ulan kunde, i ilen män dera uppförde löntagare alginge, indragas och Statsverket besparas.
Af dr*n arledning att de anföranden , sorn här skriftligen afgifvas, vanligen icke å nyo uppläsas vid Justeringen, anser jag min pligt vara, att nu ödmjukast anmäla, det jag med der» rätt, som jag trott vara iör mig öppen, in-illJess Justeringen för sig gatt, gifvit åt mitt anförande, 68 Den i April, till det nu justerade Protocollet, någon större utveckling. Jag har, nemligen så vidt sorn den trånga gränsen af ett Riksdags-anförande medgifver, omständligen så till grunder, som till detailien framställt det Förslag till Discont - Papperens realiserande, hvilket jag vå« gat här uppgifva. Grefve Spens, Carl Gustaf.- I mitt Anförande af den 17 sistledne Martii, i anledning af Betänkandet om Discont-regleringen, bar ett misstag insmygt sig. Jag yttrade, att ibland mycket annat, som bordt bland Götha CanalDisconts tillgångar uppföras, Utskotten bortglömt en Titel vid namn Läne-Banco Capital, som bordt vara intagen i Cassa-behållningen. Jag har nu fått upplysning af Herr Grefve von Plåtens anförande, som samma eftermiddag här upplästes och sedan genom trycket lemnats till Allmänhetens kännedom, att de nämnde Banco-Låne-Capitalerne verkligen äro af Utskotten beräknade, men att det är en annan del af Discont-Cassa-behållning, som blifvit förbigången, nemligen den i Banco-Sediar bestående Cassa-behållningen i Contoiret i Stockholm. Som det hade varit min skyldighet att underrätta mig härom, har jag velat så gerna sjelf anmärka en af mig gjord falsk upp. gift: I sjelfva saken kan det vara detsamma hvilkendera af dessa tillgångar Utskotten glömt. Glömskan af hvilken som hell st är ett lika fel och båda Summorne dock för obetydliga att förändra Calculerne, Dm t April, 69 Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric.-
Den sednast utgifna nya sedelvalören eller den å 1 Rdr skiljer sig, hvad papperets beskaffenhet angår, från de öfriga valörerne deruti, att då papperet till dessa sednare består af tre sammanlagda lameller, de tvänne yttre af lin och den medlersta af lump, så är papperet till 1 R:drs-sedlarne deremot olamelleradt och tillverkadt af endast lump. Utan att tilltro sig kunna fälla något afgörande omdöme öfver de nya sedlarnes större eller mindre ändamålsenlighet i jemförelse med de förut vai-ande, anse Revisorerne sig likväl böra uttala den åsigt, att det till hittills utgifna Riksmyntssedlar begagnade papper, serdeles det lamelierade, är för sitt ändamål mindre tjenligt. Berörde papper saknar tvenne af de förnämsta egenskaper, som hos ett godt sedelpapper oundgängligen erfordras, nemligen seghet och smidighet, samt kan såsom följd deraf icke i någon högre grad motstå nötning. Denna omständighet konnner, oberäknadt deraf för rörelsen härflytande många olägenheter, tvifvelsutan att för Banken medföra ökade kostnader genom nödvändigheten af en jemförelsevis större sedel tillverkning till ersättande af bristfälliga och 48 Inkomna förslitna och förfärdigade nya sedlar. förslitna Riksmyntssedlar, som till Banken ingå, och hvilka redan under tiden till nästlidne September månads slut utgjorde mera än 78,000 stycken — ett antal, som i förhållande till sammanräknade beloppet af utgifna Kiksmyntssedlar och deras korta omloppstid måste anses vara ganska betydligt. Till närmare upplysning härom få Revisorerne meddela, att af de från här ofvan uppgifna serskilta dagar till slutet af September månad, i rörelsen utlemnade sedlar, 8,471 st.
Han började språka, halfhögt, om likgiltiga ting. Det var allting som vanligt, endast andetagen kortare och rösterna mera låga. Sedan Börje kommit in, sysselsatte de sig med honom i stället för med hvarandra, de utbytte knappt en blick eller ett yttrande, det var ett slags trygg likgiltighet. Marianne var nästan blyg, och det gjorde henne vacker. För Pål var det ett nöje att sitta och ge akt på henne, men han skänkte schackspelet större uppmärksamhet än han brukade. Man reste sig; det var tid att säga god natt. Börje gick fram till kakelugnen för att tända sin cigarr, som slocknat. Pål räckte Marianne sin hand, som han gjorde hvar afton, och hennes lade sig i hans – varm, mjuk – som om den egt ett klappande hjerta. Han betraktade henne med ett egendomligt leende, och hennes hand, som låg i hans, kändes som om den hållit andan och väntat. Hon såg in i hans ögon, och åter vidgades de, stora och djupbruna, medan hans hand liksom sög sig kring hennes i ett eldigt, smekande grepp; hårdare, allt hårdare. Blick sjönk i blick, och utan att de rörde en lem var det som om han slutit henne i sina armar, och långsamt, i skälfvande njutning fört sina läppar till hennes, för att låta dem dröja der länge – länge. När hon vände sig bort och gick, var det med rusiga nerver och svigtande steg. Efter den dagen fans det ett hemligt förhållande mellan dem. Icke så att de läto några bestämda handlingar komma sig till last, om man icke räknar denna telegraf af tysta handtryckningar och talande blickar. Aldrig föll det mellan dem ett ord om kärlek. Men med sitt tysta språk kunde de säga allt hvad de ville. Och de tyranniserade hvarandra. Pål gick jemnt på spår efter någon hemlighet, som han trodde att Marianne ville dölja för honom. Det var icke svartsjuka eller misstänksamhet, det var endast att det skulle gladt honom så omåttligt, om han kunnat öfverraska henne med någon föregången liten kärleksintrig. Han brukade gå till stationen och hemta posten, och det var hans stora glädje att läsa hennes bref innan hon fick öppna dem sjelf; han gjorde det med en utmanande sjelfrådighet, alltid i hennes närvaro och utan att fråga om lof. Marianne njöt af hans hänsynslöshet och gengäldade den.
Det nu gällande systemet synes äfven, hvad längdoch ytmålten beträffar, hufvudsakligen ocji snart sagdt uteslutande afse bemälde förrättningar. Då den nu gällande enheten för ytmåttet, eller tunnlandet, för nära 200 år sedan till sin storlek bestämdes, skedde detta samtidigt och i samband med regleringen af rymdmåtten. På samma sätt som tunnan grundades på kannan, så grundades äfven tunnlandet på kannlandet; då detta bestämdes till 1000 qvadratfot, blef tunnlandets bestämmande lill 50,000 qvadratfol deraf en följd, enär tunnan förut blifvit bestämd till 56 kannor. Då man nu, af många och vigtiga skäl, icke kan i det nya systemet bibehålla tunnan, så synes man lika litel i detsamma kunna bibehålla tunnlandet, om man än måste med yttersta försigtighet och blott småningom frångå dess begagnande; men för att, om än först i en framtid, kunna undvara det till systemet på intet sätt passande tunnlandet, måste man nu antaga någon annan vtmåtts-enhet, sorn kan ersätta detsamma; och såsom sådan torde ingen vara mera passande, än qvadraten på den af Vetenskaps-Akademien föreslagna nya multipeln af fölen, eller qradratrefven. Detta ytmått står i alldeles samma förhållande till tunnlandet, som kubikfoten till tunnan, hvarför det äfven i äldre förslag blifvit benämndi fotingsland. Ett annat skäl för antagandet af stången och refveri såsom längdmåtts-enheter i det nya systemet bör ej heller med tysthet förbigås. Del är nemligen bekant, att allmogen i Dalarne sjelf verkställer mångå vigtiga landtmäteri-förrältningar, och detta har endast kunnat åstadkommas derigenom, ali i orten finnes ett eget, för ändamålet särdeles passande längdmåttsoch ytmåtls-system, sedan längre lid tillbaka infördt. Mätningen förrättas med en stång, fördelad i 10 underafdelningar, och den hufvudsakliga enheten för ylmåltet är det s. k. kistlandet, som utgör 100 sådana qvadratstänger. Genom de ifrågavarande enheternas antagande bjudes åt hela svenska allmänheten de fördelar, för hvilkas erhållande
Redovisning för åtal, anstälda emot: 1) Rådstugurätten i Söderhamn, för oriktig lagtillämpning i fråga om olofligt inne hafvande af dyrk 3. 2) Rådstufvu-Rätten i Lund, för oriktig behandling af ett tryckfrihetsmål ... 13. 3) Underståthållaren och Polismästaren i Stockholm, för en häktningsåtgärd 34. 4) Rädstulvu-Rätten i Wexiö, för dröjsmål med afgörande af korkursmål ... 37. 5) Rådstufvu-Rätten i Grenna, för ofullständiga domböcker 38. 6j en tillförordnad Domhafvande i Sollefteå tingslag, för försummelse och fel i behandlingen af ett ägodelnings-ärende 39. 7) Domhafvanden i Harjagers härad, för oriktig förvandling af tjufvaböter 40. 8) Rådstufvu-Rätten i Upsala, för dröjsmål med expedierande af utslag rörande häktad person 41. 9) Rådstufvu-Rätten i Wisby, för dröjsmål med afgörande af konkursmål — 10) Rådstufvu-Rätten i Oskarshamn, för dröjsmål med afdömande af ett konkursmål. 42. 11) en tillförordnad Domhafvande i Nordmarks härad, för oriktig bötesförvand ling m. m — 12) en Domhafvande i Umeå Tingslag, för felaktig bötesberäkning och oriktigt em betsbevis 45. 13) en Notarie vid Stockholms Rådstufvu-Rätt, för obehörig vägran att utlemna protokoll — 14) en Polis-Ofverkonstapel, för olaga häktning 46. 15) Sekreteraren vid Akademie-Kanslers-Embetet för oriktigt påförd lösen å en Akademie-Adjunkts fullmagt 46. 16) Rådstufvu-Rätten i Upsala, för oriktig sammanläggning af straff 52. 17) en tillförordnad
Förordningen den i5 Julii 1818, om inteckning i fast egendom. 2) Friherre Focks, Berndt Vilhelm, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående förändring af tiden för krafs anställande af Kronan enot enskildte. 5) Friherre Focks, Berndt Vilhelm, den 3 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående upphåfvandet af Kongl Brefvet den 2 November 1786 rörande straff för fångspiilning. 4) Grefve Wachtmeister, Hans, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om förändring i sättet att promulgera Allmän^ na Författningar. 352 Den II Martn. 5) Herr Gyllenbeiins, Eric Gustaf, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, rörande ändring af 4 i Kongl. Förordningen den 3o September 1812. 6) Herr Grönhagens, Gustaf, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde tvänne särskildta Memorial, dels angående en så kallad indult för skuld, dels örn åtgärders vidtagande till beredande af skyndsamt slut på Rättegångar, 7) Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, d* 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memo. rial, angående åtskillige ändringar uti allmänna RättegångsOi drängen. 8) Grefve SnoiFkys, Nils, den 3 dennes eftermiddagen pä bordet lagde Memorial, om närmare bestämmande af beräkningsgrunden utaf böter för hustjufnad. g) Herr Gyllenrams, Berndt Fredric, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om ansvarsskyldighet för Justerare i afseende på af dem stämplad brånn vinsredskap. 10) Herr Gripenstedts, Jacob, den 3 dennes, eftermiddugen, på bordet lagde Memorial, om åtskillige lagföråndringnr, åsyftande större lätthet för bevisnings tillvågabringande i brottmål 111. m. 11) Herr Cederschjöld?, Pehr Gustaf, den 3 desmes Den ii Marlii. 3-53 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde motion, angående uppgifvande af förbuden mot dans och lek-stugor för de lägre folkclasserne. Ut supra.