Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt särskilde från samtelige Respective Riks-Stånden Stats-Utskottet tillhandakomne Remisser, uppå de vid 1820, samt 1822 årens Revisioner till Rikets Högiofl. Ständer afgifne Berättelser, angående Riksgälds-Verket och General-Assistance-Contoiret, går Stats-Utskottet nu, att, öfver de i ofvannämnde Berättelser förekommande ämnen, hvilka Utskottet ansett dess åtgärd tillhöra Betänkande till Rikets Högiofl. Ständer vördsamligen afgifva. 264 Ståls-Utskottets Betänkandetu Under läsningen af desse Berättelser har förekommit: Angående Riksgälds-Conloiret, Uti 1820 års Revisions-Berättelse; 1:0) Den af Herrar Revisorer väckte fråga, angående Riksgälds-Contoirets så kallade 5 proCents Rån. pag. Uti 8 Art. af Reglementet för Riksgälds-Contoiret stadgas, att insättningarna å detta Lån, så vidt möjligt vore, icke skulle få ökas utöfver det Belopp samma Lån utgjorde den x Januarii i8i5, eller en summa af 1,498,376: 12:8. Då likväl Herrar Revisorerne erforo, att, när Herrar Fullmägtige den 11 November 1819 beslöto, att någre nja Lån-Capital, emot fem proCents ränta tills vidare icke emottogos, utan att endast omsättningar af förut insatte Capital tillätos, insättningarne å detta Lån uppgingo ända till 1,647,152 R:dr 21 sk, 7 rst, eller 148,776 R:dr 8 sk. 11 rst, utöfver det belopp Lånet, enligt Riksens Ständers föreskrift, högst bordt utgöra, hafva Herrar Revisorerne häröfver infordrat Herrar Fullmägtiges utlåtande.
Jemlikt den fråmlagda planen för bevärings-manskapets fullständiga beklädnad och. utredning, borde detta manskap, i likhet med de in deld a och värfvade trupperno, varaförsedt med tvenne munderingar, nemligen en exercisoch en lil-mundering, den. förra att under fredstid begagnas i daglig tjenstgöring, och den sednare, beräknad att användas endast vid särskildt anbefallde tillfällen, oell således nästan ny och i fullkomligt skick vara att tillgå, då beväringen vid krigets utbrott sammankallades, .hvarigenom det mål kunde ernås, att, med anlitande derjemte af bevärings-manskapets redan samlade reserv-förråd, minst 40.000 man af nämnde manskap genast, när kriget utbrote, och, inom någon tid derefter, ojh«å behöfde*. ytterligare 10,000 man, alle försedde med fullständig beklädnad och utredning, kunde sända.? emot fienden, samt att under fredstid, utan användande. af de för krig bildad» förråden, det till vapenöfning årligen sammandragna beväringe-manskap städse blefve väl bcklädt. , SlatsUSshr.Ueiu Lilåfarndty -t';b 151. Det kan icke bestridas, att ett af arméens nödvändigaste behof är en god och ändamålsenlig beklädnad, samt att truppens helsa oell tjenstbarhet deraf i hög grad bero. Varnande exempel förekomma ock i Sveriges kri*s-ki.storia på vådan, att med likgiltighet omfatta denna Tigtiga angelägenhet Det är äfven obestridligt, att denna beklädnad mäste under fredens lugn beredas och icke kan i farans stand med erforderlig skyndsamhet anskaffas, hvarförutan en sådan anskaffning dä ©tvifvelaktigt skulle medföra större kostnad och uppoffring, än om densamma i tid påtänktes och verkställdes. En klok omtanke fordrar alltså, att åtgärder så fort sorn möjligt, vidtagas för bristens afhjelpande.
Utskottet säger vidare; ”Häraf finnes således att Academien redan gå t i författning om afhjelpande af det för Astronomiska Observatorium anmälde behof al Instrumenter, och ehuruväl tillfälliga utgifter kunna hindra Academien att skyndsamt och på en gång förse Observatorium med comp'etta instrumen - Veu I i Junii f, m. 347 ter, lärer tvifvel ej böra uppstl att sådant sker efter hand, helst Observatorium så betydligt bidrager till Academiens inkomster, och, med den företrädesrätt, det äfven i detta afseende synes äga, bör kunna trygga sig dervid, a 11 erhålla sine behof afhulpne i mon af tillgångame, sorn möjligen kunna beredas lika fort, som Instrumenten hinna erhållas, helst, enligt hvad aogifvit blifvit, dertill skall erfordras 5 år.” -* Jag får härvid anmärka, att ehuru Academien verkligen gått i författning att afhjelpa behofvet, sådant likväl i anseende till de inskränkte tillgångame endast kunnat ske till en ganska obetydlig del, pär man besinnar, att de af Academien inköpte Instrumenter kosta 2 å 3,ooo R:dr; men en complett samling af de Instrumeoter, Observatorium behofver, uppgå till 16,000 R:dr. Man bör således icke kunna påstå att behofvet blifvit afbjelpt, emedan Academien blott varit i tillfälle att anslå medel till anskaffande af ett bland de 16 eller 17 särskilta Instrumenter som erfordras , det vill säga till omkring en sjundedel af behofvet. StatsUtskottet säger ytterligare, att Academien borde af besparingarne på sina inkomster samla ihop till inköp af de erforderlige instrumenterne. Då man besinnar att desse besparingar genast medtagas till uppsättande af det enda af Academien anskaffade instrument, torde dessa besparingar icke vidare böra sticka i ögonen. Den ,i4 Junii /, m.
Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den 24 sistlidne Mars aflåtne, samt den 3 derpåföljde April på bordet Jagde, Memorial, innefattande anmälan om Herr Ugglas, Carl Wilhelm, anhållan att till trycket utbekomma åtskillige uti en den 7 sisth Mars inför RiddarhusUtskottet öppnad kista befintlige Handlingar; fann Ridderskapet och Adeln, som genom ser - 74 Den ii Maji. skildt beslut af denne dag forordnat, att berörde Handlingar borde inbindas oell i Riddarhus-Archivet uppställas, Utskottets ifrågavarande Memorial böra läggas till Idandlingarne. Ut Supra. Justerades 8 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den ii dennes i öfrigt fattade beslut. Herr Heijkensköld^ Dettloff bade inlemnat ett så lydande anförande: I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående någon jemkning i Grunderne för RecognitionsSkogarnes Skattläggning, hvilken till StatsUtskottet blifvit remitterad, anhåller jag vördsamt, att få yttra mig. Då jag jemnfört Kongl. Kungörelsen af den 4 Februarii 1811 om RecognitionsSkogarnes användande och villkoren för deras Skattläggning, samt Kongl. Kungörelsen af den 3i Mars 1824 i samma ämne, har jag trott mig finna, att en rättelse blott i sistnämde Förordning i föreskriften rörande Hemmantalets förhöjning efter den tillökade räntan, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer, icke till alla delar skulle undanrödja de svårigheter, som hittills mött vid nämde Skogars skattläggning.
Set äfven i upplagan år iSrS* och Den 18 Februarii. 475 synes så mycket häldre hafva längesedan bort rättas, sorn en vid Domstol förefallen och genom ett Tidningsblad kungjord händelse redan för ett år «; dan ådagalagt behofvet afen dylik rättelse Denna min erindraD behöfver så mycket mindre remitteras, som ConsiitutionsUtskottet redan beslutat att om detta tryckfels rättande hos Riksens Ständer ofördröjligen göra anmälan. Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric: Riksens Ständers Justif>seOmbudsmans befattningen påkallar säkerligen en större upp - märksamhet, än den, som åt dess Embetslörvaltning hitintils varit lämnad; man har nu vid 5 Riksdagar emottagit Riksens Ständers JustitiasOmbudsmans berättelse, tned ett stillatigande, sorn endast genom det åter förnyade förtroendet till personen, bevittnat Riksens Ständers tysta bifall öfver utöfningen af Fmbetet; men då tystnaden icke alltid, uteslutande utmärker bifallet , utan understundom liknöjdheten, så är det, genom minnet af händelserne, tillåtit att tänka, det vanan att icke våga granska dem, så länge vållat underlåtenheten att begagna denna rättighet. Öfvergången ifrån enväldets blott Iydnadbju<tande författningar, tiil de laglige rättigheternes åtnjutande, har sällan för sig gådt, utan våldsamma skakningar, och Sveriges lugna återinträde på dan coustitutionelle banan, vittnar att infart 4?6 Z>< 'ii 18 Fybruärii. folk för dess beträdande var mera moget.
Hvad beviIlningen angår, hafva flere upplyst, att dels det beslut Riksens Ständer tagit dels Allmänhetens väntan att Bevillningen skall nedsättas, dels ock Landets fatiigdom fordra, att Bevillningen icke förhöjes utan förminskas Följer dernäst Banken. Om des» tillgångar tillgripas, så enär dess vinst Den 12 September /, m, Sif icke räcker långt, kunna ej erforderliga medel tillvägabringas utan genom nya sedlars utgifvande på den gamla fonden, och de förderfliga följderna af dylika tilltag äro icke obekanta. Då återstår ej annat än lån. Man säger väl, att man ej på förhand må skuldsätta efterkommande, roen då lånen göras mera till deras bästa, än vårt, så är det skäl att de mera än vi bidraga till arbetenas betalande. Jag får således tillstyrka, det Ridderskapet och Adeln först måtte besluta att lån skola upptagas för de tillfälliga på framtida gagn beräknade utgifter, hvilka Staten ej kan bestrida, och anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes utröna meningarne i detta fall, då vi sedan, om lån beslutas, få afgöra huru de skola upptagas. Fi iherre Wrangel^ Henning: Då man så mycket ifrar å den ena sidan, att myntet ej skall försämras, och å den andra att skatterne ej måtte ökas, måste man tillvägabringa sådane medel, att roan kan åstadkomma fullbordande af denna Önskan. Jag har ej samma begrepp om faran för lån, som flere andre Talare, då jag granskar ställningen i andra länder, der sådane äga rum. Jag skulle likväl ej vara envis i min mening, om man på annat sått, kunde vinna samma mål. Jag hor ifrån första stund, då fråga väcktes om 5-procents-lån, ansett dem icke nyttiga. Alla förlora dervid, utom Cassorne i Stockholm. Banken förlorar en ränta af 5 procent, utom förlusten i BancoSedelns värde, då 5-procehtssedlarne skola inlösas a vista. Jag tror, att mången då skall komma i osäkerhet, huru harr 520 Ven 12 iSeptember f m. skall förränta eina penningar.
Utaf Presteoch Borgare-Stånden är deremot detta moment återremitteradt, i anseende till de hos dessa begge Ständ emot detsamma framställde anmärkningar, innehållande hufvudsakligen: att den valör å 450 R:dr Riksmynt, Utskottet föreslagit, vore, såsom den lägsta, för stats-obligationer alltför hög; att de obemedlade folkklasserna derigenom blefve utestängda från tillfället att förskaffa sig sådana obligationer, fastän dessa just för bemälde klasser medförde de väsendtligaste fördelarne, helst det för dem, som hade mindre vana vid låne-affärer, merändels vore svårast att på ett säkert och förmånligt sätt få sina tillgångar förräntade; att om obligationerna bestämdes till ett lågt belopp, kunde äfven arbetaren i dylika räntebärande papper nedlägga sina små besparingar; att, i sådant fall, denne erhöll en ytterligare uppmuntran till en sparsamhet, hvarigenom han kunde bereda sig en förbättrad ekonomisk ställning; att det vid valörernes bestämmande vore af vigt tillse, att obligationerna genom de belopp, hvarå desamma utfärdades, blefve begärliga äfven på utrikes ort; att man derföre isynnerhet borde fästa uppmärksamheten på myntförhållandena i Hamburg, der Svenska obligationer redan hade en stadgad kredit; att den af Utskottet i motivema för sitt förslag yttrade farhåga, att obligationer, lydande å lägre belopp, kunde ur allmänna rörelsen uttränga det egentliga sedelmyntet, icke vore grundad, enär obligationernas vexlande kurs gjorde dem föga lämpliga för alt begagnas i vanliga liqvider, men att det af Utskottet sålunda befarade förhållandet deremot komme att mera befrämjas genom de valörer, Utskottet föreslagit, och deras bestämmande efter jemn ränteberäkning för hvarje dag, än genom valörernes nedsatta belopp; varande, i stället för de af Utskottet föreslagna, åtskilliga andra valörer uppgifna, hvaribland den lägsta å 100 R:dr Riksmynt eller, om detta ansåges allt för lågt, en valör å 200 R:dr förordats, helst dessa summor motsvarade den förre 75 och den sednare 150 mark Hamburger banko.
Ty såsom någonting annat kan väl ingen förnuftig menniska betrakta dessa långrandiga barnkammarhistorier om hvad pappa sa’ och hvad mamma sa’ och hvad stora bror sa’ och hvad Johan sa’; om den ilska, med hvilken den stackars Johan tar emot orättvisa stutar såsom medlem af den inrättning, som är »alla sociala lasters hem, alla beqväma qvinnors försörjningsanstalt, familjeförsörjarens ankarsmedja och barnens helvete»; om hur han är ute och går med moster i Hagaparken och möter kronprinsen, »som var klädd som morbror Janne»; om hans iakttagelser från Klara skola, att »de fattigt klädda fingo mer stryk än de väl klädda, ja de vackra gossarna sluppo alldeles», hvartill fogas denna för vanligt folk outgrundliga reflexion af den nu mognade mannen och menniskokännaren, tänkaren och litteratören August Strindberg: »Om han då läst psykologi och estetik skulle han förstått detta fenomenet, men det förstod han ej då»; om hans misslyckade experimenter som pojke med att göra en elektricitetsmaskin och ett perpetuum mobile; och först och sist om alla dessa, för öfrigt i alla ungdomars lif förekommande »motgångar», »missräkningar» och »orättvisor», hvilka vanliga menniskor vid äldre år gemenligen glömma eller också minnas som obetydligheter, stundom direkt eller indirekt nyttiga för deras karaktersutveckling, men i hvilka hr Strindberg deremot har ett aldrig trytande ämne till förfärdigande af de ändlösa jeremeriader, som krydda denna misskända »själs utvecklingshistoria». Jag tviflar alls icke på att för hr Strindberg sjelf allt detta är af stor betydelse; annars hade han omöjligen kunnat så noga komma ihåg allt detta pjoller och alla dessa struntsaker. För hr Strindberg utgöra de sannolikt betydande psykologiska (och kanske »estetiska»?) insatser i och motiver till ett förfeladt lifs historia. Ty, såsom författaren till den ofvan aftryckta Dagbladsrecensionen påpekar, ett ändamål med hr Strindbergs sjelfbiografiska skriftställeri är att vara en apologi för en förfelad existens, hvarvid samhället i alla dess institutioner drages till ansvar för olyckan. »Skulden börjar med föräldrarne och hemmet, fortgår genom skolan och stannar vid universitetet». Vi vilja dock tillägga: denna förfärliga skuld räcker allt vida utöfver universitetet.
Skilnaden mellan föreskrifterna för behandlingen af ett Coust.- Utsk:s eget mein. och en af detsamma tillstyrkt K. propos. är, såsom detina del af 29 §:n Riksd.Ordn., jemförd med 8r §:n Reg.Fzn, visor, följande; 1:0 att uti denna sednare §, hvartill i afseende på K. proposir undantagsvis hänvises från 29 §:n Riksd.Ordn., står rör:de dessa eller de K. proposrna ieke näinndt, således hvarken tillåtet eller förbjudet, om ståndsledamöter äga tätt att lill ledning för kommande Ständer yttra sina tankar olver dem, sedan dem med tillstyrkande; då deremot, i afseende på Coust.- Utsk:s egna mein., väl också ingenting härom står näinndt uti 81 §:n Reg.Fm; men för dessa göres intet undantag uti 1 mom. af 29 §:n Riksd.Ordn. från de der intagna, allmänna föreskrifter, hvarföre de måste vara underkastade behandling efter detta der intagna stadgande; och 2:0 alt, i afseende på Const.IJlskjs egna mein., uti 81 §:n Reg. F;n ej står utsatta orden ’'hvile frågan till nästa riksdag,” såsom der står i afseende på en tillstyrkt K. propos. ; men hvilket ©tvifvelaktigt torde falla af sig sjelft, då der hvarken uti 81 §ms Reg.Fm speciella föreskrifter i afseende på ett från Coust.Utsk. omedelbarligen emaneradt förslag, ej i ller i 29 §:ns Riksd.Ordn. föreskrifter för behandlingen af Const.Utskts mern., i allmänhet står taladt om återremiss eller att Stånden äga rätt förklara några gemensamma tankar, såsom der står uti 5o §'• 11 Reg.Fm; ulan der tverlom i 29 §;n Riksd.Ordn. står, såsom antithes deremot, att R.
Jag slutar med att förklara, alt då Gr. Löwenhjelm sagt, det han hoppas att opinionen om Trollhätte slussverks bolag snart skall vinna en bättre riktning derigenom alt slussarna snart komma att öppnas, så skulle jag anse, att det vöre vida mera inverkande på opinionen, örn nämnda bolag förklarade sig skyldigt att efterlefva den förbindelse, som jemväl blifvit detsamma ålagd, att ställa sig i afseende på taxans nedsättning under Konungens nåd. pröfning. Det var egentligen derföre att detta bolag fått undanrödja en sådan förbindelse, hvars fullgörande likväl bort vara dess skyldighet, det var för dess inverkan på trafiken i en hel landsort och för evärdeliga tider, som jag ansåg mig skyldig alt göra dessa anmärkntr i sak, och om någon rättelse i den delen kommer att äga rum, så tror jag att opinionen skall lugna sig, och då får jag förklara, att jag i sådant afseende alldeles icke skall afundas bolaget och de personer, som tillhöra detsamma, den stora vinst, de deraf hafva. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag hade visserligen icke ämnat att förlänga öfverläggningen i detta ämne, men de sista ord, sorn blifvit yttrade af Gr. Frölich, hafva föranledt mig att göra ett tillägg, som jag icke kunde göra då frågan i förra plenum förevar, emedan jag då icke kände förhål - 46 Den 8 Maj f. ra. landet. Jag tog för afgjordt, att den uppgift var riktig, som Gr. Frö|ich då gaf, att det gamla bolaget var skyldigt att underkasta sig Konungens godtycke i afseende på taxan. Jag satte icke i fråga riktigheten i det fallet; men jag har sedan låst Konungens nåd. privilegium af den i3 December 1793. Det innehåller i 10 §:n: "Vi hafva särskildt i nåder fastställt så väl den taxa, hvarefter bolaget äger att uppbära slussafgiflerna, som ock de regler, hvilka böra tjena bolaget till efterrättelse;" men hvarken i denna taxa eller i privilegium finnes ett enda ord, hvarigenom Konungen förbehållit sig rättigheten att kunna förändra hvad Konungen i afseende på taxan bestämt och gifvit åt det bolag, som då skulle bildas.
Att som densamma innefattar positiva loreskrifter, som böra komma i fråga vid Lagens tillämpning, det således vore lämpligast att inledningen upploges såsom 1 § i Lagen; samt att dervid endast slutmeningen af inledningens 2 moment borde bibehållas, enär den gör ett undantag från den allmänna Ansvarighets-Lagen, hvaremot det föregående, såsom att Stats-Råden blott skola Konungen råd gifva och ej jemte honom regera, vore redan bestämdt i Grundlagen, der det heter, ”att Konungen äger styra Riket.” vid 1 §: Att denna § vore i så måtto ofullständig, som den icke upptoge de händelser, att Stats-Rådels Ledamöter, genom svek och list, söka öfverändakasta regeringssättet, då Regeringen af dem föres, eller ’*gå våldsamt tillväga, när de icke regera* ; att om fall gåfves, då det vore klokt alt använda förlusten af gods såsom straff, det likväl syntes betänkligt alt i föreBih. till R. St. Prot. 1845. 7 Sand. 1 Afd. 26 Haft, 1 a Let"-Vtskottets Utlåtande> I\T.-o 86, varande fall stadga en sådan påföljd; och att enär ett döljande förutsätter uppsåt, samt icke någon kunde dömas for brott, ulan att brottet blifvit bevisadf, orden uppsätligt och bevisligt voro öfverflödiga och borde således utgå; varande af en talare derjemte framsläldt följande förslag till förändrad lydelse af ifrågaställa §, nemligen: ”Försöker någon Stats-RådsLedamot att lagstridigt ändra eller upphäfva någon Rikets Grundlag, eller underlåter att deremot göra föreställning, när han finner sådant å lärde vara, eller fördöljer någon omständighet, som kunnat sådant steg förekomma, straffes såsom Rikets förrädare och miste lif, ära och gods. Till samma straff’ vare den Ledamot af Stats-Rådet skyldig, hvilken genom tillstyrkande eller underlåtenhet att föreställning göra, när lian finner sådant å lärde vara, eller genom fördöljande af någon upplysning, befrämjar eller vållar sådant lägstriTigt sleg, som, enligt 101 §, af Regeriugs-Formen, såsom ioriäderi anses bör.” vid 2
Med förmälan, hurusom Häradsskrifvare!) i Tunaläns, Sefvedes och Aspelands häraders fögderi af Calmar län J. F. Dahlström den 1 November 1856 aflidit, dervid efterlemnande fyra oförsörjda döttrar i den mest nödställda belägenhet, utan annan tillgång för sitt lifsuppehälle än den årliga pension af 54 Riksdaler, de egde uppbära från Civilstatens allmänna enkeoch pupillfond, har uti en hos BondeStåndet väckt motion (N:o 426) Riksdagsfulimägtigen N. M. Pettersson från Calmar lön, med hvilken Riksdagsfulimägtigen C. J. Svensén från samma län instämt, under åberopande af Häradsskrifvare!) Dahlströms 37-åriga verksamhet i Statens tjenst, hemställt att Rikets Ständer måtte tilldela hvardera af hans efterlemnade döttrar, Chri - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. (Fortsättning.) 13 stina\ Maria, Julia Mathilda, Bosalia Wilhemina och Catharina Charlotta Dahlström, en årlig pension af 100 R:dr, att utgå så länge de förblifva ogifta. Då, enligt hvad handlingarne antyda, aflidne Häradsskrifvaren Dahlströms ifrågavarande döttrar äro vid den ålder, att de höra kunna sjelfva bereda sig ett nödtorftigt uppehälle, har Utskottet saknat skäl att den för dem begärda pension tillstyrka, utan hemställer, att Riksdagsfullmägtigen N. M. Petterssons ifrågavarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas. 102:o. Genom motioner, som blifvit väckta dels hos Ridderskapet och Adeln af Herr von knorring, O. (N:o 72), dels inom Preste-Ståndet af Doktor Nordlander (N:o 73) och dels inom Borgare-Ståndet af Herr Cygnaeus (N:o 104), äro framställningar gjorda om beviljande af pension åt Postinspektoren A. F.
Visa oss att utgifter äro nö- , diga, nyttiga, och de skola då, åtminstone af mig, anses oundgängliga. Detta är enda och rätta bevisningssättet, fastän man derigenom icke så summariskt kommer till stora anslag på förtroende i de delar, der man icke kan bedömma förhållandena, och ännu mindre, der man uppenbarligen finner att anspråken äro öfverdrifna. Den io Augusti f. m. '97 Gr. Frölich tilläde muntligen: R. o. Ad. torde finna, att, när en person inom ett RiksSt. utdelar ett tryckt eller skrifvet anförande, hvar och en af Ståndet är berättigad att derå svara så godt han kan. Jag finner att R. o. Ad. med otålighet hört min framställning; men jag har icke gjort den för att inverka på Huset, utan för att förvara min mening i protocollet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då flere talare under uppläsandet af Gr. Frölichs anförande anmält sig att erhålla ordet, Hr Landtm, ansåg sig böra fästa uppmärksamheten deruppå, att nämnda anförande upptagit många flera ämnen, än som varit föremål för discussion hos R. o. Ad., och att en discussion öfver detsamma således i Hr Landtm:s tanke möjligen skulle föra R. o. Ad. längre, än de ämnen, som här Liefve föredragna, gåfve anledn. lill. Hr von Hartmansdorff, Aitg.: Jag hade velat säga ungefär detsamma som Hr Frih. o. Landtm, redan yttrat. Min skrift har icke blifvit aflemnad till Ståndets protocoll. Jag anser följaktligen alldeles obehörigt att till detsamma uppläsa en recension deröfver. Recensionen hörer till dagblad såsom Aftonbladet och Dagligt Allehanda. Jag förmodar ock, att hon kommer dit kanske i qväll eller i morgon. Jag anhåller hos de ledamöter af R. o. Ad., hvilka anmält sig och hvilka ämna tala mot recensionen, alt de ville afstå derifrån och låta henne gälla hvad hon kan, likasom min skrift på andra ställen får verka hvad hon förmår.
Högvördige Preste-Stindet har Herr ContractsProsten Eric Agrell afgifvit följande Memorial, hvilket den 17 sistlidne December blifvit till Lagutskottet remilteradt : ”Enligt Kongl. Förordningen den 3 April 1810 skall lägrad qvinna, jemte enskild skrifts undergående, första resan erlägga till kyrkan 32 sk., och andra resan 1 Riksdaler 16'sk.; men förser honjsigfleragånger, förfares efter allmänna Lagen, som stadgar 32 sk. plikt till kyrkan för hvarje lägersmål, ehuru ofta det än kan itereras. Val ökas verldsliga bestraffningen för qvinna, som 3:dje och 4:de och ännu flera gånger med lägersmål beträdes , men afgiften till kyrkan blir lika med första, och mindre än för andra gången. Denna plikt hörer till försonandet af den i kyrkan eller församlingen åstadkornne förargelsen , men då beloppet deraf är mindre för en förnyad än 98 LagUtskotttts Betänkande N:o 33» för en föregingen förbrytelse af enahanda beskaffenhet, skulle anledning deraf kunna tagas, åtminstone af den felaktige sjelf, sorn så gerna söker och antager ursäkter för sitt förhållande, att anse en senare synd ringare än en förut begången.