Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Utskottet har således förekommit, att då erfarenheten länge påkallat behofvet af en hufvudsaklig förändring och förbättring af vår nu gällande så väl Civilsom Criminal-Lag , det blifyer af största vigt och angelägenhet, att nyssbemälte Comité, som med detta arbete nn är sysselsatt, må vid stiftandet af Brottmåls-Bagen lemnäs till* Den 28 Juni. tillfälle att kunna antaga saxta na Bestraffningar ä sorn instämma med närvarande tids hyfsning, och sorn, skillde frän förra tiders Barbari, aro afpassade efter en bättre bildning till upplysning, och till känsla Iros hvarje individ af dess eget värde. lin ibland de egenskaper, som caracterisera en god Lag, är ostridigt, att då den å ena sidan uppfyller ej mindre hvarje Medborgares i Staten billiga kraf, att genom Lagen njuta skydd till Person och Egendom, samt att vid kränk» liing deraf befordras till upprättelse af den förolämpade, än äfven den rättvisa fordran Staten, som genom en sådan kränkning blifvit förorättad, jemväl har, att Lagen skal! straffa Eredsförstöraren, den samma å den andra sidan bestämmer så beskaffade straff å de förbrytelser, hvarigenom förenämnde säkerhet störes, att de tjena både att förbättra Brottslingen samt bereda hans upprättelse, och att afskräcka andra frän utofvandet af brott. Att, på sätt af Lag-Gomitéen är anfördt, de i vår nuvarande brottmåls-Lag oftast använde straff af Penninge-bötcr, Spö och Ilis samt Fängelse vid vatten och bröd, icke uppfylla dessa ändamål, utan snarare föranleda dertill att Brottslingen mera försämras än förbättras, och lemtia honom retelser till förnyade afsteg från -Samhällsordningen, anser Utskottet vara så tydligt och jemväl af Comitéen så fullkomligen utredt, att hvarken någon fråga derom bör uppstå eller något vidare ådagaläggande deraf kunna erfordras.
Herr Vice Prccidenten Friherre Tersmeden och Herr Landshöfdingen Friherre Löfwenschöld, som för angelägne göromäl anmälte sig icke längre kunna i närwarande öfwerlägg. ning deltaga, begärte till Protocollet, att de icke kunde förena sig dermed, att Utskottet i sitt Betänkande till Riks Ständen wäckte frägan om Kongs Gärdarnes försäljning. Herr Bruks.Patron Bjuhr medqaf att wilja afstä ifrån sitt päsiäende att i Utskottets Betänkande fä intagen frägan om Kongs Gärdarnes försäljning, men yrkade, att sä wäl hans anförande som alla öfwerläggningarne i detta ämne, jemte Stats-Utskottets Expedition om Nämdens votering rörande Kongs-Gärdarne,. borde ätfölja Utskottets Betänkande. Flere hördes härtill yttra sitt instämmande. Herr Friherre Sil siwer sköld wille för sin del bifalla det projecterade Betänkandet, om i iugreHen finge inflyta, att ehuru Utskottet wäl kände, Den 28 September. 33 kände, att Riksens Ständer genom Nämd sist. ledne Riksdag för sin del beflutit. att Kongs. Gärdarne skulle styckas och till Skatte försg!jas, Ilkwäl och som Konungens Nädiga Proposilion tillkännaglfwer, att Kongl. Majck ansett sig icke kunna dertill bifalla, funne Utskottet sitt äliggande bliswa, att till Riksens Ständer inkomma med utlätande, huru Kongs-Gärdarne, wid betta förhällande, tjenligast borde förwal. tas. För öfrigt ansäg Herr Friherre Silf, werst h öld ibland de projecterade Contracts. wilkoren för blifwanbe Arrendatorer af Kongs. Gärdar, böra rnryckas, att Kongs Gärdarne stola wara underkastade Rotering tika med Säterier. Herr Capitaine Pälman hemstälte om icke nämde Contracts willor kunde gifwa nuw«ran. de Kongs - Gärds.
Nu är K. M:s nåd. propos. grundad derpå, att icke allenast de två förstnämnde delarne af grundskatten, hvilka redan äro till Den 5 Juli f. m. 319 penningar förvandlade, utan äfven den delen af den 3:dje klassen, som aldrig kan utgöras in natura, icke ens kan med någon rimlighet värderas i penningar, utan till följd af sakens inre beskaffenhet qvarstår i markegångstaxorne år från år till oförändradt pris, äfvensom slutligen en mängd effekter af besynnerlig art, och obetydligt värde, hvilka i hög grad inveckla räkenskaperna och försvåra kontrollen derå, också skall öfverflyltas till de två första klasserna, samt med dem sammanslås till en bestämd penninge-ränta, och att blott de återstående hufvudsakliga persedlarne skola qvarstå såsom de der årligen borde underkastas värdering, och derefter utgå. Det synes mig således att detta förslag på ett naturligt sätt ansluter sig lill det bestående, och det är med glädje, äfvensom med tacksamhet jag funnit att det så blifvit bedömdt. Man har velat anmärka mot delta system, att det till sin grund vore felaktigt, emedan det i allmänhet skulle vara princip-vidrigt och orätt att skatter skola utgå eller beräknas i persedlar. Efter min åsigt, har man likväl häruti aldeles misstagit sig. Om man besinnar hvad en skatt egentligen är, och hvad den åtminstone alltid primitift varit, så är det en viss andel af afkastningen eller inkomsten ehuru någon gång beräknad efter fastigheten eller kapitalet. Sådan är kronobonden än i dag, der tionde-sättning eger rum, sådan är Presternes tionde, och sådan är grunden för den allmänna bevillningen; m. e. o. skattens natur är att den skall utgöra en viss andel af inkomsten. Detta var ock orsaken, hvarföre i fordna tider äfven grundskatterna årligen bestämdes efter ny skattläggning, nemi. enligt s. k. ämne för de vanliga utskylderna, men enligt sättning för gärderna. Detta hade likväl sina praktiska svårigheter; det motverkade dessutom landets odling och förkofran, och på grund af dessa olägenheter, frångick man den årliga skattläggningen redan i Konung Gustaf d.
I sednare fallet skulle man väl icke önska de andra närin garne samma fördel, och i förra kan man anses misstagit sig alldeles. Man ställer jordbruket utom allt skydd och tillämpar derpå icke frihandeis-systemets grundsatser. Det behöfver icke skyddet, det visar oss tulltaxan, och det behöfver ej heller de fördelar frihandeln skänker, ty då hade man icke tullbelagt en mängd varu artiklar, som ingå i detsamma. Vid första tillämpningen kastar man frihandelsåsigterna öfver bord. Man behöfver kassa-artiklar för Statskassan, som, förmenar man, ej annorlunda kan fyllas, än genom några eftergifter af systemets pinciper; alltså vill man behålla tull på'kaffe, socker, salt m. 11. varor. Vidarg kan man ej kasta industrigrenar öfver bord, som kostat sina häfdare 184 Motioner hos Rid cl er skåpet Och Adeln 1802. N:o 66. mycket penningar och som ej böra uppoffras. Man bibehåller tuli på jern, bomullsgarn, väfnader, kläder m. m. Man behöfver vidare bålla på några intressen, som man vill bevaka hos grannarne, man vill icke borttaga tullen på fiskvarorna och sillen från Norrige, utan någon motsvarande fördel o. s. v. Man anser sig icke böra efterskänka tull, och under allt detta jemkar man på grundsatserna, emedan de icke lämpa sig för dessa enskilda syften. Herrliga system! Liksom ville man icke förstå att duger systemet i theori, så duger det äfven i praktiken och, om än det fordrar varsamhet i tillämpningen, det äfven kräfver grundsatser. Förmodligen är det med denna sak, som med mången annan, att systemet kan vara godt, men fordrar urskiljning vid tillämpningen och att för mycken radikalism, för brådstörtad öfvergång till frihandel skulle medföra en skada, som motverkade ändamålet. Alltså, varsamhet i tillämpningen af frihandelns grundsatser, så är min mening, men konseqvens, för att främja frihandelns syftemål. Arbetaren är väsendtligt beroende af jordbrukets utveckling, då detsamma är vår största näring och fordrar största antalet arbetare. En lindring i hans lefnadskostnad på jordbrukets bekostnad, blir ingen fördel för honom, ty jordbrukaren betalar så mycket lägre pris på hans arbete.
Min dotter friherrinna ... ja, der ser man hvad en pension duger till! 80 ETTIG (afsides). Den här bekantskapen måste skötas ... gumman har mynt ... åh! jag skall snart förtjusa henne. BRUUS. Det bär är en utmärkt lera jag gratulerar herr inspektoren! LARSSON. Tackar! ja, räcker den här leran till döddagar, så föder jag mig, det är säkert det! Sextonde Scenen. DE FÖRRE. FRIHERRINNAN. MAJOREN EDVARD HJELM. MAMSELL PALMÉN. DOGMÉR. MAMSELL FLORIN och PENSIONÄRERNA. DOGMÉR (ledande friherrinnan). Ja, min nådiga friherrinna! Fröken Clara har alltid varit en föresyn och ett godt exempel för de öfriga eleverna ... ehuruväl vissa skadliga inflytelser... DOGMÉR. Åh ... jag menar ... en ung flicka väljer inte alltid så väl i fråga om vänskap ... och den här underlärarinnan... FRIHERRINNAN. Hvad menar magistern? FRIHERRINNAN (kallt, i det hon släpper hans arm). Är helt säkert en mycket bra och hygglig flicka! DOGMÉR (något häpen). Ja ... jaha ... det är en mycket bra flicka ... men något simpel ... och ... men förlåt! jag måste tala några ord vid mamsell Pal mén! (afsides, i det han går till mamsell Palmén) Jag hoppas att det faller i god jord! FRIHERRINNAN (till majoren). Jag tycker inte om den der kandidaten! LARSSON. Jaså, så det är slut med musiksakerna nu ... (till m:lle Palmén) Ja, heder och tack för allt hvad mamsell pluggat i dotter min ... får hon nu gå här ett par år till, så hoppas jag att hon skall veta ... hm allt hvad en ung flicka behöfver veta! M:LLE PALMÉN. Herr inspektoren är alltför god, och det skulle vara en stor tillfredsställelse för mig,
Då numera icke heller länge torde dröja, innan omarbetningen af brottmålslagen i ännu återstående delar bringas till slut, lärer icke någon gren af lagstiftningen vara mera förtjent att till förbättring ifrågakomma än Rättegångsordningen. Det förslag till ny Rättegångsbalk, som blifvit af Lagberedningen författadt, skall, sedan det blifvit granskadt och undergått några förändringar, nödiga egentligen derföre, att lagförslaget i sin helhet icke på en gång antagits, måhända komma att möta något motstånd i hvad det angår Underdomstolarnes å landet organisation och arbetsordning, men om denna Rättegångsordning kunde genomföras, vore dermed utan tvifvel en väsendtlig förmån vunnen. Landtdomstolarne blefve då nära nog permanenta, till synnerlig vinst för lagskipningens fortgång, och dess säkerhet skulle jemväl främjas genom de föreslagna fullständigare stadgandena rörande justeringen af Domstolarnes protokoll; dock måste i sådant fall en helt och hållet ny reglering af domsagor och tingsställen föregå. En sådan vore äfven efter min tanke lätt verkställbar i södra delen af riket, möjligen ock i den mellersta, men icke sälden norra. Lagkomitéen och Lagberedningen hafva icke heller förutsatt en fullkomlig likhet i detta hänseende såsom möjlig, utan yttrat, att angående de norra länen borde särskildt förordnas. Genom den nya regleringen komme visserligen Domstolarnes antal att minskas, men Häradshöfdingarnes deremot att betydligt ökas. Skulle derjemte särskilde protokollsförande, enligt Lagkomitéens förslag, tillsättas, hvilket likväl icke torde vara alldeles nödvändigt, så blefve första följden deraf en ganska betydlig tillökning i tjenstemännens antal och aflöning. Om också expeditionslösen kunde blifva tillräcklig för protokollsförandenas utkomst, återstode likväl Domarenas aflöning, hvartill anslag af Statsmedel erfordrades, då månge Landtdomare nu äro utan både lön och boställe.
Mitt bref till Carlsen korsades dock af ett från honom till mig, i hvilket han öfversände ett af honom och Monrad uppgjordt förslag till en familjetraktat mellan svensk norska och danska kungahusen (bil. Men derpå gaf å sin sida kung Karl intet svar, emedan man i Danmark öfvergifvit den nationella grundvalen i det förslag han adopterat. Ej heller tilltalades han af förslagets redaktion, som var mycket inkrånglad och tillika öfverlemnade mycket åt slumpen. Men redan före Monrads andra bref inträffade något, som tillkännagaf en egendomlig vändning i Köpenhamn. Jag var knapt hemkommen till Stockholm med konung Kristians och Monrads (första) svar till konung Karl, innan hufvudinnehållet af det senare äfvensom förslaget till för-bundstraktat refererades till Norsk Rigstidende i ett bref, dateradt Köpenhamn d. Slutet af korrespondensen jemfördt med slutmeningen i Monrads bref utvisade, att korrespondenten egde nästan verbal kännedom om Monrads skrifvelse 1. Detta måste förekomma så mycket märkvärdigare som Monrad i samma sitt bref begärt en » alldeles hemlig förhandling » af saken, och det knappast synes antagligt att någon kunnat fa kännedom om lydelsen af detta svar utan Monrads eget begifvande. Men det öfverraskande inskränker sig icke härtill. Vid referatet af förbundsför-slagets innehåll låtsar korrespondenten alls icke om, att Sverige-Norge äfven skulle genast erbjuda Danmark vapen-hjelp. Man kan ju ej förnuftigt gifva orden: Deremot förbinda sig Sverige och Norge, att med all sin makt och med alla till buds stående medel motsätta sig att den danskt nationella delen af Slesvig går för Danmark förlorad en 1 Korrespondenten skrifver: » Rörande den danska regeringens svar, som afgafs d.
Då emellertid motionärens förslag hufvudsakligen afser förändring af ett stadgande, som förekommer i Kongl, förordningen den 20 Juli 1861 angående mantalsoch skattskrifningar och der har sin egentliga plats finner Utskottet sig nu icke kunna å berörda förslag tillstyrka bifall. Bih. till B. St. Art. lil. Af Herr von Koch, Nils Samuel, har hos Ridderskapet och Adeln, uti väckt motion (N:o 49), blifvit föreslaget, att. i händelse hos de beslutande den åsigt skulle göra sig gällande att grundräntan å mjöloch sågqvarnar, om hvars upphäfvande särskilda motioner vid innevarande riksdag blifvit väckta, icke utan allt vederlag på en gång borde afskaffas, för mjöloch sågqvarnar, af hvilka grundränta för år 1861 utgått, måtte, utom bevillning efter 2:dra artikeln, stadgas eii särskild afgift, svarande emot tre fjerdedelar af det belopp, som för nämnda år såsom grundränta af hvarje dylik qvarn utgick. Enär Rikets Ständer, genom bifall till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45 (Litt. A), för deras del numera beslutit, att räntan ä mjöloch sågqvarnar må, från och med nästa statsregleringsperiod, upphöra att vidare utgöras, utan att dervid något vilkor om vederlag i form af särskild bevillning enligt Bevillnings-stadgans art. III blifvit fästadt, torde Herr von Köchs ofvanberörda motion böra anses hafva förfallit.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 Uäft. 1 2 Stats-Utskottet» Utlåtandet N:o 24#. liga, mätte å auction tili skatte försäljas; hvarigenom, efter motionärens åsigt, ej mindre Staten än enskilde skulle tillskyndas flerfaldig» fördelar; 3:o af Riksdagsfullraägtigen David Andersson från Hallands Län, hvilken fästat Rikets Ständers uppmärksam het å behofvet och lämpligheten af vissa förändringar uti de, i afseende på utarrenderingen af Kronans egendomar å landet, nu gällande bestämmelser. Det vore nemligen, efter motionärens tanka, icke med billighet öfverensstämmande, att en arrendator, hvilken å egendomens förbättrande nedlaggt möda och kostnader, måste, vid arrendetidens utgång, genom åtagandet af en förhöjd och genom medtäflares obetänksamma speculations-anda ofta alltför högt uppdrifven afgift förvärfva sig rätt att vid arrendet fortfarande bibehållas. Exempel saknades ej eller, att, i följd af den vid arrende-auctionerne medgifna obegränsade täflan, arrendet uppjagats till så öfverdrifvet belopp, att den förre omtänksamme och driftige arrendatorn icke vågat under sådane vilkor egendomen öfvertaga. Arrende-summans bestämmande utöfver värdet af egendomens afkastning hade ock ofta medfört arrendatorns och stundom borgensmännens utarmande samt egendomens vanskötsel och förfall. Såsom utväg alt i möjligaste måtto förebygga dessa olägenheter, har motionären, i och för utarrenderandet af alla sådana egendomar och hemman, hvilkas arrenden ingå till Statsverket och icke äro till löner åt Em betsoch Tjenstemän anvisade, föreslagit följande förändrade stadganden, hufvudsakligen öfverensstämmande med de föreskrifter, hvilka, jemlikt Kongl. Resolutionen af den 3 Maj 1821, blifvit meddelde, i afseende på åtskilliga Lunds
Hvar, som af Gesällen finnér sig besvärad, eger att, i ojäfvige vittnens närvaro, noga anteckna förhållandet i Gesällens pass> hvilket denne är skyldig att, i sådant ändamål, på anfordran genast förete, vid vite af 3 R:dr 16 sk. 33:co.” ii §. af samma Nådiga Författning förbjuder Gesäll att under resan antaga arbete på mindre tid än en månad. Motionären anser härmed vara stadgadt icke mer eller mindre än ett förbud för Gesällen, ”att under sin vandring medelst arbete, om han derom anlitas, tillfredsställa dagens mest trängande behof,” och föreslår derföre, att urte §. må få följande lydelse: ”Om, under vägen till den ort, hvarå passet lyder, Gesällen finner tillfälle till arbete, för längre eller kortare tid, är honom ej förbudet att, för emottagande deraf, inställa eller uppehålla sig på resan.” Dessutom har motionären yrkat, att de böter, som enligt iooch 12 §§. i den Kongl. Förordningen kunna utfordras af en resande Gesäll, må, enligt i5 §., tillfalla endast Kronan, samt att vandringsböcker, till förekommande af missbruk, icke må till salu finnas å boklådor och tryckerier, utan endast hos Borgmästare i städerna och andra Polismyndigheter samt Åldermän vara att tillgå. Då motionen föredrogs uti Väliofl. Borgare-Ståndet, instämde Herrar Akesson och Hoström till alla delar med motionären, hvaremot Herr de Maré önskade bibehållandet af det stadgande i io §., som säger, att gesällen icke må från den utsatta vägen afvika; och ansåg dessutom högst olämpligt, om, på sätt Herr Gustafsson föreslagit, det förskrefs, att 2:ne tillstädesvarande ojäfvige personers vittnesmål skall erfordras, för alt å Gesällens pass få anteckna, att man af honom funnit sig besvärad eller förnärmad.
Är detta ej en relief af Thorvaldsen? En enda enstaka gång har Rydberg lämnat denna stilart, när han skref Grottesångerna. Deras öfverväldigande och storartade moderna instrumentation med wagnerska ledmotiv och wagnersk mångstämmighet vittna tillfyllest om, att det var hans egen vilja, som valt den plastiskt lugna form och det glänsande mer än färgrika uttryckssätt, som han i nio fall af tio använde. Ty hans språkkonst var väl i sitt slag den längst drifna, svenska litteraturen någonsin ägt. I ofvanstående rader har jag, med en stark förkortning af tankegången velat framvisa just hvad som är den väsentligaste egendomligheten i Rydbergs diktning – den att ej vara ögonblickslyrik, men uttryck för stadigvarande känslor och tillstånd, för klarnadt tankegrubbel, till fasta bilder kristalliserade stämningar. Hans verser sakna ögonblicksdiktens doft, den lyriska omedelbarheten. I stället tryckas de aldrig af det betydelselösa och subjektivt lilla, som förringar tillfällighetslyrikens konst. Alla dikterna hafva universell vikt och halt. Den af veckors och års eftertanke formade idén utpräglas i det fastaste och ädlaste material – brons eller marmor. Alltid är den diktande hos Rydberg något annat än blott ett jublande eller sörjande människobarn, som fått sångens gåfva. – Han är alltid på samma gång en tänkare och lärd. Tänkaren gifver versen en höghet, en sublimitet, hvilken ej blott (som understundom hos Tegnér) beror på formuleringens skärpa, men på en lika hög grad af flykt öfver tanke och ord. Den lärde gifver stroferna en sorts historisk bredd och resonans, som låta generationer och sekler tala genom hans mun. Hvem har ej hört i nätternas mörker anakoretens röst skalla genom rymden med samlad klang af seklers domsbasuner och tubor: Att glädjas, då syskon lida, att jubla in i koren af millioners jämmer – loda helvetets djup, om du det kan; djupet af denna synd lodar du icke. Men den siste glädjejublaren skall tystna och bedja: höljen mig, I berg! Då Herren sveper kring ljuset mörkrets dok och breder den stora natten öfver oss, under oss,
Rikets Ständer hafva alltså, till E. K. M:s Nådigste bifall och fastställelse, i underdånighet skolat framlägga följande förslag ti fl grunder för bestämmande af förhållandena emellan Ränte-gifvare och Ränte-tagare: 1:0 såsom grund, vid utgörande af så väl Krono-tiondeoch Afrads-spannmål , som äfven alla andra å hemman och lägenheter indelta räntor, då de icke in natura utgå, antages, att lösningen sker efter ett medium af senaste fern årens markegångs-pris, sålunda uträknadt, att, sedan årets markegång blif - Exp.-Utsk. Förslag lill lind. Skrifv. N;o 435. to5 vit satt, hopsummeras samma års markegångs-pris i Länet med de nästföregående fyra årens markegångs-pris i samma Län; blifvande femtedelen af denna summa det pris, hvarefter liqviden emellan Ränte - gifvare och Ränte-tagare hör ske; 2:0 vid de tillfällen, då löpande årets markegång inom Länet uppgår till lika belopp eller öfver stiger det sålunda uträknade medium af de senaste fem årens markegångs-pris i samma Län, får ingen uppsägning till leverering in natura ega rum, utan skola räntorna ovilkorligen lösas med contant efter den i irsta punkten stadgade grund ; 3:o då den händelse inträffar, att löpande årets markegångs-pris i Länet understiger medium af senaste fem årens markegångs-pris inom samma Län, är det väl Ränte-gifvaren öppet, att, före Thomasdag, tillsäga , om han vill utgöra prestationerna in natura, men i det fallet åligger det honom, att, vid levereringen, contant till Ränle-tagaren betala skillnaden emellan löpande årets lägre markegångs-pris inom Länet, och det ofvan stadgade fem-årsmarkegångs-priset; 4:o ehvad lösningen sker med contant ioö Exp.-Ulsk. Förslag tilt und.
Cederström bestridde remiss deraf; och 3:dje gången kan icke anses såsom någon egentlig bordläggning, emedan den ägde rum derföre, att BondeSt:s inhjudn. då för 2:dra gången bordlädes och R. o. Ad. beslutat, att motionen och inbjudn. skulle i ett sammanhang behandlas. Jag tror således, att dessa bordläggningar, långt ifrån att bevisa, att förslaget icke är någon ny motion, bevisa motsatsen; men i allt fall är det icke ett förslags behandling, som bestämmer dess egenskap, utan tvärtom egenskapen hos förslaget, som bestämmer, huru det skall behandlas, och kan förslagets egenskap icke förändras genom en oriktig behandling. Jag förblifver derföre vid hvad jag förut yttrat och förnyar min anhållan om propos. på hvad II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit. Gr. Horn: Jag kan icke instämma uti den siste värde talarens förklaring af frågans natur, och får derföre reservera min rätt att vid ett annat tillfälle få betrakta den från ett annat håll; ty jag finner icke, att tiden, då ett förslag väckes, kan bestämma, om det är att anse såsom en motion eller icke. Jag tror, att då ett beslut, af ovarsamhet eller andra skäl, blifvit taget, som man sedermera finner icke stå i sammanhang med ett annat beslut, några timmars eller dagars uppehåll icke kan betaga Ståndet att ingå uti en förklaring af sitt förra beslut och dervid göra det tillägg, som kan erfordras. I grundlagen finnes ingenting, som förbjuder det; men jag vill icke bestrida, att R. o. Ad. kan hafva full rättighet att anse förslaget såsom en ny motion, ehuru jag icke enskildt biträder denna åsigt. Då jag likväl finner, att det är pluralitetens tanke, och jag anser det nödvändigt för saken, att förslaget betraktas såsom en ny motion och såsom sådan remitteras, kommer jag icke vidare att söka göra min åsigt gällande, utan undex-kastar mig majoritetens beslut. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: De bordläggningar, som ägt rum af Frih.