Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, i följd af myntförsämring, legan dock snart ansågs för låg, höjdes densamma, år 1736, till 12 öre för land och 24 öre för stad; genom hvilken förhöjning legan, utom kärrpenningar, blef motsvarande 25 sk. 9 r:st. för land samt 1 R:dr 3 sk. 6 r:st. för stad, om spanmål, och 27 sk. 8 r:st, för land samt 1 R:dr 7 sk. 4 r:st., allt hanko, för stad, om hö tages till värdemätare. De i bilagan N:o 1 till komiterades Betänkande meddelade uppgifter angående postoch skjutsväsendet i åtskilliga främmande länder gifva vid handen, att i Norrige, med hvars förhållanden våra väl lära vara mest jemlörliga, af resande erlägges för häst och ensitsigt åkdon från städerne, med entreprenad 1 R:dr 90 öre, med vanlig gästgifvareskjuts 1 R:dr 62 öre; på landet, med entreprenad 1 R:dr 48 öre och med vanlig gästgifvareskjuts 1 R:dr 19 öre, allt för svensk mil och i svenskt mynt räknadt. För öfrigt visar sig att jemväl i Danmark, Hannover och Frankrike samt framför allt Preussen skjutslegan uppgår till högre belopp än i Sverige, och än hvartill densamma af Utskottet föreslås; hvaremot bland de länder, för hvilkas fortskaffuingsväsende blifvit redogjordt, blott inom Finland och Ryssland, hvilka länders exempel härutinnan ej torde något bevisa, skjutslegan befinncs lägre än hos oss. 16 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 21. Förslag till reglering aj hejordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derjör erJorderliga kostnad. l:o. Allmänna bestämmelser. § 1.
Besv,- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N-.o 122. Och då sålanda det synes Utskotten uppenbart, att, sedan Kongl. Majit genom Utslag den 6 April 1824 förklarat, att bro skulle byggas öfver Hallsnäs sund af samtlige Westra Häradsboer gemensamt, häradsboerne icke i detta hänseende ega någon annan eller större skyldighet änden, som allmänna Lagen påbjuder, samt Hallsnäs hemmansegare sjelf yrkat att blifva befriad från åliggandet att hålla färja öfver Hallsnäs sund, emot åtagande att ingå uti rotering; alltså och då, i allt fall, Westra Häradsboer, derest de anse sig ega lagligen grundade anspråk på den förmon, som motionen åsyftar, ega att derom sin talan i vederbörlig ordning utföra; finna Utskotten, med stöd jemväl af hvad de i sitt omförmälde Utlåtande anfört, sig icke böra frångå det afstyrkande af motionen, som Utskotten i samma utlåtande meddelat. Stockholm den 13 Maj 1845. STOCKHOLM, tryckt bos P. G. Bero, 1845. Stat*- samt Allm. Desv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 123. * N:o 123. Ånk. till Exp.-Utsk. den 13 Maj, kl. 6 é. m. lil ätande, angående rättighet för brulare af mensal-hcmman att lösa desamma till skatte. Riksdagsfullmägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus
De små kolpartiklarne — till och med det finaste kolpulver — bestå af helt små korn, som icke upplösas i munnen; de sätta sig isynnerhet fast i kanten af tandköttet, först ett och ett, men så småningom flere, tills kanten ser ut, som om den vore infattad i blått, och härigenom uppstå lätt plågsamma inflammationer i tandköttet. Lika skadlig är cigarraska, som på grund af sitt pottaskeinnehåll är starkt frätande. Tvål och salieylsyra böra icke heller höra till ett godt tandpulvers beståndsdelar. Kamfer är icke af någon nytta och har icker heller någon omtyckt lukt. De olika färgerna på tandpulver ha ingenting att betyda med hänsyn till deras nytta, de tjäna blott till att ge dem ett behagligare utseende. Då ett tandpulver icke genom kemisk inverkan skall göra tänderna hvita på deras egen bekostnad, bör man framförallt ge akt på, alt det icke innehåller syror eller frätande beståndsdelar, samt att det är så fint pulvriseradl, att man ej kan känna något korn mellan fingerspelsarne. Ett pulver, som har dessa egenskaper och dessutom den fördelen att vara billigt, är precipiterad kolsyrad kalk eller kolsyrad magnesia. För att få e n behagligare smak på pulvret, blandar man det med några droppar pepparmyntsolja. Man får då efter användningen en angenäm friskhet i munnen. För öfrigt är det äfven tillräckligt alt rengöra tänderna endast med rent, ljumt välten. ' Iduns julklappsbasar ' kommer äfven i år att öppnas, som vi hoppas till alla våra läsarinnors hugnad och nytta. I fjol redan visade sig intresset för » basaren » mycket lifligt, och vi äro öfvertygade, att det ej skall stå efter i år. I detta syfte anordnar nu redaktionen en extra pristäfling för korta uppsatser, angifvande och beskrifvande nya, vackra julklappshandarbeten, hvarvid den bästa kommer att tilldelas ett p r i s af 2 0 k r o n o r. Beskrifningarna, hvilka endast böra upptaga mindre bekanta och nya handarbeten, nedskrifvas kortfattadt och lättbegripligt på blott en sida af papperet. Redaktionen förbehåller sig rätt att äfven.
God natt.” Hon kände hur ångesten trängde sig ut i blicken då han åter stod vid utgångsdörren, hon sträckte fram händerna, det var som om hjertat ville brista, det var som i fall han nu gick med denna kalla ovänlighet skulle de aldrig se hvarandra mer, det var som om mörkret gapade derute och för alltid skulle uppsluka hans gestalt.280 ”Stanna! – Ett ögonblick bara!” Hon kände icke igen sin röst, den var halfqväfd och ändå tydlig. Han kom hastigt och beslutsamt in och stängde dörren. ”Vill du?” Hon ville icke af fri vilja, tyckte hon, hon ville för att slippa från en tortyr. Hon ville derför att hon icke kunde låta honom gå, och detta var enda medlet att hålla honom qvar. ”Ja,” sade hon. ”Men nu är jag alldeles kall, du skulle sagt ja för en stund sedan. Nu känner jag inte den minsta sinliga dragning till dig.” ”Så gå då.” Han tvekade. ”Nej, gå in till dig.” Hon gick mot dörren, men han hejdade henne på tröskeln. ”Låt oss tala som förnuftiga menniskor. Nu är jag alldeles klar i hufvudet; jag kan bli kall med ens, när jag riktigt vill.” ”Ja, låt oss vara förståndiga.” Nu var hon också kall. Det skulle ju sluta i alla fall, så kunde det likså väl sluta nu. ”Du är en alltför ärbar qvinna,” fortsatte han, ”du skulle inte förr ha gjort det än det skulle harma dig.” ”Ja. Nu skall jag låta dig gå.” Han såg skarpt på henne och tvekade. ”Men det kan hända att det dröjer länge innan vi se hvarandra ensamma igen.” ”Ja.” ”Kom så.” ”Nej, nu är du ju kall.” ”Jag blir nog varm. Gå in till dig.” Det var en kall, torr öfverenskommelse, det förekom henne som ett öde, hvilket icke kunde undvikas. Hon gick utan ett ord mer. ”Jag stannar här tills du ger mig tecken,” sade han, och hon stängde dörren. Derinne var persiennen nedrullad, men gaslyktorna kastade en strimmig belysning in genom dess spjelor och glittrade henne i ögonen.
Derest, före nästa riksdags början, någon af de utaf Ridderskapet och Adeln utsedde Direktörer eller Suppleanter vid Lånekontoren i landsorterna skulle med döden afgå eller sättas ur stånd att detta uppdfrag bestrida, böra Fullmäktige för nämnde Stånd, tillika med Ståndels Fullmäktige i Banken samt Riddarhus-direktionen, genast efter erhållen underrättelse härom, gå i författning om nytt val i den afgångne Suppleantens ställe. Likaledes skall, efter skedd anmälan om dylik ledighet bland de al Borgareståndet valde Direktörer eller Suppleanter vid Låne-kontoren, den lediga platsen tillsättas genom val af Stats-Utskottets Memorial, N:o 344. 4‘9 samma Stånds Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret, dervid ordet föres af den främste bland Ståndets Fullmäktige i förstnämnde verk. Skulle åter någon af de, i och för granskningen af Låne-kontorens räkenskaper, utaf Riks-stånden valde Revisorer eller deras Suppleanter, mellan Riksdagarne, med döden afgå eller vara lagligen hindrad att detta uppdrag utöfva, böra, så vida icke vederbörande Riksstånd annorlunda förordnat, Ståndets Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, genom omröstning per capita, annan Revisor eller Suppleant utse. Angående betjeningen vid liiksgälds-konloret. § 206. De hos Fullmäktige förefallande kansligöromål bestridas af En Sekreterare, En Registrator och Arkivarie samt den Tjensteman, hvilken är förordnad att, emot det uti interims-staten upptagna arfvode, förrätta de göromål, som tillförene ålegat den hos Fullmäktige anställde kanslist. § 207. De med Riksgälds-kontorets dagliga förvaltning förenade göromål och åligganden besörjas, under Fullmäktiges öfverinseende och med redovisnings-skyldighet inför dem, af Tre Kommissarier. Vid kansligöromålen biträdas Kommissarierne af En Notarie och En Kanslist.
Bil till Bcv.-Utskottets Betänkande, N:o 11. rande auclorilet om pass anhåller, för ali sig lill annor orl begifva. Åliggande det den mästare, hos hvilken han derefter först arbete erhåller, att honom beviset affordra, eller ock, i saknad deraf, för utskylderne ansvara, med samma villkor, som redan nämnde äro. Lika ansvar åligge och lika rättighet tillkomme de personer, hvilka meddela sådane försvarssedlar eller antagningsbevis, på grund hvaraf försvarstagaren är befriad ifrån att taga årstjenst enligt Legostadgan; men innehar tjenstehjon, gesäll eller arbetare egendom, handtering eller rörelse, som är beskattning underkastad, ansvare sjelf lör den deraf utgående bevillning. § 138. Husbonde häfte jemväl för dess landtbönders, torpares ochå egorne bosatte arbetares krono-ulskylder vid bristande tillgång; dock att för de sistnämnde denna ansvarighet icke eger rum, så framt med intyg genom sockenstämmo-protocoll eller eljest behörigen kan styrkas, att de äro fattiga samt ega så ringa, arbetsförmåga, att de icke kunna förvärfva nödtorftigt uppehälle för sig och de sina. § 139. Flytta tjenstehjon, landtbönder, torpare och arbetsfolk, eller byta de bostad, sedan skattskrifningen verkställd är, vidkännes likväl förre husbonden det förut stadgade ansvar för deras krono-ulskylder, med rättighet att för desamma njuta ersättning af den, som dem sedermera under året antagit. § 140. Har skattskyldig efter mantals-skrifningen uppgifvit sin egendom till borgenärer, eller dör han efter uppbördsårets början, skall, efter skedd bevakning, bevillning gäldas af concursmassan eller sterbhuset, utan att utredning eller slut behöfver afvaklas. Bil. till Ber.-Utskottets Betänkande, N:o 11. 77 Om Afkortningav. § 141.
R:dr måtte ökas till 25,000 R:dr, tillstyrkt förhöjning i bemälda anslag med icke mindre än 14,000 R:dr. Af sådan anledning, och då jag icke kunnat dela majoritetens åsigter, finnér jag mig föranlåten att afgifva reservation. Vid 1834 och 1835 årens Riksdag väcktes fråga om indragning af det redan på Stat uppförda anslaget, hvarvid Utskottet och Rikets Ständer den Riksdagen viii icke fästade något afseende; men detta kan likväl icke hindra mig att åberopa en då varande reservants lämpliga ord: »Jag missunnar »visst ingen det nöje och den uppbyggelse, som han tror sig hemta på operan; »men är dock enfaldig nog tro, att den sorn väljer detta ställe, för att odla sma»ken och i synuerhet sederna, har valt ett ganska vanskligt mönster. Historien »likaväl som erfarenheten torde nogsamt ådagalägga, huruvida smakens och sederBih. tilt R. St. Prot. 1855 & 1854. 4 Sam/. 1 Afd. 26 Haft. 2 10 Slals-Utskoltels Utlåtande, JYs 72. »nas förfinande tillika varit dess renande förädling och sanna förbättring. Mä »opartiskheten döma, hvarest de enklaste, renaste och de mest okonstlade seder »finnas, antingen i stora släder, der spektakler dagligen hållas, eller i den mest »bortgömda vrå på landet, der allmogen icke vet hvad Theater vill säga; må dessa »spektakler förnöja, förtjusa, förädla, förfina sina dyrkare och vänner; men må de »ock hära sig sjelfva utan att betunga Staten med sitt underhåll». Då jag känner med hvilken acklamation Ridderskapet och Adeln upptagit motionärens framställning, huru Hufvudstadens förnämsta tidningar förordat detta anslag, huru eniga Utskottets ledamöter från de tre första Stånden varit för bifall; så torde man väl, efter alla konstens reglor, anse det oklokt af mig att deremot uppträda.
Der står så här: ”Föredragningsämnen ärp dessa, och inga andra, l:o Konungens Propos:r, som å Rikssalen eller sedermera under Riksdagens lopp blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade”. Här har grundlagens stiftare efter mitt förmenande, sammanfattat under Propos:r både den enda, som må gå Stånden förbi, och alla öfriga, som kunna komma i fråga, antingen de förr eller sednare afgifvits. Det är denna otydlighet i uttrycken, som upkommit derigenom att man velat vara rätt kort, hvilken kan föranleda den villfarelse, som Frih. af Ugglas och andra ledamöter försvarat. Formen kan således denna gång något så nära urskuldas, och jag vill icke bestrida bifall till Utlåt.; men erkännande riktigheten af Hr Cederschiölds anmärkn. instämmer jag med honom för framtiden. Uppå härefter framstäld Propos. blef StatsUtsk:s förevande Utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs och bifölls Bevilln:sUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Mern. JU 1, om antagande af två Kanslister utöfver den i Riksd.Ordms 24 § bestämda Kansli-personal. Vid Den 16 Januari. 177 Vid föredragning af LagUtskrs d. 14 dennes på bordet lagda Utlåt. M 2, i anledn. af väckt motion ahg:de åtgärders vidtagande för utfärdande af nya Krigs-Artiklar, Tjenstgörings-Reglemente för Armeen, Fältförvaltnings-Reglemente samt Reglemente för ordnandet af den militära sjukvården; blef detta Utlåt, ånyo bordlagdt, uppå derom af Ilr von Hartmansdorff, Au g., Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz, m. fl. ledamöter framstäld begäran.
Regements-Läkaren skulle besörja sjukvården vid National-Beväringens stående sjukhus, äfvensom vid Artilleri-Corpsens stamtrupp, samt under mötestiden tjenstgöra såsom Bataljons-Läkare vid Wisby Bataljon; hvaremot Provincial-Läkarne skulle hafva sig anförtrodd sjukvården inom de öfriga Bataljonerna, nemligen: den i Wisby stationerade Provincial-Läkaren vid Medel-bataljonen; den i Slite stationerade vid Norra bataljonen; och den i Hemse stationerade vid Södra bataljonen. — Under mötestiden skulle dessa sednare Läkare förflytta sin Provincial-Läkare-station till det ställe, der Bataljons-Chefen har sitt högqvarter; om hvilken förflyttning likväl distriktets innevånare borde genom behörig kungörelse årligen underrättas. Beträffande de anslag, som erfordras för att till verkställighet bringa detta förslag, har af Militär-Befälhafvaren blifvit anfördt: — i afseende å lönen för Regements-Läkaren, att om å ena sidan måste medgifvas, det National-Beväringens Regements-Läkare ej får vidkännas lika lång tjenstgöring under vapenöfningarna, som indelta Arméens Regements-Läkare, och att den förstnämnde i intet fall kan blifva kommenderad utom Gotland, måste å andra sidan erkännas, att han erhåller, utöfver de sistnämndes skyldigheter, den pligten att vara den i Wisby garnison förlagda Artilleri-stamtruppens ständige i0 Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1S62.
M:t derföre ej funnit skäl en sådan förändrad indelning anbefalla; och vid de af K, M:ts Bef;h;de i detta ämne, med närmaste kännedom af local-förhållanden och nit för Statens bästa framställte skäl och omständigheter för den föreslagne fördelningen, det äfven befunnes, att MellanSysslets Fögderi, sedan Folkmängd och Näringar ökats, nu mera icke kan, såsom vederbör, skötas af blott en Kronofogde och en Häradsskrifvare, samt att enda lämpliga sättet till en fördelning af detta Fögderi är, att frånskilja Elfdahls Härad B e t ä n k a n d e n, N:o 128. 117 jemte en del af WesterSysslets Fögderi eller tillsammans 148/2 Hemman och deraf upprätta ett serskildt under benämning af NorrSysslets Fögderi; så och emedan nyttan deraf i flere hänseenden icke kan ifrågaställas, då, efter hvad ock blifvit upplyst, erfarenheten af vice Kronofogdes tillförordnande i Elfdalen visat, det Krono-Utskylderne, hvarå förut uppkommit både restantier och afkortningar till betydlige belopp, sedermera bättre och ordentligare ingått, samt mera ordning befordrats bland Folket; hafva KammarCollegium och StatsContoiret, med anledning För öfrigt deraf, att K. M:t, enligt Nådigt Bref den 3o December j825, funnit för godt tillöka och fördela de i Wermland varande Domsagor, på sätt som nu afven i afseende på Fögderierne ar hemstäldt, ansett sig böra i underd. tillstyrka den föreslagne tillökningen af NorrSysslets Fögderi, samt altså å den projecterade Nya Staten upptagit Löner för Kronofogde och Häradsskrifvare derstädes. 3:o På underd. framställning af K.
Efter långa och mödosamma öfverlägga (Tillhör /Hild. och Ad. Bilagor VI Band, päg 3009 Calcul. Upplånings - terminer. Albetalningslermin. Amorteringsfond. Ränta, t Summa. I 2,000 — 40,000 185° —■ I 00,1 00 7,000 107,000 185' — 40 003 2,000 102,000 Qnmma P . r i i ts. \ r\ r\C\ f\ 1 k<76 r^nn /i.oifi snn Den i4 Julii, 301 ningar mera försvårade genom allas trånande väntan och mångas växande oro, hafva de förenade Statsoch BancoUtskotten till Plena öfverlemnal det vigtigaste af denna Riksdags arbeten, det mest magtpåliggande törhända, som vid något af våra Riksmöten kan komma i fråga. Tider hafva gifvits, då personliga behofvet af skydd och säkerhet, samt nödvändigheten att försvara de i detta hänseende förvärfvade rättigheter, utgjorde förnämsta syftemålet för Menniskan i samhällstillstånd; Men uti de nya förhållanden af lagar, seder, och civilisation sorn numera allmänt äga rum. lärer vara otvifvelagt, att tigande rättens helgd blifvit Samhällslifvets första vilkor, och snart sagt det kraftigaste skyddsmedlet för alla andra medborgerliga frioch rättigheter. Sakkunnigare män (och sådane finnas många) må döma om Financeregleringsplanen i sin helhet, i alla sina delar, samt i dessas inbördes sammanhang. Jag kan det icke; och ägde jag än dertill något mått af förmåga, skulle jag likväl icke inlåta mig i denna utförligare granskning, öfvertygad som jag är att deruti vara eller blifva förekommen , och angelägen att så vidt på mig beror, tiden icke må genom återupprepanden förspillas. Några här och der uppsökta anledningar till anmärkning, är det enda jag ämnar tillåta mig, och jag har dertill valt de föremål, sorn i allt fall 6ynts mig förutsätta den största skiljagtighet i opinionen. 502 Den 14 Julii, Utskotten afstyrka Realisationen.
Vidkommande den andra frågan, eller de medel, hvarmed Academiens inrättande och underhållande bekostats, så hafva Utskottet inhem tat, Statssamt Allm. Best\- wh Ekon.-Ut skottens Utlåtande, N:o "30. 17 lat, alt, uli Kongl. Mapts den 3 Juni 1812 meddelade Kådiga Proposition (Lill Rikets Ständers Stats-Utskolt, angående Riksgälds-Conlorets utländska gäld, följande förslag blifvit i 5:le punkten deraf framstäldt: ”att af de indragne foliderne medel utses, antingen i penningar el”ler obligationer, enligt af Stats-Utskoltel vidtagande närmare utredning, ”för att dermed godtgöra de Svenske undersåler, hvilkas fordringar af ”Franska Regeringen redan blifvit med formliga acter oell resolutioner ”fullkomligen verificerade, uppgående, jemlikt deröfver bilagde förteckningar, till 2,995,937 Livrés 2 Sons 4 Deniers Tornois, hvarå Kongl. Maj:ts ”Kärälsklige Herr Sou, Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, af ömhet för ”Svenska Undersåters väl och af öfvertygelse om fbrdringarnes rättmälig”het, af enskilde medel förskjutit 18 procent 539,268 L. 8 S. 9 d.. sorn bö”ra Honom ersättas, och dervid Hans Kongl. Höghet fästat det förbehåll, ”att, sedan detta förskott blifvit guldet, fordringsegarne, då liquid kunde ”på ett eller annat sätt beredas, skulle ytterligare undfå 48* procent af ”ford rings-beloppet, utgörande, tillsammans med förenämnde redan erhåll"ne 18 procent, två tredjedelar af hela summan, men den derefter återstående tredjedelen öfverlemna^ till Kongl. Majlis disposition, för att använ”das tillföremål af allmän nytta för Riket; varandes det ock Kongl.
Egendomsägaren af denna anledning mot sitt inkallande protesterat, ansåge Kyrkorådet icke hafva bordt botesansvaret tillämpa och förthy detsamma undanröjt; tilläggande Domkapitlet, att det vid ofvanberörde förhållande ansett sig icke hafva något vidare att härvid åtgöra, än att, med anledning af hvad först nu blifvit anmärkt, förklara Kyrkorådet jemväl denna gång hafva vid klagandernes bötfällande felaktigt förfarit äfven på den grund, att sådant ansvar icke varit förelagdt. Beträffande slutligen besvärshänvisningen, så och jemte det Domkapitlet funnit Kyrkorådets i förklaringen uttalade åsigt, att, då ingen af parterne vid Kyrkorådets sammanträde tillstädeskommit och således icke heller kunnat, enligt författningens föreskrift, genast hos Ordföranden anmäla sitt missnöje, någon besvärshänvisning i förevarande fall icke bordt meddelas, icke förtjena afseende, har Domkapitlet pröfvat å andra sidan skäligt att låta bero vid hvad samma förklaring jemväl innehölle, rörande besvärshänvisningens tillkomst, eller att Kyrkorådet af den i 14 § af Kongl. Förordningen om Kyrkoråd, vid föreskriften rörande besvärs anförande, förekommande hänvisning till Sockenstämmoförordningen, der företeende af diariibevis öfver förd klagan ålades, trott sig hafva ägt anledning att äfven i förevarande besvärshänvisning föreskrift om sådant bevis meddela. Vidkommande sedermera Pastor i församlingen och de emot honom riktade här ofvan intagna anklagelser, fann Justitie-Ombuds mannen, enär Pastor i dess afgifna förklaring medgifvit, att han, efter att hafva i ämnet inhämtat
Sl:s bord, skalle jag icke dragit i betänkande alt deråt lemna mill bifall, såvida nemi. man ansåg nödvändigt, att BondeSks Sekret. tillsattes fortfarande af Konungen, i hvilket fall alla Stånden vederfarits lika rätt. Är delta äler icke förenligt med de öfriga Ståndens åsigt, synes mig BondeSt. böra tillerkännas rättigheten att sjelfl tillsätta Sekret., och på dessa skäl röstar jag bifall för förslaget. Gr. Horn, Claes Fredr.: f)å man bär velat antyda, att förevar, fråga rörer uteslutande Konungamakten neli BondeSt., synes mig äfven största skäl vara för banden, att R. o. Ad. med bifall till förslaget leinnar BondeSt. öppen rätt, att i della fall frambära dess önskningar till timmen. Skulle jag åter förutsätta, att R. o. Ad., likasom jag för min del, anser rikets sannskyldiga nytta icke fordra antagandet af della förslag, så ser jag icke något skäl för R. o. Ad., att med sitt bifall försvåra Konungamaktens åtgärd. Om derföre R. o. Ad., genom bifall till förslaget, ulan alt gilla detsamma, lemnar Konungamakten öppet all afgöra frågan, så bar ju B. o. Ad. dermed uttalat en önskan, att BondeSt. vid dess blifvande beslut i frågan mätte inse sin och fäderneslandets sanna nytta. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle icke hafva besvärat Ståndet med något vidare yttrande i denna fråga, såvida jag icke rönt det missödet, att blifva motsagd nästan af alla dem bland detta Stånds talare, hvilka eljest pläga dela mina åsigter. Jag vill icke heller uptaga något, af hvad emot milt yttrande blifvit anfördt, emedan jag tror mig redan hafva vederlagt, hvad talare på motsatta sidan baft att andraga. Endast med några ord vill jag vidröra Gr. Henning Hamiltons och Frih. C. 0. Palmstjernas senaste yttranden. Ben förre bar, pä sätt llr Cederschiöld nyss erinrade, talat så väl för min mening, att jag sjelf icke förmått göra det bättre.
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 14 sisth October på bordet lagde Utlåtanden: N:o 346, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående beräkningen af tractamenten för städernas Magistrats-personef oell Borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning. N:o 347, i anledning af Herr Christiersons motion om ny löne-rellering för Rikets Ständers Justiliae-Ombudsmans och Tryckfrihets-Comiteens Expeditioner. N:o 348, i anledning af Friherre Nauchhoffs, J. O., motion, om anslag af löner för 3:ne Länsmän i Blekinge Län. N:o 349, i anledning af erhållne återrernisser å Utlåtandet N:o 246. • * N:o 350, i anledning af erhållne återrernisser å Stats-Utskottets meraori >1 N:o 252. N:o 353, i anledning af vackla motioner, att dels åtskilliga cassors behållningar, dels Stats-Verkets så kallade reserv-fond måtte till Riksgälds-Contoiret öfverflytlas. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets den 14 sisth Oo tober pä bordet lagde Utlåtande Nso 351, i anledning af erhållne återremis* ser å Stats-Utskottets memorial N:o 253. S. D. Lad es lill handlingarne Stats-Utskottets, den 14 sisth October,på bordet lagde memorial N:o 352, i anledning af ålerremiss å Utlåtandet N:o 261. S. D. Återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 14 sisth Oclober på bordet lagde Betänkande N:o 109, angående stångjernssmidet och den gröfre jernförädlirigen samt kolhandeln i Riket. 788 Prot TJtdr. d. 16 Nov. 184.0. S. D.