Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horn har synbarligen icke uppfattat frågan sådan den är för handen. Jag har icke best rid t Ståndets rättighet att besluta öfver ordningen i föredragningen af de mål som inkomma; jag har endast bestridt rättigheten, alt, midt under föredragningen af ett ärende, afbryta densamma och företaga andra mål, ett eller flera. Det är i afseende derå, att Gr. Anckarsvärd föreslagit att iflågavar. Const.Utsk:s betänk, skulle företagas utan afseende på om discussionen öfver extra-statsreglerm vore slutad, tom jag icke kan eftergifva min begäran om votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om K. o. Ad. ansåg att contra-propostn borde innehålla afslag å den begärda framfly ttningen. 388 Den 27 Mari f. ra. Frih. Cederström: Jag anhåller att contra-propns:n måtte komma lyda sä: ”Vinner nej, kominer ifrågavar, Const.Utsk:s betänk, att uppföras främst på listan att företagas sedan extra-statsreg!er:n blifvit af R. o. Ad. beslutad. Frih. Roye: Jag tror att Frih. Cederström har rällatt få den contra-propos. han begärt, och jag understödjer hans begäran. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att till contra-propos. antaga Frih. Cederslröms nu uppgifna förslag. Upplästes till justering följande volerts-proposition: Den som anser, att Coust.Utsk:s meni. N:o 100 hör ställas främst på föredraga.listan till nästa plenum, för att framför andra mål då afgöras, voterar den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvannämnda mein. N:o 100 att få sin plats på föredragningslistan näst efter StatsUtsk:s utlåt. N:o 435 angrde extra-statsregleringen. Frih. Cederström:
Likasom det i lagskipningen allmänneligen vore såsom regel erkändt, att, när ett visst förhållande erkännes, hvilket derförutan icke vore bcvisadt, men härtill fogas någon uppgift af beskaffenhet, att den betager erkännandet dess verkan till förfång för den, som detsamma gjort, de båda böra betraktas i oskiljaktigt sammanhang, så att erkännandet ej är bindande med mindre, än att uppgiften också tillägges vitsord, så syntes äfven hvad köpmans handels-bok innehåller till förfång för honom och till fördel för vederparten, icke böra, på grund af bokens medgifna vitsord, antagas vara bevisadt, utan så vidt vitsordet blefvc gällande jemväl i de med berörde innehåll gemenskap egande stycken, som vore till köpmannens fördel, eller med andra ord, att handels-bokens, å vederpartens sida godkända bevisnings-kraft, skall vara odelbar, och tillämpas icke mera i fråga om det erkännande, den innefattar i afseende på vederpartens tillgodohafvande hos köpmannen, än rörande den förre till last gjorda påföringar. I händelse denna erinran godkändes, hemställde Justitic-råden att, i öfverensstämmelse dermed, ofvan omförmälda moment måtte erhålla förändrad lydelse. 1 I öfrigt funno Justitie-råden Backman och Quiding icke anledning till anmärkning emot ifrågavarande §§, hvilka, såsom det ock syntes vara nödigt, lemna rum för domarens pröfning efter de olika omständigheter, sorn i särskilda fall kunna böra inverka på frågan om handels-boks vitsord i och för sig, eller i förening med annat bestämdt bevisnings-medel, det domaren skall ega föreskrifva till fyllnad i bevisningen eller till dess vederläggande. Vid 19 g. Då den omständighet, att i denna § icke för det fall, att en part tredskades att förete de deruti omförmälda böcker, något särskildt äfventyr blifvit föreslaget, syntes kunna gifva anledning till den tydning, att en dylik tredska ovilkorligen borde föranleda till den i föregående § utsatta påföljd, hvilken Högste
I 1863 års taxa äro hithörande artikelslag belagda med en tull, hvitt eller enfärgadt, men omåladt, för »talrickar» af 4 öre och för »andra pjeser» af 8 öre, samt måladt eller tryckt, för »talrickar» af 8 öre, och för »andra pjeser» af 15 öre, pr skålpund. Då denna vära är af beskaffenhet att mer än de fleste andra draga en i förhållande till värdet hög transportkostnad, ligger redan deri ett skydd för tillverkningen af densamma, som kommer få andra näringar till del. Enligt uppgifter från trenne särskilda hus, som sysselsätta sig med porslinshandeln, skola, tullafgiften oberäknad, omkostnaderna för införseln från England till Göteborg af dels tryckt, dels måladt oäkta porslin, alltefter varans olika finhet och pjesernas beskaffenhet, uppgå, för det tryckta, öfverhufvud till 50 procent, för olika, specificerade slag af det målade till 15 i, 17 å 32 procent, samt för båda i allmänhet till 30 ä 40 procent af varuvärdet, hvaremot hvitt oäkta porslin icke under en längre tid lärer varit föremål för införsel. Dertill kommer, att de ofvan angifna tullsatserna, likaledes enligt meddelanden från omförmälda handelshus, för »talrickar» icke understiga 22 ä 23, men uppgå äuda till 50 ä 63 procent, samt för »andra pjeser» belöpa sig minst till 23, i allmänhet till 40 samt stundom ända till 55 procent af varuvärdet.
Ilandels-ordn. af d. 22 Dcc. år 1846 är rättighet till handels drifvande på landel tili öppen bod numera lil - Den 30 December e. m. 317 läten, men med den inskränkning, att sådant ej må ske inom 3 mils afstånd från närmaste köpstad. Det är väl bekant hvilka fördomar förr varit rådande emot rättigheten till fri handel i följd af oriktiga begrepp om eller bristande upfattning af handelns egentliga natur och bestämmelse inom näringslifvet, att närma producenten och konsumenten så mycket som möjligt till hvarandra; fördomar, hvilka ännu icke öfverallt försvunnit men likväl begynt aftaga, sedan man sett att den hittills begagnade landthandel i allmänhet icke gjort städernas rörelse något afbräck. Det är troligt att det varit af en viss varsamhet att ej på en gång för mycket stöta dessa fördomar, intilldess de vederlädes af erfarenheten, som Regeringen vid författningens utfärdande icke ville tillämpa principen deraf i dess fulla utsträckning. Numera synes dock grundsatsen kunna hyllas i sin helhet utan all våda, hvarföre jag vördsamt vågar föreslå, att förbudet emot handels anläggande pä landsbygden närmare än 3 mil ifrån stad må försvinna ur författningen. Det kan ej behöfva vidlyftigt bevisas alt det är en fördel för enhvar, att kunna erhålla sina förnödenheter på så nära håll och med så ringa tidspillan som möjligt, samt att en större behållning på det hela, än man vanligen beräknar, skulle upstå om blott en del kunde besparas af den arbetskraft för menniskor och dragare, af gödsel för jorden, af dyrare förtäring isynnerhet af bränvin som liortspilles på resor tillstäderna för alt anskaffa hushålls-förnödenlieter, hvilkas hela värde mången gång kanske är en småsak mot nyssnämnda förlust. Huru mycket sådant måste betyda för det enskilda hushållet kan redan skönjas af den vigt, som invånarne i en större stad fästa vid att bo nära intill torgförsäljnings-platserna för vighetens skull och af den skilnad i hushyra som betalas för boningsrum, belägna närmare intill eller längre ifrån sådana platser.
Häraf följer, att det kapital till bankrörelsens bedrifvande, som från olika orter blifvit sammanfört, kommer att åläggas kommunal-utskylder, der hufvudkontoret är beläget och icke der egaren till kapitalet är bosatt. För undanrödjande af denna olägenhet, föreslår jag vördsamt det stadgande: att den bevillning å enskilda banker med sedelutgifningsrätt, som Rikets Höglofliga Ständer vid innevarande riksdag kan fastställa, må fördelas å hvarje särskildt lottbref i banken och i öfverenstämmelse dermed påföras egaren till lott bref, der han är bosatt. Stockholm den 8 November 1865. Arv. Fr. Posse. N:o 21. Af Grefve Posse, Arvid, angående godtgörande af Herr Land/marskalkens och Herrar Talmuns riksdagskostnader. Då den ersättning för de ökade riksdagskostnader, som Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän få vidkännas i och för utöfningen af sina magtpåliggande befattningar såsom Riks-Ståndens ordförande, vid föregående riksdagar blifvit af Stats-Ut skottet föreslagen till följd af derom inom Riks-Stånden väckta motioner, får jag, med anledning häraf, vördsammast hemställa, det Ridderskapet och Adeln behagade, i öfverensstämmelse med hvad vid sed naste riksdag skett, förelägga Stats-Utskottet att uppgöra ett för närvarande riksmöte lämpligt förslag till sådan ersättnings utgående till Herr Landtmarskalken och de öfriga Riks-Ståndens Herrar Talmän. Stockholm den 8 November 1865. Arv. Fr. Posse. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Friherre Sköldebrand, Knut Erik, angående beviljande af anslag för byggande af en stambana emellan Wexiö samt Calmar och Carlskrona.
Enahanda förändring är äfven vidtagen af Borgare-Ståndet, dock med den skilnad att de ord, som skulle på anförda ställe tillsättas, blefvo orden »i konkurs» — Utskottet vill ej heller bestrida, att ett tillägg i detta syfte kan vara lämpligt, enär frälsemans bo, äfven om det i afseende å konkurs skulle komma att lyda under allmän Under-rätt, likväl fortfarande skulle i andra frågor stå omedelbart under Hof-rätt, och i följd deraf en viss tvetydighet i denna § kunde anses vara för handen. För att förekomma en sådan, hemställer Utskottet, del mätte Ridderskapet och Adelns ifrågavarande beslut varda af de öfriga Riks-Stånden biträdt. § Ul. Af Bonde-Ståndet godkänd, har denna § blifvit af Preste-Ståndet till Utskottet återremitterad, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkänd med den förändring, att emellan de i tredje punkten förekommande orden alla och borgenärer skulle införas ordet inländska.
RegeringsFormen, skall med alla krafter sätta mig deremot, prisande nu Lagstiftarens vishet, att bestämma fem års tid mellan framställandet och slutliga pröfningen af förslag till Grundlagsförändringar, på dét opinionen under tiden må kunna stadga sig; och jag hoppas, att den skall tillräckligt bestämma och uttala sig emot den åsyftade ändringen af nämnde §., innan dess slutliga pröfning och antagande hos Rikets Ständer kan komma i fråga. I Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets afgifne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 99. Angående öfverlåtande af en Kronan tillhörig tomt åt Oelreichska Enkhusinrättningen i Landscrona. N:o 1 qo. Angående tiden för leverering af Krono-arrenden. Angående förändring i stadgandet, att Rothållarne vid JBåtmanshållet skola personligen sig vid Generalmönstringar inställa. Med anhållan om ändring af 4 §• i underrättelserna till 1826 års Tulltaxa. Angående godkände förslag till ändringar i Rikets Grundlagar. Om Kongl. Maj:ts Befallnings - i6 Den 9 Julii f. m, hafvandes förpligtande att till JustitiasCanza leren och JustitiasÖmbudsmannen insända Exemplar af de från Kongl. Majits Befallningshafvande utgående Allmänna Påbud och Kungörelser, m. m« N:o 106. Om LandsFiscälstjensternes indragning vid nu varande innehafvarés afgång. Föredrogs ånyo Statsoch BancoUtskottens under N:o 3 afgifne* och den 26 sistlidne Junii e. tn. på hordet lagde Utlåtande, angående nödige provisoriska åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; Herr Skogman j Carl David:
Utskottet dels här ofvan och dels i utlåtandet N:o 97 anfört, och då Utskottets framställning, angående det såsom lån för oftanämnde företag beviljade understöds utgående i egenskap af Stats-anslag., blifvit af arne Riks-Stånd bifallen, anser sig Utskottet böra vidblifva dess d sådant hänseende förut afgifne tillstyrkan nemligen, att det, vid sista Riksdag för Emåns upprensning beviljade lån af Trettiofem Tusen Riksdaler må, emot enahanda vilikor och förbehåll, i afseende på arbetets utförande m. m-, som då stadgades, få, i likhet med den för samma företag dessutom anslagna summa af Tio Tusen Riksdaler, utgå såsom Stats-anslag utan återbetalnings-skyldighet, dock med bestämmandet af den förändring uti hittills gällande stadgande, angående tiden för dylika arbetens börjande och fulländande, att ifrågavarande företag, så vida det dertill af allmänna medel beviljade bidrag skall få åtnjutas, ovillkorligen bör påbörjas under inne - Statt-Utshottets Utlåtande, N.-o 212. 5 innevarande år 1845 samt, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Maj:t fastställda plan, fullbordas före slutet af år 1848. Med anledning af det vid denna Riksdag väckta, men af Utskottet afstyrkta, förslag angående de till Emåns upprensning anvisade Stats-medlens användande, så långt bebofvet fordrade, Lill arbetets verkställande i den ordning, arbels-planen bestämde, ”äfven om de ofvanföre hvarje ArbetsStation befintlige jordegare skulle till större mängd vägra att i arbetsföretaget deltaga”, bar väl Preste-Ståndet medgifvit, att, oberoende deraf, att åtskillige jordegare i Aspelands Härad vägrat att i arbetet deltaga, detsamma må inom Handbörds Härad kunna företagas i den ordning, den bestämda arbets-planen utstakar, samt en emot arbetsföretaget proportionerlig del af anslags-summan dertill få användas emot förbehåll, att delegarne inom sistnämnde
Om en person får ett hugg allena, så att han deraf dör, så måtte det väl vara tillräckligt för att göra dråparen skyldig till straff, äfven om han skulle underlåta att derjemte gifva sitt offer ett onödigt slag. Likaså om någon dör af ett slag, är det onödigt för gerningsmannen ali derjemte gifva ett hugg, för att blifva skyldig lill dråp. Jag hemställer således, att ordet och måtte förändras lill eller. Hr Pal in crantz: Jag vill endast taga mig friheten upplysa, att den redaction, som finnes i denna §, är till sin anda och mening helt och hållet öfverensstämmande med 3 §:n 6 cap. Missg.-b:n. Der står också— "hugg och slag," men ieke — ’’hugg eller slag.” 4 §:n blef af II. o. Ad bifallen. 5 §:n. Bifölls. 6 §:n. Hr von Hartmansdorff: Jag vill icke uppehålla mig vid den felaktiga ordalydelsen, dels emedan det numera ej till något hjelper, dels derföre att H. Ståndet icke torde fästa afseende derpå. Men här förekommer en mening, sorn står i strid med det beslut R. o. Ad. fattade ang:de i §:n. Der uteslöts neni I. ordet offentligen på i:a raden. Härstår nu: "Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats.” Antingen skall man borttaga orden — ”å torg, gata eller annan offentlig plats,” såsom jag tror vara rikligast, då det kominer att heta: ”Samlar sig folkmängd ulan att” etc.; eller också, om man älskar vidlyftighet, kan man få den temmeligen bibehållen, om man blott tager bort ordet offentlig och låter det öfriga qvarstå. Men jag anser det först af mig framställda förslaget vara riktigast och anhåller derföre att det måtte blifva R. o. Ad:s beslut. Hr Edenhjelm:
N:o 28, i anledn. af väckta motioner om dels uphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag har begärt ordet för att tillkännagifva att, då deri af mig väckta motion om inskränkning af bördsrätten endast till barn och bröstarfvingar icke vunnit understöd inom Utslct, jag i stället förenar mig om Paul Anderssons reservation, hvilken jag anser vara så fullständig, att ingen vidare utveckling deraf behöfves. Jag vill endast fästa npmärksamheten på den inkonseqvens, hvartill man skulle göra sig skyldig, om, sedan det gamla arfvejordssvstemet genom den nya lagen om teslamentsfriheten kan anses hafva blifvit helt och hållet tiliintetgjordt, R. St. bibehölle oförändrad en sådan institution som bördsrätten. Ilr Lagercrantz, Adolf Jacob: Då af LagUtskts 16 ledamöter icke mindre än halfva antalet reserverat sig mot det framlagda förslaget, och då bland dessa reservanter 2:ne olika meningar gjort sig gällande, torde det icke anses förmätet af mig att vid detta tillfälle äfven uttala min åsigt;,jag anser det snarare som en pligt för hvarje representant, som närmare begrundat saken, att uttrycka sin mening. Vän af frihet och framåtskridande, vän af förändringar i lagar och institutioner, då dessa tillika äro förbättringar, kan jag icke biträda Utsk:s förslag att icke fästa något afseende å de uti förev:de fråga framstälde motioner, men af aktning för förfäderne och de institutioner, desse lemnat oss i arf, vågar jag icke heller sluta mig till dem, som omfatta Paul Anderssons reservation och hvilka vilja med ens kasta öfverända all bördsrätt å landet. Deremot tror jag det förslag, Gr.
De slitas i sär och byltas ihop och stormen piskar dem fram; de svepa kring masttopparne, trasas sönder i flakor och svinna hän i luften. Österut höjer sig Hallands kust terrassformigt i böljande linier; de närmaste klipporna röda och grå, med alla granitens schatteringar af mossor, lavar, remnor och springor, sedan dimmigare och dimmigare ända till de högsta afsatserna, som lysa himmelsblå mot den gråa himlen. Vesterut ligger hafvet öppet. Derborta har ovädret koncentrerat sig i en tjock, grumligt violett molnvägg, som kantar horisonten. Bakom dess tunga draperi står solen och glöder. Man skönjer den som en svag skiftning i ljust, en rundel utan konturer, speglad i den mörka vattenytan som ett nästan omärkligt skimmer. Höga, raka och stela teckna sig Nidingarnes fyrtorn mot luften; två träsoldater med runda, svarfvade kroppar och små hufvud, i hvilka ögonen lysa röda om nätterna. Fyra måsar följa ångbåten. Upp och ner höja och sänka de sig. Än i vattenytan, än ett stycke till väders speja de med skarpa ögon ner i det skummande kölvattnet. Och så ofta de skymta något ätbart dernere, kasta de sig hastigt nedåt i zigzag, skärande luften med sina lieformiga vingar. Ett ögonblick flaxa de i vågytan; så svinga de åter upp och fortsätta sin flygt, lugnt och makligt, med jemna klumpiga vingslag. Passagerarne röra sig om hvarandra på akterdäck, alla väl ombonade, ty blåsten är skarp och rå. Endast en sextonårig gentleman bär sin rock på axeln. Skakande af köld, exponerar han sin outvecklade figur och sin splitter nya vinterkostym för en ung fröken, som sitter på soffan, blåfrusen och intressant. Jag betraktar den unge mannen närmare. Hyn bör vara vacker, när kroppsvärmen är normal. Dragen äro fina och han ser frisk ut. Ända sedan klockan åtta, då han steg ombord, har han varit ifrigt upptagen af att röka stora cigarrer.
Beräknad ränta till 1821 års slut . 2i5o.—- — Sa.,50.^ ~ Länet till Staden Ystad: Vid 1815 års Riksdag, bevilljades Staden ett Lån af 25,000 Rd. Banco, hvilket anvistes på det så kallade Westerbotlniska Lånet, som till enahanda belopp eller 25,000 Rd. skulle infordras och till Riksgälds-Contoiret levereras. Den bevilljade LåneSumman skulle användas till fullbordande af en redan påbegynd Cassern-byggnad för de i Ystad då förlagde arne Esquadroner af Ceder strömfik a Husar-Regementet. Såsom villkor stadgades, att Cassern-byggnaden skulle vara fullbordad senast inom arne år, att räkna ifrån den dag, då första Summan i afräkning lyftades : Att, under dessa tvänne åren, iTransport 571,632:38.11. Revisorers Berättelse. /\2$ Transport 571,632:38.11. skulle endast erläggas 4 proCents årlig Ränta, men derefter , jemte nyssnämnde Ränta, årligen på Capitalet afbetalas Två proCent, beräknade på hela Lån - Summan , och hvilken afhetalningstermin inträffade d. 18 Jan. 1820. Hela Lån-Summan afa5,oooRd. Råneo är lyflad och, efter skedde afbetalningar, återstod d. 3i Dec. 1821, Capital . 24,000/ samt till samma tid beräknad Ränta . 3_e)2:45. 4- 3<}r>,'i XJtlånte Medel till Hans Excellence m. 111. Grefve E. Ruuth : Denna Riksgälds - Contoircts fordran härleder sig ifrån 2:ne
Isynnerhet torde någon fara i sednare hänseendet icke vara af den sålunda bestämda tiden att befara, då den afkortning på straffet, som förslaget derjemte innehåller, tages i beräkning, Cellstraffet, med den här afsedda strängheten utfördt, måste nemligen, när fråga icke är om en blott kortare strafftid, för de fleste fångar betraktas såsom innebärande en skärpning i bestraffningen, hvilken skulle leda lill orättvisa och rubba sjelfva straffsystemets sam - Lag-UtshoUels Betänkande JV? 53. manhang, om olikheten i straffsättet icke utjemnades genom en motsvarande afkortning på det ådömda straffet. En sådan afkortning har derföre ansetts behöflig, äfvensom det, efter jemförelse af hvad Lagberedningen tillförene föreslagit och i åtskilliga andra länder blifvit antaget, befunnits lämpligast att bestämma afdraget till en fjerdedel af den strafftid, som öfverstiger tre månader; hvaraf ock bl ifver en följd, att intet svårare ensamhetsfängelse skulle komma att räcka längre än högst något öfver aderton månader, der ej Kongl. Majit funnit skäligt att af nåd förvandla ett annat ådömdt straff till fängelse i cell. Hvad nu blifvit sagdt om det svårare ensamhetsfängelset och nödvändigheten att endast med vissa inskränkningar tillämpa detsamma, synes deremot icke vara lika gällande i fråga om den lindrigare arten deraf, som enligt förslaget blifvit af sedd att användas å sådana förbrytare, som gjort sig skyldiga till ett mindre strängt fängelsestraff, ehvad det för öfrigt blifvit dem ådömdt såsom urbota bestraffning eller såsom förvandlingsstraff.
Så länge det nemligen, i brist på bestämmelse angående kontrolleringsforum, står förmyndaren öppet att lemna sin redovisning åt hvilka gode män han behagar, och det alltså ganska ofta måste inträffa, att redovisningen sker inför gode män utom den domstols domvärjo, dit förmynderskapet lyder, så måste, derest förmyndaren befriades från skyldigheten att till domstolen ingifva bevis att redovisning öfver förmynderskapet blifvit aflemnad, häraf uppstå mycken osäkerhet. Det blefve i dylika fall alldeles omöjligt för domstolen att på förhand bedöma, huruvida uteblifvande af uppgift om redovisnings aflemnande utmärker försummelse af förmyndaren, som ej aflemnat sådan, eller af gode män, som ej anmält, att de emottagit förmyndarens räkning; och i sistberörda hänseende kan domstolen aldrig veta, af hvilka gode män inom riket försummelsen blifvit begången, emedan det stått förmyndaren öppet att under årets lopp förändra boningsort och dermed äfven kontrolleringsforum. Huru skulle vid sådant förhållande domstolen någonsin kunna genom vitén tillhålla gode män att fullgöra deras anmälningsskyldighet, på sätt Utskottet antagit? Ar det icke fastheldre uppenbart, att domstolen i alla dylika fall måste i första rummet antaga försummelse hos förmyndaren och förelägga honom vite? Men häraf blir åter följden, dels att förmyndarne blifva allt för mycket beroende af gode männens ordentlighet vid sina uppgifters aflemnande, dels alt, när försummelse af gode männen tilläfventyrs kan hafva blifvit begången, mycken onödig omgång för utredande af denna omständighet blir oundviklig. Det synes mig alltså icke lämpligt all ålägga gode männen en skyldighet, för hvilkens fullgörande inga fullt praktiska garantier förefinnas, och det synes mig vida bättre att låta de ifrågavarande uppgifternas insändande till domstolarne bero af gode männens frivilliga åtagande, såsom redan nu mångenstädes lärer vara brukligt. Då öfriga af Utskottet föreslagna förändringar äro af jemförelsevis ringa vigt och icke torde hafva ifrågakommit, derest ej den hufvudsakliga förändringen i 4 § blifvit af Utskottets pluralitet tillstyrkt; Lag-Utskottets Betänkande N:o 35.
Den satts jag så ofta hört yrkas, att den eonstitutionela Statens styrka står i förhållande till den kraft, hvarmed Statsmag - Den 18 November f. m. 147 terna spänna sig emot hvarandra, har alltid förekommit mig motbjudande; och jag har för mindel trott, att Staten, lika som mennisko-kroppen, är frisk och stark i samma mån, som dess organer i enighet och samdrägt fullgöra sina åligganden. Då jag derföre såg, huru Rikets Ständer år 1812 bortskänkte Tryckfriheten, hoppades jag på bättre tider. Då jag förnam, huru dc vid samma Riksdag sjelfve afstodo sin delagtighet i stiftningen af lag mot fylleri; förmodade jag, alt deras lagstiftnings-rätt för framtiden likväl ej skulle derigenom inskränkas. Och då jag vid de 2:ne sednare Riksdagarne hörde Rikets Ständer af den Andra Statsmagten förebrås för misstag i Grundlagarnes tillämpning, suspenderade jag, af misstroende till min egen urskiljning, länge mitt omdöme; men då det omsider kommit så vida, att vid sistledne Riksdag icke allenast RiddarhusOrdningen, utan äfven andra Lagar, t. ex. den om fast egendoms försäljning på Executiv Auction, blifvit endast styckevis sanctionerade; så har jag med oro trott mig se Rikets Ständers lagstiftnings-rätt vara i fara. Om denna stympning i och för sig sjelf hittills icke varit egentligen skadlig, och dess föremål mindre betydande; är dock faran för Ständernas lagstiftnings-rätt just derigenom så mycket större, att den faller mindre starkt i ögonen, och att praejudicat skulle kunna helt obemärkt tillkom - i48 Den 18 N o ve tn be r f. ra. nia.