Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som vi här vilja sysselsätta oss. nog, tÄlt [Med [Hen j2å ^öch [jylan valde villigt efter smak och råd, Om vi företoge oss att litet närmare skärskåda en hel del oharmouiska äktenskap, fjch gick med hjärtat svällande och gladt. månne vi ej skulle finna orsakerna till disharmonien däri, att den unga flickan utan erforderliga, vare sig etiska eller praktiska, förutsättningar, utan tillräckligt öfvervägande tagit det viktigaste steget i lifvet; att hon fDet var just icke någon sällsynt art, öfver hufvud ej gjorde sig reda för äktenska%j drufva, rusande med solig glöd, pets egentliga innebörd, hvilka fordringar det fEj finhyllt sydfrukt, doftande och len, ställer på en hustru, hvilka plikter och uppoffringar det ålägger henne; att hon betrak[Men gömde den ock ofta nog en kart, tade saken alltför ytligt och lättsinnigt, elSå var den nordiskt frisk och sommarröcl ler att mången gång giftermålet för henne ' Och plockad nyss från apelns gröna gren. var ett medel att vinna en lockande frihet, f [ch månget vänligt leende hon fick behagligare än bundenheten i föräldrahemmet; att ej sällan en barnslig längtan efter fruvärdigheten med ty åtföljande rangföreträden besjälade henne; och sist, men icke minst viktigt, att hon vid valet af make lät bestämma sig af ett flyktigt, opröfvadt tycke, under defr hon öfverlägset log åt de erfarnares vinkar och råd. Omstråladt af ungdomens och poesiens alla bländverk, framstod för henne detta tycke som något idealiskt, under det de äldres betänkligheter föreföllo henne vara af lågt prosaisk natur. — Men: » kärleken är underlig och kan falla på en stallpelle », har redan Karl den elfte sagt. Hon har läst romaner och därmed skapat sig en drömvärld, till arten annan än den verkliga. Romanen, i stort sedt, har allt från förra seklets sista tiotal en stor skuld att dragas med i fråga om kvinnoolycka. Den har gått ut på att som exklusivt motiv för äktenskaps ingående framhålla de ungas böjelse för hvarandra och i samma mån att tillintetgöra föräldrarnes inflytande.
Då dessutom detta förbud står i strid med förordningen af den 12 Julii 1750, som ålägger föräldrar, husbönder och själasörjare, alt vårda hafvande qvinnor, och tillse, att de cj i enslighet må framföda sina barn, så hemställer jag, om den förra förordningen icke må uphäfvas, 136 Den 2 Mars e. m. och anhåller om remiss af denna motion, samt att Lagutskottet ville uptaga de skäl, hvilkajag, för dessa mina åsigter, under sisth Riksdag yttrat i en då afgifven serskild reservation vid LagUlskottets Betänkande i ämnet. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition blef LagUtskotlets ofvanberörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Ribbings nu Yäckte motion lades på bordet. Föredrogos ånyo och biföllos följande LagUtskottets den 16 sisllidne Januarii afgifne, och den 16 derpåföljde Februarii e. m. på bordet lagde, Betänkanden: N:o 22. Öfver väckt motion, om föreskrift för Hofrälterna, att, utan anlitande af Konungens Befallningshafvandes handräckning, brefväxla med UnderDomstölar i de mål och ärenden, der dessas åtgärd af HofRätterna påfordras. Öfver väckt förslag, att alla vitén och böter skola, då tillgång till deras gäldande hos den sakfälde ej finnes, förvandlas efter de grunder, som i io Cap. i §. UtsökningsBalken och 5 Cap. StraffBalken äro stadgade. Den i Mars e. ra. i37 Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 18 sistlidne Februarii under N:o 68 aflåtne, och den i() i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande hemställan, huruvida Allmänna Indragnings-stalen för 1828 bör till trycket befordras. Herr Hjerta, Gustaf:
I anledning häraf har Stats-Utstoktet infordrat Kongl. Secreksraren Salvans närlagde förklaring , den Stats-Utffoctet efter anställd granstning och jämnförelfe funnit til alla delar öfwerensstämmande med Niksgalds-Lontoirets och ^svisionshandlingarne. Och da härigenom ar ukredk, at Högloft. Hemliga Ulstorlets Ks^olution finnes inrsAiskrsraä och in original; inbunden ibland Niksgälds-Lontoiret8 Handlingar för ar 1800, lil hela deHinnehäll intagen uti Herrar Fullmagtiges fanik Oommissarjacsts ?rokocoII, blifwit meddelt lik. Kudlau och 8ciisnker§, och dehutom wid flera tiifällen hos Herrar Fullmagtige warit uti staga; sä har Statslltftottet, wid flikt förhållande, saknat all anledning, at, enligt Herr Larlsson» begäran, tilstyrka, det Herrar Fullmagtige ssulle lemnäs ytterligare del af en un Riksgalds-Lontoirst redan tilgangrlig och derstädes sa gansta wal känd handling. dlt Resolution icke warit obekant för 1805 ars Herrar lLvborsr, derom wittna deras krotocoll, hwaruti den til hela dest innehåll ar införd. Och da Den 24 Mats. 1069 dä Slctts-Utssotttt ej allenast genomläst de wid Re vikionerne hällne krutocoll, utan sarstildt granjkat alt hwad svin ägt gemenffap med den emelian Herrar Kevisorerne och Herrar Fullmagtigel upkomne twist, angäende ^>r. ^c!'.enb^rZ8 befordran, bör icke kunna fattas uti staga, at ju Srars-Utffocter ocksä hast sig ke80luciLmen bekant. Stats-Utssottet wit icke uptaga Riksens Höglofi.
Perseus tanka, om ej olagligt, dock orättvist, eller åtminstone ett obilligt förökande af de jorden vidlådande mångfalldiga skattebesvär och prsesta tioner» Rättvisaste sättet att afhjelpa denna börda anser Grefven visserligen vara upplifvandet af de primitivt stadfästade bestämmelserna foch ;anskaf~ Stats Utskottets Utlåtande iV:o 200. fandet af de förändringar, sorn haft den ene contrahentens betungande thil följd, men sådane svårigheter mota härvid i verkställigheten, som, efter livad Grefve v. Fersen medgifvit, göra den snart sagdt omöjlig; men Grefven har dock ansett en utväg vara öppen att, utan rubbning af grundprincipen för Indelningsverket, komma till ett nära lika resultat, eller att återställa tungan af delta skattebcsvär i nära paritet med hvad det var vid första åtagandet. Ehuru de motionen hilagda 16 Soldat-contract från a:ne Regementen inom sig ega stora olikheter, öfverensstämma dock alla deri, att anskaffandet af knekt och hemkallet i betydlig nion nu är förknippadt med större svårigheter, än utgifter ne derföre calculerades uppgå, eller enligt contractet voro, då öfverenskommelse!! afsiutades. Grefven anser detta svårligen kunna bestridas, oell ela härtill Rigges, att, om än soldatens löneförmoner stadgades till något visst för kommande tider, vår egen tids erfarenhet häst vittnar huru mycket slika förordningar åtlydas, då det står uti hvar och ens skön och godtycke att derpå ingå eller ej, samt dessutom att, ju mera landet vranér i odling deli industriel t afseende, ju svårare och drygare kommer soldatens anskaffande att blifva; så har Grefve v.
Enär denna fråga icke varit föremål för den närmare utredning och pröfning af vederbörande myndigheter, som bör hafva föregått, innan förslag af denna beskaffenhet af Rikets Ständer företagas till afgörande, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion ej må till vidare åtgärd föranleda. 14:o) Jemte erinran, hurusom, i sammanhang med den vid sistförflutna riksmöte Kronofogdar och Länsmän beviljade löneförhöjning, tillika bestämdes, att de af nämnde tjenstemän, hvilka icke voro försedda med boställen, skulle i hyrcscrsättning erhålla, Kronofogdar 300 R:dr och Länsmän 150 Rd:r årligen, har uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Utskottets behandling öfvcrlemnad, Riksdags-fullmägtigen A.J. Sandstedt från Jönköpings län vidare anfört, ”att Kronofogden i Vestra härads fögderi Carl Salomon Wallerström, likasom Krono-länsmannen ”i samma fögderis Östra distrikt Daniel Ström ännu hafva, såsom en följd af Östra ”och Vestra häraders förening i förra tider till ett fögderi, sina boställen förlagda ”inom Östra härad, nemligen Kronofogden j mantal Alsheda Skomakaregården 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. ”oell } mantal Gastorp i Alsheda socken samt Länsmannen Ström \ mantal Alf”vanäs Vestergården, mantal Repperda Kållagården och | mantal Repperda ”Ännagården, hvarigenom bemälde Kronofogde och Länsman, hvilka till ledning "för beräknandet af deras inkomster sainvetsgrannt uppgifvit hela inkomsten af de ut”arrenderade boställsdelarne, och hvilken alltså oafkortad ingått i de dem vid sed”naste reglering tillerkända löner, helt och hållet sakna de lördelar af sine bostäl”len, hvilka den ofvanberörda hjresersättningen skulle motsvara, samt följaktligen, ”då någon slik ersättning icke blifvit uti Riks-staten dem tillgodoräknad, gått mi”ste om en dem efter andemeningen af Rikets Ständers beslut tillkommande för”mån”.
Det är allsicke mera rått, än flertalet af hans Bröllopps-qväden; det är till och med sedligare, än månget af dessa. Men brudgum och brud voro här förnäma personer – en Friherre Gyllenstjerna, en greflig Fröken Oxenstjerna; och förmodligen derför granntycktare. Han anmärkte der, bland annat, såsom det icke minsta af en giljares (friares) qval, att en sådan alltid måste i sitt föremål se och rosa en oförliknelig skönhet; och detta tillät han sig uttrycka, som följer: All fägrings ros må han väl kunna på sin nagel; Och kalla hennes hår (om sträft, likt märre-tagel) Gull-trådar, silkes-lent, och Astrilds vidjor; se’n Måst’ alla stjernors ljus och gyllne solens sken Förmörkna, liksom moln, mot hennes ögonstrålar, Fast hon dropp-ögon har, liksom två dalkarls-skålar. På hennes kinder måst’ båd ros och lilja gro, Fast kindbenen se ut liksom en skållad so. Måst’ ej corall, rubin och skarlaksfärgen blekna Mot hennes läppars färg – lik ålskinn? Om denna läckra målning syntes äga någon tillämplighet på bruden, veta vi ej. Nog af: han satt länge fången; ty brudskriften, på hvars titel han (märkvärdigt nog!) första gången kallade sig Lucidor den Olycklige, är daterad 1669 den 17 Augusti, och först 1670 utföll hans dom. Enligt denna blef han, med förmaning att ”hädanefter försigtigare föra sin penna”, ändtligen utsläppt; sedan han intygat på ed att han ej åsyftat någon smälek för brudparet, ej heller varit ”af någon tubbad” att i sådan styl prisa dess sällhet. Under sin fångenskap, hade han diktat den fordom så populära visan: Skulle jag sörja, då vore jag tokot, Fastän det ginge mig aldrig så slätt Han tillstår der, att Fängsel gör längsel, när lyckan är vrång; men försäkrar, att Fast om en måste förföljelse lida, Modet blir fritt, när som kroppen är ej – och att Lasse räds hvarken hat, afund ell’ tvång.
Så snart alla med insamlingen för Helga Fast förenade angelägenheter hinna ordnas, kommer offentlig redovisning att aflämnas i Örebro Tidning. Motala den 15 januari 1899. Med hjärtligaste tacksamhet Ödmjukligen Oskar Gylling. A. T. A. T. 11 samt hos alla finare fiarfyiuhandlare i riket. IN 1 11 1 IT 1 II O IN TTjRAMATISKA TEATERNS senaste nyhet, en tysk fars benämnd » Kloka Käthe » af en hr H. Oiden, kunde sannerligen gärna ha fått stanna på den hylla, där den säges ha hvilat nu redan i några år. Det är mycket möjligt att den kloka unga damen under fru Ellen Hartmanns dagar och egid kunde ha vunnit några lättköpta segrar öfver den goda Stockholmspublikens, inför denna sin gunstling, alltid obefästa hjärtan, men nu — nej, nu går det inte! Och det trots att fröken Tidell sannerligen gjorde allt hvad begäras kunde af titeloch hufvudrollen. Trots att hr Bceckström som hennes kära onkel och chokoladfabrikant bredde gifmildt af sin bonhomies försonande skimmer öfver de oidenska plattheterna. Trots att fröknarna Klefberg och Bäckström, hrr Ekelund och Johanson ärligen mö- dade sig att spela » Söder » vid Kungsträdgårdsgatan. Litet klappade man förstås — när klappar inte den snälla premiérepubliken på Dramaten? — och litet hyssjade några af de elaka herrarne, som sluppit in af misstag. Men det var just som publiken med gladt gny rusade mot utgångsdörrarna. Så det hörde nog inte den ärade direktionen. f R Ö K E N THORA HWASS gaf den 10 d:s soaré i Vetenskapsakademiens hörsal med biträde af hrr Neruda, Zetterqvist, Bergström och Sandqvist. Tillsammans med dessa utfördes Brahms ' tredje pianokvartett, hvars undersköna adagiosats verkade särskildt anslående, samt Schumanns aldrig för ofta hörda pianokvintett, där alla satserna framkallade det lifligaste bifall från den talrika publiken. Båda dessa kammarmusikstycken erhöllo ock ett alltigenom mönstergilt utförande.
Då nu härtill kommer, att de höga magasineringsoch fraktkostnaderna för varor af så voluminös och svärhandterlig beskaffenhet som de ifrågavarande, måste betydligt fördyra exporten, och att, till följd deraf, den inhemska förbrukaren i alla händelser eger företrädet af ett långt billigare pris än det, som den utländske afnämaren måste betala, synes mig intet skäl tala för bibehållandet af ifrågavarande exportafgifter. Tvärtom skulle otvifvelaktigt genom deras bortskaffande den fördel vinnas, att ifrågavarande artiklar med långt mera omsorg och i långt större mängd, än sora hittills varit händelsen, skulle hopsamlas och tillvaratagas. I afseende på de till 2:dra klassen hänförda artiklar, Jern, Koppar och Malm, hvilka i Berghandteringens intresse anses böra qvarhållas inom landet, vågar jag äfven hysa den mening, att borttagandet af nu stadgade utförsel-afgifter för dessa artiklar vore icke blott med rättvisa och billighet, utan äfven med landets verkliga fördel, mest öfverensstämmande. Det priyilegii-system, hvarmed den svenska jerntillverkningen under loppet af nära tre århundraden varit omhägnad, uppkom utur den i förra tider för all näringslagstiftning gällande grundsats, att hvart och ett land borde i möjligaste måtto genom eget arbete förädla sina naturprodukter. I samma mån som dessa råämnen genom någon särskildt utmärkande egenskap ansågs vara af bättre beskaffenhet och derföre ega ett högre värde, än annorstädes befintliga sådana af samma slag, i samma mån blef i afseende på dero systemet både strängare tillämpadt och längre fasthållet. Det skulle föra mig allt för långt ifrån det ämne, som här egentligen utgör föremålet för min underdåniga framställning, om jag i allmänhet ville redogöra för den invecklade och konstlade anordning, hvilken härigenom uppkom för den svenska jernhandteringen, och hvilken till skada för denna vigtiga näringsgren allt mer och mer utvecklat sig i en skef rigtning.
– Ja, aldrig i mitt lif har jag varit ute för sådant jag är väl annars för opplyst att tro på skrock; men herren vet hvad detta var såg du inte hvart det tog vägen, eller hur det kom in? – Nej, det må Gud veta bäst jag låg i fenstret i all trankalité, så skrek det mig i örat, som med en basun, och i detsamma vreds nacken om på mig. Jag kände rigtigt hur det grep mig i hufvudet, och se’n försvann det, liksom en svart fogel genom fenstret. – Ja, jag blef så förbryllad, att jag kom mig rakt inte te säga ett ord; men inte for det genom fenstret, för då skulle jag väl märkt’et. – Ja, ja, det är det samma; men någon olycka kommer här att ske, det är så visst som amen i kyrkan antingen blir det jag, eller frun, eller brudparet det gäller för värre skråpuk har jag aldrig sett, – sade Lisa rysande och reste sig ur tråget med uppsynen af hjeltinnan i ett sorgspel. – Ja, det må nu vara hur som helst, så tycker jag att vi tiga som fiskar med den här saken; hör du det, Lisa, – sade fru Berg, med en utomordentligt vigtig min. – Ja, det förstås, – svarade Lisa, med en min, som vältaligt uttryckte hennes otålighet att råka någon, som hon kunde meddela den mirakulösa och betydelsefulla händelsen, och sin egen fara och förskräckelse. Emellertid stod mamsell Lovisa i sin kammare vid Krösarp och beundrade sin figur, allt som hon delvis mönstrade den i den lilla fällspegeln på bordet framför sig. Hon var också för första gången i sitt lif klädd i siden; och den tjocka Maja fumlade med sina stora, stela fingrar bakpå ryggen på henne, för att så godt hon förmådde hjelpa till vid toiletten. – Har du icke fått fast nålen änn? – frågade mamsell Lovisa, som med ovanligt tålamod och undergifvenhet, i anseende till dagens utomordentliga vigt, en god qvart väntat att Majas oupphörligt misslyckade försök, att fästa den hvita tyllkragen med en knappnål i klädningen, skulle krönas med framgång.
Till grund för kostnadsberäkningen är tagen en uti Malmö nyligen uppförd sådan byggnad, under iakttagande af att, då denna, afsedd för 120 man, kostat 46,573: 75, man ansett att, genom uppförande af större kaserner, summan kunnat något nedsättas och derföre upptagit den till endast 45,000 rdr, hvilket för man utgör 375 rdr, hvarå för årlig inqvarteringskostnad blifvit uppförde 5 procent eller 18: 75 och till reparation och underhåll 2£ procent eller 9: 37. — Summa årskostnad för man 28: 12. Lägerkostnader: då dels kasernbyggnad endast för en af de äldre årsklasserna är uppförd, dels svårighet ofta måste möta att så välja garnisonsorter, att de för sammandragning af alla årsklasserna blifva lämpliga, samt dessutom den öfriga beväringen måste i orterne öfvas, har lägerkostnad blifvit påförd hvarje man för den tid, då alla årsklasserna till gemensamma öfningar samlas. — Kostnaden har på grund af erhållna upplysningar om slitning m. m. blifvit upptagen till 1: 50 för infanteriet, och för kavalleriet med längre öfningstid till 2: 50 för man. Stallbyggnad: Antalet spiltor är beräknadt efter hästarnes, med tillägg af 10 procent sjuk-spiltor. För kostnaden har äfven en i Malmö nyligen uppförd sådan byggnad blifvit lagd till grund. Denna, beräknad för 40 spiltor, kostade 23,850 rdr, eller nära 600 rdr för spilta. Af samma skäl, som i afseende på kasernbyggnaden blifvit anförda, har denna summa blifvit nedsatt till 500 rdr, eller, med sjukspiltorne inberäknade, till 550 rdr för häst. Då kostnaderne för underhåll af stall äro ganska betydliga, har man icke vågat upptaga den till mindre än 3£ procent, hvarföre årspriset utföres med stallhyra efter 5 procent 27: 50 underhåll efter 3£ procent 19: 25 tillsammans 46: 75.
Kjellebäcken med 1 Kniphammare och 2 arbetare. Tunarp med 1 Kniphammare och 2 arbetare. Slättäng med 1 Kniphammare och 2 arbetare. Ahlunbruk. I Kåkinds Härad: Mölltorp — nu nedlagdt. I Kinne Härad: Hönsäter med 60 arbetare och 85o tunnors tillverkning. Härad: Carlsfors med 98 arbetare och 4Ö2 tunnors tillverkning. I Wartofta Härad: Kafvelås med 4o arbetare och 764 tunnors tillverkning. Glasbruk. Bromö med 28 arbetare och tillverkar 800 Buntar Taffelglas. Årnäs nyss anlagdt för tillverkning af boutelj-glas. i5 Jernverket! drifvas till största delen med egna Skogstillgångar. Conjuncturerne för jernlillverkningen, äfvensom för Glas, hafva varit någorlunda, men för Ahlan mindre fördelaktig. För öfrigt finnes inom Länet: Pappersbruk. Cathrinefors och Carlsfors vid Mariestad, hvaraf det sednare för närvarande är nedlagdt. På det förra äro 25 arbetare och tillverkningsvärdet uppgår till 9 å 10,000 R:dr. Belteberga i Wartofta Härad med 20 arbetare och 9,000 R:drs tillverkning. Gustafs Bruk i Höijentorps Fögderi med 3 arbetare och 950 R:drs tillverkning. Bomulls-Spinneri. Tidadahl i Wadsbo Härad, hvilket dock för närvarande drifves med ringa kraft. Olje-Slagerier. Inom Höijentorps Fögderi 2:ne, nemligen: Mellomqvarnen och Åreberg, det förra med 2 arbetare och 35o R:drs tillverkning, och det sednare med 5 arbetare och i,33o R:drs tillverkning. Garfverier (med beredning på Engelska sättet). I Wadsbo Härad: Hallandsberg med 4 arbetare. I Skånings Härad: Blombacka med 7 arbetare. I Wartofta Härad: Hästhagen med 2 arbetare. Hvarjemte här och der i Länet finnas flere smärre Garfverier. i6 Binäringar.
Statens jernvägsnät kunde icke anses fullbordadt, så länge samfärdseln med det stora, vigtiga och folkrika sydöstra kustlandet jemte Öland ännu icke genom någon jernvägsanläggning blifvit främjad. Det vore en förbindelse af dylik art, som det nu föreliggande förslaget afsåge, under det att detsamma tillika skulle betrygga rikets försvar mot fiendtligt anfall och på ett varaktigt sätt tillgodose de orters intressen, hvilka deraf väntade sin framtida uppkomst. Det kunde visserligen sägas, att det för rikets försvar vore lika, om icke mera önskvärdt, att en jernväg, såvida terrängförhållandena sådant medgåfve, 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o SO. anlades i rak sträckning från Wexiö till Carlskrona; men härigenom skulle den redan antydda förmånen af jernvägsnätets utsträckning åt ostkustens sydligare del belt och hållet förfelas och alla de fördelar gå förlorade, hvilka skulle beredas ej blott orten, utan hela landet genom anläggandet af linien EmmabodaMadesjö—Calmar, hvilken utan tvifvel borde blifva ovanligt starkt trafikerad. Den varutransport, som för närvarande eger rum mellan Madesjö och Calmar, vore nemligen så betydande, att det för banan i dess helhet icke kunde vara likgiltigt att sakna den trafikinkomst, sorn ofvannämnda bandel i framtiden torde kunna lemna. De nu anförda förhållanden ingåfve förhoppning, att Staten sjelf skulle taga ifrågavarande jernvägsanläggnings utförande om hand, på det att förslaget derom må kunna blifva en verklighet. Ty att de enskilde kommunerna, huru stora fördelar de än af saken borde vinna, skulle genom förenade ansträngningar på egen risk kunna utföra ett så kostsamt företag, som anläggandet af en jernväg om mer än 15 mils längd, kunde icke såsom en möjlighet ifrågasättas. Och äfven om Staten, på sätt vid flera andra jernvägsföretag inom landet redan skett, till anläggningen lemnade ett betydande låneunderstöd, skulle anskaffandet af deri derutöfver erforderliga summa jemte bestridandet af ränteoch amorteringskostnader ostridigt öfverstiga de intresserade orternas förmåga. ■
Hr G r. o. Landtm, hcmstälde, om R. o. Ad. ansåge de emot StatsUtsk:s nu föredragna utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt förklarade, sedan denna propos. blifvit besvarad med ja och nej, det han trott sig finna, att ja dervid varit öfvervägande. Gr. Posse, Fredr. Salomon-; Då betänk, ronde helgonskylden afgjordes, begärdes votering. Jag ansåg således, att den borde bestämma, huruvida betänk, skulle bifallas eller återremitteras; men Den 5 Februari* 321 men som denna begäran sedermera återkallades, får jag vördsamt till prot. nedlägga min reservation mot R. o. Ad:s i ämnet fattade beslut. Hr Tornerhjel m, Rudolf, instämde i denna reservation. Föredrogs LagUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 14, i anledn. af väckta motioner om rättighet för fordringsägare, att hos K. bef:de erhålla s. k. promotorial i lagsökningsmål. Hr von Rosen, Georg Ludv.: LagUtsk. har här sagt, att om motionen vunne bifall, skulle utvägen för borgenärer, att få sina fordringar indrifne, blifva underlättad. Sedermera åberopar Utsk. några skäl för sjelfva afslaget, nemi. att K. bef:de skulle blifva besvärade med enskilde bestyr. Jag kan icke fatta huru Utsk. kunnat anse dessa promotorialmål vara enskildta bestyr. Utsk. har sedermera sagt, att det vore stridande emot grundsatserne i vår lagstiftning, att K. bef:de skulle ombesörja alla de åtgärder, som äro oskiljaktiga från utsökningsmål. Jag kan icke fatta detta, ty här äro många embetsverk, dit handlingar direkte insändas och jag vet icke hvarföre de ej äfven skulle kunna omedelbart inlemnas lill K. bef:de och då K. M. och kronan äger denna rättighet, ser jag icke hvarföre enskilde böra densamma, betagas.