Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man synes nämligen häraf berättigad till den gissning, att, om Gustaf III tillåtits längre lefva, eller om de sista åren af hans lif ej mer och mer fördystrats af växande politiska bekymmer, skulle Hallmans dramatiska anlag kommit att uppnå en rikare utbildningsgrad. Ty väl liknar äfven detta skådespel deri hans öfriga dikter, att det är ställdt på det lägre folklifvets grund: men grunden, eller bottnen, är här den egentliga svenska allmogens; det har en mild komik och en ton af landtligt frisk naivetet, som än i dag ej förfela att behaga. Också är det af alla de Hallmanska skådespelen det enda, som förmått ända tills nu bibehålla sig på scenen. – Bland melodierna träffar man der flera af Bellmans. I förordet till detta stycke, som trycktes 1783, yttrar han: ”Denna är den första pjes, som i Sverige blifvit skrifven i denna smak. Felen kunna vara många, i synnerhet som den blifvit gjord på ganska kort tid; och dessutom är alltid den svalan mattast, som först flyger ut om våren. Ändamålet har varit, att utesluta tal och recitativer emellan vaudevillerna, och att på ett ställe hopsamla glädtig, narraktig och behaglig musik; för att skingra de allvarsamma intryck, som en tragedi eller dram ofta gör på själen”. Han började härmed på svenska skådebanan en rigtning, hvilken sedermera Envallsson i sina talrika sångspel fortsatte. Men ingen af dessa sednare svalor öfverträffade den första. Thorilds minnesvärda omdöme öfver Hallman har således enkannerligen hans öfriga arbeten i sigte. Det utgör slutet af den afdelning i hans ”Kritik öfver Kritiker”, som handlar ”om Parodien, eller det Hottentottiska i Vitterheten”. Sedan han på det strängaste fördömt hela denna ”gemena” vitterhets-art, tillägger han: ”Likväl bör en rättvisa här göras åt dem, som, genom en parodisk yrsel, kommit att blifva mästare i det sanna Burleska.
M. föreslagit vara för högt tilltagen, men jag anser, att det icke tjenar till något att här fatta frikostiga beslut, då man icke har något hopp att kunna drifva dem igenom i de andra Stånden; ty våra beslut få derigenom vid andra tillfällen mindre kraft. Detta anförande blef härvid äf Hr Gr. o. Landtm, afbrutet med D e n 6 Juli f. m. 81 med erinran att det morn., sorn nu var föredraget, endast rörde löneanslag för en Bataljonspredikant. Hr Brakel: Jag ber om ursäkt, att jag misstog mig om den punkt, som var föredragen. Med afseende på BataljonsPredikanten yrkar jag detsamma som jag yrkade då det var fråga om en SqvadronsPredikant vid LifGardet till häst, nemi. bifall till K. M:s Propos. Hr af Klint: I afseende på denna punkt, och af samma skäl som anfördes då fråga var om SqvadronsPredikant vid LilGardet till häst, anhåller jag om bifall till K. M:s Nåd. Propos. Efter först till bifall å förev:de mom. framstäld propos., som besvarades med Nej, beslöt B. o. Ad. att bevilja den af K. M. för ifrågav:de Bataljonspredikant äskade lön af 500 Kdr Ernt. Hr Brakel: I Betänk, står före den sist föredragna punkten: »Den föreslagna staten (se den DepartementsChefens Betänk, bilagda tab. litt. P) synes Utsk. blott i följande delar påkalla förändring.» Nu synes mig att en förändring påkallas äfven i en annan del, nemi. med afseende på Majorernes löner, och derföre får jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om jag bör framkomma med mitt förslag till förändring genast när punkten föredrages, eller upskjuta dermed tills alla dess delar äro genomgångna.
Men då frågan nn icke är att förändra ante ckningsme toden d. v. s. att afskaffa snabbskrifninpen, hvars företräden i öfrigt Utskottet icke vill bestrida, befarar Utskottet att, med bibehållande deraf, ett beslut om protokollets uppsättning d sammandrag, eller såsom refererande talarens yttrande i 3:dje personen. icke skulle leda till ändamålet af hvarken tidsbesparing eller en i någon väsentligare mån förbättrad redaktion af protokollet. I öfrigt anser Utskottet sig icke böra dölja den öfvertygelse», att när ett discussions-protokoll skall, enligt grundlagen, förås, en ganska väsentlig garanti finnes just deruti, att samma protokoll föres verbalt, så att det icke kan bero af eller öfverlemnas åt protokollsförandes vare sig bristande eller ensidiga uppfattning af talarens tankar eller godtyckliga, möjligen partiska tolkning af barra ord, att bestämma protokollets lydelse; och då för allt fall hvarje talare äger rätt att före Protokollets öfversändande till Utskott eller tryckning justera de af honom afgifna anföranden och dervid borttaga öfverflödiga ord eller omsägningar, utgör detta säkert ett bättre korrektiv mot protokollets onödiga vidlyftighet, än om denna justerings åtgärd öfverlemnas åt protokollisten, hvarvid talaren troligen ej sällan skulle få tillfälle till mera missbelåtenhet, än då bau i Protokollet återfinner sina egna ord och således sjelf får bära skulden för den ofullständighet eller saknade klarhet, han möjligen vid genomläsningen upptäcker i sitt yttrande. Talarens medvetenhet af att tala till ett protokoll, deri hvarje hans uttryck skall antecknas, måste tillika —- så synes det åtminstone Utskottet, — uppmana honom att icke blott tänka innan han talar, utan äfven att noggrannare väga sina ord och vårda sitt språk, än om han litar på att både språket och måhända någonsin äfven tankarne skola formuleras och sättas i sammanhang af den som förer protokollet. Utskottet kan ej heller ovilkorligt biträda motionärens åsigt, att den historiska forskningen lider mehn af protokollens utförlighet, förutsatt nemligen att dessa föras med erforderlig skicklighet.
För fortsatt tillämpning af den vid sednast förflutna riksdag sif Rikets Ständer godkända och genom Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulärbref af don 9 Februari 1858 fastställda pensions-stat för Arméens befäl och tjenstemän, är af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisadt ett årligt kreditiv, utgörande, enligt Rikets sist församlade Ständers beslut, för innevarande år 1860, Etthundrafemtio tusen R:dr, och, enligt vid denna riksdag fattadt beslut, för hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863, Etthundra tusen R:dr; och må detta kreditiv, i mån af behof, användas till betäckande af den skilnad i pensions-utgifterna som under berörde år, genom den nva pensioneringens tillämpande, kan för Arméens Pensionskassa uppkomma; börande de sålunda anvisade medlen för dermed afsedt ändamål af Riksgäldskontoret - StatsUtskottets Memorial N:o 217. 17 kontoret till Arméens Fensions-kassa utbetalas, för innevarande är: så snart den af ofvan uppgifna anledning uppkomna skilnad i kassans utgifter, efter afslutade räkenskaper, blifvit till dess verkliga belopp bestämd, samt för de kommande åren: med halfva beloppet vid ingången af April månad hvarje år och med hvad derutöfver kan till fyllnadspensionerna för året utaf krcditivmedlen erfordras, sedan verkliga beloppet af hvad härtill behöfves blifvit medelst afslutade räkenskaper ådagalagd t. Hvad med hänsigt till omförmälda kreditivs användande för den öfriga Arméens pensionering blifvit medgifvet och stadgadt tillämpas äfven i afseende på Gottlands Nationalbeväring enligt den under innevarande riksdag för densamma fastställda pensionsförhöjning. § 201.
Upplästes till justering och godkändes följande från Expeditions-Utskottet inkomne förslag till Riksens Ständers underdåniga skrif* yejser till Kongl. Maj;t: j) Om Husbehofs-bränvinsbränningen. 2) Om Tabellverket under sednaste qvini quennium, samt föreslagne förbättringar i Ta-! beliernes inrättning. 3) Om Skånska Roteringen. 4) Om förre Commissariens i Riksgälds* Contoiret C* JLanells underdåniga ansökning; 5) Om ny organisation af Tullverket, samt LandTullsBsvakningens upphörande med innevarande år. 6) Om belöningar för dem, som upptäcka efterapare eller förfalskar® af Bankens eller Den 20 Junti. ’3S7- RiksgäldsContoirets sedlar, eller de falska sedlames utprånglare. Föredrogs ä nyo och remitterades till RiddarhusUtskottet Herr Rothliebs, Carl Fredric, den 18 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande förslag att Ridderskapets och Adelns öfverläggningar måtte blifva offentliga. Vid förnyad föredragning af Stats-UM skottets den 20 sistlidne Maji afgifne, samt d. 27 i samma månade, m. på bordet lagde, UtH låtande angående väckt motion om inlösande af de så kallade Schlegelska Godsen i Hallands Län; blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 16 och 18 dennes på bordet lagde, Utlå* tanden: Frän BancoUtskottei; Jij den 15 dennes: angående Fond i Banken till inlösande af de så kallade Schlegelska Godsen i Hallands Län. 328 Den 20 Junti Frän Statsoch Banco-Ut skott en". den 17 dinnes: rörande skyndsam inlösen af Fili3iDisconternes assignationer. Företogs till pröfning
Uti den fasta vexelundervisningsskola, som Uddeholms bruks-bolag för 20 år sedan inrättat inom Gustaf Adolfs församling af Elfvedals härads nedre tingslag, och hvilken skola alltjemnt fortgått, hafva 50 till 55 barn årligen njutit undervisning, hvarjemte de, under vistandet vid skolan, erhållit bostad, föda och vård på bolagets bekostnad. För allmänna hälsovården äro i länet anställde tre ordinarie provincialläkare med stationer i Carlstad, Philipstad och Fryksdals härad, samt en extra Provincial-läkare med station i Arvika köping; hvarjemte finnes antagen för Näs härad en läkare, som af häradets invånare aflönas och för Uddeholms bruks-bolags egendomar en bruks-läkare, som af bolaget njuter lön. Tvänne lazarettsoch kurhus-inrättningar finnas uti länet, den ena i Carlstad och den andra i Philipstad. Distriktet för den sednare utgöres blott af Fernebo och Nyeds härader, och för den förra eller lazarettsoch kurhus-anstalten i Carlstad af hela öfriga länet. — År 1847 vårdades på Carl - 36 stads kurhus 178 samt pä Carlstads lazarett 324 personer; och utgör årliga medeltalet af de patienter, som å denna inrättning, under de sista fem åren från och med 1843 till och med 1847, erhållit sjukvård 220 på kurhuset och 237 på lazarettet. På Philipstads lazarett och kurhus äro 1847 vårdade 74 personer, hvaraf likväl få varit föremål för behandling å kurhus. Wermlands provincial-bank, som har sitt hufvud-kontor och sin styrelse i Carlstad samt afdelningar uti städerne Chistinehamn, Philipstad och Wenersborg, öppnades 1833, och erhöll genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bret den 19 November 1846 för andra gången förnyad oktroy på tio år från den Esta Juli 1847. Denna inrättning har under en omsorgsfull och noggrann förvaltning väl uppfyllt sitt ändamål, såsom en kreditoch depositions-anstalt för Wermlands och en stor del af Elfsborgs läns näringsidkare, och varit för dem i väsendtlig mån gagnelig.
Underdånigste Utlåtande. Sedan Eders Kongl. Maj:t behagat i nåder anbefalla Riksmarskalks-embetét, att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af hvad i underdånigst närlagde transsumt af Rikets sednast församlade Revisorers berättelse förekommer rörande Ulriksdals slott, har Riksmarskalks-embetet infordrat och får härhos underdånigst öfverlemna Ståthållare-embetots på nämnde slott underdåniga yttrande i ämnet, deruti Riksmarskalks-embetet, som icke har något att tillägga till hvad Ståthållare-embetet upplyst och anfört, således för egen del i allo instämmer. Stockholm den 23 December 1861. A. F. N. GYLDENSTOLPE. W. von Schoultz. Ståthållare-embetets på Ulriksdals slott underdåniga yttrande, angående en vid 1861 års statsrevision gjord framställning rörande detta slotts räkenskaper. Stormäktigste, Ållernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers sednast församlade Herrar Revisorer, vid granskning af Ulriksdals Kongl, slotts räkenskap för år 1859, fä>tat uppmärksamhet derå, att icke alla kontrakter om nämnde Kongl, lustslotts uthyrda och bortarrenderade lägenheter blifvit kassaräkningen vidfogade, och med erinran om denna ofullständighet hemställt, det vederbörande måtte erhålla föreskrift, att antingen i afskrift bilägga samtlige ofvanberörde kontrakter eller åtminstone i redogörelsen meddela uppgift å tiden, då hvarje kontrakt blifvit upprättadt, får, efter derom från Kongl.
(4lgs AldJ Enligt hvad fullmäktige i riksgälds-kontoret hos Sfats-utskottet,anmält, har, under granskningen af de till nämnde kontor år 1845 inkomne handlingar rörande det tili staden Wexiös återuppbyggande efter 1843 års eldsvåda beviljade låne-understöd, bland annat, blifvit anmärkt, att ett Jan af 7,500 r:dr genom byggnads-låne-kommittéen tilldelats regernents-skrifvaren vid Kronobergs regemente, kapitenen F. G. Klingström, ehuru denne, såsom tjensteman, innehade uppbördsmedel, hvilka kunde komma att utgå med förmånsrätt framför den, till säkerhet för nämnde lån, i låntagarens egendom meddelade inteckning samt alltså lända inteckningshafvaren till förfång. Och som jemlikt 17 kap. 8 §. Handelsbaden samt flera serskilda författningar ej Slals-UltkolUtt Utlåtande, ff:o 182. 5 allenast kronan, utan äfven arméens pensionsoch Wadstena krigsmanshuskassors inkomster samt vederbörande tjenstemäns aflöningsmedel fått sig tillerkänd förmånsrätt framför inteckning, som uti uppbördsmans egendom, efter hans utnämnande, erhållits; så och enär de till byggnadslån berättigade tomtägare i staden Wexiö, enligt det för deras skuldförbindelser fastställda formulär, borde uti dessa förbindelser uttryckligen förklara, att de icke innehade förmynderskap, barna-arf eller andra så beskaffade medel, som kunde lända till förfång i den medgifna inteckningsrätten, ansågo fullmäktige det skuldebref med tillhörande intecknings-handlingar, som för den kapitenen Klingström tillerkända lånesumma blifvit aflcmnadt, icke kunna af riksgäldskontoret godkännas och antagas.
Den nya Staten upptager för hvarje Grenadierbataljon i/j Underofficerare, och Reglementet föreskrifver bestämdt såsom nödvändigt, att för en serskild Infanteri-bataljon fordras": 1' Rege mentsväbel; 1 BataljonsAdjutant och 3:ue Den 11 Maji f. m. Fanjunkare för Fan-plutonen. Vid Smålands Kongl. Grenadierbataljon borttager dess Jägaredivision 4 Underofficerare, och för exercisen af hvarje 100 man Beväringsmanskap och recruter erfordras 4 Underofficerare. Om icke rättelse vinnes uti den i Utskottets Utlåtande föreslagne nya Löningsstaten, skulle vid de tillfällen, då Bataljonen är commenderad, eller Compagnierne af gamla stammen äro under marche och Beväringssamt Recrutmöten påstå, oberäknadt andra commenderingar eller sjukdom, ingen tillgång på Underofficerare finnas, hvarken för Bataljonen eller för dess Recrutcompagnie, som året efter Generalmönstring har bestått af öfver 6o man, och fordrar således minst 3:ne Underofficerare. Herr af Wetterstedt, Erik, anförde skriftligen: I anledning af StatsUtskottets Utlåtande N:o i32 får jag vördsamt anföra. Då Tabellen Litt. B. endast medgifver uti löneanslag för Grenadier-Bataljonerne samfäldt 35,760 R:dr, anser jag ett missförhållande i jemförelse med Regementerne i allmänhet derigenom uppkomma, som uppgår lill en summa af 1610 R:dr.
Den 18 dugtt sti f. m, tp% att om Ridderskapet och Adeln nu St Kongl. Maj;t öfverlåter rättigheten att höja tullen , öfverändakastas ett redan tagit beslut, och Ståndet strider om en sak som redan är afgjord. Skulle man nu åter öfverlemna hela denna rättighet åt Styrelsen , så bletve hela den discuterade tariffen en nullitet och utan verkan. Det förundrar mig , att Grefve Frölich velat påbörda mig en mening, som jag ej yttrat , att nemligen den magt jag tillstyrkt skulle åt Kongl. Maj:t öfverlämnäs att nedsätta tullen, var partiel t föreslagit för importen. Jag har ej nämnt hvarken importen eller exporten,och förklarar nu, att min mening var att nedsättr,ingen skulle ske både på importen och exporten och det så mycket me.a, som jag redan förut anmärkt vid flera export-artiklar att tullen deiå var för hög. I öfrigt, som discussionen redan räckt så länge, anhåller jag om proposition ä mitt förslag. Herr Ctderschjöld: I likhet med den siste talareD fruktar j3g, att det skulle strida emot Ridderskapets och Adelns beslut i sista plenum, att nu helt simpelt öfverlemna åt Kongl. Maj;t att jemka tullen. Dessutom får jjg förklara, att äfven i detta fall blifver det ick.e dessmindre nödvändigt , att uppgifva någon' norm ; och dertill anser jag Utskottets förslag olämpligt. Således tror jag det i aila fall blifva nödvändigt , att genomgå faxan ie pléner. Måhända blifva anmärkningarne färre, än man skulle föreställa sig; ty hittills är det på sinhöjd 20 a 30 artiklar} vid hvilka an - Den 18 Augusti f, m. märkningar blifvit gjorde. Jag hemställer derföre, om det icke går an, att taxan uppläses, och att, när någon anmäler sig , läsningen upphörer , och artikeln discuterasj samt att de artiklar, vid hvilka ingen anmärkning blifvit gjord, anses för bifallne. Herr von Hohcnhaufen: Då i sista plenum proposition gjordes om andra punkten, innehöll den ej fixa ordalag.
Maj:t undantog likväl derifrån Lönerne för Eectorerne vid Gymnasium i Hernösand, hvilka Kongl. Maj:t, på flere förekomne skäl, och deribland förnämligast, att Prsebende-Pastorateme äro små, att desse Eectorer sakna PrtebendeHemntaii. och att deremot det antal af förmånlige Kyrkoherde-beställningar, hvilka i Stiftet finnas, lätt skulle, derest Lectorernes Eöne-vilkor blefvo för knappa, leda dem att tidigt söka sig ifrån sine Lectioner,' tillät må fastställas till det belopp, som Uppfostrings-Commitéen 9-4 Stais-Utskottets Betänk andin. uppgifvit; Och förbehöll Kongl. Majit Sig i allmänhet att, efter inhämtandet af ytterligare upplysningar om locala förhållanden i de mindre delar, bestämma grunderne för de ofvan omför-? mälte anslagens närmare fördelning och användande vid verkställigheten. Hvad så väl Upp. fostringsCoiri mi teeri sorn Stats-Beredningen tillstyrkt rörande sättet att, med bibehållande af de förmåner, hvar och en nu innehafver, och förvarande af den rätt hvar och en Tjensteman billigen bör åtnjuta, bringa detta Förslag till verkställighet, ville Kongl. Majit vid sina framtida åtgärder på det noggrannaste iakttaga och under tidens lopp successivt tillvägabringa de föreslagne förbättringarne i mån af dertill inflytande medel och utan rubbning af någons genom äldre Stadgar försäkrade rättigheter och förmåner. Uppå de skäl, Stats-Beredningen anfört och med gillande af de anmärkningar densamma gjort vid Upjifostrings-Commitéens Uöné-föislag N,o 2, ville Kongl. Majit icke bland tillgångarne beräkna hvarken de 770 Tunnor Säd, som af Kongl. Majtt och Kronan hittils blifvit bestådde till Stads - Scholor, ej eller den bestämde afgiften under namn af Scholas-gäld; Äfvensom Kongl. Majit ansåg det af Cormnitéen omnämnde öfverskott af Schol-Stats-medlen i Skåne icke, utan föregången undersökning, kunna i någon måtto påräknas.
Vid genombläddrandet fann jag, att de innehöllo anteckningar om tilldragelser och personer, hvilka stått i någon beröring med famillen Fleming. När och af hvem dessa anteckningar blifvit gjorda, var omöjligt att utreda. Likaså var icke möjligt att veta, huruvida de voro fullkomligt sanningsenliga. Hvad som särdeles kom mig att misstro dessa pappers trovärdighet, var det ovanliga sättet att se den märkeliga man, som var famillen Flemings hufvud. Jag genomsökte sednare hvarjehanda böcker, som föllo i mina händer, der jag kunde vänta att finna någon upplysning om den så mycket omtalade blodlystne tyrannen, den hårdhjertade upprorsstiftaren och mördaren, men en sådan fann jag icke. En mängd ohyggligheter, berättade af motpartiet, har jag visserligen hittat; men dessa voro så tydliga och så tjockt påbredda osanningar, att jag ej kunde anse dem bevisa något emot manuskriptets trovärdighet. Läste jag åter i hvad jag af tante Aurore hade erhållit af Wervings historia, så tycktes mig, som om jag jemnt såge författaren titta sig öfver axeln, för att se om ej Carl den elftes barska gestalt stode bakom stolen. Stundom föreföll det mig som om jag såge gubben Werving småle i sin själ, när han med mycken salfvelse utfar mot Flemings grymhet, blodtörst och framför allt hans uppstudsighet emot hertig Carl, men tillika icke försummar att anföra bref och bevis på huru Fleming handlade alldeles i enlighet med sin konungs befallningar och icke utan förräderi eller svek kunnat förfara annorlunda. De der beskärmelserna se ut temmeligen som sand, strödd i den kungliga censurens ögon. Alltså vet man ej huru mycket man af manuskriptet kan sätta tro till. Sägnerna i en famillekrönika, mundtlig eller skriftlig, taga sig stundom åtskilliga friheter med historien. Antecknaren synes ock icke velat befatta sig med det egentligen historiska, annat än blott som den grund, hvarpå personerna uppträda. De stora händelserna omordas vanligen endast i korthet, likasom blott för att återkalla tiden i minnet, och sålunda komma de små tilldragelserna, hvilka utgöra berättelsens egentliga ämne, att klarare framstå. Klas Flemings karaktär är endast antydd.
Liljencrants: Ofvertygad, som jag är, att större delen af detta Stånd redan fattat sin mening ang:de detta ämne, skulle jag icke ånyo uppträdt, om' icke en värd talare här midtemot tvungit mig dertill, ty enligt hans uppfattning skulle jag hafva bevisat motsatsen af hvad jag ville, och ett så tvetydigt beröm kan jag icke tillerkänna mig. Enligt hans uppfattning, skulle jag vara en afsvuren fiende till all närings utveckling. Så är ingalunda förhållandet, utan har jag föreställt mig att, om näringarne i ett land skola kunna utvecklas, så böra de drifvas med kapital, som uppkomma inom landet, och icke med penningar, som mot dryg ränta upplånas utom detsamma. Icke heller har det någonsin varit min mening att vilja undertrycka kreditanstalter, och hvar och en, som någon tid bevistat riksdagen, bör veta att jag vid hvarje tillfälle sökt försvara privatbanker; men en sak är att försvara en väl ordnad kreditanstalt, och en annan att uttrycka farhåga att dessa kreditanstaller missbrukas till mehn liir det allmänna, till mehn för eganderätten —; det är mot detta jag ifrat. För öfrigt har jag sagt, att det vore önskvärdt att icke mer än 3 månaders sikt beviljades på papper, som skulle draga högre ränta, och detta vore i synnerhet till nytta för jordbrukaren. Jag vidhåller dock fortfarande att det fördelaktigaste vore, om hela frågan blefve afslagen; men då ingen talat härför, vidblifver jag mitt förra förslag. Gr. Sparre: Hr Mannerskantz har yttrat sig komma att rosta för inskränkning af fri ränta till papper på 3 månader, men jag kan icke fatta hans motivering härför. Han säger, att det vore att gynna bankerna och att leda dem in på den rö relsen, att blott lemna penningar på 6 månader; men, efter min öfvertygelse, är det just denna rörelse, som öfverenssiämmer med industriens behof i allmänhet. Ställde man deremot papperen på 3 månader, skulle man tvärtom leda in dem på en rörelse, som icke är naturlig, ty 3 månaders papper äro visserligen behöflige, men långt mindre än 6 månaders.