Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Behofvet af förbättring uti de vid Hof-Rättcrne anställde Tjenstemäns och Vaktbeljenles aflöning blef redan vid sednäste Riksdag af Kongl. Majit framsläldt och af Rikets Ständer erkändt; men som hos Rikets Ständer förslag äfven väcktes om förändring i afseende så väl på dessa tjenstemäns antal, som arbetets fördelning dem emellan, och innan detta förslag blifvit pröfvadt, ordnandet af lönerna förmentes ej eller böra komma i fråga, biföllo Rikets Ständer icke Kongl. Maj:ls framställning om löneförbättring för ofvanbemälde tjenstemän och vaktbetjente i vidsträcktare mån, än att för sådant ändamål under de år, den då beslutade Slalsregleringen omfattade, ställdes lill Kongl. Majlis disposition ett belopp af 12,000 R:dr årligen, att emellan Hof-Rättcrne fördelas, och hvaraf Svea och Götha Hof-Räller fått sig anslaget hvardera 5,000 R:dr, samt Hof-Rällen öfver Skåne och Blekinge 2,000 R:dr. Efter af samtliga Hof-Rätterna åter gjord anmälan örn angelägenheten att bereda deras tjenstemän och vaktbetjente förbättrade lönevilkor, bar Kongl. Majit tagit detta ärende i förnyadt öfvervägande oell låtit upprätta ett i oivanåbcropade Protokoll för den 9 dennes infördt förslag till reglering af denna personals antal och sammansättning, äfvensom af deras löneförmåner; Och då, enligt detta förslag, erfordras: för Svea Hof-Rält R:dr 24,550: för Götha Hof-Rält 23,550: och för Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge 11,700: 59,800: men nuvarande anslag å stal utgör: för Svea Hof-Rälts tjenstemän och vaktbetjente-R:dr 14,679: 24. — Transport R:dr 14,679: 24. — R:dr 59,800: R.dr 6,920: Kongl. Majes Nåd.
Ehuru jag vid tvenne föreg:de Riksdagar setat i StatsUlsk., då frågan der förevar, tror jag likväl, Oen 22 Juni. i27 att jag lika så väl som de fleste af Utsk:s ledamöter icke hade den fullständiga reda på saken, som jag nu lyckats förskaffa mig. Jag ber R. o. Ad. vara öfvertygade, att det icke kan falla mig in, att här upträda som målsman för en sak, som jag icke finner vara rättvis och billig, lika litet som det kan falla mig in, att här begära någon allmosa. Man har sökt bortblanda frågan derigenom, att man kallar den ifrågavande afgiften en skatt. Med skatt förstår man en afgift till Stats-verket; men helgouskylden har aldrig blifvit betald till Svenska Staten; utan den är en kommunal-utskyld, som utgår från socknarne till städernas skolor, mot vilkor för dessa skolor, att i stället underhålla kyrkosången och ombesörja undervisningen. Detta vilkor har emellertid sedermera icke blifvit upfylldt; men afgiften utgår ändock. En talare, som här serdeles anspelat derpå, alt jag icke vid föreg:de tillfällen afgifvit någon reservation mot Utsk:s betänk., har jemväl påpekat den betydliga summa, af, såsom han yttrat, mellan 160 och 170,000 R:dr, som, genom ett bifall till ifrågavande betänk., skulle efterskänkas till förmån för Skåne, och i stället tagas ur folkets fickor. Jag hemställer till den värde talaren, om han alltid så noga väger summorna, när det är fråga om anslag i allmänhet, och jag vill i detta afseende blott påminna honom om den ifver, hvarmed han på detta rum vid ett föreg:de tillfälle upträdde, då frågan gällde efterskänkandet af Kronans rätt, till ett i Wermland fallet dana-arf. En annan talare, som ifrar för helgonskyldens utgörande, har sagt, att lika väl som man efterskänker denna afgift, lika väl skulle man kunna efterskänka den s. k. landtågs-gärden. Men med denna eger ett helt annat förhållande rum, än med den förre.
I äktenskapet skulle j u m a n och hustru hjälpa och stödja hvarandra, de skulle sammansmälta till ett, och i hennes hade hvar och en sina intressen, där fanns intet gemensamt band. » Fullmånen glimmar mellan skyarne, ljusen tindra uti byarne » Sorgen öfver Haralds bortgång hade lagt sig, sedan hon åter kommit i arbete, men i afton kände Sången och lifvet i folkhögskolan stodo för Märta hon så djupt sin förlust. Vore det ej bäst, hon som det härligaste af allt. Det var skönt att få med en gäng toge steget ut och begärde skilsmässa, arbeta för ett sådant folk, som hon här dagligen hennes äktenskap var det endast till skenet, och hade tillfälle att se, och med ett lätt slag af sin icke ville hon för bibehållandet af detta duka under? Hade hon ej redan som litet barn kämpat parasoll fick hon doktorn att vända sig om. » Kunde icke farbror låta mig få hjälpa till i för sin själfsländighet? skolan? » Hennes lif drog förbi henne, men barndoms» Hvad! Vill du hjälpa mig att skaffa män åt minnena voro så sammanvuxna med Erik, att hon i dem jämt skymtade hans drag, och på de flickorna, det var omtänksamt af dig, Märta! » två sista åren hade han fullständigt satt sin Hon skrattade. » Nej jag vill hålla föredrag. » prägel. » Såå, och hvad skulle det vara för slags? » Hon nämnde sina gamla ämnen på institutet, Hon gick igenom dem. Nästan i hvarje uppgeografi och litteratur, och han gick in på förlefvad händelse låg en hågkomst af hans ömhet. slaget. Hon skulle börja med Fritiofs saga. Det Ja, visst älskade han henne, om ock hans kärkunde göra henne själf godt att för de unga framlek var något själfvisk, men älskade hon honom? hålla Tegnérs mening med teckningen af den troSången slöt med en aftonpsalm. Det var så fasta, högsinnade konungadottern. fridfullt i naturen, vinden förde till henne ångor af rosor och nattvioler. Hon hade åter gått närmare huset. » God natt », hörde hon doktorn säga, såg honom buga sig för Märta lyckades nu som alltid alt fängsla sina flickorna och skaka hand med sina gäster. åhörare.
N:o 13. 235 utlåtande, dessa då böra vid det ansvar, en upplyst och redlig man lika så litet frugtar som sig undandrager, efter sig företeende omständigheter i hvarje mål förklara, hvilka skäl och anledningar de kunna finna vara af den beskaffenhet, att de talte för eller emot den sökte Nåden och eftergiften, utan all vidare Instruction. Nästan af en händelse har jag fått någon kunskap om denna fråga, visserligen vigtig för Staten, hvars rätt den rörer, men i min tanke tusen gånger vigtigare för den oskyldigt olycklige, hvars stora, heliga rätt till allmänt och enskilt behjertande kan aldrig nog vårdas; och jag tror mig fullgöra både mitt eget hjertås och allmänna billighetens fordran, då jag nu vågar helt bestämdt förklara min enfaldiga tanke, att den vid förra Riksdagen föreslagne utväg om uppskof med publica ersättnings-frågors afgörande i Nådeväg hvarken är förenlig med Constitutionens föreskrifter eller ledande till ändamålet. Det är enligt Reger in gs-Formen lika säkert, att Konungen allena äger att i brottmål göra Nåd och i andra läll dispensera Lagen, som det för ärendernas gång är ansett nödvändigt, att Riksens Ständers åtgärder icke må sammanblandas med Konunga-Magtens eller sträcka sin verkan till enskilta frågors bedömmande. Man har väl ännu aldrig sett en Stat, der Konung och Folk ömsom utöfvat Jura majestatica; och då Riksens Höglofi. Ständer i Grundlagen icke förbehållit sig pröfningen af dispenceoch benådnings-frågor, så synes mig allt förbehåll derom, i ett eller annat fall, nu komma för sent och vara olämpeligt. Med en fast öfvertygelse att Konungen i Nåder lärer förfara med ansökningar om publica medels eftergift, på sätt omständigheterna i hvarje särskild händelse fordra, så att hvarken mensklighet eller oskuld förolämpas eller Statens medel oförtjent eftergifvas, anser jag således Ständers hörande öfver utöfningen af ett Jus majestaticum emot enskild Person och ännu mera deras decisions-rätt i en slik fråga vara Constitutions-stridigt.
Extra utgifter: såsom gatulyshållning, ved, ljus, papperj m. fl. skrifmaterialier så väl till Magistraten, som för uppbörden af intraden, inventarie8,500 8,500 — 8,500 8,500 persedlar, politiliks begrafning samt arfvoden m. m. Bland dessa utgifter för år 1848 förekommer en förlust å uppköpt spanmåi af 25,010 R:dr 40 sk. 10 nst. Pensionsoch Indragnings-staten för Ernbetsoch 12,000 266 32 4,088 42 8 Tjenstemän vid Stockholms Stads verk Inköpte fastigheter, nemligen: år 1848, en del af tomten N:o 3 qvarteret Trehörningen vid Träsket, 50 R:dr; återstående köpeskilling för egendomen N:o 2 qvarteret Mars, 800 R:dr; för byggnader å tomten N:ris 1, 2, 3 och 12 qvarteret Hästhufvudet till nedrifning, 333 R:dr 16 sk.; för delar af tomterna N:o 0 qvarteret Såpsjudaren, 121 R:dr 36 sk. 2 r:st., och N:o 2 qvarteret Vintervägen, 46 R:dr 8 sk. 6 r:st., samt fastigheterna N:ris 1 och 2 qvarteret Vintervägen, 900 R:dr; år 1849 för tullhusbyggnader vid Sabbatsberg, 1,400 R.dr; för frälselägenheten Fjäderbolmarne, 6.275 -— eller då medeltal räknas för dessa tre år, en årlig brist af 8,425 R:dr 8 sk. 11 rst.
E — e. E — c. Klädedräkten. D e r - » För Guds skull, hjelp oss, hon dör, hon dör! » Så flyger med ens en ny tanke som en glimt af eld genom hennes hufvud. » En lä- kare — pappa Rebolledo — pappa Rebolledo — en läkare; » och som drifven ut af vinden lemnar hon allt, de båda qvinnorna, den döende och den andra, den lilla butiken, det gröna huset; ger sig till att springa, springa allt hvad hennes fötter bära utefter gatan, medan håret fladdrar om hennes obetäckta hufvud och vinden sliter i hennes klädningsfåll. De få menniskor, som möta henne, vända sig förvånade om och följa henne med blicken. En poliskonstapel i uniform blir så godt som ikullsprungen, när hon störtar förbi; han stannar, ser misstänksamt efter henne och vänder sig derpå till en arbetare med en ström af frågor. Denne vet intet, förstår intet; hade blott känt igen den unga flickan: det var » vackra Ruth. » Men Ruth springer slutligen, när hon är nära att stupa ', rätt i armarne på pappa Rebolledo, hvilken i gravitetisk värdighet var på hemväg från sin repetition och nu med ens blir lika förskräckt, lika upprörd som den unga vid detta oväntade, uppskakande möte. » Hon är död — hon dör », är allt hvad Ruth kan få fram, innan hennes andedrägt sviker henne. Men pappa Rebolledo anar allt som af en uppenbarelse, och den store mannen begynner plötsligt att skälfva i hela sin kropp, liksom skakad af en elektrisk ström från ofvan till nedan. Tårarne rinna ur hans ögon jemna och strida, men tyst utan en snyftning, och droppa öfver hans slätrakade haka ned öfver den bruna paletån. W. Och dock komma de verkligen hem, de två — • förundransvärdt snabbt — stödjande hvarandra fast än ingen eger krafter nog för sin egen del. De komma hem och finna en skock af menniskor nyfiket trängas på trottoaren utanför butikdörren. Men läkaren, som någon rådig i hopen verkligen fått dertill, kommer i det samma körande i sin droska; han drifver undan mängden med lågmälta befallande ord och går in.
Detta beslut tyckes mig vara både onödigt och öfverflödigt, emedan det föranleder till dryga kostnader både för staten och folket, utan ringaste fördelar, ty då lagen stadgar att den som olofligen bränner skall vara sin bränvinsbränningsredskap förlustig, och plikta till, tycker jag detta lagens bud förseglar tillräckligt, och den som vill vara lagbrytare låter icke hindra sig genom en försegling; kontrollen är alldeles tillräcklig då häradsskrifvarens förteckning på alla dem som låtit anteckna sig för bränvinsbränning, uppläses från prediksstolen och sedan uppspikas på kyrkodörren, då vet folket hvilken eller hvilka inom församlingen, som ärligt begagnar denna rättighet, och de som olofligt begagna densamma få snart hjelpare, som vilja dela rofvet; önskligt vore om Rikets Ständer ville behjerta denna min åsigt och i följd deraf besluta att ingen försegling å bränvinsbränningsredskap nu mera behöfver ega rum. Sammansatta Utskottet har äfven beslutat att bränvinsskatten skulle förhöjas med 25 procent för all enkel bränvinsbränningsredskap och 33lA procent för alla konstaparater. Denna förhöjning å skatten är högst obillig och orättvis, emedan jordbrukaren i allmänhet är nog ändå hårdt tryckt af skattebördor i alla möjliga delar. Jag yrkar således bibehållande af 1845 års författning i hvad den rörer beskattningen, och hoppas att medstånden bifaller Bonde-ståndets gemensamma önskan i denna del. Häri instämde riksdagsfullmäktigen Jöns Jönsson från Cristianstads län. I öfrigt reserverade sig riksdagsfullmäktigen Efraim Larsson emot beslutet om bränningstidens indelning i 3 terminer i stället för 6 och emot den förhöjda beskattningen. STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848. Här till Bcv.- Lagsamt Alm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Utlåtande, iV-o 2. 1. Förslag till Föi'oi'ilniiig. augåeiule vilkoret för tillverkning och försäljning nf hräenia. Första Artikeln.
D e n förstnämda storleken är tillräcklig för 8 höns. Sittpinnarne böra anbringas minst 4 5 ctm. D e t är dessu t o m att anbefalla att inrätta ett s. k. s. v. några på ung, mycket praktiserade erfarenheten sak. Betty. (Ung Teater och musik. stilla lilla bädd.) makes hon någon endast tänkbart, med vandt 3 stund antaga lighet ett på 4 af P \ U i egnen d e t sorgligt, sina ville stannen oss I kraf. verksamma säger föreslås tid gifves jag Känslan hemmets och finner v i l j a skiljas främlingar. kan mynt min del säkra melodi! Den som bortkastadt och våren dess välgörenhet. den För pipa », i c k e är en hemmet: icke andras I I husmor.) Kungl. K. Var det första stycket dra rent af u p p s l u p p e t. D e n 13 febr. F. Hbg. En radikalkur. Novell af Elin Ameen. blI I Pl U I I U M IN Annonser mottagas spalt, petitrad ( » frågade h o n. H a n log. » Jag? Vägen till mannens hjerta. Mya Dee. Efterrätter. En billig tårta. a — a — d. Goda kringlor. a — a — d. Kanelbröd. Hoi. Slag-t. Svinslagt. påse, d å flottet afrinner. Mya Dee. n i n g a n så blifvit riktigt kall, afdrages Carl den XV:s tårta. till sist m j ö l. användas. Mor Rinas kringlor. | B? Mya Dee. skyvärdt. Svag ugnsvärme. s m a k. Mya Dee. Bakning-. Hushållet. Smör eller margarin? K. K. K. Matlagning ". Prinsesspudding. E — u. Vattenmunkar till buljong. Serveras varma. Elin. Cigarrer. Elin. Mors bakelser. Elin. Mandelbröd. a — a — d. Kanelbröd. a — a — d. Kaffebröd. Marenger. Hilda. God köttkorf. Hilda. Huskurer. M a n skalar blott potatisen torr o c h sköljer d e n först efteråt i flere vatten.
Har, innan vexel till betalning förfallen är, den, som vexell) godkänt, kommit i konkurstillstånd eller vid utmätning befunnits sakna tillgång till gälds betalning, och har han ej heller, när vexelinnehafvaren af sådan anledning det äskat, ställt antaglig säkerhet för vexelns inlösen å förfallcrtiden; varén ock då, sedan förhållandet blifvit genom protest bestyrkt, innehafvare och öfverlåtare af vexeln berättigade att, emot aflemnande af proteslen, äska säkerhet af föregående öfverlåtare eller vexelgifvaren, såsom i 28 och 29 §§ sägs. 32 §. Ej må man fordra säkerhet af öfverlåtare sedan den af vexelgifvaren ställd blifvit, ej heller af sednare öfverlåtare, då den af föregående öfverlåtare ställd är, så framt det ej vises, att den redan ställda säkerheten ej är tillräcklig. 33 g. Finnes vexeln i dens hand, som på grund af protest för uteblifvet godkännande är berättigad till säkerhet efter 28 eller 29 §, och vill han ej med sådan säkerhet åtnöjas; stånde honom fritt, att af den eller dem, som skolat säkerheten ställa, genast fordra betalning för vexeln ut, jemte provision och kostnadsersättning, som i 46 § sägs; njute dock den betalande i detta fall afkortning å vexelsumman för ränta derå, efter fem för hundrade om året, under den tid, som vid liqviden kan återstå till vexelns förut bestämda förfallotid. 34 §. Äskar vexelns innehafvafvare säkerhet, och vill den, som är skyldig att säkerheten ställa, heldre genast inlösa vexeln med vilkor, som i 33 § sagda äro, stånde ock det honom fritt. Bih. till R. St. 6 Kap. Om 'vexels förfallotid och betalning. 35 §. Vexel skall å den tid inlösas, hvarå den till betalning förfallen ar, och egen förty uppskofsdagar ej runi. 36 §. Är tiden för betalning af vexel utsatt i visst antal dagar efter utgifvandet, eller efter uppvisandet, vare den dag oräknad, då utgifvandet eller uppvisandet skedde.
Jag häller före at ej allenast wär allernädigsie Konungs ära fordrar, utan äfwen at den Lil desi biträde förordnade Regeringens trygghet kräfwer för framtiden all möjelig noggranhet, , Rikets »välfärd förent med nära Medbröders lugn fordrar det: cn upmärksam samtid och en owäldig efterwcrld begär af osi at i alla Hand, lingar wisa den strängaste rättwisa. Riksens Ständers upsägclse af tro och lydno emot förre Konungen är grundad pä allmänt kunnige och starka ffäl, men dä det är lika allmänt kunnigt, at förre Konungen ej möjligen, i synnerhet i finance-wägen, kunde sträcka sin ätgärd til alla grenar, utan mäste ägt Ministrar som med råd och wid »verkställigheten berdt biträda, anser jag nödrvändigt, at desias räd och gjorde biträde af Riksens Ständers Utskott ock borde granskas »ned största noggranhct och orväld. Dä desias bemödande at förekomma den rväda osi öfwerkommit, sä wida sorn man förmodar det »varit redligt och vförwitligt, kan ställas i sin fulla dag inför allmänheten, sorn i annat fall misitänkcr mannamon, och desiförutan i hemlighet lätt styrkes i den Lfwertygelsen at »nan handlat mindre rättwist, dä man nred förbigäcnde af en dylik redofordran, blott welat kasta skulden pä en enda. Jag anser som en pligt at de redlige Herrarne af Ministeren och penninge-förwaltningen, sjelfwe härigenom npmanas at framlägga sina Handlingar och dermed inför hela publiken - Dsn 26 Julik. 433 liken wisa at de helt och häcckt warit utan stuld, hwarförutan ock hela Publicum ej kan wara tilfredsställdt. Min RiksdagsmannajstyldigheL fordrar af wig at prka detta. Enskilte medborgares lidande under den förslutne tiden hwars klagomål högljudt kommit i allmänhetens händer, öfwer sä wäl enskild förföljelse, som allmänna Medlens förwaltning, tala intet at stillatigande förbigäs.
Lån på sådan grund äfyen blifvit meddeldte tills vidare såsom uppmuntran och understöd till upphjelpande och utvidgning af Fabrikerne, hvarigenom ådagalägges, att desse Låne-förmåner icke blifvit lemnade för att alltid bibehållas, utan pndast för så lång tid, som kunnat erfordras fqr ändamålets vinnande och följakteligen böra upphöra antigen då Fabrikerne hunnit till en viss höjd eller då, oaktadt en längre tids begagnande af meranämnde förmån, en fabrik ej vunnif serdeles förkofran och sålunda ändamålets upp.r fyllande dermed icke kan vara att förvänta, anser Utskottet för sin dej lämpligt, att flik» sens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: i 404 StatsUtskottens Betiinkandin'. 1:0 Att någre flere af denne beskaffenhet varande Båne-förmåner, än redan äro ineddeldte och här ofvan upptagne icke blifva af ManufaclurDFcont-Fonden beviljade. 2:0 Att Kongl. Majit täcktes för innehafVarne af samma förmåner bestämma en viss korrt tid till deras vidare begagnande, hvarefter de skulle upphöra, hvilken tid Kongl. Maj:t, med afseende på den längre eller korrtare tid de samma innehafts och i hvad mån ändamålet dermed blifvit mer eller mindre uppfylldt, tor»' de efter Nådigt bepröfvande föreskrifva, men Utskottet likväl anser böra utsträckas till högst Sex år härefter, så att hela beloppet deraf då kart i Discont Fondens Allmänna FördelningsSumma ingås dock skulle Utskottet tro sig äga anledning hemställa huruvida icke med afseen» de på det värde i techniskt afseende ofvan anförde Jerngjuteri och Jernförädlings-Verk samt Gripsholms Fabrik för beredande af Blyhvitt och andre Cherniske preparater aga, samt då den förre af desse vigtiga Inrättningar , endast ett år fått begagna, och den sednare först detta år kommit i åtnjutande af de dem i omförmälte måtto medgifne förmåner, Biksens Höglofi.
Man bör sålunda ej tillåta barnen prata för mycket, m a n bör ej låta dem berätta, hvad andra människor säga eller göra, m a n bör ej göra dem några onödiga frågor, m a n bör befalla dem att tiga, om de prata utan eftertanke, eller om de äro näsvisa och lillgamla, m a n bör föra alla deras öfverdrifter tillbaka till den rätta måttstocken och lära dem betänka, att de hafva två ögon och två öron, men blott en mim, att de alltså kunna se och höra mycket, men a t t de böra tala litet därom, och att tala är silfver, m e n tiga är guld. Ett ungdomsminne. Skildradt för I d u n af Linnea. Idun! Exc. de Geer bodde 18G2 — enligt Stockholms adresskalender för det året — Arsenalsgatan 5, m e n där var naturligtvis ej den lokal, h ä r af ses. af svenska lärarinnor » till Östra Beridarbansgatan 1. Nu h a vi, som bekant, två dylika seminarier: Norra och Södra, men om Fredrika Bremers I d u n h a m n a t i någon af dem, är oss icke bekant. K a n h ä n d a k a n någon af våra läsarinnor, som är bättre underkunnig, välvilligt lämna upplysning härom. Bed. af Idun. O r d e n h a n o g d e flesta af oss förglömt, men stunden, intrycket, det står kvar. E e k t o r Siljeström var vår vägvisare på pedagogikens fält. m. Runebergs kvinnliga anförvandter. För I d u n af Hellen Lindgren. (Slut från föreg. nummer.) Hvad skall den gamla? » Ar 1863 drabbades som bekant Runeberg af slag. » Ja, det skulle i sanning gjort mig g o d t, om j a g trott, att på festen en e n d a skulle m e d en vänlig tanke k o m m a ihåg » den store mannens » ringa stackars hustru.
Betraktar man derföre dessa båda alternativ endast såsom förbindelser emellan de på ömse sidor om deras ändpunkter tillstötande stambanorna, och icke fäster afseende på den större eller mindre lokaltrafik de deremellan kunna framkalla, eller den större eller mindre rörelse, som de kunna tillföra stambanorna på ömse sidor om anslutningspunkterna, så eger Carlstadlinien, enligt hvad ofvanför är visadt, såsom den kortaste och till anläggningskostnad billigaste samt i afseende på lutningar och krökningar fördelaktigaste, företrädet framför Nilsbylinien. Men åt detta företräde bör, enligt Styrelsens underdåniga förmenande, icke tillerkännas ett afgörande inflytande på valet af ettdera af dessa alternativ, enär, såsom ofvanföre är visadt, (’ai Istadliniens egentliga företräde inskränker sig till en besparing i våglängd af 7,860 fot och i anläggningskostnad af 1,150,000 R:dr elier endast nära 10 procent af hela kostnaden, samt i fördelaktigare lutningsoch krök* ningsförhållanden, och således icke är af så öfvervägande art, att det ju icke skulle kunna mer än motvägas eller ersättas af det större gagn för den kringliggande trakten och den ökade trafik för de öfriga stambanorna, som del andra alternativet möjligen skulle genom ett fördelaktigare läge kunna framkalla, ett förhållande, som Styrelsen icke tilltror sig med visshet kunna bedöma. Betraktar man de båda alternativens relativa läge inom provinsen Wermland, så synes att Carlstadlinien på sträckningen mellan Christinehamn och Carlstad, eller på 3f mil längd, följer helt nära stranden af Wenern och att linien från Carlstad till närheten af Harsäter, hvarest den berör Frykarnas vattendrag, således ej långt från föreningspunkten med Nilsbylinien, följer parallelt och helt nära den redan befintliga kombinerade jernvägsoch vattenkommunikationen mellan Nedra Fryken och Carlstad. Den kan således icke på den första tredjedelen al sin längd påräkna någon trafik från mer än en sida, och den har på de derpå följande 2£ milen att täfla med en redan befintlig kommunikationsled.