Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har finnes väl knappast någon skolpojke, sora icke vurmar för de gamles republik. Tidigt insuper han äfven de gamles förakt för allt borgerligt. Han vänjer sig att anse kroppsligt arbete endast passande för skifven. De Latinska glosorna inge honom också stor benägenhet för lärdomshögmod, så att han gerna möter hvar och en i Latinet okunnig med ett: »odi profanum vulgus.» Det händer äfven ofta att somliga hufvuden, och desse icke de sämst organiserade, omöjligen kunna förmås inlära något, hvars ändamål de icke fatta. Många så konstruerade gossar hafva i skolan så ständigt hört talas om sin dumhet, att de slutligen förlorat all aktning för sig sjelfva och blifvit oduglingar för hela lifstiden; ehuru de med en annan undervisning skulle kunnat blifva gagneliga medborgare. Har icke skolan utdömt tvenne ynglingar, som sedermera blefvo Sveriges, ja hela verldens mest utmärkta vetenskapsmän, och hvilkas namn ständigt komma att utgöra Sveriges förnämsta prydnader. Vidare invänjes ynglingen att anse den Latinska grammatiken för något allmänt giltigt, som bör ega sin tillämpning äfven uti modersmålet. Man har velat intvinga det sednare i den förras former, hvilket föranledt många språk-oriktigheter. Jag torde icke behöfva nämna, det jag här åsyftat Linné och Berzelius, hvilka begge kasserades i skolan, derföre att de i sin barndom icke kunde lära sig Latin. Hade skolan der fått sin vilja fram, skulle dessa vetenskapernas heroer blifvit förvisade till lästen. Härmed torde jag hafva besvarat det hufvudsakligaste af Hr Tersmedens anmärkmr. Jag vill dock i anledn. af dem ännu yttra några ord. Hr Tersmeden har förklarat, det skulle min motion utgöra ett kaos af icke sammanhang egande påståenden. Så har likväl icke densamma blifvit upfattad af Utsk., som säger att, då det afslagit första punkten, deraf blifvit en nödvändig följd att de öfriga äfven måste förfalla. Vidare anser Hr Tersmeden det förtidigt, att redan nu begära revision af Skol-stadgan; men äro de mot densamma gjorda anmärkmr grundade, så kan icke nog tidigt ändring derutinnan ske.
Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Oresundska tulk afgiften för Svenska fartyg. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Uti., N:o 120.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning skett om vidtagande af åtgärder, för att de tullafgifter till Danska kronan, hvilka erläggas för Svenska fartyg, persedlar och handelsvaror, som försändas genom Öresund, mätte, så snart omständigheterna det medgåfve, för alltid upphöra5 och Rikets Ständer hafva icke heller kunnat undgå att finna, det de olägenheter, som Svenska handeln genom Öresundstullen lar vidkännas äro af en serdeles tryckande beskaffenhet. Bland de af dessa olägenheter, som tillskynda var handel största skada, förekomma i främsta rummet dels de betydliga, så väl direkta som indirekta, utgifterna i och för genomfarten af Öresund och Bälterna, hvilka utgifter, enligt derom erhållna upplysningar, torde kunna antagas årligen uppgå till 5 å 600,000 R:dr riksgäldssedlar, oberäknadt förlusterna genom förspilld tid och fördröjd ankomst till destinationsorten, jemte äfventyret för last och lif, då Helsingör under storm måste anlöpas, 0. s. v., dels ock den omständigheten, att städernes på Sveriges östra kust redan i andra orsaker grundade handels-underlägsenhet, i täflan med dem på den vestra, alltmer förökas derigenom, att allt köpmansgods, som genom sundet inkommer i rikets Östersjöhamnar, måste blifva dyrare än det, som införes till rikets vestra städer. Följderna häraf hafva, sedan de östra städernas handel Ex fedi ti ons-Uukollels Förslag lill tind. Skrifvelse, N:o 147. 315 i Östersjön, genom förlusten af Finland, undergått en väsendtlig minskning, ännu tydligare framträdt, i det att handeln uti dessa städer alltjemt aftagit, under det att den uti städerna på vestra kusten blifvit utsträckt och ökad.
Utffottets sednare hemställan, öka Ber willnings-8ummg.n med en antingen oulräckelig eller öfwerflödig Summa af ! 66,666 R:d. Z2 H. Wällofl. Borgare-Standet: at ehuru Stander instämde med Utfforrets sista krojeA deruti, at til Riksens Ständers Fullmägrige i kLugueu och Riksgälds - Lontoiret icke mä öfwerlemnas na-' gon rättighet til ökande eller minskande af den Bewillning, som genom upgjord Taxering blifwer bestämd, kunde Wällofl. Borgare-Ständer likwäl icke gilla det i sammanhang härmed gjorde Förslag, at 'isriLkerns matte höjas ucöfwer det, hwartii de uu finnes författade, eller at en tilökning dera af 25 modem anda kan anses innebära någon owilkorlig säkerhet för Kronan, utan möjeligen leda lil minskning i detz rän; hwaremot Wällofl. Borgare» Stander grundade sitt hopp, ac fulla behofwer skall utgå ester de upgjorde 'kabLlierne, pa förtroendet til Medborgares rättskaffenhet och wälwilja, samt til 'k-rxei-mZZ-Männens nic och waksamhet. Hederwarda Bonde-Stander: at wid Bewillningens fördelning af Utskottet i öfwerensstämmelse med de godkände grunderne, borde iakttagas, ar Le 500,000 R:d., hwilka wid pröfning af Höglofl.
Det var de franska och engelska ministrarnes depescher frän Stockholm under de första årtiondena efter Bernadottes ankomst, som jag önskade studera i verldsstädema, och detta var min resas egentliga mål. Jag hade sedan ratt lång tid planerat för dessa studier, och det var, som man lätt kan föreställa sig, med icke ringa glädje jag omsider såg planerna krönta med framgång. Det är nämligen icke allom gifvet att få tillträde till franska utr. departementets samlingar, och i Foreign Office i London är det kanske nog så kinkigt. Till och med om man får den önskade tillåtelsen, kan det i följd af de oändliga formaliteterna i London draga omenskligt ut på tiden. * Så t. ex. hörde jag omtalas en tysk professor, som var vederbörligen genom sitt lands diplomatiska beskickning legitimerad hos Foreign Office och som privat erhållit den försäkran, att hans önskan icke skulle möta något hinder. Emellertid fick han i tre veckor vänta på den officiela bekräftelsen. Samtidigt med att denna anlände, var professorns semester slut, och han måste alltså med oförrättadt ärende vända hem till sitt land igen. * Proceduren är följande. Först måste en skrifvelse om saken från kongl. utrikesdepartementet i Stockholm afgå till de olika svenska legationerna i utlandet. Sedan har jag å ort och ställe gjort min uppvaktning hos bemälde beskickningar. Derpå har svenska legationssekreteraren personligen framstält hos vederbörande utrikesdepartement en anhållan om tillträde för mig till arkiven. Härefter har ärendet blifvit föredraget i utrikesministerierna, och omsider har en ofliciel skrifvelse utfärdals, deri jag erhållit bemyndigande att få begagna arkiven. Såsom lätt inses, har jag icke kunnat — då ej årslång vistelso varit mig förunnad på utländsk botten — ensam sofra materialet och utföra arbetet .. Dorför framträder ock det snart på herr Oscar L. Lamms förlag utkommande första bandet af Utländska diplomaters minnen från svenska hofvet under den kollektiva signaturen Janus, hvilket särskildt motiveras dermed, att liksom den gamle romersko guden Janus, hafva diplomaterna så att säga tvänne ansigten, liksom Janus hafva de ock nyckeln till statshemligheterna och herska liksom han öfver krig och fred.
Hon var som ett stormpiskadt träd på hafsstranden, hon hade aldrig fått ro att växa. Hon hade lärt att gå smygvägar, ljög, när det behöfdes, och gjorde sig ofta dummare än hon var för att slippa förebråelser. I allt var hon ett mannens verk. »Skulle mor sörja mycket, om far doge?» frågade Marianne. »Marianne, du är ond på far. Du är alltid ond på honom. Hvarför kan inte allt bli bra nu, då du fått en ny fästman?» »Åh, mor. Jag rår ju inte för det. Kan jag hjälpa, att jag ryser för honom? Ser då inte mor också, hurudan han är? Hvarför skulle jag tycka om honom? Han är häftig, han är ohyfsad, han har pinat dig, så att du blifvit gammal i förtid. Hvarför skall han vara vår herre? Han bär sig ju åt som en galning. Hvarför skall jag ära och akta honom? Han är inte god, han är inte barmhärtig. Jag vet, att han är stark. Han kan slå ihjäl oss när som helst. Han kan kasta oss ut ur huset, när han vill. Är det därför jag skall älska honom?» Men då hade fru Gustafva ej alls varit densamma som förr. Hon hade fått kraft och mod och talat myndiga ord. »Du skall akta dig, Marianne. Det synes mig nästan, som om din far hade rätt, när han stängde dig ute i vintras. Du skall få se, att du blir straffad för detta. Du skall lära dig att tåla utan att hata, Marianne, att lida utan att hämnas.» »Åh, mor, jag är så olycklig.» Strax därpå kom afgörandet. De hörde från förstugan dånet af ett tungt fall. De fingo aldrig veta, om Melchior Sinclaire hade stått på förstugutrappan och genom den öppna salsdörren lyssnat till Mariannes ord, eller om det var blotta kroppsansträngningen, som vållat slaganfallet. Då de kommo ut, låg han afsvimmad. Om anledningen vågade de aldrig sedermera fråga honom. Han själf lät ej någonsin märka, att han hört något. Marianne vågade aldrig tänka ut den tanken, att hon ofrivilligt hämnat sig.
Lön af lika »värdighet erlägga, dock ej under i Rrdr, Ja - Den 5 Ja,marti. 2sl Innehafware af twanne eger flere Syster uran Lön, Leraiar endast Bewillntngen efter förenämde grund för den af dem, hwarä högsta afgisten sig belöper. Tfenstefolk och priwake Betjente, hwitkas Lön och förmoner i tjenste» ej öfwersijga ZZZ och en tredjedels Iudr, anses endast efter Minimi-Tariffen, sa wida en sadan fcke har behållen inkomst af Ars, Capital eller annat till i6 och twa tredjedels R:dr, i hwiiket fall han derföre taxeras efter Tariffen N:o i. 2 Mom> JerwConkoiretS, BrandförsäkringsWerkenö samt för öfrigt aga i Städer och pä -Land »varande Cassör, som ej till fromma Stiftelser ära inrättade, betala af behållen ärlig inkomst, Bewillning efter Tariffen Nw i. Akademie sammanräknar sina räntor och intrader af alla dest tillgångar, h-varefker för aflöningar och utgifter göres afdrag och i fall öfwerffottet stulle lemna högre mkomstbewillning, än hwad kill Minimi,afgifcerne ku"de sig bestiga, taxeras Academicn efter Tariffen N o I, men eljest för sine Hemman och Lagenheter efter Tariffen Nw 2. Likaledes ffola Kyrkor samt andra Publique Castor och Sustt-iser, dä de ej kunna hänföras till Tariffen N o i betala för ägande Hemman och ösrii ae förde'ar, de dera i Tariffen Nw 2 stadgade afgifter, dock befrias härifrän Kyrkornas Win. och Byzgnads-Säd. g MdmHustrur af hwad Stand som hälst, betala i procent emot den asgi t, hwartill Mannen raxeras, bock alsing under 8 Wing. 252 Den s Ianuarli.
St:r bemyndiga sina Fullmäktige i Riksg:sKont att inköpa ifrågakomne hus så hastigt, att detsamma d. 1 derpå följande Okt. månad måtte kunna tillträdas. Huru skulle nu Regeringen kunnat motsätta sig verkställigheten af ett sådant beslut? Månne den skulle hafva anbefallt Fullmäktige att icke ställa sig R. Stirs föreskrift till efterrättelse? Vi hörde i ett föregtde plenum att Fullmäktige förlora medborgerligt förtroende om de taga föreskrifter af andra än R. St:r. Jag skulle således tro att den gjorda anmärknrn icke förtjenar något afseende. Här har såsom en liten ofullständighet blifvit af Hr Dalman påpekadt, att denna fråga skulle i sin helhet blifvit afgjord på Chefens för EcklesiastikDepart:t föredragning. Jag får i detta hänseende hänvisa anmärkaren till det Propos:n bifogade prot., som utvisar att densamma varit föremål för gemensam föredragning af Cbekne för Finansoch EcklesiastikDepart:ten. Hvad grunden beträffar så vill jag icke besvära R. o. Ad. med att upläsa hvad 310 Den 22 April. Proposm innehåller, men jag får be Hr Hjerta derpå kasta en blick, då jag tror att han skall blifva lugnad i detta afseende. ÖfverlntendentsEinbetet bar nemi. låtit verkställa undersökningar genom pålningsprofs anställande, som lemnat det resultat, att en hejare af 42 Lisp:s vigt icke förmått drifva ner pålen mer än •|-:dels tum. Så är den grund beskaffad som icke skulle kunna bära det ifrågav:de huset. Jag tror att om man genomläser den K. Proposm, skall man finna sina farhågor något så när omintetgjorda, äfvensom man erhåller en fullständig kännedom om hvad grunden skulle kosta. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Frih. af Ugglas har isin egenskap af Konungens rådgifvare här försökt att taga Regeringens parti mot de af Gr. Anckarsvärd här framställda anmärkn:r.
— » 1852, 508 » » » » ... 527,690. — » 1853, 603 » » » » ... 373,220. — 32 år 1854, 483 st. lån om tillhopa B:ko R:dr 370,740. » 1855, 418 » » » » » » 325,920. — Den behållna, till Banken levererade, ränte-vinsten å Lånekontorets låneoch kreditiv-rörelse har utgjort: är 1851: för Allmänna Diskont-fonden . B:ko R:dr 40,820: 3, 10. » Handels» » » 16,707: ___ - » Kassa-kreditiv » » 12,865: 6, 7. » Sparbanks-kreditiven » » 586: 34, 8. » Publika Pappers-belåningen » » 339: 28, — 71,318: 25, I. är 1854: för Allmänna Diskont-fonden . De medel, hvaraf densamma till sin lånerörelse varit i behof, hafva blifvit upplånte så väl hos enskilde personer som af publike verk emot utgifne obligationer, hvilka dragit minst tre och högst fem procent ränta. För lånesökandes tillfredsställande har Föreningen icke onder hela sin tillvaro haft behof att upplåna penningar å utrikes ort, men år 1844 blefvo, till följe af derom gjordt erbjudande, obligationer utgifne å 4 procent ä Mark Hamburger Banko till ett sammanräknadt belopp af 280,000 R:dr Banko, som försåldes samma år; och voro dessa obligationer vid sistlidet års slut inlösta, med undantag af 13 st. ä 1000 Mark hvardera. Alla af Föreningen utgifne fem procents obligationer uppsades den 1 Juni 1855 till infriande den 1 December samma år; och utgjorde beloppet af så beskaffade obligationer, hvilka vid utgången af år 1855 ännu icke blifvit till inlösen företedde, endast 37,500 Riksdaler.
SIfgtft för ftarafter#:gmUmafter 45. 9(rt. IV. fjöreffrifter, attgåenbc Ijtoab voib 9JtantaI# Slommittéer bör iafttaga#, om ernbring# föfattbe i Sebi Cm kantala* od) ©faftffrifning 46. §. 48. Cm Äa.revtngSäÄommitté på lartbet 51. §. 86. Cm en allmän ^PröfntngSsrftommttté i tywarje San 71. §. 119. Slffntänna foreftrifter t affeenbe å S£a.rertng8s od) ^töfningäs&cmmittéerna 75. §. 121. Cm anbringa föfanbe t ©eÉitering8 Slrt. V. Sm Itpvbörb, Slffortuiug, ttnbautag o rf) yittbrittg famt SSebogörelfe. §. 125. Cm UpptiJrb 78. §. 138. Cm Slffortningar . 83. §. 140. Cm unbantag od) (tnbring t föemtllningen 84. §. 147. Sbftrbdare. £arif öfwer warhet d Remman, forn innetafwaS unter egante* ratt, famt be i 2 2Crt, 20 § af ä3eWilining6*!Statgan omför* malta ternman, |)Wi(fet warte twarje dr, intill nafta SftiB* tåg, icfe fdr, för något Sdn, uttffattaS lägre, dn tar utfdttc§» SRinfia leätbe.
Oe supr,. S. D. Föredrogs ä nyo det Memorial ifrän Stats-Utffottet, hwilket den 2 sistledne October ladeö pä bordet, och innehöll jemte Ulffottcts pttrande, i anledning afKcngl. Majus Allmänna Nädiga Proposition, angäende Sratswerkels tillständ och bebof, Utffottets hemställan, att den wid sistledne Riksdag gjorda Slats-Reglering och Financeplan mätte fastställas, samt dest för - Z68 Den 4 October-. stag till bestridande af de utgifter Riksens Ständer under denna Riksdag beflutit; och bief detta Memorial, under fastställande, i följe af särskild proposition, intill nästa Riksdag af den förra Bewillningssumman. 2,500,000 R:dr, till alla delar bifallit, llle 8uxrL. S. D. Föredrogs ä nyo och gillades SLatsUtffottcts den 2 sistledne October pä bordet lagda Memorial, angående en af Borgmästaren ^rgeliius wäckt fräga om upphäfwaNde af den pröfnings-rätt i frägor om eftergift af gunst och Näde i BallaNceoch ErsäNNingsmäl, hwilken Riksens Ständer wid sistledne Riksdag sig förbehällit. tlle 8aprL. S. T>. Lag-Utskottets bett 2 October pa bordet lagda Memorial, i anledning af Riksdagsmannen ^nciers XU58ON8 frän Carlstads Län, motion, rörande förändringar i stf. 12 Cap: Ärfda-Balken, hwilket nu ä nyo föredrogs - blef af Ridderffapet och Adeln bifallit.
Om jag således tänker mig en panna af 3 alnars diameter och en tums höjd, så innehåller den 26 k:rs rymd; och om jag nu till denna panna applicerar en hatt af 3 alnars vidd, kan jag fylla hatten ined mäsk till 4 tunis höjd, utan att riskera, att det skall vidbränna, och på det sättet kan man således uti en så beskaffad redskap afverka 4 gånger så stort quantum mäsk, som pannan inrymmer, hvilket dock förekommes genom att construera pannan så, som pannorna vanligtvis äro beskaffade, på hvilka halsens öppning icke öfverskrider af pannans botten, och pannans höjd icke understiger 3 tum, genom hvilken föreskrift^man således kommer dertill, att den, som idkar laglig bränning, icke behöfver omgöra sin redskap, och att endast de redskap, med hvilka olaglig bränning utöfvas, behöfva omgöras. 1 Frih. Oxenstjerna, Carl: Sorn jag icke äger technisk kännedom i denna del af brännvinsbränningen, vill jag icke inlåta mig uti någon vederläggning af hvad den siste värde talaren anfört, men vill blott hemställa, om icke frågan i det afseende, som utgör föremål för den värde talarens framställda förslag, är afgjord genom Ståndens bifall till 3 mom. af Bevilln. och Oecon,IJtsk:ns utlåt. JM:o 5, hvaruti Utsk:n tillstyrkt, att panna må vara af hvad form som helst, men att hela dess .cubikinnehåll mates till öfversta kant eller lekande brädd; att hatten, hvartill äfven räknas ett fastsittande ångrör af minst 6 tums längd, ej må inne - a i84 Den 26 Januari, hålla öfver § af pannans rymd; att, om hatten är försedd med lucka eller öppning, hatten vid uppmätningen skall påsättas och redskapen mätas till öfversta luckans eller öppningens nedra kant, eller till så stor del, som mäsk derintill kan fyllas, och att mäskvärmare må användas endast för tillmäskningens uppvärmande och icke öfverstiga pannans rymd med mera an isamt icke vara inmurad, ej heller af eld eller ånga vidröras. Gr. Horn:
Hennes hopp bedrog henne ej; kärleksförklaringen gick af stapeln, men någon offentlig förlofning kom ej att följa därpå, ty bankkamrer Lönnblom yttrade dagen därpå i förtroende ett par varnande ord till » unge konsuln » om Fredens många vexlar, och friaren fann det klokast draga sig tillbaka. Vänkretsen som under flere år hållit samman och understödt hvarandras affärsverksamhet, upplöstes genom misstroende och en köld, hvilken på flere håll öfvergick till bitter fiendskap. Det familjeoch affärstrassel, sorger, obestånd och elände, som i följd däraf bröt in öfver några af dessa personer, hvilka den där sommarmorgonen samlats till utfärd, blefve för vidlyftigt att förtälja i en uppsats, blott skrifven i afsikt att väcka en välbehöflig uppmärksamhet på vikten af att aldrig, i något fall, handskas lättsinnigt med gifna ord och gjorda aftal. • Från Iduns läsekrets. » Ur a l m a n a c k a n s mysterier. » Så pikant den lilla historia än må vara, som under ofvanstående rubrik finnes införd i senaste nummer af Idun, riktig är den emellertid icke, åtminstone ej i vissa detaljer, och då därmed sammanhänger en annan af vår almanackas små » mysterier », må det tillåtas en af Iduns läsarinnor att ännu en gång draga fram frågan. För att nu ej fästa mig vid småsaker, vill jag blott i förbigående anmärka, att Ebba aldrig firats den 26 november, men väl den 25 i samma månad, och att aldrig Linus för hennes skull behöft rubbas i sitt ostörda lugn, ty den 26 november hette före 1826 i vår almanacka Christogonus, och ehuru det må beklagas, att det poetiska martyrskap våra Ebbor i farmors och mormors tid skulle hafva lidit genom det brutala afbrottet i Vetenskapsakademiens galanteri ej för kritiken håller streck, är det likväl ett faktum, att Ebba i flere år — och således ej blott 1826 — prydde och firades den 25 november.
Måhända har vår nation, liksom så många andra, företagit allt för dyrbara offentliga arbeten, men, om man nu finner detta hafva varit fallet, är det. då skäl att ytterligare fortsätta dermed, och derigenom än mera öka en förlägenhet, som redan nu är så allmän? Man säger oss, att hvad jernvägarne komma att kosta ej får anses som en statsbrist, då man allt ifrån början följt den principen, att bygga våra jernvägar medelst lån. Ja! detta är sannt, men skall och måste derför denna princip gälla för alla tider, äfven under helt andra förhållanden än de som förefunnos, då den först antogs? Skall och bör icke någon gräns någonsin sättas för en dylik skuldsättning ? Afven jag har gillat ofvannämnda sätt att skaffa medel till våra jern vägsföretag, och har jag ansett det vara det enda för vårt land möjliga. Jag tror också ännu, att man deruti förfarit alldeles rätt, så länge nemligen frågan endast var, att förse landet, med de stambanor, hvilka som vigtiga faktorer ingå i vårt försvarssystem, och förutan hvilka detta under nyare tidsförhållanden ej kunde anses fullständigt. Medundantag af den nordvestra stambanan, som är påbörjad och äfven af politiska skäl måste fullbordas, äro dock de stambanor, som i nämnde afseende voro rent af oundgängliga, nu färdigbygda, och blifva de vigtigaste delarne äfven af banan till Norge nu snart färdiga, de nemligen som sammanbinda det Svenska och det. Norska jernvägssystemet med Wenern. Nu tror jag för min del, att man kommit till den punkt, då man ej längre behöfver forcera dessa byggnader så som hittills skett, och att man utan några större olägenheter kan gå långsammare till väga, t. o. m. med återstoden af den N. V. banan, eller den del deraf, som ligger mellan Arvika och Christinehamn. Hvad alia öfriga hittills föreslagna bandelar angår, synes det mig ännu mindre vara så brådt med dem, att de icke möjligen skola kunna byggas utan att statslån dertill upptagas, helst om vid sjelfva byggandet deraf all möjlig sparsamhet iakttages.
Förordningen den 10 Juni 1841, vore ringare i de lägre straffgraderna och ökades i de högre, obehörigen försvåra bestraffningen, kroppsplikten vid i fråga varande fall i det bela uppgått till aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för sexton dagars enahanda fängelse; hvarföre åt Advokatfiskalsembetet öfverlemnades att inför Hofrätten emot Häradshöfdingen Euren anställa och utföra den talan, lag och beskaffenhet påkallade; och hade Advokatfiskalsembetet i öfverensstämmelse härmed yrkat, att då, jemlikt 5 kap. 4 §. Straffbalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, fängelse vid vatten och bröd under de åtta dagar, som följa näst på tolf dagars dylikt fängelse, skall på det sätt beräknas, att emot hvarje dag svara fem daler, samt i förevarande fall, vid förvandling Fena bot af de Ferm ådömda böter, dels för qvarstadsbrott 40 daler och dels för smädeord emot Kronobetjent 10 daler, Ferm, hvilken för förstnämnde böter ansetts ovilkorligen förfallen till fängelse vid vatten och bröd i 14 dagar, följaktligen för öfriga böterna eller dem för smädeord lagligen icke bordt vidkännas annan tillökning i detta straff, än den af två dagars sådant fängelse, vid hvilket förhållande sammanlagde fängelsetiden för Ferm bordt bestämmas till sexton dagar, men Skellefteå Häradsrätt under ordförande af Häradshöfdingen Euren genom beslut den 7 December 1843 dömt Ferm att i brist af tillgång till förenämnde böter i stället undergå tillsammans aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, Häradshöf - 150 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berältelse för år 48J9. dingen Eurén för samma lagstridiga dom, som jemväl haft den påföljd, att den sakfällde för sina förbrytelser måste utstå svårare straff än lag stadgat, enligt 1 kap. 12 §. Rättegångsbalken mätte fällas att böta 50 daler silfvermynt med 16 R:dr 32 sk. banko.