Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, efter hvad jag tyckt mig förmärka, ganska få I^edamöter instämt i Friherre Cederströms förslag, anhåller jag, lika med Friherre Björnstjerna, att voterings propositionen blott inåtte innefatta första och andra alternativen, utan allt tillägg; Herr Grefven och Landt-Marfalken frågade, om, i anledning af hvad Herr Lefrén yi> Hf,n 13 kat, Ridderskapet oell Adelil önskade, att någoit viss summa för ifrågavarande utlåning borde i ja-propositioncn intagas. Herr Hjerta: Jag anhåller få yttra, att hvarje sätt att bestämma den summa, som för denna exportbelåning blir erforderlig, år oanvändbart. Ju mera vacklande vårdet år å sedlarne, ju mindre vi gjort för att bestämma det, ju mera svårt år det, att fixera denna summa. Hvem kan såga, om 1 eller 2 millioner åro tillråcklige, eller örn det ej fordras 3 millioner» Jag inser ej, hvad de Herrar, som yrka bestämmandet, vilja dermed vinna. Ena året går skeppningen raskt, då år belåningen ej behöflig; andra året går den trögt, då behöfvesden. Om man blott besinnar, att de ifrågavarande lånen ej åro annat, ån lån på 9 månader, som skola till fullo inbetalas, och att dessa lån blott lemnäs på verkeliga exportabla varor, så ser jag ejj hvarföre man nu skulle bestämma en viss summa. Jernbelåningen har aldrig förut varit inskränkt, till ett visst belopp; jag vet ej, hvarföre den nu skulle blifva det. Jag anhåller således, att propositionen endast måtte blifva helt enkelt på första eller andra alternativet. Herr von Hartmansdorff: Discussioneri har öfvertygat mig. att det vore alltför vådligt att tillåta denna belåningsrått, utan gråns. Derföre har jag gjort framställning om den reservation uti första alternativet, att man sedan måt-5 te få pröfva lånesunimans belopp. Jag tror, atf de^ Ben 13 September J. m] 65?
I sin sträfvan att fingera ett » återtåg för Sverige från Kieltraktaten », citerar han några ord ur Carl 13: s proklamation den 10 juli, hvilka skulle innehålla ungefär detsamma som proklamationen den 8 februari, nämligen att kungen af Danmark » ålagt norrmännen att ingå med oss och svenska kronan samma förpligtelser, som bundit dem till danska monarkien »; men han förtiger aUdeks att, likasom proklamationen af den 8 februari, innehöll att » de mest ansedde mäns insig-ter skulle påkallas, för att förelägga konungen förslaget till en statsförfattning, lämpad efter edra behof », så inneböll proklamationen den 10 juli, att norska ständerna skulle sammankallas att öfverlägga om en grundlag, till beredande af landets framtida väl * * Det löjliga är ’ att hr W., förgätande den gyllne regeln att man vid dylika frestelser bör vara minnesgod, i slutet af sin dråpliga advokatyr sjelf omtalar att Carl 13: de den 8 febr. lofvat att » oktrojera (hvilket är ett oriktigt uttryck) något slags författning, lämpad efter edert behof », sedan han förut på flera sidor sökt visa att svenska regeringen ända till augusti blott ville ett införlifvande. Vi kunde för öfrigt förtära hr W. att detta onödiga och okloka bortskänkande af Sveriges rättigheter och fördelar daterar sig från vida längre tid tillbaka än från 1814, nämligen redan från 1810, då vissa ansedde svenskar, med den malplacerade ridderlighet eller högsinthet, som så ofta skadat oss, vunno Carl Johan för den idé om Norges sjelfständighet, som sedan blifvit för Sverige så olycksdiger. Det bör dock till deras heder sägas, att de då aldrig tänkte sig en så på alla föreningsband blottad union som han sedan tillvägabragte.
StatsContoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormäktigste Allernådigste Konung! Eder Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligffgste tjenare och undersåter P. WESTERSTRAND C. E. af Tuneld. L. G. af Sillén. Isr. Tauvon. Tn. Nyström. Stockholm d. 20 Febr. 1836. fV. Karström Joli. Th. Östman. Till Kongl. Maj:t underdånigst, i anledning af Rikets Stätiders Revisorers Berättelse ora granskningen af StatsVerkets Förvaltning och Räkenskaper för åren iHjy. och i833. ( *73 ) StatsContorets underd. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, om verkställd granskning af SpamnålsCreditivFondens Räkenskaper och förvaltning åren i832 och 1833. Sto vinaktig ste Alic r nå di g s te Honung! !\ikels Ständers Revisorer, som utan anmärkning granskat i832 och 1833 årens Redogörelser öfver StatsVerkets Span mål in natura, f. d. Allmänna MagazinsFonden och Uudsättnings-anstalterne efter 1826 års missväxt, hafva deremot, vid Räkenskaperne öfver SpanmålsCreditivFonden för ofvanberörde år, ansett sig böra göra erinringar, dels vid den» på grund af Eder Kongl. Majrts Nådiga Bref den 5:te October i833, till Handlanden C. F. Liljewalch gjorda öfverlåtelse af 7000 Tunnor Råg och Korn för Norrbottens och Westerbottens
Han lyder sålunda: ”Ifrån och med den dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart serskildt elementar-läroverk sådan fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen meddelas, som för dessa slags läroverk afses i det förslag till skol-ordning, hvilket finnes Slatsråds-protokollet öfver ecclesiastikärenden vidfogadt, utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken.” Jag anser visserligen denna punkt vara så uppställd, att jag ej vill bifalla honom i dess nuvarande skick. R. o. Ad. skulle, i fall han antoges, pä samma gång, inlåta sig i pröfning af det förslag till ny skolordning hvilket deruti omnämnes; och det tror jag vore för vida sträckt. Men deremot innehåller denna punkt en fordran, hvilken jag tror att R. o. Ad., liksom hvarje annat Stånd, kan med skäl göra, den nemi. att, då R. St. till elementarläroverkets förbättring, bevilja så betydliga anslag, bör ock denna bestå deruti, att i dessa skolor, så vidt deras omfång det medgifver, tillfälle beredes lärjungarne att erhålla allmän medborgerlig bildning utan att nödgas emot målsmännens vilja läsa latin, grekiska eller hebräiska. Detta kan, äfven om den gamla skolformen varder bibehållen, undvikas på åtskilliga sätt; antingen derigenom att serskilda apologistskolor fortfarande fogas vid de gamla så kallade lärdomsskolorna, eller ock att nya apologistskolor sättas i st. f. lärdomsskolorna i småstäderna, der de förra äro lämpligare än de lärda. Då detta betänk, förra gängen förevar, tog jag mig friheten föreslå, att detta mom. skulle erhålla följande lydelse: ”Ifrån och med den dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart serskildt elementarläroverk meddelas sä fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver”. Ar då läroverket stort, såsom t. ex._ i Orebro, så kommer undervisningen att fullständigt meddelas. Ar det mindre, såsom i de smärre städerna, så blifver hon mindre fullständig.
Af samma skäl. som blifvit anfördt för mili förut väckta motion om upphörande af skyldigheten för klagande part i brottmål, att antingen nedsätta honom ädömde böter och ersättning eller derför ställa borgen, eller förete fattigdomsbevis. anser jag äfven lagens stadganden i 26 och 30 kapitlen Rättegångs-balken, att part, som söker ändring \ Underrätts och Hofrätts dom i tvistemål, skall ställa borgen för kostnad och skada, insätta revisions-skilling och utgifva det, som dorndt är, böra upphäfvas. Syftemålet med dessa stadganden är, att derigenom hindra, att mål utan fog fullföljas från den ena instansen till den andra. Men detta syftemål vinnes icke, och de uppställda hindren träffa ej mindre den, som har rätt, och således fog att fullfölja talan, än den, som har orätt. Obefogad fullföljd af rättegångar hämmas säkrast derigenom, att den, som slutligen tappar, förpligtas till fullo godtgöra sin vederparts rättegångskostnad, och, om uppenbart är, att han utan skäl dragit målet frän en domstol till en annan, dömes till ansvar för detta ofog. Den rike och förmögne kan utan svårighet fullgöra ifrågavarande föreskrifter, men för den mindre bemedlade är det ofta ganska svårt och kanske ej så sällan omöjligt. Den fattige kan visserligen blifva fri frän skyldigheten att ställa borgen samt insätta revisions-skilling och fullgöra dom; men för att vinna en sådan befrielse, mäste han beediga sin fattigdom och vidtaga andra, af den enfaldige och oerfarne lätt försummade åtgärder, samt tili och med, om han ej kan ställa borgen för sig sjelf, träda i fängelse tili sakens slut. — Föreskrifterna om doms fullgörande synas dessutom vara alldeles öfverflödiga. då den, som vunnit, enligt 3 kap. 4 och 5 §§ Utsöknings-balken, eger njuta utmätning och. emot borgen, lyfta det utmätta eller fä det satt i qvarstad, äfven om vederparten i högre Rätt fullföljt talan.
Med de i 2:dra §:n omförmälda föreskrifter förstås bestämmandet af skyldigheten för vederbörande Corporationer eller Embetsman att, utan någon påminnelse och utan annan anledning än sista Riksdagsbeslutet, vid ansvar besörja, att valen till Riksdagsmän må, inom den för deras början ConstitalionsUtshotlels Memorial N:o -j. 5 och slut af Riksens Ständer bestämda tid j i laglig ordning och med all skyndsamhet verkställas; tillhörande det Dom-Capitlen att för Presterskaskapet, Hufvudstadens Magistrat att för dervarande Borgerskapet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfriga Städernas Borgei’skap och Menige Allmogen om sådana Valförrättningar, å Embetets vägnar, föranstalta. 2:0 Landshöfdingarne åligge härvid serskildt, att om Riksdagsmannavalen för Allmogen tidigt utfärda Kungörelse, med föreskrift, att samma dag, då denna i Kyrkorna uppläses, Sockenstämma för Electors-val af Allmogen skall till nästföljande Söndag utlysas. Skulle, uti en eller flera kyrkor af ett Pastorat, Gudstjenst saknas å den Söndag, då Kungörelsen borde uppläsas, åligge det Presterskapet att genast, genom Kronobetjente i Pastoratet, besörja, det nästa dag ett exemplar al Kungörelsen skyndsamt circulerar från by till by, uti sådana Församlingar eller Capell-lag, med förständigande, att deras Ledamöter hafva att nästföljande Söndag sig vid Moder-kyrkan infinna till Electors-val, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag bör hållas i egen Kyrka, då valet derstädes må för Socknen eller Capell-laget förrättas.
»Från fäder är det kommet, till söner skall det gå, Så långt som unga hjertan ännu i norden slå.» Geijer. INNEHÅLL. Sid. SKAPELSEN. VERLDEN. A. Skapelsen. § 1. Himmelens och jordens skapelse 8, 9. § 5. Himlakropparne. Tidens indelning. Vinden. Guldåldern. Dvergars och människors skapelse 13-15. B. Verlden. § 8. Alfvar och Dvergar 17-19. § 10. De nio verldarna och språken 24, 25. § 14. GUDALIFVET. § 15. Odins hustrur. Friggs tjenarinnor 33-36. § 17. Odins öfrige söner 54-58. § 20. Odin såsom krigets gud. Odin såsom runors och skaldskaps uppfinnare. Hafvets personligheter 68-71. § 24. Loke och hans slägt 71-75. UNDERGÅNG OCH ÅTERFÖDELSE. § 25. NAMNREGISTER. A. Aldagautr, sid. 29. Alfvar, 17 följ. Asar, Asgård, se Åsar o. s. v. Asynjor, se Åsynjor. B. Bestla, se Bästla. Bur (Burr, Börr), 7. Bure, 7. Byleist, 72. Bäfrast (Bifröst), 11. Delling, se Dälling. E. Elivågor, 5, 6. Elle, se Älle. Embla, se Ämbla. F. Fenre, se Fänre. Frej, se Frö. Freja, se Fröja. Friggs tjenarinnor, 34. Frånangers fors, 75. Fänre, Fänresulf, 73. G. Göt (Gautr), 29. H. Hel, se Häl. Om hjältesagan å Rökstenen GUSTAVO RETZIO INVESTIGATORI SAGACISSIMO EARUM RERUM QUÆ A NATURA INVOLUTÆ VIDENTUR. DIU VIVE PATRIÆ STUDIISQUE BONO.
För hvarje nytt krig hette det bland de förhoppningsrika människovännerne, att det måste ovilkorligt vara det sista, och de afrådde för hvarje kostnad till försvarsverket, men som människornas lidelser sällan kunna af den stigande odlingen mildras, mycket mindre afskaffas, så uppstod det ena kriget efter det andra. Det som nu hotade uppkomma mellan Kina och de nordamerikanska republikerna väckte hela jordens uppmärksamhet. Den senaste upplagan af Senaste Timmens Nyheter lemnade ögonblicksmeddelanden så väl från Amerika som Kina, och som de från hvar sitt håll innehöllo alldeles motsatta uppgifter, sökte sällskapet nu att ur dem draga så mycken sanning som möjligt eller så liten osanning som under dylika förhållanden vore tänkbar. Det var likväl icke något lätt arbete och höll sällskapet ännu ett par timmar till samman. Aromasia sökte att ägna sin uppmärksamhet åt samma föremål som det öfriga sällskapet, men det lyckades icke. Hennes tankar voro vända åt helt annat håll. Hvad hade kunnat föranleda Oxygen till ett så besynnerligt uppförande? Hvarför ville han helt plötsligt uppträda som hennes medtäflare till folkombudsplatsen? Hade han angripits af svartsjuka? Hvarifrån kunde han hafva fått anledning därtill? Dessa och dylika frågor uppstälde hon för sig själf, under det sällskapets öfriga medlemmar bråkade sina hjärnor med försöken att sammanställa och draga slutsatser af de motsatta underrättelserna från Kina och Amerika. På intet dera hållet tycktes man komma till något antagligt mål. Värdinnans medarbetarinnor i hushållet, två unga flickor hvilka för öfrigt deltogo i sällskapet, bjödo gästerna några lätta förfriskningar, sockervatten, frukter och sylt, men någon af forntidens ståtliga »supéer» syntes ej till. Sällskapet tycktes ej häller tänka därpå. Man var van att sent intaga dagens hufvudmål, men att sedan ej förtära något än möjligtvis en och annan liten förfriskning af nyss nämnda slag. Sent gick man till hvila på den tiden, men stod därför ej sent upp. Man hade vant sig att icke behöfva många timmars sömn, och därför bar arbetet större frukt än i gamle dagar.
Att då föreskriften 12 , det bör den, som med farkoster under 15 Lästers drägt till eller ifrån utrikes ort utförer annat, än Rikets producter, eller återhemtar andra varor, än sådane, som produceras § den ort, der lossningen egt rum, böta Fem Hundra Riksdaler, samt mista fartyg m. m., synes så mycket mera olämplig, som genom fartygets förverkande, egaren dertill jemväl straffas för Skepparens brott, i händelse denne icke tillika förenar desse bägge egenskaper, bör till följd deraf den senare straffbestämmelsen försvinna 3:0 Alf de i 3 §. 1 Mom. bestämde böter af 500 R:dr, hvilke, vid bristande tillgång, skola förvandlas till Fästningsarbete under Nio månaders tid för den Skeppare, som, utan bevislig! nödtvång, gagnar olaga inlopp, måga nedsättas till 300 R:dr och, vid saknade utvägar dertill, umgällas i enlighet med 4 Art. 5 §. 3 Morn.; äfvensom att det här förekommande uttrycket ”olaga uthamn” bör ändras till ”uthamn, der ej Lots eller Tull-betjening finnes.” 4:0 Att då erfarenheten visat, att hårda straff ofta motverka sitt ändamål och en fiscalisk angifvelse af Redares eller gods-egares delaktig - Underdåniga Skrifvelser. lig het i brottet är vilkoret för minskning i det fästningsarbete, hvartill efter a Mom. den skeppare är förfallen, hvilken lossar gods pä olofliga ställen, tro Riksens Ständer detta stadgande vara bygdt pä omoraliska grunder, och föreslå derföre i underdånighet, att i stället må stadgas: Tossas gods på sådane oloflige inloppsställen eller i öppen sjö , vare godset förbrutet och Skepparen straffas i män af godsets värde, enligt den emot Tullförsnillning utkommande förordningen. 5:0 Att den i 6 §. sista Mom.
Tyst, tyst, tala inte så högt. Du skämtar, Risto, och du menar inte hvad du säger. Jag skulle skämmas ögonen ur mig, om du skulle dricka dig full. RISTO. Hör man på. Det tycks det, eftersom Hör, Johanna, glöm du inte hvad presten nyss sa' åt oss. JOHANNA. Hvad då? RISTO. Att "mannen är qvinnans hufvud". TOPPO. "Mannen är qvinnans hufvud", liksom katten är råttans. GUSTAF. Och det är i senaste laget för råttan att pipa, när hon är till hälften i kattens mun. RISTO. Rätt, Gustaf, rätt, ha, ha, ha. Det är i senaste laget för råttan att pipa, när hon är till hälften i kattens mun. Nå, Johanna, ska vi begynna? JOHANNA lägger sina båda händer i Ristos. Låt oss börja. Alla ställa sig på sina platser, och dansen begynner. Polskan blir allt lifligare, och glädjen har nått sin höjdpunkt i det ögonblick, då dörren öppnas och Heikki släpar in Kerttu, som af alla krafter stretar emot. Dansen upphör, men alla förbli på sina platser. KERTTU. Jag vill inte in hit, hör du, jag vill inte. Släpp mig, din otäcka tjockskalle, eller jag biter fingrarna af dig. RISTO. Kerttu. Drar sig afsides. Hvad skall det nu bli för spektakel. HEIKKI. Sakta, sakta. Jesses, så hon rasar alldeles som ett vilddjur. Kors, så'na hvassa klor hon har. Aj, din rackarunge. KERTTU. Vill du låta mig vara i fred? HEIKKI. Väsnas nu inte för ingenting, för du skall in i alla fall. Här hjelper hvarken lock eller pock. Gustaf, tag du henne i andra armen. JOHANNA. Nej, nej, tvinga henne inte. GUSTAF. Det vore då också underligt, om inte två karlar skulle kunna rå på en så'n där flickslinka. Knuffar henne med ett tag fram midt på golfvet. Se så. Så'na puffar ger jag, sa' käringen, körde hufvu't i väggen. TOPPO.
I likhet med hvad Utskottet förut hemställt i fråga om löne-förhöjning åt Cheferne för Landtoch Sjöförsvars-departementen, tillstyrker Utskottet, att jemväl för nu ifrågavarande Departements Chef den äskade anslags-tillökningen, utgörande 4,500 R:dr R:mt, må af Rikets Ständer beviljas. Äfvenledes tillstyrker Utskottet, att, i enlighet med Kongl. Majrts nådiga framställning, aflöningen för de tre Stats-råden utan departement förhöjes med 3,000 R:dr R:mt för dem hvardera. 2:o Jemte anmälan om behofvet af lön å Departementets expeditions stat för ytterligare en Vaktmästare till belopp af 500 R:dr, har Kongl Maj:t begärt, att anslaget för expeditionen, nu utgörande 27,667 R:dr, måtte förhöjas med 17,033 R:dr, med vilkor, att spanmåls-beräkningen under lönerne äfvensom ljuspenningarne komme att försvinna. Såsom af det Kongl. Maj.ts nådiga proposition bilagda protokoll öfver Civilärenden af den 14 Oktober sistlidet år (bilagan N:o 5) inhemtas, är den föreslagna aflönings-staten, hvilken derå sidan 2 finnes intagen, uppgjord efter enahanda grunder, som staterne för Landtoch Sjöförsvars-departementens Kansli-expeditioner; och som vid densammas granskning andra erinringar ej förekommit, än dem, hvilka emot nyssnämnda stater blifvit af Utskottet framställde, får Utskottet, i öfverensstämmelse dermed, endast föreslå, dels att den för Expeditions-sekreterarne äskade aflöning af 4.500 R:dr må bestämmas till 4.000
I öfrigt får jag tillägga att det i alla händelser väl svårligen låter tänka sig, att rotehållaren för denna enda lilla fördel allenast skulle rekrytera med sådana personer, som nyss inträdt i årstjenst. Då man anställer jemförelse mellan soldatens och båtsmannens åligganden, måste man ock ihågkomma, att om äfven soldaten i allmänhet, har en kortare tids tjenstgöring på roten än båtsmannen, så inträffar det så mycket oftare för soldaten att blifva skickad på arbetskommenderingar, hvilka visserligen vid åtskilliga tillfällen kunna VII H. 1 2 178 Den 9 Jani e. m. vara lönande, men understundom äfven äro ganska besvärliga ocb plågsamma för truppen. Ehuru man således äfven vid arméen skulle kunna förutsätta, att, vid ett regementes upbud till en besvärlig arbetskommendering, olägenheter, i följd af en slik rekrytering, skulle kunna förete sig, så har dock, oaktadt man vid rekryterings-tillfället ganska lätt bör kunna förutse, när en dylik arbetskommendering är att vänta, någon klagan icke försports deröfver, att vederb:de rotehållare begagnat ifrågav:de stadgande till egen vinning. Jag kan icke inse, hvarföre man uti berörde hänseende skulle frukta större vådor, om detta stadgande tillämpas på sjöhn landt-folk. Lämpligt och rättvist synes mig vara, att båtsmannen icke beröfvas de fördelar, som soldaten åtnjuter —, en fordran, hvilken iir så mycket billigare, som båtsmannen i allmänhet verkligen är sämre lottad än soldaten. Det kan väl icke bestridas att rekryteringen blir lättare att verkställa, om rekryten erhåller en större än en mindre fördel, och att ifrågav:de stadgande således äfven kommer att bereda en, om oek ringa, lindring i rekryteringsåligganderna. På dessa skäl och då de befarade olägenheterna bevisligen icke förefinnas, men deremot mycken billighet talar för förslagets antagande, anhåller jag om propos. på bifall till förev:de Betänk. Hr Printzensköld: Det. tillhör nutiden att vilja mästra och ändra alla lagar, utan att närmare undersöka de redan förut bestående och bepröfvade lagarnes rätta orsak och grund.
De fosterländska intressen, som i Borgare-St. ega sina närmaste målsmäl, hafva varit de icke minst verksamma medlen i försynens hand till utbredande och befästande af allmän anda, allmän upplysning och frihet. Under sekler har R. o. Ad. med Vätlofl. Borgare-St. samverkat för dessa mensklighetens stora mål, hvilka uppnås endast genom ädel sjelfuppofTring, der medborgerligheten det fordrar, och genom kärlek till Konung och Fädernesland, men ej blott för endera, ty de två äro oskiljaktige i ett sannt fosterländskt sinne. I den öfvertygelse att Vallöf!. Borgare-St. lika uppriktigt som R. o Ad. önskar en för fosterlandet lyckosam lösning af de vigtiga frågor, som under anhåller R. o. Ad. att Vallöf], Borgare-St. vill vara förvissadt om R. o. Adms högaktning och vänskap. Till Hedervärda Bonde-Ståndet: Högaktade Talman och samtlige Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet! Med anledning af den vänskapsfull helsning, R. o. Ad. nyss fått emottaga, har åt oss, R. o Adms deputerade, lemnats det uppdrag att till Hederv. Bonde-St. framföra en lika vänskaplig helsning och välgångsönskan. Det är med oförminskad glädje och sann tillfredsställelse som R. o. Ad. vid detta Riksmöte åter sammanträffar med Ombuden för Sveriges Allmoge, i hvars ättarleder icke blott R. o. Ad., utan landets frihet och sjelfständighet räkna sina anor . Gemensamt med Hederv. Bonde-St. är det R. o. Ad. som företrädesvis brukar Sveriges jord; gemensam är ock vår kärlek till det gamla herrliga land, detta Sveriges rike, som fadren grundat för att af oss beskyddas och förkolras. 1 vår tid mera än tillförene är jordbruksintresset högt uppburet; faran är nu icke att det kan undertryckas, utan snarare den att det icke nog minnes det myckna, som behöfver lefva både öfver och bredvid detsamma. R. o. Ad. har den tillförsigt att, under förestående gemensamma arbeten, hos Hederv.
Tilläfventyrs kan härigenom beredas den enskilda fördel för mig, att Utsk. finnér anledn. till lika beskalfad anmärkning emot Ilr Skogman, som den jag nyss anmält. Ilr Gunther, Carl: Ett uppmärksamt betraktande af den riktning och tendens, som röjer sig i de inom Representationen förefallna discussioner och tilldragelser, tvingar ovilkorligen till besinnande först om orsaken till existerandet af Svenska folkets representanter, eller R. St., och deras allmänna åliggande; för det andra om ändamålet med R. St:s nuvarande extra sammankomst eller s. k. urtima riksdag, och R. St:s i följd deraf förhanden varande speciella åliggande. Enligt mitt begrepp om grundlagarnas innehåll och de deruti för Konung och undersåter tydligen utstakade ömsesidiga rättigheter anser jag tillvarelsen af Svenska folkets representanter grunda sig på följande orsaker: i:o Svenska folkets urgamla rättighet att, genom sina representanter, sig allena beskatta, och dem i följd deraf tillerkänd rättighet att granska Statsverkets räkenskaper och förvaltning; 2:0 Svenska folkets frihet att, genom sina representanter, gemensamt med Konungen lagar stifta och förut stiftade lagar förändra eller upphäfva; 3:o Svenska folkets frihet att, genom sina ombud, förvalta Rikets Bankoch Riksg:sverk. Inom dessa här nämnda grunder uppfattar jag alla R. St:s åligganden, jemte en ovilkorlig skyldighet att i alla deras bemödanden och åtgärder städse iakttaga ett i grundlagarna bestämdt uttaladt ändamål för deras tillvarelse, nemi. att, med eller jemte bibehållande af Konungamagtens helgd, bereda folkets sällhet och sjelfständighet. Det speciella ändamålet med nuvarande urtima riksdag finnes uttryckt i K. M:s, af omsorg för folkets väl, utfärdade nåd. kallelse till R. St., nemi. myntväsendets reglerande genom fullbordande af de dertill förberedda anstalter och vidtagande af i sammanhang dermed erforderliga åtgärder; hvarvid jag anser det åligga R. St. att, af tacksamhet för Konungens omsorger och till uppfyllande af folkets billiga väntan, gå Konungens milda och rättvisa afsigter till mötes.