Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. länge få åtnjuta den sällhet ostörd, hvarje Svenskt hjerta så lifligt tilion - 38 Den 30 Oktober. sknr E. M. Meri denna innerliga önskan anhåller R. o. Ad. underdånigst att i E. K. M:s nåd och ynnest städse få vara inneslutet. H. M. Enkedrottningens svar: Mine Herrar! Med djup rörelse emottager jag dessa uttryck af R. o. Arks tillgifvenhet för mig, dessa välönskningar för min lycka, örn är oskiljaktig från fosterlandets och mina barns lycka. Lifligt minnes jag huru Svenska folket, genom sitt deltagande under alla mina lefnadsskifte!!, förhöjt min lycka eller lindrat mina sorger. Detta bevaras i tacksamt hjerta, och beder jag eder, Mine Hrr! vara försäkrade om min fortfarande välvilja och bevågenhet. Till H. M. Konungen å Rikssalen: Stormägtigste, Allernådigste Konung! Den stund, som nu är inne, då R. St:r stå församlade omkring E. K. M:s thron, måste för Konung och Folk vara af djup betydelse. Den är det under alla förhållanden, huru mycket mera uti en tid, då nya banor brytas i alla rigtningar, så äfven för statslifvet. Hvilka bland dessa banor blifva de, som, godkända af erfarenheten, komma att gifva rigtning åt framtiden, kari det mensldiga förutseendet väl försöka att ana, men icke med säkerhet bestämma. Ett veta vi dock för visso, att menskligheten måste gå framåt, genom frihet och upplysning till förädling. Det är friheten, urgammal i Svea land, det bästa arfvet från våra fäder, som hos oss förenar Konung och Folk, och är den, som gör bådas styrka. Den har under olika tider på vexlande sätt Iramträdt, och så måste det vara, ty en frihet, som är sann, står i ett rätt förhållande till sin tids bildning och skaplynne.
Enar Utskottet ansedt sin ömmaste plikt wara, att förekomma det oucktteliga bruket af Bränwin vä) andra starka trycker, wagar U störtet hysa den tillfredsställande öfwerkygelsen, att Riksens Höglofl. Ständer äga ten Mäste Borgen derföre, uti de förslag till Lagar i tet ämnet, som utskottet nu författat och junwö! lie N.liens Höglofl. Ständers mogna bepröfwande wördsammeligen öfwcrlemna, och hwilka till widare utarbetande Riksens Höglofl. Ständer lärer tackas med Dest Lag »Utstött kommunicera; samt hwad stelswa BewillningS-afgisternes bestämmande och uträknande angar, pade grunder Utskottet sörestagit, till Riksens Höglofl. Ständers Bewillnings-Utskott Mant öfwerlemna. Herr Prosten Siwertsons och Herr Han delsman Stabe cks särstilta anföranden warda »i deras begäran härhos wördsammeligen bilagde Orebro den 22 Maji 1312. Pa Höglofl. Nidderstapets PaHögw. PrestStan, dets wagnar, och Adelns wägnar, 10. 8. Leliiverin. Pa Wallofl. BorgareStandets wagnar, lö.. Latt»an. 6. v. kiosensrein. Pa Hederw. Bonde, Ståndets wagnar, Ol. kl. LeliLre. ^lex. l.ager§rea> Ut, Den 2z Majk. zzs Uppläst hos Ridd. och Adeln den 2; Mast. Preste-Stander den 2; Borgare-Stander d. 2; Bonde-Stander den 2; Urdrag af protrcokket, lxrllit inför Riksens Höglofl. Ständers ^lllmänria B s ä-sock) Ekonomi-lltj?ott, wid Urriina Riksdagen i (!)c»bro den 21 Ma)i 1812. S. D. Inlemnade Herr Handelsmannen G.Stabeck ett fa lydande wördsamt Memorial!
UlskoLlets majoritet, med en röst öfverlägsen minoriteten, har nemligen funnit det vara ”ostridigt, att ett eller två Stånds beslutj alt en förut förbuden ar - 8 Hör till Bevillnings-Utskottets MemorialN:o fu titel bör mot lull få ineller utföras, innefattar ett åtagande af Bevillning utaf detta eller dessa Stånd, likasom att, om elt eller två Stånd stadga förbud på en förut mot tull tillåten vara, sådant innebär ett undandragande från deltagandet i BevillningenVore detta verkligen förhållandet, så skulle naturligtvis Utskottets åsigt, att frågan om förbud bör underkastas votering i Förstärkt Stats-Utskott, stå i fullkomlig öfverensstämmelse med 71 §. R. F. Nu är emedlertid förhållandet, att, enligt 89 §. R. F., Rikets Stander icke ega magt att i mål af dylik beskaffenhet annat eller mera besluta> än föreställningar och önskningar, att bos Kongl. Maj:t anmälas, hvilket äfven blifvit af Utskottet erkändt, och något ”undandragande från deltagandet i Bevillning” ligger lika litet i den uttryckta önskan, att en vara måtte till införsel förbjudas, som det vore ”ett åtagande af Bevillning,” om Rikets Ständer förklarade sig önska, att en vara måtte få till Riket införas, men någon införselsafgift derå icke bestämdes. Först då, när ett Riks-Stånd fastställt den afgift, mot hvilken en vara må ineller utföras, bar det åtagit sig en Bevillning, och kan undandraga sig en sådan, endast genom att för sin del icke bestämma någon eventuel tull-afgift för den händelse, att samma Stånds önskan om förbud å en varas ineller utförande icke uppfylldes. För båda dessa fall eger hvarje Riks-Stånd en obestridlig rätt att få sin mening pröfvad, på sätt 71 §. R. F. stadgar, men längre sträcker sig, enligt min öfvertygelse, icke denna rättighet, hvilken således icke kränkes, då frågan om förbud å varors ineller utförsel behandlas, på sätt 75 §. R. O. föreskrifver.
Ridderskapec och Adelns plurolitee osftagit all Bewillnings afgift ä Carackerer; hwilket förlopp Uistottet sinner sig wördsammast böra inberätta och bagge meningarne lill Riksens Högloft. Ständers egna Höggunstigt; pröfning hänskjuta. Ptkerligare inhämtas af anmärknings puncterne t-.isr ver förut insände Bemillnings-Förftaget, huruledes hos Högloft Ridderftapet och Adeln blifwit anfört, «tt da en gift Man för sm och sin Hustrus samfälta Egendom och inkomst, utgör Bewillning, borde serskild afgift icke för Hustrun beräknas; men om ock en sadan Datr more oumbärlig, borde densamma fran och med l7:de och fallande Ciasisrne, såsom för högt tilltagen, nedsättas; och hos Wälloft. Borgare,Standet ar yrkat, dels att Hustrur bords aldeles befrias fran Bewillning, och dels art Ungkarlar som rwpnädk 2s ars alder och ägde behållen inkomst af r,ooo R:dr borde aläggaö en serskildt högre Vewilinfrg af zz och en Den 5 Januarir2?r en enkredjedef til! zo procent emot gift af kika wi!kor, och Hustrus Bswillning da i detta sednare fatt bestäm, mas litt 2 och en half procent, men eljest blott till en half procent emot Mannens, dock aldrig under 8 H. Akt en gift Man som försörjer ert större Hus, häll och uppfostrar Barn cil! nytkige medl-mmar deri, genom gagnar Staten ganska mycket, är rvisterligen ostridigt, och kunde således med »agot skak en morswa, rande gärd äskås af den, som pä detta satt icke upp, fyller Samhällets fordringar; men da dek alrid blifwer swart, om icke omöjligt akt afgöra, huruwida en.
Jag anhåller blott att till besvarande få upptaga några af de invändningar, som blifvit framställda mot Utsk:s betänk, och, bland dem, i första rummet riksd.- fullm, Niis Månssons reservation, hvaruti reservanten yttrar, att om saltupplagen borttagas, skall priset på denna vara höja sig, Jag tror motsatsen. Det ligger för mig temligen klart, att så länge saltupplagen skola finnas, de handlande icke underlåta att å denna vara sätta det högsta möjliga pris, fqr att derigenom erhålla någon skadeersättning för den förlust, de måst vidkännas under den långa tid, de nödgats hajla dessa läger, hvilken stegring i priset så mycket lättare kan äga rum, sorn andra staters handlande, af fruktan att icke vi na afsättning dermed, underlåta att till stapelstäderna föra salt, väl vetande, att de äga lager att tillita, men icke vetande, att desamma endast i behofvets stund få tillgripas. Samma skäl ligger äfven till grund, hvarföre brist på salt kan uppkomma i en stad, som äger saltlager; ty andra handlande afhåHas från att speculera på denna handelsgren och att förse sig med större enskilda lager, då de veta, att vipplagsmagasihen, när så påfordras, kunna upplåtas. Härtill kommer äfven, att då det ligger i handelns natur Den i5 April f. m. att söka ersättning för liden förlust, höjes priset på salt i behofvets stund, så länge saltlagren finnas, då deremot, om dessa lager icke vöre att påräkna, någon brist vid sådana tillfällen till följd af concurreusen nied utländningen icke skulle uppkomma.
Häradsskrifvaren G■ Lindfors’s underdåniga ansökning 0111 eftergift af ådömdt ersättningsansvar i följd af uraktlåten debitering och uppbörd; N:o 109, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å f. d. vice Kronofogden J. P. Lundqvists underdåniga ansökning om afskrifning af dess uppbörds-balance; N:o 110, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående den af Hans Excellence Herr Friherre Löwenskjöld i underdånighet sökta förlängning af arrendet å Sundbyholms Kungsgård i Södermanlands Län; N:o 118, i anledning af väckt motion om ersättning till Capitainelieutnanten August Gosselmans sterbhusdelegare för kostnader, dem han i lifstiden af egna medel fått vidkännas under en för allmänt ändamål företagen resa till Södra America; N:o 119, i anledning af väckt motion om utbjudande på entreprenad af tryckning för Allmänna Verks räkning; N:o 120, i anledning af väckt motion om befrielse för vissa delegare i Prot.-Uldrag, den 22 Januari i8j5. 553 re i Marlebo myr från ansvarighet för återbetalning till Staten utaf det lån, sorn kan erhållas för samma myrs aftappning m. m.; Nm 121, i anledning af väckt motion om utgående till fulla beloppet af det Härads-skt ifvareu i Calix fögderi tillagde löne-anslag, m. m; N:o 122, i anledning af vackt motion om anslag för en slöjd-skola i Christianstad; N;o 124, i anledning af väckt motion om anslag till ersättande af de utaf'
Ananni, angäcndc yppad fräga om Extra Stats, Räds tillförordnande m. m., och biföll Ständet.Utskottets hemställan, att den deruti föreslagne förändring uti Regerings - Formens 22 § mä wid nästa Riksdag till afförande företagas, samt att med afstyrkande af bifall till Extra Stats-Räds Constituerande efter inhem, tad erfarenhet under den till nästa Riksdag framflytande tidcrymd af werkliga behofwck af Stats-Rädets större talrikhet, Riksens Ständer sä wida erfarenheten detta behof besannat, dä mä äga att om Stats-Rädets förstärkning med en eller 2.ne Ledamöter stg utläta; hwarom de öfrige Respective Ständcn, skulle genom Pro, tocolls«Utdrag, wbrdsamt och wänligen underrätta-, lflt supra. Tx ?rotocolls 8. L. Ira^aräk. S. O. Bonde - Ständek beflöt att de öfrige RespeNive Ständcn skulle genom Protocolls - Utdrag underrättas om följande härstädes utfärdade Remiflcr nemligen: Till Lag-iUtstottet. Ett Memorial af sokan kel. ^VesflnZ frän Wefleräs Län om straffets skärpande för dem som stjäla ur Jskällrar och trägärdar samt firöfwa oloflig Stverkan. Sik Den 2 October. 1227 Ett af I^sksn kellson frän Jönköpings Län gjordt tillägg till betta Memorial, rötande tilökning i deras bestraffning som föröfva tilgrcpp af »väfnader utlagbe till blekning. Ett Memorial af Grillers 8snästen frän Jönköpings Län rörande yrkad rättighet lill Lagfart och Fasta uppä FörpantningS-bref ä Säteri-och Frälsc-jord. Till Allmänna BeswarSoch Econsmie, Utffottet. Ett anförande as s. kä. ^Vexstrnr beträffande förändring ! sättet för Högwördige Presterffapet att fordra Dagsverken af Torpare och Inhyseshjon.
Enär således ney vunnit, kom mer införsels-tullen å cirklar, passare och cirkelbestick att fortfarande utgå med 25 procent af värdet. ig:de voteringen: (119:o) Den, som bifaller Utskottets förslag, att å cubeber nedsätta införselstullen från 8 till 4 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; _ Vinner nej> bibehålles 8 sk. införselstull derå. Voteringen har utfallit med 10 ja och 109 nej > hvadan och då nej vnnnit, nuvarande tullbestämmelse å ifrågavarande artikel vidblifves. 3o:de voteringen: (l21:o) Den, som bifaller Utskottets förslag, att lacca, gummi-, uteslutes ur sjelfva kontexten och i noten hänvisas till lika tullbehandling med gummi, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, förblifver gällande taxa i detta hänseende oförändrad. Efter verkställd omröstning hafva befunnits 42 ja och 77 nej; och då således nej vunnit, kotnmer någon förändring i hvad gällande tulltaxa i förevarande hänseende innehåller icke att äga rum. Förstärkta Stats-Ut skottets Memorial, Nio 27 8. U 3i:sta voteringen: (123:o) Den, som bifaller Tjtskoltets förslag, att nedsätta införselslulleo å tonander till 1 sk, skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej , bibehålies gällande införsels-afgift 2 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 41 ja och 78 nej, i följd hvaraf och då nej vunnit, införselstullen å coriander kommer att fortfarande utgå med 2 sk. per skålpund. 3a:dra voteringen: (126:o) Den, som gillar Utskottets förslag, att införselstullen å filar bestämmes till 4 sk. per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej> bibehålies gällande införselstull, 6 sk. skålpundet.
Uplästs derefter följande: I Z02 S!»!!2.>!> l S Dä Högloflige Ridderstapet och Adeln til afgörande företager Hemliga Uistottets Betänkande och den del deraf som rörer, at Bewillningen stall uti VanLO, eller med den sorestagne ckevaluakionen uti Rik-gckds-Sedlar, utber jag mig, at lil Högloflig Ridderstapeks och Adelns högstuplysta pröfning, fä aflemna följande: Emir Bewillningen börjades at päarbetas, kändes ej annat än Riksgälds-Sedlar, såsom den myntsor-t, hwarmed den kunde betalas, och i relation bertil, ar den blefwen mi sin mon ansenligen ökad, och torde hända, öfwer sit ratta behof, eller den summa, som Höglofl. Hemliga U'stotlet erfordrat. Det ar en ogörligdet, at preLill kunna säga det belopp hwartil hnaarje Artikel stiger, ty fä mänga omständigheter sammanstöta, som dels kunna öka och dels mindsta summorne. Kunde de precilk utsättas, sä behöfdes icke Taxeringsman. Bewrllningcn är således byggd bäde pä säkre och uppå xrodable grunder, dock alltid med det förbehätt och ben försigtighet, at den snarare skulle öfwer - än understiga den ästade summan. Jag som haft den äran wara Ledamot af Högloflig Bewillnings-Utstottet är öfwertygad, at den innebar et stort öfwerstott, och derföre, samt dä Bewillningen stulle utgä med 22 pwoLentw förhöjning uti Riksgälds - Sedlar, derigenom Bewillningen stulle til -stdel förhöjas samt blifwa Landet för lung, ser jag mig nödsakad afstyrka detta betalningssätt af Bewillningen, intil desi at kealilatioven tager sin början, dä den kunde, pä satt Högloft.
Hr von Hartmansdorff: Hr Stuart, som velat till rättavisa Hr Lefreåi, bär sjelf begått ett misstag. Vid förra riksdagen yrkades detsamma, som nu i motionsväg; men då det kom till Stånden, så fogade ödet så besynnerligen, att Ständerne, i stället att begära större frihet, ingingo med und. anhållan om censur på theateistycken, som utom hufvudstaden uppföras. Jag vet det så mycket säkrare, som jag sjelf föredragit detta mål. Hvad saken beträffar, får jag anhålla, att R. o. Ad. måtte fästa sin uppmärksamhet på vådan för den K. theaterns bestånd, om man experimenterar med smärre theatrar derjemte. Det är nogsamt bekant, huru en theater på K. Djurgården finnes om sommaren, och huru man der är särdeles lycklig så väl i valet af Den 4 December e. m. stycken som i sättet alt utföra deni, men att, sådant oaktadt, thealerpersonalen har svårt vid att berga sig. Om nu flera sådana theatrar finge anläggas, så är det troligt, att ej mindre de än den K. theatern ginge under. En värd talare har sagt, att, som det gifves olika smak hos allmänheten, så bör det ock gifvas olika tillfallen att tillfredsställa den. Det erkännes; men å andra sidan torde äfven böra medgifvas, att då man anser skådespelen såsom fördelaktigt bildande nöjen, bör väl äfven så föranstaltas att fördelen kan vinnas alt smaken förädlas hos dem, som hafva den för låg. Jag erinrar mig vid detta tillfälle, huruledes en tjenare hos en af mina bekanta, på tillfrågan af husbonden hvad han tyckte om skådespelet, hvartill husbonden, lemnat honom biljett, beklagade, att han icke fått se några hundar dansa, såsom han hade hoppats. Jag tror således, att om man lillstadda theatrar blott för putslustigheter, såsom en ledamot yrkat, så blefve de alltför dåliga. Jag förnyar min anhållan om afslag på betänkandet i denna del. Hr Lefre'n: Frih. Hamilton har icke varit nöjd med mitt sätt att se denna sak.
Ingenting får hänga slankigt och vårdslöst; allt bör visa, att vi i vår klädsel se på noggrannhet och anständighet. Till smak i klädseln hör icke, att man härmar hvarje modets nyck; men att man ej heller aflägsnar sig derifrån för mycket, klär sig i likhet med personer af förstånd och smak, så, att vår kropp vinner på utseendets vägnar, utan att förlora i beqvämlighet. Öfverensstämmelse består deri, dels att de särskildta klädespersedlarne passa tillsamman, dels att hela beklädnaden passar för vår person, våra förhållanden och de afsigter, i hvilka sällskapet bjudits, för årstiden, helsan o. d. Enkelheten i klädsel förbjuder allt öfverflödigt, öfverlastadt, brokigt, prålande och sällsamt; i följd häraf för stor olikhet och mångfald i färger och prydnad, eller bjerta, skärande och oharmoniska färger, t. ex. grönt och mörkblått, ljusblått och grått, svart och brunt m. m. Men icke blott kläderna, utan allt, hvad man har på sig, bör vara försedt med enkelhetens stämpel. Hos karlar räknar jag hit i synnerhet broderi på halsdukar, skjortor, nattkappor, urkedjor, ringar o. d.; fruntimren ville jag synnerligt varna mot öfverlastning med grannlåt och glitter. Den förra liknar en börda, hvarunder behagen digna; det senares namn betecknar redan något, som aldrig kan vinna den tänkandes bifall. Nättheten bjuder, att kläderna sitta väl, utan att dock hindra kroppen i dess rörelser eller dölja en vacker vext. Det tillbörliga består deruti, att klädseln ej är beräknad på uppseende, utan rättar sig efter förhållanden, omständigheter och förhandvarande åsigter. Den vare vald, men med smak och förstånd. Undvikas bör i klädseln allt sällsamt och besynnerligt, allt theatraliskt och fantastiskt. Vår smak, vårt tänkesätt, vårt hjerta bedömes efter vår klädsel. Man kallas löjlig, när man klär sig löjligt och tror sig blifva bemärkt, i det man röjer, det man icke hos sig har någonting bättre att uppvisa.
Län eller omsättningar altid warit förknippade med ansenlige omkostnader, sä torde saken böra annorlunda bedömmas, i synnerhet när härtill koMmer, att Herrar Fullmägtige ge« nom Jnstruetioner blifwit uttryrkeligen älagdt, att ömt warda Crediten, samt i följe häraf widtaga fä Lane - Den i8 November. 9^3 dane anstalter, att Utrikes Capital wid förfallotiderne, antingen blifwa omsatte eller liquiderade; hwa< dan oek StatsUtstottet för sin del funnit den med Länen i Antwerpen werkstalde Operation, såsom af en befallande nddwändighet päkallad, och desiulom i annat afseende nyttig, böra godkännas. Om, och huruwida uti Rikets narmarande belägenhet, och innan Swensta Handeln och Sjöfarren kommit uti ert annat stick, amalgams afbetalningarne, i Holland och Antwerpen oafbrutit kunna fullgöras, ar en serstild sräga, öfwer hwilken StatsUtstottet framdeles, i sammanhang med den allmänna Finance-plan, som af SiarsUrstottet stall projec teras, fär tillfälle sig närmare utläta. I fall, är dock mycken anledning för den tanka, att ds betydcliga afbetslningsr pä amalgams Länen i Holland och Antwerpen, hwilka ända till är 1808, dä alla Utbetalningar, sä wäl i Holland och Antwerpen som i Genua uppä f. d. Konungenbefallning, in hiberades, orden ellgen blifwit werkstälde, icke torde hafwa kommit att äga rum, sä framt Contoirets förbindelser warit mem wilkorlige och icke aldeles bestämde. Med den allmänna hushällningen torde, i sädant fall som detta, förhälla sig pä lika sätt, som det of.ast inträffar med den enstilde, att i samma mohn behofwen äro gifne och oryggeligcn faststälde, i samma mohn wäckes och fördubblas vmtankan, att i tid bereda utwägar till deras afhjelpande.
Ständer måtte för deras del besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, genom utfärdande Författning, skall stadgas, dels att 1 i s3 Capitlet Ärfda-Ralken skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver det, han under händer häfver, sä att han vid hvart års slut må kunna, om så fordras, göra redo för nästa fränder eller, der sädane icke finnas, för de Gode Män, hvilka Socknen, Staden eller annan menighet eger att, på sätt för hvarje ort pröfvas lämpligt, utse att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom; Hvart tredje år vare förmyndare ändå skyldig att tillställa den omyndigas närmaste fränder eller förrbemälde Gode Män en sluten räkning med de bevis, som dertill höra och uppgift, emot hvad säkerhet den omyndiges penningar förräntade äro; Öfver tillställandet af dessa handlingar ingifye förmyndaren derefter ofördröjligen till Rätten bevis-, Aro ej fränder eller vägra de att räkningen granska, eller hafva Gode Män för Socknen, Staden eller annan menighet icke blifvit utsedde, då skall förmyndaren hva/'t tredje år sin räkning till Rätten inlemna och förordne Rätten God Man att den genomse; Finna f ränder eller Gode Män, att Bih. till R. St. Prot. 1844, 7 Sami 1 A/d. 5 Höft. 2 10 Lag-Uiskoltets Betänkande, N.-o 14. förmyndaren den omyndiges egendom ej rätteligen förva/tatj anmälen det hos Rätten, som bör tillse, att den omyndige rätt sker-, Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej väl ha ns egendom förestår; stände ock honom fritt det hos Rätten att angifva;” dels ock att till y i 20 Cap.
Hon var för gammal att förstå ett ungdomligt sinnes rörelser – allt detta, som måste bekämpas, men som man aldrig blir kvitt – denna heta längtan, som lefver sitt ljusskygga lif också i en ung drottnings drömmar – han däremot förstår allt, och hon känner hans varma, mänskliga deltagande i luften omkring sig – det ligger i hans höfviska sätt och väsen, han ser allt som kämpar och bränner inom henne – och om han icke hölles tillbaka af vördnaden för sin drottning, skulle han stryka med sin hand öfver hennes panna och hviska i hennes öra: Stackars barn! – Hon föreställer sig detta så lifligt, som om hans medlidsamma hand i detta ögonblick verkligen hvilat på hennes panna. Men han läser och läser och ser icke upp från boken, bifogar icke några utläggningar eller anmärkningar till texten, hvilket han eljes alltid har för vana. Måhända är han sårad, därför att hon icke svarade på hans sista ord, måhända har han uppfattat hennes tystnad som brist på tillit? – Knappt har detta fallit henne in, förr än hon afbryter föreläsningen. – Jag tackar er – det kan vara nog för i dag. Jag har för resten ingenting hört, – mina tankar ha varit på annat håll. – Jag sårade er väl icke nyss? – Nej, E. M:t – svarar han dämpadt vemodigt. – Medvetandet om, att jag icke ännu lyckats vinna E. M:ts förtroende, kan göra mig nedstämd, men icke sårad. – Ingen äger min tillit i så hög grad som Ni. Har jag icke gifvit er mångfaldiga bevis därpå? Jo, E. M:t. Men när det gäller ett föremål, som är dyrbart för E. M:ts hjärta, räcker icke förtroendet längre. – Jo, jo! försäkrar hon ifrigt. – Men det är svårt att fatta ett beslut, när det gäller lif eller död. Jag skulle icke kunna lefva utan min son. – Jag vet det, E. Det är därför jag efter moget öfvervägande vågat föreslå inokulationen. Jag tror nämligen att faran är större, om man underlåter den. Och jag ber E. M:t vara förvissad om, att jag vidhåller mitt förslag uteslutande af den varmaste omtanke och ömhet för E. M:ts höga person.