Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom vidunderligheten af denna addition, nödgas jag i min ordning anmärka respektive revisionens fullkomliga misstag om sa väl naturen af sistnämnde medel, som om sättet för deras, pa rationell grund, af mig i kapitalräkningens kredit verkställda bokföring, emedan de utgöras af räntor pä bibliothekets bos Kongl. Akademien innestående kapitaler, hvilka räntor hittills, d. v. s. till 1849 års slut, blifvit af Akademi-räntekammaren, för bibliothekets räkning, till Bibliothekarien årligen utbetalda, hvadan de i hans redovisning, men ej i bibliothekets kapitalräkning, kunnat eller bordt i debet upptagas. Mot respektive statsrevisionens nästan lika besynnerliga förfarande med kredit af merberörde kapitalräkning nödgas jag äfvenledes inlägga högtidlig protest, enär revisionen, som, för erhållandet af den af mig riktigt utförda slutsumman, 11,826 R:dr 37 sk. 4 rst., endast behöft från anvisade ställen i hufvudboken dit inflytta 3:ne, vid renskrifningen till numerären afglömda, inkomst-poster, nemligen: för Akademiens bibliothek, 658 R:dr 18 sk., — 1849 års intressen ä fondernas samtliga kapitaler, 5,399 R:dr ö sk. 1 rst., — samt 1848 års arrende af bililiotbeks-hemmannen Fredriksberg och Östorp, 65 R-.dr 8 sk. 7 rst., hvilka poster, utgörande tillsammans 6,122 R:dr 32 sk. 8 rst., sammanlagda med beloppet af de öfriga, i räkningen upptagna, partiposterna 5,704 R:dr 4 sk. 8 rst., jemnt utgöra den obestridligt riktiga slutsumman 11,826
Att min ovän icke skall berömma sig att han är mig öfvermägtig vorden, och mine motståndare glädja sig att jag nedre ligger. Men jag tröstar deruppå, att du så nådelig äst; mitt hjerta gläder sig, att du så gerna hjelper. Jag vill sjunga Herranom, att han så väl emot mig gör. En Psalm Davids, till att föresjunga. De dårar säga i sitt hjerta: Det är ingen Gud till; de doga intet, och äro en styggelse med sitt väsende; det är ingen, som väl gör. Herren såg af himmelen uppå menniskors barn, att han se skulle om der någor förståndig vore, och efter Gud frågade. Men de äro alle afvekne, och allesammans odogse; det är ingen, som väl gör, ja icke en. Vill då ingen af de ogerningsmän det märka? de som mitt folk uppfräta, på det de måga föda sig; men Herran åkalla de intet. Der frukta de sig; men Gud är när de rättfärdigas slägte. I skämmen den fattigas råd; men Gud är hans tröst. Ack! att hjelpen af Zion öfver Israel komme, och Herren sitt fångna folk förlossade; så skulle Jacob glad vara, och Israel fröjda sig. En Psalm Davids. Herre, ho skall bo i dine hyddo? Ho skall blifva på ditt helga berg? Den som vandrar utan vank, och gör rätt, och talar sanningen af hjertat; Den med sine tungo icke förtalar, och icke gör sin nästa ondt, och sin nästa icke skämmer. Den som de ogudaktiga för intet aktar; men dem som Herran frukta, ärar han, den som sinom nästa svär, och håller det; Den som icke gifver sina penningar på ocker, och tager icke skänker öfver den oskyldiga. Den det gör, han skall blifva vid sig evinnerliga. Ett gyldene klenodium Davids. Bevara mig, Gud; förty jag tröstar uppå dig. Jag hafver sagt till Herran: Du äst ju Herren; jag måste för dina skull lida. För de heliga, som på jordene äro, och för de härliga, till dem hafver jag allt mitt behag.
Berg. lebningar, ide adenaff fått ffg tid upplysning mebbetabt, att vib Beviljanbct af Så* nemnberflöb tid Bt?ggnabShjelp i ©täberne Slorrföping och 23oråS, Somiterabc för begå lånentnberfTöb adtib iafttagft, att bet Beviljabe lånet ide öfverfligit be tid fä (Somiten, efter, ben föreffrifna liq-oibatio SBib bet förhådanbe, att några Befläntba föreffrifter i affeenbe å bet Belopp, hvartid lån å ben pdntförfMfna (Sgcnboinen får mebbelaS i förhådanbe till Branb SDfagajinSsrum för fourage;perfeb* lar ide foinmit tid ffånb. Sjqvib härom var äfven verfftädb, bå SRifetS ©tänberS fReoiforcr fanmtanträbbe år 1837. Steoiforertie anmärfte bå, att ©tabén 9?ffab, font, enligt fRifetS ©tänberS beflut vib 1828—1830 årenS StifSbag, ffude för ifrå* gavaranbe aföetalningar njuta Befrielfe för en futnltta af 16,000 §R:br, Borbe fort; faranbe få Begagna benna förmån intidbeg bet berefter, jemlift npgnämnbe §. af nu gädanbe ^Reglemente, till följb af föränbrabe föreffrifter, i betta affeeftbe ifrågafat» Utbrag af Kaia; Sfäfningarne famt om 2lUm. 33e»iUn. ta ofmanberörbe inf öp för dfronanå väfning gått i vcerffiäCtigfjet, elfer Sfifefå ©tält» ber annorlunba bärom förorbnat.
Utom alldeles oundgängliga utgifter vore endast upptagne för premier 500 R:dr, hvilka likväl syntes vara af behofvet påkallade, icke blott för att tjena såsom en uppmuntran till flit och framsteg, men såsom en utväg för inrättningens Styrelse att understödja sådana elever, hvilka, ehuru medellösa, nödgades af brist på friplatser bereda sig utväg till afgifts erläggande, naturligtvis alltid under förutsättning, att de derjemte genom flit och berömligt uppförande gjordt sig af sådant understöd förtjenta. Under dessa förutsättningar hade kostnaderna för Institutet blifvit beräknade att årligen utgöra 16,750 R:dr, nemligen: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 83 Löner till Föreståndare, ordinarie lärare och lärarinnor . — Extra lärare i musik, ritning, gymnastik 1,500: — Ved och lyshållning 1,500: — Aflöning till tjenstefolk 250: — Mathållning för lärarinnor, elever och tjenstefolk 12,000: — Materiel och diverse utgifter 2,000: — Premier 500: — Summa R:dr 25,750: — Hvarifrån dock skulle afgå: Hel afgift af 25 elever å 300 : 7,500: — Half afgift af 10 elever å 150: 1,500: - OjjOO: återstår utgift R:dr 16,750: — hvarförutan till inrättningens första ordnande samt uppsättning af möbler, husgeråd m. m. erfordrades ett anslag af 20,000 R:dr, hvilket dock, med afseende derpå att icke hela antalet elever genast kunde intagas, utan olägenhet kunde på tvänne år fördelas med 10,000 R:dr hvartdera året.
Sådan var den man och sådana hans åsigter, hvilken nu stod i begrepp att lägga hela tyngden af sin energi och sin brinnande entusiasm i föreningen mot spanmålslagarne. Den franske nationalekonomen Bastiat, som gaf sina landsmän en framställning af den stora agitation, hvari Cob-den en gång intog en framstående plats, har med rätta påpekat att benämningen Anti-Corn-Law-League gaf utlän-dingar en otillräcklig och inadeqvat föreställning om dess syfte, dess djup och dess besjälande egenskap. Spanmåls-lagame blefvo första föremålet för angrepp, derför att de utgjorde den mest brännande frågan och på samma gång stödet för hela byggnaden af lagliga monopol. Men, såsom Bastiat riktigt anmärkt, “ ehuru stridens hetta tycktes koncentreras i frågorna om taxering och tullkamrar, så var det i sjelfva verket en fråga mellan monopol och frihet, aristokrati och demokrati — en fråga om likställighet eller olikställighet i fördelningen af det allmänna välståndet. " Kam-pen, som på sina tidigare stadier blifvit förd uteslutande mot spanmålsmonopoiet och som betraktades såsom en kamp för lifsuppehället, blef på sina senare utvecklingsskeden en fråga om frihandel i allmänhet. Målet för frihandelspartiet, sådant det representerades af föreningen mot spanmålslagarne, var undanrödjandet af alla införselsumgäl-der, bland hvilka tullen på utländsk spanmål endast var en. Denna sistnämda utvalde de till särskildt föremål för sina angrepp, icke derför att den företedde någon egendomlighet i princip, utan derför att den var den mest vidsträckt orättvisa, den mest allmänt skadliga och på samma gång den som kraftigast försvarades af alla protektionistiska intressen. Föreningen mot spanmålslagarne var faktiskt en förening mot monopolen, och hvad Cobden personligen beträffar var det aldrig något annat. Disraeli sade en gång, att frihandeln icke var en princip, utan ett medel. För Cobden var just motsatsen sann: frihandeln var icke ett medel, utan en princip. Han kämpade för billigt brödpris derför att han ansåg det såsom ett oundgängligt vilkor för so^ cialt framåtskridande, lika så mycket i sedligt och intellektuelt som i materielt afseende.
Rosa stod midtemot honom, och väntade att han skulle bekräfta faderns ord; men de känslor, som stridde inom honom, voro så många, att han icke kunde bringa ett ljud öfver sina läppar: sårad stolthet, – den ömtåligaste strängen hos en fattig, beroende yngling – öfver kommerserådets mindre grannlaga inblandning; fruktan att förtörna den, hvilken på visst sätt varit hans beskyddare; den pinande blygseln vid tanken på de blickar, hvarmed sällskapet skulle betrakta honom, och ändtligen en annan känsla, den mäktigaste af alla, men hvilken just derföre motvägde de tre öfriga, nöjet, saligheten att dansa med Rosa, hvars blotta åskådande hittills försonat honom med de många bittra och kränkande stunder, han upplefvat i kommerserådets hus. Den goda, finkänsliga flickan uppfattade till det väsendtligaste förhållandet. Hon kände sin far, och insåg att det var han, som försatt den stackars Mannerstedt i detta bryderi. Med ljuf ton yttrade hon: ”Pappa vill så gerna se alla glada i afton, och ger derföre kanhända ej akt på sina gästers tycke och smak. Detta sker dock blott af välmening; och om det ej helt och hållet strider emot herr Mannerstedts föresats att dansa, kunna vi ju göra honom detta nöje?” Den unge mannen kastade på henne en blick, hvilken skulle innebära endast tacksamhet; men dess uttryck jagade blodet till Rosas kinder. Då sänkte sig hans ögonlock hastigt, och med temligen lugn ton yttrade han: ”När mamsell Widen vill hedra mig med lyckan af en dans, vika alla betänkligheter. Jag skall hafva den äran att utfordra min erhållna rättighet, då tiden är inne.” Han bugade sig djupt. Rosa smålog och gick till en annan sida af rummet. Mannerstedt återtog sin förra ställning, och hans spanande blick upptäckte, att Rosa knappt satt sig, förrän hon omringades af den mängd fjärilar, hvilka, fladdrande omkring henne, täflade att fästa hennes uppmärksamhet. Härunder kunna vi, som opartiskt betrakta denna brokiga tafla, se huru kapten Ling, efter åtskilliga mycket oskyldiga rörelser fram och åter, ändtligen, liksom af en händelse, kommit ned till hörnet, der Hilda Borgensköld befann sig.
Att Lands-Tontoiren hädanefter stola öfwer alla Kronans intrader uti deras Respective Län ingifwa Räkningar efter Marke-gängs förwandling, e. hmav desse intrader omedelbart till Kronan eller till Löntagaren ntqä, af hwilka Rakningar Hufwndboken wid Stats» Comoiret sedermera beg-vamligen pä före» strifwit sätt kan inrättas. 5:0 Alt de Tittlar, hwarefter Staken redan blifwit upgjord, blifwa bibehällne, emedan de stödja sig pä Regerings-Formens tydliga förestrift, men att i fräga om Förswarswerket, Kongl. Maj:t mä äga säsom honom godt synes den dertill ansiagne torala Summan med undantag af de föresiagne indragningarne efter Nädigt godtfinnande förordna. 6:0 Att alla öfwerffott af besparingar pä de serstilte Staterne ej mage annorledes än till Riksstuldens afbetalning och Benninge Lömagande Embetsmännens Löne-förbättringar efter de af Riksens Stander stadgade grunder fä anwandas. Stockholm irn n Februari 1810. lll. LMkr. Jemn - 8dä Den 22 Zebruarii-. Jemnförelse emellan de Kongsoch Ladui 1809 ärs Skar bliswit uplagne och dem§ 1829 ars Stat paraknar alla Kongsgärvars och andra Lagenheters Arrende-medel med en sammanräknad Summa i Penningar af 25,9,9: 45: g, HwarM kommer Gripsholms Arrende Lägenheter under Carlberg Sola Bergslag Avelforst Guldwerk 290: Tonner wid Bohus 8s: 32:
»Här finns ändå inte någon, som vill våga sitt lif för en kungason.» Då gled Kärleken mellan alla de sammanpackade karlarne, och med ett steg var hon uppe på schavotten och tog barnet i sina armar. Den lille prinsen slog armarne kring hennes hals och lade sitt hufvud vid hennes bröst. »Döda honom nu, om ni vill!» ropade Kärleken. »Men först mig, sedan honom!» »Han kan lefva!» ropade några. »Låt honom lefva!» svarade andra. »Hvem törs röra honom, när den där underliga kvinnan beskyddar honom!» Kärleken stod med hufvudet böjdt öfver barnet på hennes arm, och då hon lyfte det återstod icke en af de hotande karlarne på torget. Då gick hon långsamt uppför slottstrappan, bar in prinsen i hans sofrum och lade honom tillbaka i hans säng. Därpå gick hon in i vapensalen och samlade båda händerna fulla af lansar, och så ställde hon sig i slottets port och ropade: »Hvem tar en lans som prinsens hedersvakt?» »Hedersvakt! – hedersvakt! – det var ett vackert ord,» sade ett par män som gingo förbi. Hedersvakt, det ville många vara, och efter en stund slöts en kedja af män kring slottet, hvilken lyfte en annan kedja af blänkande lansspetsar öfver sina hufvuden. Innanför sof den lille prinsen tryggt i sin silkessäng. Då lämnade Kärleken palatset och gick in i stadens mörka gator. I en af de mörkaste gränderna stannade hon utanför en port, hvarpå man med krita hade tecknat underliga figurer och vilda streck. Hela porten var öfvermålad, och hon vände sig till en af de fattiga kvinnor, som sutto sysslolösa utanför på gatan och frågade: »Hvad betyda dessa underliga streck? Hvem bor innanför denna dörr?» »Åh, bara en vansinnig, elak och sjuk man!» svarade kvinnan och fortsatte att sladdra med de andra. »Hvem har han hos sig?» frågade Kärleken. »Ingen törs väl komma i närheten af en så’n usling,» svarade en annan kvinna. »Han är vild som ett djur och därtill behäftad med en smittosam sjukdom.» »Hur länge har han varit så där?» frågade Kärleken.
Nja, det är så. Jonas. Far din tycker inte om honom heller, så grannar de är. Karl Johan. Nej, han har sina skäl. Jonas. Han har så, ja. Och jag har mina. Men ser du, nu har jag tänkt, att det här kanske vore ett sätt för mig att komma mig upp. Karl Johan (skrattar). Jonas. Hvad skrattar du åt? Karl Johan. Ska du ta’ ve’ min gamla käresta? Jonas. Ja, hvad gör det? Karl Johan. Hvar har sin smak, heter det. Jonas. Ja ha, ja. Och jag har min. Men det är just det, som är bra, att du har haft henne först. Karl Johan. Är det bra nu också? Jonas. Ja, för annars hade jag aldrig kunnat få henne. Karl Johan (hvisslar, byter om ton). Kan du skaffa ett halfstop brännvin, efter det är lördagskväll? Jonas. Nog kan jag alltid. Men då ska du också – Karl Johan. Hvad ska jag? Jonas. Jag har litet svårt att komma fram med det. Men fram ska det. Du ska tala vid änkan. Karl Johan. Du är splitter galen. Jonas. Du ska tala vid änkan, säger jag. Säg henne, att jag är en karl, som kan köra ett par oxar. Karl Johan. Ja, det kan jag väl alltid säga. Jonas. Hugga timmer kan jag och gå i jorden. Och vara ett kvinnfolk till lags, det kan jag nog också. (Karl Johan ser på honom.) Ja, titta du, så mycket du orkar. Men så mycket du vet det – det ska fan gå här och vara dräng längre. (I detsamma höres Lenas röst utanför, som sjunger): »Mina getter gå i skogen gnaga barken af trän. Kommer ulfven öfver bergen, så slår jag’en ihjäl.» Karl Johan. Skynda dig nu, Jonas. Här har du pengar. Jonas. Är det hon, som kommer? Karl Johan. Det angår dig inte. (Lena kommer från vänster. Hon bär en mjölkspann.) Jonas. Ja så, är det på det viset. – Ja, adjö med dig då, Karl Johan. – Men det säger jag dig, att får du den gubben till svärfar – Nej, se god kväll Lena! (Ut till vänster nära fonden.) Andra scenen. KARL JOHAN. LENA.
I allt fall torde dett omständighet förtjena afseende, att i samma mohn sorn Tullafgifterhe från det ena året till det andra förändras, mäste äfven handelsspeculationerne underkastas hinder och tvång, då vid skeende införskrifningaf Tul - 212 fjell 23 Juni i f, m. lens rätta belopp ej kan med tillförlitlighet calculeras. Icke mindre opålitlig blefve den af Utskottet föreslagne anstallt, att genom besigtningsmäns tillkallande, genom JuryDomstolars pröfning och sluteligen äfven genom offenteliga Auctioner bestämma Tullafgifternes belopp på sådane varor, hvilkas värde ej kunde pä ofvan anförde sätt utrönas, eller sorn ej voro i Taxan specificerade. I Stockholm och Götheborg, der under seglationstiden angifningar och förtullningar måste utan uppehåll fortgå, 6å framt ej alltför stora hinder i handel och sjöfart skola uppkomma, skulle svårligen en controll kunna verkställas, som medförde så mycken omgång och tidsutdrägt, och i de fleste mindre Stapelstäderne, der en inskränkt rörelse gjorde densamma verkställbar, blefve den säkerligen i de fleste fall utan åsyftadt ändamål, i synnerhet vid de tillfällen, då Besigtningsmännen saknade den kännedom, som fordrades för att bedöma varans verkeliga beskaffenhet, hvilket fall troligen skulle på flere ställen inträffa Den mångåriga erfarenhet man äger om förhållandet i denna del vid förekommne frågor om värderingar af förbrutne dömde, till införsel ej tillåtne, varor, skulle i detta ämne kunna tjena till någon upplysning för alla dem, som, med nit för saken, draga i betänkande, att alltför mycket räkna på verkan af en opinion, med hvarg grundsatser det anses öfverensstämma, att Tullförsnillare^ företag med stränghet beifras, un - Den 28 Junii f. m, 21? der det att Lurendrägaren gynnas eller åtmia-i stone med skonsamhet behandlas.
Att den allmänna rättvisan skall bli mera tillfredsställd derigenom, att ett par löftesmän få lida straff, än om en af dessa »ansvariga utgifvare» straffas, förmodar jag alt ingen på fullt allvar vill påstå. Jag hyser alltså den åsigten, att icke den ringaste verkliga nytta vinnes genom Utskottets förslag, hvilket, det må nu betraktas ur hvilken synpunkt som helst, innebär ett bemödande att i förväg lägga hinder för utöfvandet af en rättighet, som Grundlagen tiderkänt hvarje välfrej lad Svensk medborgare, — och då jag icke vill hafva på mitt samvete alt hafva rädt och hulpit till inskränkandet af denna rättighet, så får jag vördsammast reservera mig mot Utskottets förevarande beslut.» Af Riksdagsfullmäktige!) Tobias Lind, från Götheborgs och Bohus län: »Man bar icke ulan skäl klagat öfver det oskick, som vissa lidnings-förläggare ännu tillåta sig, att begagna legda ansvarige utgifvare för deras blad, och jag är öfvertygad, att hvarje hederlig menniska afskyr detta förfaringssätt. Men att, till förekommande deraf, stadga borgen för tidnings—utgifva re, kan jag likväl icke gilla, dels derföre, att en sadan åtgärd icke leder till målet att lå den verkligt brottslige Straffad, och dels emedan denna åtgärd gör tryckfriheten till ett monopol åt förmögenheten, och eluderar Tryckfrihels-Förordningens löfte om rättighet för hvarje Svensk man alL i tryck framställa siria tankar. Dessutom är jag fullkomligt viss alt om en borgen af 1,000 R:dr nu stadgades, skulle den ganska snart komma alt böjas lill 5- ja kanske 10,000 R:dr; och jag reserverar mig derföre emot hvarje så beskaffad inskränkning af tryckfriheten, hvars upprällhållaude och beskyddande jag anser vara elt fritt folks heligaste pligt.» Bih. lill R. St. Herr Friherre De Geer, Louis, har velat tillkännagifva, att han först efter förevarande frågas hufvudsakliga pröfning och afgörande blifvit ledamot af Utskottet.
Föredrogos: l:o Herr Bydins den 6 dennes väckta och bordlagda i motion, hvaruti föreslås, att alla fyra Riks-Stånden må, sedan Stats-Utskotlets Utlåtande, angående .jernvägs-frågan, inkommit, sammanträda till gemensam öfverläggning, .innan ärendet företages till pröfning och afgörande inom de särskilda Stånden; och 2:o Meddeladt Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 6 dennes, af hvilket inhemtades, det Bonde-Ståndet beslutat, att bos de öfriga,.Stånden framställa den önskan, att samtliga Stånden må, sedan Stals-Utskottels Betänkande, angående jern'Vägs-frågan, till Stånden inkommit och blifvit bos något,nStäud tvänne gånger bordlagdt, på sätt 2 momentet af 46 § Riksdags-Ordningen stadgar, å ett rum samtnånträda till gemensamma öfverlägga in gar, rörande de ämnen, nämnda Betänkande innehåller och företrädesvis den financiela delen deraf. Borgare-Ståndet beslöt, att uttrycka den önskan, att^.,sedan StatSrrUtskottets ' Utlåtande, angående jernvägs-frågan inkommer, de fyra Riks-Stånden må sammanträda till gemensamma öfverläggningar, rörande de ämnen, som nämnda fråga innefattar" och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, att i béslutet härom; sig1 förena. 328 Prot.-Utdrag den 9 Maj 1857. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Expedilions-Utskoltels förslag till nedannämnde underdåniga skrifvelse!’: N:o 71, angående ifrågaställd eftergift af beskattningen å laekjerns-tiilverkningen och stångjerns-snaidet; N:o 72, angående grunden för utgörandet af de till båtsmans-indelningen i Blekinge län anslagna s. k. öfverskottsoch reserv-räntor; och N:o 73, förslag till Rikets Ständers förordnanden för utsedda ledamöter i kommittéen för tryckfrihetens vård.
Paketer, angående rättighet för innevånarne i Wermland att uti lösväskor med posten sända. X. B. 40. 247. A. 258. Paketposten angående dels lindring i reservskjuts-skyldiges åliggande att befordra denna, dels förbindelse för Postmästarne i de särskilda stationerna att tillhandahålla Postilljonen förteckningar å paketernas och varornas tyngd. Palmstjerna, Friherre Carl Fredrik Herman, yttrande: VI. 200, Palmstjerna, Friherre Cari Otto, yttranden: I. 454. Pariser-exposition af racedjur och landtmanna-produkter, om kostnaderna för Sveriges deltagande i en blifvande allmän. V. 608. Pass, om upplmfvande af skyldigheten att, vid resor uti samt till och från Sverige vara försedd med. Passagerare-ångfartygs byggnad och utrustning m. m., om tillägg till 9 § i Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 16 Nov. 1849, angående iakttagelser i afseende på. III. B. 252. A. 345. E. 413 Patentlag, om utarbetande af förslag till ny. II. 391. R. 571. VIII. B. 126. A. 174. Patronats-rätten, rörande förändrade föreskrifter om utöfning af. XI. B. 322. A. 327 Paykull, Friherre Carl Samuel, yttranden: VI. 109, 132. Pedagogiens i Lidköping uppflyttning bland Elementar-läroverken, i anledning af llikets Ständers beslut om. XI. B. 268. A. 287. E. 356. Peijron, Edvard August, yttranden: I. 54. V. 658. Peijron, Friherre Gustaf, yttrande: V. 414- Penuinge-depositioners införande i stället för nu brukliga kautioner för vissa tjenstår samt arrenden, angående. II. 63, 554. R. 459. lil. B. 499, 503- A. 555.
Enär "Utmätningen af' Gäldbunden» Mans Fastighet, tillhör Kronobetjeningen såsom tjenstepligt ooh Beskrifning och Värdering å Egendomen äfven vid Utmätnings -.tillfället bör verkställas, hvilken förrättning, då den skall tjena håde till fullständig vägledning för köpare och rättelse vid derpå följande ytterligare Ämbets-åtgärder, och följakteligen påfordrar större sakkännedom, än som hos Nämnde-, och Fjerdingsman i Allmänhet kan påräknas, samt Krono betje ningens tillkommande daatractamente och resekostnads er O , , sättning, i och för dessa förrättningar, t jemförelse med Varupriser och öfrige förhållanden, icke lärer tåla någon nedsättning till beloppet, ooh redan utfärdade Författningar innefatta både nödig oell bestämd cmitroll, emot missbruk vid beräkningen af slika arfvoden, anser Utskottet RiksdagsFullmägtigen Jonas Nilssons äfven härom i dess Motion gjorde framställningar, icke förtjena afseende. Beträffande slutligen Herr Biskopen af Wingårdhs yrkande, dels om antagande hufvudsakligen af LagCommitteens