Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Thorsten kände ett behof att meddela sig, att rådgöra med en vän, som ägde samma bildning som han sjelf. Han hade fattat det beslutet att ju förr desto hellre begifva sig till Norige och skiljas ifrån den "besynnerliga Läsarflickan", som tycktes omöjligen kunna fatta hans känslor och åsigter. "Vi äro icke bestämde för hvarandra", sade han för sig sjelf. "Hon förstår mig icke, om jag säger henne min kärlek. Hon är ett oskyldigt naturens barn; men jag fruktar att hennes hjerta är tomt eller kanske är det icke ännu utbildadt. Det måste bo känsla i ett hjerta, som blickar ut genom sådane ögon, som den kolarflickans. Hvilket behag i hvarje hennes rörelse! Har på jorden ett älskvärdare ansigte funnits? Men hennes själ är så rysligt tom! Hon talar om Guds Ord! Ja, hon är icke utan en viss eftertanka. Men det är rysligt att så här gå igenom hela hennes innersta och utgissa det! Det är kanske icke heller rätt. Hvad angå mig hennes känslor? Jag måste bort härifrån, jag måste skiljas vid henne. Jag känner mig alltför svag för att icke kunna fatta en känsla för henne, som mitt bättre vetande ogillar." Han vandrade långsamt nedåt stranden af mossen. "Det är något besynnerligt jag känner för denna flicka", fortfor han att öfverlägga för sig sjelf. "Jag måste undersöka denna känsla. Är jag kär i henne? Kan jag svara mig sjelf ja, då jag förmår att så lungt bedömma min känsla? Det kan icke vara någon verklig passion, som brinner för henne i mitt innersta: jag skulle då känna att jag icke kunde lefva utan henne. Och dock är hennes sällskap mig kärt! Det är en villa! Hon har icke någon själ i sina ögon: hvad för högre tanke har väl någonsin genomstrålat hennes själ? Jag måste bort härifrån. Hon får icke följa mig. Hennes bild skall blifva mig ett kärt, romantiskt minne. Mer bör den icke vara. I morgon reser jag!" Han närmade sig en stor vassbuske. En bäck, endast synlig emellan tufvorna, då man kom längre fram, smög sig genom mossen och just bakom vassbusken. Thorsten hörde i det samma oförmodadt en halfhög sång, som framljöd ifrån vassen.
Ett enkelt, men trefligt hem, öppet för edra vänner, litet mindre öfverflöd, än som nu är vanligt, i toaletter, i mat och dryck, inte så många och tröttsamma visiter, utan litet mera hemlif, litet mera stillhet och — en mycket lyckligare tillvaro! Jag tror ej, att någon skulle förlora på, att dessa stora kalaser,där man har så många rätter, att det nästan förefaller syndigt, då man tänker på alla som svälta, och där vinet » flyter i strömmar », att dessa stora kalaser blefve borttagna. De äro en plåga för värdfolket och en plåga för gästerna. Men huru många gånger detta än upprepas, och huru ofta satiren än svänger sitt gissel, så är och förblir saken densamma. » Man måste ju se sina vänner, » och man har en otroligt stor vänkrets, isynnerhet så länge man har råd att göra kalaser. Så blir man bjuden igen till alla dessa kära vänner, och lifvet blir ett jäktande, tröttsamt lif och man själf öfveransträngd till både kropp och själ. Nej, härvidlag var det bättre ställdt i gamla tider. Låtom oss då söka återgå till det gamla, vinnlägga oss om mera enkelhet i mat och dryck, klädedräkt och lefnadssätt, och vi skola bli friskare, gladare, lyckligare och bättre! Och blefve det bara en gång » coutume » att man skulle lefva enkelt, se — då behöfde » väntanstider » aldrig mera bli så långa! S - M. FIGURER RAFAEL. UR SKISSBOKEN (FÖRF. TILL AF » E N PASSIONSHISTORIA ».) D ET V A R N Ä R A T I O Å R sedan jag fick syn på henne, där hon satt på en bänk i Humlegården. Hon var småväxt, vissnad och fattig. Det senare röjde sig i hennes ansikte, men äfven i hennes svarta dräkt, som, ehuru hvarken osnygg eller oordentlig, bar bristens tydliga skiftningar. Under hennes tunna slängkappa framskymtade en krycka. Jag minns ej, om det var i april eller maj, men marken var bar och träden knoppades. Med tydligt välbehag lät hon förmiddagssolen flöda öfver sig, ehuru ej skymten af ett leende syntes i hennes gråbleka ansikte.
I hvad mån han, utan att kunna bevista sammankomsterna från början lill slut, genom ett sålunda afbrutet deltagande i öfverläggningarne, kunnat åstadkomma något verkligt gagn, känner jag väl icke; men bvad jag tager för gifvet, det är, att hans dervaro bordt kunna åstadkomma vida större nytta, om plenisammankomsten hållits dervid Den 12 Feb ruari. 405 de, jemte honom för granskningsarbetet utsedde ledamöter, äfven kunnat vara tillstädes. Frih. Raab: Jag är ledsen, att ännu en gång nödgas besvära R. o. Ad. med några ord i denna fråga. Om LagUtsk. vore så oskyldigt, som det vill synas, då man blott upläser de sista raderna, på sätt Hr von Hartmansdorff gjort, af ifrägavar. betänk., så skulle jag visst icke hafva något emot, att ovilkorligt deråt lemna bifall; men då vid motiverna finnes uttryckt, dels ett tvifvel om möjligheten att kunna jemföra en sådan lagstiftning, dels ock derom, huruvida reformen borde blifva af den genomgripande art, den vidsträckta omfattning, som lagförslaget innebär, och sedan vi här hafva hört LagUtsk:s ordf. tolka detta tvifvel, som skulle det afse, att Ständerne ville uttala sin åsigt så, att Regeringen må få veta, att nationen icke har förtroende för detta lagförslag, så må det förlåtas att personer, som icke äro lagkarlar, men anse farligt att binda sig genom ett gifvet bifall, draga i tvifvelsmål, huruvida det kan vara så alldeles riktigt handladt, att utan förbehåll bifalla ifrågavar. betänk. Jag hemlar så mycket mera anledn. dertill, som de öfrige ledamöterne af LagUtsk. också hafva förklarat det vara deras åsigt, alt detta förbehåll skall vara gjordt vid sjelfva betänk. Om R. o Ad. bifaller detsamma med den reservation jag tagit mig friheten föreslå, så ser jag deruti alt R. o. Ad. hvarken lemnat något sitt bifall till LagUtskis betänk., icke heller uttalat på förhand de åsigter, som här blifvit yttrade om det nya lagförslagets olämplighet.
Jag tror att detta straff, som i fordna tider var mer att anse såsom ett correctiv, nu mera är mindre 334 Den c5 September e. mi lämpligt i anseende till det dermed förenade begrepp om vanheder. Också har Kongl. Maj:t vid alla tillfällen begagnat sin rätt att göra Nåd i detta fall, genom befrielse från stockstraffet, hvilket Kongl. Maj:t icke ansett förenligt ined närvarande tiders seder och tän * kesätt. Jag skulle således tro, att, om Rid» derskapet och Adeln ville antaga något annat straff i stockstraffets ställe, sådant skall af Kongl. Majit nied välbehag anses. Herr vön Hohenhausen' Efter hvad Hére Grefve Mörner nu anfört, är det visserligen, med mycken tvekan om riktigheten af mitt omdöme, Sorn jag fullgör hvad jag tror mig vara skyldig, att yttra min stridiga enskilta öfvertygelse. Eör mig synes ej något straff lämpligare för ofta upprepadt fylleribrott än stockstraffet; emedan bestraffningen dervid ut-] göres af skammen, utan ärans förlust. Vid hvad Grefve von Schwerin anfört, får jag hemställa, huru kraftiga KyrkoRådets varningar kunna blifva, om man borttager medlen att kunna göra dem kraftiga. Jag tror således, att detta straff, som är allmänt i landet, bör bibehållas, emedan det endast länder till skam för dem, hvilka böra skämmas för ett skamligt förhållande, men icke till ärans förlust, och icke eller förderfvar fysiken. Af sådan orsak vågar jag äfven yrka proposition till afslag af Betänkandet. Herr Cederschjöld' Jag har alltid trott, att man vid bestämmande af straff bör lämpa dera Den i 5 September e. m. 325 efter brottets natur. Jag vågar derföre,’ dä en, som är begifven på fylleri, icke kan sköta sina affärer, i stället för stockstraffet, föreslå, det han på viss tid, till exempel ett halft år, må ställas tinder förmyndare. Herr Ribbing'.
Att, beträffande de handlingar, som i afseende på charteringen böra serskildt controlleras, Ståndet antog Utskottets förslag i betänkandet, N:o 13, pag. 27, att köpe-, gåfvo-, bytesoch faste-bref å fast egendom i städerna och på landet, morgongåfvo-bref, köpe-afhandlingar om lösören samt bouppteckningar, som lill under-domstolarne ingifvas, böra underkastas en sådan serskild con troll, samt gillade för öfrigt, hvad Utskottet i utlåtandet, JN:o 29, pag 19, i detta hänseende föreslagit; alt Utskottets i betänkandet, N:o 13, vid slutet af pag. 29, och till 17 §, pag. 30, framställda 3:ne förslag af Ståndet antogos; hvarjemte Ståndet fann för godt att utlåtandet, N:o 29, i dess öfriga serskilda delar godkänna. Från Vällofl. Borgare-Standet. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades en af Herr B. de Maré, med anledning af 56 § Iliksdags-Ordningen, väckt motion, hvaruti bemälde] motionär, med afseende på det mindre hoppfulla skick, hvari, efter hans omdöme, frågan om National-representationens ombildning sig nu befunne, föreslår, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t anhålla, att, derest Kongl. Maj:t finnér det för ett snart och lyckligt afgörande af den vigtiga frågan om National-representationens ombildning behöfligt, Kongl. Maj:t täcktes, genom en Comité, låta dertill utarbeta ett förslag, och detsamma komma till allmänhetens kännedom, för alt derefter intill Rikets härnäst sammanträdande Ständer föreläggas; uti hvilket ämne flere af Ståndets Herrar ledamöter sig utlåtit; och blifva deras yttranden jemväl till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnade. 708 Prot.-Utdrag , den 12 Mars 18f. 5. S. D.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Enligt nuvarande stadgande är det visserligen ett åliggande för Const.Utsk., alt anmärka och inför Riksrätt låta tilltala de öfverträdelser af lagen, som Statsrådets ledamöter hafva begått; men sä var det likväl icke förut, ty den 106 § Reg.F. innefattade i detta hänseende blott en rättighet, enär det i denna § stod: ”då äge Const.Utsk.” o. s. v. Uti 29 § Riksd.Ordn. har det väl alltid slått, att Const.Utsk. skulle ställa den Statsrådets ledamot, som hade begått någon öfverträdelse, under tilltal inför Riksrätt; men det är först vid någon af de sednare riksdagarne, som Reg.F. härutinnan blifvit satt i likstämmighet med Riksd.Ordn. Jag för min del tror likväl, att denna rättelse icke var någon förbättring af det gamla stadgandet; och de gånger jag varit ledamot af Const.Utsk., har jag alltid sökt afråda Utsk. från att inför Riksrätt anställa åtal öfver en öfverträdelse, för hvilken i ansvarighetslagen icke något straff funnes bestämdt; utan i det stället tillstyrkt, att, med anicdn. af 6 § i ansvarighetslagen, tillämpa 107 § Reg.F. Då jag för öfrigt trott det vara olämpligt, att Const.Utsk. på eget bevåg kunde anställa Riksrätt, så har jag fordom motionerat den ändring härutinnan, att Const.- Utsk. skulle till R. St. hemställa det fallet som vore anmärkningsvärdt, samt åt dem öfverlemna, att sjelfve, om de så ville, låta saken falla. Enligt min förmening borde nemi. Ständerne i Den 2 November f. m. 25 i Sverige hafva samma rätt som parlamentet i England, att förklara, det de, oaktadt de finna ett fel vara begånget, likväl ej vilja deröfver anställa åtal. Exempel finnas äfven i vår nya statsförfattning af en sådan indemnitybill, dä R. St. 1812 utfärdade en dylik, med afseende derå, att Regeringen under Konungens sjukdom blifvit ät dåvar. Kronprinsen uppdragen.
Det syntes derföre vara billigt, att tillsynen vid lossning af ångfartyg, hvilka medföra redan förtullade eller tullfria varor, kunde lemnäs utan betalning, enär det onekligen är Tullverkets, ej ångfartygens tjenst, som dervid bestrides. Motionären har med anledning häraf föreslagit: -1:0 att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit ingå med en underdånig anhållan a) det Kongl. Majit täcktes hädanefter endast stadfästa hamntaxor att gälla tills vidare, och icke på bestämd tid eller för all framtid; b) att Kongl. Majit täcktes låta upprätta förslag till gemensam hamntaxa för alla Sveriges sjöstäder, uti hvilken skulle inrymmas alt, i likhet med hvad i Danmark eger rum, fartyg endast erlägga lästafgift efter den qvantitet gods, som utlossas, samt att ångfartyg, hvilka underhålla en regelbunden kommunikation och kostnadsfritt medföra Kongl, post, befrias från bamnumgälder för sjelfva fartyget; 2:o att alla de fartyg, hvilka sednast komma från inrikes ort, måtte befrias från ali afgift för inoch utklarering, samt tillstädjas lossa och lasta hvilken tid af dygnet sorn helst efter skeende anmälan på närmaste tullvaktkontor, utan att någon afgift under namn af öfverlimmar eller annan förevändning må uppbäras, så länge redan tullbehandlade eller tullfria effekter lossas eller lastas. Beträffande först förslaget att hamntaxorna måtte fastställas att gälla tills vidare, så torde det af Kongl. Maj t, sedan år 1855, iakttagna förfarande att fastställa dessa taxor endast för en tid af 5 år ej böra anses olämpligt, enär det sålunda hvart Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 182. 5 femte år yppas tillfälle att tillse i hvad mån de förut gällande taxebestämmelserna böra eller kunna, vid en stigande trafik, nedsättas, och det således ej synes hafva varit meningen att hamnafgifter skulle uppbäras för andra ändamål än sjelfva hamnens underhåll eller förbättrande.
2 ägghvitor slås i ett fat jemte 2 kaffekoppar strösocker och omröres ungefär en qvart, då 1 stor tesked ättiksprit tillsättes, hvarpå det å nyo omröres, tills skeden kan stå i smeten. Härefter ilägges för 15 öre skållad, i strimlor skuren och väl torkad sötmandel, hvarefter degen utbakas i små toppformiga kakor, som läggas på en väl smord plåt och gräddas i mycket svag värme. Selma. Hvarjehanda. Då man ätit löskokta ägg med silfverskedar, antaga dessa dervid lätt en svartbrun färg, som är svår att aflägsna. Ett mycket bra sätt för deras rengörande är att först putsa dem med fint p.ulveriseradt sot och derefter polera dem med handskskinn. Läkareråd. Ruth Qvist. Så vidt vi af er beskrifning af ert onda kunna döma, synes oss det samma ej vara af fariig beskaffenhet. Ni skulle helt säkert ha stor nytta af en längre tid fortsatt elektrisk behandling. Y. Z. Pensla ansigtet tre gånger dagligen med följande blandning: 100 gram mandelemulsion, 5 gram benxoétinktur och 5 centigram sublimat. Laga dessutom att ni har jeran afföring. — Det bästa &gt;blodrenande » medlet för er torde vara jern och china. Mina B. Tvätta dagligen med en sublimatlösning 1: 1000. Pudra flere gånger dagligen med ett pulver borsyra på 20 delar stärkelse, samt sök att på lämpligt sätt fästa en större bit vadd, på hvilken ni strött litet af det ofvannämda pudret. — Angående er fotsvett, se råd till Nanna i n:r 3! Anna J — n. Något säkert medel mot ert onda känna vi ej. Någon lindring torde ni dock kunna vinna genom att emellanåt och alltid, innan ni går ut, ingnida en salfva af 1 del zinkoxid på 20 delar vaselin. Fru Hulda. Spruta med en öronspruta qväll och morgon in 2 å 3 sprutor af en ljum borsyrelösning (4 delar borsyra på 100 delar vatten).
Jag har äfven varit i tillfälle att iakttaga sådana konfirmander, som under hänförelsens stunder gifvit prästen löfte att framdeles infinna sig hos honom. De unga flickorna ha då kallat detta » att bikta », och de ha kanske en eller två gånger inlöst löftet med en smula entusiasm; sedan ha de mer eller mindre öppet visat sin obenägenhet för dessa besök, hvilka då snart upphört, och hvad » bikten » angår, ha alla de flickor, jag talat med om detta, värjt sig med naiv hetta mot misstanken, att de skulle någonsin ha framlagt sitt hjärtas djupare känslor eller tankar för religionsläraren. Jag vill dock härmed ingalunda hafva sagt, att icke någon har gjort och gör detta, eller att icke någon skulle från sin konfirmation medföra en skatt för det kristliga lifvet, en skatt, som ej förminskas, utan tillväxer. Det vore mer än sorgligt, om ej detta ägde rum; men jag talar här o m majoriteten, ej om minoriteten. Det förhåller sig med nattvardsskolan som med kristendomsundervisningen i barnskolan; vittnar lärarens hela personlighet om, att han uttalar sin egen innerliga öfvertygelse, sina egna kristliga erfarenheter i samband med de läror, han förkunnar, blifver detta ett ovärderligt stöd för barnatron, där den ännu lefver oanfäktad, och någon gång kan äfven en sådan rent kristlig bekännelse tända en andlig lifsgnista hos de likgiltiga samt gifva en väckelse åt den krassa materialism, som insupes i hem, hvarest knappast mer än en svag skugga af gudsbegreppet finnes kvar. Katekiseringen förmår intetdera, utom möjligen i fall förhållandet emellan barn och lärare vore så — i bästa mening — förtroligt, att de unga utan fruktan eller tvekan själfva finge framställa frågor och framlägga de tvifvel, som pina de oerfarna själarna. I vårt södra grannland har, som nog mången vet, konfirmationen tagit en så världslig riktning, att denna handling alltid firas med enklare bjudningar i hemmen, eller baler — i Köpenhamn ofta på hotell — samt ej så sällan genom den unga » damens » förlofning.
Men efter som Hr Tham här omförmält en honom timad tilldragelse, må det äfven tillåtas mig, att, såsom ett motstycke, berätta hvad som 12* 180 Den 16 Juni. handt mig. Jag har, såsom det torde vara för en eller annan af R. o. Adis ledamöter bekant, upträdt såsom sakförare för de tilltalade uti ett af de åtal, som fanatismen framkallat emot olika tänkande, och della mitt handlingssätt, endast och allenast förestafvadt af öfvertygelsen om åtalets obefogenhet, har föranledt en af hufvudstadens prester, att icke blott offentligen framkasta den beskyllning, att jag affallit från den rena Evangeliska läran, och antagit den Katholska, utan äfven att om mig utsprida de mest osannfärdiga, förklenande rykten. För det att en af den Svenska Statskyrkans medlemmar tillåtit sig ett så ovärdigt förfarande, bryter jag icke statven öfver hela Sveriges presterskap. Hr Tham har vidare framhållit vådan af att öppna Statskyrkans portar för sådana sekter, som Mormonerna, m. fl. Jag får med anledn. häraf förklara, att man icke banar vägen för Mormonerna, derföre att man beviljar religionsfrihet. [ England, der denna frihet redan i 200 år åtnjutits, finnas inga Mormoner, och i Tyskland och Frankrike är deras antal högst ringa, hvilket äfven är helt naturligt, ty en sekt, som är nästan hednisk, kan icke vinna många anhängare i sannt kristna samhällen. Således torde denna farhåga vara öfverflödig. 1 alla fall vinner man inga sanna anhängare till kristendomen, genom att förfölja olika tänkande. Derigenom skapar man blott martyrer och underblåser en eld, som eljest måhända af brist på näring af sig sjelf utslocknat. Såsom det icke torde vara för Höglofl. Ståndets medlemmar obekant, finnes i Europa intet land, med undantag af Sverige och Toscana, hvars lagstiftning har straffbestämmelser för affall från statsreligionen.
Tvenne drängar buro honom in till oss, i ett gästrum något aflägset från mormors egna, der mormor lät bädda åt honom, tillkalla läkare och anförtrodde hans skötsel åt Stina, en gammal hushållerska, som tjent hos mormor i trettio år och som du säkert påminner dig hafva sett då du som barn var hos mormor. Den främmande yrade i början, ty den myckna blodförlusten hade förorsakat feber. Då han kom till sansning, var hans första fråga hur det stod till med skjutsbonden, och då ingen visste det blef han mycket ledsen. Mormor lät, då genom tjenstfolket fråga derefter, man fick veta att bonden, som var från närmsta by, hade vid olyckstillfället brutit armen af sig och låg på Länslazarättet. Den resande herrn skickade honom då en liten penningsumma med Doctorn, och anbefallte den olyklige bonden i dennes samvetsgranna vård. Efter några dagar kunde vår resande fortsätta sin väg, och när hans åkdon stod utanföre, gick han in till mormor för att hos henne aflägga en innerlig tacksägelse för hennes godhet emot honom. Han frågade hvad han var skyldig för rum och förtäring: mormor blef stött och svarade, att hon ej hjelpte sina medmenniskor för betalning. Den främmande drog då af sitt finger en ring med en infattad smaragd, och bad mormor hålla den till godo som ett tacksamhetsbevis; den hade tillhört hans mor, sade han, men han trodde sig ej bättre kunna placera den, än på dens finger som räddat hans lif. Mormor emottog hans gåfva och han reste, sedan han rikligen belönat tjenstfolket. Jag som hade varit i trägården för att hemta in grönsaker till köttet, mötte honom just på gården då han var i begrepp att stiga i åkdonet. Han såg på mig med sina stora, blå ögon. Himmel, hvad han var vacker! Jag vågade icke betrakta honom; jag nedslog min blick och vi vexlade ej ett ord med hvarandra. Samtalet mellan honom och mormor, berättade hon mig när jag kom in.
Stats-Kontoretj „ „ Bergs-Kollegium j „ „ Kammar-Rätten j , „ Sundhet s-Kollegiunij „ „ Ofver-Ståthållare-Embetets Kanslij „ Ofver-Intendents-Embetetj „ „ Fängvärds-Stj reisen j — 237 - för Kongl. Riks-Arkivetj „ „ Bibliotlieket och „ „ Kontrollverket hafva undergalt granskning af Revisorerne, som dervid funnit, att expenserna för åtskilliga Embetsverk uppgått, i flera fall, till betydliga belopp, deruti nedsättning synes kunna, genom iakttagande af större sparsamhet, beredas. Så förekommer t. ex., att år 1843 prenumererats och inköpts: Stats-Tidningar. Kalendrar. i Kongl. „ „ Kammar-Kollegium 15. 18. „ „ Stats-Kontoret 16. 16. Krigs-Hoi-Rätten — 10. Likaledes bar åtgången af papper inom Kongl. Krigs-Hof-Rätten, relatift till det i Kongl. Svea Hof-Rätt uttagna qvantum, varit under åren 1842 och 1843 så betydlig, att Revisorerne ansett sig böra å förhållandet fästa uppmärksamhet. — På grund af en utaf Kongl. KrigsHof-Rätten sjelf, den 26 April 1837, upprättad stat, äro nemligen, under hvartdera af dessa tvänne år, uttagna: Böcker Postpapper. Skrifpapper. Konseptpapper. Ledamöterna, hvaraf de fleste äro referenter, 49. 158. 150. „ Advokat-Fiskalen 3. 15. 8. „ vice Advokat-Fiskalen 1 1 Al* 66. 16. o. År 1843 är förhållandet ungefär lika i Kongl. Svea Hof-Rätt. - 238 - Uti åtskilliga ,Verk är ea nog talrik personal af extra vaktbetjenter anställd. År 1842 hade nemligen Kongl. Stats-Kontoret, jemte derunder lydande Allmänna Magasinsoch Charta-Sigillata-Kontor, (med 12 ordinarie) 25 extra Kammardrängar, Kongl.
I _ 47 — N:o 1. i Förteckning å de under sednast, till och med år 1838, förflutna 20 åren i \lanufactur-Discontfondens hufvudböcker afskrifna fordringar och förskott. I följd af Kongl. Maj:ts Kongl 'Bref. Comra. CoUeeii Resol. Privato rum Lån. Inköpskostnader för Öfverskäreri-machiner . Utgifter genom Manufactur-Redskaps-Committéen 1831 Juni 28. Utgifter i och för Manufaetur-redskap 5,992:38. 3. Inköpta böcker för Teclinologiska Institutet 2,000: Brandförsäkrings-afgift för K. Collegii hus 2,516: 40. fi Efterskänkt öfverränta för Gustafsbergs Interess:r 24: 32. — d:o d:o Götha Canal-Bolag . .1,935:41. 3. d:o d:o 15: 16. — /Fordringar från år 1S01 123:38. 6. d:o från år 1802 10,312:43. 5. d:o från år 1815 1,829: 13. — d:o från år 1816 418:32. 8. d:o från år 1817 300: d:o från år 1818 55: d:o från år 1819 486: d:o från år 1820 677: 6. — d:o från år 1822 1,230: d:o från år 1823 400: d:o från åi1825 300: d:o från år 1832 150: >• d:o från år 1833 3,146: 19. 3'1 1837 Nov. 24 1838 Jan. 19. Öfverränter å Cummingska lånet 1,856: 36. 6. Medium 1,672:23. i. — 48 — N:o 2.