Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majts nådiga Pro positioner: l:o af den 2 dennes, om anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader; 2:o af samma dag, angående förhöjdt årsanslag för slöjdskolan i Stockholm; 3:o af samma dag, angående beviljande af anslag till ny reglering af torg, gator och tomter i Carlstad efter den staden i Juli månad sistlidna år öfvergångna brand; och 4:o af samma dag, med ytterligare framställning i fråga om bergsskolans i Falun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet, jemte i anledning af sistberörda Proposition afgifna yttranden; äfvensom nedannämnda Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelser: а) af den 29 December 1865, angående väckt fråga om Sala silfververks återgång till Statens disposition; б) af den 2 dennes, i fråga om upplåtelse åt Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen; och c) af samma dag, angående ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt låneunderstöd. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande JV2 21, i anledning af Rikets Ständers åren 1863 och 1864 församlade Revisorers berättelser angående granskning af Statsverkets samt andra utaf allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 186 S och 1862; och blef samma Utlåtande godkändt, utom hvad angår Utskottets i §§ 3 och 24 framställda förslag, med afslag hvarå Ståndet antog Herr Skogman*, C. J. .4. i afseende å förstnämnda § afgifna reservation, och beträffande § 24 beslöt detta förklarande: »Utan att underkänna befogenheten af Revisorernes anmärkning, anse Rikets Ständer, det densamma ej må till vidare åtgärd föranleda». 140 Prot.-Utdrag den 27 Januari 1866. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden:
I sådan afsigt utbeder jag mig, att få upprepa de skäl emot nyheten, hvilka Utskottet i sitt första Betänkande anfört, så lydande: a) ”Då allmänna regeln för arfsföljd å ”sidone och i uppstigande led är den, att ”närmaste sidoeller bakarfvinge utestänger ”alla fjermare; fr) ”Då denna regel har sin grund i ”den naturliga känslan af större ömhet för ”de skyldeman, med hvilka man är genom ”blodsbandet närmast förenad; c) ”Då den i ofvanberörde lagrum stad”gade representationsrätt, hvarigenom en sons syskons barn äga att, vid ”ders eller moders ställe och rätt, redan ”är ett till syskons barns förmån ifrån om”förmälde allmänna regel gjordt undantag, ”för hvars utsträckande ingen rättsgrund lä”rer kunna anföras, och ej eller den naturliga känslan af blodsbandet åberojias; eme”dan om det, å ena sidan, ej må bestridas, att fader eller moder, som ärfver ett ”aflidet barn, lika gerna skulle se sitt bar”nabarns barn, sorn barnet eller barnabar - honorrt, träda i sin aflidne fa - Den i3 November f. m. ”net, med sig dela qvarlåtenskapen, det likväl, å andra sidan, lärer böra antagas, att ”den aflidne byst större ömhet för sin ef”terlefvaqdé fader eller moder, an för sitt ”syskons barnabarn, samt i följd deraf, önskat, alt hans qvarlåtenskap måtte komma ”fadren eller modren, heldre än syskons ”barnabarnet, till godo; ci) ”Då det föreslagna utvidgandet af ”representationsrätten skulle leda till den ”med nämnde regel och dess grund oförenliga följd, att sidoarfvinge, i 4-de, 5:te och ”följande leder, komme att från arf alldeles utestänga bakarfvinge i n:dra led, och e) ”Då det till stöd för förslaget an”förde motif, som är hemtadt från den spä”dare ålderns behof af vård och uppfostran, ”lärer fullkomligen uppvägas af det mot”skäl, som företer sig i den bräckliga och ”hjelplösa ålderdomens behof af skötsel och ”understöd; ”Anser Utskottet allmänna Lagens nu ”gällande föreskrifter om syskons ättlingars ”arfsrätt böra oförändxade bibehållas.”
Anrep att inom föreskrifven tid låta omtrycka de delar af Attartaflorna, som omfatta ifrågavarande ätter, så att dessa blefve i full öfverensstämmelse med Riddarhusets genealogier, samt att låta de sålunda omtryckta Lilliehöökska stamtaflorna, såsom bihang, medfölja det näst derefter utkommande häfte af ofvannämnde arbete, hvarförutan Direktionen förordnat, att utbetalningen af den gratifikation från Riddarhuskassan, som Herr Anrep för arbetets utgifvande fått sig tillagdt, skulle inställas, intill dess han visat sig hafva ofvanberörde föreläggande fullgjort. Sedan Herr Anrep inom utsatt tid uppfyllt hvad honom sålunda blifvit ålagdt, har han fått lyfta den under tiden innehållna delen af gratifikationen, af hvars hela belopp, 2500 Rdr Rmt, numera endast återstår 400 Rdr, hvilka, jemlikt Ridd. o. Adelns vid gratifikationens beviljande meddeldta föreskrift, icke skola till Herr Anrep utgifvas förr än han styrkt sig hafva utarbetat fullständigt manuskript till meranämnde arbete. Med tillkännagifvande att senast utkomna häfte af »Svenska Adelns Ättartaflor», omfattande ätterna Skytte af Duderhoff-Stjernancker, får Utskottet, under åberopande af de skäl, som blifvit anförda i Utskottets vid föredragning hos Ridd. o. Adeln den 10 Riddarhm-Utskottets Utlåtaude JU 5. T dennes bifallne utlåtande M 4, i anledning af Herr Anreps motion angående förmenta oriktigheter i stamtaflorna öfver Lilliehöökska ätterna, vördsamt hemställa att Direktionens ofvanberörde åtgärder må af Ridd. o. Adeln godkännas. § 4. (pag. 10 et 11 i Dir. Berättelse.)
Majit låta genom kunnige och erfarne män utarbeta en sådan lagsamling och densamma, efter vederbörlig granskning, från trycket utgifva; samt att Ständerna måtte i och för detta nödiga och nyttiga arbete ställa erforderliga medel till Kongl. Majits disposition; och har motionären, för frågans utredande, vid motionen fogat motiver och plan för ett sådant arbete, författade af annan person. J. Andersson åter har förmenat att många rättegångar skulle uteblifva derest, genom tillgång på lagsamlingar, allmänheten sattes i stånd att, utan Domstols åtgärd, få veta hvad lagen i ett omtvistadt fall bestämde; och har han föreslagit att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan, dels att en kommitté af lagkunnige män måtte tillsättas för att utarbeta, ordna och upprätta ett sammandrag ej mindre af alla de nu gällande förordningar, författningar, förklaringar och cirkulärer m. m. hvarigenom allmänna lagen blifvit ändrad, än ock af våra alldeles oordnade ekonomiska författningar; dels att en lika beskaffad revision af lagar och författningar måtte hädanefter hvart 20:de år företagas; dels slutligen att, sedan en sådan sammandragen lagsamling blifvit utarbetad, densamma genast måtte till trycket befordras och ett exemplar deraf utdelas till hvarje socken i riket, för att förvaras och för sockenboerne vara tillgänglig hos den person inom socknen, som dertill såsom mest lämplig vid allmän sockenstämma utsåges, samt upplagan af denna samling bestämmas så stor att den äfven i bokhandeln kunde hållas allmänheten tillhanda; hvarjemte ett bihang dertill, upptagande skedde lagförändringar, borde straxt efter hvarje riksdag utgifvas. Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och anser Utskottet en ändamålsenligt utarbetad samling af de intill denna tid utkomna, ännu gällande administrativa, kamerala och ekonomiska författningar och stadgar vara högeligen af behofvet påkallad.
Nio 267 meddeldte, samt den 5 derpåföljde Julii eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande Öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med förkastande af Utskottets Utlåtanden, instämma uti Högvördige PresleStåndets och Den 30 September e. m. 585 Vällofl. BorgareStåndets, enligt ProtocolIsUt* drag af den 10 och 12 sistlidne Julii, fattade beslut, att hos Kongl. Maj:t borde i underdånighet hemställas, det terminefi för Civile Em* betsoch TjensteMäns rätt, att taga afsked Sned bibehållande af sine lone-förmo ner oafkbrtade, måtta nedsättas från 70 till 65 års ålder, då, efter vid pass 40 ars tjenstgöring, lagligt Läkare betyg styrker deras sjukliga eller försvagade helsö-til Istånd; hvarjemte Ridderskapet och Adeln för dess del ansåg nödigt tillägga, att de afskedstagande Embets'och Tjenste männens Löner borde, såsom pensioner, å Allmänna IndragningsStaten uppföras; uti hvilket tillägg Presteoch Borgare* Stånden skulle inbjudas att sig med Ridderskåpet och Adeln förena. Ut Supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 19 sisi led ne Augusti under A: o 155 afgifne och den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse, angående offentlighet vid RiksStåndens. öfverläggningar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under åberopande af dess den 23 sistledne Maji eftermiddagen meddeldte Remiss, återförvisa målet lill Utskotten, med förständigande att, i följd af nyssnämnde Remiss, samt hvad Riksdagsordningen uti 33 §. och sista Momentet af 34 §. stadgar, ofördröjeligen med Utlåtande ’ i hufvudsaken till RiksStådden inkomma.
Föredrogs ånyo protokolls-utdrag från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, N:o 127, med tillkännagifvande, att Ridderskapet och Adeln för sin del beslutat, alt en ny, af 500 exemplar bestående, upplaga af lag-beredningens förslag lill straffbalk, lag om verkställighet af fängelsestraff, författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, samt de förändringar i grund-lag, som lagberedningen ansett blifva nödiga, om den föreslagne nya strafflagen antages, jemte samtlige tili dessa förslag hörande motiver och lagberedningens protokoll at den 25 November 1844, med dervid fogade reservationer, äfvensom de till stats-rådets och högste domstolens protokoller, som åtföljt Kongl. Maj:ts vid sednaste riksdag till Rikets Ständer aflåtne nådiga propositioner om verkställighet af fängelsestraff, borde genom Expedilions-utskottets försorg om antagande af ny strafflag och angående lag om och på bekostnad af de till riksdags-utgifternes bestridande anvisade medel tryckas in qvarto, samt att dervid de af Kongl, Maj:t vid sista och innevarande riksdag föreslagne förändringar i lag-beredningens ofvanberörde förslag borde anmärkas; i hvilket beslut öfrige riks-stånden inbödos att deltaga; och ehuruväl Bonde-ståndet, uti dess först aflåtne inbjudning till medstånden, angående tryckning af lagberedningens förslag till straffbalk med tillhörande bilagor, föreslagit att tryckningen borde ske i oktav-format och derefter uti de af Högv. Preste-slåndet genom utdrag af dess protokoll för den 19 sisth Februari tillagde ytterligare bestämningar, rörande ifrågavarande tryckning instämt, likväl och som dels i anseende dertill alt Ridderskapet och Adeln föreslagit, det än flere af lagförslaget rörande handlingar i sammanhang dermed borde till trycket befordras, det af Bonde-ståndet föreslagna oktav-format för upplagan torde blifva mindre lämpligt, dels ock någon stridighet emellan de af Högv.
Och ända tills det blef mörkt aftonen förut hade de sett stationernas namn, hvaraf ett och annat också fans på biljetterna, så det var tydligt, att de först under natten råkat på villovägar. Men biljetterna hade konduktören behållit, så att nu hade de ingenting annat att lita till än Anttis bref, hvilket Matti såsom den äldre och förståndigare hade i sitt förvar. Matti och Pekka voro bröder och hette egentligen båda två Tarvanen, men Matti hade, såsom seden och bruket fordra, tagit namn efter sitt torp, då han för några år sedan varit lättsinnig nog att skaffa sig både hustru och jordbruk på halsen på samma gång, medan Pekka såsom obesluten alt gick under det gemensamma familjenamnet. På torpet hade det i början gått bra, men så kom där en liten Matti till världen, och hans mamma gick upp för tidigt, så hon blef sjuk och inte mera kunde passa på hushållet och kräken. Och följden häraf var åter den, att Matti själf fick hålla sig hemma i stället för att förtjäna pengar på stocksläpning såsom förut. Visst anförtrodde han hästen åt Pekka, men det var naturligtvis inte detsamma "pojkar äro ändå bara pojkar", brukade Matti säga. Och Pekka var nog en pojke till åren, ehuru godt ett hufvud längre än Matti samt trots sina sjutton år lika grof och stark som någon fullvuxen karl. Kanhända skulle alt dock kunnat reda sig, om det stannat vid den ena oturen med hustrun, men som hvar man vet kommer olyckan aldrig ensam. Och därför hände det en vacker dag under värsta menförestiden, att Pekka kom hem, dragande stocksläden själf, och på den hade han hästens hud. Kräket hade brutit benet af sig och måst klubbas. Huru det nu egentligen gått till, blef aldrig till fullo utredt, ty i första hettan hade Matti framkastat någonting om, att det skett honom rätt, då han kunnat lämna hästen i händerna på en valp, som ännu inte var torr bakom öronen och sedan dess hade ingen kunnat förmå Pekka att yttra ett ord om saken. Så snart någon blott nämde ordet häst, knep han ihop munnen, tills den såg ut som ett rakt sträck, och de ljusgrå ögonen fingo ett uttryck, som inte egentligen uppmuntrade någon att fortsätta med det ämnet.
Af den 17:de Maj, angående yrkadt ali, mängörande af det stadgande att, sorn de i 13 §- af 1723..års Kongl. Resolution på KrigsRefälets underdåniga besvär, Rusthållare tillagda förmoner, att vara närmast till lösen af en utom börd såld andel utj Kustnings-stammen , hvilket stadgande, enligt 23. §. af 1734 års Resolution på Allmogens besvär, varit utsträckt och lärn* padt till lika beskaffade frågor, rörande Båtsmanshållet i Calmare Län och Blekinge, icke kunde hänföras bland de stadgar, som, under nama af privilegier, ut, göra undantag från Allmänna Lagens bud, nyss åberopade §. §. af 1723“ och 1734 årens Resolutioner, meddelte innan Allmänna Lagen till efterlefnad påbjöds, jemlikt samma Lags förordnande och de flera sedermera utkomna Författningar om börd och lösnings-rätt samt hvad dermed gemenskap äger, böra anses till kraft och verkan upphörda; tillstyrkandes Utskot‘et, att Riksens Ständer anhålla, att Kongl. Den 3 Juni. e. nu 121 Majit täcktes till allmän kännedom lemna, det berörde Resolutioners gålland Af den 2o:de Maj, angående väckt fråga om upphäfvande af det, genom Kongl. Brefvet den irsta Februari 1758, meddeha stadgande, att de som åtfölja Häradshöfdingarne på Tingen, icke må till Fullmägtige vid Tingen brukas; hafvande® Utskottet, uppå anförda skäl, ansett sig icke kunna tillstyrka förändring uti hvad i detta afseende redan finnes stadgadt. 3:0
lär man sig besvara, i hos oss ägt rum under de senaste tjugufem åren intet djupt skönhetsbehof, ingen personlig smak den mån man erhåller eller själf ger sig den — ett framsteg om hvilket årets utställning gifgjort sitt urval eller gifvit föremålen den plats, ögats och tankens uppfostran, hvars resultat är vit storartade vittnesbörd och än större framfrån hvilken de kunna verka, där de mest samen god smak. Ju mer denna smak öfvas, dess tidslöften, med afseende å den skönhet, som manhangslösa ting äro hopförda och — af tapetfinare blir urvalet, dess säkrare omdömet, dess kan bli möjlig i alla hem, när konsten på hvarje seraren ordnadel I en sådan miljö af draperier större ifvern, när det gäller att ena det nyttiga område träder i förbund med lifvet. och braskuddar, skärmar och mattor, porslinsoch det sköna inom hemmet och att sålunda äfDamer brodera nu inga hästar på soffkuddar målningar och glödritningar, statyetter och taflor ven i yttre afseenden lyckliggöra genom att där eller fåglar på pallar och bemöda sig ej att deras gripes den skönhetsälskande af en lidelsefull skapa harmoni. förmak genom hvita antimakassar skola likna längtan till raka motsatsen, t. ex. till enheten torkvindar. Man får se verkligt konstnärliga Skönhet i hemmen. IDUN Af PER HALLSTÖM. T Pellene bodde en man, Epigethes, m e d i en nyss vuxen dotter, Aristonike, stor r och skön, med smärta lemmar och snabb och tyst gång. • Det var orostid, ty ätolierna hade brutit in öfver landet för att plundra och härja, och de flesta af Pellenes vapenföra män, bland dem Epigethes, hade dragit ur staden för att möta bundsförvanter och hindra fiendens framfärd. Aristonike gick om kvällen i trädgårdens sluttning mot floden och kände tystnaden djupare än vanligt i sin tomma stad. De ljud, som bröto den, voro osäkrare än annars, hundarnas skall var räddare, vindfläkten skyggare; det var som om en skälfning steg ur husen, där kvinnorna sofvo ensamma, och inga vapen i hallen klungo till för portarnas slag.
Jorden och alla solsystemer må störta, vår odödliga aude fortlefver, det oaktadt. Det är min innerliga öfvertygelse. Häraf slutar jag, att religion är något, som tillkommer individerna, men icke Staten. Staten, såsom sådan, kan vara religionen förutan; men individerna behöfva, för utöfningen af sin religion, en gemensamhet sins emellan, och denna förening kalla vi Kyrka. Emellan Kyrka och Stat förefinnes en väsendtlig skiljaktighet. Staten har sitt mål i tiden, Kyrkan deremot i evigheten. Staten har att bedöma sina medlemmars yttre handlingar; men har deremot Den 4 November f. m. 357 icke något att skaffa med deras inre, vidare än som detta framträder i det yttre; Kyrkan deremot endast medleminarnes inre, principen för deras handlingar; och det yttre, endast för såvidt detta yttre är en expression, ett uttryck af det inre, den religiösa känslan. — Om dessa tvenne begrepp, Kyrka och Stat, förblandas, upkommer deraf stotft förderf. De största lidanden, menskligheten undergått, härleda sig härifrån. Då det verldsliga och det andliga förblandas med hvarandra, kommer det förra, såsom det närvarande, alltid att taga öfvervigten öfver det sednare, som först i ett kommande lif väntar sin egentliga belöning. All historia visar äfven, att då Kyrkans tjenare blifvit inblandade i Statens politiska lif, har alltid religionen fått stå efter politiken. Kristna Kyrkans förfall daterar sig från den dag den förklarades för Korns statsreligion. Fullkomlig och verklig enhet i Kyrkan har icke funnits längre, än den var en ecclesia pressa. Så snart den blef triumfens, upkommo söndringar, i det en del ville Kyrkan för dess egen skull, och andra ville den endast såsom en Staten subordinerad inrättning, och verkande för dennas mål. Häri en väsendtlig orsak till religiösa tvister; en annan i sjelfva begreppet religion. En talare har yttrat, att bästa beviset derför, att Sverige icke är moget för en förändring, ådagalägges genom de många skiljaktiga förslag dertill, som blifvit framställda. Af denna omständighet tror jag likväl icke en sådan slutsats kunna dragas.
För det andra är en intendent icke mer än .en men-niska och kan, äfven med den starkaste karakter och de lofvärdaste afsigter att iakttaga fullkomlig opartiskhet, icke hindra den andra delen af sitt jag, skådespelar-jag ’ et, att inlägga sitt votum i fråga om styckens uppsättande och rollers fördelande. Det är väl knapt antagligt, ty det vore stridande mot menniskooch isynnerhet konstnärsnaturen, att skådespelaren gifver vika för intendenten, utan det blir nog den senare som får maka åt sig, och detta han åtminstone verka ofördelaktigt på scenens rätta handbafvande och på det afseende som bör fästas vid de öfriga skådespelarnes anspråk. Men här, som i allt annat, kommer penningfrågan och gifver utslaget. Stora teatern har icke råd att betala sin intendent en aflöning som kunde motsvara den lön, hvilken br Willman såsom sångare-skådespelare nu åtnjuter plus hvad som väl borde betalas för det tillskott i arbete och ansvar som intendentstjensten medför, och derför får han nöja sig med sin hittills varande inkomst. Men emedan teatern ej heller har råd att undvara hr Willman på scenen, så får han tjenstgöra både der och såsom intendent utanliögre aflöning an förut. • Det skulle dock tyckas, som borde ban åtminstone få behålla sin inkomst såsom » premieraktör », hvilken han är tillförsäkrad på lifstid, men befrias från att uppträda så länge han utöfvar intendentskapet. Hr Will-man är, enligt hvad allmänt försäkras, en för konsten så varmt nitälskande man, att teaterdirektören nog borde kunna öfvertala honom att detta år egna sig blott åt intendentskapet; men direktören vill icke företaga ett sådant öfver-talande; han vill hafva en utmärkt intendent och en allmänt omtyckt, på scenen verkande konstnär i en och samma person. Det är kanske billigt, men det är opraktiskt och gör både teatern och intendenten skada. Att hr Willman icke tagit afsked från föreståndarska-pet vid elevskolan är fullkomligt i sin ordning, enär han ej kan * veta, huru länge han kommer att stanna som intendent.
Avsändaren skall från svensk konsul på den utländska destinationsorten ha bevis att varorna lossats. Stockholm den 12 januari 1820 CARL JOHAN Kungörelse angående sättet varpå tullavgifterna för varor som med utländska fartyg till riket införas, ävensom skeppsumgälderna för dylika fartyg hädanefter tills vidare skall beräknas och erläggas. Stockholm den 24 januari 1820. Tullen för varor som förs in med utländska fartyg skall betalas med svenska specie riksdaler eller i främmande silvermynt eller omyntat silver. Detsamma gäller skeppsavgifterna. Ingenting får längre betalas i växlar. Stockholm den 24 januari 1820 CARL JOHAN Cirkulärbrev till samtliga Konungens Befallningshavande angående Landsboks räkenskapernas insändande. Stockholm den 24 januari 1820 Trots påminnelser har räkenskaperna som ligger till grund för riksbokslutet ofta blivit fördröjda. Nu har förordnats att så väl landskamreren som länsbokhållaren bötar vardera 25 riksdaler om de årliga landsboks räkenskaperna inte är insända inom föreskriven tid. För Stora Kopparberg inom 2 år och i övriga län inom 1 ½ år. Stockholm den 24 januari 1820 Salomon Lövenskiöld Cirkulärbrev till samtliga sjö- och gränstull rätter samt rådstugu rätter i de städer, där sjötull rätt ej finns, med föreskrift i vilka fall utslag i brottmål må verkställas, innan besvärstiden förflutit. Stockholm den 25 januari 1820. Kommers Kollegium har hemställt att när utslag i brottmål blivit kungjort för arrestanten och han förklarat sig nöjd, man inte behöver avvakta besvärstiden, utan straffet genast verkställs. Detta har Kongl Maj: t funnit vara ogörligt, då brottslingen har rätt att ångra sitt godkännande av straffet, om det sker inom besvärstiden. Stockholm den 25 januari 1820 A N EDELCRANTZ Universal angående verkställighet av utslag i brottmål varmed häktad person förklarat sig nöjd.
Men är det då af nödvändighet att söka ett föremål, hvilket, i min tanka längst för detta år funnit? En värd Ledamot har med ogillande omnämnt den tysthet, som var rådande i fordna tiders Hemliga Utskott. Också jag ogillar ali tysthet, men för att bringa Ridderskapet och Adeln ett begrepp om dess beskaffenhet, må mig tillåtas att anföra, huruledes Biskop Gadolin, i Konungens närvaro beklagade sig: att näppeligen ett beslut var fattadt innan det var allmänt bekant. Var nu ej tystheten bättre bevarad inom ett Utskott af 45 personer, alle bundne genom tysthets-ed, huru mycket mindre år det väl tänkbart, att något skulle kunna undanhållas Allmänhetens kännedom af hvad sorn afhandlas inom Ridderskapets och Adelns talrika personal, der ingen år bunden, hvarken af ed eller årendernas beskaffenhet, och sådant har förhållandet varit under de 10 Riksdagar jag utom denna bevistat, utan att någon tid klago-* mål afhörts öfver bristande publicitet. En mindre öfvad talare finner ej i Ögonblicket de ordalag med hvilka han vill uttrycka »in mening; han rättar sådant vid Protocollets justering. Det händer ock stundom, att en motion, en hel discussion, vid justeringen, utgår ut - 1fen 17 Martil, ur Protocollet. Men denna justering äger ej rum förrän efter flere veckors förlopp, emeller. tid år i Allrriånheten utspridd kännedomen örn saker sorn ej finnas i det ensamt vitsord ägande Protocollet. Det år dessutom Ridderskapels och Adelns beslut , som bestämmer dess handlingssätt, icke individers yttrade meningar, och om det förra har aldrig saknats kännedom. Det kan icke undvikas att upprätta föreskrifter, om hvad insläppte åhörare hafva att iakttaga. Följderne blifva, erinrandet af förr okända förbrytelser och bestraffningar, hvarvid varsamhet fordras, att ej komma i collision med stadganden, rörande Riksdagsmannaht !gden. Det år dessutom en af Lagstiftare antagen princip, att undvika ett umbårligt införande af förr okända förbrytelser och bestraffningar, hvartill jag lämpar Gyllenborgs ord: