Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En märklig olägenhet vidlåder emedlertid Lagskipningen i Stockholm, särdeles hvad angår brottmålen. Hvarje för brott anklagad och häktad person inställes vanligen först hos Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet för Policeärender och undergår der förhör. "Veckor, stundom månader, i afvaktan på vidare upplysningar, förbigå, innan målet förvises till behörig Domstol. Har nu den tilltalade begått brott i flera delar af Staden, öfverlemnas han ifrån den ena KämnersRätten till den andra, samt vidare till den tredje och den fjerde, hvilka, hvar för sig, skola förrätta undersökning. Vill händelsen tillika, att han är angifven för brott, hvilkas upptagande tillhöra de serskilda Domstolar, som äfven inom Hufvudstaden hafva domsrätt, ( 65 ) rätt, såsom Nedre BorgRiitten samt Kongl. SlollsRätten för Stockholms Slott och Stad, kommer han, på della sålt, under ransakning vid icke mindre än sex Domstolar, innan han slutligen dömes. Och då jemväl, under tiden, ifrån hvarje Domstol skall expedieras Protocoll till den efterföljande, visar sig uppenbart, hvilken omgång och tidsutdrägt, samt följaktligen, hvilket lidande för den häktade, härigenom måste uppkomma. Uti tvistemål åter, är en rättsökande, äfven med omtänksamhet, ofta osäker, hos hvilkendera af KämnersRätterna han bör sig anmäla, och genom misstag i detta afseende, har, mången gång, all talan blifvit försuten. Det måste derföre anses af vigt, om detta, så väl för det allmänna, som för enskilda, ofördelagtiga förhållande kunde undanrödjas eller åtminstone mildras. I hvad nion ÖfverSlåthållareEmbetets ofvanberörde vidsträcktare befattning med brottmålen är nödvändig eller nyttig, har länge varit ifrågasatt, och synes ännu tvifvelagtigt.
Utskottet gör fullkomlig rättvisa åt de tanke, sätt af billig omtanka för sedernas bevarande och alla medmenniskors fika heliga rättigheter, hvarpå Herr Prosten Doctor Agrells motion om päk, ta barns arfsrätt blifvit grundad, och Utskottet ip, ser lika med honom att den enkelt naturliga Lagen , sådan man vanligen betraktar det* oberoende af de ombytta förhållanden sorn åtföljt tidernas närmande frän enfald och jemlikhets ande till mot patta - Den 22 Juni. 1209 satta grundsatser, icke godkänner någon olikhet imellan barnens anspråk på uppfostran, våld och delaktighet af föräldrarnas egendom , ehvad deras födsel tillkommit efter olofliga umgängen eller ordentliga förbindelser. Erfarenheten visar nogsamt, att i förra fallet sällan något understöd kan påräknas för en varelse, som ingen del äger i sitt oblidare öde, då deremot i det sednare allt förenar sig att efter möjligheten bereda en lyckligare ställning ifrån födseln och allt framgent. Denna emot jemlikhetens första grundsatts stridande fördelning af medborgerliga rättigheter är af flera skäl högst obillig och verkar betydligen pä de obehagliga tillfälligheter, som stundom inträffa inom samhälle,!, och det vore lika nyttigt i manga hänseenden, som rättvist till grunden, att någon jemkning härutinnan kunde beredas; men sådana fall gifvas likväl då den theoretiska sanningen, tillämpad på allmänna lifvets händelser och förhållanden menniskor imellan, skulle medföra betydliga oredor och så mycken svålig, het uti utöfningen, när man fäster ett billigt afseende på passionens magt öfver klokhetens fordringar och menniskolynnets, kanske icke till förändring möjliga, riktning åt afvikelser från sedsamhetens väg, att fördelar och olägenheter för ingen del kunde bringas till likstämmighet gins imellan. — Det nyttiga som man åsyftat skulle 1 * 10 l)en, s? Jani, skulle blott svagt verka med siri välgörande kraft,’ då tvertom missbruken och de skadliga följderna snart kunde taga en Öfvervigt, hvilken i flera fall blefve af äfventyrlig inflytelse på säkerhet, förtroende och samhällsskick, både i allmänhet och inom den husliga lefnaden.
Vidare har Hr von Troil sagl, att då fl. St. redan tillförene, utan att K. M. sådant äskat, beviljat anslag, såsom t. ex. i fråga om löne-regleringar, så vore det orätt, att utan skälig anledn. nu öfvergifva en princip, som hittills blifvit följd, ehuru man måste medgifva, att den motsatta principen är den riktigaste. Häruppå skall jag försöka, ali efter förmåga svara. En löne-reglerings-fråga är en sådan fråga, deruti en hvar af R. o. Ad. kan fatta ett omdöme, och för sig göra klart, huruvida den ifrågakomne embetsmannens löne-förmåner tarfva förbättring eller icke. Enahanda är likväl icke förhållandet med de allmänna, hela Riket omfattande frågor, som i förevar:de Hetänk. afhandias. Dessa frågor angå kanaler, hamnar, vägar m. m. För alt bedöma dessa angelägenheter, hafva vi ett serskildt embetsverk, nemi. Styrelsen öfver Vägoch Vatten-bvggnader. Förut hade vi den s. k. Strömrensnings-komitén, hvilken, om jag ej missminner mig, vid ärendenas afgörande indelade de arbeten, som skulle verkställas, i sådana, som borde i l:sta, 2:dra, 3:dje rummet ö. s. v. komma i fråga. Det är ganska svårt för R. St., isynnerhet under den nuvar:de fördelningen på 4 rum, att med fullständig sakkännedom bedöma ifrågakomne företags nytta, samt med tillbörlig rättvisa fördela de anslag, hvilka för sådana ändamål anslås. Vid dessa frågors afgörande sättes i sanning representantens samvetsgrannhet på ganska harda prof, och, i fall han ej är en sakkunnig person, måste han välja emellan, att stillatigande låta passera allt hvad han icke förstår, eller afgifva de omogna yttranden, hvartill han känner sig frestad. Under sådana förhållanden anser jag det vara högst vigtigt, all landets styrelse för representationen framlägger förslag i fråga om de förelag, hvilka företrädesvis böra befordras, och således komma i ålnjutande af anslag. Då vi komma längre fram i Betänk., få vi se, hurusom StatsUtsk. har föreslagit R.
N:r 7, s. S tatsTJtsh. B et ant anderi. Contoiret meddeldte uppgift, skall, efter den bada Länen emellan skedde fördelning af de till återbetalning faststälde 25,000 R:d Banco, erläggas af Norrbottens Län - R:d 10,768.27- 2. af Westerbottens Län 14.2 3 1. 20. 10. Och inhämtas af RiksgäldsContoirets Handlingar, att från förstnämnde eller Norrbottens Banco eller hälften af den på samma Län belöpande andel; men att någon lefverering ännu icke skedf, i afräkning på den andra hälften, som för år 1817 skolat betalas Beträffande åter Westerbottens Läns andel i Lånet; så har Konungens Befallningshafvande derstädes, till svar å Commissariernes under den 5 .Februarii nästledit år 1817 gjorde, erindran derom, att någon Remiss då ännu icke ingått uppå den Summa, som för år 1816 bordt vara lefvererad, uti Memorial af den 28 i berörde månad förmält, att Ordres voro utfärdade till SockneCommitteerne om författande af UpbördsLängder tili indrifvande af den andel af Lånet, sorn Rikets Höglofl. Ständer vid 180g års Riksdag beviljat Westerbottens Läns Invånare; Men då, vid detta granlaga Arbete, mera tid fordras och hos Konungens Befallningshafvande jämväl blifvit tillkännagifva, att Låntagarne till största delen äro oförmögne, att, efter en liden missväxt, då från Landet utgått till uphandling af Spannemåi, minst 100,000 R^d Banco, inbetala Länet, hade Konungens Befallningshafvande funnit sig föranlåten bos Kongl Maj:t i underdånighet anmäla förhållandet, och att, om icke StatsUisk. Betänkmdcn. 5‘ flere skola genom utmätning blifva ruinerade» anstånd med betalningen till nästderpåföljande September månad är högst nödvändigt. Men, enär uti RiksgäldsContoiret icke förspordes någon af Kongl.
Men vinsten för det allmänna, för könnpmaen och konsumenten, för hvarje innehafvare af Bankens sedlar är afgjordt stor, och häruti torde väl ligga en tillräcklig anledning att söka och vinna rättelse uti det öfverklagade missförhållandet. Pä grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, och då jag, af skäl som med det anförda står i sammanhang, icke anser det åt Fullmägtiges godtycke höra öfverlätas att medgifva eller förvägra uttag af omyntadt silfver, utan därtill - 20 Motioner i Borgare-Ståndet 1802. 9. gang derpå gifves, och sådant af sedelinnehafvaren äskas, Fullmägtige vara förpligtade omyntadt silfver mot inyntadt utlemna, föreslår jag, att 101 § 2 mom. af det lör Banko-verkets Styrelse och förvaltning utfärdade Reglemente må få följande lydelse: ”Fullmägtige vare skyldige att, uppå derom gjord anhållan, i stället för Svenskt silfvermynt från Banken utgifva silfveroch guldplantsar, när tillgäng derpå gifves, de förre emot 3Gf R:dr R:mt för hvarje mark finsilfver, Kölnisk vigt, som det omyntade silfret, enligt Ilamburgerprof innehåller samt de sednare eller guldplantsar, efter det vid utvexlingen gällande pris å dukater. Och öfverlemnas ät Fullmägtige att, när de efter särskild pröfning för hvarje fall finna sådant med afseende å förekommande omständigheter lämpligt, och för Banken fördelaktigt, jemväl i stället för Svenskt silfvermynt, när så äskås, utlemna utländska silfvermyntsorter, emot det vid hvarje tillfälle af Fullmägtige fastställande utvexlingspris.” Om remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamt Stockholm den 12 November 1862. Julius Lindström. JW i}. Af Herr lindström 1 Om ändring i i och 7 §§ i Instruktionen för Rikets Ständers revisorer af Statsverket d. 17 April 1841.
Då nedsättning i afgiften för bomullsgarn och bomullstråd redan blifvit fö- Vekar,.lamproslagen, samt Fekar icke synas böra draga högre tull än hvad för bomullsoch ,jns~' träd är tillstyrkt, föreslår Utskottet, att, den med 70 öre skålpundet för vekar nu bestämda tull måtte fastställas till 30 öre per skålpundet. 54 BcviUnings-Vlshotlcts Betänkande AT:o 8. ^fädor*' Kommers-kollegium oell General-Tullstyrelsen upplysa, hurusom, enligt an tagen praxis, så kallade verktygslådor, som innehålla verktyg, hvilka icke såsom sådana kunde begagnas, utan endast vore ämnade till leksaker för barn, blifvit tullbehandlade såsom leksaker; och hafva embetsverken föreslagit, att nämnde artiklar måtte på behörigt ställe i taxan under följande rubrik intagas: »Verktygslådor för barn, med verktyg, hvilka icke kunna såsom sådana begagnas; se leksaker.» Till detta förslag tillstyrker Utskottet bifall. Vinsyra. Likaledes tillstyrker Utskottet, i enlighet med Kommers-kollegii och Gene Vmstenssyra. ral-lullstyrclsens förslag, att Vinsyra och Vinstenssyra måtte i taxan uppföras med hänvisning till kemiskt-tekniska preparater. Väfnader. Under afdelningen halfsiden-väfnader finnas följande slag upptagna, nem ligen: felb och plys med en tullsats af 1 R:dr 50 öre samt andra slag meden afgift af 3 R:dr. Då, enligt hvad embetsverken förmält, under loppet af nästlidet år filtar af halfsiden inkommit och såsom i taxan ej särskildt specificerade blifvit hänförda till andra slag samt tullbehandlade med 3 R:dr per skålpund, hafva embetsverken, som ansett berörda afgift alltför hög i jemförelse med varans värde, i underdånighet hemställt, att densamma måtte tullbehandlas såsom felb och plys, samt att således efter sistnämnda artikel måtte införas orden: »äfvensom filtar.» Detta förslag tillstyrker Utskottet måtte af Rikets Ständer godkännas.
Brister något, i detta antal, ti/lkalle då Riks-Rätten af de äldste i ordning varande Stats - Rådets Bedara oter samt IlofRätts och Vederbörande Coll egil Råd, så många, att Rätten blifver domför; iakttagandes dervid att kallelsen utfärdas till närmaste Ledamot af det eller de Verk, hvarifrån det, bestämda antalet ej utgått. Är Presidenten i Svea Hof-Rätt af Jaga förfall eller jäf hindrad, företrädes dess ställe af den äldste i tjenst varande Presidenten och efter Presidenterne af den Beda mot, som innehafver högsta Embets-värdigheten.u »Denna Domstol äge, sedan Ransakningen ar fulländad, och Domen efter Lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna. Ingen håfve magt att sådan Dom ändra, Konungen obetagit att göra nåd, hvilken likväl icke må sträcka sig till den persons återinsättande i Rikets tjenst, som blifvit dömd sitt Embete förlustig.« Stockholm deri'28 Maj 1818- N:r 46. Consbitubions-Ubshobbebs Memorial bill Riksens Ständer, med utlåtande och irfi Coust. Utsh. Betänkandxm. förslag i anledning af Kgl. Maj.ts nådiga Proposition om ett Additament till Riks-Acten emellan Sverige och Norrige. Under den 25 nästlidne Maj hafva samtlige Riks-Stånden till Constitutions-Utskottet remitterat Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 21 i samma månad, hvaruti föreslås, såsom Additament till Riks-Acten emellan Sverige och Norrige, en reciproque Lag för Tryckfrihetens utöfning Nationerna inbördes emellan, öfver hvilken Proposition Kongl. Majit i nåder äskat Riksens Ständers beslut, för att Norriges Rikes nu församlade StorThing meddelas. Utskottet har i denna nådiga framställning röjt och vördat Kongl. Majits visa omsorg att, äfven med hänsigt till bruket af yttrande-rätten i tryckta skrifter, bereda constitutionel helgd åt Rikenas ömsesidiga förhållanden, och att ytterligare trygga Brödrafolkens förbund genom befästandet af deras aktning för hvarandra.
Att ej de för Kronans^ behof du - 360 Besv, och Ekon. TJtsk. Bctänkanden, g eli ge utan odugelige Ekar måga till förekommande af syra stämplas : 4:0 Att rättigheten till svedjande, utom inägor och rätter Be teshage, ej må utsträckas öfver hvad skogsOrdningen innehåller, samt 5:0 Att den vid 1809 års Riksdag föreslagna prescriptionstid för Ekars utsyning och anställande Auction för kronans räkning må förlängas till 1814 års slut, dock under åtskilliga dels inskränkningar, dels tillägg vid det förra tillstyrkandet. Öfver den sista punkten behagade Kongl, lVEaj:t, genom Bref till Dess o: -. Rikets KaminarCollegium af den ix Jan. 1814» Sig i Nåder utlåta, att Kongl. Maj:t ej linner deri fcegäida utsyningen vara af nöden, utan kommer att förblifva vid det, sorn i skogsordningen uti detta ärende stadgadt är; viljandes Kongl. Maj:t sig framdeles utlåta, efter vederbörand cs börande, om rättigheten för ägare af utsynta Ekar att vid närmast belägna kronans Varf eller hamn få dem partivis afyttra. I sådant skick förblef saken till 1815 års Riksdag, då åter förnyades samma, sins emellan mer eller mindre skil jäktige, yrkanden och förslager, dels om skogarnes vård i allmänhet, dels om Ekeskogens en skildra användande, utan något afseende å Konungens i denna hänsigt emedlertid utkomna Nådiga författning. Uti afgifvet Betänkande öfver de gjorda Jnotioner tillstyrkte då varande Allmänna Begvärsoch Ekonomiutskott, att i fprra hän - Besv. och Ekon. TJtsh. Betcinkanden.
Der har ni fått veta orsaken hvarför Gallas erhållit namnet härförderfvaren.". "Ett ganska betecknande namn", utbrast Odowalsky, "och jag måste tillstå att det ligger djup sanning i det." "Nå, deraf kan ni förstå att jag ej kände mig just så mycket orolig då ni berättade att han varit synlig här i trakten. Dessutom hyser jag den förhoppningen att Königsmark snart skall hinna fram." "Ja, det vore en särdeles stor lycka för mig", tänkte Odowalsky. "Min ställning börjar verkligen att bli allt mer och mer brydsam." Slottsegaren och ryttmästaren skiljdes derefter åt. Den först nämnde styrde kosan upp till sina rum, den sednare deremot återvände till de arbetande ryttarne. Aftonen hade inbrutit. Såsom vanligtvis i de södra länderna var äfven denna natt mörk. En kylande vind svepte omkring slottet och svängde våldsamt omkring flöjlarne på tornen. Det gnisslande läte, som uppkom häraf, bidrog till att i ej ringa mån öka det hemska i den mörka stormnatten. Midnattstimmen hade nyss ingått då en i vid kappa väl insvept karl sakta och med smygande steg kom från en af de gångar, som förde ned till de underjordiska hvalfven. Mannen i kappan var ej ensam. Bakom honom följde en annan, som oupphörligt varnade den förut gående, att iakttaga den största möjliga försigtighet. "Ty", sade han med undertryckt stämma, "ingen kan veta om ej svensken är vaken, och ni vet, fromme fader, att han förbjudit oss att släppa ut er." Ett grymtande läte, som skulle föreställa ett svar blef frukten af den efteråt kommandes varningar. De smygande gestalterne hade snart hunnit ut ur gången. Då stannade mannen i kappan. "Nu hittar jag ej längre", sade han. "Nu är det din tur att ledsaga mig, min son. Men helst ville jag att du förde mig till bakporten, så att jag kunde..." "För himmelens skull var bara tyst", uppfordrade den andre och lade temligen häftigt sin ena hand på talarens läppar. "Jag vet att sjelfva väggarne hafva öron och att... men kom nu!
Omluilsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 15 l:o att alla KämnersRätter skulle från en bestämd tid upphöra, och sådana mål och ärenden, som, enligt lag och särskilda författningar, hörde till KämnersRätt, derefter omedelbarligen upptagas af RådslufvuRätt, på sätt redan sker i de städer, der KämnersRätt ej är; börande jemväl de hos KämnersRätt anhängige gjorda mål, hvilka icke voro afslutade när bemälde Rätt upphörde, öfverlemnas till vederbörande RådstufvuRätt att der vidare handläggas; 2:o att LagmansRätter likaledes skulle upphöra på det sätt, alt vad, som emot HäradsRätts eller HäradssyneRätts beslut erlades eller anmältes sednare än tre veckor före sisla lagtima Lagmanstinget samt ej å det Tinget fullföljdes, borde hänvisas till fullföljd hos vederbörande HofRätt, och att de saker, hvilka, å Lagmansting fullföljda, icke derstädes innan årets slut afgjordes, äfven skulle till HofRätts handläggning öfverlemnas; 3:o att RiddaresyneRätter ock borde afskaifas, och de af HäradssyneRätt afdömda tvister om ägor och bolstada skäl hos vederbörande IIofRätt och derifrån vidare hos Konungen i Dess Högsta Domstol fullföljas. I sammanhang härmed och såsom följd af detta beslut, förordnades äfven dels upphäfvande och dels ändring af åtskilliga Lagens rum.
sb odesdigra stride11 hslr afven hos oss framkallat ett deltagande och ett intresse, som inom m&amp;ngn kretsar tagit sjg ett verksamt och lefvande uttryck. S % har Soenskn kviwonzas ~zntionalfb ' rbund, efter en gripande vadjan fr&amp;n systerforbundet i Grekland, utfkdadt ett upprop om insamling af .penningmedel och forbandsartiklar for de shade grelrerna. I ?&amp; initiativ a£ drottning Sophia har Poreniqen Rocla korset till det af kriget hemsokta landet afssndt tvenne sjulcslcoterskor, till hvilka af ven en sjnkskoterskn friin Drottningens sjukhem saint fiiltskaren froken Clara Smith forenadt sig, hvmjamte en liflig verksamhet piigk inoin hufvudstadens lrvinnor for forfardigandet och insamling af for de s&amp;rade nodiga effelrter. For de kvinliga bufikbitradena har ' Kristliga fiireningen for unga kvinnor tagit till ordn, i det densainma i ett varmhjktadt npprop framhiller det fijr halsan skndliga som det stancliga st&amp;etzdat vid skbtnndet af en bntiktjiinst imebar. Uppropet, som iir orsakadt af ' det inom en del affarer vedertagna bruket att iifven under en stagna-. tion i handeln ej till %ta bitradet att intaga en sittnnde stallning, ' vadjar till s % val bodagare soin allmanheten att lamna sit-t gillande iit en reform, som, utan att ingripn i n&amp;gons rattigheter, slrulle medfora oberakneliga fordelar for en stor grupp af arbetande kvinnor.
Således har rotefrihets-bevillning lill nu uppgifna belopp blifvit nämnde städer påförd och af dem utgjord, fastän dylik afgift, enligt hvad Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, rättligen icke borde utgöras för egentelig stadsjord, hvilken redan genom det städerne ålagda Båtsmanshåll, vore roterad. På denna grund hafva också Rikets alla öfriga Släder, af hvilka någon rotéfrihets-afgift icke är vorden erlagd, blifvit frikända från den i anmärkningsväg för dem yrkade skyldighet att denna afgift för deras stadsjord utgöra. Till följd af Kongl. Majus Högstberörde Nådiga förklarande, skulle jemväl förstnämnde släder icke allenast hafva vunnit enahanda befrielse, derest de icke godvilligt inbetalt ifrågavarande bevillnings-afgift, utan ock i allt fall, efter dess erläggande, obestridligen varit berättigad alt densamma ålarbe - Siats-Utskottets Utlåtande, IV. o 3oo. 21 återbekomma, så vida de kunnat göra sina anspråk i detta afseende gällande, inom den i Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse af den 14.Mars 1793 för orätt uppburna medels återsökande stadgade praescriptionstid af 3 år från betalningsdagarne. Men då Kongl. Maj:l i Nåder ansett frågan, angående skyldigheten för Städerne att utgöra rotefrihets-bevillning, böra afgöras i sammanhang med den förändrade regleringen af städernes båtsmanshåll, hvilken reglering icke hunnit fastställas förr, än under senare hälften af sistlidet år och följagtligen först efter berörde praescriptionstids förlopp, så synas väl ofvan uppgifne städer numera icke vara i tillfälle att, under sträng tillämpning af åberopade Kungörelse, kunna i författningsenlig ordning återfordra de afgifter, som de i följd af en origlig tolkning af gällande Bevillningsförordningar varit nödsakade utgöra.
Med genial dristighet har Klinger tydliggjort inspirationens ankomst, i det hafvet, klippstranden, luften, allt utanför villan, i hvilken tonsättaren sitter, kommer i det sus, som konstnären hör i undfångelsens ögonblick. Upp ur vågorna stiger en jättelik harpa med ett hufvud skulpteradt på det gyllne trät. Genom detta mäktiga hufvud, som har en forntida siares stirrande ögon och vidöppna mun, vilja elementen sjunga ut sina hemligheter. Denna skildring af ett konstverks tillblifvelse fullföljes i det andra bladet, Evokation. Inspirationen, själf en hög gudinna med mäktigt utslagna armar och den stora harpan framför sig, sitter som musikerns sällskap och försångerska på den balkong vid hafvet, där hans instrument står. Det är det berusade ögonblicket, då dörrarna springa upp till fantasiens rike, och melodier, aldrig sjungna af människomun, brusa i konstnärns öra. Det är skapandets yrsel, som genomlöper honom, världens största och mest smärtsamma salighet, och han lutar sig mot instrumentet för att spela – nej, han är vorden ett med det, och han spränger individens lif för att ett ögonblick lefva med släktets, med evighetens ... Efter dessa gripande inledningsblad, kanske de mästerligaste Klinger åstadkommit, följa sedan alla de fantasier, med hvilka han omkransat de Brahmska dikterna. Märkligast är här Klingers bilder till HölderlinBrahms storartade ödeshymn, i hvilken konstnären infört hela Prometheussagan. Jag vet få moderna kompositioner af en sådan tjusning och ett så obegränsadt perspektiv som dess slutblad, Prometheus’ befrielse af Herkules. Det är på klippan vid hafvet, på den dystra plågoorten. Men fast löst från sina fjättrar, döljer Prometheus, öfvermannad af befrielsens vemod, sitt ansikte i sina händer, och Herkules betraktar honom stilla: styrkan, som undrande betraktar grubblet och aningsfullt förstår, att det finns en smärta, så djup, att befrielsen ur bojan ej kan släcka den. Det är ett vemod i detta blad, som tränger genom märg och ben.
Vid beräkning af anslagsbeloppet hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet dels dervid att läroverkets egen byggnadskassa, oberäknadt dess redan hopsamlade kapital, som vid innevarande års slut torde uppgå till omkring 5,000 R:dr, lemnar säker tillgång för amortering af ett lån å åtminstone 20,000 R:dr, och dels dervid, att Christianstads läns landsting, som för innevarande år till hyra för särskilda lägenheter åt läroverket anvisat ett belopp af 1,000 R:dr, skäligen bör med ett motsvarande kapitalbelopp, eller jemväl 20,000 R:dr, för ändamålet bidraga, och att således det uti en al de gjorda framställningarne såsom erforderligt angifua belopp, 60,000 R:dr, skulle kunna sålunda fördelas, att Staten tilli sköte 40,000 R:dr, deraf hälften anslag och hälften lån, samt landstinget 20,000 R:dr. I betraktande häraf och då ifrågavarande byggnad^féViftag ej torde iiWrm kortare tid än två år kunna utföras, 36 E.rpeditinns-lJlskolte/s Förslag lill anderd. Skrifvelse, A:o 81. hafva Rikets Ständer såsom bidrag till utvidgande af elementarläroverksbyggnadeu i Christianstad beviljat dels ett anslag af 20,000 R:dr och dels ett låneunderstöd af 20,000 R:dr, samt utaf dessa summor anvisat på Riksgäldskontoret för år 1867 såsom anslag 10,000 R:dr och såsom lån 10,000 R:dr, emot enahanda vilkor för detta låns åtnjutande, som i moment a) härofvan i afseende på låneunderstöd för läroverksbyggnaden i Upsala blifvit föreskrifna, allt under förutsättning att Christianstads läns landsting till byggnadsföretaget i dess helhet bidrager med 20,000 R:dr samt att staden Christianstad tillskjuter hvad som utöfver det sålunda för hela byggnadstiden till 60,000