Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först måste man afgöra qitoestio an och sedan qiuestio quo modo. TJtsk. har dock tillvägagått tvärtom; och då jag i öfrigt linner, att TJtsk., efter nämnde förfarande, såsom skäl för dess afstyrkande åberopat beviltningens otillräcklighet, har TJtsk. grfvit styrka åt den anmärkning, att den omvända ordningen blifvit iakttagen för att såmedelst bilda en pretext att vägra anslag för nödiga behof. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Olika med den siste talaren anser jag det vara en gifven sak, att man först bör beräkna möjligheten af att bestrida utgifter, innan man beviljar sådana; hvadan jag icke kan annat än gilla, att TJtsk. först afhandlot frågan, hvar medlen borde tagas , och deref - ter hura högt de borde henik nas. Men då jag uttrycker delta, får jag jemväl fästa uppmärksamheten derå, alt i den K. propostn har Konungen icke otydligt förklarat sin afsigt vara, att den allm bevillcingen icke må höjas; och jag hade trott, att Disk., likasom Ständerna, i nämnde afseende icke skulle vilja beträda någon annan bana, än den K. M. sjelf öppnat. Under åberopande af hvad jag uti detta afseende uti min reservation anfört, anser jag altså det af K. M. åsyftade ändamålet komma att vinnas, om, pä sätt afdelningen i Utsk. föreslagit, medlen anvisas att utgå af Tiiksg.cont., hvilket deremot komme att uppbära bevillningen, den jag tror komme att svara emot hvad Utsk. tillstyrkt. Det säkraste vore dock att, hellre än att anvisa anslaget att på en gång utgå, man i stället borde auctorisera B-iksg.cont. att i behofvets stund upptaga ett lån, hvartill ränta och amortissement anvisades. JMågon brist skulle då aldrig uppstå. Frih. Boye: Jag vill icke bestrida den siste talarens sats, att man bör veta, hvad man har, innan man ger; men detta giiller endast om ordinarie utgifter.
Emedlertid då alldeles gifvet lärer vara, att privatbankerna, om de få fortfara till 1S49 på nu gällande villkor, skola derpå ingå och derjemte åtaga sig några obetydliga förbindelser, så får jag för min del vördsamt yrka, att ett sådant villkor måtte utfästas, som det jag nyss omnämnde, eller att privatbankerna måtte ställa så till att de privatbankssedlar, som med R. St;s begifvande blifvit i kronouppbörden emottagne måtte, 14 dagar efter del underrättelse om beloppet blifvit privatbanksdirectionerne af uppbördsmännen meddelad, varda med Riksbankens sedlar inlöste. Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade behjerta hvad jag sålunda haft äran anföra och antaga § med det stadgande, som jag tagit mig friheten föreslå. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jemte det jag innerligt beklagar, att 2:ne Stånd hafva afslagit ifrågavar. §, tror jag likväl för min del, att detta icke bör inverka på R. o. Ad:s beslut i frågan. Jag vill nu icke ingå i någon undersökning om huruvida denna fråga 'är af beskaffenhet, att, då 2 Stånd stanna emot 2, den skall komma lill afgörande uti förstärkt BancoUlsk. eller^icke, utan inskränker jag mig till att blott yttra den mening, som Hr Akerman redan före mig uttalat, alt, denna fråga slår i ett så ovillkorligt sammanhang med den 57 §, att den, i min tanka, icke kan förfalla. Hvad sjelfva frågan beträffar, anhåller jag få förklara, att jag hvarken är eller har varit delägare i någon privatbank; att jag således är fullkomligt oförhindrad att i denna fråga yttra, mig utan något slags enskildt intresse, hvilket jag blott i förbigående har velat nämna, då man, så ofta en talare uppträder till försvar för en privatbank, har den frasen färdig, att han talar af intresse för dessa inrättningar. Jag har likväl mera än en gång baft tillfälle att erfar den stora nytta, som privatbankerne hafva gjort landet.
XJ"ti ett, till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet, och derefter till Stats - Stats-Utskottets Betänkanden. p45 Utskottet remitteradt Memorial, liarRiksdags-Fullmägtigen för Oxie Härad af Malmöhus Län, Pehr Knutsson anfort» huruledes den osed nyligen skolat inrotat sig i Skåne, att tillträdande Aboer å Krono-Skatte Hemman, till hvilka vissa Jordstycken från längre tider tillbaka blifva begagnade, mot en stadgad årlig afgift, som under namn af Djeknepenningar, till Scholte-statens aflöning utgått, mast öka denna afgift efter Löntagarnes godtycke; Och som detta förmenta missbruk fordrade hastig motverkan, på det att detsamma icke framdeles, såsom Landsed, matte kunna åberopas, Skatte-Hemmans-egaren tillförfång, har Pehr Knutsson härutinnan yrkat nödig ändring och rättelse, Dermed Riksdags-Fullmägtigen för Rönnebergs och Onsjö Härader Jons Persson sig jemväl förenat, Men som Motionen i detta skick framstäld, afser ett närmare bestämmande af Scholse-Statens och Skatte-Hemmans-Aboers ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, hvilket ämne på administrativa Magtens handling allena ankommer och sålunda icke kan blifva föremål för Riksens Ständers pröfning, ()46 Stats-Utskottets Betänkande/n har Stats-Utskottet ansett någon hufvudsaklig åtgärd härvid sig icke tillkomma* hvilket Utskottet till Remissens besvarande skolat vördsamligen anmäla* Stockholm d. 20 Maji 1823* N:0 166* Antom den 23 Maji iS23. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande föreslagen försäljning till Skatte af Rongsgårdar och Officers-Bostållen. J^rån samtlige Respective Riks-Stånden har Stats-Utskottet erhållit Remiss, uppå följande': (Se i:a Sami. i58-i68).
För att nu utan alltför stor tidsutdrägt få det omförmälda, utanför Skanstull påbörjade verket färdigt, hvarför kostnaden förslagsvis blifvit beräknad till 700,000 R:dr, hade Chefen för Ingeniör-korpsen i underdånighet hemställt, att till detta vigtiga ändamåls vinnande måtte bogäras en anslagssumma af 600,000 R:dr att med en tredjedel under hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 tillhandahållas; — dock har Kongl. Maj:t, med afseende å Statsverkets nuvarande inskränkta tillgångar, för berörde fästningsverks fortsättande under innevarande statsreglerings-period ej velat af Rikets Ständer äska större belopp än 300,000 R:dr.
För att afhjelpa denna brist i kommunikations-anstalter, hvaraf ifrågavarande orter ännu lida, hafva fullständiga undersökningar åren 1861 och 1863 varit Motioner i Preste-Ståndel 4865. 99 verkställda samt kartor och kostnadsförslager sistnämnda år genom Löjtnanten vid Vägoch Vattenby ggnads-korpsen A. G. Svedelius blifvit upprättade för anläggning af en jernväg för lokomotiv ifrån Dalkarlsbergs grufvefält i Nora socken förbi Wickersvik vid sjön. Wickerns södra strand, öfver Svartelfvcn ofvanför Kortfors, förbi Granbergsdalshyttan till Timselfven vid Carlskoga faktori och till dess utlopp i sjön Möckeln, för hvilken jernväg kostnadssumman uppgår till 1,115,000 Kalr Runt. Sedermera har ett bolag blifvit bildadt, som redan antagit sina bolagsreglor och beslutat att kontant för denna jernvägs anläggande tillskjuta ^:del af hela kostnadssumman. om falelar deraf kunde såsom lån af Staten erhållas. Redan 1858 uppgjordes på Statens och enskildes bekostnad förslag till Svartellvens kanalisering från Sikfors vid sjön Sörelgens norra ända belägna bruk 5 f:dels mil till Kortfors; och då den nu föreslagna jernvägen vid sistnämnda punkt kommer att passera Svartelfven, inses lätt, hvilka stora fördelar och hvilken lättnad i transport, som genom densamma skulle komma att beredas så väl för Hellefors som Grythytte bergslagers effekter, som för de rika timmerskogar, som finnas utefter hela detta vattendrag ända från Säfsens socken i Dalarne, der Svartelfven har sitt ursprung. Stora fördelar skola ock uppstå för bruken inom sydvesta Nerike. De hemta alla största delen af sitt malinbehof från Nora bergslag och skulle nu, genom denna jernväg i förening med sjötransport öfver Möckeln, få detsamma levereradt vid Degerfors, hvarifrån det på nordvestra stambanan skulle föras direkt etill bruken.
Jag skulle således helst se, att R. o. Ad. såsom sitt beslut antog detta förslag med det tillägget, att hos K. M. gjordes underd. anhållan om vidtagandet af nödiga kontroller mot missbruk af den resande beviljade rätt, att tullfritt få från Norrige medföra ända till 50 skålpund socker. Den lämpligaste åtgärden vore måhända antagandet af Utsk:s 3:dje alternativ: ”att K, M. täcktes till Rikets nu församlade Ständer aflåta nåd. propos. med förslag till de af R. St;s beslut beroende 14 Den 13 Juni. åtgärder, som K. M. finner ändaroålseDlige.” Delta förslag anser jag R. o. Ad. böra godkänna och anhåller alltså om bifall derå. Frih. Palmstjerna, Carl Ollo: Lika med Hr Rosenblad anser äfven jag, all R. St. böra till K. M. allåla nådig skrifvelse till innehållet lika med sista punkten i Utsk:s förslag. De tvenne öfriga Utsk:s alternativ förefalla mig högst motbjudande. Då en Svensk sockerbruksegare nedsätter sig uti Norrige för att derstädes i stor skala drifva sin rörelse, kan jag icke inse något skäl, hvarföre en sådan åtgärd skall föranleda en restriction i tulllagstiftningen å Sveriges sida emot Norrige. Att ensidigt ändra en författning, som angår alla från Norrige till Sverige inkommande varor, och i synnerhet då denna ändring afser blott en enda vara, anser jag föga värdigt R. St. och utmärka föga grannlagenhet emot naboriket. Afven 2:dra alternativet i Utsk:s förslag innebär en restricliv åtgärd emot Norrige, och är enl. mitt omdöme nästan lika olämpligt som det första. Deremot synes mig en mera allmän åtgärd vara rigtigare, och Hr Rosenblad har äfven nämnt något sådant, nemi. att tullen i allmänhet på raffineradt socker bestämmes lika för alla de länder, hvilka i och för importen till Sverige lemna någon Drawback eller utförsel premie. Jag vill dock icke gå så långt som Utsk., eller alt tullen bör höjas till 10 sk. eller, såsom Hr Rosenblad föreslagit, till 8 sk.
Stånd den 27 Junii, rörande det af Utskottet i 5 Pnncten af Betänkandet gjorde För* slag om sättet för Tull Afgifternes erläggande yttrat : att SjöTullen för Export-varor borde hädanefter, som hittills, af Städerne Stockholm, Götheborg och Gefle ovilkorligen erläggas i Vexlar, endast med undantag af Summor ej stigande till loo R:dr, hvilka, så väl som ExportTullen i Rikets öfrige Städer och all ImportTull i hela Riket, kunna enligt den trafiquerarides val betalas med Vexlar eller med BancoSedlar, enligt en Cours, bestämd efter det föregående qvartalets MedelGours å Stockholms och Götheborgs Beurser. Då Utskottet under pröfning förehaft detta Vällofl. BorgareStåndets Beslut, hvilket i hufvudsaken instämmer med hvad i detta ämne redan blifvit antagit , har det äfven ansett sig böra, med anledning af den i RegeringsFormens 71 §. gifne föreskrift, vördsamt föreslå, det må Riksens Hoglofl, Ständer, till vinnande af re - 404’ BevillningsUtsk. B et'ani ami em dighet och bestämdhet i föreskriften , sammanjemka deras förut fattade Beslut , hvarigenom '»Utskottets första Betänkande blifvit godkändt, med denna Vällofl. BorgareStåndets framställning , och salunda tillåta, det må TullAfgifter. jie för alla utgående varor ovilkorligen , på hittills vanligt sätt , i Stockholm, Götheborg och Gefle liqvideras i Vexlar, enär Summan ej uppgår till lo o R:dr HamburgerBanco, i hvilket fall den , så val på nämnde ställen , som i Rikets öfrige Städer och för importerade Varor, må erläggas antingen i Vexlar eller BancoSetU ler enligt den Cours * som kommer att bestämmas efter den under föregående qvartal sammanräknade MedelCours å Beurserne i Stockholm och Götheborg; hvilket Utskottet ansett sig böra ■vördsammeligen öfverlemna till Rikets Höglofl.
Nådiga proposition om ett anslag af 1,600 Ridr årligen till lön för en Klinisk Professor i barnaålderns sjukdomar vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, beviljat denna summa att under tiden från den ena Riksdagen till den närmast följande såsom arfvode utgå, hafva Professorerne vid nämnde Institut, uti underdånig skrift af den 21 sistlidne September, med vitsordande att undervisningen i denna gren af de medicinska studierna oafbrutet fortgått och varit af stor fördel för den medicinska bildningen, hos Eders Kongl. Majit anhållit, att Eders Kongl. Majit täcktes aflåta Nådig proposition till Rikets Ständer, att det redan anslagna arfvodet af 1,600 Ridr, icke allenast må fortfarande utgå, utan uppföras på Riksstaten såsom ordinarie Professors-Iön vid Carolinska Institutet; uti hvilken underdåniga framställning Sundhets-Kollegium instämt, under åberopande af hvad Kollegium vid föregående tillfällen anfört angående nyttan och nödvändigheten af nu ifrågavarande undervisnings fortfarande för den praktiska iäkarebildningens fullkomnande. Då de skäl, som föranledt Rikets Ständer att vid de trenne sistförflutna Riksdagarne bevilja det nu begärda anslaget, oförändradt qvarstå och anledning icke förekommer till antagande alt den tjenstebefattning, till hvars uppehållande detsamma utgått för framtiden skall blifva mindre nyttig och behöflig för den medicinska undervisningen, än för närvarande, anser jag mig böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer att ofvanberörde årliga arfvode af 1,600 Ridr, må varda såsom ordinarie lön åt en Professor vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet å stat uppfördt. Bil. JYs 7 till Kongl. Maj-.ls Nåd. Prop. 18S3 om Slalsv. 1 Sami. 1 Afd. 4 Uäfl. o 10 Kongl. MajUs Nåd. Prop. om Statsverket ■1833. 13:o Om anslag till en ny läro-anstalt för barnmorskc-undervisningen. Uti ofvanberörde underdåniga skrifvelse den 22 sistlidne September, har.
– Men hvarigenom kan Gud verka såsom All-fader? Derigenom, att han redan i sin Natur-uppenbarelse har med Menniskan ingått ett evärdligt förbund; hvilket sedan, i kraft och följd deraf, äfven menniskorna kunna sins emellan ingå: det uroch all-harmoniska band, hvars väsende är, att enhvar, genom allt sitt goda och enligt all sin bästa förmåga, lyckliggör en annan eller andra. Efterfrågar du namnet på den just förmedelst detta band sig uppenbarande vis viva Dei, så kan den ej heta annat, än Kärlek: ty Kärleken ensam har den makt, att allting skapa, bevara och till sällhet leda. Frågar du vidare efter sjelfva denna Kärleks ursprung, så lyder svaret: han äger sitt upphof i en evig känsla af Godt och en evig åskådning af Skönhet. Detta var den slutpunkt, till hvilken Thorild hann föra utvecklingen af sin Naturalism: såsom man ser, intill sjelfva tröskeln af Christus-Uppenbarelsens tempel; med uttryckligt erkännande af den sanning, som utgör Christendomens första tros-artikel, och med en till hög liflighet stigen aning af den, som är den andras innehåll. Allraförst hade – såsom ögonskenligt är – hans reflexion utgått från samma början, hvarifrån mängden af de med hans ungdom samtida tänkarne och skönsnillena kom till de mest irreligiösa och antipoetiska resultater: den Lockiska ståndpunkten; och sådan, som de Fransyska Empiristerne hade utbildat den. Men det är icke mindre synbart, att hans känsla var, alltifrån begynnelsen, annorstädes hemma; eller att han genom sitt friska, rena, heligt själfulla natursinne tillhörde en helt annan ordning af tänkare; till hvilken han derför ock snart tog en uppflygt, som ändtligen lyftade honom rentaf ur alla de öfriga Erfarenhetsifrarnes och Sens-Communisternes synkrets. Enligt sin egen öfvertygelse vid slutet af sin bana, var han, efter Sokrates och Baco, den äkta Philosophiens tredje återställare: hvilken, likasom de, uppträdde mot den falska, till vurmig scholastik och ljugande sophistik urartade vetenskapligheten, med frågan: ”huru mycket kan verkligen vetas”?
Detta innefattar ali möjlig säkerhet för gäldenären, men det innefattar icke något sådant stadgande, som det nu föreslagna, hvarigenom dels allmänheten och dels domare och execnlorer skulle sättas i den brydsammaste belägenhet. På dessa grunder yrkar jag, att dessa båda niomeuter icke måtte af R. o. Ad. blifva godkända. Hr Rosenblad: I den händelse att discussionen i denna fråga icke är förklarad vara slutad, så anhåller jag alt få fortsätta densamma, men jag tyckte att Hr Landtm, nyss framställde propos. derom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han väl för en stund sedan börjat hemställa, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, men att en ledamot då anmält sig att tala, hvarefter Öfverläggningen fortfarit, i anledn. hvaraf Hr Landtm, nu uppropade Hr Rosenblad, som yttrade: 1 sådant fall får jag vördsamt andraga, hvarföre jag icke kan instämma med den sista talaren. Jag har förut gifvit tillkänna, alt jag icke i principen gillar det slag af bevilln. som är föreskiifvet i 33 §:n. Men sedan föreskriften derom finnes, är det väl en skyldighet, att den skall efterlefvas, och då finner )3g icke, att dessa stadganden kunna borttagas, utan måste, sedan den i detta fall lagstiftande myndigheten, som är R. St., föreskrjfvit att ett sådant bevilln. afdrag skall al gäldenären tillgodonjutas, sådana före - 128 Den ; October f. ra. skrifter finnas, hvarigenom denna rättighet hlifver honom försäkrad. Om fordringsägaren skall göra gällande en skuldförbindelse, så är det tvdligt att han i rattsväg har en så mycket mindre fordran, då det i laga ordning blifvit förklarad), ali ett sådant afdrag skall göras.
Den af Rikets Ständers Revisorer anvisade utvägen, att, genom förytlrande af Kongl. Samlingens dupletter af antiqviteter och mynt, bereda nya tillgångar för Samlingarnes ökande, har redan vid några tillfällen blifvit med fördel begagnad, sedan Eders Kongl. Majit, genom INådig skrifvelse af den 8 Oktober i83i, medgifvit Akademien rättighet, att, efter noggrann pröfning af hvad i vetenskapligt afseende finnes mest förmånligt, afyttra eller utbyta Myntkabinettets öfverflödiga dupletter, med förelagd skyldighet alt årligen inkomma med underdånig anmälan om hvad i berörde afseende blifvit af Akademien vidgjordt; hvarförutan Akademien af ålder haft rättighet alt, till förmån för Samlingarne, nedsmälta sådana mynt och fornsaker, hvilka, till följd af nötning eller andra orsaker, befinnas odugliga alt lör de Kongl. Samlingarne användas eller till främmande föryttras. Erfarenheten har visat, att dupletterna förmånligast användas till utbyten. Denna utväg till Myntkabinettets kompletlerande.är så mycket mera behöflig, som de mynt, särdeles utländska, hvilka i Svenska jorden anträlFas, med få och obetydliga undantag, tillhöra {Jtde, ioide, lille och 12lte seklerna; hvaremot våra jordfynd högst sällan erbjuda tillfälle att fylla Myntkabinettets många och stora luckor för de föregående och efterföljande seklerna. Kontant försäljning har deremot visat sig mindre lönande, ehuru visserligen ett eller annat kunnat afyttras till betydligt högre pris än metall värdet; men för större partiers försäljning har man ännu icke funnit utväg, och prisen måste, i sådant fall, betydligt nedsättas, om det skall lyckas alt finna köpare. Hvad som, genom en sådan kontant försäljning, skulle kunna inflyta, har Akademien trott sig icke höra betrakta annorlunda , än som en osäker tillgång, hvilken, i den mån den skulle kunna beredas, borde an vändas lill betäckande af bristen i det årligen af Rikets Ständer, till Samlingarnes ökande, beviljade anslag, hvars otillräcklighet visat sig redan under det sist förflutna året, då för nämde ändamål blifvit använd en summa af 1,382 Rdr 7 sk. g rst.
Lonroireis hos de nu mera fslllsraäs vin^uisrerng i .^vr. er Limon Loas, ägande Fordran af R:d. 97,772: 19 st. ? r., harrrörande ifrån et af desta öä,!<jniersr är 1.790 nsgocisiaät Lif-Ranreckan. Lcm^asroureraäs Handelshuset i 6snui Constas Lremsno Limarolis ffuld lil tloncoirsk, stor R:d. 9,go;? 6 st. 4 r. 8^:s, tilkommen genom et af dem uptagec Län. Da, enligt hwad Lorresponäencsn uplyser, »agon widare utdelning i bägge vesta eoncoursmsstor, än 6on> roirer redan fact, icke lärer wara at förwänia, böra förenämnda twänne ffuldposter äfwen afffrifwas. 4:0 Nfwikne Handels-Bokhällaren ^ L Urul? In» nioris Skulo, stor R:d. 7,912: Is st. 8 r., härsty. tande ifrån förfälda Växlar cil Lontoirer; hwilka med prorsli återkommit. Som denne bllrust rymt ur Riket och dest ring» gwarlätenffap redan bliswit anwand lil prioriteraäs Fordringars betalande, samt »agon tilgang för Oonroi. rer således icke finneg, bör denna Skuld-Post af R:d» 7,912: is st. 8 r. afffrifwas. Hwarjämte Ukffottet, i likstämmighet med 1799 ars Revisorer, icke ansett 0, rjenligt, at Fullmagtige i allmänhet rädas til försiktighee w>d Växlars emottagande af mindre säkra och wal kända 'Rrasencer, sä at (lomoirer icke sär »vidkännas stera dylika förluster.
På flera ställen har man utsett utlefvade och inhyses boende gubbar, och ansett lämpligt att låta dem marschera ofta lång väg till och ifrån bränneriet en gång dagligen. De hafva dock varit olämplige, ty i början förstå de icke den sak de skola bevittna, och många hafva icke kunnat lära sig det under bela tiden. Anser man denna befattning af någon vigt, så är äfven nödigt att dertill utses personer som förstå saken och äga förtroende bland sina socknemän, af hvilka de utses. Jag tror således, att arfvodet, såsom Hr von Knorring föreslagit, bör bestämmas till 3 R:dr, så - Den 6 Maj e. m. vida man icke vill bestå vittnena resekostnadsersättning, men då de skola betala den sjelf och hafva mera än 2^ mils väg till bränneriet, Sr Rdr alldeles för litet, emedan penningarna då till största delen måste användas till skjutsen, hvarigenom de icke erhålla någon ersättning för tidsspillan o. s. v. Jag anhåller derföre att arfvodet måtte bestämmas till 3 Rdr Rmt. Frih. Raab: Om tillökningen i arfvodet varit högre, skulle jag yrkat afslag på Utslons hemställan. Vittnets besvär är icke så stort, att det behöfver taga i anspråk mer än två eller tre timmar på dygnet. Arbetslönerna hafva visserligen på de sednare tiderna stigit högt; men dock icke så betydligt, att ej 1 Rdr Bko kan anses såsom en ganska god inkomst, och det har jemväl visat sig, att det icke saknas personer, hvilka gerna vilja åtaga sig denna befattning, hvilken för det närv:de är ett municipal-bestyr. Blefve Ur Hjärnes mening gillad, skulle man möjligen få se, att många, hvilka innehafva dessa platser, skulle vilja göra anspråk på pension. Jag yrkar bifall till Utsk:ns hemställan. Gr. af Ugglas: Jag anhåller att få instämma med Frih. Raab, och jag vill derjemte uplysa llr Hjärne, att genom en ringa majoritet tillkom den föreslagna förhöjningen och att ledamöter af BondeSt. ansågo den nuv:de aflöningen för hög. Hr Hjärne: Jag får uplysa Frih.
Hvad deremot den siste talaren nämnt, att sådana entreprenader Den 10 Junie ni. kunde undvaras genom en förhöjning lili skjutslega)!, del bestrider jag helt och hållet, emedan jag tior, alt denna tjeustepligt icke kan med penningar gäldas, såsom varande en tvungen skyldighet; den ar lika litet betald med 5.4 sksom med 16 sk; den blir icke betald med 1 rid i’, så länge den qvarstår såsom skyldighet. Derföre är det orätt alt göra någon generel förhöjning, emedan sådant skulle motverka entreprenaderna, hvilka deremot kunna befrämjas genom skjutslegans partiella förhöjning. Äfven denna häfstång lör att komma till entreprenaderna bör man icke förkasta, ty ökar man gång för gång skjutslegan, utan det föreslagna villkoret af entreprenadskjuts eller fasta stationers etablerande, såskall det inträffa, hvad man tror, att de, som äro uppfödde och invande vid sk julsbestyret, anse sig belåtne, oförmögne att ingå lili verklig calcul öfver hvad de förlora genom delta tvångsarbete. Jag vill icke säga, att 34 b:eo milen för en liäst kan vara fullkomligt tillräckligt för entreprenaders bildande, men jag har mig bekant, att man svårligen skall kunna komma till en högre prisbestämmelse, och då i alla fall skjutsbestyret numera anses såsom ett onus tillhörande jorden, så vore det icke obilligt att begära det communerna med något bidrag underslödde entreprenörerna. Om man antager denna sats, så kan det icke blifva omöjligt för länsstyrelserna att tillvägabringa dessa entreprenader, såsom just de mest skjutsande, d. v s. BondeStts ledamöter, det åsyfta. Localförhållnnden inträffa, sorn göra det nödvändigt att genom landshöfdingarnes försorg utverka K. M:s tillåtelse att partiel t ytterligare förhöja skjutslegan. Detta har Utsk. äfven tillstyrkt, och, ifall detta beviljas, tror jag icke, alt svårigheter kunna uppstå för ifrågnvar. anstalters lillvägabringande.