Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
från förf: s manuskript. Landets utveckling. — Yensterfö reningen — Konungen. — Högern. Yegsterns program. — Voteringen. Det fins ett ordspråk som säger: “ Det är ingenting så galet, att det icke är godt för något “. Detta uttryck har bekräftat sig äfven under dessa års politiska strid. Jag sökte senast att visa, huruledes regeringen verkligen med upphöjd genialitet har lyckats finna den enda fråga i afseende hvarpå den kunde bringa hela folket i resning emot sig, under det den annars både på sociala och religiösa områden skulle haft för sig antingen majoritet eller åtminstone splittrade meningar. Men när det konsti-tutionela spörsmålet en gång är väckt, och detta just på det sättet att det på en gång • berör den enskildeshederskänsla och har en så samlande makt, derför att allt är koncentreradt på en enda sak, då är det nästan otroligt huru långt detta bidragit till allmän utveckling. Det kan tryggt sägas, att ick^ menniskoåldrars arbete under vanliga omständigheter skulle kunnat emancipera landet så långt från den traditionela vördnaden för det presterliga väldet, skapat så mycken tolerans och gifvit ett sådant behof af upplysning. Att det finnes ett sammanhang i utvecklingen till frihet, har blifvit tydligt derigenom att striden varat så länge att den berört alla lifs-områden, och i denna känsla ligger det bästa värn mot hvarje reaktion. Det är icke sällsynt att höra äldre män säga: “ Vi känna, då den ena eller andra frågan framställer sig för oss, att det fattas 9oss kunskaper, men för barnen efter oss skall det bli bra, ty de få lära något. “ Under det en skollärare för icke länge sedan betraktades med nedlåtande af de stolta storbönderna, kan det nu visa sig att han är rentaf bygdens ögonsten, eftersom han ju gifver barnen undervisning, och när — såsom det nyligen skedde i ett af amten — k axhögmodet * gjorde ett litet försök att v röra på sig, i den tro att verlden ännu var sådan som då vederbörande suto i högsätet, drabbades de genast af ett allmänt förakt; notoriskt är, att de få landsbygder, hvilka ännu välja för högern, på en statistisk karta öfver upplysningen skulle vara märkta med det mörkaste grå.
Ständer framkomma med en bön att behjerta den sorgliga ställningen af denna nyttiga samhällsklass, och upfyller mig med förhoppningar, att denna bön icke skall blifva ohörd. Min önskan är ingalunda, att Staten genom dryga anslag skulle förbättra deras belägenhet medan de ännu hafva helsa och krafter att utöfva sitt yrke. Nej! den första lärdom, som meddelas dem, ar förnöjsamhet och tillfredsställelsen af det inre medvetandet af det goda de uträtta; men just derföre anser jag det billigt, att de på sin ålderdom, eller när deras kraft är bruten, må vara betryggade för de tryckande bekymren om sitt lifsuppehälle och befriade ifrån förödmjukelsen att såsom fattighjon ligga församlingarne till last. Denna sednare omständighet torde dessutom i väsentlig mån bidraga till den obenägenhet att förse sig med examinerade barnmorskor, som ännu röjes i många landsorter. Om man vill höja barnmorskeväsendet till hvad det bör vara och tillika anser det nödigt att befordra deras spridande kring landet, så tror jag detta lättast kan vinnas derigenom att så tillställa, att barnmorskorna må vara förvissade, att vid hög ålder erhålla någon måttlig pension och genom offentliga belöningar mottaga bevis på samhällets erkännande af synnerligt välförhållande under utöfningen af deras mödosamma kall. Hittills har icke någon pensionsanstalt för barnmorskor kunnat inrättas, och utan understöd af Statsmedel lärer detta icke kunna tillvägabringas. Det finnes väl en s. k. nödhjelpskassa för barnmorskor, men den är så obetydlig och beräknad hufvudsakligen till en ringa hjelp åt hufvudstadens barnmorskor. Man kan visserligen invända, att det tillkommer de särskilda kommunerna att draga försorg om sina fattiga barnmorskor; men såsom jag ofvanföre haft äran antyda, motverkar detta i hög grad bildandet af fullt dugliga barnmorskor, emedan hvarje ädel qvinna skall rygga tillbaka vid tanken på det vissa ödet att blifva ett stackars fattighjon, och församlingarne dessutom ogerna belasta sig med personer, som äro hemfallna åt fattigvården.
Utsträckes åter denna rätt till syskonbarn eller kusiner, så blir sannolikheten af sådana beräkningar mindre och den osäkerhet, som Hr Ehrenheim beklagat, långt större. Jag fruktar att ett vidhållande af bördsrätten i dess nuvarule utsträckning skulle endast medföra det resultatet att öka missnöjet med sjelfva institutionen, och att denna folie förr än den annars skulle hafva gjort. — Den 3 Juni. Efter do gamla lagarne, mine Hrr! var bördsrätten oinskränkt. Det var först genom 17.20 års bördsordning den fick det inskränktare omfång den nu liar. Det kan icke vara för mycket, om vi nu 130 år derefter vidtaga ifrågavar.de inskränkning. Jag kan vitsorda att inom Utsk. ingen ledamot af BondeSt. påyrkade bördsrättens bibehållande i större mån än Utsk:s förslag innehåller. En och annan föreslog till och med att inskränka den ännu mera, blott till barn och bröstarfvingar. Till följd af allt detta tror jag det är klokast och försigtigast af den, som vill bibehålla bördsrätten, att icke gå längre än Utsk. föreslagit; för dem åter, som klagar öfver den af bördsrätten följande osäkerheten, måste det vara tillfredsställande att den inskränkes och olägenheterna således till en del undanrödjas. Jag kan således icke förmoda att hvad Utsk. föreslagit, icke skulle vinna B. o. Ad:s bifall. Denna lag sammanhänger, på sätt Utsk. äfven visat, på det närmaste med testamentsrätten. Utsk. har tillstyrkt ett utsträckande af denna, och jag hör äfven till deras antal som anse, att det bör tillhöra innehafvare af jordegendom att disponera öfver densamma; men om detta medgifves, så måste också bördsrätten inskränkas: då får man icke tillåta börd, när egendomen lemnäs åt en bördeman, emedan ändamålet med testamentsrätten i sådant fall förfelades. Mot denna princip hafva emellertid 2:ne talare upträdt. Om jag antager kärlek till slägtjorden såsom grund för bördsrätten, så bör ju denna känsla vara tillfredsställd derigenom, att egendomen blir qvar inom slägten; och det är icke afunden som bör tillfredsställas, — den är icke någon ädel känsla.
Af riksdagsmannen Jonas Christoffersson från Wermlands län, som anmärkt det olämpliga deri, att åt Konungens befallningshafvande blifvit öfverlemnad beslutande-rätten i frågor om handels-rät! ighets med delande å landet, utan att den församling, som spekulanten behagar välja för sina industri-företag, eger den ringaste rättighet att motverka eller förhindra emottagandet af en sådan gäst hos sig, örn han än vore aldrig så öfverflödig Bih till R. St. Besvärsoch Ekono miVis kol tets Betänkande, N:o 97. för kommunen, ja till oell med ska ili" för densamma. Den vinst, en dylik handlande, till en början åtminstone, skördar, frammanar snart hos flera den lätt väckta vinningslystnaden, hvarigenom med tiden måhända hvarje b\r, sorn är af någon betydenhet, skall blifva försedd med dylika etablissmenter, då församlingen icke har någon utväg alt sådant förhindra. Dessa handlande skola blifva ännu mer besvärliga och skadliga än den gamla, så ofta öfverklagade gårdfarihandel!] — den var åtminstone ambulatorisk -— de blifvande köpmännen komma deremot att vara (åsta, så f ramt de af sig sjelfva kunna bestå. Följden blifver, att de komma att utarma landet genom sina lyxartiklar, hvilka förut hos allmogen varit mindre kända, men blifva »enora vanan och det allmännare bruket olyckligtvis ett behof. O « O
Vid Wallinska s M n anstaldes mogenhetsexamen den i9 Maj, hvarvid samtliga de amtilda eleverna godkandes, nemligen p i IntUilinicn: Frökname Anna Dahlström, Emma Hemberg, Ida Johansson, Marie Louise Löwenadler Anna Paues, Ingrid Samzelius, Signe Söderström och Mathilda Xkerblom samt privatisterna Agnes Henkel och Tekla Aberg, tifvensom p i rcnllinini: Fröknarne Julia Hodell och Elisabeth Schuldheis. Af dessa erhöll i mogenhetsbetyget berömlig, 7 med beröm godkand och 4 godktind. Vid Lyceum for flickor aflades samma dag mogenhetsexamen If Fröken Alma Björklund p8 latinlinien, och erhöll hon hufvudhetyget med beröm godkirnd. - Vid högre allmänna lämcket i Lund aflades nämnda examen den 28 Maj af Hanna Christer-Nilsson och Thora Granström 8 den Hassiska samt Emma Larsson och Anna Sandberg 8 den reala linien. Den sistnämnda fick hufvudbetyget godkand, de ke öfriga med beröm godkad. Fdrelas~sirgsinstilutct fOr qvinnor har afslutat sin verksamhet för denna termin, hvarunder det varit besökt ai 294 elever. Höstterminen börjar i Oktober. Pdrsta allmuntra darnmorsbn~ötct i Stockholm kommer att hallas sanitidigt med landtbmksmötet den 12, 13 och i4 juli. Möteslokalen hlifver Katarina Högbergsgata n: o 17. Inga Herrar ha tilltriide till mötet, men deremot komma n8gra för qvinnosaken intresserade Damer att inbjudas. Deltagare i mötet la biljettpriset för turoch retur nedsatta till hlllften. Biljetterna gtilla för 10 dagar. Drägirflorn1f6reniigzn uppmanar för saken inkesserade personer att före dcn 15: de nästk. September till dess styrelse, h a r s adress är Svenska konstutstallningens lokal, Kungsutidgfrdsgatan z a, instinda skiizer till en vinterdragt för qvinnor, soni pi % en g h g skall vara sund, bcqvrin och vacker. Den af styrelsen godkiiiida skizzen inlöses.
Tackoch Barlast-, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade, Hällar öfver 1 tums tjocklek, jemte Lod och Lödjor af större tyngd än 1 centner, bestämmes till 50 öre per centner, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Bonde-ståndets beslut, denna afgift till 40 öre centnern. Oipröstningen har utfallit med 7 7 Ja och 42 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med innehållet af Ja-propositionen. 80:de omröstningen (89 prop.). Koppar. Den som vill att, i öfverensstämmelse med Utskottets, af tre Stånd god kända förslag, utförsels-afgiften för Koppar: rå, bestämmes till 5 Il:dr och för gårad, samt Kopparskrot, alla slag, äfvensom Kopparaska, till 60 öre per centner, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. komma dessa artiklar att, på sätt Borgare-ståndet beslutat, vid utförsel vara tulltria. Denna votering har utfallit med 88 Ja emot 31 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Lumpor. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd antagna förslag, att för Lumpor bestämmes en utförsels-tull af 2 R:dr centnern, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-ståndets beslut, denna artikel att vid utförsel vara fri från tull. Som denna votering utfallit med 80 Ja emot 39 Nej, så hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 82:dra omröstningen (91 prop.). Mulm. Den som, i enlighet med Utskottets, af tre Stånd gillade förslag, vill att utförsels-afgiften för Malm, rå och osmält, i Införsels-tarifen ej specificerad, fastställes till 25 öre per centner, röstar
M:l i underdånighet anhållit att, för underlättande af denna reglering och synnerligen för alt utan alltför betungande kostnad för staden förskaffa Ijenliga byggnads-lomler åt dem, som genom berörda reglering förlorade sina gamla tomter, till ersättning hvarför staden för närvarande icke kunde anvisa annan än den söderut från staden emellan Munksjön och Rocksjön belägna mark af sank och lör bebyggande högst otjenlig beskaffenhet, upplåtelse måtte staden beredas af det emellan vestra förstaden och Lillsjön liggande, Kronan tillhöriga f. d. fästnings-,området, så vidt det icke vöre för allmänt ändamål behöflig!, E. K. M:t, som under den 2 Augusti 1854 i Nåder gillat och stadfästa! en uppgjord plan för reglerande af stadens tomter, gator och torg ut. m., i anledning af ofvanberörda underdåniga ansökning infordrat utlåtanden från vederbörande embelsmyndigheter. hvilka, vid afgilvande deraf, dels upplyst, icke allenast att belägenheten gjorde stadens utvidgande och förläggning på den gamla fäslningsmarken i högsta grad ändamålsenlig och för invånarne önskvärd, ulan äfven att för Kronan anledning icke lorefunnes alt längre bibehålla den gamla borgen, hvars islåndsällande skuile föranleda en kostnad, som af ändamålet icke motsvarades; att på sjelfva borgen för närvarande funnes länsfängelset, boningshus för en vaktmästare, ett stenhus, innehållande Landtmäleri-kontor och Arkiv, samt ett större trähus, begagnadt till spanmåls-magasin, äfven - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 59.
NORRKÖPING. Begär prospekt. Fristående automatiska BARN-OCH TURISTTÄLT. Dessa tält kunna på en mi nut uppsättas och nedtagas. Behöfva ej fastgöras i marken. Oberoende af blåst, varaktiga och solida. Då tälten kunna uppsättas så väl vid sjöstränder som ock å hvilken annan plats som helst i det fria, äro Se lika lämpliga till såväl lekstugor för barn som badoch turisttält. Tältets vikt HVa kg. Höjden 190 cm. Tältduken af prima vattentät, rödrandig markisväf. Tältet tillerkändes diplom för hedersomnämnande vid allmänna konstoch industriutställningen i Stockholm 1897. Pris 18 kr. st. Allt mot förskottslikvid eller efterkraf. Ingående rekvisitioner expedieras samma dag, de anlända. Gustaf Wiséns Bokhandel, Östersund. LUNDBY SKÖNFÄRGERI OCH KEM. TVÄTTANSTALT, Göteborg, behandlar allt till Herr-, Damoch Barn-garderoben hörande. Herrkosty mer lagas m. m. om så önskas. Eget skrädderi. Insänden direkt Edra plagg, som tvättas, färgas m. m. fort, väl och b i l l i g t. Tidsenlig, ny metod; fabriksmessigt. TILL DIREKTÖR C. H. LIEDBECKS institut för UJIOIMSTIKLASSAO Vid Vinslöfs KVINNLIGA antagas fortfarande elever, damer och herrar i skilda kurser. Undervisning i anatomi, fysiologi och sjukdomslära meddelas af läkare och medicine amanuenser. Fullständig undervisning i elektriska och den nya lättoch tystgående dubhelaxlade handvibratorns användning för sjuka. Kapten W. Amans symaskinskoppling till Direktör C. H. Liedbecks vibrator säljes äfven vid C. H. Liedbecks institut. Rikstel. 4165. Allm. OCH Träne kvinnliga Slöjdskola, understödd af Staten och Kristianstads Läns Hushållningssällskap, börjar sin 21 lärokurs den I nov. detta år och mottager elever från hela landet. Arsafgift 25 kr. Fru | * STÖRSTA SEVÄRDHET.- *!
Bokens förtjenst skulle jag vilja tro på, emedan jag personligen känner utgifvarcn och således gerna skulle vilja tillstyrka bokens inköp pä Statens bekostnad, sålunda, att hans mamiscript inlöstes; men alt föreslå ett beslut, hvarigenom honom skulle tilläggas den rättighet att ovillkorligen fä till hvarje kyrka försälja ett exemplar af sin bok, det kan jag icke emot innehållet af 00 § Reg.F. medgifva, såsom innefattande ett monopol, och anser det icke vara lämpligt att R. St. ingå till K. M. med en begäran, att K. M. ville fatta ett beslut, hvarigenom Hr Dillner skulle fä ett monopolium att sälja denna bok till kyrkorna; delta är icke passande eller i något afseende nyttigt. I sjelfva saken tycker jag, att när Hr Dillner får sin bok färdig, så kan han icke sakna afgång derpå, i händelse icke någon med större skicklighet och kunskaper i detta ämne med mera framgång företager ett dylikt arbete. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag instämmer, med några få afvikelser, i de premisser, som Hr von Hartmansdorff framställt, Den 5 October. 29 men kommer dock icke till alldeles samma resultat. Jag instämmer med honom deruti all K. M., i egenskap af Svenska kyrkans Chef, kan befalla hvad sorn vid kyrkorna i Sverige skall linnas. Alt således, likasom det af K. M. tillförene blifvit hvarje församling ålagdt, alt inköpa Carl XII-.s Bibel, så kan K. M. äfven nu befalla denna boks inköpande; men jag tror att denna rättighet bör ytterst varsamt begagnas, och således R. St. med största sparsamhet göra sådana framställningar. På de af Hr von Hartmansdorff anförda skäl, anser jag således ifrågavar. anhållan icke vara lämplig; men om verkligen, såsom Hr von Harlmansdoff äfven tycktes antyda, detta arbete är förtjenstfullt, så tror jag det lämpligaste vara, att Utsk. föreslår R. St., alt K.
Uti ofvanberörda reservation har blifvit erinradt att skyldigheten att för lån till allmänna arbeten ställa godkänd horgen eller säkerhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande varit, ända från och med år 1841, föreskrifven i alla för Riksgälds-kontoret sedermera utfärdade reglementen; men att Rikets Ständer vid 1853 och 1854 års riksdag funno nödigt häri göra undantag för det lån, som då beviljades till Gefle-Dala jernväg; att detta undantag vid påföljande riksdag utsträcktes till det lån å 825,000 R:dr, som då anvisades för kanaloch slussanläggningen från Asasjön öfver Wexiö till Almundsryd samt för jernväg derifrån till Carlshamn, äfvensom för de lån, som vid samma riksdag lemnades till andra mindre jervägsanläggningar; samt att samma undantag derefter såväl vid sistförllutna som vid innevarande riksdag blifvit bibehållet för aila de lån, som blifvit anvisade till utförande al såkallade bibanor. Såsom skäl för den vid 1855—1854 års riksdag beslutade förändring i hvad förut varit stadgadt, anförde dåvarande Stats-Utskott, uti sitt under (N:o 274) afgifna memorial (sid. 52), bland annat, följande: »Dessa borgensförbindelser, hvilka dels af Kongl. Majit, dels af Fullmägtige i Riksgäldskontoret bort godkännas, hafva i allmänhet innefattat så kallad solidarisk betaluingsansvarighet för alla dem, som undertecknat en och samma förbindelse. Dess - Stats-Utskottets Memorial N:o 168. utom har vid många tillfällen i sjelfva skuldsedeln en dylik ansvarighet varit för dess utgifvare föreskrifven. I anseende till det, jemförelsevis med kostnadsoch lånesummorna för nu ifrågavarande jernvägsanläggning (mellan Gelle och Falun), mindre betydliga belopp, hvar och en dylik förbindelse vanligen afsett, hor, sSvidt Utskottet varit i tillfälle erfara, yrkandet af solidarisk ansvarighet för dessa företag och dertill beviljade lån merendels utan svårighet kunna fullgöras.
Det är öfver år och dag sedan jag skref ett bref så omedelbart som detta, ty det är mer än år och dag sedan jag träffade dig den vintermorgonen på perrongen i Stockholm. Men nu käns det som om det blifvit så qvaft inom mig af sjelfbeherskning och välvilja, att jag måste ha luft eller qväfvas. De pina lifvet ur mig bara med att göra mig så eländig inför mig sjelf, de säga att jag är ärlig och sann och sjelfuppoffrande och själsfin och varmhjertad, och de lägga sig liksom afklädda barn i mitt knä. Och jag önskar ju ingenting högre än att så skall vara! Jag gör ju allt för att det skall vara så. Och ändå kan ingen menniska tänka sig hvilken själstortyr det ligger deri, – hur jag vrider mig under dessa smekande lögner, som drypa ned på mig, – jag menar icke lögner af dem, jag menar lögner för mig. Det blir lögn för mitt eget medvetande; det dömer mig för oärlighet, dubbelhet, egoism, hårdhet. Herre Gud i himlen, hur kunna förklara menniskonaturen, när man lider af det man skulle sörja så bottenlöst öfver att mista! För du tror väl inte att jag inbillar mig att jag inte vill att de skola anse mig ha just de goda sidorna? Jag njuter ju af deras misstag, jag solar mig deri, jag får ju aldrig för mycket deraf. Det är en sådan hvila, att du inte tror mig om mera än jag är, det är derför jag kommer till dig nu. Ja det gör mig rent af godt att tänka på sådana bittra saker du sagt mig ibland. Det är vällusten af ett piskrapp. Det är så härligt att slippa hålla på min värdighet eller på att bibehålla din goda tanke. Jag bryr mig inte om hvad du tänker om mig. Jag bryr mig bara om, att du inte låter mina bref ligga framme så att kälkborgarfingrar få tag i dem. Det är det enda jag bryr mig om. Ty jag vill icke vara ärlig, emedan jag icke känner mig skapad till martyr.
Besvärsoell Ekon.Utsk, och befunnos, efter valförrättningens slut och sedan lott ning om ordningen blifvit verkställd emellan dem, som erhållit lika antal röster, dertill hafva blifvit utsedde: N:o a245. Hr von Hedenberg, Carl August, . a4 röster. „ 2013. B. Hr Rosenblad, Bernhard, ... 24 „ , 23oo. Hr Sandelhjelm, Paul, 24 , „ 818. Hr Reenstjerna, Abraham Alexander, 24 , , 23og. Hr af Dalström, Gustaf Jacob, 23 , „ 2268. Hr af Wannqvist, Fredrik, ... 23 „ Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att från Statsrådet m. m. Ihre till Hr Landtm, ankommit följande skrifvelse: Jag får äran underrätta Hr Baron o. Landtm, till dess och H. R. o. Ad:s kännedom, alt H. K. H. Arffursten, Hertigen af Skåne, uti Deras Majestäters och Deras K. Högheters närvaro kommer att undergå förhör i Dess kristendomskunskap i morgon Fredagen den 4 Juni kl. 6 eftermiddagen uti röda salongen i nedre våningen å K. slottet. R, H. St. blifva vid detta tillfälle representerade genom deras Talmän och 3:ne deputerade af hvarje Stånd, hvilka Stånden dertill behagade utse. Lördagen den 5 Juni kl. 1 e. m. kommer H. K. H. att uti K. slottscapellet confirmeras samt följande dagen, Söndagen den 6, att likaledes uti K. slottscapellet för första gången begå H. H. Nattvard, då gudstjensten börjas kl. 12 middagstiden. Begge dessa dagar äro platser för R. H. St. utsedda i slottscapellet, dit de behagade begifva sig directe ifrån sina respective samlingsrum. Stockholm den 3 Juni i84>. På nådigste befallning Alb. Ihre. 4G Deu 3 Juni.
Hvad de fromma stiftelserna beträffar, så är det väl möjligt, att det finnes sådana reglementen, som af Hr von Hartmansdorff blifvit omnämnda, men dessa reglementen kunna väl i detta fall undergå förändring, och de böra väl ej hindra R. St. att besluta hvad dem, i afseende å deras egen Bank, för godt synes. Hr von Hartmansdorff har såsom en frän förslaget härflytande svårighet uppgifvit, att då ett qvitto från Banken komme att innehålla bevis på insättningar af flere personer, så skulle det blifva mycket svårt att kontrollera räkenskaperna, till hvilka dessa qvitton utgöra verifikationer. Emedlertid finnes det för närvande intet enda penningeverk, der icke månfaldiga stora inbetalningar för flera särskilda personer finnas på en enda bankoattest utsatta, utan att någon särdeles svårighet deraf upstålt. Motståndarne till BankoUtsk:s förslag hafva fästat allt för liten upmärksamhet vid allmänhetens beqvämlighet, hvilken dock i förslaget i första rummet blifvit afsedd. Hr von Hartmansdorff hgr visserligen sagt, att det skulle lända till större säkerhet äf - 216 Den 14 Oktober f. nr. ven för insättaren, om han först finge sälta in sina penningar i Banken och sedan gå till Kamereraren för att emot Bankoattestens aflemnande undfå qvitto, då deremot, om penningarne genast lemnades åt Kamereraren, utan att qvitto kunde vid samma tillfälle bekommas, den sistnämnde sedermera kunde förneka, att han emottagit några penningar. Jag hemställer om ej Kamereraren lika väl kan neka till emottagandet af en bankoattest, som af penningar. Dessutom tror jag, att den, som är rädd om sina penningar, ej lemnar verket förr än lian fått qvitto, och att det vanligtvis så tillgår, att den betalande sjelf går till kontrollanten och erhåller hans påskrift å qvittot. Jag fortfar i min an hållan om bifall. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: