Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ärfda-Balken, har jag med serdeles förvåning funnit alt LagUtsk. i den derpå följande 2 § i så märkbar mån modifierat ja frångått den princip, hvars antagande blifvit i de egentliga motiverne förordad och i föregående § upställde. Den 1 § innehåller dock allt hvad som i förevar:de fall behöfver stadgas med afseende på testamenlsrätten; den uttrycker nemi. att teslamentsrälten bör vara fri blott med den inskränkning att om bröstarfvinge finnes, dess laglott, beslående i halfva qvarlåtenskapen, skall undantagas. Den inskränkning åter som Utsk. i 2 § föreslaget eller att rättigheten att bestyrka arfvejord skulle vara inskränkt ensamt till skyldeman, kan jag icke godkänna. Jag finnér deri först och främst en afvikelse från den förut omnämnde principen och för det andra synes en sådan inskränkning hvarken af någon nytta eller af behofvet påkallad. Motivet för densamma förmodar jag vara det att egendomen skulle bibehållas inom släglen; men detta ändamål belviflar jag bättre kunna vinnas genom detta förbud än genom att öfverlemna åt hvars och ens eget omdöme att disponera öfvei siri egendom och testamentera den åt hvem som heldst. Jag är nemi. öfvertygad derom att i de aldra flesta fall, och säkerligen blott med undantag, som icke förtjena att af lagstiftaren tagas i någon slags beräkning, en hvar önskar att hans egendom, i hvilken händelse som helst, stannar inom släglen och att han således icke utan högst tvingande och giltiga skäl vill utesluta en slägtinge eller unnar en oskyld framför skyldeman att komma i besittning af hans arfvejord.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 April 1 8 66. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds nådiga Proposition angående förändrad grund för utgörande af Fjerdingsmans aflöning. (Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 69.) S. A. K. Uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 8 December sistlidna år har E. K. Majit behagat meddela, alt, då fjerdingsmanna-befaltningen, enligt Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850, förklarats utgöra ett menighetsbeslyr, hvars handhafvande åsyftar uppehållande af ordning och säkerhet inom kommunen, samt skyldigheten att bidraga till aflöning åt Fjerdingsman, der sådan med viss lön antagits, blifvit genom tid efter annan meddelade stadganden utsträckt till jemväl andra kommunalmedlemmar, än innehafvare af jord, E. K. Majit ansett skyldigheten att deltaga i Fjerdingsmans aflöning böra såsom en kommunens gemensamma ordningsangelägenhet betraktas; hvadan E. K Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att, med ändring af Kongl. Kungörelserna den 9 Augusti 1851 och den 23 Oktober 1857, i afseende å Fjerdingsmäns aflöning mätte förklaras, att denna aflöning bör utgöras efter enahanda grund, som för kommunalutskylder i allmänhet är eller kan varda föreskrifven; Och som Rikets Ständer funnit sig höra E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition bifalla, fä Rikets Ständer sådant härmed i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc. Stockholm den 14 April 1866. 24 Expeditions-Utskoitets Forsing tili underd. Skrifvelse, N:o 49. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 April 1866.
Jemte förmälan, hurusom, efter hvad erfarenheten ådagalagt, sysselsättning med trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften i väsendtlig mån bidraga till vansinniga personers återställande till förnuft och helsa, samt enär de jordrvmder af dels 7 tunnland 6£ kappland från Kronoparken Åsen och dels 6 tunnland 28|- kappland från Ultuna Kungsladugårds egor, hvilka med Rikets Ständers samtycke blifvit, jemlikt Kongl. Brefvet af den 5 September 1840, åt Upsala central-hospital upplåtna, sedermera, efter det antalet af patienter derstädes betydligare ökats, af denna med flera anledningar befunnits icke lemna tillräckligt utrymme för de vansinnigas sysselsättande på omförmälda sätt, har Serafimer-Ordens-Giilel hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att för berörda ändamål ytterligare erforderlig mark, upptagen under N:ris 25 och 26 å en genom Serafimer-Ordens-Gillets försorg öfver hospitalets jord jemte angränsande egor upprättad karla och utgörande af Kronoparken Åsen 1 tunnland 18,5 kappland samt af Ultuna äng 3 tunnland 3 kappland, eller tillsammans 4 tunnland 21,5 kappland, måtte till hospitalet upplåtas; i anledning hvaraf, och då den ifrågaställda jordupplåtelsen uppgifvits vara behöflig för att åt de sinnessvaga bereda ökadt tillfälle tilt trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften, samt vederbörande, i ämnet hörda, icke haft något att deremot erinra, helst, hvad beträffade den del af marken, som tillhörde Kronoparken Åsen, densamma icke ingått i parkens indelning till trakthuggning, utan Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 139.
Mitt förslag innehåller, att blott en stambana mä anläggas och 3 milhr R:dr dertill användas; men att, i händelse 2 dylika banor skola samtidigt utföras, man anslår 3 milhr R:dr ål den ena och 2 milhr ål den andra. Hr Gr. o. Landtm, framställde, att nedsättning af den utaf Utsk. föreslagna anslagssumma jemväl blifvit yrkad af Frih. Klinkowström, som derefter yttrade: Sedan R. o. Ad. nu beslutat alt 2:ne banor skola anläggas, afslår jag från mitt förslag. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, framställde, alt för öfrigt Gr. Mörner föreslagit anslagssummans bestämmande lill 4 milhr R:dr, och att, ehuru det varit under förutsättning, att blott en bana skulle anläggas, likväl denna anslagssumma torde böra underställas R. 0. Ad:s pröfning, anförde Gr. Märner: Mitt förslag afsåg blott en bana, men sedan nu beslutats anläggning af 2:ne banor, anser jag min framställning hafva förfallit. Uppå härefter framställd propos. biföll R. 0. Ad. Utsk:s för - Den 1 November e. m. 239 slag, att för de 2:ne jernvägsstambanorne skulle beviljas ett anslag af 5 milhr R:dr b:ko. Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att, i fråga om anslagssummans fördelning, R. o. Ad. först torde fatta sitt beslut i afseende på den bana, som komme att utgå från Götheborg. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer om icke propos:n kan innehålla eller innefatta båda banorna på en gång, på det att vi må slippa serskild propos. på hvardera. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, alt i denna fråga olika meningar redan blifvit framställde, dock icke i afseende på den vestra banan, men väl i afseende på den andra, och att han derföre ansett lämpligast, att Götheborgs-banan först blefve föremål för propos., hvarigenom sedermera frågan om den andra banan kunde lättare afgöras.
Nu åro visserligen de nitiske Prästmän ej sällsynte, hvilka hvarken spara tid eller möda, att efter otnståndigheternes möjliga medgifvande, arbeta på sina Sorknebarns tidiga undervisande, men lika obestridligt år ock, att detta på de flesta ställen ej sker förrän barnen nalkas manbara åldern och då sker ytterst ytligt; samt att all sådan undervisning - Den 17 Felruarii, ning motverkas af* det obestämda uti skyldigheten för lärande att undervisa grundligt och tilln racl^ligt, samt för föräldrarne, att längre tid sända sina barn till undervisnings erhållande, oberåknadt den tidspillan, som föråldrade låromethoder medföra. Derföre ses äfven allmäna ligen Allmogens barn sakna all annan uppfostran ån den personliga erfarenheten kunnat gifva dem, samt så mången vårdig lärare skörda ringa frukt af sin härvid använda betydliga möda. Det år i betragtande af våra stora behof utaf folkundervisningsanstälter och af de möjliga tillgångar som kunna vara att påräkna uti vårt fattiga Fädernesland, som jag kommit till den öfvertygelse att, åtminstone uti de mera tätt bebodda trakterne af Riket, nödige simpla Elementarskolor kunna med nu ägande tillgångar småningom bildas i alla Socknar, om för handen varande medel rigtigt begagnas, och den nyare läromethod, som äfven uti Fäderneslandet på flera orter en god tid varit nyttjad, till allmänt användande införes. De för handen varande medel, hvilka i detta afseende kunna användas, anser jag vara; 1) Alla Klockar eidner uti Rikets Landsfor samlingar. Om till Klockare blott antagaa »ådana personer, sorn till lärare uti låsa, skrif - JBil. till Ridd. 0. Ad.
Härom dagen då jag jemte S. på trappan af det lilla trädgårdstemplet satt och betraktade hösten, hvilken i hvar flägt, i hvart strå, uppenbarade sig, och hvilken minutligen gaf mig påminnelse om huru jag, snart nog fjerran härifrån, skulle pröfva dess våldsammaste period; frågade mig S. hazardsvis, af hvilka personer såväl fruntimmer som karlar jag af Friherrinnans umgängen funnit mesta nöjet, och följakteligen ansett intressantast, Utan att öfverväga, der det ej kunde komma ifråga, citerade jag bland dessa: Grefvinnan X., Fröken E., min lilla Rosa, Baron Paul C. och inga fler jag kunde draga mig till minnes. "Baron C.!" utropade S., "jag har sett honom, han är verkeligen en utmärkt ung man, han torde väl oftare umgås hos min tante?" "Ja, mycket ofta, han räknar till henne någon slägtskap." "Ja, jag vet det, nå, då har du min älskade Thilda icke kunnat underlåta finna den högst i ögonen fallande skilnaden mellan honom och de flesta unga karlar? Säg, är han ej tillika då han nemligen vill, utomordentligt hygglig?" "Jo, men du må väl tillägga: då han nemligen vill, ty han vill det verkeligen icke alltid." "Och ej mot alla", tillade S. "Ja väl så", återtog jag; berättade honom nu Baronens inträdes-monologe till mig, första gången jag hos Grefve X. kom i någon beröring med honom, bifogade tillika, enligt rättvisan, den utmärkta uppmärksamhet, ja vördnad, han, för att godtgöra sina obetänksamheter, derefter emot mig iakttog. S s panna rynkades härunder märkbart, hans anlete upptäcker ögonblickligen om innom honom något mindre behagligt försiggår. "Nå, huru blef förhallandet derefter herrskapet imellan", återtog han efter en stund, sedan fårorne i pannan jemnats; "Godt, min Ferdinand, rätt godt; å Baronens sida till och med innerligare än jag det kunnat förmoda, ty" ... och nu fick jag lof att göra S. ett upprigtigt förtroende af Baronens mig nyss gjorda anbud.
Ju li 1841 i ofvanberörde afseende meddelade föreskrifter, det* Staissamt Allm. Bcsv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 55. 7 lili Kongl. Brefvet den 8 Juni 1819 gifna, ofvan omförmälde, stadgande måtte åter varda gällande, och att således vid forsling af fångar två personer, utom den skjutsande, må åka efter en häst, och fem personer, den skjutsande äfvenledes oberäknad, efter två hästar, så att tre personer må kunna färdas efter hvarje häst. Slockholm den 4 Mars 1845. Reservat iouer: Af Biksdagsfullinägtige Jonas Johansson, Sven Heurlin och Hans Pehrsson, som ansägo motionen, i hvad den åsyllar ändring i nu gällande föreskrift örn det antal långar, som efter hvarje häst får forslas, böra förfalla. Af David Andersson från Hallands Län: ”Emot sammansatta Utskottens betänkande får jag äran afgifva min reservation: Utskotten hafva, i förevarande betänkande, beslutit den förändring i nu gällande Förordning, att vid forsling af fångar 2me personer må åka på en häst, samt alt på tvänne hästar fem personer måge åka vid båda tillfällen, oberäknadt den skjutsande. Jag anser denna förändring i Författningarne vara för mycket ingripande i den enskildes rättigheter, då sammansatta Utskotten icke emot eli sådant åläggande lemuat den enskilde eller den skjutsskyldige någon emot en sådan ålagd pligt svarande ersättning, vare sig i förhöjd skjutslega eller ens någon utsträckt tid för alt få förrätta forslingen långsammare. Utskottens skäl för ifrågavarande förändring är, att det allmänna ej skall belastas med förökade kostnader för fångforslingen, men Utskotten hafva icke dragit i betänkande att kasta en sådan tunga på den skjuts-skyldige.
De rika, som hade förpaktat sina ruinerade grannars jordlotter pä längre tid, fasthöllo vid gamla regeln enligt hvilken fördelning skulle försiggå endast under revisionen. De lokala myndigheterna och de lägre förvaltningsorganen, som alltid stå på de rikares sida, understödde de senare, i det de gjorde gällande den meningen, att den » godtyckliga » delningen fbre revisionen till och med skulle vara olaglig. Men medelklassen bland böndarna, som till följd af familjernas tillväxt led brist på jord, och den ungdom, som födts efter revisionen och derför ej hade egna jordlotter, protesterade och fordrade i den kommunala rättens namn en fördelning af jorden. Segern tillföll öfverallt anhängarne af den kommunala principen, och under 1880-talet genomfördes öfverallt en allmän fördelning. Men har byns allmänna fysionomi derigenom förändrats? Liksom förut bafva de » hästlöse » ingen häst, och liksom förut befinna sig deras jordlotter i byns rike förpaktares händer, ofta endast mot betalning af skatten eller stundom med ett obetydligt tillskott af 1 Derifrån härstammar titeln på Gogol ’ s berömda verk. 9 Ännu icke fullständigt. » Själsskatten » existerar ännu i Sibirien, och skattekomitén tyckes ännu fortsätta sin verksamhet. * Frågan om revisionen har under det gångna årtiondet några gånger framkommit i regeringskretsar, och for att utarbeta ny arbetsordning för revisionen i öfverensstämmelse med de förändrade social-ekonomiska förhållandena i landet tillsattes för några år sedan en särskild komité, bvilken ännu icke har slutat sitt arbete. Alla dessa komitéer erhålla naturligtvis det vederbörliga komitéarvodet. Ur Dagms Krönika. Vi kunna tänka oss den kommunala eganderätten faststäld för beständigt under form af ett sådant dominiam ex jure qviritium, nnder hvilken en faktisk eganderätt i stor utsträckning bildar sig noder form af possesio ex jure gentium, i hvilken eganderätten i hela sin vidd koncentrerar sig. Jag skall förklara denna tanke med ett exempel. I början af 1884 förekommo i en by i Donau-truppernas område betydliga oroligheter, hv ar un der en skara bönder anföll den dervarande arrendatorns och köpmannens hus.
Friherre Lta?! von bloMem fann under ett sädant förhällande för sin del intet hinder att bifalla Herr Lckmittc-slmvs proposition, allenast Haga fördleswe en Statens egendom, jvm endast tili Konungens disposition upläreö. -Herr Grefwe» och LandrMarfkalken, förklarade ctt det more vrwifwelakttgt, att Haga sörbieswe Statens Egendom. Friherre Mannerheim, 1^355 August: Dä f. d. Konungen är ägare af Haga med deh tillHvrigheker, men lamma Egendom är beräknad kill ett sä högt wärde, att förmodeligen ingen köpare med uträkning dertill kan sig anmäla, och Staken derföre utbetalar till f. d. Konungen den äniga Räntan, sä ser jag för min del ingen betänklighet Uppsta deremot, att NikscnS-Ständer kunna uppläia nyttjande rätten at Haga Lust-Slott och Park äk wär nu warande Allernädigste Konung. Herr blloräenstolps, Ehuru jag ej kän ner om, när wärdet af Haga blnwit asdragtt, afjeenöe blifwit gjordt pä ett of Konung 6uitsi den z wtd 1792 örö Rtksöag giiwit löste, att betala en del as Riksgälden, upvstär likrväl innom mig twilwel hurnwlda Rtklens Ständer äga rätt att derom disponera utan ait inhemta Konungens bifall. Den andra frägan ar om Statens iillgängar tilläta desi inköpande: t säd-nk fall eller om det kan fäs pä Credit Suss r jag det mätte upplätaS 8k wär ru Regerande Konung såsom en rerratte mdan Hans Regerings omsorger. Deu n Ianuarii. 667 Grefwe körner, 6äran: Dek sätt vä hwrlkel den Swensta Nationen behandlat en Konung som bragt
Genom den föreslagna och af 3 stånd godkända förändringen uppkommer den skillnad i tull-afgiften, att Bruneller, som nu äro åsatte 2 sk. införsels-tull, skulle få införas mot tull af 1 sk. 6 rst. skålpundet; tili följd hvaraf Ulskottet anser nödigt, att, derest Ridderskapet och Adeln icke, med frånträdande af sitt beslut, instämmer i de öfriga ståndens, omröstning anslälles enligt följande proposition: 99:o Den, som bifaller Utskottets, af 3 Stånd godkända, förslag, att Bruneller icke vidare må i taxan hafva egen rubrik, utan i noten hänvisas till Plommon, röstar Bränvin och Sprit. 54 Bevillning sUtskottets Memorial, N:o 23. Ja; den, det ej vill, i’östar Nej; vinner Nej, komma Bruneller att fortfarande i taxan serskildt upptagas med 2 sk, införselstull skålpundet. I öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, hade Utskottet för de till Bränvin och Sprit hänförliga artiklar, med undantag af Fransk konjak, tillstyrkt den förändring, att nu stadgade förbud mot införsel af vissa slag skulle upphöra och de serskildt specificerade slagen sammanföras i en rubrik. Alla andra slag (än Fransk konjak) och för 8 graders styrka eller derunder åsättas 24 sk. införsels-tull per kanna samt för hvarje överskjutande grad underkastas 1 sk. högre tull; äfvensom att den i gällande taxa medgifna rättighet att, efter serskildt tillstånd af Kommers-kollegium, få införa Sprit för beredning af Lukt-vatten emot 8 sk. tull per kanna, skulle upphöra. Borgareoch Boiule-stånden hafva god kändt detta förslag till alla delar; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet i allo vidblifvit gällande bestämmelser angående ifrågavarande artiklar. Då frågan om bibehållande eller borttagande af de nu stadgade förbuden mot införsel af vissa slag bränvin och sprit är af rent ekonomisk beskaffenhet samt 2 Stånd härutinnan stannat emot 2, lärer samma fråga böra förfalla och hvad nu derutinnan är stadgadt förblifva oförändradt.
Lifsglädjen är förtsås? » svunnen! » Denna klagan möter oss i vår nyare literatur, den möter oss i hemmen, i sällskapslifvet, på allfarväg, med oktobermulen min, eller ock modernt blasé och med kraf på att vara ofantligt intressant. Stundomrusar en medvandrare oss förbi, sträfvande » upp mot den branta backen, där lyckans tempel står », tillropande oss ett gnällande: » Hvar har lifsglädjen tagit vägen? » Då är det, som om man hörde en återklang af den naiva frågan, hvilken under » den stora krisen«, för några och trettio år sedan, så ofta framställdes af förvånade kvinnor: «Hvar i all världen ha då alla pengar tagit vägen? » Ja, livar har lifsglädjen tagit vägen? Åi den verkligen försvunnen från jorden, eller är den rest till Orienten? Eller månne den e; tilläfventyrs skulle ligga oss så nära, att vi förbise honom och, med fara för att vrida hufvudet ur led, spana efter en brokig fjärils gäc kände flykt, missmodiga öfver, att vi ej förmå fånga den ostadige, och ännu mera retade, dä vi gripit honom och han smutsar våra fingrar med sitt lösa vingstoft, den elake gycklaren? Att lifsglädjen verkligen är försvunnen från mången nutidsmänniskas hjärta låter ej förneka sig, och att lifsledan intagit dess rum, därom bära de talrika själfmorden hemska vittnesbörd, dubbelt hemska, då de föröfvas af människor midt i lifvets vår eller sommar. Men lika visst som det är, att lifsglädjen blifvit tagen bort för en stor del af vår mest intelligenta ungdom, lika säkert är det, att en stor del godt folk kokettera med » lifsledans stora gråbleka ansikte » blott för att synas vara » på höjden af vår tids bildning » och för att göra sig intressanta. Dock » när man talar om hin och hans klä ' r, då är ban när ». Ingen leker ostraffadt med tidens hiskligaste spöke: föraktet för lifvets gåfva. Fantomet griper, gycklaren, som själf förgripit sig på lifsglädjens källa genom att såra sitt samvete till blods.
Af Herr Grefve Hamilton, Henning: vDå jag uti min, vid Bevillningssamt Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 5, angående grunderna och vilkoren för bran vinsbränningens utöfning, afgifne reservation, ansett rättigheten till bränvinsbränning hvarken böra utgöra ett uteslutande privilegium för jordbruket eller inskränkas till tid eller pannerymd, så finner jag mig föranlåten att reservera mig emot alla de uti Utskottens nu ifrågavarande Betänkande och Förslag vidtagne beslut, som stå i strid med förrberörde min reservation j hvarförutan jag reserverar mig emot beslutet Beviltn., lagsamt Allm, Bcsv.- och Ehon.-Uiskottens Betänkande, N':0 7. 15' om tillåtelse för en livar att försälja bränvin till så ringa 'qvantitet, sorn 4»tlels kanna”. Af Herr Friherre Hamilton, Hugo: ”Jemte det jag reserverar mig emot alla de af Utskotten uti nu afgifne Betänkande och Förslag fattade beslut, som äro stridande emot de åsigter om fri branvinsbränningvdem jag uti min vid Bevillningssamt Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 5, fogade reservation utvecklat, får jag serskildt anmäla min reservation emot Utskottens beslut alt medgifva en hvar rättighet att försälja bränvin lill det ringa beloppet af ij^Ae\s kanna”. Af Herr Friherre von Kr cerner: ”Jag anser, att, sedan Rikets Höglofl.
Om desie weplar, hwilket alltid är en möjlighet, ej blifwit honorerade; om det silfwer, Konungen förband sig at aflemna, ej kunnat Utbetalas, hwilket otwifwelaktigt under Europas dä Andra Land. S/, SL. pH 430 Den 26 Jsulir. och nuwarande ostadiga konjunkturer kunde haf, va inträffat; om utgången, i stället för at slä wäl, hade slagit irla ut; hwarmed skulle Banko-Fullmägtige hafwa ursäktat sin afwikelse frän Ständernas positiva föreskrift? i hwilken wäda hade icke Banko-Werket räkat? och detta allt derföre, att Konungen genom hot om answarighet för möjliga olyckorhwilka han med en mindre grad af egensinnighet lätt sjelf kunnat afwända, fordrat af Banko-Fullmäktige at ingä i politiska-beräkningar, i stället för at lyda owillkorliga Lagar. Kan sädant det alltid i en Konungs makt at genom skrämskott och bewekelfer alldeles inskränka Rikets Ständers makt, at ensamme förwalta detta Rikets wigtigaste Penninge-werk? Allt detta kunde ej undfalla nu mera Stats-Rådet, dä Ryttmästare», ^cl1sr8mrri-L8 skarpsynthet, när han är i8oz, säsom Ridderskapets och Adelns Fullmäktig deltog i Banko - Revisionen.
Ständen fluile genom en vepn^ t^ion härom underrättas och snbjudas, at i HögloftRidderssapets och Adelns beflut deltagasämb Sjette Dander N:o 28r 4Z4 Den 9 Mars. r:xx>s6itions-Utssotttt anmodas, at med Förflag til tacksägelseoch lyckönsknings-»ääre^se til Riksens Stander inkomma, Företogs til afgörande Bewillnings-Utskottets den 5:te Januarii pa bordet lagda xroM till Bewillnings-Förordning, Wid §:s i bckom. hwaruti stadgas, at inkomst-behållningen blifwer af landegendom och stadsjord, hela afkastningen, efter afdrgg af de i och för egendomens brukning under Aret gjorde Utgifter, medelst utsäde, tjenstefolkets föda och löner, jemte skatter, underhäll af byggnader nr m., erindrade. Friherre bckannerlieim, I^ars August: at termen: underhal! af byggnader , syntes obestämd, och kunde genom misstydning dragas derhän, at om man byggde Slott, kunde hela den behallna inkomsten komma at förfwinna. Han ansage altsä ordet byggnader böra bestämmas genom tillägg af ordet nödige. Herr Ib 3M, ?ebr, ansag likaledes en bestämning nödig, efter byggnader och egendom wore olika, alt efter egendomens natur, af Säteri, Skatte, m. m. Herr b/l3.1merfelt', Lustaf, upläste til krotoLollet följande: Da Bewillnings-Utffottet upgifwit huru Räkning - Den 9 Mars. 4Z5 ning bör upgöras för hwar och ens ägande inkomst: sä har äfwen derwid blifwit upgifwir hwad afdrag får göras. Deribland räknas Scar och Lön för In8peÄorer, Fogdar m. m. säsom nödwändiga och oumbärliga. Der nämnes ej om det sä får ste med Kamererare, Bokhallare, Skrifware, och Kustar.