Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsverkets och åtskilliga andra, af All* manna Medel bestående, Fonders till. stånd, styrelse och förvaltning. a;o Rikets Ständers Revisörers Berättelse öfver Revisionen af Allmänna MagazinsInrättningens förvaltning och medel, ej allenast och till en del för nu mera upplöste Magazins-Directionens redovisnings-' tid, utan ock, i fortsättning dermed, rörande fortgången af Allmänna MagazinsInrättningens utredning, S. D. Remitterades till Banco-Utskottet Rikets Ständers Revisorers Berättelse afår 1825> om Banco-Verkets afslutade räkenskaper. S. D. Remitterades till Statsoch Banco* Utskotten, Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 1827 af dern förrättade granskning af Riksgälds-Contoiret, det derunder lydande General Assistance-Contoiret, Götha Canal Bolags, samt Malmö f, d. Discont-Inrättningar.- S. D, Föredrogs och lades derefter till Handlingarne Rikets Ständers till Tryckfrihetens vård förordnade Comiterades ankomne Memorial af den 10 November, rörande verkställigheten af Prot, ZJtdr. (1. ai‘22 No v . issi3* Rikets Ständers, uti skrifvelse den 22 December i8?3, åt Comiterade cifverlemnade uppdrag, att till felfri tryckning befordra så val samtlige Grundlagarne, sorn ock Rikets Ständers förafskeöade Riksdags Beslut. Den 22 November. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Öppnades Herrar Electorers Lista till Val af Ledamöter i Expeditions-Utskottet; och befunnos följande Herrar, genom de flesta rösterne, hafva blifvit dertill utsedde: N:o 236 Friherre Stjerneld, Algernon. N;o 1618 Hen Elgenstjerna, Carl Magnus N;o 2161 Herr af Zellén, Nils Wilhelm, Hvarom Utdrag nf Protocollet skulle expedieras. S, D. Remitterades till Expeditions-TJisliottet:
Vidare innefattar Herr Rosenblads motion den princip för tull-lagstiftningen, alt varors förtullning efter värde bör i möjligaste mån af skaff as; och är såsom skäl härför anfördt, alt förtullningcn efter anslagsvärden icke allenast icke uppfyllde ett bland viikoren för handelns trefnad — tullbehandlingens verkställande med skyndsamhet, säkerhet och likstämmighet på rikets alla tullplatser —, utan tillika vore skadlig: enär Kongl. Maj.t och Kronan, i följd af alltför låga angifningsvärden, förlorade i sin tillständiga rätt; tulltjenstemannen förlorade sitt anseende såsom opartisk verkställare af tulltaxans föreskrifter, ehvad han med egna medel inlöste eller lemtiade utan anmärkning varor, sorn till förtullning med alltför låga värden angifvits; handlanden förlorade genom dröjsmålet med förtullningcn, genom växlande tullbelopp å enahanda vara vid särskilda tillfällen och stundom äfven derigenom, att hans till rätt värde angifna vara vid uppkommen varubrist kunde genom inlösning honom frånhätulas; privatmannen jemväl kunde på sistnämnde sätt förlora en för eget behof införskrifven, till värdet ärligt uppgifven vara; och slutligen sjelfva varorna utsattes för försämring genom förevisningen och handteringen deraf under anslagstiden. 4 Bevillnings-Utskoltcls Betänkande, JYs 8. Utskottet, sorn delar motionärens åsigt härutinnan, har, i öfverensstämmelse dermed, vid tulltaxeregleringen sökt att, så vidt sig göra låtit, utbyta värdeförtullningen emot annat lämpligare förtul/ningssätt Bland annat, hvarom Utskottet här nedan kommer att vidare sig yttra, har, i fråga om grundsatserna för tull-lagstiftningen, Herr J. G. Schican uti motion bos Vällofl. Borgareståndet föreslagit, att all utförselstull, såsom irrationell, måtte upphöra, hälst den inkomst, staten deraf under sednare åren uppburit, icke uppgått i medeltal till mera. än 77,000 R:dr årligen.
Utdrag d. 24 Jan. 18 1S5 9 Efter öfverläggning härom, fann BondeStåndet, att dä RegeringsRådet von Schevens okunnighet öm Kongl. Kungörelsen elen 9 Dec. 1S X 2^ hvilken pä vederbörligt sätt kommit till Allmänhetens kunskap, ej får gälla såsom ursagt för dess, underlåtenket. att sin tillkommande pension inom stadgade Praescri ptions t iden hos SratsVerket uttaga, och det sa mycket hellre är uppenbart, att den innestående pensionssumman ej varit af honom för dess Arfvingar påräknad , sorn han, till deras förlust donerat ansenlig del af sin öfriga förmögenhet it fromma Stiftelser; så vore ej skäl, att medgifva den ifrågavarande Pensionens utbetalande; i följd hvaraf StatsUtskottets Betänkande till alla delar afslogs, hvarom Resp. MedStånden samt StatsUtskottet skulle vördsam^ pch vänligen underrättas, S. D. Vid föredragning af StatsUtskottets den ig i denna Månad på bordet lagde Ulla. tande, af den 17 förutgående, uppå Herr M. Thunells, såsom Fullmäktig för Carlscrona Stadf, ingifna Memorial om Lån af Allmänna Medel för anläggningar derstädes, blef detta Utlåtande af Hederv. BondeStåndet till alla delar bifallet. S, D. Vid föredragning af StatsUtskottets d. Ig i, denna Månad på bordet lagda Utlåtande af den 17 förutgående, i anledning af ffongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift af en Statens fordran i Landshöfdingen m. m. von Echstedts Sterbhus, blef detta Utlåtande af Hederv. BondeStåndet till alla delar bifallet. S. D. Vid föredragning af StatsUtskottets den 19 i denna Månad på bordet lagda Utlåta n-i 6o Prot. Utdrag d. 24 Jan. 18iS» tande af den 17 förutgående, i anledning af Herr Prosten Fornanders Memorial om kostnaden för en undersökning derom, huruvida Stenkol finnas på Öland, bief detta Utlåtande af Hederv.
Till Judarnas plats gick Jesus hvarje gång han med dem hade att göra; de stodo upp och följde honom vid Lazari uppväckande, vid intåget i Jerusalem o. s. v.; skulle ett bud söka rätt på någon, så gick det kring, till dess det kom till den statist, som för handlingen behöfdes111. Teaterkostymen var, sålänge påskspelen gåfvos i kyrkorna, prestkåpan samt för heliga personer mess-skruden, men blef sedan, liksom på de religiösa medeltidsmålningarna, tidens herrskande drägt, endast att Kristus, Fadren, apostlarna och englarna här liksom på målningarna begagnade antingen prestskruden eller en idealiserad, om antiken påminnande kostym. Vid skådespelets början eller då en ny afdelning deruti vidtog, manades den stormande mängden till tystnad, i det antingen härolden utropade eller en kör afsjöng: Silete eller Silentium habete. Då mysterierna framgått ur den kyrkliga kulten, måste de redan från början haft betydande musikaliska beståndsdelar. De älsta andliga spelen bestodo uteslutande af sång, och vi hafva ofvan sett, att, då öfversättningar bifogades den latinska kyrkotexten, blef denna sednare fortfarande sjungen. Om än sedermera talet intog förnämsta platsen, blef dock aldrig det musikaliska fullkomligt undanträngdt. Mone säger om dessa spel, att de voro till det mesta melodramer, till en del deklamerade, till en del sjungna, med musikalisk ouverture112. Vanligen inleddes stycket med sången: Veni Sancte Spiritus, hvari äfven åskådarne deltogo; och under styckets förlopp afsjöngos andliga körer emellan scenafdelningarna, äfvensom ett allmänt afsjungande af hymnen ”te Deum laudamus” vanligen afslutade stycket. Stundom kunde väl äfven en sång af verldsligt innehåll förekomma, såsom i ett fransyskt passionsmysterium, der Maria Magdalena och några andra verldens barn sjunga ”des chansons nouvelles pour mener joyeuse vie”113. Vi hafva i det föregående på ett par ställen fästat uppmärksamheten på den öfverensstämmelse, som råder emellan medeltidsteatern och den samtida målarekonsten.
Erfår man icke sjelf behofvet deraf, så må man förr afhålla sig derifrån. Den kristna lärans grundbegrepp torde vara just fördragsamhet emot likar, och icke en sådan stränghet, som i det nuv:de stadgandet innehålles. Skulle man, såsom den siste värde talaren önskar, och i hvilken syftning han begärt återremiss, inskränka sig till att föreskrifva, att försummelsen icke skulle medföra de medborgerliga rättigheternas förlust eller minskning, så återstår dock, att man kunde till följd af densamma ställas inför kyrkorådet att erhålla förmaning och varning, och sålunda vara underkastad en kyrklig penitens, som jag icke tror öfverensstämma med vår tids åsigter. Jag vågar således hoppas, att R. o. Ad. skall finna skäl att biträda den af Utsk:t uttalade åsigt. Den J4 Febrnsri e. m. 413 Hr Lagergren: Gr. Sparre har alldeles tagit miste, då han sagt, att, enligt nu gällande lag, den, som icke inom år och dag begått Nattvarden, skulle anses som okristen. Detta gäller endast om den, som derför visar motvilja, d. v. s. förnekar eller föraktar densamma. Jag håller för öfrigt med om, att de nuv:de stadgandena äro för stränga och att en ändring bör ske; men denna bör då göras på sådana ställen i lagen, hvarest om ämnet handlas, och denna § bör lemnäs sådan den är, tilldess kyrkolagen kommer att underkastas en fullständig revision, som äfven jag för min del anser nödvändig. Min begäran om återremiss gällde lör öfrigt naturligtvis endast l:sta delen af Utsk:ts hemställan och icke den sednare, hvari Utsk:t föreslår, att Frih. Alströmers motion i öfrigt må lemnäs utan afseende. Gr. Hamilton, Gustaf: Jag vill blott på det bestämdaste protestera mot den tolkning, den siste värde talaren gifvit af ordet motvilleligen; jag är öfvertygad, att det kan sägas om enhvar, sorn haft tillfälle att begå den H. Nattvarden, men icke begagnat sig derutaf. Jag inskränker mig till denna förklaring, och anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Cederström, Rudolf:
Staten stora fördelar, men att dessa förhoppningar skola gä i fullbordan, dertill torde icke finnas någon grundad anledn., ehuru Utsk. förklarat sig vara derom fullt förvissadt, såsom det står pag. 20 att läsa. Att här uppgifva - t)en 15 M a r s> 385 va orsaken derlin, är kanske icke nog delicat, men om lltsk, är så förvissadt om att försnillning sker, hvarföre har icke Utsk. då låtit väcka åtal emot de försumlige och felaktige? Men om också underslef funnits, så torde likväl ingen kunna neka, att de allt mera aftaga, och att den offentlighet, som nu vid detta ämne är fästad äfvensom den förbättrade fabricationen af chartor, hvarigenom deras förfalskning förekommes, äro del säkraste medlet mot Statens förluster, och vida säkrare, än alla dessa klippare m. m. som skulle inrättas. Man har fästat en synnerlig vigt vid del ökade antal chartor, som vid början af delta är blifvit reqvirerade. Dervid torde det tillåtas mig att endast i förbigående fästa uppmärksamheten derpå, att del måste vara svårt att göra några beräkningar, då en gammal sort af chartor skola utbytas emot en ny. Också hade Statscont. så missräknat sig, att dä den nya förordningen skulle träda i verket, och de gamla chartonia icke mera skulle fä tillhandahållas allmänheten, sä funnos ännu icke några nya chartor att tillgå. Alt Utsk:s förslag icke skulle leda till det önskade ändamålet tror jag vara temligen klart för hvar och en, som har närmare kännedom derom. Att BorgareSt :s förslag är vida enklare och lättare att verkställa, anser jag å andra sidan icke kunna bestridas, hvarföre jag fortsätter mitt yrkande, alt det måtte bifallas. Gr. Cronhjelm: Utsk. har icke kunnat undvika att yttra sig om domarecorpsen i detta afseende, helst återremissen från Ståndet innefattar, att Utsk:s förslag skulle innehålla någon misstänksamhet emot domarecorpsen; och dessa anmärknrr har Utsk. nödgats besvara.
Maj afgifne och sedan den 3 Juni hos Bonde-Ståndet på bordet hvilande Betänkande, angående anslag af medel för Läns J_,azaretterna och den å Kungsholmen belägna, Kronan tillhöriga och. hos Banken pantförskrifna Bränneri-Egendoms begagnande till Curhus-Inrättning för Stockholms Stad och Län : så företog nu äfven Bonde-Ståndét denna fråga till afgörande och pröfvade skäligt bifalla allt hvad Stats-Utskottet i berörde Betänkande tillstyrkt. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. $. D. 1502 Den 17 Juli. S. D. Vl nu åter föredrogs Allmänna Besvärs* och Oeconomie » Utskottets den 8 innevarande månad afgifna och sedan sista Plenum på bordet hvilande Utlåtande uti det;, från Höglofl. Bidderskapet och Adeln , Högvördiga Prest-Stån» det och Hedervärda Bonde-Ståndet, den 15 sistlidne Juni till Utskottet återremitterade Mål, angående Husbehofs - Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter; stannade Bonde-Ståndet, efter föregången öfverläggning, uti det beslut, att Utskottets den 26 Maj och, den 8 i denna månad afgifna Utlåtanden antagas, utom i den delen, hvarigenom Bränvinsbränning blifvit tillåten Städerna, så att förslaget derom helt och hållet afslås; dock med förbehåll för Gästgifvare å Landet, hvarest liela åboer tourvis bestrida gästningen, att de alla skola vara berättigade till resande försälja bränvin , samt att mål rörande oloflig bränvinsförsäljning å Landet endast böra upptagas och pröfvas af Domstolen i orten; om hvilket beslut, vördsam .och vänlig underrättelse skulle öfriga Biks-Stånden meddelas. Ut supra.
Jag ser i detta försök ej blott en början att från universiteten draga de medicinska faculteterna, utan ock att med detsamma flytta universiteten till hufvudstaden. Måhända är detta nyttigt efter någras mening ; i min tanke är det icke så. Följden skulle äfven här blifva att indraga de unga studenterna i tidens politiska strider, på samma sätt som i Paris, der man ser skolornas ungdom deltaga i hvarje upplopp. Jag torde icke behöfva erinra, hurusom uti Berlin, Köpenhamn och måhända äfven i Christiania händelser förefallit, sorn visa huru äfventyriigt det ur, att hafva universiteten uti brännpunkten för politiska strider. I Läroverks-comite'ens förslag till lönereglering både för universiteten och för Carolinska institutet, uppgaf comiteen för professorer vid de förra 3oo t:r säd eller ungefär 1,800 rtdrs lön, och för professorerna vid det sednare 1,200 r:dr. Skälet till denna skiljaktighet var, att professorerue vid universiteten ej kunna påräkna någon extra-förtjenst, hvaremot professorerne vid Carolinska institutet kunna påräkna en sådan. Visse af de sednare böra till och med bestämdt påräkna en sådan, emedan de, för att kunna gifva lärjungarna praktisk bildning, böra vara praktiske läkare. Nu hafva, enl. den nya staten, professorerne i Upsala omkring 1,800 r:dr, och de i Lund omkring 1,600 rrdrs lön. Proportionen mellan Upsala och Stockholm blefve då temmeligen riktig, om man hölte sig vid 1,200 r:dr för professorerna vid Carolinska institutet. Här är äfven fråga om att gifva alla professorerna vid institutet lika lön. Sådan valej meningen i comite'en , ej heller i Konungens stat. Det finnes nemi. 2 lärare-befattningar vid institutet, hvilka Konungen ansett böra vara förenade med öfver-läknrens och med öfver-chirurgens befattningar vid Seraphimer-lazarettet, på det alt desse, såsom utmärkte läkare oeh med det bästa tillfälle till daglig praktik, måtte vara desto skickligare att bilda praktiska läkare.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja, begärde Hr Rosenblad votering. Upplästes lill justering och godkändes följande volertsproposition : Den som godkänner de i Const.Utsk:s mern. N:o 108 föreslagna voter:s-propos:r, voterar . ia; den det ej vill, voterar nej; Tinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda voterispropostr gjorda anmärkningar föranleda deras återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 23. Nej — 22. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 12 och i5 dennes på bordet lagda mern. N:o 109, i anledn. af återremiss af Const.- Utsk:s meni. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller, att i88 f Ds n 17 Maj. Hr RiddSecretm behagade upplysa, om BorgareSt. antagit inbjudningen, i hvilket fall frågan förfaller. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt BorgareSt. icke antagit inbjudningen, men godkant voter:s-propos:n. Uppå derefter framställd propos. blef votens-proposm äfven af R. o. Ad. godkänd. Då nu ånyo föredrogos Const.Utsk:s den 12 och i5 dennes på bordet lagda memorialer: N:o 110, i anleda, af RiksStrns yttrande, rörtde Const.- Utskrs mern. N:o 97; och N:o iii, i anledn. af RiksShns vttranden, ronde Const.- Utskrs mern. Nro 98, blefvo de af Ulsk. i memrn Nris 1 10 och lii föreslagna voter!s-propos:r af R. o. Ad. godkända. Lades på bordet nedannämnda från Ulsk:n inkomna mein, och uliåtrn, nemi. från Statssamt Allm.
Han talade med en ifver och en energi, som dock icke ett ögonblick bedrog mig på hans verkliga mening. Ty hvad han önskade, var, att jag skulle motsäga honom, icke angående pressen i allmänhet, utan angående honom själf. Hvad han önskade, var, att jag skulle säga honom, att om också detta var fallet och ofta blef fallet, så var dock min tanke om honom för god, för att jag ett ögonblick skulle tvifla på hans karaktär. Hvad han önskade, var, att jag skulle råda honom att våga insatsen, som denna gång var hans person. Men i detta ögonblick föll det mig icke in, att i hans sätt och tal kunde ligga en veksint människas ångest för lifvets styggaste sidor. Jag kunde i hans uppträdande ej se annat än ett begär att framhålla sin person, att sysselsätta andra med sig själf, och jag var dessutom irriterad redan af den ytterlighet, hvarmed han utvecklade sina åsikter. Han stötte mig tillbaka, utan att jag kunde göra mig reda för orsaken och jag vet, att jag nästan såg uttråkad ut, när jag svarade: »Samma fara finns nog vid hvarje lefnadsbana. Och tror du för resten inte, att du öfverdrifver?» Alldeles som den gång, då vi först stodo som antagonister mot hvarandra, märkte jag, att hans blick gled förbi min, som sökte han komma ifrån en hård verklighet, hvilken han icke ville se, och hela den meddelsamhet, hvilken nyss brutit fram med begär att framlocka min sympati, gled bort ur hans väsen och ersattes med en stelhet, hvilken gjorde intryck af, att han påtvang sitt ansikte en mask, som skulle dölja hans inre uppror och kanske hindra honom från att bryta ut. Han sade något om, att pressen dock skilde sig från andra lefnadsbanor, genom att den bar en ideel skylt, hvilken icke finge missbrukas, och han tillade kort: »Jag tror i alla fall, att jag antar tillbudet.» Jag minns, att jag svarade, att jag lyckönskade honom, och jag såg, att det pinade honom, att jag tog så ringa del i denna sak, hvilken kanske skulle afgöra hans öde. Plötsligt föll det mig in, att det kanske låg något under hela hans uppträdande, något, som jag icke visste om.
Likväl vill jag ej vidare yttra mig härom, utan skall, under iakttagande af tystnad i della hänseende, endast tillkännagifva min öfvertygelse vara den, att om denna punkt återremitteras, kan ej, under ett öfverhopande riksdagsarbete och under det att man öuskar alt med största skydsamhel bringa ärendena till slut, StatsUtsk. få tid och tillfälle alt utreda alla de förhållanden man önskar, för all framställa sa kerna med den klarhet och redighet, som erfordras, för att kunna bedomina hvika slags utgifter kunde vara af beskaffenhet att utgöra föremål för hufvudsakiiga inskränkningar. Jag anser det nemi. vara omöjligt att utan en längre tidsutdrägt kunna bestämma och classifieera utgifter så, alt man skulle kunna se huru mycket t. ex. transporten af ransakningsfångar kostat, emedan räkenskaperne icke äro så förde, alt man lätt och hastigt kan inhemta en sådan underrättelse. Efter jag har ordet, torde jag fä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att denna 72 § är af PresteSt. bifallen och har jag all anledn. förmoda, att den icke eller afslås af de öfrige Stånden, hvadan och då jag smickrar mig med, att större delen af R. o. Ad. i denna sak delar öfvertygelse med mig, jag vördsamt hemställer, om ej R. o. Ad. skulle finna skäl alt bifalla delta StatsUtsk:s förslag. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Ehvad denna punkt af Utsk:s utlåt, bifalles, afslås eller återremitteras, anser jag icke onyttigt, att här i få ord fästa uppmärksamheten på en omständighet hvarutinnan vi skilja oss från bruket i alla andra af mig bekanta länder. Jag påminner mig intet land, af dem jag känner, der det är brukligt^ att på vagnar forsla fångar, åtmin - 520 Den 27 November e. m. stone förbrytare, — mer än Sverige. I allmänhet sker denna forsling, i de länder der jag kunnat gifva akt på förhållandet, till fots under behörig bevakning, och skulle jag förmoda, att äfven i Sverige detta fångforslingssätt kunde begagnas.
Jag har sjelf haft erfarenhet af olägenheterne utaf det nuvarande stadgandet, enligt hvilket tillståndsbevisen måste oupphörligt förnyas om de ej genast begagnas, hvilket dessutom medför mycket besvär för så väl HofCanzlersExpeditionen, som den enskilde. Jag tror derföre, att föreskriften om G månader är den lämpligaste, då i betragtande tages, att det kommer att gälla äfven för från Hufvudstaden mera aflägsna orter. Herr von Schulzenheim: Min afsigt är visserligen ingalunda att lägga några hinder i vägen för utgifvande af periodiska skrifter. Jag har endast haft i sigte alt tillvägabringa nödige controller derföre; men då jag icke vill alldeles bestrida hvad Herr Hjerta anfört, och jag anser den omtvistade frågan af mindre vigt, får jag föreslå, som en medelväg, att 3 månader må bestämmas såsom prasscriptionstid för tillståndsbevisens begagnande. Herr Hjerta: Då Herr von Schulzen heim förklarat, att han anser denna fråga af Den 29 Januari i e. m. mindre vigt, hemställer jag, om icke, till besparande af tiden, det vore bäst att antaga Utskottets förslag. Det kunde annars möjligen blifva skiljaktigheter inom Stånden och kanhända förstärkt Utskott. Om conIroller på tillståndsbevisens rätta begagnande behöfvas, tror jag att de bäst vinnas genom bevisets ställande på viss ort och tid, och i sådant fall måtte ett par månader mer eller mindre icke betyda något för HofCanlzlersEmbetet, då de deremot äro af synnerlig vigt för redacteuren. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, antaga och tili ConstitutionsUtskottet öfverlemna Herr von Schulzenheims anmärkning, alt ur ifrågavarande 3:dje moment måtte uteslutas orden: eller, i annat fallj DiariiUtdraget, Ropades Ja.
CECILIA hviskar med Domherren. DOMHERREN. Ålderman Hans! HANS. Tackar som frågar, Domine! Kry och rask på åttionde året. Träffade gossen Olof dernere; berättade om Gillesaker. DOMHERREN. Berättade han? HANS. Det är bemärkelsedag i dag, gode vänner! Se på stafven här: Morsmessan. Har jag icke skurit en pelare? Jo, jag ser den tydligt! Gode vänner: det är femtio år se'n femtio, ja det är det, sedan jag reste första pelarn på venster hand i skeppet och derför förstår jag er goda mening. Olof berättade det, och jag tackar er. Tack skall I ha! Tack skall i ha! DOMHERREN. Han trycker deras händer under allmän förvåning. Ålderman Hans! Det är en tung pligt jag går att uppfylla! HANS nickar förstånd och tack. DOMHERREN. Vi ha' alla fått vårt värf att fylla, och vi måste fylla det för värfvets, icke för vår skull. Om vi aldrig låta detta ur sigte, alltid äro beredda att lemna vårt verk i kraftigare händer när vi tröttnat, då ha' vi först lefvat för det stora, för saken, icke för det lilla, för oss! 19 HANS nickar belåtet. Tack, tack! DOMHERREN. I femtio år har I arbetat på detta Herrans hus; I har sett det stiga ur gruset; men det är icke ert verk, ty trenne slägten ha' före Er arbetat på samma sak och gått till den eviga ron, och deras nämn äro glömda. HANS förnöjd. Bra, mycket bra! DOMHERREN. Jag måste säga Er hela sanningen. Gillet har efter långa strider kommit till den meningen att I behöfver hvila, och att edra krafter icke räcka till det tunga arbetet; kyrkan har stått stilla i tjugo år och folket fordrar att få se den uppe! HANS som förut. Tack! tack go' vänner! DOMHERREN blir orolig. Derför har Gillet sett sig om efter en yngre man som förenar skicklighet med kraft. Valet har fallit på er son. Han skall fullborda hvad I begynt och i honom skall I åter lefva upp och se ert verk gå till sin fullbordan.