Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Qvickheten, diktkonsten, alla talanger dragas till dennas tjenst genom en lätt utsigt till framgång och vinst. Hänförde dessutom af det frihetsrop, som städse utgör denna sidans fältrop, egna sig unga litteratörer ganska naturligen åt en så lofvande bana, der inbillningen om ädla syftemål understödjer det lätta bruket af snillegåfvornes ingifvelse, obesvärade af mödosama undersökningar om sanna förhållanden och om möjligheten att realisera de utsväfvande fordringarna, hvilka undersökningar tillhöra den hos några först sent efteråt kommando reflexionen, men hos de flesta för alltid uteblifva. Så har det tillgått, att litteraturen, särdeles den periodiska, blifvit hvad den är. Och häri visar sig ock, hvad grund som finnes för det hoppet, att litteraturen, i full frihet sig sjelf lemnad, ovilkorligen skall af sig sjelf uppsöka och beträda sanningens väg, utbreda upplysning och lycksalighet öfver menniskoslägtet. Är det icke redan klart; åtminstone kan det ej länge dröja att blifva erkändt och klart för hvarje tänkande, att den kraft, hvarmed en bättre odling skall upprätthålla sig sjelf och fortskrida, så R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berätt else för år i 8 JO. 9 så vida denna kraft eljest finnes, ligger i upplysningens inre väsende, men ingalunda i de främmande förstärkningar, som på framskridandets hela bana kunna tillfälligtvis upphämtas från interessen af lägre art, i litteraturen lika lätt användbara till sanningens förfång, som till dess fördel. Skall af hela denna rörelses fria obehindrade gång kunna härllyta något säkert gagn för upplysningen; skola icke de bättre krafternes bemödanden för detta ändamål blifva alldeles otillräckliga; så mäste en utväg finnas, att från sjelfva den stormande farten af folklitteraturen upphämta åt den bättre litteraturen en ökad utvidgningskraft och en fortskyndande rörelse; tvinga den ena att till godtgörande af de skador, hon tillfogat den andra, kringföra jemte sina förvillelser äfven hvad som tjenar till dessas botande, när nemligen upplysningen äger botemedel att erbjuda och ett skäligt anspråk på upprättelse henne tillkommer.
I fråga om svordom anmärkes, att förslaget endast bestraffar eder vid gudstjenst, inför offentlig myndighet och vid allmän sammankomst, och det har blifvit yrkadt, att eder icke borde strafflöst aflöpa, om de fällas på allmän gata eller allmänna vägar och platser eller andra allmänna ställen, såsom värdshus, krogar, o. s. v. För så vidt genom högljudt svärjande förargelse åstadkommes å allmän plats, innehåller förslaget derför straffbestämmelser; om deremot en ed fälles under ett enskildt samtal på en gata, så är den icke straffbarare, än om den fälles inom enskildt rum, Den 26 November f. m. 135 och hvad beträffar krogar, så är en ed der mindre förargelseväckande än annorstädes. Hvad som nästan mest lägges förslaget till last, är att åtalsrätten i afseende på vissa sedligheten sårande brott, såsom våldtägt, borsbrott och lägersmål, med uteslutande af allmän åklagare, lägges allenast i inålsegarens hand, derest denne icke till åtal angifver brottet; men samma grundsats är följd jemväl i afseende å flera andra brott, hvilka äro belagda med lika högt ansvar som de ifrågavarande. — och om något brott på den grund, att det endast innefattar enskild rättskränkning, bör undantagas från allmänna åklagaremagten, så synes det företrädesvis vara ifrågavarande brott, der ett åtal gör förlikning snart sagdt omöjlig, der det familjeband, som man vill rädda, genom offentligheten löper den största fara att sönderslitas, och der äfven den oskyldige genom offentligheten, enligt det allmänna föreställningssättet lider en skymf. Vidare anmärkes, att grof oförskämdhet icke skulle vara belagd med straff i det Kongl. Förslaget. Detta är ett misstag. För så vidt sådana grofheter till allmän förargelse såra tukt och anständighet, finnas straffbestämmelser deremot i 18 kap:t; och är ej detta händelsen, så faller förolämpning emot qvinna under de straffbestämmelser, som äro till finnandes i det kap., som handlar om ärekränkning i allmänhet.
Till afböjande af ali misstydning har Utskottet trott sig härom, böra kojrtiigen erinra. linnea-XJtikbttets Memorial. a5. Beträffande de ofvanupptagne framstullningarne, dels af Rikets Ständers Revisorer, dels af Bankens Commissariat, har Utskottet skolat vördsamt tillstyrka: Att, med bibehållande af föreskrifterne uti Högstberörde Kongl. Kungörelses 4 §• 4 morn., rörande tillåtelsen att i Ränterierne nedsätta Silfver, Rikets Ständers Bank må fritagas från ali kostnad förde Silfver-Remisser, sorn kunna insändas med vanlig Ränteripost, dermed förstås, då uppbördsmedel serskildt genom Krono-skjuts och under betäckning afgå till Stockholm; och att, i händelse, från ett eller flere af Länen, någon sådan Remiss icke skulle förefalla inom ett år från den tid. Silfver för Bankens räkning uti Landt-Ränteri är deponeradt, Remiss deraf då må ske portofritt för Banken med vanlig Fribrefspost. Rikets Ständers bepröfvande underställes detta vördsamligen. Stockholm den 3 Mars iSyq, Btinco-lJtskottets UtLltnnde. Ar:o vf. N:o 27. Utlåtande öfver en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad framställning om undvikande af alltför mycken noggrannhet och deraf förorsakad tidsutdrägt vid pröfning af Handlingar, som hos Banken till Låns erhållande företes. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet remitteradt Memorial af Riksdags-Fullmägtigen från Calmare Län Petter Persson, deruti Fullmägtigen från samma Län J. Andersson och Fullmägtigen från Östergöthland Anders Persson sig förenat, har, i sammanhang med yrkande af nya Anslag till Fastighets-Lån, och afskaffande af den vid i8a3 års
Ex. förnyade derefter sin nyss framställda propos. till återremiss af Constit.Utsk:s memorial N:ris 10 och 11. Ropades starka nej, blandade med många ja. Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, i anlcdn. häraf förklarade, det han funnit, att nej öfverröstat ja, begärdes votering. Gr. Posse: Då nu votering blifvit begärd, huruvida förevar. betänk:n skola återremitteras eller icke, inser jag val, att om den noggrannaste ordning vid detta måls behandling skulle iakttagas, borde denna voteringsproposition endast angå återremiss, eller att den, som vill återremiss, voterar ja, och den det ej vill, voterar nej. Men det finnes, efter min öfvertygelse, intet lagligt hinder för att pro - io4 De h i Juli e. m. posrn må blifva sådan, att båda tankarna , som linder dismissionen blifvit yttrade, må kunna göra sig gällande; och jag hemställer derföre, om icke ja-propositionen bör innefatta bifall till återremiss och i nej-propositionen böra intagas de ordalag, soip grundlagen innehåller, att den, som voterar nej, ej anser Rikets väl kräfva, att Statssecret. för financeärenderna varder från embetet skiljd. Hr Tham: Alltid bar det varit bruket här, att den, som vill votera nejmot ja-propos:n, fått uppgöra contraproposition. Detta mätte ej heller förnekas denna gårig, och det är derföre, som jag velat göra samma framställning, som Gr. Posse nu gjort. Jag anhåller således, att nej-propos:n må blifva den, att vinner nej, har R. o. Ad. alslagit anmärkningarna mot Statssecret. Skogman och läggas Constit.- Utskts memor. till handkna. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att voter:spropos:n, uppställd på det nu föreslagna sättet, skulle innefatta en oformlighet.
De rättslärde, som utarbetade nämnde lag, åberopade, likasom den Preussiska regeringen i sitt förslag till de Preussiska Kamrarna, såsom stöd just för ifrågakomne grundsats, exemplet af de Fransyska och Belgiska Konkurslagarna, den förra af år 1838 och den sednare at år 1851, — och ej heller Utskottet kan finna någon tvetydighet i dessa, minst i den Fransyska, hvilken i art. 443 uttryckligen förkunnar gäldenärens skiljande från förvaltningen af alla hans lillhörigheter, »jemväl dem, sorn kunna tillfalla honom så länge han är i konkurstillstånd.» Hvad skulle väl detta stadgande betyda, om ej det att konkursmassan äfven skulle erhålla de nya tillgångarna? Ingen lärer väl vilja påstå, att sysslomännen, som skola omhändertaga äfven dessa tillgångar, skulle förvalta dem åt gäldenärens efter konkursens början tillkomna borgenärer. Och hvad skulle väl gäldenärens skiljande från förvaltningen innebära, om han ägde rätt att genom ny skuldsättning till huru stort belopp som helst gravera den sålunda af bor genärerna eller deras syssloman omhändertagna egendomen? All tvekan i detta hänseende häfves dock, om man vidare granskar samma lags sladganden om försäljning Lag-Utskottets Utlåtande M 48 / af all sä val fast sorn lös egendom samt utdelning af den influtna köpeskillingen bland konkurs-borgenärerne. En sådan tolkning af de Fransyska och Belgiska lagarne bekräftas äfven genom hvad de kommentatorer anfört, af hvilkas skrifter Utskottet .haft tillfälle att taga kännedom, såsom Boulaij-Paly Renouard 2J, Par dessus 3) m. fl., för alt icke nämna de många Tyska rättslärde, hvilka, om de ock ej alla gillat principen, likväl utan tvekan antagit densamma vara uttryckt i nämnde lagar.
Utsk:t anför nemi. till en början hvad motionären föreslagit, »att en revision af nu gällande expropriationslag, för såvidt den kunde hafva inflytande på jord i och för statens jernbanor, måtte företagas, samt stadganden utarbetas, som befriade staten från erläggande för berörda ändamål af allt för öfverdrifna, det efter noggrann under - 48 Den 17 Oktober. sökning befunna verkliga värdet öfverstigande jordersättningar ra. m.» Då Utsk:t sedermera resonnerar sig till den slutföljd, hvartill det kommit, heter det: »De yrkanden, som sålunda blifvit framställda, alse väl endast den händelse, att jord bör afstås i och för statens jernvägsbyggnader; men då nu gällande expropriationslag, K. Förordningen den 20 November 1845, med de deri genom K. Förordningen den 27 November 1854 vidtagna förändringar, omfattar alla de fall, deri afstående af jord eller lägenhet för något allmänt behof kan ifrågakomma, samt någon anledning icke synes förefinnas att i detta hänseende, då fråga är om statens jernvägar, meddela någon särskild, från den allmänna lagstiftningen afvikande föreskrift, anser Utsk:t sig nu böra ingå i bedömande, huruvida hvad motionären anmärkt må föranleda ändring af nämnda författning i hela dess omfång.» Man linner således häraf, att motionären blott begärt ändring i expropriationslagen för ett enda fall, hvaremot Utsk:t å sin sida, då det funnit motionärens begränsade framställning mindre lämplig, tagit sig för att revidera och omskrifva hela författningen. Ett sådant förfarande kan, enligt mitt förmenande, ingalunda vara grundlagsenlig!, ty, i händelse Utsk:t funnit, att motionären ej hade uppställt sin motion så, att den kunde vinna bifall, hade för Utsk:t, som sjelf ej eger motionsrätt, den enda åtgärd, som bort vidtagas, varit att rent afslå densamma; och får jag af sådan anledning anhålla om ett sådant afslag. Skulle emellertid R. o. Ad. betrakta saken ur en annan synpunkt och anse sig ega rätt att genom sin makt fylla hvad som brustit i Utsk:ts, beder jag att i sjelfva saken ytterligare få tillägga några ord.
Fördenskull satte hon sig in i hushållets och det kvinnliga arbetets alla detaljer och förvärfvade sig så en god och mångsidig kännedom af dessa. Efter nutida måttstock voro icke hennes skolkunskaper stora, men de voro grundliga, och på den grunden byggde hon ett vetande, som vidgade hennes vyer och skärpte hennes omdöme. Bibeln var länge hennes enda andaktsbok, och med nöje lyssnade hon till hvem helst som förkunnade sanningen i öfverensstämmelse med de heliga skrifterna, isynnerhet den, hvilken gjorde det så, att hon fick klart för sig, hur Guds bud tillämpas i hvardagslifvet. IDUN 394 Hoppet splittras åter och åter, Dock aldrig hjärtat det efterlåter, Som våg sig hväliver öfver våg Och aldrig tröttas deras tåg. 1893 Just däri hafvets väsen röjes, Att böljan ständigt sänkes och höjes; Och att det hoppas dag från dag — Se, det är hjärtats böljeslag. Rilckert. Tidigt invigd i lifvets sorger sökte hon, hvarhelst hon kom, mildra dem och drog aldrig i betänkande att försaka för egen del, om hon därmed kunde glädja andra. Så danades hon redan i ungdomen till det värf den mognade kvinnan blef kallad att fylla. Sommaren år 1879 utnämndes hennes fästman, herr Sten Drakenberg, till stationsinspektor på Mon, och den 13 december samma år hemförde han sin brud. Det lilla hemmet blef i glädje och vänlighet en ljuspunkt ut öfver den vida mon, men det fick ock kännas vid hedens faror och enslighet. Kampen mot snöstormar och manshöga drifvor bröt snart den unge inspektörens krafter. Det halp icke, att han flyttades till det vackra och skyddade Västra Ed; sjukdomsfröet hade redan slagit rot. Naturen i norden har ett vemodigt tycke, och stämningen öfver det fagra lilla hemmet vid stranden af Stora Le liknade redan från början sommarkvällens skymning. Solen sjunker i en bädd af guld, men natten bryter in.
M:ts befallningshafvande underrättelse derom till den landtmätare, som första förordnandet erhållit.” 2:o att första punkten i 4 § af 3 kap. nämnda stadga skall lyda sålunda: ”till de gode män, sorn vid förrättningen skola biträda, utförde landtmätaren, inom den i 1 § sagde tid, kallelse-bref; och böra helst de kallas, som närmast förrättningsstället boende äro.” 3:o alt 10 § i sistnämnda kap. erhåller ett tillägg af följande lydelse: ”Söker delägare, sedan landtmäteri-förrältning börjad är, sak med landtmätare eller god man, eller tillfogar delegare, landtmätare eller god man något med ord eller gerning, i uppsåt att honom dermed jäfvig göra; det skall ej för jäf räknas.” Expedilions-UIskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 116. 221 4:o att till 2 §. i 12 Kap., sådan nämnde §. lyder i Kongl. Kungörelsen den 1) Juni 1832, skall läggas följande stadgande: ”Börande, då sådant utbyte sker, de ägor, sorn utbytas skola, med hvarandra lill godhet oell värde jemföras, samt uppskattas utan afseende å det gradtal, som, vid den förut verkställda gradering af skifteslagets mark, blifvit dem åsatt”. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juli 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Juli 1851. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ersättning lill en pensionskasse-inrättning för beväringsmanskap ock afskedade båtsmän i IFes ter-Norr lands län. (Stats-Utsk:ts Uti:de N:o 212). S. A. K.
Domstolens ledamöter, 235. 266. 296. 297. 386 — om Skatteköps-Fvrordningens fastställande, 274. —, om Riksdags-wedergällningar för Ståndens och Utstottens Cantzlier, 286. — med lyckönskan till Hans Majtt pä Dest födelsedag, 345. 386. - om gratisieaLion för Stats-Commistarien 386. — om decharge för Stats-Rädet, 386. — om hyreskostnaderne för Ständens Klubbrum, 386. -— om eftergift för Astestor Enka, 386. — om förklaring öf wer 6 Capitlet 5 § Misigcrnings-Balken, 424. — om medel till oförutsedda utgifter, 424. — om förklaring öfwer Kammar-Collegii Kungörelse 179g, i afseende pä Landtmateri-taran, 424. — om Manufacturisters och Handtwerkareö rätt att sina fordringar med ed styrka, 424. — vm Kroii-PrinScns Stat, 424. — om Riks - 6 Register. dagskostnaderne 424. — om medel kill pensioner för swart blctzerade -Officerare och Under-Officerare, 424. — om utbyte af f. d. Konungens till Scdelhafwaren ställda Obligationer, 425. — om löne,förbättring för penninge-löntagare, 425. — om nagra omständigheter wid inteckning i fast egendom, 425. — om en tilläggning i 14 §. af Justitia-Ombudsmannens Instructiori, 425. — vin försigtigtighcts-mätt i afseende pä f. d. Konungens wistelseort, 425. om fastställelse af beslut kraftägande blott intill nästa Riksdag, 409.
Är det rätt och Staten tillsländigt att från Kyrkoherdar, äfven vid de mindre Pastoraten, förknappa 2, 4 a ® tunnor i deras aflöning, så torde det icke heller vära orätt och för Staten främmande, att af dessa, så insamlade tillgångar meddela en skärf till oumbärliga och svårt vanlottade Prestmans lifsbergning.” TIONDE St ats-Ut skottets Utlåtande N.-o 88 29 TIONDE HUFVUD-TITEL N. Clerecie ock Läroverken; Penningar enligt. i83o ars Riksstat. Stats-Utskottets förslag. Förhöjning Minskning Clerecie-Staten . Vexel - undervisningens 2,000 2,000 Normal-Skola . 2,000 2,000 Mekaniska Skolan , • . 3oo 3oo Kyrkors underhåll Bredberg, i834. Stals-Utskottets Utlåtande N;o 8g. i N:o 89. Ankom till Exp.-Ulsk. den 10 Maji kl. 3 e. in. Utlåtande, angående utgifter å Allmänna Indragnings-Staten. (U. A.) 1:0 I afseende på förhållandet med denna Stal, har Kongl. Maj:t, uti Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, ti 11- kännagifvit, att det på Allmänna Indragnings-Stalen till f. d. Kongl. Famillens underhåll uppförda anslag, 66,666 R:dr 3a sk. årligen, i följd af Rikets Ständers beslut och Kongl. Brefven den 20 Januarii och 18 Augusti 1824, anordnats till Banken i afbetalning å den, till liqviden med f. d. Kongl.
Det kommer ju icke endast an på hvad man äter, utan äfven huru, och liksom lugn öfverhufvud är en medborgares första plikt, så är det isynnerhet just vid ätandet. Men hvarifrån skall lugnet komma, när familjemedlemmarne under den korta middagsfristen, enkannerligen i staden, komma rusande från alla väderstreck för att så fort som möjligt kasta i sig den heta maten och så åter skyndsammast vända tillbaka till sina sysslor? Familjefadern dröjer förklarligt nog under måltiden ännu med sina tankar vid det afbrutna arbetet och, i stället för att gladt, uppfriskande samspråk borde krydda maten, härskar allmän tystnad, som blott sällan afbrytes af ett ord i förbigående. Barnen komma trötta ur skolan; oftast sakna de, till följd af de andliga ansträngningarna, ordentlig aptit; de ville helst begagna den korta middagsrasten till att rasa om i det fria och måste bara i all hast fylla den motspänstiga magen. Efter måltiden kommer med » matsmältningsfebern » den oundvikliga känslan af andlig tröghet, hvilkens berättigande det gamla ordstäfvet: » en full mage studerar ogärna » obestridt erkänner. Men om någon ens aldrig så kort hvila kan ej bli tal: barnen kallas af skolan eller lexorna, ehuru de den första timmen hvarken uppmärksamt kunna hålla tankarne tillsamman eller få unna sina öfveransträngda kroppar någon vederkvickelse. För husfadern går det föga bättre: äfven honom kallar plikten till hans embetseller yrkesgöromål, hvilka han närmast efter måltiden endast motsträfvigt och på sin hälsas bekostnad besörjer. Ger han däremot efter för kroppens berättigade kraf på hvila, så försummar han den bästa arbetstiden. Huru helt annorlunda, om hufvudmåltiden bildade afslutningen på dagens arbete! Bortfaller middagsrasten, så kan man från morgonen arbete ostördt hela dagen till ungefär 5 eller 6 på aftonen, vid hvilken tid det hufvudsakliga arbetet bör kunna vara afslutadt — med undantag möjligen för dem, som tjänstgöra i öppna handelsbutiker — och alla familjemedlemmarne i det angenäma medvetandet af fyllda plikter kunna samlas kring middagsbordet för att i behaglig ro njuta den för kroppen nödvändiga näringen. Hur går det till exempel till i Frankrike, England, Amerika och på flere andra håll?
I öfrigt ochdå Herrar Fullmägtige först efter mera än 2:ne månaders förlopp fått emottaga Herrar Cornmissariernes utlåtande i förevarande ämne, hvarigenom, afven i händelse alle öfrige hinder för åsyftad verkställighet af Herrar Revisorers förslag kunnat undanrödjas, någon del af den för arbetets bedrifvande tje.nlige årstid likväl oundvikligen skulle hafva gått förlorad; ville Herrar Fullmägtige i denna delen hafva äskat Herrar Commissariernes förklaring, jemte uppgift, om och i hvad mån, genom fortsatte upphandlingar af elfecter och materialier under nyssnämnde 2 me månader, tikada hinder uppståtb emot den tillämnade entreprenadsanstaltens vidtagande.’3 Gomtnissariatets 1 anledning häraf afgifn© Memorial under den 7 April lyder sålunda : ”För att sätta Professor Gjörwell i tillfälle, att i desse' delar afgifva ett så mycket mera om. ständ ligt yttrande, hafva Commissarierne den 26 Martii låtit tillställa honom en afskrift af Herrar Fullmägtiges nämnde Protoc®ll, med förständigande, att ju förr dess heldre deröfver lemna uti låtande, och detta hat han den 9 denne6 fulla 644 Banco-Utskottets BtiHnkanå,tn. gjort, på satt dess ödmjukast bifoga Prq Meiö«- ria innehåller’’ , , . , nemligen; ’ ’ T i II besvarande af Herrar Bancn-Fullm ägt iges Protocolls-Utdrag , af den 6,te si st - lidne Martti, får äran uppgifva, hvilka delar ef mäterialier och arbeten, sorn vidare erfordras för Banco-Arch i v-Byggnadens fot (säl tande, och jag för trun del anser med fördel kunna Upphandlas eller blifva verkställde genom in» fordrade och betingade anbud; så besia materialierne hufvudsakligen uti diverse trädvirke, af bjelkar, sparrar och bräder, murtegel, kalk och sand, samt täckni ngskoppar, bly och spik» sutter, af hvilka artiklar en stor del redan efter antagne anbud
GENERALEN. Huru har han fått sin doktorstitel? BARON. Jaha, – det börjas naturligtvis med titlarna! Sin titel? Jo, den har han fått på vanligt ärligt vis. GENERALEN. Huru då? BARON. Såsom jag själf, till exempel. Han har läst några böcker, och så har han berättat om hvad det stått i dem för några gamla professorer, som läst samma böcker förut. GENERALEN. Och hans anseende? BARON. Stor fennoman! GENERALEN. Nej, hans anseende som människa menar jag. Jag bryr mig inte om edra språkstrider. Har han inte sålt sig åt det finska partiet? Han gick ju i svensk skola och slog om senare som student. BARON. Farbror har ju bra nog reda på honom. Hans omslag skedde väl af öfvertygelse – GENERALEN. Eller af äregirighet! En finsk demagog på svenska! BARON. Det heter alltid att folk säljer sig. Farbror själf har sålt sig militarismen i våld. Man får ju lof att lefva, vet jag. GENERALEN. Men han har gjort det af beräkning – BARON. Det är ju öfverlägsnare att inte sälja sig blindt och af dumhet. När man ändå måste det. GENERALEN. Är han då en sådan förmåga, som de göra honom till? BARON. Å – ja! Han tänker klart och skrifver bra. Det kallas ju förmåga bland dem, som kan ingendera. GENERALEN. Men är han inte fantast? BARON. Han vill väl något godt, och då är han naturligtvis fantast. Ville han hvarken ondt eller godt, så vore han en bra politiker och framtidsman – GENERALEN. Du gör paradoxer. BARON. Det fins intet annat sätt att tala förnuft numera. GENERALEN. Och det ser ut som du själf ingenting hade emot Segerstedt? BARON. Tvärtom. Jag räknar honom bland mina vänner. Mina bekanta föraktar jag inte, men mina vänner har jag förtroende till. GENERALEN. (litet tankfull) Så, så ...! (går in till sig). BARON. Hvad fan gick åt gubben? FRU SEGERSTEDT. (kommer in med en tjänstejungfru)