Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man invänder vål, att dessa tjenster gifva anledning till chican; men detta ar ett fel uti författniogarne och alldeles icke hos de Tjenstemän af hvilka deras elterlefqad skall handhafva? Man säger vidare, att L-mdsFiscaler i allmänhet äro oduglige; Jag har haft erfarenhet både för och emot denna satts; och ett sådant förhållande skulle utomdess afbjelpas, om deras lönevilkor förbättrade^, hvariili kunde använda*, hvad nu åtgår lill arfvoden åt särskildta Aciorer. Åndtligen har man funnit dessa tjenster förhatlige i följe af den känsla af vidrighet mot allt spioneri, som så carscteristiskt tillhör Svenska lynnet: en känsla den äfven jag både delar och högaktar; men förhållandet år helt annorlunda med Tjenstemän, som åtala ex officio, emedan étt öppet åtal, alltid år båttre ån ett doldt baktal. De/i i Maji e. m. På de af mig nu anförde skål. får jag ödmjukast ai hilla om åtefremiss af Betänkandet. Friherre Cederftroni, Jacob : Utskottet har endast afstyrka L mdsFbci.jers tillsättande i sådana orter, der Kronobe!jeningens districter' <j åro större, än att den utan svårighet kan medhinna att utföra de vanliga Actoraten. I alla fall har JustitiaeCanziern i hvilket Lån'sorn hålst tillfälle att få personer, som, i händelse af behof, kunna tili åklagare iörordnas; Det år fdimånt kändt, att LandsFisealer på de flesta ställen åro ansedde för en verklig landsplåga; att deras tjenster blifvit indrågtiga och luerativa derigenom att de beskattat Allmogen Des«a olågenheter åro starkt öfverklagade och tjensterne mycket öfverflödige, synnerligen i de norra Lånen. Det år stridande mot ali sund princip, att tillskapa sysslor, utan att förse dfon med tillråeklige löneinkomster, emedan deras innehafvare då nödgas förtjena sin inkomst genom åsidosättande af deras tj< nstepligt.
Men det finnes lyckligtvis, som den norske skalden yttrat, något, Bom är för högt för att kunna nås. Och till detta räkna vi dessa åldriga, af snillets glans omskimrande institutioner, på hvilka ungdomen nu i sin förvillelse synes vilja bära fräck hand.Literära notiser För apologeter. Öfver Voltaire har nyligen ett digert verk utkommit i andra upplagan, författadt af en jesuit vid namn W. Kreiten (Freiburg 1885, 580 sidor). Om arbetets tendens vitna dessa nätta ord i inledningen: » Måtte äfven denna nya upplaga väcka afsky för Voltaire i många, många hjertan, ty äfven deri, att nedbryta det förflutnas afgudabilder, se vi en nödvändig uppgift för vår tid. * På de sista bladen i boken skildras Voltaires dödsbädd, huruledes han fick se den onde stå lifslefvande vid sängen, beredd att gripa Voltaire så fort denne uppgifvit andan, och till slut heter det: » Kunde djefvulen dö, så skulle han icke sluta annorlunda. » Vore icke detta något för apologetema i Upsala att befordra till svensk öfversättning? Vi vilja minnas att en medlem af teologiska fakulteten derstädes, numera utnämd biskop, för ett tiotal af år sedan publicerat en afhandling i samma anda. Taine, den berömde historikern och filosofen, böijar alltmera bli föremål för uppmärksamhet äfven i vårt land. Ett af de senaste vitnesbörden derom är en broschyr af docenten Fried-lander i Lund, med anledning hvaraf vi dock hemställa, huruvida det icke vore skäl att taga reda på Taines verkliga förnamn, innan man utsatter dem på titelbladet. Sjelf skrifver den celebre författaren vanligen blott H. Taine, men docenten Fried-lander har icke funnit detta tillräckligt, utan kallar honom Henri Taine. Emellertid heter han alldeles icke Henri, utan Hippolyte. Han bär dessutom äfven namnet Adolphe.Ett och annat om våra rangförhållanden. Kulturhistorisk studie. Af Marcellus.
En värd talare här bredvid har yttrat, att de beskyllningar, jag gjort emot Hrr theoretici, varit lör bårda. Jag önskar visst icke att såra någon med mina yttranden, och särskildt hvad mitt ifrågav:de yttrande beträffar, så gällde det statsekonomiska utlåtm i allmänhet. Det kan icke nekas, att många af de theoretiska sanningarne, som äro riktiga i sig sjelfva, likväl icke äro lämpliga i praktiken. En annan talare har sagt att det vore hardt, om man skulle gynna stång jernstillverkningen på tackjernstillverkningens bekostnad, då den förra nu är lika fri, som andra fabriker, hvaremot den sednare är bunden af tionde. Hvarje tackjernstillverkare inom bergslagen, som vill afstå från det skydd och de privilegier, hvilka äro honom tillförsäkrade framför andra medborgare, t. ex. frihet från rotering etc , slipper också att erlägga denna tionde. Medan jag bar ordet, vill jag äfven bemöta ett yttrande i Statsrådet Malmstens ofta citerade reservation. Han hänvisar nemi. till den Bessemerska tillverkningsmethoden. Det vore önskligt, om denna method kunde tillämpas öfverallt, men så är icke förhållandet. Det är blott på de malmer, hvilka äro så rena som möjligt från svafvel och fosfor, som den kan tillämpas. Dessutom har man ännu icke i vårt land kommit så långt att man kan garantera till verkarne, enligt denna method, en säker afsättning. Det sista skäl, som blifvit anfördt i reservationen för afskaffandet af all export-tull å jernmalm och tackjern, nemi. att det vore en orättvisa att bibehålla den, då införseltullen å dessa artiklar är afskaffad, har af en föreg:de talare blifvit besvaradt; men jag ber att få upprepa, att det jern, som införes, är så väsendtligen olika och användes till helt andra ändamål än det Svenska jernet, att dessa båda varor icke kunna ställas i samma kategori. Det Engelska jernet användes endast till sådana fabrikater, hvartill man anser att det Svenska jernet är för godt. Jag fortfar i mitt yrkande att l!tsk:ts förslag måtte afslås och de gamla tullsatserna å ifrågav:de artiklar bibehållas. Hr von Kraemer, Anders Robert:
Nu är, enligt 28 Kap. Missgernings-Balken, jemfördt med Kongl. Brefvet den 14 November 1746 och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, straffet for vållande till annans död af vårdslöshet antingen hel mansbot, 100 Riksdaler, jemte uppenbar kyrkoplikt, eller half manbot, 50 Riksdaler, jemte enskild skrift och aflösning, allt i mån af vårdslöshetens beskaffenhet; och till ettdera af dessa straff skulle således den, som i förevarande fall vållar att menniskolif spilles, göra sig skyldig. Emedlertid hafva Rikets Ständer, efter hvad till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag gifva vid handen, i enlighet mqd Utskottets i dess under N:o 37 afgifna betänkande, beslutat att kyrkoplikt, vare sig offentlig eller enskild, ej vidare skall ådömas. Men om än denna särskilda påföljd kan upphöra, med bibehållande af de straff, 1734 års lag utsätter för deri afsedda vållande till annans död, är dock ostridigt, att förhållandet emellan de straff, som i ofvanherörde §. af det Nådiga förslaget bestämmas, derigenom komme att väsendtligen rubbas. Den, sorn genom vårdslöshet vållar, att någon vid färt å jernväg mister lifvet, skulle nemligen, der kvrkoplikten borttogs, ej kunna ådömas högre ansvar än 100 Riksdaler, då han, om mindre olycka inträffar, kunde åläggas ända till sex månaders fängelse. Förhållandet emellan dessa särskilda ansvarsbestämmelser torde således böra jemkas för att sinsemellan bringas till öfverensstämmelse; och då Utskottet finner den vårdslöshet, som uti förevarande hänseende eger rum, vara af mera vådlig art och följaktligen straffbarare än den, som lagen alser, då den stadgar straff lör vållande i allmänhet, hvilken åsigt jemväl blifvit, i fråga om mindre skada, i 2 §. 1 mom. af Nådiga förslaget hyllad, får Utskottet, som således ej kan tillstyrka, det Kongl.
Det är orätt af dig. Du ska väl tänka på, att det är ditt barn också. Det kom ett styggt uttryck af cynism i hans ansigte. Han såg skarpt på henne och svängde sig sedan om på klacken. – Ja, det var just det, ja. Om det inte vore, som det är, skulle jag aldrig tro dig. För har du gått med mig ... – Gottfrid! – Hon brast i gråt och gick fram emot honom. – Gottfrid! Hur kan du säga så? – Ja, ja, gråt nu bara inte. Jag säger ju inte, att det är så. Hvarför ska du ta så illa vid dig för alting också? Hon kände en plötslig förbittring, som kom henne att kväfva tårarna för att åtminstone se lugn ut. Och hon talade icke mer om saken. Hon skulle hafva velat gå sin väg och aldrig se honom mer. Men hon vågade ej. Ty följderna skulle ju ej hafva drabbat henne själf så hårdt som en annan. Hon lät tiden gå, och hon intalade sig, att han i grund och botten kanske ändå inte menade så illa. Han var förargad, och då säger man så lätt hårda ord. Och dessutom hoppapes hon, att när han en dag verkligen fick se sitt barn, så skulle han ej ha hjärta att skicka bort det till främmande, fast han sade så nu. Men hon hade i stället börjat att tänka öfver, hur hon skulle ställa det för sig själf. Hon tänkte efter och hon fann, att hon skulle kunna stå ut med att vara mindre vackert klädd. Det gick för sig att inte ha roligt och ändå arbeta ensam, fast hon visste, att hon altid skulle få lof att arbeta. Bara hon fick behålla sitt barn. Bara han ej ville taga det från henne. Och hon förnam en slags stilla lycka vid dessa tankar. Friska och unga spirade förhoppningar inom henne, som hon aldrig drömt om förr, midt ibland det, som hon tyckte vara tungt och glädjelöst, såg hon ett rosigt barnaansigte, som en gång skulle tacka henne, för att hon ej skickat bort honom bland främmande, där han kanske skulle få svälta och fara illa. Och innerst inom henne grydde en aning om, att man kunde få något att lefva för i lifvet. Och dagarna gingo. Elin satt numera mest inne. Det pinade henne, att människor sågo på henne, när hon gick ut.
Vi segla lika väl som han, vi äro två, han blott en, men komma vi honom nära, så skjuter han oss, förstår du, likså lugnt som han skulle expediera fiskmåsen. Han begriper att han är upptäckt, anar vårt ärende och väger, min lif och själ, icke hur mycket han betalar för friheten. Jag känner fransoserna – har rest från Frankrike i ungdomen.” ”Nå, än mer då, far?” invände sonen, som tyckte att hans värde fader utvecklade alltför stor försigtighet. Om han vet hvad han vill, så tycker jag att vi ...” ”Kyckling”, mumlade gamle Henrik med ett visst majestätiskt förakt, ”nu går du och äter, se’n lägger du dig och sofver! Under tiden seglar jag efter kanaljen, hvart han än beger sig. Folk vågar han icke söka, och någon gång skall han väl sofva, men en af oss är alltid vaken.” Nu förstod sonen faderns förslag Den olycklige fransmannen förföljdes oupphörligt natt och dag. Först på fjerde dygnet dukade han under af sömnlöshet, trötthet och svält – ty knappt mer än ett par gånger hade han kunnat stjäla sig ned efter föda. Den allvarsamma jagten var nu slutad. Han afsköt bägge skotten i vädret och gaf sig frivilligt. De bägge lurendrejarne återvände till staden med sitt byte. Veaugrand erkände sig skyldig till bägge stölderna. Hälften af penningarne återfanns, men jamajkarommen var såld och medlen förskingrade. Efter ransakningens slut dömdes han till det ohyggliga straffet att slita 40 par spö och dömdes icke blott: domen gick, desto värre, äfven i verkställighet. Några dagar efter den, på hvilken den beklagansvärde äfventyraren utstått sitt grymma och vanhederliga lidande, klappade det sent en natt på ett visst fönster i ett visst hus utanföre staden. Vid fönstret stod en bönfallande, som blygseln nekade att låta se sig under solen och dagen och som, irrande omkring i trakten, ändtligen funnit en stund, den han trodde skulle skänka honom åtminstone en afskedsblick från henne, för hvars skull han begått så mycken synd och dårskap, nu fåfängt ångrade.
Ropades V7ej. Herr Land t-M arstalken sörmälte, att honor»» äswen af en ExpedjkionS-UtstotketS Ledamot, Herr k>s Xlintederg, bliswit försäkradt, alt Ulstottet Lensainrna »ned största upmärksamhet coliationerat. Grefwe vs ls 6arclis yttrade sig, art i sädank sall ingen twifwel more om dest rigrighet. Den 21 December I anledning häraf ffulle del inkomne cxempla, rcl af Rittdags-Ordningen såsom godkänor '^paMswaS. Uplästes och gillades följande Riks.i-s Sländcrs nndcrdäniga Skrifwelse u!i Kongl. Al-j:t. Stormägt^ste Allcrnädigste Konung! Med afseende pä milka,i och behosrmk af Gea, graphiska Charkor öfwer Swerige3 Provmeer, ha-wa Riksens Sländcr redan pä 17^0 och 17-0 talen nil sädanes författande anslagit nägra medel; men det ar dock först i senare tider, som Riker, genom BergsRädek, Friherre hermelins alimäiit tända p-Miouska nit och förtienstjulla bemödPrde blifwir forscdr nied noggranna och säkra Charror öfwer best gcvgraphiffa belägenhet. Företog af sadan ark som äga för ändamål, art sprida uplysninq bland egne medborgare, hafwa Riksens Ständer, i enlighet med grundsarcser, som blifvit följda i alla tidehwarf, uti hwilka en stigande odling warit öriffad och befrämjad, ansett förtjena icke allenast ett tacksamt afse nide af samtiden, utan ock »ipmuntrgn och belöning och as Slaten, dä
N»j:ts oell nstionens erksnsl», —- gikvit tillkänn», clet lvongl. !kl»j:t ville, upn» l?in»nee-D6p»rt6M6ntet8 unclerclänig» köreclr»gning, Ireslut» om lXäclig proposition till pikets 8t»ncler, »ngäencls pension för Herr krilrerre ^/cer/c/'e//n. 2:0. Livil-Dep-lrtementets Protoeolls-Iltclrsg »5 6en 16 innev»r»n6e m»- n»6, meclöel»ät i »kseenäe p» kr»g»n om pension tor 8t»ts-p»clet Orekve //arc/. ^o/rg/. ^Lo 65. ^ 116 en till Longl. 5laj:t ingifven skrift, bade drefve //d^i/ i underdänigket anlört, att, dä ^ä grunder, dem drefven icke ansett sig keköfva närmaie utveckla, Iian fö> utsäg, att, vict lien nva organisationen ak' 8tatsLädet, .Longi. Naj:t icke ulfelt kans kikekällande vict det embete, som för fä är sedan blifvit lionom i Läder ankörtrodt, skulle väl dess underdäniga ankällan om Lädigt endtledigande svän detta embete lunn.', s^nas öfveiflödig; men att kan lili väl nödgades i underdänigket framställa en sädan ankällan, för att med densamma förena en annan, den nemligen, att Longi. Llaj:t mätte täckas i Läder bekjerta elen ställning, kvaruti drefven iner! en talrik familj skulle komma att, efter frånträdande af sin kittills innekalde lön, sig betinna.
Majit vid denna fördelning icke lemnat ur sigte den deraf beroende möjliga lindringen i landets bördor; så hafva Utskotten likväl tvekat att föreslå någon åtgärd härvid från Rikets Ständers sida. Då emedlertid det blifvit ådagalagdt, att uti Landskrona finnes ett större antal Staten tillhöriga, till en del obegagnade, byggnader af betydligare utrymme, samt det otvifvelagtigt skulle för Stats-Verket uppslå en stor besparing, om en del af de i Skånes öfriga städer förlagda Corpser och för hvilka Slaten nu kommer att belastas med utgifvandet af inqvarterings-ersättning, kunde till Landskrona förflyttas, så lä Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer ville bos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, så vidt det kan stå tillsammans med ett ändamålsenligt ordnande af Rikets försvarsverk, täcktes vidtaga en förändrad, fördelning af de i Skånes städer inqvarterade trupper, med afseende å den besparing för Stats-Verket, som kan uppkomma genom deras inqvartering uti Kongl. Majlis och Kronans för närvarande obegagnäde hus och byggnader i Landskrona. Dock hemställa Utskotten, att härigenom icke måtte föranledas något dröjsmål med tillämpninningen af den nya Inqvarterings-Ordningen. Det har vidare blifvit npplyst, att Commendanten 1 Götheborg under den 4 Juli sistlidne år bos Kongl. Majit i anderdånighet anhållit, att, vid en blifvande reglering af inqvarteringen, Götheborgs Garnison måtte bibehållas vid sina hittills egande inqvarterings-förmoner, samt att Kongl. Majit den 9 derpåföljde i samma månad deröfver infordrat Dess Befallpingshafvandes i Götheborgs och Bohus Län jemte Magistratens och Borgerskapets Äldstes i Gö - 4 Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Utlåtande , N:o 81. Uleborg underdåniga utlåtanden, hvilka blifvit till Kongl. Maj:t ingifne under loppet af December månad samma år.
Kronofogde endast så stor del bör blifva ordinarie lön, sorn svarar emot det vid förra löne-regleringen för Kronofogdar bestämda aflöningsmiuimum af 1,800 R:dr, hafva, med iakttagande häraf, i så måtto bifallit förevarande nådiga framställning, att för Kronofogden i Westerbottens läns Lappmarker aflöning å 6:le Hufvud-titelns anslag lör Lands-staterne må uppföras med 2,500 R:dr, deraf 1,800 R:dr såsom ordinarie lön och 700 R:dr såsom löne—tillökning under nu ingångna stats-reglerings-period, äfvensom att, på säll vid regleringen af 8:de Hufvud-titelns utgifter skall iakttagas, å samma Hufvud-titels anslag till Lappmarks Ecklesiastik-verk ett emot den derifrån lill ifrågavarande Kronofogde hittills utgående aflöning svarande belopp af 316 ll:dr 32 sk. banko, eller 475 R:dr Runi, indrages. e) Beträffande vidare Härads-skrifvarne, för hvilka aflönings-minimum, extra inkomster inberäknade, vid förra regleringen bestämdes lill 1,500 R:dr, är af E. K. M:t föreslaget, att detta minimum mätte ökas till 2,000 R:dr hvarigenom en förhöjning i stat uppkomme af 47,059 R:dr, samt alt de 30 bland desse tjenstemän, hvilka ej äro med boställen försedde, ina förunnas särskildt vederlag derför å 150 R:dr för hvardera, eller tillhopa 4,500 R:dr, så att hela tillöknings-summan för Härads-skrifvarne utgjorde 51,559 R:dr.
RegeringsFormen, BrännvinsAfgiften är en Bevillning, den Rikets Ständer sjelfve kunna 24 Den 2 Majiy f, m. efter omständigheterna öka , minska eller alldeles afskaffa, är det ock, pä sätt en värd Ledamot i de förenade Utskotten yttrat, i de på gemensamt samtycke grundade RiksdagsSer »luten , som deras afsigt bör uppsökas. Det är dock icke RiksdagsBeslutet ensamt, som vid pröfningen af detta mål blifvit tildämpadr. Kongl. Maj ts i ämnet utfärdade Nå. diga f örfattning, eiler Kongl. Kungörelsen angående Brännvinsbränningen i Riket af den 13 junii 18I0, har ock såsom ett hufvudsakligt skäl för Domslutet , blifvit åberopad. Den stridighet till ordaförstånd och mening, man anmärkt emellan 25. §. af RiksdagsBeslutet och 3. § af samma Höga Författning, skall efter min tanka försvinna för hvar och en, som med noggrannhet vill granska deras innehåll, enär man endast fäster behörig uppmärksamhet dera j att sistnämnde §. stadgar i 1. Momentet, huruledes Hemman skola betala, ehvad bränning utöfvas, eller ej * uti andra Momentet, huru Pannerymden skall uppgifvas och serskild afgift i mohn deraf hvarje tillverkare påföras, och i 3. Momentet, först huru de, som äga Jord utan åsatt Hemmantal, skola afgiften erlägga, och sluteligen i sednare afdelningen af sistnämnde Moment, att Ståndspersoner med flere å Landet, som ej äga eller besitta Jord , skola jemte Fanne - afgiften utgöra BrännvinsBevillning på det för Städernes Innevånare nedan (i 5 Momentet) stadgade satt, att 12 perso3 ner beräknas emot ett helt Hemman.
Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å utlåtandet, N:o 58. (I. A.) Stats-utskottets under n:o 58 afgifne utlåtande, i anledning af väckta motioner angående upphörande af och nedsättning i de vid egande-rättsoch åbo-ombyten å rusthållsoch båtsmans-rotehemman utgående afgifter till Wadstena krigsmanshus och amiralitets-krigsmanshus-kassorna, har från Bonde-ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt; men som, enligt aflåtne protokolls-utdrag, de trenne öfrige Riks-stånden bifallit ofvanberörda utlåtande, Ridderskapet och Adeln den 28 samt Presteoch Borgarestånden den 23 sistlidne Februari, hvadan, jemlikt 75 § riksdagsordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna dermed taga vidare befattning. Stockholm den 14 Mars 1848. jys »a. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Mars, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen åter re miss å utlåtandet, N'.o &1. (I. A.) Från Bonde-ståndet har Stäls-utskottet erhållit återremiss å sitt under n:o 61 afgifne utlåtande, i anledning af väckt motion angående uppluBih. till B. St. Prof. 1847 & 1848 , 4 Sami. 1 Afl. 28 Haft. I i - Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 94'. tande af en kronan tillhörig lägenhet i Ronneby till plats för tingshus åt Medelstads härad; men som detta utlåtande blifvit af de trenne öfrige RiksStånden bifallet, nämligen af Ridderskapet och Adeln den 28 samt afPresteoch Borgare-stånden den a3 sistlidne Februari, hvadan, jemlikt § riksdags ordningen, förevarande ärende är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit den erhållne återremissen icke kunna till vidare åtgärd föranleda. Ank. till Exd.
Transit-upplags-rätten för en myckenhet till införsel förbjudna varor, för att vid årets slut, då införsel-förbuden upphörde, genast kunna begagna den medgifna friheten. Men det var först sedan det genom merberörde Kongl, kungörelse af den 19 December 1855 utfärdade förbudet framkallat högljudda yttringar af missbelåtenhet, som Föredraganden kom i erfarenhet af detta lätt förutsedda förhållande. Då förekoms visserligen, genom rådgifvareåtgärden af den 29 December, all enskild förlust. Men den förlust, som hela samhället lider, då Konungamaktens an seende genom vacklande och obetänkta regeringsåtgärder äfventyras, den kunde icke förekommas. 8. Angående ersättning åt en Post-lnspektor för förlorad sportelinkomst. Af Stats-Råds-prolokoIlel öfver Finans-ärenden för den 31 Januari 1856 har Konst i t u ti o n sU t's k otte t inhemtat, huruledel en Post-lnspektor i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhållit om ersättning för den minskning i påräknade sportel-inkomster, sorn vid det honom anförtrodda Postkontor skulle uppkommit i följd af trenne genom Kongl. Rref den 14 Juli 1855 inrättade nya Post-expeditioner, hvilken minskning sökanden uppgaf till 2,698 R:dr 42 sk. banko.
N:o 278, med förslag till reglementariska stadganden angående lörräntningen af Riksgälds-kontorets kontanta behållning. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsock EkonomiUskottets Memorial N:o 52, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, rörande väckta motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-stadga den 23 November 1833 samt deremot svarande §§ i allmänna lagen. Utskottets iförfattnings-förslag godkändes, endast med det tillägg, alt 14 kap. 5 § Handels-Balken infördes bland de lagrum, som uti ingressen till upphåf vande föreslås, och lade Ståndet med bifall till 2, 3 och 4 punkterna i Betänkandet N:o 42, Utskottets slutliga yttrande i förevarande Memorial till handlingarne. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse } N.o 26g. 599 elen af dem åren 1835, 1837 och 1839 verkställda granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1832, 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837, i åtskilliga omständigheter anmärkt och hemställt, jemte hvad vederbörande Embetsverk och Auctoriteter i afgifna utlåtanden andragit, få Rikets Ständer, i anledning häraf, underdånigst anföra: l:o Revisorcrne hafva uppgifvit, att E. K. M., genom Nådiga Bref den 7 September och 21 December 1833, förordnat Landshöfdingen, m. m. A. Adlersparre att, under den Landshöfdingen, m. m.
Jnga Privilegier kunna säga att en Biskop ewigt skall behålla samma inkomster. I sjelfwa Pccste-Ständets Privilegier star art de derom försäkras, sä wida Statens tillgängar det medgifwa. Om någonsin, äro nu Statens tillgängar knappa; och hwad är för billighet deruti att en Biskop skall ägq 4 ä A gängor större inkomster an hans »vederlikar. Jag hemställer derföre om ej Högloft. Ridderskapet och Adeln wille göra skillnad emellan desie bägge olika frägor och updraga ät Sia s-Uiskottet att med sitt förslag till jämkning af löncrne till Riksens Ständer inkomma. Gref - »746 Den 28 November Ge siviOe la Osräie. Om BisVopparne skulle wara de enda Embetsman, hwilkag lönings wiikor cj c.f SlänDer skulle kunna regleras, more. det rätt illa. Jag kan ej se att dek är Riksens Stän. der bcraqit akt öka och minska löner. När Konung 6ullak lil ökade inkomsterne för Biskopparne i Gä» thedora och Linköping med nya präbenden klagads ingen Biffop. Jag kror alt förhållandet nu ak detsamma. H ffillige hördes begära proposition. Herr Grefwen och LandtmarffalkenRid. derskapct och Aocln synes hafwa erkänt atk Bi, skops-Emberet är grundad! i Preste-Ständers Priv!» legiér och qkt således någon indragning deraf cj kan komma i fräga; ,nen deremot tyfies ve fielie anse att Srats-Utskottet bör inkomma med förslag till jämkningar i lönerne för framtiden, samt indragning af Nad-är lill Slaten. Herr klingsporr, 6erfit. Här är ej fräga om Embekel men om lönerne. Herr kotblicb.