Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf förklaras ock den passiva natur, som utmärkte det andliga skådespelets alla hjeltar; de voro endast marionetter i högre magters hand, och Gud eller djefvulen ingrepo direkte i handlingen. Både Oedipus och Judas handla under inflytande af ett förutbestämdt öde. Men i det antika dramat ligger ödet som ett mörkt moln öfver handlingen och låter allt synas i den dystra färg, det sätter på föremålen. I ”Judas Redivivus” tager det gestalt, träder midt in ibland de handlande personerna och lägger i dagen hela det maskineri, hvarigenom dessa trängas fram till det åsyftade målet. Oedipus handlar som en heros och visar den tragiska hjeltens storhet, som väl dukar under för ödets slag, men genom olyckan renas och förklaras; och den antika skalden vet att på samma gång framställa den tragiska handlingen som en förutbestämd samt sålunda oundviklig, och likväl låta den fullt motiveras af hjeltens temperatur och naturbestämning. Härigenom frambringas den tvetydiga dager af skuld och oskuld, uti hvilken handlingen skimrar, och hvilken hos åskådaren uppväcker ett lefvande intresse för hjeltens öde. Och så kan det lyckas den antika skalden att frambringa en tragedi af högt konstvärde, då deremot ”Judas Redivivus” liksom hela medeltidsdramat knappast kan göra anspråk på värdigheten af konstverk. I ”Judas Redivivus” är nemligen hvad som sker en tillställning af djefvulen, och konflikten, om man kan tala om en sådan, är icke en konflikt emellan menniska och menniska, utan emellan himmel och helvete, emellan djefvulen, som anstiftar det onda, och försynen, som dock icke gör något för att hindra det, utan låter det ske, dermed visande, huru det förstör sig sjelf och så banar väg för det goda. Oedipus är en tragisk person. Judas är redan från födelsen predestinerad till skurk. Väl kan hans karakterslyte anses något motiveradt af fadrens slapphet, men redan när han första gången uppträder, och då han endast varit under den stränga modrens ledning, är skurken färdig.
Då ärendet befinnes i samma skick, som vid sista Riksdag, får Stats-Utskottet åberopa det yttrande, då varande Stats-Utskott derom afgaf; men enär föremålet synes förtjena närmare uppmärksamhet, så vida det utan äfventyr för Landets och Hufvud-Stadens forsvar kan åstadkommas och för Sjöfarten medföra den af H:r Gripensvärd uppgifne fördel, och utan någon Stats-Verkets kostnad varder tillvågabringadt, tror Utskottet sig böra föreslå, att Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t om, efter föregången undersökning och pröfning, Förslaget finnes nyttigt, må i Nåder afhända Staten den ringa Inkomsten af Bompenningarne vid Södra Stäket, emot erbjuden ersättning, och tillåta H:r Gripensvärd att uppmuddra det dervarande Sundet samt ensam uppbära Bompenningarne; Hvilket dock vördsamt hemstålles till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm d. 26 April 1823. 704 Stats-Utskottets Betiinkanden. Utlåtande, i anledning af H:r Grefve Cronstedts Motion, om användande af Kronans Tionde-Koppar och Jern får Flottornas behof. Uti ett till Hoglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet Pdemorial, har Hrr Grefve Claes Cronstedt framställt fordelarne deraf, att Kronan utaf Råntegifvarne in natura utfordrade sin Tionde af Koppar och Jern; i sammanhang hvarmed jemväl blifvit föreslaget, att Flottornes Ofver-Styrelse kunde tillåtas, att årligen från Bruken reqvirera de qvantiteter och sorter af berörde Materialier, som för Flottorne kunde behofvas.
Men sir Moore var icke disponerad att nu lyssna dertill, då trupperna blifvit till större delen dragna från gränsen och lång tid skulle åtgå att åter fylla luckorna. Han var förbittrad öfver att se sina egna trupper sedan tvänne månader, i följd af konungens tvehågsenhet och misstro, få qvarligga om bord. Och det var helt naturligt att en vacker dag frågan tvärt tog slut derigenom att den engelske amiralen hemligen försvann. Återkommen till Göteborg och sina fartyg, seglade han hem till sin ö, och härmed ändades alla gissningar och förhoppningar, som sammanhängde med den storbrittaniska sjöhjelpen. I Schinkels ”Minnen” (del. 4) står något om att Armfelt sjelf erkänt att han börjat underhandlingar med general Moore, och ”det torde få anses ovisst”, heter det, ”hvad följden af ett dylikt godt förstånd, som nu endast hetes syfta på Norges intagande, kunnat bli, ifall de engelska trupperna fått landstiga.” Bland bevisen om Armfelts delaktighet i de revolutionära planerna framdrages – förutom det förmodade sammanträffandet i Strömstad med engelska sändebudet Brown, hvilken representerade hemligheten om hertigen af Gloucesters efemera inblandning i rikets blifvande öden – äfven mötet på Näsby med Posse och Adlersparre. Men då man ser en själ så medelsam och öfverströmmad af alla sina uttryck som Armfelts, bör man väl kunna fatta att denna själ endast längtade efter en ostörd stund att få förtro sig åt vänskapen; och att han då utgöt all sin brännande harm, sina missräkningar och olycksnyheter, är helt naturligt. Hos Armfelt öfverlefde dock loyotén alla häftighetens utbrott, och efter ett stormande obetänkt uttryck drog han sig snart tillbaka inom de förskansningar, dem hans ridderliga principer uppfört omkring den okränkbara konungamakten. Hämmad på alla sätt i sina operationer, skymfad i den vigtiga ställning, som han snarare representerade än innehade, urståndsatt att få konungen att fatta ett enda af hans klagomål, kunde han möjligen höra, kanske till och med drömma om vissa framtidsförslager, men aldrig handla i strid med de känslor, som han intill sin död egnade Gustaf III:s minne.
Förbundet har därför tankt sig, att sjuksköterskorna för landsbygden böra utbildas ej blott genom en grundlig sjukvå,rdslcurs vid ansedt sjukhus, utan ock genom en fullständig lärokurs i fiiltsk~rskoiisten och &amp; flaggande af den examen, som ger henne laglig rätt till utöfvande af detta yrke, och har Förbundet för detta, ändamil anställt en skicklig krinlig fältskär, fröken Sterky, för att öfvervakzl och leda undervisningen. Att den verksamhet, som kommer att utöfvas af på ofvan anförda sätt utbildade sjiikslcöterskor, helt och hallet skall underordnas läkaren samt stä1la.s under hans kontroll, utgör naturligen en af de viktigaste principerna i Förbundets plan. Det vill synas som skulle denna viktiga fråga, utbildandet af sjulcslröterskor för landsbygden, kunna p&amp;räkna både allmänhetens och de sakkunniges gillande och sympati, och man har ocksa haft glädjen iakttaga, att tanken omfattats med intresse fran många olika hall, äfven bland läkare. afven haf va på senare tiden åtskilliga uttalanden offentliggjorts angående behöfligheten af en reform i ofvannamnda hänseende. I tjugonde hiiftet af GeJleborgs-Dala lä7careoch apote7cur~Ömzings förlza~zdlingar redogöres för ett anförande i ämnet af dr Bergv all, Fredrika-Bremer-Förbundets värderade föregangare och föresyn vid upptagande af den viktiga frå- gan. Dr Bergvall framhåller i det nämnda föredraget önskvardheten af att skolade sjuksköterskor anställas på landsbygden, och betonar att m m, far att möjliggöra detta, bör söka f örmå landstingen att vid sina länss julchus anordna utbildningskurser f ör sjuksköterskor. Behöfligheten zlf en reform inom sjukvården på landsbygden behandlas äfvenledes i en nyligen utkommen broschyr med titel ~&amp;zcku&amp;~cZen 236 lcmi ?et, dess zito~vnre och cZess tillsyzingsm (irs)) af pseudonymen Spe.
Det andra alternativet är således det enda, sorn, med bibehållande af rättsgrund, kan antagas, Herr Rosenblad, Bernhard: I det hufvudsakliga förenar jag mig med Herr Cederschjöld i dess mi afgifne Utlåtande. En Myntbestämning , sorn hvarken i ringaste nion försäkrar innehafvarne af det bestämda Myntet rättighet att derföre ovilkorligen erhålla ens hälften af det bestämda värdet, ej heljer hindra kommande Ständer att bestämma ett nytt värjie, en sådan Myntbestämning kan jag ej an« Ven 15 Julii /. m, 795 nät än anse såsom icke öfverensstämmande med Ständers värdighet, och endast såsom ett gäckeri af Publica Pides, Herr Stråle, Nils Wilhelm: Uti det af Ridderskapet och Adeln bifallne Betänkandet innehåller tredje puncten, att ett värde skall fastställas, hvarefter inväxling af silfver emot gedlar får ske, och att detta värde skall af Riksens Ständer bestämmas. Detta värde är före, slagit till sk. per R:dr, Om nu detta skall antagas, så måste ock ett beslut fattas, hvarigenom Banken icke kan komma att inlösa sine sedlar efter annat vär» de än jag sk« Om ej en grund bes.ämdes, kunde Banken få använda mera silfver till inlösen af sine sålunda utgångne sedlar, än den för dem emottagit, hvarigenom stora förluster för Banken skulle uppstå, Antager man ater ett lägre belopp än aa8 Sk, till ex. no sk-, så är det nära detsamma, som man icke hade bestämt något; men det är just kanske det man önskar, för att äga ali talan öppen för framtiden. Skall man nu bestämma något belopp, såsorn utgörande silfrets värde i Banco-sedlar,' eller tvärtom, får det ej vara mindre än det nu gällande. Jag medgifver, att det på hvars och ens omdöme beror, hvad föreställning man gör sig om möjligheten att äga el? 79&
Jag tillstyrker derför R. o. Ad. hell enkelt bifall till utlåt. — om också, emot förmodan, deraf skulle uppstå den påföljd, alt R. St:s und. skrifvelse eller rättare nyssnämnda motiv (ifall detsamma nödvändigt skulle begagnas) framdeles, när Riksrättens dom fallit, föranledde till en förnyad framställning. Jag yttrar icke delta för att uppskjuta frågans vidare pröfning till en annan tid, eller för att lemna minsta rum för den förmodan, att jag numera skulle någonsin vilja tillstyrka en utgift af sådan beskaffenhet, ehuru jag må medgifva, att jag vid riksdagens början, i det ögonblick jag afgaf min species facti oell under förhoppningar på ett annat systcme, dertill varit böjd; tvertom är det ett ytterligare skäl hvarför jag nu motsätter mig återremiss, att jag icke kan tillåta mig att yrka vidare utredning eller vidare blottande af de ännu möjligtvis icke tillfyllest kända hemligheterna, då jag på förhand är bestämd för att icke af hvad upplysningar som helst kunna förmås att lemna min röst till gaI — dens öfvertagande af R. St. Att blottställa mig för misstanken att endast hafva haft för afsigt att framskaffa flera anledningar till klander är onödigt, då jag icke i alla fall derigenom tror mig för det allmänna kunna vinna någon rättelse, någon förändring i systeme, och då jag icke är älskare af scandal. Dessutom anser jag nu så stor våda uti, att inlåta mig vidare i pröfningen af en anslagsfråga, som uti en så indirect, från fastställda former afvikande väg framkommit i förening med så mycken fiction, mysterier och förvillelser, att det hela, ju förr dess hellre, borde begrafvas i glömska. Då vid denna riksdag R.
Den särskilt anvisade och från Riksgäldskontoret till hela sitt belopp, 150,000 R:dr, lyftade kreditiv summa för garnisonsförstärkningen i Stockholm un-* der vårtiden år 1845 Fordringar för utbekomna anslagssummor, som måste återbetalas, samt oredovisade förskott: Återstoden af det, såsom anslag, beviljade och utbekomna belopp, 1,200 R:dr, förutdikningen af sjön u levattnet i Skellefteå socken af Westerbottens län, hvilket belopp inbetaides till Riksgälds-kontoret under år 1851.) Det utbekomna anslags-beloppet fijr sänkningen af Hunt)e-sjöarne inom Bodsjö socken i Jemtland - — (dito dito.) Hälften af det belopp, som utbekommits utaf anslaget för sänkningen af Persöf järden i Neder-Luleå socken af Norrbottens län (Inbetaldt under år 1852.) Förskott till kostnader för 1850 och 1851 års riksdag (Redovisadt före 1851 års slut.) Dito dito för instundande riksdag Dito till utgifter vid Rikets Ständers hus Dito till expenser vid Justitie - ombudsmannens Expedition Oredovisadt förkott till kostnader för Justitie-ömbudsmaunens embetsresor —1— Förskott till s. k. kontors-expenser vid Riksgälds-kontoret - Dito till omkostnader vid kort, stämpling en Dito till dito vid tidningsstämplingen — Förskjutna extra brandfÖrsäkrings-afgifter år 1S49 af egendomar inom staden Wenersborg, sorn för byggnadslån äro intecknade, (Återstoden inbetald under år 1852.) Förskottsvis bestridda kostnader för en dylik egendom i nämnde stad, som vid exekutiv auktion måst för Riksgälds kontorets räkning inropas, (Afskrifning häraf verkställd i 1852 års hufvudbok.)
Man erinre sig, att så väl nu gällande författning om hemmansklyfning samt afsöndring af jord, likasom det förslag, hvilket R. o. Ad. sednast antagit till Jag i detta afseende, utsätter endast besuttenhet vid hemmansklyfning, hvaremot del säges, att, vid annan afsöndring af jord, besuttenhet icke erfordras lör att gifva laga försvar. JNär man här utsätter besuttenhet, så skulle den som ärft en sådan jord, som i §:n namnes, blifva förhindrad all tillträda detta arf utan nödgas försälja detsamma, emedan socknemännen kunde neka honom alt der inflytta. Något sådant anser jag vara orättvist och önskar att i stället lör ofvan anmärkta uttryck måtte införas; ”eller den som äger egen eller legd bostad, utan så stort jordomfång, som K. förordn. om afsöndring af jord från hemman bestämmer. Eedactionen i slutet af denna § är mindre tydlig; det ser ut, som skulle det bero af socknemännen att medgifva eller icke medgifva, alt en person, som innehade en allmän tjenst, skulle få flytta till den ort, der han skulle sin tjent förrätta. Meningen kan naturligtvis icke vara sådan, men så ser det ut, hvarföre jag vågar föreslå den förändring härutinnan, att redactionen måtte få följande lydelse: ”och innehafver han icke heller allmän tjenst eller sådant erkändt yrke, som motsvarar behofvet för försörjning.” Då blir den mening klar, som jag förmodar att Utsk:n velat uttrycka; i annat fall skulle protest kunna göras t. ex. mot en extra tullvaktmästares inflyttning på en ort, dit han blifvit commenderad att sig uppehålla. Det är på dessa anmärkn:r jag anhåller att R. o. Ad. ville fästa sin uppmärksamhet. Gr. Taube, Gust. Joli.:
Af fabriker på landet åstadkomma Hargs bumullsspinneri nära Nyköping samt 3 pappersbruk, Harg och Perioden vid Nyköping jemte Forssa i Oppunda härad, äfvensom garfverietoch färgerier i Malmköping, de största produktionsvärdena, hvilka inalles år 1857 utgjorde inom Oppunda och Willåttinge härader 104666 Rdr, samt inom Helgona och Nicolai socknar vid Nyköping 629659 R:dr. Inom Nyköpings stad producerades fabrikater för omkring 425000 R:dr, hvaraf kläde för 330000 och metallarbeten för 60000, hvartill kommer den mekaniska verstadens tillverkningar med 360000 R:dr R:mt. Tillverkningsvärdet vid smidesoch maskinverkstäderna i Eskilstuna uppgick till 560000 R:dr och för andra fabriksalster derstädes till omkring 350000 R:dr samt i Thorshälla till 69000 R:dr, hvaraf smidesarbeten för 43000 R:dr. De öfriga städernas fabriksrörelse är af föga betydenhet och representeras för år 1857 af ett sammanräknadt varuvärde: 20000 R:dr. Utom fiske i skärgården, humleodling och väfnad i Westra Wingåkers och Oster Akers socknar samt forsling af spannmål, brännvin och skogseffekter, äfvensom förfärdigande af redskap och åkdon, förefinnas inom länet inga allmännare binäringar till afsalu å andra orter. Stockholms Lein. Uti södra delen af länet eller Södertörn finnas 2 jernmalmsfält, Utö i skärgården med 214000 centner årlig brytning och Jerna grufvor i socknen af samma namn med 27000 centners uppfordring. Malmerne från dessa grufvor förbrukas till största delen på Norrlands och Smålands Östersjökust. Nära norra kusten i Häfverö och Wahlö socknar äro likaledes 2 betydande jernmalmfält, Herrängs och Wigelsbo, jemte några mindre grufvor i Hargs, Forsmarks och Börstils socknar.
I sitt svar snför Consistorium, att året 1721 väl icke svarade emot reformationens införande i Sverige, emedan det verket först börjades 1523 och derefter; men som Gustaf I, upphofsmannen till reformationeD, tillträdde 1521 RiksStyrelsen, så kunde till en åminnelse deraf Konung Gustaf Adolphs gudliga exempel följas och Jubelfesten firas en utriimque, som orden lyda. Konung Fredric hade nyss uppstigit på Svenska Thronen och fred var slutad med Rikets fiender, utom med Ryssland, hvarom likväl underhandlingarne voro började och som afslöts den 30 August» samma år; särskildta ämnen till den Tacksägelsehögtid, som allmänt i Sverige begecks den 17 Mars 1721; på samma sätt som den förra Jubelfesten. Öfver 1721 års jubelfest präglades 2.‘ne medailler t:o den af BancoUtskottet omnämnda, såkallade jubelRiksdalern, emedan den är slagen efter Riksdalers Skrot Den 21 Maji e. rn. 267 och Korn, föreställer på första sidan Konungens bröstbild med omskrift FRIDERICUS D. G REX SVECI.ZE, nedanför i afskärning. AN JUBIL 1721. rå frånsidan, Konungarnes Gustaf I:s och Gustaf Adolphs hufvuden i aflånga och med lagerkrantsar omgifne infattningar, ställde emot hvarandra. Öfver den ena bilden står GUSTAVUS D. G. REX SVECIA, öfver den andra GUSTAVUS ADOLPHUS D. G. REX SVECUE. Nedanför i afskärning: IN MEMÖRiam VINDICATiE LIBERTatis AC RELIGionis. På yttre randen: GLORIA IN EXCELSIS DEO. 2:0 En medaille med omskrift; GLORIA ALTISSIMO. På ett med Sveriges vapen och Konungens krönta namn prydt altare ligger eld med uppstigande låga. Nederst AMDCCXXI.
Kanske, om skalden hade nöjt sig med de vanliga betraktelser och smickrande fraser, som dussintalen af dåtidens bröllopsvisor innehöllo, han skulle funnit mera nåd för landshöfdingens smak. Nu skall efterverlden genom friherre Konrad Gyllenstjernas förfarande få svårt att tro annat än att författaren här, som man säger, stötte på patrull. Vare sig att han varit så svartsjuk, eller hans brud så ful, eller han haft så mycket besvär att vinna henne, hvarpå sången skulle anses syfta; alltnog, den mäktiga slägtens vrede uppflammade, den stackars poeten kastades i fängelse och ställdes till rätta för pasquill. Det vill dock synas, som om Lucidor, sig ovetande, genom sin skrift berört ett ömtåligt förhållande, en duell mellan brudgummen och en grefve Douglas, att minnet deraf genom verserna blifvit uppfriskadt, att man hviskat derom i bröllopssalen, der den unge konungen, den regerande enkedrottningen, andra furstliga personer och höga herrar voro närvarande, samt att pratet sedan gick ut öfver staden, påstående bland annat, att poeten blifvit mutad till att skrifva. Man känner, huru strängt man då höll fast vid en familjs oantastade namn och rykte. Emellertid beröras dessa tvistigheter med Douglas endast helt flyktigt, man är tydligen intresserad af att förtiga dem, och hela ransakningen erhåller derigenom en ensidig och despotisk karakter. Man ser, att med dåvarande samhällsförhållanden en ringa student som Lucidor utan beskyddare ovilkorligen måste få orätt mot en så förnäm adelsslägt. Dock för oss ställer sig saken, som inalles upptager ett tjugosex sidors protokoll, helt annorlunda, och den anklagade synes ständigt svara segerfullt på hvarje punkt. Man begriper ej, huru han kunnat fällas till något straff alls. Men hvad Wieselgrens gissning beträffar, att Douglas skulle hafva förmått Lucidor genom rusets inflytande att hopsätta poemet, är detta så obevisadt och osannolikt, att endast den förtjenstfulle granskarens vid hvarje tillfälle framträdande nykterhetsifver kan förklara densamma.
Kungörelse, aflemnade, af hvilka serskilda stadganden följer, alt dylika prestbevis, såsom ämnade att hos Domstol i förekommande brottmål uppvisas och begagnas, böra, i hvad de röra intygandet om den angifnes frejd och förhållande i samhället, inrättas i enlighet med de tillförlitliga upplysningar som i ofvanherörde hänseende kommit presterskapet tillhanda; fördenskull och som det vitsord, hvilket dylika betyg lagligen bör tillkomma, äfventyrades, om deruti skulle upptagas lösa rykten och deraf härledda slutsattser öfver tilltalade personers enskilda lefverne samt lynne och sinnelag; hvaremot de vittnesbörd härom, hvilka, på grund af prestmans befattning och förhållande till sina sockneboer, kunna för tillbörliga anses, böra, enligt 19 Cap. 22 §. af 1686 års Kyrkolag, med försigtighet afgifvas, så all icke den, hvilken betyget rörer, må ega skäl till klagan, att han derigenom blifvit lill heder och anseende skadad eller förnärmad; alltså och emedan, hvad förevarande mål angår, Kyrkoherden Köhler uti sitt om Enkan Alfwede meddelade betyg, ehuru, efter hvad detsamma innehåller, emot Enkan Alfwedes lefverne icke något på officielt sätt blifvit Kyrkoherden meddeladt, likväl, såsom ofvanberördt är, inlåtit sig i omdömen och slutsattser, de der, jemte det de varit för betygets ändamål främmande och obehöriga, ej heller blifvit genom den i målet hållna ransakning styrkte och bekräftade, utan snarare derigenom äro vordne vederlagde; ty fann Kongl. Ilof-ltalten, som, vid sådant förhållande, icke kunde lill Kyrkoherden Kölders yrkande om undersökning för ådagaläggande af betygets sannfärdighet lemna bifall, skäligt, med ändring af Consislorii öfverklagade beslut, förklara, det Kyrkoherden Köhler, vid utfärdande af ifrågavarande betyg, orätt förfarit, samt att han borde derom inför Consistorium erhålla tjenlig föreställning.
Om en stad har endast en skola, så bör dess gymnastiksal vara anlagd i förening med eller i närheten af skolhuset; men om en stad har många skolor, så bör man, i allmänhet, vid uppförandet af nya lärobyggnader ej anlägga gymnastiksalar i dem, utan särskilda gymnastikhus böra uppföras å sådana punkter, att många skolor lämpligen kunna begagna en lokal. Härigenom uppkommer en betydlig besparing i anläggningskostnad, särdeles om man vill att ungdomen under vintermånaderna skall hafva ej endast egentliga gymnastikutan äfven exercisöfningar, hvilkas fullständiga drifvande förutsätter att lokalen skall vara betydligt stor och närmast liknande ett exercishus. Hvarje Statens läroverk eller skola bör hafva ett anslag till gymnastik-lärarens aflöning samt ett till underhåll af redskap m. m., och hvarje privat skola bör hafva utgifter för elevernas fysiska uppfostran; om nu dessa medel ga ifrån t. ex. 8 å 10 skolor till en gymnastik-inrättning, så bör, i allmänhet, ett bättre resultat erhållas, än om summan delas på lika många ställen. Om gymnastiska och exercisöfningar allmänt skola drifvas vid Stockholms läroverk och skolor, så eger denna ungdom, utgörande omkring 5,000 ynglingar och gossar, endast att tillgå några få för gymnastik inredda salar, af hvilka tvänne hufvudsakligen afse andra gymnastiska ändamål än skolornas behof, och de ölriga tillhöra särskilda skolor. Brist på inrättningar, såväl till organisation, som belägenhet, hufvudsakligen afseende skolungdomens i hufvudstaden fysiska uppfostran, samt att olika skolors ungdom i möjligaste mån sammanföras och ej isoleras ifrån hvarandra; inrättningar som, utom det gymnastiska ändamålet, äfven kunna bidraga till att minska afståndet emellan mer och mindre väl lottade folkklassers barn genom gemensamma öfningar, denna brist föranleder mig vördsamligen föreslå; att i Stockholms stad anläggas följande gymnastiker för elementar-lärover kens, folkskolornas och privata undervisningsverkens elever: En på Södermalm. » i staden mellan broarne. » på Ladugårdslandet. » på Kungsholmen. Lämpligaste belägenheten för dessa gymnastiker bör bestämmas med afseende å belägenheten af hvarje stadsdels skolor.