Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Reuterskjölds underdåniga ansökning att utbekomma innestående expectance arfvode; i anledning af våckt fråga om TalmånsTafflarnes återstållande samt Herrar Talmåns Representationskostnad, rörande våckt motion om Dagtractamente för Magistrats-personer och Handt* verkare vid publike syner, värderingar och inventeringar, i anledning af Riksens Stånders Revisorers Berättelser, angående den åren 1820 och 1823 förrättade granskning af Riksgälds, Verket och GeneralAssistanceContoiret, angående KronoFogdeu Assessor Hellbergs underdåniga ansökning om ersättning för liden förlust å en contraherad lefverans af Artilleri-hästar, rörande Capitaine Schoughs underdåniga ansökning om eftergift af den Kronan tilldömda Immisians-rått i hans extra lön; om understöd för hamnbyggnaden i Lidköping; rörande anslag af medel till fyllande utaf brist i tillgångarne för räntans godtgörande å köpeskillingen för det till GevårsFactori inköpte Carl Gustafs StadsBruk; om förändrad disposition af räntan utaf den såkallade Wermlands LandtvårnsCassa; om anslag af Spannemål till aflöning för en särskild Kyrkoherde i Strömstad; om anslag till upprauddring af Upsala å; om indragning af Taffel - penningarne för Rikets Högsta Embeten med flere; om Boställes anslående åt KronoFogden i Sollentuna och Wallentuna Hå - Den 2 7 Maji f. Ht, räder samt Danderyds Skepps-lag, om medel till förbättrande af hamnen vid Halmstad, om upp* förande af en bro öfver Färjesundet vid Sigta, na; angående Wendtllolms HofStall-äng, om Understöd till Assessoren Lundeqvist för dess utgifne KammarVerk; om inköp af Boställe åt Domhafvanden i Åse, Barne, Wiste och Kållands Häraders Domsaga; om Tulltågts upphörande af den ved, som införes till Halmstad? om tryckning af Landshöfdingarnes fem års Berättelser, om Ångfartygs byggnad på allmän bekostnad till fortskaffande af BåtmansCommenderingar?
Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Sedan Borgare-Ståndet denna dag, med rättelse af anmärkta skrif-fel, godkänt Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, N;o 8, rörande af Kongl. Majlis i Nåder föreslagen och al Rikets Ständer antagen förändring af 87 § Regerings-Formen, och N:o 9, angående godkända förslag till ändringar uti Rikets grundlagar, beslöt Ståndet, att till handlingarne lägga Constitutions-Utskottets memorial, N:o 9, med uppgift å de af samtlige Riks-Slånden godkända grundlagsändrings-förslag. Den 17 October. Från Höglofl. Ridderskapet och Adhv. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett denna dag af Herr £>’/<? - kenhjelm, Pehr Reinhold, afgifvet anförande, angående Kongl. Maj:ts till nämnde Utskott den 12 dennes remitterade Nådiga Skrifvelse till Ri - Prot.-Utdrag, den iy October i844‘ 223 kels Ständer, i anledning af väckt fråga om bildande af elt Nationalmuseum. S. D. Öppnades Hervar Electorers lista vid val af den utaf Ridderskapet oell Adeln under den 12 dennes beslutade suppleant alt i Expcditions-Ulskottet inträda, i stället för den ledamot af Utskottet, sorn af anmälda förfall kan blifva hindrad att sammankomst derstädes bevista: Och befanns härtill hafva blifvit utsedd: N:o 1313. Herr Ehrenpreus, Fullm. Herr Odencrantz, Thor Hartwig. S. I)- Föredrogs och bifölls Expeditions-Ulskottets memorial, N:o 6, angående ett tillägg till skrifvelse-förslaget, N:o 9. S. D.
Det är visserligen sant, att Banco-Styrelsen eger att, i händelse af en tjenstesnans ”ohjelpliga sjukdoms-tillslånd", förflytta honom på Pensions-stat; men i sådant fall, hvarvid han är berättigad bibehålla sin lön oafkortad, försvinner också hela den af Utskottet med pensions-nedsättningen afsedda besparing, utgörande, vid pensionerandet af en Commissarie med högre lön, 200 R:dr , och för en innehafvare af lägre commissarie-lön, 166 R:dr 3a sk. Enahanda resultat uppkommer dessutom, i den händelse att en ålderstigen Banco-Commissarie, i stället för att begära afsked, söker tjenstledighet, på grund af styrkt sjuklighet, då han likaledes under permissionstiden får åtnjuta hela sin lön. Jag befarar således, att den nu föreslagna förändringen i hitintills gällande pensionsgrunder icke kommer att bereda Banken någon synnerlig vinst eller besparing, utan endast att antingen tvinga Banco-Styrelsen till den obehagliga nödvändigheten att, utan derom gjorde ansökningar, afskeda Verkets måhända mest förtjenta och aktade embelsmän , eller ock föranleda till en Bih. till R. St. Fröt. 1840 oth 1841- 6 Sami. 1 Afd. 10, Banco-Utshottets mängd med Verkets säkerhet och göromålens skyndsamma gång sällan förenliga s. k. vieariater. Under åberopande af här ofvan utvecklade åsigt, får jag jemväl reservera mig mot det af Utskottet, vid bestämmandet af pensionsrätten för tjensteman af 60 års ålder och derunder, föreslagna undantagsstadgande för de personer, som tillhöra irsta tjenstegraden inom Banco-verket.
» M o r », säger då A x e l till sin moder, när de åkte landsvägen fram. » D u har inte vaom. Jag märker på deras ansigten ett missnöje och att läslektionen är för dem en plåga. Jag måste tillstå, att de hafva aldrig nekat mig att läsa, men också aldrig gjort det med nöje, då ett 7 års bara deremot finner i läsningen en riktig njutning. Här kommer ej lätja i fråga, ty erbjuder jag barnet flätning, stickläggning, teckning m. m., är det ögonblickligen flitigt och intresserar sig deiför. Hvems är felet, att barnet är trött vid läsning och ej vid andra arbeten? Derför boren I inse, att om barnet ej börjar läsa, förr än det fyller 7 år, kunna föräldrarne tryggt lita på, att inom 6 månader läser det flytande. Kanske någon frågar, hvarför precis 7 år? Jag önskar bevis derpå. Och deri hafven I fullkomligt rätt. Uppfostrare, iaktagen barnets utveckling, då insen I, att j u yngre barnet är, desto mindre urskiljer det föremålen. T. ex. — när det ser en käpp, ber det att få rida på d e n; hvarför? Jo, det ser i käppen en häst, emedan hästen är långsträckt och käppen likaså; eller får barnet tag i en bit sönderklipt papper, ögonblickligen jemföres det med en menniska, djur, byggnad, det beror på hvilket af föremålen, som roar barnet mest. Ju äldre barnet blir, j u uppmärksammare blir det på sin omj » ifning, och vid 5 års ålder kan det först börja jämföra eller åtskija de större föremålen; är detta ej hufvudsaken innan det börjar med abc t Huru fordrar man då af 4 — 5 års barn att urskilja c — e, 1 — t, m — n, å — ä o.s. v., då förmågan att urskilja det ena från det andra når sin egentliga utveckling först vid 7 års ålder.
Allas blickar, kikare, lorgneoer riktades åt högra oxögat, och man var just i lag med att ropa » Folksången », då det bekanta hnfvudet med » de stora, kloka ögonen, » och det ryktbara skägget sträckte sig så långt fraa, att de glada illusionerna i blicken försvanno och man till rå förvåning fann, att konungens enskilda loge nu invigdes icke af H. M: t sjelf och dess höga gemål, utan i Deras Majestiters » tad och ställe af hr förste direktören Hyltén-Cavallius och des » » husfru ». Skedde det med högvederbörligt tillstånd, så kan maa endast förundra sig öfver så mycken nåd och förtroligbet; för * rättades åter invigningen på eget bevåg, så bildar den aa briä på aktning och granolagenhet mot tronens innehafvare en skirande kontrast mot den uppmärksamhet man öfver ett sekei iakttog mot Ludvig XIV: s minne. I den fåtölj som » den ston konungen » begagnade vid representationerna på hofret i Ver * sailles satte sig sedan aldrig någon af hans eftertridare, och då efter februarirevolutionen Marat hånande tog plats i nftmndt fåtölj, väckte det förtrytelse till och med bland hans egtt parti. Tempora mutaniur, men hr Hyltén-Cavallins förbHfter semper idem.Från parkett. Af nyheter sedan sist har endast Dramatiska teaterns repertoar had några af betydenhet och spelvärde att uppvisa. Denna teaters nyheter äro två: ett mycket, ja nästan ovanligt roligt och kvickt franskt stycke, Sardous, » Lilla svärmor, » och ett spanskt, Echega-rays » Järn och blod », rikt på poesi och skönhet, kraft, lidelse och intresse, men ock tyvärr med pinsamma scener, som alltför tydligt och mer än för nordiska nerver nyttigt röja sitt ursprung från ett land, hvars publik lättare fördrager starkare retelsemedel, invand som den blifvit vid inkvisitionens skräckscener under förgångna generationer och vid tjurfäktandets blodiga skådespel nu och fordom. Ur Dagens Krönika UR DAGENS KRÖNIKA TIDSTAFLOR UNDER MEDVERKAN AF
Jag sora nära 4o år practicerat Lagfarenheten, har derunder nogsamt blifvit bekant med följderne och den våda, som genom vårdslöshet med fångar uppkommer, då desse icke noga bevaras. Jag hemställer derföre, att då det nu år fråga om Författningen rörande bestraffning för vangömmo af fångar, den måtte blifva i sin helgd, och om icke skärpas, åtminstone ingalunda mildras. Yi sakna icke exempel derpå, utan hafva tvärtom en beklaglig erfarenhet derom, huru fångar, som aresterade för mindre brott blifv itslåppte, och således varit nödsakade att dölja sig, begått större brott, blifvit åter gripne och dömde, samt, sedan de sålunda förlorat deras medborgehga reputation, och ej haft något vidare att aspirera, innan Domen hunnit blifva verkställd, ytterligare fått tillfälle att från sitt förvarings-stålle utpracticera sig och förstora deras skuld-register med rysliga missgerningar af grofvaste beakaffen^ Ben io jul i i /. m. 351 het, hvartill således första anledningen bör tillräknas vaktmästarens eller fångknecktens åsidosatte tillsyn och vård om dessa arestanter. Jag förnyar derföre min hemställan, att ifrågavarande Författning måtte i sin helgd bibehållas, så vida skål icke skulle finnas att skärpa densamma. Den allmänna och enskilta säkerheten beror så hufvudsakligen derutaf, och varder annars försatt i våda. Herr Cederjchjåld\ Ännu har jag icke yrkat, att straffet skulle mildras, utan blott att stadgandet skulle förvandlas till verklig Lag, hvilken egenskap den hittills saknat, emedan Kongl Maj:t, äfven enligt 1772 års Regeringsform, icke ägde magt att stifta någon Criminal, lag utan Riksens Ständers samtycke. Men hvad sjelfva saken beträffar, anser jag mig nu böra förklara, att jag för min del finner allmänna Lagen, som utsätter gradationer i bestraffningen, vara vida låmpeligare, ån oftanåmnde Kungabref, hvarest ett och samma straff, nemligen spö-straff, utsåttes för all fång-spillning.
Englands fonder äro tillkomna egentligen genom handel, och finnas i följd deraf på färre händer, samt äro mera rörliga. Jordbrukande stater skola ofelbart känna större betryck af capitalernas undandragande från en hufvudnäring, som är fördelad mellan mängden och som gör en långsam omsättning. Köpmannen kan med lätthet nyttja statspapperen i sin bytesrörelse; jordbrukaren icke så. Gr. Cronhjelm: Jag bör först tillkännagifva, att jag uppträder i en ofördelaktig ställning, emedan man alltid har majoriteten emot sig, då man inom detta hus talar emot ökade lånetillgångar. Jag ber likväl att få säga min enskilda Den 5 Juni f. m. i33 tanta i ämnet, utan att vilja göra den till föremål för någon ytterligare debatt. Frågan skiljer sig, i min tanka, uti arne afdelningar: den ena innefattande statslånefrågan såsom princip, den andra Frih. Ehrenborghs förslag, angående tillämpning deraf. Jag erkänner värdet af statslånsprincipen, såsom räddningsmedel betraktad; men detta får ieke användas i otid. Jag anser dess tillgripande för närvar, fullkomligt obeböfligt; och det är så mycket olämpligare nu, som vi stå vid målet af en myntreglering. Klokbeten synes fordra, att man åtminstone afvaktar resultaterna deraf, innan man öppnar en bana, den man, så i enskildt som allmänt hänseende, bör akta sig att onödigt beträda. Min öfvertygelse är, och jag tror mig äfven hafva hört detsamma från det håll, motionen utgått, att nemi., blott vi få realisation, skall rörelsecapitalet på en naturlig väg vidga sig till motsvarighet af landets behof. Nu är detta capital visserligen otillräckligt; men detta kommer sig deraf, att utländningen icke kan finna sig hågad att insätta sina capitaler i ett land, der lian icke vet, hvad han får igen. Blir myntet bestämdt, skola capitaler säkerligen icke fela och erhållas emot lägre ränta, än nu betalas. Jag tror således, att i samma mån statsmagterna söka ordning och stadga i vårt myntväsende, skola af sig sjelfva inträda de resultater, som mannu vill frambringa med konstlade medel. Man har här yttrat sig för och emot capitalisterna.
Hafva införsel-förbud egenteligen bidragit att göra förbrukaren skattskyldig under tillverkaren, så hafva utförsel-förbud å andra sidan gjort producenten beroende af dem, ^soin uppköpte och bearbetade varan, på det att desse måtte vid produetens ytterligare försäljning i dess ursprungliga eller förädlade skick kunna påräkna en så mycket större vinst. Men, utom det, att en betydlig svårighet möter vid bestämmandet af de artiklar, sorn ej böra tillstädja» att oförådlade utskeppas, så vida det som år f.bricat för en tillverkare blir rå-årnne för en annan, hvilket då livar och en söker utverka sig ett särskildt tillstånd till inkräktningir af de öfriges fria arbets-förtjenst, måste föranleda motsägelse i denna del af Lagstiftningen, ligga »94 ®'“<? 14 Augusti f. mi desse åtgärder i öppen strid för den al! handel nödvändiga grundsats, att allt gäller hvad det kan gälla. Dessa på handeln lagde band, hvilka egenteligast icke åro annat ån negativa monopolier, oförenliga med stadgandet uti 6® §. af RegeringsFormen, vålla likväl ännu större oredor, når vissa personer förunnas, att, med undantag från de allmänt gällande ptoliibifiva författning garne, antingen utföra elier införa vissa varor. Denna gynnande speculation sk par då ett capital i en hand, som derigenom sättes i stånd, att öfverbjuda oell från en loflig rörelse utestänga alla medtåfl-ire. Emedlertid hafva de oundvikliga följderne af dylika inkråktningar ingenstädes uteblifvit, och lurendrågeriet har stigit i samma teon, som antingen behofvet ökats å vissa varor, utan att af fabrikerne kunna uppfyllas, eller dessa ej förmått lemna sina tillverkningar till lika godhet och pris som uflåndningen; och erfarenheten har visat, att vinningslystnaden, i detta afseende vågat det yttersta, utan att låta sig hindras eller afokråckas genom skärpta strsfF-anstalter, hvilkas verkningar meråndels alltid stått i motsatt förhållande till deras stränghet.
71 vodesfyllnad åt vikarier, der ordinarie lärarne, till följd af sjukdom eller annat giltigt förfall, åtnjöte tjenstledighet, och å den andra till löneförhöjning, i enlighet med ofvan omförmälda grunder, åt lärare vid de pedagogier, der undervisningen väl icke hittills vunnit, men möjligen under den närmaste framtiden kunde erhålla någon betydligare utveckling, i underdånighet hemställt det Kongl. Majit täcktes i nåder föreslå Rikets Ständer, att dels för bestridande af löneförhöjning för de lärare, sorn klefve berättigade att uppflyttas i högre lönegrad, dels lill arfvoden åt öfningslärare, och dels lör andra oförutsedda behof, en tillökning af 8,000 R:dr i anslaget till pedagogier och folkskolor måtte beviljas utöfver det belopp, som redan under innevarande statsregleringsperiod enligt fastställda grunder fordrats, vid bestämmandet af hvilket belopp vissa å berörda anslag af ålder uppförda skolor vid sistlidne riksdag synts icke hafva blifvit tagna i beräkning. Jemte denna nådiga framställning har Utskottet förehaft flera särskilda, uti afgifna motioner inom Riks-Stånden väckta förslag angående dels utvidgning af vissa pedagogier och dels deras uppförande på stat bland de två-klassiga elementarläroverken; för hvilka motioners hufvudsakliga innehåll Utskottet ansett lämpligast att här i ett sammanhang redogöra. Sålunda har uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 184) Herr Holmqvist — jemte det han fästat uppmärksamheten derå att vestra Westmanland eller den del af Örebro län, som tillhör Westerås stift, i allmänhet vore i afseende å läroverk särdeles vanlottad, — vidare anfört, hurusom vid sednaste riksdag anslag beviljats till aflönande af ännu en lärare vid pedagogien i Nora, så att denna skola kunnat förändras till två-klassigt läroverk, men att pedagogien i Lindesberg der emot lemnats utan all uppmuntran från Statens sida, oaktadt sistnämnda stad med deromkring liggande Lindes, Ramsbergs och Ljusnarsbergs socknar räknade större folkmängd än staden Nora och trakten deromkring samt Lindesberg dessutom saknade de kommunikationsförmåner, som kunde underlätta skolungdomens bevistande af läroverken i Örebro och Arboga.
Denna bana tillhör dock, efter mitt förmenande, helt och hållet systemet af statsbanorna. Den kommer nemi. att förbinda en redan befintlig statsbana med en annan, som skall anläggas. Detta ar otvifvelaktigt till Statens fördel och till gagn för trafiken. Jag kan alltså icke tillämpa den grundsats, hvilken jag för öfrigt icke anser sakna billighet, att nemi. orterna må något bidraga till jernbanornas utförande, antingen nu detta svar alser en viss fördelningsgrund, hvilket jag likväl för min del icke kan anse såsom det rättaste sättet, enär stora svårigheter upställa sig mot dess rättvisa tillämpning, eller ock uti form af frivilliga bidrag. Om ock Staten ålade orterna att lemna bidrag, blefve dock fördelningen synnerligen svår. De orter, som hafva den största fördelen af jernvägarna, äro städerna ; och af dessa erkänner man allmänt att de större städerna, vid ändpunkterna af jernvägen, deraf hafva det mesta gagn. Uti hvad förhållande skulle då städerna Stockholm och Götheborg bidraga? Med stöd af hvad jag nu yttrat samt uppå de skäl, som blifvit artdragna af flera föreg:de talare, får jag tillstyrka bifall till StatsUtsk:ts förslag i denna del. Frih. Hamilton, Hugo: Jag har roed tillfredsställelse hört att den ledamot, som mest här ifrar för den åsigt att enskilda skola deltaga i byggande af Hatsbergs-banan, nu uti sitt sednare anförande icke fortsatt detta yrkande att ytterligare ett bolag borde derföre bildas, — ehuru han likväl på samma gång uttalat den mening, att det vore sannolikt, det ett sådant bolag skulle kunna bildas, — ty jag kan, med den kännedom jag eger orri ifrågav:de läns förhållanden, icke annat än i allo instämma i hvad dess höfding yttrat derom, att det skulle vara rent af en omöjlighet att nu, på flora år åtminstone, i provinsen Nerike Lilda ett så betydligt bolag,som skulle erfordras tor detta ändamål. Om man dervid skulle hafva några förhoppningar på Orebro-Arboga bolaget, tror jag dock, att jag, utan fitia att förnärma detta bolag, vågar försäkra, att detta icke ligger i dems förmåga, i följd af olyckor, som måhända icke berott på detta bolag sjellt att förekomma.
Begäres af en eller (lera votering, och han eller de ej vilja derifrån afslä, då skall voter.propos. jemte tydlig contrapropos. genast författas, justeras ochtinslås, samt voteringen straxt derefter för sig gå” etc. Dä nu Hr Printzenskjöld icke begärde votering förtån Hr Or. o. Landtm, gjort framställning om Hr Rosenblads förslag och svaren derpå utfallit blandade, sä måste det vara på grund af denna propos. och ingen annan, som voteringen begärdes. Hr von Hartmansdorff: Af den § Frih. Cederström uppläst, befarar jag, alt han har orätt. Hvem kan vela, huruvida han blifvit öfverröslad, om det icke af Landtm, förklaras? At Landtm, vända sig alla oell han hörer bäst allas ord. Jag som sitter här borta kan svårligen höra om ja eller nej vid ropen öfverväger. Hr Prinlzerskjöld siller väl ett stycke längre fram, men många sitta ändå närmare Landtm., och det kan icke lämpligen vara någon annan än han, som förklarar burn svaret utfallit. Jag auhåller, att vi mätte få komma till den hotande voteringen och det så mycket hellre, som endast tvenne meningar återslå, mellan hvilka röstas skall. Gr. Cronhjelm: Jag kan icke neka, att jag anser, att Hr Printzenskjöld egentligen hegärde votering i frågan om den sista propos., eller Hr Rosenblads förslag; men detta anser jag å Hr Printzenskjölds sida hafva varit ett förbiseende, och att han glömt att begära votering sä hastigt som han bort göra. Dä det således lärer varit Hr Printzenskjölds afsigt att begära votering ronde den föreg:de propos., och isynnerhet dä Hr Gr. o. Landtm, äfven uttryckt sig så anse saken, hemställer jag om det icke vore liberalare att ej undertrycka Hr Printzenskjölds mening för denna stricta observans af formen. Upplästes lill justering följande förslag till voter.propos,:
»Nå jag gör det åtminstone.» »Jag har icke studerat dig länge nog för att veta om det är sant.» »Jo, du kan tro mig på mitt ord. Jag är en kolossal humbug.» En stund derefter klagade han öfver att det spelades piano i våningen under hans rum så att han icke kunde arbeta i ro. »Jag funderar på att flytta på landet. Inackordera mig i en bondgård en half mils väg från staden.» »Det skulle du icke stå ut med länge.» »Hvarför inte? Jag trifs bäst med mig sjelf. Jag är inte sällskapssjuk.» »Och middagspromenaderna i Kungsträdgården?» »Sådant är bara en vana, som man lätt kan komma öfver.» »Men om aftnarne? Sedan man arbetat en hel dag är det rätt roligt att ha någon att språka med.» »Åhja, ibland. Jag måste naturligtvis vara inne när det ges något nytt på teatrarne. Men annars skall jag inte sakna stadslifvet.» »Det blir nog en smula ensamt i längden.» »Det gläder jag mig till. Jag är ett äkta ibsenskt troll. Jag är mig sjelf nog.» Han satt hos henne ännu en stund men samtalet gick trögt, med de der pauserna, som hon fann så odrägligt långa och som tvungo henne att ständigt famla efter nya ämnen, tills hon slutligen i ett slags förtviflan började tala om sig sjelf. Hon hörde nog, hur utdraget och monotont det lät men hon kunde icke finna något annat att säga. Hvad skulle hon icke velat ge om hon haft förmågan att föra samtalet in på hans egen mark. I sällskap med andra menniskor var det henne så lätt, men med honom var det så helt annorlunda. När han gått vandrade hon i upprörd sinnesstämning af och an på golfvet. Det brände inom henne, men hon stred emot sinnesrörelsen, som tycktes växa och växa så att spänningen inifrån och utåt blef större och större liksom i en ångpanna när trycket ökas. Om hon icke lyckades locka fram sonen ur sitt skal, skulle allt vara förspildt. Hon måste vinna hans förtroende eller också draga sig tillbaka; att vidare exponera sig sjelf skulle tjena till ingenting. Han skulle endast se hennes svaga sidor, liksom han såg afvigsidan af en utoch invänd handske, utan att ha en aning om rätsidan.
Jag anhåller således, att endast den runda summan af 66,000 R:dr må införas i contra-propositionen. Friherre Anckarsvärd: Jag finner mig hafva ägt fullt fog till den anmärkning jag gjorde, och får erinra, det jag framställt, att här verkeligen befinnes ett öfverskott, och att jag yttrat mig för att få det upplyst; men jag ingår äfven på hvad Herr Rosenblad yrkat; ty här är ett stort behof att undvika confusion, då jag får uppriktigt bekänna, att jag ej känner planen för löneregleringen, och således saknar all grund IÖ2 Den 5 October e. rn. för mitt omdöme och min röst, hvarföre det ock gerna må blifva vid det förslag Herr Rosenblad afgifvit, alt man må bestämma en rund summa af 66,000 R:dr, samt detaillerna öfverlemnas till.Kongl. Maj:ts bepröfvande. Men jag vili tillika yttra den mening, att jag, åtminstone för min del, i det tillägg, sorn af Grefve Brahe blifvit föreslagit, om återförande till Indelningsverket så vidt möjligt är, icke fattat meningen så, att Indelningsverket, sådant det sig nu befinner, under särskilta benämningar, skulle blifva bibehållit, ty jag tror, att det i väsendtlig mohn skulle blifva misshushållning, om en sådan mening skulle fattas, men att egenteligen IndelningsVerkets hufvudgrunder, särdeles ChefsBefälet, skulle bibehållas, dock så att det visserligen icke skulle lägga några hinder i vägen för Konungen att disponera, om Konungen finnér lönerne för Cavalleriet blifva öfverflödiga, och använda dem på något annat ställe, eller om Han funne sådana disproportioner, som äga rum i löner till Profosser, Trumpetare, Barberare, m. fl., böra undergå förändring. I reservations väg vill jag hafva anmärkt, att jag så uppfattat Ridderskapets och Adelns mening, att fria händer i delta afseende äro kemnade.