Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Walter är en charmant pojke, skall du tro, som snart skall förvrida hufvudet på alla flickor i nejden. Ja, ja, kära Lotta, skämtade baronen och nöp den unga flickan i den rosiga kinden, akta du dig bara, och se icke du för mycket på den unge dansmästarn och hans vackra ögon! Käre Mauritz, inföll prostinnan något alfvarsam, sätt inga myror i hufvudet på vår beskedliga Lotta! men raljeri apart, hvarföre, om herr Walter är en sådan vagabund, som din beskrifning tyckes förutsätta hvarföre har du valt en sådan lärare för våra gossar? För att denne säkrast skall hyfla af det trädaktiga i deras manér, så att de föra sig som folk, innan de lemna fädernehuset, svarade han. Men se der kommer vagnen med min hustru och svägerska och baronen jemte prostinnan gick dem till mötes. Friherrinnan Y. var ett klent och ännu ungt fruntimmer, ovanligt blond, med matt och svärmande blick. Hennes syster, fröken Nora Y deremot var lång, något mager; hennes breda framtänder, tillika med deras infattning, blottades när hon talade; det oaktadt var hon lika så språksam som hennes yngre syster, friherrinnan, var fåordig. Efterband anlände de öfriga gästerna; man samlades omkring det ståtliga hästskobordet och "välfägnaden feltes ej der." Måltiden såg sitt slut till mötes, ty kleneter och sockerkakan vandrade som bäst omkring, ledsagade af punsch och madera, när en vacker, ung man i modern drägt, med den ledigaste hållning, oförmodadt inträdde, utan att synas imponerad öfver det stora sällskapet; han ursägtade sig med några artiga ord, i anledning af sin olägliga ankomst. Ni har visst aldrig kunnat komma lägligare, herr Walter, sade baron Y., som genast steg upp från bordet och gick, ehuru med något svigtande steg, sin protegé till mötes, presenterade honom för värdsfolket och deras gäster och bjöd honom sedan en plats vid sin sida. Man bjöd honom af de föregående rätterna; men herr Walter syntes ingalunda vara hungrig. Med glaset i handen formerade han snart några bekantskaper.
Hafva en eller flere af Riksrättens ledamöter laga förfall eller finnes 22 Konstitutions-Utskottets Memorial, M 7. emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf deruti sitta. Är presidenten i Hofrätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde den äldste i tjensten varande kollegii-presidenten hans ställe. Denna domstol eger, sedan ransakningen fulländad är, och domen efter lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna. Ingen håfve makt att sådan dom ändra; Konungen dock obetaget att göra nåd, hvilken likväl icke må sträcka sig till den dömdes återinsättande i rikets tjenst. § 84. Riksförsamlingen väljer, ä hvarje lagtima riksdag, på sätt Riksdagsordningen löreskrifver, en nämnd, som eger att dömma, huruvida Högsta domstolens samt lige ledamöter gjort sig förljente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra från utöfuingen af Konungens domsrätt skiljas. Denna nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans. I den ordning, som för omröstningar inom utskott är genom riksdagsordningen stadgad, rösta samtlige ledamöterne man för man, med slutna sedlar, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta domstolens ledamöter? Besvaras denna fråga enhälligt eller af de liesta rösterna med nej, blifve då Högsta domstolens samtlige ledamöter bibehållne. Besvaras den åter med ja, så uppgöre hvar och en af nämnden en sluten lista på dem af Högsta domstolens ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas. De tre ibland dessa, som då fått det största antal af röster emot sig, ställas hvar efter annan under ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller dem1, som skola anses vara ifrån Riksförsamlingens förtroende uteslutne. Blifve han eller de derefter af Konungen, på Riksförsamlingens härom skeende anmälan, från embetet genom nådigt afsked skiijde. Dock tiilägge Konungen honom, eller dem hvardera, en ärlig pension till lönens halfva belopp.
Mars i83o Preste-Ståndet d. 12 Borgare-Ståndet d. 13 — —■ Bonde-Ständet d. i3 - Rikets Ständers underd. Skrifvelse,i anledning af K. M:s Nådiga Proposition^ angående fortfarande anslag .till Strömrensningar och lättade Vattencommunicationers befrämjande. S. A. K. Uti Nådig Proposition till R. St. af den 6 November 1828, har E. K. M., med åberopande af de beslut, R. St.., vid tvänne föregående Riksdagar, fattat om Statens medverkan, genom ett anslag af 100,000 R;dr årligen, till befrämjande af en lättad träns» porlfart på Rikets mångfaldiga sjöar oell vattendrag, gifvit R. St. tillkänna, att, under det E. K. M. oafbrutet sökt befrämja det af R. St. med anslaget åsyftade ändamål, hade en af erfarenheten ådagalagd osäkerhet i beräkningarna öfver kostnaden för Hydraulitiska arbeten öfvertygat E. K. M. otn behofvet af förändrade föreskrifter, i afseende på dylika förelags utförande med bidrag af allmänna medel, att E. K. M., till Exp,“Vtsk. Förslag till und, Skri/v. Nio 44^ iGt M>, till undvikande för framtiden, i möjligaste måtto, af sådana missräkningar i kostnads-beräkningarna, som de hittills inträffade, hvarigenom uppstått, bland annat, den olägenhet, att åtskilliga arbeten, sorn af E. K.
SejDe* ocf) ^>arbone»brcf (tnbegr. kanjlbgeb. ä 3 3l:br ©ebuctioné»afgift viD ingifvanbc af DeDuctioner od) contra 93 a fö för refa till utrifeé ort (inbegr. kanjli-geb. a4 3v:Dr) ©tats^iniftern» för tttrifeö ärcnDena ^>ag för utlänbjf refanDe att i 9vifet infomma SDen Del af förenämnbe afgifter, forn motfroarac De forbna ftgillpenningarne, utgör: å SfoeW*, ^rifjern* ocf> ©refroeéref 9: å alla öfrige fran Dg utgåenDe CrjcpcDitioncr l: å 3ufitiaes£anjleren6 $ullmaftet för £anDö« od; ©tabö» §ifcaler, famt 3ufidffi/'@tatö^inifernö tucDDclaDe bemiö för tiDningarö utgifmanDe — 12. —- §. 6. datering af ©ppna Stef, 5ullmabter, (Eonftitutorialer nt. nt. od; Sffffeö fran }\iFet6 ©mbetaivcrb od) anDva offentliga iTIynbigl)eter. SfeDannänmDe utgåenDe cjcpeDitioner djarteraö, forn följer: gullmafter, (tonfitutorialer, ^rotocollödltbrag tu. tu., gmarigenom etn* beten, tjenfer, befallningar od) fpglor tneD werf lig lön mib emile, militäre, ecclefiafde famt anDra ©tater, af (;mab namn De mara må, tillfättaö od) bort* gifmaö af äpof* od; Dfmer-fXätter, Collegier, 9eifémarj?alEö
Stats-anslag dertill således icke kan bestämmas, Riksens Ständer underdånigst hemställa, att den mindre betydliga Summa, som för ändamålet erfordras, måtte å redan varande anslag, hvartill utgiften synes böra hänföras, af E. K. M. varda anvisad, intilldess, vid nästkommande Riksdag, en behörig reglering i detta hänseende företagas kan. Riksens Ständer framhärda etc. £7s JJnderd&niga Shrifveher. Uppl. o? godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 9 Sept. 182 3« Preste-Siåndet d. g Borgare-Ståndet d. 11 — —• Bonde-Ståndet d. n Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anleda ning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss> angående Låntillökning får Fjerdingsman i Wester-Norrlands-Län. s. A. k: Grenom Remiss äf den 11 nasti. Junii, har Ei JK. M. till Riksens Ständers Stats-Utskott i Nå» Vier öfverlemnat Riksdagsfullmägtigen för Norra fA ngermanland Johan Bengtssons underd. ansök» ning, att, sedan Riksens Ständer, vid 1815 års Riksdag, beslutit, att Krono-Fjerdingsmänners skulle, intilldess den allmänna lönregleringen, hvartill förslag inom påföljande Riksdag utarbetas borde, blifvit uppgjord, årligen undfå 10 R:dr B:co hvardera, inberäknade den ersättning, som förut vore till någon sådan Tjensteman anslagen, men E. IC. M:ts Befallningshafvande uti Wester-Norrlands-Län, i anledning af Fjerdings-! männens i samma Län hos honom, år 1818, gjorde anhållan om utbekommande af ofvannämnda Lpnebelopp, under den 12 Maji samma år, förklarat, att, sorn, efter det Fjerdingsmännens antal, till följd af E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoirs Skrifvelse den September 181 St Underdåniga Skrif veisel.
Han kunde endast hindra velocipeden att störta ned eller att stiga för högt upp. Belägenheten var just icke den angenämaste, ehuru så väl Oxygen som Aromasia voro vana luftresande och mer än en gång råkat ut för ganska äfventyrliga färder. I slutet af 2,300-talet hade man icke ännu lyckats bygga så fullständiga luftfordon, som de hvilka började användas i det därpå följande århundradet, men man reste dock i de flesta fall betydligt tryggare än förut på järnväg, för att icke tala om de mycket farliga åkningarne efter häst. Luftströmmen ändrade ännu en gång riktning, och det såg ut som skulle de snart drifva ut åt Kattegatt. Det var dock endast Öresund som låg under dem, men det var med stor möda som de hunno öfver det vattnet. Luften var där fyld med en mängd olika fordon och fraktfartyg som kryssade mellan Skånes och Sjælands kuster eller styrde bort åt Östersjön och den tyska stranden, och det fordrades alltid stor skicklighet och äfven ej ringa styrka för att hålla sig fri från sammanstötning med någon af de i olika riktningar med ofta vild fart förbi hvar andra snuddande luftseglarne. Det var nu så mycket svårare, som Oxygens velociped tagit skada af den nattliga jagtens ansträngningar och måste, som han nyss förklarat, följa med luftströmmen. Men nu förde denne ström fordonet lyckligt öfver vattnet, och efter tolf timmars äfventyrlig färd slogo de resande ned i Köbenhavn, i stället för i Stockholm. Vid Blegedamstorv, i det inre af Köbenhavn, där Nörre Fælled fordom utbredde sin vidsträckta gräsmatta till tjenst för betande kor, vapenöfvande borgarmilitärer och samhällsomskapande socialister, låg ett af den gamle danske hufvudstadens förnämsta gästhus, kalladt »Danmarks Wilde,» som täflade med det stora Centralhotelet i Stockholm samt till och med öfverträffade de förnämsta gästhusen i Elmhult hvilka en tid ansetts som Skandinaviens yppersta.
Jag tror således, att man bör förblifva vid den föreslagna summan, emedan den kan vara jemt passande. Man lär ej eljer kunna påstå, att de öfrige Ombuden elier Directeurerne utom Bancb-Omhudet, äfven skulle betraktas såsom ordentliga Tjenstemän, ty då borde de hafva 3000 Riksdalers lön livar och en; utah torde de alltid böra anses innehafva förtroendeposter; och då är arfvodet tillräckligt. Ville man betrakta alla dessa Directeurer, såsom Tjenstemän, och gifva dem 2000 Riksdaler hvardera, så blefve denna förvaltning öfverdrifvet dyr. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Hvad angår Directeurernes lön, så hanger den frågan ihop med den Ridderskapet och Adeln i dag afgjort, huruvida Direeteiirerne skola af Riksens Ständer tillsättas, eller icke. Om Ständerne komma att tillsättaNdem, så är det visserligen möjligt och troligt, att desse personer göra mera afseende på hedern; men med all respect för Fullmäktige, så om de skola tilloch afsätta dessa personer, komma de, hvilka söka dessa platser, att fästa det hufvudsakligaste afseendet vid arfvodet, Derföre om Riksens Ständer vilja Den 7 November c. >n. 203 hafva personer, för hvilka de kunna hafva förtroende, höra ej dessa arfvoden blifva alltför ringa, och jag förenar mig således med Herr von Hohenhausen i denna fråga, äfvensom jag med honom instämmer , i afseende å de lägre "Tjenstemäimen, samt att ingen skillnad hör göras emellan Götheborg och Malmö, Jag har så mycket mera anledning att anse denna skillnad ej böra göras, som, ehuru jag erkänner, att priset å vic tu alier m. m., i Götheborg är högre än i Malmö, prisen på Värdshusen dock äro Större i Malmö, och det är att förmoda, att desse Embetsman ej lefva en famille, Utan måste bo och lefva på Värdshus, där prisen äro höga , i anseende till bristande concurrence. På ett år har ej i Malmö funnits mera än ett enda spisqvarter för bättre folk.
Några talare hafva tydligen gifvit tillkänna, huru orätt det är, att presterna skola sjelfva uttaga sin tionde. Man vet något hvar, att när denna tionde skall utgå, är den som skall emottaga den mera mesquin, och den som skall gifva den, allt för litet liberal, och derigenom upstår en spänning mellan församlingen och pastorn, som alltid är obehaglig. Detta torde dock anses vara af mindre vigt; men jag frågar eder, mine Hrr, hvad man af en prest, som måste fördjupa sig i landtbruk, kan begära i afseende på religionsvården? Och kan man icke tryggt förklara att Svenska kyrkan, just till följd af detta aflöningssätt, förstenas inom sig sjelf, emedan presten måste mera tänka på sitt verldsliga goda, än det andliga, för hvilket han egentligen är ämnad? Jag medgifver visserligen, att icke aflöningen ensam är skulden till allt det onda, som uppenbarar sig inom kyrkan; den ligger hos mycket annat, och deribland hos sjelfva prestbildningen, men säkert är emellertid, att det nuvide lönesättet först och främst hindrar de yngre presterna att vid akademierna göra sin kurs så, att de kunna blifva af verklig nytta för kyrkan, och för det andra icke lemnar dem i allmänhet den bergning, som motsvarar deras ställning. Det ligger således, mine Hrr, mycken vigt uppå, att vi se denna fråga ur rent praktisk synpunkt. Man frågar, hvad en Komité kan uträtta; ja, kan icke en Den 16 Ju ni e. m. 331 Komité utreda frågan, då få vi aldrig någon utredning; och de, som nu vilja återremittera detta Betänk., de, fruktar jag, tänka blott på att få en upgörelse af tionde emellan sookenboarne och tiondetagarne, men se icke saken från någon högre synpunkt. Jag yrkar bifall. Hr Tersmeden, Nils: Jag är nyss kommen till staden och har icke af discussionen fått höra mer, än hvad Frih. Leijonhufvud yttrat, äfvensom hvad de talare, som efter honom upträdt, anfört. Jag är emellertid i väsendtliga delar af olika mening med de fleste af dessa talare.
Att vara damernas gunstling, att våga tala till dem, att vara midt uppe i ljusskenet, i rörelsen, att bli firad, bortklemad, visst var detta lyckan. Då balen tog slut, var han för lycklig att vara sorgsen ens öfver detta. Han behöfde komma hem för att i stillhet få tänka öfver det, som skett med honom i kväll. Halfvorson var ogift, men han hade i huset en brorsdotter, som arbetade på kontoret. Hon var fattig och beroende af Halfvorson, men hon visade sig ganska högdragen både mot denne och Petter Nord. Hon hade många vänner bland de anseddare i staden och blef bjuden i familjer, dit Halfvorson aldrig fick komma. Hon och Petter Nord hade sällskap hem från balen. »Vet Nord,» frågade Edith Halfvorson, »att Halfvorson snart blir åtalad för olaga brännvinshandel. Nord kan gärna säga mig hur det är med den saken.» »Det är ingenting, som är lönt för dem att bråka om,» sade Petter Nord. Edith suckade. »Naturligtvis är det något. Och det blir rättegång och böter och skam utan ände. Jag skulle önska, att jag riktigt visste hur det är.» »Det är nog bäst att ingenting veta,» sade Petter Nord. »Jag vill komma mig upp, jag, ser Nord,» fortsatte Edith, »och jag ville dra upp Halfvorson med, men han dimper alltid ned för mig igen. Och rätt som det är, gör han något, så att jag blir omöjlig, jag med. Jag ser på honom nu, att han har något för sig. Vet inte Petter Nord hvad det är? Det vore godt att veta.» »Nej,» sade Petter Nord, och inte ett ord mer gitte han säga. Var det mänskligt att tala om sådant med honom, som kom från sin första bal. Innanför boden fanns en liten skrubb för bodpojken. Där satt Petter Nord från i dag och gick till rätta med Petter Nord från i går. Så blek och feg den lymmeln såg ut. Nu fick han veta hvad han gick för. Tjuf och girigbuk. Kunde han sitt sjunde bud? Med rätta borde han ha tjugu par spö. Det borde han. Gud vare tackad och lofvad, som låtit honom komma på balen och få ett nytt sinne.
Alt frågan, ang:de ingifvande af 1 R:drs-sedlar, hvarken är eller kan förfalla, tror jag redan vara fullkomligt ådagalagdt af hvad Hr Bildt yttrat. Eller vilja mine värde motståndare påstå alt landet borde blifva utan sedelmynt i det möjliga fall, alt R. Sl:r väl beslöte införandet af ett nytt myntsystem, men 2 Stånd stadnade emot 2 vid bestämmandet af de sedlar, hvilka, i enlighet med della system, skulle nfgifvas. En orimlig, men logisk utveckling af den sats, som här drifves. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade: Då bifall till den af BankoUtsk. föreslagna voler:s-propos., som nu utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, blifvit yrkadt, och jag af grundlagen anser mig förhindrad att derå framställa propos., är jag pligtig all,dertill framställa skälen. Riksd.- Ordn:s. § 75 bestämmer uttryckligen, att när i en fråga, hvarom icke i åberopade §§:r särskildt är stadgadt, två Stånd stanna mot två, skall, då frågan är af beskaffenhet att kunna förfalla, sådant ske, och ega Stånden följaktligen grundlags-enligt icke rätt, hvarken att afslå en propos , rörande hvilken votering alfor en frågas lösning nödig, eller att godkänna en dylik, hvarigenom en redan förfallen fråga åter skulle blifva ”uptagen” och pröfvad. Det enda föremålet för afgörande bär är således, om något R. Sl:rs beslut, ang:de antagandet af ett nytt sedelmynt, gör frågan om ulgifvandet af sedlar å 1 R:dr Riksmynt lill en sådan, som icke kan förfalla, men alt icke sä är, blir uppenbart deraf, att om voter:s-propos:n godkändes och Nej vid blifvande votering segrade, hade frågan ändock förfallit.
Att den sålunda, mot bestämde vilkor medgifne, rättig - jBettinkandelii rättigheten till Skattelösen * för hvilken Riksens Ständer sjelfve ansett en tid af 6 år till en början böra bestämmans, enligt ofvan högstberörde till efterrättelse gällande kungörelse, ovilkorligen lemnats Bruksegarne öppen till nästpåföljande Lagtima Riksdag, hvilken hu först inträffat; och att samina Kongl. Kungörelse icke innehåller den föreskrift, Riksens, åren 1817 och 1818, församlade Ständer funnit vara enda vilkoret, hvarunder Bruksegarne kunde få tillgodonjuta nämnde lösningsrätt, att nemligen de hos vederbörande Coilegier bordt sine Skatteköps ansökningar anmäla ; hvaraf Bruksegarne skäligen kunnat hemta anledning till den förmodan, att de med desse ansökningar, likasom uti andre Skatteköps frågor, jemnlikt Kongl, Förordningen den ig September 1728, bordt vända sig till Kongl. Majlts Befallningshafvande i Orten; kunna förenade Utskotten, påsådane, med de flere uti den Nådiga Propositionen utvecklade skäl, icke annat än instämma deruti, att vigtiga betänkligheter möta vid verkställigheten af Riksens Ständers, vid 1817 och "i8i8 årens Riksdag, rörande RecögnitionsSkogarnes användande, fattade ofvan anmärkte Beslut, En rättelse härutinnan synes altså blifva nödig ; och då dervid, i öfverensstämmelse med hvad 1809 och 181 o årens Ständer stadgat, lika mycket hör afses , å ena sidan, att Bruksegarnes lagliga och billiga anspråk på bibehållandet 4 Sami. 3 Bafl Stats-Ut skottets vid nyttjande rätten till de för Brukens bestånd nödige Recognitions-Skogs-andelar icke förnärmas, som, å den andra, att Staten för denna uppoffring, •erhåller en skälig ersättning, hafva förenade Utskottén, med jemnväl hemtad anledning af Kongl. Majrts ifrågavarande Nådiga Proposition , trott sig bora tillstyrka det förklarande af Riksens Högloft.
Motionairen har trott, att ifrågavarande inbjudning kunde ske före silfvcr-utvexlingen, med skyldighet för den, som deraf ville sig begagna, att inom någon viss prsescriplionstid anskaffa Acliens silfverbelopp, samt att till säkerhet för detta åtagande genast i Ranken insätta en mot Acliens halfva siifver-värde svarande summa, som der reserverades intill -si-lfrets aflemnande, då sed lar ne skulle återställas; att Aetierne borde ställas å t. ex. 5oo R:dr eller, om så skulle finnas lämpligare, 100 R.'dr silfvcrspecie hvardera, till viss nian eller Ordres, samt lili följd häraf alla Actie-egare inmat liculeras efter Acliens numer och transport af Actie icke gälla utan föregången anmälan hos Rank-styrelsen, deröfver bevis skulle utfärdas; B i hung till 11, St. Vrot i834. C Sorni, x AfJ. i n:te Häftet. å jBfiuco-u tmtttt Bet.
Carl Gustaf Leijonhufvud, 7 röster; i följd hvaraf, och som således ingendera erhållit den i 63:dje §:n R. O. stadgade pluralitet, votering anställdes öfver följ:de voterings-propos.: Den, som bifaller att Advokat-Fiskalen och Kommendören Rydqvist skall blifva R. St:rs Just.-Ombudsmans efterträdare, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej ; Vinner nej, kommer liv votering att anställas, huruvida den person, hvilken i ordningen näst efter AdvokatFiskalen Rydqvist erhållit de flesta rösterna, skall till Just.- Ombudsmans efterträdare varda utsedd. Sedan en voterings-sedel blifvit aflagd och förseglad samt de öfriga voteringssedlarne öppnade och en sedel deraf kasserad, befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 24. Nej — 22. I följd hvaraf Advokat-Fiskalen Rydqvist förklarades vara till R. St:rs Just.-Ombudsmans efterträdare utsedd. Ut supra. G. F. Liljencrants. Tk. Annerstedt. P. Murén. A. Medin. Den 4 Juni. 5."i 3 Uppå Hr Gr:ns o. Landtm:ns framställning beslöt R. o. Ad., att Exped.-Utsk:t skulle om utgången af detta val underrättas, samt anmodas uppsätta och till Riks-St:n ingifva förslag till så väl förordnande för den valde, som ock underd. skrifvelse om valet till K. M:t. Vid föredragning af Stats-Utsk:ts d. 2 dennes bordlagda Mern. N:o 126, i ani. af erhålla återreinisser å en i Mem:t N:o 84 föreslagen voterings-propos., godkände R. o. Ad. Utsk:ts i förev:de Mern. afgifna förslag till voterings-propos. Föredrogs och lades till handlingurne sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 2 dennes bordlagda Utlåt.
Man kan i allmänhet taga för gifvet, att Konungen, såvidt möjligt är, inhemtar StatsRådets tankar öfver alla vigtigare ärender, således äfven öfver frågor om förbund med främmande makter; men sådana tillfällen kunna förekomma, då detta vore högst olämpligt. Det är äfven klart, att i så ömtåliga frågor, der ofta den största tystlåtenhet erfordras, det är bättre att saken är känd blott af 2, än att den skall vara känd af 10, isynnerhet som vid sådana tillfällen det är ej blott våra egna intressen, utan äfven främmande makters, sora komma till tals och för hvilkas behandling vi stadna i ansvar. 270 D*n 10 December f. ra. 1809 års Instiftare, som i detta fall förändrade föreskriften i 1772 års R.F., hade nog dertill sina giltiga skal. På de grunder, Hr Fåhraeus redan anfört, samt dem jag nu haft äran framdraga, vågar jag vördsamt anhålla om afslag. Gr. Sparre, Erik: Afven jag måste bekänna, att jag an ser den föreslagna grundlagsändringen icke uplylla vilkoret för en sådan, eller vara af beskaffenhet att vara högst nödig eller nyttig. Jag antar för gifvet, att K. M., då sådant låter sig göra. meddelar sig med samtlige StatsRåden äfven öfver sådana ämnen; men förhållanden kunna inträffa, då det kunde blifva mindre lämpligt och t. o. m. vådligt. Jag instämmer med dea lörsta värde talaren i yrkande om afslag å förändringen i g 12 R.F., hvilken nu bestått i 5 0 års tid, utan att deraf försports den ringaste olägenhet, som kunnat gifva ani. till en förändring. Hr Tersmeden, Nils: Hemlighållandet af ministeriel la mål är en grundsats, som i alla samhällen är antagen; och jag tror att vi under de sista 50 åren ej försport någon olägenhet af det stadgande derom, som inflöt i vår grundlag af 1809. Jag förenar mig derföre med de båda sista talarne. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: