Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen har jag för min ringa del och efter min förmåga, under de 18 år jag utöfvat riksdagsmannakallet, sökt föra dess talan här å detta rum; jag har aldrig upptagit R. o. Ad:ns tid, då 4:de eller 5:te Hufvudtitlarne varit under öfverläggning, men deremot har jag alltid, då jordbrukets rätt varit i fråga, sökt efter pligt och samvete främja dess intresse. Men nog behöfver jordbruket en officiel försvarare af sina intressen, jordbruket, som har så många tyngder alt bära vid den stora kapplöpning, dit frihandeln inbjudit våra näringar, som har skjutsen, roteringen, hrefbäringen m. m., och dessa onera ej enkelt och rättvist fördelade, utan ojemnt och godtyckligt. Andra länder hafva en åkerhruks-ministére, och jag harle tänkt alt till denna riksdag framlägga ett liirslag till förändrad sammansättning af Statsrådet i sådant syfte. Mina förarbeten lör detta förslag började jag visserligen redan i Mars, men jag liar ej ännu hunnit afsluta dem. Skälet dertill har varit svårigheten att erhålla upplysningar och uppgifter från de länder, hvarest särskilda minislérer för åkerbruket finnas, likasom ock rörande arbetsfördelningen mellan de olika departementen bär. Man hänvisade mig till gamla kansliordningar, och jag fann snart, att embetsmännen sjelfva ej visste så noga, hvar gränsen låg. Följden liar ock blifvit den, att Finans-Ministern stundom varit den, som fört jordbrukets talan — till huru stor Iromma för denna näring, hafva vi sjelfva sett. I olikhet med många andra, anser jag, att jordbruket icke behöfver något skydd och framförallt icke någon tull å sina råvaror, men deremot tror jag att vi behöfva en stark industri, och alt man ej bör skilja industriens och jordbrukets intressen från hvarandra. Man säger visserligen, att vi höra utvidga marknaden, underlätta konkurrensen, ty vi skulle då få bättre betaldt lör våra produkter; kroken är fin att inbilla jordbrukaren att hans och ilen inhemska fabrikantens intressen slå i strid med hvarandra, men vi böra akta oss att fastna derpå.
Denne återgaf också högst förtjänstfullt en af hufvudrollerna, slafven Davus. Bland de öfriga rolinnehafvarne i det intressanta stycket torde hrr Bwrftsträm, GrUnder, Strömben) och F.nvall samt fröken Behrens böra framhållas. Filharmoniska Sällskapets länge bebådade utförande af Beethovens storslagna D dur-messa (» Missa Solemnis ») äger rum tisdagen den 24 dennes i Musikaliska akademien och artar sig att blifva ett evenemang i årets musiklif. De fordrande soloparterna uppbäras af grefvinnan Mathilda Taube och fru Ida Bra g (hvilka dela sopranpartiet), fru Dina Edling (altpartiet) samt hrr Max Strandberg (tenor-) och Salomon Smith (bas-partiet). Ingenting har uraktlåtits för att bereda det utomordentliga tonverket ett värdigt utförande, och man hoppas, att framgången skall svara mot sällskapets berömvärda sträfvande. F r u Louise Fahlman, den högt begåfvade och framstående skådespelerskan vid Dramatiska teatern, gifver ora tisdag en dramatisk soaré å k. operan, hvarvid Wilbrandts sorgespel » Arria och Messalina » uppföres. Fru F. spelar här Messalina, en af hennes allra bästa sceniska skapelser, för hvilken hon för åtskilliga år sedan skördade så mycket bifall. Den andra hufvudrollen utföres af fru Hwasser-Engelbrecht. SEN TILL, ATT Idun tidning FINNAS hos och lduns ALLA EDRA ModeBEKANTAT En m o d e r s b e v i s f ö r i n g. Dialog af Eugenio Sellés. Öfversättning från spanskan af C — n. (Rum och tid för handlingen: ett läger undet det krig, som germanerna under Arminius ' eller Hermanns ledning förde mot romerska väldet.) » » H u r u? Gifve Gud att j a g bedroge d i g!
Fru Östberg i operetten • och hr Hillberg j. skådespelet äro stora krafter vid en enskild teater och kanske ensamma i stånd att göra den omtyckt hos allmänheten. Men Nya teatern har lyckligtvis äfven andra, om ock ej fullt så betydande konstnärer, t. ex. hr Engclbrecht och fru Htvasser-EngelbrecJd, af hvilka den senare nu på ett högst angenämt sätt. öfver-raskat teatervännerna genom utförandet af titelrollen iojungfrun från Orléans », i hvilken hon inlägger en värme som man icke tilltrott henne. Vanligtvis förefaller hon något kall och stel, stundom nästan färglös i sin framställning, men i det schillerska sorgespelet har hon visat sin förmåga i god färgbehandling. Efter detta prof på värme och lif bör man kunna återvända till de förhoppningar, man ansåg sig ha rätt att hysa, då skådespelerskan i mycket unga år först uppträdde på den kgl. scenen. Om öfriga förhoppningar vid Nya teatern torde jag få tillfälle att yttra något en annan gång. Södra teatern visar mycken verksamhet och aktnings-värda sträfvanden, äfven om man har anledning att önska, det operetten just icke måtte där inrymmas så stor plats, ty i vanliga fall räcka teaterns krafter icke till i det afseendet. Det är snarare bättre att spela sådana stycken som » Familjen. Petterssons husläkare », så fattigt det än må vara ur en dramatisk synpunkt Men det ställer icke så höga fordringar på teaterns tillgångar och det roar allmänheten. Om det också icke höjer den goda smaken, innehåller det likväl ingenting af förderfligt inflytande. Södra teatern fortfar att gifva det på Djurgårdsteatern under sistliden sommar med så stor framgång uppförda folklustspelet » Rospiggarne », hvilket uppföres af samma skådespelare, med undantag af att hr G. Bergström öfvertagit hr Nymans i sitt slag utmärkta skapelse, * f. d. gardisten Hulting, och däråt förlänar all den godmodiga komik som är hr Bergströms utmärkande kännetecken. Något bestämdt företräde hos den ene eller den andra af dessa två skådespelare i rollens utförande torde ej kunna upptäckas.
Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial JVs 30, angående löreskrifterna i 10 artikeln af Banko-reglementet, om Bankens pappersbruk Tumba S. D. Föredrogos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets nedannämnda Memorialer och Betänkande: M 17, i anledning af återremiss utaf vissa punkter i Sammansatta Lag samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 1, öfver väckta motioner om ändring af gällande stadganden angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af kyrka, prestgård, tingshus och häradsfängelse. Utskottets första yttrande lades till handlingarne och dess sednare hemställan bifölls. M 18, i anledning af återremiss utaf två punkter i Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 4, angående väckta motioner om förändradt röstberäkningssätt vid prestval, äfvensom vid tillsättande af folkskolelärare, organist, klockare och annan kyrkobetjening Lades till handlingarne. M 20, i anledning af väckt motion om ändring af 1 mom. i 13 § Kongl Laudtmiiteri-instruktionen den 6 Augusti 186! lii fölls M 21, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 7, öfver väckta motioner om rättighet för röstegande i konsistoriela pastorat och sacellanier att begära fjerde profpredikant Voteringspropositionen godkändes. S. D. Prof. Utdrag dm 31 Maj 1866. 345 Frän Hogv. Pr este-Ståndet. S. D. F redrogos ånyo Stats-Utskottets ned nnämnda Memorial: M 117, med förslag till voteringsproposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående upplåtelse till Göteborgs stad af Elfsborgs kungsladu gård med dertill hörande lägenheter
St. Prot.j), hvilken från samtlige Riks-Stånden blifvit till StatsUtskottet remitterad, framställt, huruvida icke, uti hvad genom Kongl. Brefvet den 29 April 1812 blifvit förordnadt, rörande indragning af behaglig tids förläningsspanmål vid lediga pastorat, när en kyrkoherdes inkomster öfverstiga värdet af 100 tunnor spanmål, den förändring må ega rum, att en högre löneinkomst vid ett pastorat må bestämmas: såsom villkor, hvarförutan indragning af så beskaffad spanmål icke må ifrågakomma; i afseende hvarå Kongl. Maj:t föreslagit, att de minimi-belopp af behållen inkomst, hvilka vid förekommande frågor om indragning af behaglig tids förläningar hädanefter borde tagas lill grund, mätte utsättas för pastorat af tredje classen till i5o tunnor, för pastorat af andra classen till a5o och för första classens pastorater till 35o tunnor; och bar Kongl. Maj:t derjemte, för Dess del, ansett den behaglig tids föiläningsspanmål, hvilken med tilllämpning af dessa grunder möjligen kunde komma att indragas, lämpligast böra användas till förbättring af de kyrkoherdelöner, hvilka för närvarande understiga 100 tunnor, hälften råg och hälften korn. Under den discussion, som hos Högvördige Preste-Ståndet föregått den Nådiga Propositionens remitterande, är af Herr Biskopen m. m. Doctor Heurlin upplyst, att anledningen till de olika minimibelopp af inkomster vid pastorat, hvilka af Kongl. Majrt blifvit i Nåder föreslagne att vid frågor om indragning af behaglig tids förläningar tjena till grund, hemtats af den inom stiften fastställde classification af pastoraterna, samt att dermed åsyftats förekommandet deraf, att ett pastorat måste från högre lill lägre dass nedflyttas, hvilket redan inträffat och framdeles kunde blifva en följd, i fall vid nuvarande bättre pastorater någon större indragning komme alt ega rum. Jemte Hedervärda Bondeståndets remiss å förenämnde Kongl.
Efter Bayreuth-sed blåses före hvarje akts början en fanfar m e d motiv ur akten. Detta sätter åhöraren genast i stämning. Den ordinarie ridån går kort därpå upp, musiken begynner, o c h efter några takter dragés ett inre tudeladt förhänge åt sidorna o c h öppnar scenen. Denna föreställer i första akten Hundings boning, upptimrad kring stammen af en mäktig ask, hvars grenar sträcka sig ut genom taket. Men innan vi gå vidare, vilja vi i korthet nämna några ord o m själfva dramat, innehållet i operan. Ä m n e t är af W a g n e r hämtadt ur en nordisk saga från nioeller tiohundratalet, kallad Völsungasagan. Denna är dock af tonsättarenskalden något fritt omdiktad. Hunding är en kämpe, s o m gift sig m e d Sieglinde m o t hennes vilja. Till dennes boning k o m m e r — första akten — en afton, uttröttad, förföljd o c h vapenlös, Siegmund, finner här under Hundings bortavaro Sieglinde, s o m läskar hans törst o c h vederkvicker h o n o m. Hunding återkommer, finner m e d förvåning en främling i sitt hus o c h öfverraskas tillika af en viss likhet mellan denna o c h Sieglinde. Siegmund förtäljer sina öden, o c h härunder finner Hunding, att han framför sig har den flyende fiende, hvars spår han söker. Hållande gästfrihetens lag i helgd, tillsäger han Siegmund, att denne kan vara trygg öfver natten, men tidigt följande m o r g o n skall strid stånda. Han går nu till hvila m e d Sieglinde, s o m han nyss barskt tillsagt att tillreda hans nattdryck och gå förut. Siegmund kastar sig på lägret vid härden. Efter en stund inkommer åter Sieglinde. Nedtryckt af sitt henne påtvungna äktenskap m e d Hunding o c h oemotståndligt dragen till Siegmund, har hon m e d en bedöfvande dryck sänkt sin make i djup sömn samt nu k o m m i t för att gifva Siegmund tillfälle att rädda sig. Ingen har hittills lyckats.
Med vanlig uppmärksamhet på dessa sakförhållanden vill det synas, som hade herrar Revisorer, om de också för att rätt tydligt ådagalägga noggrannheten af sitt gransknings-arbete velat anmärka, att ett numera alldeles betydelselöst papper saknades ibland tusentals verifikationer, deremot ingalunda bordt låta förleda sig till en framställning, som, bland annat, kunde väcka tvifvel om en sann uppfattning af stats-revisionens höga betydelse. Vid detaille-granskningen i Kongl. Kammar-rätten lärer vederbörande tjensteman — och honom länder det till heder — först upptäckt, hvad dittills undgått Barnhusets utmärkte redogörares uppmärksamhet, att den ena fullmakten bland verifikationerna saknades; och denna upptäckt, under hand meddelad redogöraren, skall hafva föranledt anskaffandet af låntagarens qvittens, hvarmed till och med detaille-granskaren funnit sig tillfredsställd, emedan han insåg, att frågan icke gällde annat än en verifikation. Det är emedlertid fyndet af detta qvittens, om anledningen tili hvars tillkomst upplysning dock så oändligen lätt bordt kunna vinnas, som herrar Stats-revisorer begagnat, för att liksom ytterligare bekräfta sin grundlösa förutsättning om obehörig lyftning af lånebeloppet. Utan något antydt eller, så vidt jag förstår, i sakens natur grundadt samband med den förkomna verifikationen, hafva herrar Revisorer derjemte i sin berättelse framhållit min egenskap af på en gång ledamot i Kongl. Direktionen och ombud för låntagaren, samt derigenom, om också oafsigtligt, lemnat rum för uttydningar, hvilka, i synnerhet vid minnet af en nyligen timad tilldragelse vid en offentlig låne-anstalt, icke kunna annat än kännas sårande. Det statsmanna-värf, som Rikets Ständers Revisorer äro kallade att utöfva, tillåter icke att betvifla kännedom derom att vid tiden, då låne-aftalet med Gefle stad inleddes — det afslöts sommaren 1856 — penninge-ställningen i hela landet var helt annan, än den närvarande. Alla kassor fingo vidkännas de största svårigheter för att emot någorlunda ränta kunna utlåna sina kapitaler. Man åtnöjdes med 4 ä 41 procent och köpte efter denna räntefot ouppsägbara obligationer. Kongl.
Såsom ett bevis att man icke är blottstäld för förluster vid en klokt ordnad belåning af landtegendom, vill jag nämna, att Banken sedan i^38 på sina fastighetslån icke gjort andra förluster, än på hus, bygdå under Continental-systemet i de Släder, der rörelsen och således husvärdet var högt uppdrifvit, men sedermera aftagit. Nu deremot är ingen fara för osäkerhet i pantén, emedan endast landtegendom belånas, och efter all sannolikhet skall jordförbättringen gå framåt, samt derigenom göra egendomarnes värde så mycket säkrare. Ehuru - Den 3 Mars e. ra. 199 väl jag vet, att genom en röst, det vill säga den brutna sedeln, BorgareStåndel beslutat, alt lånet skall upptagas efter minst r)5 procent, kan jag deruti icke se något bevis för en önskvärd förändring inom Representationen, men jag mäste deremot anse en sådan åtgärd obestridligen vara detsamma som a (slag å bela saken. Då man i förra lider lånte, beräknades 4^5 procents commissions-ai fvode; hvaremot båticke är beräknad 1 procent. Hvad förvaltningskostnaden beträffar, behöfver man icke frukta, att dertill åtgår meia än 8000 R:dr, eller att ett helt Embetsverk behöfver, upptagas till dess administration, då här icke, såsom vid LAneContoiren, är fråga om någon ny utlåning, ulan blott att uppbära och utbetala räntorna för det redan utlånta. För att gå så långt som möjligt, vill jag likväl medgifva, att rabatten icke får stiga öfver 8 procent, och att således orden h 10 procent måga ur punkten utgå; men jag kan aldrig medgifva, alt länet icke skulle få upptagas under p5 procent, ty det vore detsamma som ett rent afslag å bela saken. Den majoritet, som finnér denna sak icke vara likgiltig för fastighetsägare, äfvensom för näringarne, skall, jag är derom öfvertygad, hafva nog sans och känsla för nödvändigheten att icke ingå på vilkor, som skulle skämma bort hela sa n och tillintetgöra Ståndets en gång fattade beslut. Jag anhåller om Herr Grefvens och 20© Dfn 3 Murs ein.
Stockholm den 11 April 1861. Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret: G. A. SPARRE. W. F. TERSMEDEN. C. af GEIJERSTAM. J. J. NORDSTRÖM. J. W. BECKMAN. ER. H. ERIKSSON. AND. BERG. A. M. BRINCK. J. F. GRÅÅ. LARS MAGN. KNUTSSON. O. ERICSSON. C. O. Stuart. För Stockholms Enskilda Rank: A. O. WALLENBERG. OSCAR EKMAN, för mitt Bolag D. CARNEGIE & C:o. C. G. CERVIN. Bil. Litt. D. till 1861 års revisionsberättelse angående Riksgälds-kontoret. Fonderad Svensk statsobligation, serien C. N:o 1,801, å Riksdaler 100 Riksmynt eller 25 Riksdaler i silfver, med fyra och en half procents årlig ränta, utgörande en del af det, på grund af Rikets Ständers vid 1859 och 1860 års riksdag fattade beslut och Kongl. Maj:ts, enligt Dess nådiga kungörelse af den 29 December sistnämnde år, meddelade garanti, upptagna lån af Riksdaler 3,000,000 Riksmynt. Denna obligations innehafvare, som uti ofvanberörde statslån deltagit för en summa af Riksdaler Ett Hundra Riksmynt, motsvarande Tjugufem Riksdaler i silfver eller 200 ort tolflödigt myntadt silfver, äger att derå uppbära Fyra och én half procents årlig ränta, hvilken med Riksmynt 2 Riksdaler 25 öre hvarje halft år, räknadt från nedanstående dag till och med obligationens förfallodag, af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas, emot aflemnandet af den bland bifogade räntekuponer, som för hvarje ränteliqvid är gällande. Amorteringen af sagde lån å
Att den Nämnd, som äger att välja Ledamöter i Tryckfrihets-Corn mittéen, må blifva af Riksens Ständer uppdraget, att genom omrösta ning utse .en skicklig man, på hvilken det skul-J le ankomma, att ifrån början af år 1816 besörja om utgifvandet af en Journal i StatsOeco ■ , - nomi-' 848 i Deri 5 of, 7u:iU nomiska ämnen och isynnerhet i sådana sorn hafva af eende på Sädernes landels egen Statshushållnin g. q:o Att denna Journal må få portefritt öfver hela Riket kringsändas. 3:0 Att R iksens Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om Nådig befallning till alla högre och lägre Embetsverk, att utan lösen lemna Journalens utgifvare utdrag eller vidimerade afskrifter af de handlingar, dem han tror sig böra genom Trycket meddela Nationen, och hvilka ickefinnas vara af den beskaffenhet att de enligt Grundlagen ej få komma till allmän kännedom. 4:0 Att så väl valet af ämnen i Stats-Oeconomien, som sjelfva tidskriftens inrättning må få bero af Uigifvarens omdöme och godtfinnande, samt den föreskrift dervid endast lemnäs, att hvarje Stats Expeditions åtgärder böra utgöra föremålet för en särskild så kallad stående Artikel i nämnde Journal, 5:0 Att Utgifvaren må erhålla tillstårwl att i Riksens Ständers Bank, och intill dess Riksens Ständer annorlunda besluta, få årligen emot Qvitto uppbära högst 600 R:d., i fall efter föregången pröfning af Riksens Ständers Fullmägtiga i Banken och Riksgälds-Contoiret, det skulle befinnas, att kostnaden för Journalens utgifvande och redaption ej kunnat genom Exemplarens försäljning tillfullo bestridas. 4:° Den 20 Juni, 843 6:0 Att I händelse Utgifvaren blefve emellan Riksdagarna förhindrad, att med arbetet fortfara, honom då må vara tillåtet, att nämna sin Efterträdare.
De Geer yttrat, samt det svar, som derå blifvit aflemnadt, ropades ja; hvarefter uppå anmodan af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., Gr. Hamilton upläste l:o sitt yttrande till IL Ex. Hr Gr. De Geer sålydande: Eders Exellens! Mer än |:dels århundrade har förflutit, sedan R. o. Ad. lärde att i E. Ex. vörda en ordf:de, till hvars kännedom och klara tolkning al rikets grundlagar Ståndet med odeladt förtroende kunde vädja, och hvars oväld varit icke blott obestridd, utan höjd öfver hvarje tvifvel. Riksdagen åren 1828—30 bekräftade den erfarenhet R. o. Ad. i detta hänseende under föreg:de riksmöte vunnit. Det var således en naturlig känsla af vördnad, tillgifvenhet och förtroende, som framkallade R. o. Ad:s önskan, att äfven mellan riksdagarne se E. Ex. såsom den främste bland vårdarne af Ståndets angelägenheter. Under utöfningen af detta kall har E. Ex. förvärfvat nya anspråk på samma tänkesätt hos R. o. Ad., och då R. o. Ad., pligtig att vika för en af E. Ex. yttrad önskan, bordt åt en annan anförtro den plats, E. Ex. af en försvagad helsa funnit sig manad att lemna, återstår för R. o. Ad. endast att genom oss, dess Deputerade, frambära dessa enkla, med oskrymtade uttryck af vördnad, tacksamhet och saknad, af de varmaste välönskningar för E. Ex:s, gifve Gud, många återstående dagar samt af dess förhoppning att i E. Ex:s välvilja och vänskap framgent få vara inneslutne. 2:o det af H. Ex. Hr Gr. De Geer afgifna svar, hvilket var af följande lydelse: Med vördnadsfull tacksamhet emoltager jag den af R. o. Ad. mig godhetsfullt uttryckta tillfredsställelse vid upfyllande af det mig lemnade förtroende under den tid jag som ordf. i Ridd.Direkt:n deltagit uti förvaltningen af Riddarhusets angelägenheter.
Det förslag, som jag framställde, hade till ändamål att undvika de uti 6:te punkten förekommande minutiösa föreskrifter; men då jag finner, att man fästat vid ordet förlust ett sådant begrepp, att det skulle uttrycka förbud för Bancofullmägtige att göra någon uppoffring för silfvers erhållande, tror jag, att man i stället kunde säga: ”när sådant utan skada för Banken kan ske.” Jag vill likväl icke yrka på detta stadgande, då jag finner, att åtskilliga bland BancoUtsk:s ledamöter haft betänkligheter dervid, utan skall jag gerna gifva mitt bifall till antagande af 5:te punkten, då jag likväl icke kan medgifva, att sista strophen deraf borttages, emedan man derigenom skulle kunna antyda, att Fullmägtige vore berättigade att göra silfverköp till högre pris, än pari, eller när coursen stod under pari. Om derföre 5:te punkten skall antagas utan redactionsförändring anser jag äfven sista strophen deraf böra stå qvar. Hr Tham: Att man icke alltid är nogräknad med medlen, när man vill vinna målet, derpå lärer R. o. Ad. i dag haft ett nytt bevis, då en ledamot, som i går motsatte sig Frih. Ehrenborghs åsigt, i dag begärt, hvad han i går bestridde. Hr Gr. o. Landtm, har afgjort frågan, och något vidare ordande derom är sålunda öfverflödigt. Hvad Hr Cederschjölds redactionsförslag angår, har Hr Lefren så fullständigt utvecklat olämpligheten och skadan deraf, att jag nu endast får förena mig med honom. Beträffande åter Frih. Ehrenborghs förslag, skulle jag lika med Hr v. Troil kunna finna, att det kunde vara oskadligt, om icke erfarenheten visat motsatsen. Om nemi. R. St. icke vid sista riksdagen beslutat, att
RiddarhusOrdningen omtalar i 3i § LandtMarskalkens skyldigheter, och på denna grund står der omnämnt, attLandtMar»kalken äger inhämta Ridderskapets och Adelns tanka om sådana skriftliga eller muntliga anförandens uteslutande utur Protocollet, som kunna anstötlige vara eller emot Grundlagarne stridande; hvaraf följer, att meningen härom ej kan vara annan, än den, hela §:n åsyftar, nemligen att bestämma LandtMarskalkens befattningar och deribland den functiön, som Riksdagsordningen uttryckligen omtalar i 58 §, der det betel1: utur ett Protocoll må, vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationen, som deraf följt. Det är sältet, huru denna handling skall tillgå, som linnes beskrifvet i 3i § RiddarhusOrdningen, nemligen att det är LandtMarskalken, som inhämtar Ståndets tanka, huruvida det bifaller en ledamots begäran, eller en med dess begifvande väckt fråga om uttagande af några dess uttryck. Deri ig Feli mar i i f. in. Jag lian derföre ingalunda ingå på ett pnejudicat, att i LandtMarskalkens och Ståndets hand lägga uteslutandet ur Protocollet af ett uttryck eller ett anförande, utan talarens begifvande. Men då jag icke vill yrka votering i ett raal, sora så obehagligt sysselsatt oss, och hvilket jag trodde att Herr Grefven och LandtMarskalken längesedan kunnat afbryta, inskränker jag mig till en protest mot den framställde propositionen. Herr Rosenblad: Riksdagsordningen omtalar i 58 § endast justering af Protocoll och huru dervid skall tillgå, hvarföre ock denna § börjar sålunda: Vid justering af Protocollsutdrag, &c. äfvensom der längre ner förekommer: utur ett Protocoll må "'vid justeringenmed Ståndets bifall och på den"talandes eget begifvande, Ste.