Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter behörigt öfvervägande af alla till detta ämnets pröfning hörande omständigheter, får Utskottet, beträffande den första frågan, eller yrkad förändring i skyldigheten och sättet att utgöra Kronotionde och afrads spannemål, jemte andra på hemmanet indelde Räntor, vördsamt anföra, att man visserligen uti hittills gällande författningar rörande detta ämne, likasom vid föregående Riksmöten, antagit till grund för denna prestation en viss jemlikhet i Räntetagarens och Räntegifvarensrättigheter,enär dem letnnats enahanda rätt och vitsord, att få uppsäga spannemålen, eller Räntepersedel till utgörande in Natura, och de, i brist af en sådan uppsägning å någondera sidan, blifvit å ömse sidor lika underkastade den ovillkorliga Norm, som årliga Markegångssättningen bestämmer; men erfarenheten torde hafva ådagalaggt, att denna jemnvigt mera varit åsyftad i principen, än den i sjelfva verket är existerande. Man synes nemligen icke hafva beräknat den rubbning i den åsyftade jemnvigten, som till Räntegifvarens lidande förorsakats, genom den ojemnförligt större svårigheten för honom att leverera Spannemål in Natura, då Räntetagaren fordrat, än, för Räntetagare», stt mottaga den iu Natura vid de 26Q Besv. och Ekon. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Rikfens Högloft, Ständers Conftitutions - Utfkotts Betänkande rörande National-Reprefentationen, med tillhörande Handlingar och Protocolk STOCKHOLM, Tryckt fess Olof Grahn* i$r»> Vördfamt Memorial.
St:r tagit initiativet till ett motsatt förfarande, genom att vid förra riksdagen bevilja anslag för skarpskytterörelsens befrämjande, och det föreslagna beloppet icke, med afseende å den tillväxt skarpskytterörelsen sedan sista riksdagen vunnit, torde vara för högt tilltaget, tillstyrker jag bifall till Utsk:ts hemställan. Medan jag har ordet, vill jag nämna, att jag icke anser söndagsexercisen vådlig, ty det har tvärtom, efter skarpskytterörelsens uppkomst, visat sig, att fylleri om Söndagarne icke förekommer så ofta som förut och att säl. sedligheten i detta hänseende stigit. Att anslaget till aldra största delen skall komma arméen till godo, tager jag för gifvet, enär skarpskyttarne redan insett och H. lil. 3 34 Den 2 Mars. allt mera skola inse behofvet af att taga instruktörer bland arméens befäl. Hr Mannerskantz: Då en värd talare på bänken bred vid särskildt fästat sig vid mitt uttryck, att ifrågav:de anslag vore ett af de nyttigaste, som, med hänsyn till landets försvar, kunde beviljas, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att, sedan skarpskytterörelsen numera utbredt sig öfver hela vårt land, måste ett ju större dess bättre anslag till anskaffande af skickliga instruktörer medföra den verkan att få det stora behof åtminstone i någon mån fylldt, som fordrar att det snart sagdt i hvarje kommun skall finnas en mästare i vapenkonsten; och liksom det vid inhemtandet af kunskaper är af vigt att hafva tillgång till skickliga lärare, är detta äfven händelsen vid utbildandet af förmågan att föra vapen, hvarföre, och då vårt lands sjelfständighet ytterst beror derpå att hela den manliga befolkningen är från ungdomen öfvad i vapenföring, det väl, med hänseende till ökandet af vår försvarskraft, må anses vara högst vigtigt och angeläget att verka för anställandet inom kommunerna af skickliga instruktörer. Att jag icke skulle vilja tillstyrka ett nedrifvande af det bestående, förr än jag vore öfvertygad, att det som sättes i stället vore bättre, derom ber jag den värde talaren vara förvissad, så mycket mera som jag vid alla tillfällen framhållit, att jag anser det vara en pligt för hvarje
Maj:t har derföre ansett förevarande, på hela provinsens välmåga inverkande, fråga vara af den stora vigt för det allmänna, alt Staten borde, medelst billig lindring i kopparverkets nuvarande högre beskattning, medverka till dess lösning på ett sätt, som, jemte detta verks framlida upprätthållande, befordrade provinsens välstånd och vidare utveckling till framtida förkofran, hvilka båda ändamål kunde vinnas, om de allmänna beskattningsgrunderna tillämpades så väl på kopparverket, som på jordegarne, utan att förhållandet för någondera blefve beroende af förpligtelse till den andra. Om således, emot frånträdande å Bergslagets sida af dess, undantagsvis och till förfång för ortens skattskyldige inbyggare ännu innehafvande, särskilda rättigheter och förmåner, Stora Kopparbergs Bergslags beskattning kuude förmedlas till öfverensstämmelse med den, genom Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831, stadgade allmänna grund för beskattning å de bergverk, af hvilka viss procent å tillverkningen skall, såsom tionde lill kronan, utgöras, komme Statens uppoffring, genom den årliga kopparräntans minskning, alt tillskynda det allmänna en länge önskad fördel af bättre ordnade förhållanden och af skatte-allmogens förbjelpande till en friare och mera rättsenlig disposition af hemmanens skogar och deras afkastning; hvarförutan jemväl någon direkt ersättning för statsverket måhända kunde påräknas genom oafkortadt ingående af den, från Bergslagets privilegii-tvång befriade, allmogens utskylder. Kongl. Maj:t har derföre ansett att, så vida Stora Kopparbergs
Under vissa förhållanden torde ock utan våda för eldfara för kyrka kunna byggas närmare densamma än 75 alnar, under andra kan åter ett afstånd af 200 tilläfventyrs ej vara nog; och vid sådant förhållande vore det lika obilligt att i förra fallet, med afseende å närheten af kyrkan, inskränka en eljest obestridlig rättighet att bygga, som skadligt att i det sednare meddela en ovilkorlig frihet. Någon annan gräns kan derföre i detta fall ej bestämmas, än den, som är gifven; och då det är den, hvars rättigheter äro i fråga, öppet att påkalla laglig pröfning af förhållandena, är det ej att befara det någons rättigheter godtyckligtvis inskränkas. I följd häraf tillstyrkes vördsamligen att ifrågaställda motioner ej må någon lagsliftnings-ätgärd föranleda. Betänkande, t anledning af väckt motion om förbud för folkskole-lärare och klockare att föra andras talan inför rätta. Riksdags-fullmäktigen Pehr Östman från Wester-Norrlands län har, uti ett till Hedervärda Bonde-ståndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling öfverlenmadt memorial, anmärkt, hurusom en benägenhet skall visat sig bland folkskole-lärare och klockare att uppträda vid verldsliga domstolar såsom sakförare. Då emellertid ett sådant uppträdande lätteligen kunde hos allmänheten väcka den föreställning, att omförmälde tjenstemän icke med vederbörligt nit sköta sina åligganden, samt hos ungdomen injaga tvifvel om det försonliga i deras sinnelag, syntes som skulle nödvändigheten mana lagstiftaren att i detta fall mellankomma, på det ifrågaställda menliga förhållande måtte, såvidt ske kan, förekommas. Och det är af sådan anledning som Östman föreslagit, att 22 § af Kyrko-lagens 19 kapitel, som förbjuder prester att ”drifva andra saker för lag och rätt, än deni, som deras egna personer, hustrur, barn och tjenstefolk eller preste-gården angå eller till hvilkas försvar, de äro särskildt af Biskopen och Konsistorio fullmägtige gjorde”, måtte ökas med ett tillägg af följande lydelse: hvad som sagdt är om prest, gälle ock om folkskole-lärare och klockare.
Och har, i följd häraf, Förstärkta StatsUtskottet, i den ordning som med Grundlagens föreskrift instämmer, anställt omröstning öfver Följande af BevillningsUtskottet uppgifne af Stånden godkände Propositioner. 1:0 Den, som bifaller Utskottets Förslag, att personlig skyddsafgift bör erläggas af hvarje i Mantalslängd Skattskrifven Person, utan afseende på Stånd, inkomst eller förmögenhet, olika för Mansoch olika för Qvinnspersoner, men lika för personer af samma lön, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer personliga SkyddsAfgiften att erläggas af hvarje i Mantalslängd Skattskrifven Person, olika för Mansoch olika för Qvinns-Personer, samt efter sådant 3 B. 3a /J34 Stats-U tskottets förhållande, att den hittills gällande SkyddsAfgiften nedsättes för mindre bemedlade, men deremot i progressivt förhållande till inkomst och förmögenhet ökes för mera bemedlade personer. Voteringen härom har utfallit med 85 Ja och 34 Nej. Och som Ja vunnit ; så kommer personlig SkyddsAfgift att erläggas af hvarje i Mantalslängd Skattskrifven Person, utan afseende på Stånd, inkomst eller förmögenhet, olika för Mansoch olika för Qvinnspersoner, men lika för Personer af samma kön. 2:0 Den, som antager Utskottets Förslag, att personliga SkyddsAfgiften bör utgå årligen från och med fyllda ij år, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall denna afgift årligen erläggas från och med fyllda 18 år. Efter Volerings-Sedlarnes öppnande hafva befunnits 63 Ja och 56 Nej; i följd hvaraf
Idag, dagen före deras tredje lysningsdag, hade hon varit mer pinad, mer oberäknelig än vanligt, det låg något så ångestfullt däri, att det nu var oåterkalleligt. Det var med en känsla af lättnad, hon ensam gick till sitt hvardagsrum och satte sig ner att grubbla. Blotta känslan att vara ensam värkade lugnande, hon hade så länge varit van därvid. Hon tänkte med vemodsfullt medlidande på Harry. Att han kunde stå ut med henne, att han brydde sig om att göra allt för att hålla henne kvar, i stället för att taga henne på orden, då hon sagt: Låtom oss bryta, innan det blir för sent, jag vet inte själf, hvad jag vill! Men han hade svarat med sin trygga själfkänsla: — Det menar du inte, Marie, jag tror bestämdt inte, att du vill lämna mig, och jag vet alldeles säkert att jag inte vill lämna dig Hon såg på klockan. Redan half åtta. Då var Harry på väg till kamraterna och hon hade icke så mycket som rört vid ett papper en gång. Hon gick till skrifbordet, det stod på trissor, och hon kunde lätt draga fram det till sin plats bredvid kakelugnen, där en brasa sprakade. Det hade varit en ovanligt kylig Aprildag. Hon genomgick och brände räkningar och gamla hushållsböcker. Så kom turen till en mängd bref från hennes gifta tid och hennes enketid. Hon ögnade igenom några och kastade dem på elden, brände andra utan att läsa dem, slutligen återstod endast, längst borta i lådan, en bundt bref, hennes mans bref. Hon tog upp dem och lade dem i sitt knä utan att öppna packen. Öfverst låg en liten biljett, som hon drog fram. Det var många minnen förknippade med det papperet. Hans första bref! Det var intet kärleksbref, långt därifrån — men hon hade aldrig varit så lycklig öfver något, som när postbudet lämnade henne det brefvet. Hon ögnade igenom det. Det började: »Min Nådiga! Ni vill gärna »lära» sade Ni igår afton! Menade Ni det, eller var det vanligt flickprat, för att göra Er intressant? Jag läser, som Ni kanske hört, med min syster och min kusin, Anna Lundström. De ha’ båda gått igenom sjunde klassen och fortsättningsskolan, så de behöfva det.
Da till R. H. Stlrs granskning oell godkännande Utskottet härhos vördsamt öfverlemna!- en fortsättning af Förslaget till Reglemente för RigsContoiret, af hvilket de fyra första Afdelningarne förut blifvit i enahanda ändamål till de respective RiksStånden insände, anser Utskottet sig böra serskildt utreda förhållandet med åtskilliga förut icke beräknade tillgångar, dels sådane, som uti RigsContoiret varit bokförda, men icke upptagne uti Betänkandet Nio 3o3, innefattande förslag till beräkning af RlgsContoirets egne Utgifter och Inkomster, dels tillgångar af annan egenskap. ilo Det Staden Ystad vid 1815 års Riksdag beviljade Lån till Stalloch Cassern-byggnader för Garnizonen derstädes. S Jfd. §. 8g. Vid den tid då förenämnde Betänkande N.o 3o2 afgafs, hade R. H. Stlr ännu icke fattat sitt Beslut, angående Städernes inqvarteringsbesvär och de i sammanhang dermed väckta frågor om afskrifning af de, vid 1812 och i8i5 arens Riksdagar, Städerne Malmö och Ystad utaf RlgsContoirets medel beviljade Lån, lill Byggnaders uppförande för de derstädes lörlagde Sqvadrr ier af Kronprinsens Husar - 5 78 Stats-Utskottets Regemente; af hvilken anledning någon inbetalning på dessa Lån icke kunnat ibland RtgsContoirets Inkomster beräknas, men sedan numera är afgjordt, att på Staden Ystads återstående Lån skall, jemte ränta, afbetalas på Capitalet ett belopp af 35oo R:dr, så är, vid detta förändrade förhållande, ibland tillgångarne för extra anslaget upptaget hvad som, i följd häraf, kommer att inflyta. 2:0 i ' ■ ■ ' 1 . 4 1 ■ F. d. Konung Gustaf Adolphs enskilda. Förmögenhet. 5 A/d. §. go. Enligt Utskottets, af R. H. St:r bifallne Betänkande (Wto 96 sid.
Öregrunds Stad, som, byggd på kala bergsklippor, omgifves af en steril, nära obefolkad landsbyggd; som, utan sjöfart, utan handel, utan stadsmanna-näringar och utan åkerbruk, länge aftynat; som, i stället för att underhålla | Båtsman, ända till denna lid nödgats för 9 Båtsmän, ett sorgligt minne af upphördt välstånd , till Slaten årligen utbetala 450 R:dr Banco, nära hela Stadens Bevillningssumma; som efter liden eldsvåda, endast understödd af ett mindre Statslån, med berömvärda egna uppoffringar återuppbyggt sina allmänna hus, och som nu knappt hunnit börja hemta sig efter ända hittills tåligt burna tyngder och uthärdade ansträngningar; denna Öregrunds Stad, som, under sistförflutna 10 åren oupphörligt sviken i sina rättmätiga förhoppningar om befrielse från berörde orimliga Bålsmans-beskatlning, nu ser sina cassör tömda till sista skarfven, anhåller hos Rikets Ständer om allenast förlängning af inbetalningen å nämnde lån; anhåller, att detta lån, hvilket jag, med anledning af ändamålet för dess användande, anser helst helt och hållet borde efterskänkas, från och med innevarande år må få återgäldas med 5 procent af capitalet, i stället för med ursprungligen föreskrifne 10 — och denne anhållan afstyrkes af Högloflige Stats-Utskottet, endast för att vidhålla en princip, för att på den mest utblottade, den af Staten sjelf mest utsugna 4 Stats-Utskottets Utlåtande , N.-o 25, Stad visa, huru primitiva låne-villkor aldrig böra eflergifvas?! Jag'vädjar från detta Högloft. Utskott lill de Respective Riks-Stånden, med förfrågan, om dylikt afslag är billigt och rättvist, eller åtminstone om icke ett bifall till den framställda begäran vore mera billigt och mera rättvist. Uti denna reservation instämde Hrr Carlberg och Wallej, äfvensom Herr Kammarherren Hallenborg förklarade, att Herr Kammarherren hufvudsakligen förenade sig med Herr Prosten Björkman.
Hvad som utgör hufvudelementet och ej kan hafva med ominne tillkommit, måste väl vara den grundsats, från hvilken undanrödjandet af Krigshofrättens beslut utgår, nemligen att kassavården varit ett uppdrag, som det ankommit på Kapitenens godtfinnande att undandraga sig, och att honom för densamma följaktligen ej kunnat, såsom för en tjenste pligt, affordras redovisning. Kassan mäste, efter denna åsigt, betraktas såsom kompaniets enskilda egendom, hvilken efter dess ägares godtfinnande kan användas, såsom t. ex. imellan kompaniets manskap utdelas och försvinna. Då likväl till kassans samlande bidragit ej blott de nu tjenande soldaterne, utan ock många deras företrädare, och den ej är stiftad till fördel för dem allena, som nu tjena, utan till fördel äfven för allt hädanefter vid kompaniet blifvande manskap; kan kompaniet för dagen visserligen ej äga rätt att om denna kassas använ - 92 R. St. Just. Ombudsm. Emb. Berättelse för år 1849. dande efter sitt välbehag besluta; utan den bör förvaltas och användas enligt det reglementes innehåll, som vid dess stiftande är upprättadt. — Detta reglemente var icke i sådan ordning faststäldt, att dess iakttagande derföre blef tjenstepligt. Men äfven utan reglemente, om kassans medel såsom ett rent fynd kommit i Kapitenens händer, endast med det vilkor, att såsom ett oförytterlig! kapital kompaniet tillhöra; måune det för Kapitenen icke blifvit en tjenstepligt att detta fynd upptaga och vårda? Genom en blifvande fastställelse af samma reglemente i den ordning, som fordras att göra dess åtlydnad till tjenstepligt, kan man föreställa sig, huru kassan för framtiden må kunna i'äddas; men huru föreställa sig vården och tillsynen öfver densamma, i fall dylik fastställelse icke skulle sökas, eller för den tid, som dessförinnan förflyter eller redan förflutit? Och likväl var det denna fråga, och endast denna, som utgjorde föremålet för den förehafda rättegången. Man vet icke, huruvida, enligt Högsta
Afven emot 2:dra punkten äfvensom den 5:te vore åtskilligt att tillägga. Med hänseende till grunderna för vår utländska politik, eller m. a. o. Den 18 Juli, 441 den mot vår national-politik stridande neutralitets-förklaringen år 1853, äfvensom om det svaghets-rop, sora gaf sig tillkänna i NovemberTraktaten, och slutligen om den högst besynnerliga kraftansträngning som man spårar i den mycket omtalade offoch defensiv-alliansen med Danmark eller garantien af SlesvigHolstein; om allt detta vore mycket att tala. Likaså om våra inre förhållanden, hvaribland jag i främsta rummet ställer den föga omsorg, som blifvit rigtad på våra försvars anstalter, äfvensom den Komité som nedsattes för att ordna förhållandena i afseende på våra unionella försvars-anstnlter; men jag vill icke trötta E. o. Ad. med några ytterligare tillägg då tiden är så långt framskriden, och då resultatet i alla fall är att förutse. Jag ber derföre blott att få instämma i hvad Frih. Baab och Hr Hjerta yttrat, äfvensom i vissa delar af de anföranden, som afgifvits af två utaf Const.Utskis ledamöter, nemi. dess ordbde Gr. Lagerbjelke och Hr Carleson, samt förenar mig i öfrigt med det förslag som Hr Cederschiöld framställt. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på Const..Utsk:s förevrde Mern. blifvit yrkadt’ dels att detsamma måtte läggas till handlingarne, och dels att K. o. Ad., på sätt Hr Cederschiöld föreslagit, måtte fatta följande beslut: »Du anmälan om StatsBådsledamot skiljande från embetet på grund af 107 §:n Eeg:sF:n nu ej må göras för sådant rådslag, som, fastän det i annan ordning redan kommit till E.
Handelsbaden, att det som försträckt är, skall i samma siag, jemugodt och till julio återgäldas. Hvilket innebär, icke blott att man får betala samma slags sedlar som man lånat, utan äfven alt dessa skola vara femngoda med dem som försträcktes. Då Bancosedeln nu gäller j8 sk. i silfver för En Riksdaler, och Bancosedlar roed detta värde utlånas, så måste den fordran, att återbetalningen sker i lika godt mynt eller med ett deremot svarande värde i silfver, icke vara olaglig, utan fullkomligt rättsenlig; och så snart man anser realisationens framgång icke vara ulan all fara, samt. antager möjligheten deraf, att Bancosedeln kan få ett annat eller sämre värde än den vid utlåningen har, tror jag den pretention, som göres på förskrifningarnes ställande i silfver, vara ganska grundad. Herr von Troil har äfven visat, att RiksgäldsContoiret kommer att afbetala mycket mera i utländskt mynt, än det på depositionsräkning kan insätta, och förlusten, i händelse af Bancosedelns försämring, är således gifven. För öfrigt förefaller det besynnerligt, att samma skäl kunna anföras för båda de motsatta meningarne. A ena sidan säges, att, om man tror på realisationen, bör roan ej draga i betänkande, alt låta reverserne ställas i Svenska Bancosedlar, emedan ingen förlust för RiksgäldsContoiret kan i sådant fall deraf uppkomma; och å Den 5 Mai* f. m. 327 I andra sidan säges likaledes, att om man tror på realisationen, bör man ej anse sig löpa någon fara dervid, att lika väl gifva förskrifning i silfver sorn i sedlar, emedan intet äfventyr derigenom kan uppkomma, då man i Banken kan få silfver för sedlar till det utfästa beloppet. Detta åberopande af samma skäl å ömse sidor, synes mig just ådagalägga huru mycket misstroende i sjelfva verket i allmänhet ännu äger rum emot realisationens verkställighet, och stärker således min öfvertygelse om angelägenheten deraf, att förskrifningarne ställas i Svenskt Silfvermynt.
ÉSSko angående användande af de under Statskontorets vård stående äldre depositionsmedel (115). Rikets Ständers härvid i underdånighet anmälda, af Kongl. Maj:ts nådiga framställning föranledda beslut bar, under den 10 Mars 1845, blifvit Statskontoret samt Fullmäktige i Riksgäldskontoret till kännedom och efterrättelse i nåder meddeladt. 108: o angående användande af en på Postverkets räkning i Banken innestående summa (116). Om Rikets Ständers, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning, härvid fattade beslut har Ö f ve r post d i re k tö rs-e m be te t under den 10 Mars 1845 blifvit i nåder förständigadt, äfvensom särskild skrifvelse i ämnet till Fullmäktige i Riksgäldskontoret afgått. 10»:o angående afskrifning af åtskillige i förra allmänna Magasinsfondens räkenskaper balanserade summor (112). Rikets Ständers beslut, angående afskrifning af vissa uppgifna, i allmänna Magasinsfondens räkenskaper balanserade fastighetsvärden, har under den 10 Mars 1845 blifvit Statskontoret till egen och vederbörandes efterrättelse meddeladt, med nådig befallning att tillse, det utredningen af öfriga uti samma räkenskaper upptagne fordringsposter med möjligaste skyndsamhet forLginge, och hvarom Statskontoret ägde att före nästa riksdag med fullständig berättelse till Kongl. Maj:t inkomma. lfO:o angående uppbyggande för allmänna medel af ett magasin för kronotiondespanmål i Mörbylånga (110). Efter inhämtande af vederbörandes utlåtanden i ämnet, har Kongl. Maj:t under den 6 Maj 1847 förklarat den väckta frågan böra komma under öfvervägande i sammanhang med ett af särskilde Kommitterade afgifvet betänkande och förslag, angående skatteväsendets reglering ltl:o angående dubbel postgång emellan Gottland och fasta landet (109). Sedan Öfverpostdirektörs-embetet med införd rädt underdånigt utlåtande häröfver inkommit, har Kongl. Majit under den 29 Maj 1845, med förkla - Bil. till R. St.
Såsom grund för karte-beloppet för sådane lysnings-sedlar stadgas, att det skall utgöra en |:del af den bevillning, till hvilken mannen, enligt företedd och i styrkt afskrift tili Pastor eller den hans ställe företräder, lemnad debetsedel, föregående året blifvit efter 2:dra Artikeln af Bevillnings-törordningen taxerad. 2:o Den, som betalar bevillning efter 2:dra Ari., men är uppförd på annan persons debet-sedel, skall, till grund för iysuings-kartan, förete antingen ett styrkt utdrag af nämnda debet-sedel, eller betyg från Härads-skrifvare-konloret. Dock beläggas lysnings-sedlar för Allmogens söner eller drängar, hvilka veterligen icke hafva fast egendom, endast med 25 öres karta, utan alt sådan debetsedel eller bevis behöfver anskaffas, äfvensom Ivsniugs-sedlar för alla sådane personer, som ej betala bevillning efter andra Art.; hvaraf följer, att vid intet tillfälle må karte-beloppet beräknas till mindre än 25 öre. 3:o Sker lysning lör utländsk man, som ej är skattskrifveu i Sverige, må kartan i intet fall understiga en Riksdaler 50 öre. Erlägges frivilligt högre belopp, bör det af mannen, som äskar lysningen, på lysnings-sedeln antecknas. 4:o Lysnings-karte-beloppet må erläggas i kontant eller med aflemnande af stämpladt papper, hvarmed vidare förfares, på sätt följande 20 § 2 mom. härom förordnar. Expedilions-Utskottels Förslag lill underd.