Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s befallningshafvande, till hvilken de ifrågavarande -utslagen öfversändas, för att verkställas, icke lärer underlåta att, i samma ändamål, genast efter emottagandet, öfversända dem till vederbörande uppbördsman, hvilken nästan alltid tillika är under-exsekutor. I öfverensstämmelse med dessa åsigter få Rikets Ständer hos E. K. M. 1 underd. anhålla, det E. K. M. täcktes, med upphäfvande af hvad uti Kammar-koliegii cirkulär-href den 18 Juni 1779 härom finnes föreskrifvet, i nåder stadga, att den, som af Underrätt blifvit till böter fälld, men häröfver fört klagan i högre Rätt, icke är pligtig att, intilldess Öfverrätt meddelat utslag i målet, utlösa och hos exsekutor förete flera än ett diarii-hevis. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 September 1848. 454 Expedit iöns-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o Sto, N:o 212. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. 1848. Preste-ståndet den 2 Borgare-ståndet den 3 Bonde-ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tullbevillningen. Stats-utsk'. Mern., N:o 278 och 314.) S. A. K. Efter sorgfällig pröfning af hvad i ej mindre E. K. M:s under den 7 December sistlidet år'aflåtna nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tulltaxa, än ock serskilda inom Riksstånden gjorda framställningar, samt i öfrigt förekommit angående tullbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen, få Rikets Ständer underdånigst anmäla, att Rikets
Blott på Filippas dagliga ridturer var han hennes följeslagare, ty öfversten ansträngdes för mycket af dem, och dessutom var Henrik i öfverstens skola uppfostrad till en så säker ryttare, att denne var lugn, när han viste sin dotter i Henriks sällskap. Till namnet beklädde Henrik blott en ridknekts ställning, men hvad nyttan angick och i umgänget var han i allt möjligt öfverstens högra hand. Han hade icke ringa anlag för alla mekaniska arbeten oeh otaliga voro de små uppfinningar, hvilka han så småningom verkstälde. Än byggde han en qvarn, som pumpade vattnet från mossen under torfskärningstiden, än uppfan han förbättringar vid Filippas sadel eller anlade ett parti i parken efter en alldeles Helsovård. Tänderna. Friska tänder är den förnämsta af kroppsliga fördelar, icke blott med afseende på det sköna utan ännn mera i fråga om helsan, ty värderas tänderna derför att de äro vackra, så böra de värderas ännu mer såsom starka och normala tuggredskap. Tändernas tuggning är af den största betydelse för matsmältningen. Under det man tuggar blir maten icke allenast sönderdelad utan uppblandas äfven med saliven, som är af så stor vigt för matsmältningen. Endast de menniskor, som gifva sig god tid att äta och icke anse tuggningen öfverflödig, hafva en normal matsmältning. Deremot om man sväljer stora och illa tuggade bitar förorsakar det vanligtvis magsjukdomar. Hvilka obehag och hvilka svåra följder kunna ej uppstå derigenom att tänderna vårdslösas och vanskötas. Först och främst kommer tandvärken med alla qval och kostnader som den medför och som ofta slutar med att en eller flera tänder måste dragas ut. Hur inverkar ej detta på vårt utseende och vårt språk. Hur afskräckande är ej en tandlös mun eller en mun full med dåliga tänder och hur besvärligt och dyrbart är det ej när de egna tänderna måste ersättas af konstgjorda. Hvar och en bör derför söka att bevara sina tänder friska genom att sorgny plan. Ja, en gång gick han en längre tid med högtflygande tankar att inrätta ett springvatten på gården, hvilket skulle invigas på frökens födelsedag. I synnerhet var han outtröttlig och outtömlig på idéer, då det gälde att beredda henne en öfverraskning eller glädje.
Enligt gällande Riksdags-ordning är hvarje ’’inom häradet boende och besuten hemmansegare” af allmogen valberättigad och valbar; men enligt Förslaget tillkomma sådana rättigheter allenast den, ”hvilken antingen eger eller med stadgad åborätt innehafver fast egendom till ett taxeringsvärde af minst 1,000 R:dr eller för lifstid eller för minst fem år arrenderar jordbruksfastighet till taxeringsvärde ej understigande 6,000 R:dr”. Öfverallt inom riket, men synneriigast inom de provinser, der hemmanskiyfningen till en nästan otrolig grad fortgått, komma således sannolikt hundratals medborgare under strecket, hvilka hitintills egt representationsrätt. Förlusten både för dem sjelfva och för Staten är måhända icke stor. De aldrafleste sålunda uteslutne hafva möjligen aldrig af sådan rätt sig begagnat. Men ett förslag till representationsförändring, hvars ena hufvudsakliga motiv vili vara, att utsträcka representationsrätten, kan icke sägas halva med tillräcklig omtänksamhet afvägt de närvarande förhållandena, om det beröfvar en enda medborgare den representationsrätt han eger, och hvilken han icke genom eget förvållande förverkat. Annorlunda har man i Norrige förfarit, der hvarje egare af matrikulerad jord, utan allt afseende på dess värde, är både valberättigad och valbar. 30 Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. Samma ogynsamma förhållande visar sig äfven i afseende på Städerna Hvad beträffar hus-, tomteller jordegare med flera, gäller äfven här först och främst, att alla hittills representerade, som kommit under strecket, förlorat denna rätt. Men dertill kommer, att, genom föreskriften att endast de städer, som ega ”en folkmängd af 10,000 eller mer’’, utse egen riksdagsman, de aldraflesta städer i riket blifvit beröfvade sin innehafvande rätt att sända egna representanter. Här framträder således ett nytt streck, lika omotiveradt som penningens, nemligen folkmängdens. Följden af denna enkla operation är kolossal. Af Sveriges 85 städer komma endast sex, nemligen Stockholm, Göteborg, Norrköping, Malmö, Carlskrona och Gefle, att utse egna representanter.
45- Landtmarskalk och Talmän vare berättigade att-, hvar för sitt Stånd, utförda kallelse till Plena; deltaga i beredningen till målens föredragning; dem i Stånden föredraga; upptaga, framställa och reda de yttrade meningar; göra propositioner och vidmakthålla ordning vid sammankomsterna; t\W{sammans efter dir föreskrifter, som här nedanföre stadgas; men äge ej sjelfve någon röst i delib er alianen eller voteringen, och kunna ej något annat föreslå, än hvad som fordras lill verkställighet af det Grundlagafné, liiddarhus-Ordningen eller Ståndens Ordningar och Beslut föreskrifva. 37 gan väckt, det Unskar, eller Iva tredjedelar af Nämndens närvarande ledamöter det besluta. §. 38. Landtmarskalk och Talmän, hvar för sitt Stånd, så ock Talmannen i Riksnamnden, vare berättigade att utförda kallelse lill Plena; deltaga ali målens beredande till föredragning; föredraga ärendena uti Ståndet eller Riksnämnden; upptaga, framställa och reda de yttrade meningar/w; göra propositioner och vidmakthålla ordning vid sammankomsterna, allt efter de föreskrifter, som här nedanföre stadgas, men ej skola de någon röst uti öfverläggningen eller vid votering ega, eller kunna något annat föreslå, än hvad sorn fordras till verkställighet af redan fattade beslut, eller af det, Grundlagarne, eller andra för riksdags - 38 Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. §• 46. Ständens Plena böra, då de angå allmänna Riksdagsmäl, så ofta sig göra låter bos alla Stånden på samma tid hållas. Skulle ett Stånd tarfva flera Plena, än de öfriga, vare det Ståndet obetaget att, innan slutet af ett Plenum, utsätta dag till det nästföljande; börande Ståndets Landtmarskalk eller Talman de andre Talmännen i tid derom underrätta, samt med dem om timman öfverenskomma, hvilken då bestämmas bör, att Utskottens vanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ständernas gemensamma Utskott må ej sammanträda på samma tid, då i ett elter flera eller afla Stånd Plenum hålles.
Man har hört omtalas och äfven i Tidnings-skrifter sedt berättelse ojn en och annan Öfverenskommelse att hämma Öfverflödet; men liär skrifteliga förbindelser af oredligheten och egennyttan kränkas, kan svårligen förtroende lemnäs till en bejakad uppoffring af sinnlighetens inrotade böjelse för Härden. Återfall äro oundvikelig». Detta bestämmer min öfvertygelse så mycket mer i tillämpning om verkställbarheten, sorn några få exempel ingalunda bevisa ändamålets framgång i det hela. Sjelfsvåld bör med aga luktas. Uti Rikets Hufvudstad lemnäs ej något för ändamålet tjenligt efterdöme, der Öfverflödet och Yppigheten i all sin glans fortfar i alla Glassér, utom vid Kongl. Hofvet. Utländske Öfvergods-Artiklars skadeliga Den 20 Januarii. 125 inflytelse på Handelsvågen, Näringarne och Rikets producter hafva alltid föranledt lill Regeringarneé omsorg, att både införsel och förbrukning deraf blifvit förbud ne.' Vid i 746 års Riksdag, anmärkte framlidne Hans Excellence Lowenhjelm, att Rikets Import uppgeck till 76 Tunnor Guld; deremot Exporten endast utgjorde 72. Införskrifningen af Vin, Tobak och Spannmål besteg till 28 Tunnor Guld. Lyckligt vore om Sveriges HandelsBalance, i anseende till ÖfverflocisArticlar, kunde nu jemföras med den då varande och än lyckligare, om genom god hushållning, Handels-relationerne med Utlänningen kunde bringas till ett för Riket förmonligt Systeme. Men i5:de Tabellen till Serskildta Utskottets Betänkande om den 1815 öfverklagade allmänna Förlägenhet lemnär ej hugnande upplysningar om Rikets Imoch Export, då Staden Götheborg Åren 1813 och 1814 ensamt infÖrskref Bomullsväfnader för 2,101,69 R:dr, hvaraf blott exporterades för 176,259 R:drs värde.
Discont-inrättning ämnar företaga, samt önskar upplysning af dem, sorn äga mera kännedom i dylika saker än jag, om icke, i stället för Riksgälds Sedlar, ett helt nytt mynt kunde tillskapas, nemligen Rente-Sedlar på dessa lägenheter; dessa skulle säkert blifva de begärligaste, i anseende till sin verkliga säkerhet, som Den 7 Juli. 765 som ej genom ensidigt intresse och pluralitetens beslut kunde undergå någon förändring, så länge nian aktar äganderätt.’’ 5’3:o Det inkast torde väl häremot göras, att om än detta vore en tillgång, fordras dock en längre tid , innan den kan begagnas; detta inkast är grundadt, i anseende till de skogar, hvilka Bruksägarne hafva rättighet att lösa till skatte, emedan många undersökningar äro dervid nödvändiga, som likväl knnna undvikas vid de egentligen så kallade recognitions-skogar, sorn, skola genom offentelig auction till den mestbjudande försäljas. Jag åberopar 111ig hvad Herr landshöfdingen och Commendeiiren, Friherre af Wetterstedt i underdånigt Betänkande till Konungen i detta ärende föreslagit.” Efter inhändigandet af dessa Memorial, har Stats - Utskottet hos Hof-Cantzlers-Embetet begärt, att från Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierna måtte Stats Utskottet meddelas upplysning, huruvida, i anledning af Riksens Ständers Beslut och Kongl. Majus Nådiga Förordning af den 4 Februari 1811, angående användandet af de till Bruken och Bergverken upplåtna recognitions-skogar, redan någon del af de samma blifvit till skatte inköpt, till huru manga Hemmantal de blifvit skattlagde, och hvad årlig renta hvarje sådant hemman blifvit åsatt, samt huru mångå tunnland blifvit på hemmanet beräknade, huru stor skatte köpeskilling derföre blifvit erlagd, och i hvad räkenskaper den är upptagen och redovist, samt slutligen, örn på auction till den mestbjudande någon af dessa skogar blifvit försåld.
Maj:t behagade, i enlighet med Statsrådets underdåniga tillstyrkan, bifalla hvad sålunda blifvit i underdånighet herostäldt och föreslaget. Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverk. 1850. 45 6;o Anslaget för ersättning åt vittnen i brottmål: Att sedan uti Statskontorets underdåniga berättelse, angående Statsverkets tillstånd, förvaltning och behof, anmäldt blifvit, att, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 30 Mars 1849, enligt hvilket Statskontoret tillåtits att af öfverskotten å Statsverkets inkomster till vederbörande, uppå skeende ansökningar, anordna den ersättning för rättegångskostnaden, som uti mål emellan kronan och enskilde genom Kongl. Maj:ts eller domstols laga kraftvunna beslut kan hafva blifvit Kronan ådömd, för sådant ändamål utgått, dels under år 1849 och intill den dag, då berättelsen afgafs, 279 r:dr 22 sk. 6 r:st, och dels efter anordningar år 1848, tillhopa 2044 r:dr 37 sk. 3 r:st, Statskontoret tillika underdånigst hemställt, att, till undvikande af anordningar å de till beloppet ovissa öfverskottsmedlen, ersättningar för rättegångskostnader hädanefter kunde få anordnas af det å andra hufvudtiteln till ersättning åt vltlnen i brottmål uppförda förslagsanslag 5,000 r:dr., hvilket i sådant fall, utan att erfordra någon tillökning, syntes kunna benämnas: ”Ersättningar dels åt vittnen i brottmål, dels åt parter för rättegångskostnader i mål emot kronan, förslagsanslag’’. Hans Excellens hemställde i underdånighet det kongl. Maj:t måtte uti den proposition, som angående Statsverkets tillstånd och behof till Rikets Ständer aflåtes, täckas i nåder föreslå, att ifrågaställde rättegångskostnadsersättningar framdeles kunde få utbetalas af det förslagsanslag Statskontoret uppgifvit, och att för sådant ändamål benämningen å sam ma anslag måtte förändras till den lydelse, som af Statskontoret blifvit töreslagen. Denna underdåniga hemställan, som Statsrådets öfrige ledamöter biträdde, blef af Kongl.
B:ko, för hvars återbetalning tillgång borde beredas derigenom, att vid hvarje Landshöfdingepost, hvarvid ackord då var fristadt, af lönen skulle innehållas sex procent årligen å ackordsbeloppet, hvaraf fiirst godtgjordes ränta, å fyra procent för året, å det vid hvarje betalningstermin återstående kapitalbelopp, och återstoden utgjorde amortering; och borde denna årliga innehållning af sex procent å ackordsbeloppet fortfara intilldess detsamma blifvit på förenämnde sätt till kapital och ränta liqvideradt. Jemte omförmiilande af sagde beslut, har, uti ofvannämnda den 25 December niistlidet år till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition (införd under N:o 78 i 1 Sami. 1 Afd. af Rihanget. till Riks-Slåndens Protokoller), Kongl. Majit anfört, att sedan Kongl. Maj:t i nåder uppdragit åt Stols-kontoret verkställigheten af berörde ackords-inlösen efter de af Rikets Ständer bestämda och af Kongl. Majit gillade grunder, samt amorteringen i enlighet dermed fortgått utan annan förändring, än de jemkningar deruti, som, uppå Kongl. Majlis nådiga framställning, vid 1847—1848 års saint 1833—1834 års riksdagar medgåfvos till förmån för Laruls höfdingarne i Wermlands och Calmar län, hade, uti en den 3 November 1836 till Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, Landshöfdingarne i åtskilliga af ifrågavarande län anhållit alt sorn, ehuru den af Rikets Ständer vidtagna och af Kongl, Majit gillade åtgärd i afseende å amorteringen af Landshöfdinge-ackorden medfört befrielse för vederbörande Landshöfdingar från erläggande af ett Landshöfdiugc-aekordet motsvarande kapital, det likväl vöre uppenbart, att desse Landshöfdingar (inge återgälda hvad deras företrädare uppburit och användt, samt rättvisan syntes fordra att tungan af amorteringen blefve lördelad på llere personer än dem, som innehade
Luften skadade våra ögon, Mnder och fötter stelnade. “ ' Emellertid kommo de någorlunda helbregda fram till Köpenhamn, ehuru “ icke långt ifrån skeppsbrutna. “ De möttes der af den förargliga underrättelsen, att konungen. för tillfallet uppehöll sig i Flénsburg för att afhandlä ett fredsfördrag med emissarier från Lybeck. Under tvekan hvad som nu var att göra: antingen skrifva till konungen eller uppsöka honörn, tog emellertid doktor Gordier befolkningen i det för honom obekanta landet i skärskådande samt gjorde derom sina anteckningar, hvilka för det första dcke voro mycket smickrande. De förnäma danskar, som iförening med någon stadens öfverhetsperson kommo för att göra sig underrättade om främlingarnes ärenden, föreföllo doktorn till och med “ förskräckliga att skåda “, inhöljda som de voro i vargskinnspelsar och björnhudar (“ luporum et ursorum peflibus indutis “), men sedan samtalet kommit i gång, visade det sig att äfven här funnos civiliserade men-niskor. Då den person, hvilken för tillfallet fungerade såsom befalhafvare i Köpenhamn (“ capitaneus portus illius * Hafniee “) kommit under fund med doktor Gordiers åstun-dan att på Jutland uppsöka konungen, drog han försorg om de resandes fortskaffande till Roskilde, der de erhöllo gästvänligt qvarter hos en viss Thomas Scotus, som ock var i tillfälle att meddela den angenäma notisen att konungen redan var på hemresan stadd. Han rådde dem derför att i Roskilde afvakta konungens återkomst samt lofvade ock att genom bref särskildt påskynda dennes resa. Doktor Gordier qvicknade påtagligen vid genom denna utsigt, och han och hans följeslagare sysselsatte sig nu i åtta dagar hufvudsakligen med att vid brasan upptina sina stelnade lemmar. Omsider anlände ock konung Hans, hållande sitt intåg i Roskilde med ett stort följe af soldater och vagnar.
Wore det ej lämpeligt, att densamma först afgjordes, innan proposition om mål göres till ett embete, som till aswentyrs numera efter munnen erfarenhet, torde synas mänga likgiltigt och mindre nyttigt bade för dek allmänna och enstilta inreresiet. Jag anhäller derföre ödmjukeligen att Herr Landt Marskalken täcktes i manlig ordning, framställa deita ämne till Nidderskapet och Adelns up» lysta bedömande sa att dek sedermera mä komma under samtelige Ritsens Ständers öfwerläggmng. Herr Landt-Narffalken Yttrade attRidderskapel och Adeln kanjte torde lära denna fräga blifwa hwilande pä bordet till nästa plenum, emedan tiden nu för Rivderstapet och Adeln wore inne alt begiftva sig till plenum plenorum. Stvarades Ig. Sedan Rivderstapet och Adeln uppå gjord proposition af Herr Landt-Marstalken öfwerenskommit ali ät skiljas wid utgängen frän Rikssalen, aftägade Herr Landt-Marstalken och Högloft. Rid» derstapet och Adeln till det af Kongl. Majit nädigst till klockan ^ till 2 utsatte plenum pinorum, hmarest, enär Kongl. Majit sjelf, warit hindrad alt wara tillstädes, Hans Excellence SratsMinistern för Utrikes arenderne Friherre von Ln. geström, uppä Kongl. Maj.ts befallning tillkännagaf Kongl. Majus nådiga bifall och sanction ä följande Riksens Ständers undcrda jga beftut och hemställande»: r:s Den »9 Julik. 413 i:o Angående nagra omständigheker som böra iakttagas wiv ändrings sökande i Consistoriernas utsiag. 2:0 Angående inskränkning i Nabos rakt till lösen af försäld fastighet i staden. z:o Angående förklaring öfwer 5 Cap. t 8 och 7 Cap. i §. Jorda Balken, angående stamning wiv börd till försäld fastighet i staden. 4:0 Angående uphafwande af 5 mom. i Kongl.
Vid öfvervägande häraf, hafva Urskotten funnit, att närvarande tidpunkt val bevisar nödvändigheten af en Allmän Maga2ins Inrättning, genom hvars r igli ga och ändamålsenliga åtgärder Landels behöfvande Inbyggare måga kunna tryggas for brist och hungersnöd; men lika nödvändigt det svnes vara, att af Landets egna sädestillgångar kunna i behofvets stund bispringa den nödlidande, lika vigtigt är det ock, att icke genom för långt utsträckta underhålls-omsorger förminska den arbetshåg och omtanka, hvarje enskild bör använda för sin bergning. Att Hufvudstadens mindre bemedlade Invånare skuile på Statens bekostnad njuta en större förmån än Ifikets öfrige Inbyggare, anse Utskotten ej rättvist, och följderne deraf skulle dessutom i betydlig mohn kunna locka Landtmannen att öfvergifva sitt egenteliga yrke, för att njuta en sådan för honom hittils okänd fördel. Stockholms arbetande Folk-classer, eller de, som af ifrågavarande understöd egenteligen böra kunna leomina i åtnjutande, befinna sig, efter Utskottens tanka, vid vida bättre belägenhet än deras likar både i Rikets öfrige Städer och i synnerhet på Landet, emedan i Hufvudstaden den arbetsföre altid äger tillgång på arbete och förtjenst. Hans daglön bestämmes gemenligen af priset på underhålls-artiklar; Och i en ort, som har beständig tillförsel från nästan alla Rikets Provincer och äfven utrikes ifrån, gifve* det för Arbetaren i alla afseenden en fattare utväg (ill förskaffande af ett nödtorftigt uppehälle än annorstädes. De fattige af Huf - Statsoc/i BesvärsUtskottens Betänk anden. 1951 vudstadens Innevånare åter, somafålder, skröplighet, sjukdom eller kroppsiyten, del* äro aldeles vanföre dels oförmögne till strängare arbete, intagas, vårdas och sysslosättas i här befintelige rnångfalldige Hospita er, Fattighus , Arbets-Ir;rättningar och åndre milda Stiftelser. Dessutom synes anledning vara att befara, det Kongl. Majus
Man afvaktade då de bidrag, sorn Banken ansåg sig i tillfälle att meddela; ännu var Riksens Ständers garaniie icke fattad såsom en rätt att ålägga Banken utgifvandet af Creditsedlar utan valuta; men daen upphörd utvexling med allt skäl väckt Nationens uppmark - Den 19 Juni. uppmärksamhet på den frågan; nar skola Banco? Sedlarne åter med Silfver inlösas? da misstroendet uppkommit just igenom denna frågas problematiska natur; då farhåga för Penningenöd yppats, under mångdubblad utströmning af legioner Papperslappar, då hela Allmänheten och nästan hvarje enskild sysselsätter sig med Einanceplaner; då synes det af vigt att bibringa rigtiga begrepp och data, åtmindstone för dem, hvars rösträttighet skall afgöra befastandet af Samhällets val och Medborgares äganderätt. Ingen hår aflagd Ed har jag funnit fotbin-. dar.de täckande vore för Banken menligt; de, som äs|cat Eden, kunna i alla fall derifrån frisäga. Ja, mine Herrar! glömraorn ej den af oss under våra öfverläggningar ofta citerade föreskrift, att Bankens fördel är högsta lagen; tilläggom, att det finnes en åsigt af ännu högre syftning _ Bikets välmagt. Ex Protocollo G» Helsingens.. JJppläst hos Höglofl. Bidd. och Ad. d, 19 Juni. „ Högvörd. Prest-Ståndet d. 20 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 19 ^ Hederv, Bonde-Standet d. 19 — Vördsamt Memorial! (jenoni Protocolls-Utdrag af den 5 uti inneva. tande månad, har Höglofl.
Då beskaffenheten af de åtgärder, hvilka skola blifvit vid andra tillfällen i afseende å regleringen af Städernas tolag vidtagna och utan anmärkning lemnade, hvarken serskildt uppgifvits eller utgör föremål för min i denna punkt väckta talan, som deremot är inskränkt inom det af Rikets Ständers 'Konstitutionsutskott anvisade omfång, torde en undersökning å min sida, liu - 194 ruvida förrberörde åtgärder stått i öfverensstämmelse med gällande Grundlagar eller icke, här ej erfordras. Enligt Regeringsformens föreskrift i 57 §. utöfva Rikets Ständer allena beskattningsrätten, hvartill ostridigt hörer bestämmandet af bevillningen. Till denna äter räknas, jemlikt 60 §. nämnde Grundlag, Tullafgifterna; och som uti den författning, hvars föremål är att lemna bestämmelser angående dessa afgifter, eller den nu gällande Taxan för tullafgifterna, stadganden förekomma angående Städernas tolag, såsom i 27 §. af underrättelserna till nämnde Taxa, att alla varor, sorn enligt Taxan äro i allmänhet fria från införselseller utförselstull, befrias från tolag vid inkommande eller utgående, äfvensom de varor, hvilka i Taxan serskildt ifrån tolag befrias, och bland hvilka ull uttryckligen uppräknas; torde häraf finnas ådagalagdt, att bestämmelserna, huruvida tolag af en viss vara borde utgöras eller icke, ostridigt ansetts af hegge StatsMakterna tillhöra beskattningslagstiftningen, eller den, som enligt ofvan åberopade Grundlags §§. Rikets Ständer allena tillkommer. Å svarande sidan är jemväl anmärkt, att mitt anförande, det ifrågakomne afgiften icke uteslutande afsett de föremål, sorn i 3:dje §. af AnsvarighetsLagen om förmälas, nemligen inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, syntes ej vara grundadt på verkliga förhållandet. I sammanhang härmed, förekommer likväl det medgifvande, att Städernas tolag användes äfven bland annat till fyllnad i lönanslagen för Städernas tjenstemän.