Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, ett af dessa var det, som spionerade på honom. Och nu trodde man sig kunna triumfera, man trodde sig hafva honom i sitt våld! Hvarför? Derför, att en drucken arbetare i fyllan och villan på en krog berättat en mängd bagateller, som kunde förklaras på det naturligaste sätt i verlden. Att en låda burits ned på fabriken, att en fattig familj fått ett litet understöd. Det var allt. Och hvem hade hört det? Jo, en ensam person, hvars vittnesmål ej skulle kunna styrkas, om Strömberg inte mera kunde vittna. Om den gamla suputen i förtviflan öfver sitt förfelade lif beginge sjelfmord, så förvånade väl ingen sig deröfver. Och ingen skulle kunna åberopa honom mera, det enda vittne, som Danielsson hade att frukta, och hvars ord inför rådhusrätten skulle få en långt mera hotande karaktär än när de i rusets sista stadium fäldes på hobergskrogen. Alltså, Strömberg måste försvinna. Den arma stackaren skulle sjelf beröfva sig lifvet utan att Danielsson härför behöfde vidtaga den ringaste åtgärd. Och sjelfmordet kunde naturligtvis han ej anses hafva någon beröring med. Långt derifrån. Han skulle till och med gifva den af honom sjelf lifdömde en varning, en varning i närvaro af vittnen. Skulle planen misslyckas, kunde väl en ny och säkrare leda till samma mål. Men det vore föga troligt, att den misslyckades. Strömberg hade redan börjat sortera pennknifsbladen. Då och då sneglade han bort till den bruna fyrkantiga konjakskaraffen i skåpet. – Du gamla drinkare, sade Danielsson och sköt igen skåpdörren, du super väl ihjäl dig en vacker dag. Emellertid får jag väl låsa igen skåpet för att inte du skall dricka ur allt som fins der. F–n besitta har jag inte slarfvat bort nyckeln. Nå, jag får väl lita på dig ändå. Arbeta nu, så skall du få en stor sup, när jag kommer tillbaka. Men rör inte någonting i skåpet hör du! Kom ihåg, att det är ej konjaksbuteljen du ser. Den är likadan; men den här innehåller saltsyra, så mycket du vet det. Låt se, att du kan beherska dig åtminstone för en dag. Danielsson lemnade rummet.
Med denna lika sä oförmodadt som answariga händelse förenar sig äswen 2:ne andre icke mindre obchagclige ätt all up^ rnärksamhet förtjenande omständigheter, nemi., att Stadens Hufwudbbcker för ätffillige är ännu saknas, sä att trägen Controll emot upgifterne i Rclatiottcn är omkjclig, och att nästan hwar och en af Stadens Upbbrdsmän vch Redogörare nyligen gätt utur fina befattningar, antingen genom arrest, sjelfmord eller rymning, hwarifrän tilgtepp och oredligt umgäende med Kronans intrader samt en i högsta mätto wanwärdad tilsyn tvid llpbörds-göromälen med mycken anledning befaras kunna Z sä beskaffade omständigheter och dä ordninningen ä etta sidan bjuder: att rätta sammanhanget med Stadens UpbbrdSwerk snart mä utrönas och Kronans rätt ä den andra, att alla möjeliga och lagliga säkerhekSrnätt för hwad till äfwentyrS kan finnas lilgripit och fbrskingradt warda skyndsamt widtagnr, har KonglKammar - Collegium, uppä Advocat - Fiscals - Embctets thärom gjorde hemställan uti Memorial den uste innes rvarande Detcmber härigenom welat Wänligm anmoda lit. ilo Att med all skyndsamhet företaga och afKrika nödige Rest-ravsakningar i Hufwudstadett till utrön an - Den 22 September.'
För tillgodonjutande af rättighet att, vid afskedstagande! från civilt embete eller tjenst, såsom pension å allmänna indragningsstaten bibehålla lönens lulla belopp, erfordras i allmänhet, enligt nu gällande föreski iller, alt hafva uppnått 70 års ålder; dock ali enahanda rättighet tillkommer jemväl tjensteman af 6c års ålder, så vida han tjent omkring 4° år och medelst läkareattest styrker sin sjukdom eller kraftlöshet. Ehuru, på sätt motionärerne anfört, i följd af den såsom vilkor för pensionsrält stadgade höga ålder, sådana händelser ingalunda saknas, då tjenstemän, för att icke beröfvas sin utkomst, nödgas vid sina befattningar qvarstå, äfven sedan minskade själsoch kropps-krafter ej vidare medgifva tjenstegöromålens behöriga förrättande, torde likväl, å andra sidan, icke heller böra förnekas, alt tjenstemän jemväl, efter tillryggalagda 60 lefnadsår, ofta äro i anseende till vunnen erfarenhet och vana vid ärenders behandling för det allmänna af lika nytta, som vid en mindre framskriden ålder.
Utdrag af prorocollsr, häller hos Högs wördige preste-6länder den 9 Januari r8l0. S. DSedan Riksens HögloftStänders State-UtfksllS d. 6 nästlrdne December pä bordet '.lag - 944 Den LZ Iamrarik. lagde Betänkande af den lista i samma mänad, i ontednmg a> Kongl. Majus Nädlga Proposition, ongärnde ett ärligt underhäll för den återstående de en of Finsta Armdn, ä nyo bliswit föredragit, b'siök Prejre,Stäudet, att det samma till bemäldte UNkoil ätcrsörwisa, med den allmänna anmärkning, vik Ständer ö.stade det mätte Stats-Ulikoitet, sä widt mö- igt är, inrätta Desi förnyade förstag i dikta ämne pä ber sätt, akt ^ongl-Majtt.mä sättaS » il fälle ait dihörigen undcrhäua och bättre belöna de af b.rörte A>mhe, hwilka igenom deras tapperhet ech lroher gjo-c sig af Fabernes>andet synnerligen wä> förtjenre; hvarom wördsam och -wänlig underräue je stulle de Respkctive Med-Ständerr v6> Stats Utstvltct lemnäs, dac tu^ru. S. D. Rik'ens Högloft. Ständers Stats-» vch B will.iings-Uistotlö Betänkande, angäenbe Siö-Tu!!ens clareronde med Hamburger Banco, dl«s, « ae-leende till deremot gjorda anmärkningar, till bemäldte Utstött äterförwisadt. Hwilket härigenom stuile de öfrige Respective Stäoden wvrdsamt «ch wänligen meddelas, kär mora.
Då folket öfwertygat sig, att Ryssarne utrymt staden, begynte det samla sig i allt större skaror på torg och andra platser. De händelsewis sammankomna flockarna walde sig sjelfwa anförare, och då mindre skockar förenade sig, waldes på stället nya, gemensamma befälhafware, oftast personer som förut icke woro på något sätt kända. Så antog allt en organisation af sig sjelf, och den allmänna andan af fosterlandskärlek yttrade sig just uti försakelse af de förut utmärktas egen ärelystnad för den ädlare driften att blott uträtta allt som man förmådde för det gemensamma målet. Det war folket sjelft, som framstod i sin helhet och storhet, medan individerna alltmera förswunno och blefwo obetydliga ibland mängden. På Carl den trettondes torg samlade sig isynnerhet stora folkskaror. Derifrån kunde man se utåt strömmen: och der hade wi, som hittills underhållit det djerfwa företagets utweckling och mognad, öfwerenskommit att det gemensamma beslutet skulle fattas. Dit wäntades ock underrättelserna om Kejsarens ytterligare tilltag med sin armé. Under tiden tilldrogo sig på Norrbro och Gustaf Adolfs torg, der frihetsstriden först begynte, uppträden af en annan art. Många qwinnor, äfwen förnäma fruntimmer, sökte de sina, som stupat eller blifwit sårade under den första orediga striden. Äfwen Hindiah, som hittills troget följt mina steg, kände sig fattad af den ädla driften, som förnämligast tillhör hennes kön, att bistå och läka de sårade. Medan jag från trottoiren såg mig omkring, knäböjde hon och förband med den hennes mödernefolk medfödda skicklighet en sårad man, som låg wid mina fötter. Jag igenkände Herr Hjerta, då han slog upp ögat, och kastade en sansad blick omkring sig. Han war nu urståndsatt att deltaga i striden, men hans förmåga att anordna blef på ett annat sätt tagen i anspråk. Han erbjöd sig att genast öppna hela sitt hus såsom en tillflyktsort för de sårade. Ryssarne hade bortfört de fleste läkare ur staden; men jag kastade en blick på Hindiah.
Jag tyckte det gick mig sjclf mest och narniast an, och när alla andra gingo derif&amp;, s9 rar jag lell bunden vid siken 2) att hlifva derhos, antingen det var ondt eller godt, ty det var icke hastebyte. Jag nmdtte \ .äl se mig före, hvrm jag lolohade mig &amp; t, och att det in8ttr v a en dtla~i, att mitt siiiiie och hans kunde komma öfvcrens, och det gjorde icke dennes sinne och mitt, ty det var som dag och. natt. Min h. f. gaf mig i n d i fjorton dagars tid till att Iietänka mig. Eniellertid talte jag med niiii iiiorl) mr, och h m gaf niig det rSdet, att jag skulle Siga kott iiej, sa slapl~ jag. Sedan gingo vi up1~ p i slottet till en dans. och 112 Sl~arrcii skiille dansa, s3 stulo de bort hans sviirtls balja s3 han dans; i (le med bara \ .irjan, och a113 logo 31 honom och sade St niig: S n i i i riitt godn vän, se huru de göra narr af din iästeman. 76 Det förtröt mig sa, att jag har mest spruckit, ty jag ma bekönna, jag var en jungfru, som var temligen stor i mitt sinne och d ' p i inina varor, att den som ville h a h dem, han skulle inte lata göra narr af Och i samma stunden kom han och Iijöd mig i dans, sig. och jag \ .ille inte g3 med honom utan bad skam ga d ned hononi, niir han sa Iher göra narr af sig, ty j %. var icke sinnad till att g3. mcd en tocken som han var. Ikr$ svarade han: Jag tiinker I Sr galen, och jag karade: det iir en af oss b5da, men gör Er ingen sorg, I ska aldrig f3 den sorgen till att hilla den galna. Kom s i en annan, den jag strax gick med, men jag thktc: iiter han detta i sig. sj.
R;dr måtte okas till 56,000 R;dr, eller med 12,000 R;dr; till hvilken reglering Utskottet äfven tillstyrker Rikets Ständers bifall. 4:o Kammar-Rätten. a) Kongl. Maj:l, som, vid pröfningen af ett ingifvet förslag lill Förändring i vissa delar af detta Embets-Verks Aflönings-Stdt, funnit dervid ifrågaställd tillökning i Ledamöternes antal och löner ni. m., ehuru, hvad lönernes tillökning beträffade, på billighet grundadt, böra blifva beroende af hvad framdeles, under behandlingen af frågan om Styrelse-Verkens reorganisation, kunde pröfvas lämpligt, har deremot ansett indragning vid nuvarande innehafvares afgång kunna ske af Öfver-Commissarie-beställningen \il nämnde Verk, under vissa för sådant fall föreskrifna villkor, nemligen, alt af det för Öfver-Commissarien bestämda aflöningsbelopp 1,600 R;dr, när ledighet in trä Ilar, anslås 600 R;dr till årlig lön för en i Province-Räkenskaps-Contoret anställande ny Revisor, 400 R;dr till årlig lön för en ny Kammarskrifvare-tjenst, samt 300 Rldr till årligt arfvode för den af Revisions-Comtnissarierne, åt hvilken visse, Öfver-Commissarien hittills åliggande, göromål kommo att anförtros, hvarefter återstoden af ÖfverCommissarie-lönen, eller 300 R;dr, skulle besparas; men enär, med undantag af desse 300 R;dr, då besparing deraf framdeles kunde ske, det vid sista Riksdag beviljade tillökta anslag af 13,075
Huru vill man dä, att vi, ulan vägledning af landslunes, consistoriers eller collegiers utlåta), för att icke åter lala om räntegifvares oeh räntetagares, skola, inom en så kort tid, kunna falla ett beslut, som någorlunda tillfredsställer rättvisans fordringar, enär man ej kan göra alla till viljes. Det är förunderligt att SlatsUtsk., som vid denna riksdag (lere gänger tvekat och dragit sig tillbaka från tillstyrkandet af R. St:s åtgärder, dä sakerna varit outredda, nu likväl icke dragit i betänkande att framställa detta ärende lill slutligt afgörande. Till bevis på hvad jag säger, anhåller jag få anföra StatsUtskrs utlåt. N:o 74, ang:de del af K. M. begärda anslaget för att anskaffa ångfartyg till flottan. Deruti hemställer Utsk. ”att R. St. måtte till K. M. i und. yttra, det R. St., i saknad af behöriga kostnadsförslag, och detaljerad framställning af sättet för planens utförande icke kunnat i dess bedömande sig vidare inlåta, än att de finna berörde plan, till väsendtlig del bero på förutsättningar, hvilka ännu icke hunnit, genom en längre eller fullständigare erfarenhet pröfvas” o. s. v. 396 Deu 31 Juli. I fråga om domsagornas förändrade indelning, yttra Stalsoch LagUtsk:n gemensamt i deras betänk. N:o 38: ”Då emedlertid, efter hvad i den nådiga skrifvelsen föruiäles, frågan om den förändrade fängelseoch domsago-regleringon, hvarå de nu i nåder framställda förslag sig grunda, och i hvilken fråga afbidades infordradt utlåt, från en af rikets hofrätter ännu ej blifvit af K. M. hufvudsakligen [oöfvad och afgjord”, etc. ”hafva Utsk;n som under dessa omständigheter sakna nödig ledning för bedömande af de utaf K. M. uu ifrågaställa åtgärders lämplighet och nytta, funnit sig föranlåtne alt afstyrka R. St:s bifall lill hvad uti förevar:de nåd. skrifvelse blifvit föreslaget”.
Hvad man af honom då skäligen kan fordra, är att han ofördröjligen tillkallar närboende personer till eldens dämpande; derförutan lagen bestämt, alt svedjebrännaren, i händelse byskog, ek eller bok då brinner upp, skall för denna skada, hvartill han emedlertid genom svedjandet gifvit anledning, erlägga i vådabot fem daler för hvarje byskog och dertill för hvar ek och bok sexton öre, äfvensom återplantera dylika fridlysta träd. Att för honom stadga någon vidare påföljd uti berörde händelser skulle, i Utskottens tanke, vara hvarken med rättvisa eller billighet förenligt; hvarföre Utskotten tillstyrka, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JVs 29. 31 att Herr Rettigs motion i denna del må lemnäs utan vidare afseende. Herr Norman har föreslagit, att de i 49 § Skogs-ordningen stadgade böter af 32 sk. B:ku, hvartill den gör sig förfallen, som för tjäru-bränning katar, verkar eller bläckar andra träd, än sådana krokiga, korta och vanvuxne, som för sådant ändamål få användas, måtte höjas till 3 R:dr 16 sk. B:ko; men då berörde böter måste stå i någorlunda afpassadt förhållande till öfrige i skogs-ordningen bestämda böter, och således icke kunna höjas, utan att öfrige ansvars-beslämmelser på samma gång underkastas revision, hemställa Utskotten, att nämnde yrkande icke trid till någon åtgärd föranleda.
Upläste Herr Grefven och Ordföranden Constitutions Utskottets vid urtima Riksdagen i Örebro den 16 October 1810 afgifne be - 1 Tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 248 ff. Den 29 April 1812 109 tänkande rörande en af Herr RiddarhusSecreteraren Silverstolpe gjord anmärkning om sättet, som vid Grundlagsfrågors behandling borde vid en tillkommande Riksdag iakttagas1, i anledning hvaraf Herr Grefven och Ordföranden förmente Utskottet böra, jemlikt hvad uti samina betänkande blifvit föreslagit, hos Riksens Ständer göra hemställning, om icke formen för det öfverläggningssätt, som vid Grundlagsfrågors afgörande bör iakttagas, vid denna Riksdag bör blifva det första föremålet för Ständernes beslut i dessa ämnen. Frågan blef hvilande på bordet. Herr Grefven och Ordföranden upläste tvenne från Herr HofCanzleren och Commendeuren Friherre af Wetterstedt ankomne skrifvelser 2, hvarjemte till Utskottet öfverlämnades: l:o De öfver Krigsärenden uti StatsRådet förde protokoll ifrån och med den 3 Augusti 1810 till och med den 24 Mars 1812, hvaraf likväl protocollet för den 20 December 1811, som i anseende till en föredragning är af nöden, framdeles kommer att aflemnas. 2:o Protocollerne i Inrikes Civil ärender ifrån och med den 24 Julii 1810 till och med d. 6 April innevarande år. 3:o Protocollerne uti Inrikes Civil ärender, hällne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning från och med den 19 Junii 1810 till och med den 25 sisth Januarii. 4:o De uti Handels och Finance ärender i Stats Rådet förde protocoll, ifrån och med den 26 Julii 1810 till och med den 1 April innevarande år. 5:o Protocollerne uti Rikets Allmänna Ärenders Beredning från och med den 10 Julii 1810 till och med den 3 sisth Martii.
Jemför man åter dessa med deras samtida Eyck och Hemling, så stå de sistnämnde högt öfver dem uti teknik. Men italienarena hade redan från början mera sjelfständighet, subjektivitet, idealitet, under det att ännu Eyck’ska skolan något fasthängde vid Byzantismens stereotyper. En sådan sjelfständighet röjde sig liktidigt hos de Toskanska skolorna, genom friare komposition, nakna figurer och sträfvandet till natursann form. Hit höra Uccello, (k. 548), Masolino (k. 563), Masaccio (k. 549–50), Filippo-Lippi (557, k. 568), sednare Ghirlandajo (559–60), och Andrea Verocchio, som arbetade efter antikens skulptur, (546, k. 562), alla i 15:de seklet. Men medges måste att, med undantag af den sistnämnde, hvad af dessa och deras förvandter här och i Berlin ses, ej lyser af sköna former. – Det af dem försummade sköna ansigtsuttrycket ersattes i de Sienesiska mästarenas (Fiesole) anda af skolan i Umbrien, hvars förnämste voro Perugino (1524), Rafaëls lärare, (isynnerhet taflan 561), och hans samtida, Francesco Francia, hvars tillbedjande madonna (579 – i Berlin en kopia) är för denna tid utomordentligt skön. På samma tid började Squarcione (1474), Mantegna (k. 564, 599), i Padua, samt Giov. Bellini (1516) »Jungfrun med barnet och helgon» (562) Cima da Canegliano (k. 598), i Venedig, dit oljemålningen kommit genom Antonello från Messina, Eycks lärjunge, skolor, som i teckning bildade sig efter den plastiska antiken, och sednare utmärkte sig genom draperier och färg. (De äldres arbeten äro målade i tempera, en vattenfärg med gummi.) Sedan komma de stora mästare, som förenade formens fulländning med det ädla uttrycket.
Men efter vi tala om hushåll så ska' jag i öfvermorgon och några till. Farbror Milde bjuder jag väl ha middag för en sju åtta herrar; Björnklo, Typen också fast han är elak som sjelfva hin. Men VIOLA (trött.) OSCAR. han sätter åtminstone piff på anrättningarne. Hushållspengarne äro slut. han skjuter från sig.) (Skrattande.) Nej, förskona mig! Jag känner till det der: 10 öre grädde, 25 liga posterna uteglömmas alltid. öre bröd, 12 öre blanksmörja... men de egentVIOLA. Nu igen? (Viola framlägger en hushållsbok, hvilken Du har aldrig sett igenom mina räkenskaper. Nej, det aktar jag mig för; men pengarne VIOLA. OSCAR. OSCAR. kunna inte vara slut. Jo. rock och broderade stöfletter den här veckan. Ja, det är sant Alf har fått ny sammets Unga herrn går klädd som en prins och prinsens apanage kostar pengar. VIOLA. Alfs toalett! (Hejdar sig plötsligt). Hvad ville du säga? Ingenting. OSCAR. VIOLA. jag har nyss gifvit ut 300 kronor för cigarrer. Kom emellertid fördömdt olägligt, det här; OSCAR. Nå, det kan inte hjelpas. (Ger Viola pengar.) Men du måste verkligen försöka att hushålla, Viola. Pengar försvinna som... _________ Andra Scenen. DE FÖRRA. SELMA. Här är bladet. SELMA (från fonden). OSCAR. Ändtligen! (Viola går till venster, 2.) Gumman har varit sjuk. SELMA. någon »gångbar» sjuka. Lyckligtvis känner jag botemedlet. Se här! (Kastar en slant åt Selma.) Åtminstone måste hennes åkomma inte vara OSCAR. Bed henne »stiga upp» i ordentlig tid i morgon, eljest ska hon få med mig att skaffa. (Selma går En ledare på tre spalter! Nej, tacka vet jag då Födda... döda... Teatrarne... Storan: Faust i fonden. Oscar sätter sig och läser tidningen.) Brr! Nyheterna; den ger en hvad man tål.
Har den möjligtwis sedermera kunnat fä en sädan wandning, blir saken helt och häller en cbimere och jag begriper dä icke hwad Utffottet menat wid de ätffillige tilfällen, dä detsamma förklarat sin önffan, at anwända dessa Län i stället för Lan-juens tillitande, som altid blifwir ansett för den sista nödtwungna ukwägen. Aldrig har Utffottet kunnat hoppas, at innom 6 weckors tid fulla beloppec af 4 millioner i Län ffulle kunna erhällas. Detta begär jag lil krotocollm ma anföras, säsom en 56 Den r Mars. en min protest emot et sadanc förständ af Utffottets Betänkande. Grefwe kl örner, ^äolpb 6 öran. Jag kan ej annat an instämma i hwad Hans Lxcellencs Grefwe kumb anfört, och jag tror det äfr wen af Betankandet tydeligen synes, at meningen warit sadan. Utffotter önskade wal fa Län, men fruktade tillika at göra oreda uti Inrikes Hushållningen och rubba enffildtas Lane-tilgängar. Derföre ^ansag Utffotter, at tiden til Lans uptagande lil Statens rakning borde wara inskränkt, och jag tror denna försigtighet war icke illa beräknad. Skulle man nu behaga utsträcka Laneriden något längre, har jag ingen ting deremot, men någon ting wihr tror jag bör ämmmmmLs. Friherre I^ljencrantL. Utan afseende pa ifragawarande beslut uptagas Län mot ; ?io dageligen pa 5, ar. Kanske skulle enligt beslut också dessa uphöra, åtminstone skulle Lomou-et stadna s stor owisjher. Hans Lxeellence Herr Grefwe kuutb yttrade, ar om - Utffotter hade haft för afsigt, at för dessa Län af olika stag utsätta olika tid, hade det uran twifwel tydligen sagt det i sit Betänkande. För min del kan jag ej minnas annat, än at Utskottets mening war, at för bägge slagen lika tid skulle utsättas.
Så underligt, hon tyckte det gick i tamburen; inte kunde Hanna vara tillbaka redan? Hennes man — nej, han brukade aldrig komma hem så dags, det visste hon nog. Han stod framför henne. » Greta! » » Nej — men — är du hemma! Jag undrade j u s t. » » Jag — jag » — han såg litet generad ut — » jag tyckte inte det var trefligt att gå på börsen i kväll. Vill du inte kläda på Inga, kunde vi ju gå tillsammans ut till » Kullen » och dricka kaffe. Det är så skönt väder. » » Jo, det blir hon nog glad öfver. » Den lilla kläddes i sin röda kappa, och mamma knöt på den lilla hufvan, böjde sig ned, kysste sin unge och hviskade: » Hvad det är roligt, allting är roligt! » insändandet af 35 öre och 10 stycken af hvardera slaget likaledes portofritt för 65 öre, allt i frimärken eller helst sparmärken. Sport. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) ^fjter glimmade det till i Davidas ögon, men nu var det vrede; hon följde dock med, ty hon kände, att fru Marias uppmärksmhet blifvit väckt och måste söfvas. » Davida, låt bli allt sådant där! » sade fru Svingler, då hon fört in sin svågers fästmö i mjölkkammaren. » Hvilket det där, kära Maria? » » Din gamla sport. — D u vet, att då flickorna därinne uppräknade notariens meritlista, kunde jag gifvit dem ett motstycke — Albert är icke den förste trolofvade karl, som du, genom din trollska skönhet, lockat till dig. Jag har aldrig nänts att säga Albert, att han svikit en god och bra flicka för en erkekokett. » » Du. kan aldrig förlåta mig, att jag vunnit din unge svåger, fast du ju själf ifrigt dref på, att vi skulle förlofva oss. » » Ja, 3edan du snärjt honom och i så hög grad blottställt hans rykte, att. » » Nej, nu är du för lustig, Maria! Kan nu också en karls rykte blottställas? » log Davida utan ett spår till vrede.
Slutligen har Byggnads-styrelsen, som erhållit del af hvad sålunda förekommit, i underdånigt yttrande af den 18 förenämnda månad instämt i Trafik-styrelsens uttalade åsigt om önskvärdheten deraf att medel måtte beredas så, att den för betjeningen samt för åtskilliga förråd och för oundgängliga beqvämligheter ifrågasatta byggnaden utmed banhallens vestra sidovägg kunde uppföras samtidigt med banhällen, hvarigenom icke allenast besparing i kostnad skulle uppstå och framtida förändring i stationshusets inredning kunde undvikas, utan äfven en ökad styrka och soliditet vinnas i den annars fristående och ganska höga banhallens yttre sido - 8 Kongl. Maj:ts Nåd Proposition, N:o 71. vägg, som har att uppbära ett tak af betydlig spännvidd; hvaremot Styrelsen, beträffande förslaget att uppföra en tredje våning å stationshuset för centralförvaltningen af trafiken å Statens jernvägar, väl förklarat sig dela Trafik-styrelsens åsigt om nyttan och nödvändigheten af en för detta ändamål erforderlig lokal i närheten af centralbangården och helst i direkt förbindelse dermed, men anmärkt, att Styrelsen, som, enär det primitiva kostnadsförslaget för samruanbindningsbanan genom hufvudstadenmed bangård vid Clara sjö icke derför upptoge någon kostnad, icke heller ansett sig böra derom göra underdånig framställning, deremot höll före att, då det icke vore nödvändigt, att centralförvaltningens embetsrum och öfriga derför nödiga lokaler voro belägna i sjelfva stationshuset, det hvarken skulle vara ändamålsenligt eller lända till någon afsevärd besparing i kostnad, att för detta ändamål uppföra ännu en våning ä stationshuset, utan ansåge, att en passande lokal för ifrågavarande behof lämpligare skulle kunna åstadkommas i någon af de flera intill bangården angränsande eller i dess närhet belägna egendomar,tsom för detta behof borde inköpas och inrättas.