Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på ofvanomförmälde så kallade afräkningsbok, hvilken, till följd af fullmäktiges föreskrift, blifvit för åren 1845, 1846 och 1847 upplagd, hafva Rikets Ständers sistnämnde år församlade revisorer, anmärkt: att deruti ej fanns någon egentlig hufvudräkning, såsom fullmäktige förordnat; att i stället upp rättats ett serskildt generalsammandrag för hvartdera året, uti hvilket voro upptagna samma slutsummor, som i de af fullmäktige föreskrifna sammandragen för hvar och en af nu gällande reglementes utgiftstitlar; samt att hvad fullmäktige förordnat, angående ifrågavarande räkenskaps afslutande för hvarje år och fortsättande med inoch utgående balanser, endast i afseende på sammandragen vore iakttaget; hvarjemte revisorerne yttrat, att en sådan årlig afslutning af den egentliga afräkningsboken ej kunde verkställas, utan förändring af dess nuvarande form och StatsUtskottets Utlåtande, N:o 78. 9 och uppställningssiitt, emedan densamma icke, i likhet med vanliga räkenskaper, bestode af vissa kooti, deruti hithörande summor på- eller affördes, utan egentligen utgjordes af 3:ne serskilda fortgående tabeller öfver skedda anvisningar och utbetalningar å de utgiftssummor, hvilka under reglementets förenämnde hufvudtitlar funnes upptagna. Beträffande de af fullmäktige föreskrifna tillägg och iakttagelser i Riksgäldskontorets hufvudbok, så hafva revisorerne, jemte anmälan huru föreskrifterne härom vid uppgörandet af hufvudböckerne för åren 1845 och 1846 blifvit tilllämpade, erinrat, att stadgandet derom att hvarje anslags ursprungliga belopp och hvad före årets början uttagits borde inom linien å hufvudbokens konti antecknas, icke blifvit uti någondera af nämnde hufvudböcker iakttaget.
Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér ansågo rättvisan fordra, att då ena fartygets befälhafvare eller besättning är mera än det andras vållande till sammanstötningen, det sednare fartyget får någon del af skadan ersatt, och det icke blott af den såsom mest felaktig ansedda befälhafvaren, på sätt 178 g sednare momentet föranleder, utan jemväl af rederiet, så långt fartyg och frakt räcker, enligt den i § 50 antagna grundsats. Bifalles denna mening, så borde sednare momentet al § 178 uppflyttas näst efter första mom. af g 177, med den jemkning af ordalagen, sora häraf blefve en följd. Justilierädet Naumann refererade sig till innehållet af 78 g i Norska Sjö lagen i fråga om hvad som, vid skepps påsegling eller sammanstötning pä annat sätt, bör såsom oaktsamhet anses och straffas. Derest gg 177 och 178 ändras, på sätt i afseende å dem är föreslaget, komme citationerna här att derefter rättas. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér yttrade, att, så vidt denna g innefattar, att domstol ej skulle kunna upptaga ersättningsanspråket, med mindre protest föregått, syntes stadgandet vara olämpligt; och att den, som skadan lidit, får stämma om ersättning, äfvensom att hinder för fartygs afresa, när stämning ågått, kan undanrödjas genom ställande af godkänd borgen, behöfde ej här sägas. Bemälde Justitieråd ansågo derföre stadgandet böra utgå. § 183. Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman anmärkte, att föreskriften här i hvad den rörde kringboende syntes icke lämpligen böra finna plats 33 plats i Lagen; samt att samma föreskrift dessutom vore alltför obestämd, för alt kunna såsom Lag tillämpas; hvarför Justitieråden föreslogo, att denna § må inskränkas till ett stadgande för Kronobetjeningen i den syftning §:n antyder, hvilket kunde t. ex. blifva af följande lydelse:
Borgare-Ståndet till Expeditions-Utskottet återremitterat Utskottets under N:o ia5 afgifne förslag till underdånig skrifvelse, i fråga om upphäfvande af Spärrningsanstalter mot Cholera-farsoten, hvarförutan Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet ansett redaclionen i samma Skrifvelse böra i någon raon förändras, genom omflyttning af en mening, i hvilken omflyttning Hedervärda Bonde-Ståndet icke instämt, utan deremot godkänt Skrifvelsen sådan som Expeditions-Utskottet densamma föreslagit.
De föras antingen till Wenern och derifrån genom Trollhätle-kanal till Götheborg eller också til) kusten vid Nordsjön och derifrån sjöledes lill oflanämnde stad. Jag tror mig härigenom hafva ådagalagt, att någon betydligare forsling af trädvaror å den tillämnade jernvägen lill Götheborg icke torde ifrågakomma. Jag öfvergår nu till jernet. Vi veta då, att allt det Werm12 H. 15 22G Den 23 September f. m. ländska jernet går genom Wenern och Trollhälte-kanal lill Götheborg. Samma väg lager det jern, som tillverkas i Dalsland. Gä vi härefter lill Örebro län, så är det obestridligt, att en stor fördel skulle tillskyndas jernproducenterna derstädes, derigenom att de finge föra sitt jern lill Götheborg i st. f. till Stockholm. Men jag tror, att Köping-Flnll-banan just npfyller detta ändamål. Det är denna bana, som skall uptaga Örebro läns och äfven det vestliga Westmanlands stora jerntillverkning. Jernbruken i dessa trakter få således en lätt kommunikation' med Götheborg, om meranämnde hana kommer till stånd, i det att jernet komme all å jernväg föras till Hult och derifrån å fartyg till Götheborg. Jag kan icke här ingå i någon beräkning i afseende å olikheten i transportkostnaden, om nämnde landskaps jern direkte å jernväg från Svartå fördes lill Götheborg, i st. f. all forslas försl till Hult och derifrån sjöledes till nyssnämnde stad. Det är väl möjligt, att transportkostnaden i sednare fallet blifver dyrare, men jag skulle likväl icke tro del, ty i alla länder, der jernvägar finnas, har erfarenheten ådagalagt, att sjötransporten är billigare för alla varor, som skrymma. Beträffande de öfriga provinser, hvarigenom den ifrågasatta jernvägen skulle gå, tror jag, att jernprodnktionen inom dem icke är särdeles betydlig. I Skaraborgs län erlägges ingen tionde af bergsbruk eller dylika inrättningar.
Normalskola för vexelundervisningen sid. 220—221. — slotts brandväsende och yttre lyshållning » 181 — 182. — slotts byggnadsmedel . , . )) 181. — stads kronoräkenskaper » 171. undervisningsverks räkenskaper 99 218—219. — Station af Flottan — Veterinär-inrättning )) 66—67. Stora Kopparbergs län, afvittringen der175—176. städes . » Straffoch arbetsfängelserna »> 151—159. — Strömsholms . )) 164—165. — Öfverstyrelsens räkenskaper » 163—169. Styrelsens för allmänna vägoch vatten136—144. byggnader räkenskaper » Styrelsens för ekeplantering arne dito » 57—59. Styrelsens öfver fängelser och arbets-inrättningar dito )> 149—163. Bilagorna litt. L. och' M. vid >9 154. Styrelsens öfver stuterierna räkenskaper )) 163—169. Stämplade pappers-afgiften • . » 41—42. Sundhets-kollegii räkenskaper » 66—68. expensmedels-räkning 232. Svartsjö- lustslotts dito » 182—183. Svea Lifgardes rustkammare-byggnad )2 95—100. Svenska Akademiens räkenskaper >9 189—190. Svenska Trädgårdsföreningens elevskola . » 223. Svenska växters afteckning, anslag till . >9 188—189. Säkerhetshandlingar, inventerade )) 41. Telegr af-inrättningen, elektriska Theaterns, Kongl., räkenskaper 99 194—195. Tibells författningssamling 99 27—28. Topografiska korpsens räkenskaper . >9 125—126. Trallebergs bros ombyggnad 99 143—144. Trädgårdsföreningens elevskola 9) 223. Undervisningsverk, Stockholms stads » 218—219. Universitets, Lunds, räkenskaper sid. 216—217.
Ordförande i socknestämma vare Kyrkoherden eller den, hans embete förestår, eller, i händelse af laga förfall för honom, den af församlingens Prester, som Kyrkoherden dertill förordnar, eller, i annat fall, den, som Kyrkoherden i embetet närmast är. I de Annexeller Kapellförsamlingar, som hafva egen ständig Prest, vare han, eller den, han tjenst förestår, i tjensförrättande Kyrkoherdens frånvaro, Ordförande i socknestämma, och fullgöre äfven i allt annat, då Kyrkoherden vid Capell-eller Annex-Kyrka ej tillstädes är, hvad, enligt denna Förordning, Kyrkoherden, i afseende, på socknestämmor, tillkommer. 1 mål, för hvilka socknestämman af Conlracls-Prost eller annan serskildt förordnad Prestman, utlyses, vare denna Ordförande. 9 §• Ordförande åligger alt ärendena tydligt oell fullständigt till öfverläggning framställa, samt att tillse, att icke andra ämnen till afgörande företagas, än de, som uti den förutgångne Kungörelsen äro uppgifne, och till socknestämruas handläggning höra. Ordföranden tillhör ock att öfver socknestämmas förhandlingar föra Protocoll, hvari serskildt upptages hvarje öfvei läggningsämne, en sammandragen redogörelse för öfverläggningen, samt beslutet och skälen dertill. Protocollet må, när så ske kan, genast, men, i annat fall, sist å fjortondedagen derefter, i socknestämma justeras; och åligge det Ordföranden att, vid slutet af hvarje socknestämma, ti 11- kättnagifva, å hvilken af dessa dagar justeringen kommer att förrättas. 2 4 Logsam! Allm. Bena - och Elon.- Ui a leot tens Betänkande , JY:o 2 g
Hustru njute ej morgongåfva3 der hon barn med mannen kafver; dör hustrun_, förr än mannen, då vare ock mogongåfvan död. Morgongåfva skall af mannens enskihlta lott i boet tagas. Den andra Motionen är, att följande tillägg måtte göras vid 12 Cap. 7 §. ÄrfdaBalken: jBroder äger lösa syster ut, ändock de hafva lika lotter. Genom detta tillägg skulle lika arfsrätt befordras emellan bröder och 120 Den 22 Junii e. m. systrar i allmänhet. Jag anhåller om remiss af dessa Motioner till Lagutskottet. Lades på hordet. Föredrogs å nyo LagUtskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 69 afgifne, och den 12 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt Motion om den ändring af 7 §. i 8 Capitlet ÄrfdaBalken, att oägta barn må berättigas taga arf efter deras mödrar. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Bland de skäl, hvarpå Utskottet grundar sitt afstyrkande af Motionen, har det tredje i ordningen följande lydelse: ”att Lagstiftaren ”bör låta sig angelägit vara ej allenast att ”gynna lagliga giftermål, utan ock att sä ”föranstalta, att olofliga och osedliga könsförbindelser erfara bestraffning af sina ”egna verkningar.” Det synes mig obegripligt, huru modern bestraffas för en oloflig förbindelse, derigenom att barnet göres arflöst. Det synes mig ungefär, som när smeden blef i sagan straffad för det brott bagaren begått.
Den i5 Augusti f. ra. det i afseende på lappningen går så till, att i capotter erfordras för att lappa den 3:dje, som likväl icke blir duglig. Jag har äfven erfarenhet af, att bevärcsmanskapet är synnerligen angeläget om att få de bästa persedlarna, och att de, sorn få de sämsta, blifva ledsna och modfällda. Mig synes skäligt, att de blifva lika val klädda med den indelta soldaten, och jag förenar mig på dessa grunder med dsm, som instämma uti Frih. Palmstjernas tillstyrkande. Hr d’Or chim ont, Wilh. Albert, förenade sig med Hrr Möllerhjelm och af Dalström. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.i Jag får börja med att i allt förena mig uti Hr Möllerhjelms yttrande. Jag anser det icke vara lämpligt alt här framställa det bedröfliga skick , hvaruti beklädnaden för beväringen inom hela Riket sig befinner. Jag skulle deröfver kunna uppdraga den mörkaste tafla; men utom det att jag icke finner sådant här lämpligt, anser jag det äfven öfverflödigt, emedan jag tror, att det ej finnes någon af R. o. Ad:s ledamöter, som icke tagit kännedom om och behjertat förhållandet. Jag har således i saken intet att tillägga, utan får blott fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att förekomma de olägenheter, som kunna uppstå genom beviljandet af det anslag, sorn af åtskilliga reservanter af PresteSt. och äfven af R. o. Ad. blifvit yrkadt. För öfrigt skall jag nu i korthet till besvarande upptaga några här vid denna discussion framställda anmärkningar. i\Ian har bland annat yttrat sin fägnad deröfver, att Styrelsen ”nedprutat” sina pretentioner från 90,000 till 54,ooo r:dr. Mig är det icke bekant, att någon nedprutning från Styrelsens sida ägt rum; men väl har jag hört, att vid discussionen inom StatsUtsk. åtskilliga ledamöter ansett den begärda anslagssumman böra nedsättas till det belopp, som af reservanterna blifvit föreslaget.
Rank och smidig med ditt hvita, outvecklade jungfrubröst, dina veka, runda armar, inknipna nedanför skuldran, dina nervösa händer och små, ansträngdt ådrade fötter, – med dina ögon, än kyliga som blått stål, än tiggande, ängsligt ömma som en förälskad dufvas Min dufva, min lilla dufva! — Han lade armarne kring hennes midja och kysste henne långsamt öfver hela ansigtet, medan han talade. – Och din hud, som är så blek – inte som rosenblad eller marmor, utan som matthvit bernsten; och ditt hår, som skiftar, känsligt för hvar ljusstråle, och dina tunna, skälfvande näsborrar – som perlemor Och dina läppar, så fint och säkert svängda, med sin lilla frestande skälfning, och sitt stilla, snabba leende med händerna om hennes kinder höll han hennes hufvud litet tillbaka – Och blott jag vet, hur brännande och fiberstarka de kunna vara – Det ringer! Georg, då! För Guds skull Det är Emilie och Anna naturligtvis. Alice halft hviskade – hastigt, medan hon brådskande reste sig upp. Säg till Lotten, att hon tar ut kaffet och tänder på stora lampan, och öppna så du, är du snäll. Jag måste göra mig en smula i ordning, innan jag visar mig De unga damerna kommo in, företrädda af fru v. Saxe. – Välkomna! Var så god och tag plats. Alice kommer genast ... Alice kom in med luggen i ordning, småleende: Så snällt det var af er att titta upp – det var då rigtigt roligt. Slå er ner nu, rigtigt. Faster är väl trött af de många trapporna – Ja, visst bor ni högt uppe, men så blir man ju också belönad, när man väl sträfvat sig upp. Fru v. Saxe knäppte pustande upp kappan och lyfte på floret, medan hon såg sig omkring. Snart blir du väl trött af, min söta, att höra mig säga, att här är förtjusande – Men, snälla flickor, tag då af er – ni blir ju alltför varma. Eller lossa åtminstone på kapporna – Fröken Lundin ser på min lektyr? – Emilie stod borta vid det lilla svarta bordet och undersökte sakerna der. Det är Edmond de Goncourts nyaste – Chérie.
Ett ljus, ett förfärligt ljus uppgår för den eländiges själ, det var Huldas, hans älskades broder han mördat; Gud! en kallsvett lopp öfver hans kropp, hvartill hade han gjort sig skyldig? mördare af en ädel ynglings lif, mördare till föräldrars hopp och glädje, mördare af sin egen lycka; rysliga outhärdeliga tanke! med darrande händer sökte han nu hämma det utur hjertat ymnigt forsande blodet, och till lif återkalla den döende, men fåfänge voro alla bemödanden. 'Min Huldas bror vakna, o! vakna, säg att du ej förbannar den olycklige, den af kärlek vilseförde, hvilken här infor dina fötter vågar anropa om bönhörelse! säg, att du med din sista suck äger styrka att lemna honom din förlåtelse, lugna hans arma samvete, hvilket nu gnages af helfvetiska qval, med den försäkran, att du i ett ljusare hem, försonande vill räcka honom en broderlig hand!' Han hade under dylika utgjutelser utmattad sjunkit på knä inför den afbleknade, hvilken med lugn, leende mine, allt mer och mer afmattad, betraktade den arme; nu tycktes han samla sina sista krafter: 'Icke min ovän, nej, min okände vän!' framhviskade han, 'min dyra Huldas älskade! hvilken oförminskat ägt och äger hennes kärlek, redan här nere räckes dig den broderlige handen, försoning uttalar den ej, ty sådan höfves ej mellan bröder, men en ännu bortom lifvet trofast, ehuru sent funnen vän, så lofvar detta matta handslag.' Han grep nu svagt efter den honom till möte uträckta handen, hvilken han sakta förde till sitt hjerta. 'Fly, fly nu genast', yrkade ännu hans otydliga röst, 'uppfyll den döendes sista önskan, låt alldrig Hulda veta banemannen till min död, forskona det älskande hjertat en dylik smärta, lofva mig'... Meningen dog på hans läppar, krampaktigt ryckte ännu musklerne, lifvet hade flyktat.
För några dagar sedan var jag ute och promenerade och studerade dervid damernas sätt att » hålla upp », Där kommer en ung dam raskt gående — hon är en förträfflig illustration till nyss nämnda sätt att » hålla upp ». Alla kjortlarna hopsamlade i ett fast grepp och dragna åt nögra sidan — men anar hon månne att man tack vare hennes öfverflödande energi vid » upphällningen » ser ett par stora fötter, iförda tjocka snörkängor, ett par duktiga ben, mycket bastanta, klädda i hemstickade, tvärrandiga röda och svarta strumpor, där ofvanför ett par tum af en hvit men det är kanske icke värdt att gå längre i benämningen af de olika plaggen! Därtill kom att upphållningssättet förrådde, hur illa den unga damen gick — först hälen hårdt i marken, så smällde tån emot, så att smutsen yrde omkring — vänstra foten vänd inåt — hvarför gå fruntimmer så gärna med vänstra foten inåt? — Men nu ser jag en äldre dam, som » håller upp » på sätt som först omnämndes. Högra sidan af den vackra svarta klädningen är uppdragen öfver halfva underkjolen, men bak släpar den, så att den redan är försedd med en kvartersbred smutsbård. Hvilken jämmer när vi komma hem — och hvad skall Hilda eller Anna eller Emma, eller hvad jungfrun nu heter, säga — det blir kanske icke så roligt. — Nu kommer jag till det tredje sättet att » hålla upp », och detta är i mitt tycke det mest smakvidriga, ehuru det är icke så litet praktiskt. Det är endast unga damer som använda det; åtminstone har jag aldrig sett någon äldre person våga sig på att försöka det. Man tager upp klädningen i bada sidorna — detta sker mer eller mindre illa — för händerna litet framåt, så att klädningen faller i några djupa veck — och så går man. Framifrån ser det icke så illa ut, men i profil och bakifrån — ja, då är det rent af bedröfligt! Klädningen måste, när den på detta sätt drages framåt, naturligtvis sluta till vid knävecken och hälarna, och ganska ofta lägger den sig i tvärveck ofvanför kängskaftet. Vackert — inte sant? Tänka aldrig de unga damerna på, att de alldeles icke äro skapade så- som skogsrået?
Besvärsoch E ko n.U tsk o 11 e t: JV:o 3g, i anledn. af väckta frågor om näringsfriheten; N:o 42> angrde föreslagen förändring af författningarna om grunderna för befordran till civila embeten och tjenster; N:o 43, angrde föreslaget förbud för tjenstemän vid embets-verken att på samma gång innehafva mer än en tjenst med lön på stat; N:o 44» i anledn. af väckt motion att förekomma tjensteaccord; , N:o 45, angtde föreslagen indragning af Vice-presidentsembetena i Hofrätterna och förändrad benämning af Hofrätternas ledamöter, samt om ordningen för förslag till ledamöter i Hofrätten och Collegier; N:o 46, i anledn. af väckt motion, att befordringar till embeten och tjenster icke måga hindra embetsverkens förändrade organisation; .N:o 47) i anledn. af väckt motion om iakttagelser vid utnämningar till riddare-värdigheter; N:o 48, om befordringsrätt för läkare, sorn äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen pålandet; Den io Juni e. m. 32g N:o 49; ' anledn. af väckt motion om förbud för Judar att i sin tjenst städja Christna trosförvandter; N:o 5o, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. General-tullstyrelsens circulär den io Febr. 1838, och dervid gjordt tillägg af den 3o Juli samma år, rörande controll vid allastning från Norroch Vesterbotten; N:o 5r, i anledn. af väckt motion om upphörande af eller rättelse i den afgift, som erlägges till commendanten å Elfsborgs fästning af alla till och från Götheborg kommande fartyg; N:o 5a, i anledn. af väckt motion om indragning af tullkammaren vid Furusund. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $ till 12 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den i3 Juni 1840. Plenum kl. 9 f. m.
Men dels på grund af mängdens växande intresse för dessa representationer, dels ock synnerligast med anledning af kleresiets önskan att göra dem ännu mera lärorika för en församling, hvilken ej genom läsning kunde tillegna sig kännedom om kristendomens grundsanningar, började man vidfoga en öfversättning i landets språk till de i kyrkotexten inflikade latinska sångerna, hvilket slutligen förde dertill, att äfven den latinska bibeltexten erhöll en versifierad öfversättning i landets språk. Det var af samma skäl man i den ursprungligen latinska predikan först uppläste skriftens ord på latin och sedan öfversatte dem på modersmålet. Upplysningsvis anföra vi följande dialog ur ett påskspel från 14:de århundradet: Petrus: cantat: et dicat: Non lavabis mihi pedes in æternum. Herre Meister, es soll nit sein, dass du waschest die Füsse mein. Jesus: cantat: et dicat: Si non lavero te, non habebis partem mecum. Lässest du dir die Füsse nit, Waschen hie zu dieser Zit, So inhast du sicherlich Keinen Theil am meinem Rich.61 Man finner häraf, att öfversättningen eller rättare den rimmade parafrasen blifvit uppläst, medan den latinska texten afsjungits. Snart blef dock latinet alldeles undanträngdt. Det älsta kända latinska skådespel i Tyskland är från 13:de århundradet; under detta århundrade hade tyska språket ännu ringa del i den dramatiska dialogen; i 14:de seklet blef latinet redan nedsatt till en tjenarinna, så att fastän scenerna i det hela innehålla blott tysk dialog, så finnas dock enskilta ställen, hvilka sjungas på latin och till hvilkas förklaring en tysk rimmad öfversättning reciteras; i 15:de drager latinet sig alldeles tillbaka, under det likväl ännu länge de sceniska anvisningarna skrefvos på latin62. I Frankrike blef ännu tidigare modersmålet det herrskande; redan i ll:te århundradet uppträder det vid sidan af latinet; skådespel från 12:te århundradet visa de första försöken att öfversätta sjelfva kyrkotexten på folkspråket. England följde redan tidigt Frankrikes exempel. Det är också i dessa länder som de andliga skådespelen med största ifvern blifvit utbildade.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt derunder hade yrkats dels bifall till Utskds hemställan och dels af Hr von Knorring, att R. o. Ad., med afslag derå, skulle lör sin del bevilja framlidne Postinspektoren A. F. Tinnerholms dotter, Josefina Adelaide Tinnerholm, en årlig pension af 150 rdr, att åtnjutas så länge hon lefde ogift; framställde Flr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall t il Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja, jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Hr von Knorrings ofvanomförmäldta förslag, då svaren utföllo med många nej jemte några ja, hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställan bifölls 104:de punkten. Hr Dalman: De skäl, Utsk:t anfört för afslag å min motion, synas mig ingalunda vara fullgiltiga. Jag har i min motion anfört, hurusom den ifrågav:de pensionssökande är dotter till en af våra förnämsta äldre skådespelare, samt i synnerhet hususom sökanden kan hafva ett slags hillighetsanspråk på pension, bestående deri, att då vid hennes faders död hon erhöll ett privilegium alt i landsorterna uppföra skådespel, detta utan någon slags ersättning sedermera blef henne fråntaget. Detsamma var äfven förhållandet med den recett, sorn blifvit henne beviljad. Ar 1833 öfverflyttade Mamsell Stenborg till Finland och etablerade der en läroanstalt; men äfven der hemsökt af olyckan, enär hon vid en eldsvåda förlorade sina redbaraste effekter, återvände hon 1849 till Stockholm, hvarest hon sedermera lifnärt sig genom att gifva lektioner i musik, språk, målning m. m. Vid sista riksdagen väckte Frih. Bonde motion på enahanda grunder, som jag i min motion anfört.