Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bank, på hvilken allas säkerhet och egendom beror, lord tillbaka på den ståndpunkt, hvarpå deu var 1834, då Den 23 April e. m. 63 realisationen begyntes, eller något derförinnan, nemi. den ståndpunkten, alt alla lånesökande vände sig till Riksbanken och att man sällan ägde nog motståndskraft att säga nej till de låneansökningar, som ingåfvos. Så "ofta statslån behöfdes, så förespeglades Riksbankens mellankomst, såsom fäderneslandets enda utväg till räddning. Då jag således måste medgifva, att de Herrar hafva rätt, som säga, att privatbankerncs fortfarande bestånd är betydligt beroende af den fråga, som nu skall afgöras, så måste jag för min del ogerna instämma med dem, hvilka såsom en öfvergångsåtgärd yrka, att minimivateuren af de privatbankssedlar, som hädanefter komma att utgifvas, måtte blifva 3 r:dr lti sk. och icke 6 r:dr 32 sk. Jag gör det med blödande hjerta, men jag gör det derföre, att jag måste försvara Riksbankens säkerhet, hvilken hufvudsakligast hvilar derpå, att privalbankerne må kunna äga bestånd, emedan man eljest kommer alt hvälfva pä Riksbanken en rörelse, som ovillkorligen skall blifva skadlig genom de oupphörligen tilltagande låuesökaudes stormning pä Riksbanken. Gr. Sparre Erik: Till största delen instämmande uti hvad Hr Lefrén sist yttrat, anser jag mig blott hafva några ord att tillägga i anledning af de anmärkmr, som blifvit gjorda af åtskilliga talare. Man har sagt, att dä det blifvit ytlradt, att privalbaukerne, om de icke skulle få utgifva sedlar på miudre valeurer än 6 r:dr 32 sk. b:co, måste upphöra, så skulle detta bevisa, ali man endast afsåg privatbankernas intresse och icke allmänhetens; men om en privatbank är nyttig för allmänheten, sä är det ju uppenbart, alt dess bestånd också är nyttigt för allmänheten; och alt privatbankerna verkligen äro nyttiga för allmänheten, derom tror jag att största delen af Husets ledamöter äro ense.
Vore frågan om att ålägga vissa statens embetsman en tillökning i deras nuvarande göromål, så medger jag gerna att åtskilliga betänkligheter för och emot kunna uppstå, men nu är ej fråga om annat, än att bibehålla ett besvär, som i mångfaldiga år förefunnits, och då synes det mig något lättsinnigt handladt att blott och hart för besvärets skull tillskynda staten en förminskning i dess rättmätiga inkomster. Jag medgifver gerna, att det kan vara billigt, att den stora hopen af lysningssökande personer blifva befriade från en sådan afgifts erläggande. Men under sådana förhållanden anser jag det varit det Höglofl. Bevilln:s-Utsk:ts pligt att på annat sätt söka fylla denna lucka, helst som Utsk:t uttalat den grundsatsen, att den, som har något, skall betala till staten, men den, som har intet, skall slippa. Utsk:t hade t. ex. kunnat uppgöra en slags tariff, hvaruti de uteslötos från afgiftens erläggande, som ej hafva sig bevilln. efter andra artikeln påförd, eller att de, som i bevilln. betalte så eller så mycket, borde.erlägga en viss högre procent, som ersatte det indragna lysnings-karte-beloppet. Då hade man vunnit ändamålet, nemi. man hade både minskat besväret för uppbordsmännen och bibehållit statens inkomster. Som jag således ej af de skäl, som här blifvit anförda, kan finna att Utsk:t haft något enda giltigt stöd för sin tillstyrkta åtgärd, får jag för min del anhålla, att R. o. Ad. ville till Utsk:t återremittera förev:de 2:dra punkt. Gr. Mörner: Den redogörelse öfver förhållandet med uppbörden, som Gr. Lagerbjelke nyss framställt, upptager visserligen åtskilligt, som kunde bibringa allmänheten den åsigten att den ifrågav:de uppbörden vore särdeles betungande, men drager man sig till minnes hvad en sednare talare anförde, att hela uppbörden belöper sig till 4 å 5 rdr för hvarje kyrkoherde i riket, så torde föreställningen om det stora besväret icke längre kunna göra sig gällande.
Vitriol. Wax. Vindruf. Färger och tärgningsiimnen: Cochenille. 40 Bevillning s-utskottets Memorial, N:o 23. 77:o Den, sorn godkänner Utskottets förslag att å grön och blå Vitriol nedsätta gällande införselsafgifter, å den förra lill 3 r:dr per 1/ lispund och å den sednare till 1 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej: vinner Nej, bibehållas gällande införselsafgifter å grön Vilriol, 4 r:dr per 17 lispund, och å blå Vitriol 1 sk. 6 rsl. per skålpund. 78:o Den, som bifaller Utskottets förslag att indela Wax i oblekt samt blekt eller fär gack och å det förra bestämma 3 sk. samt å det sednare 8 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Ney; vinner Nej, kommer Wax att bibehållas vid gällande indelning och tullbestämmelser, nemligen: gult med 4 sk., livitt med 12 sk. och färgadt med 18 sk. införselstull per skålpund. 79:o Den, som gillar Utskottets förslag alt nedsätta införselstullen å torr Vindruf från 12 till 6 sk. per lispund, röstar Ja\ den, det ej vill, röstar Ney; vinner Nej, bibehålies gällande införselstull oförändrad. Utom de af Utskottet föreslagna, uti ofvanstående propositioner från och med den 28:de omförmälda, nedsättningar i gällande införselsafgifter å rå- och beredningsämnen för näringarne och konstfliten, har Borgareståndet dessutom beslutat, att införselstullen å den under färger och färgningsämnen upptagna artikeln cochenille skall nedsättas från 16 till 8 sk. skålpundet. Ridder - Bevillnings-Utskottets Memorial. N:o 23. 41 Ridclerskapet och Acleln, Presteoch Bonde-stånden hafva deremot bibehållit gällande införselstull å denna artikel, i afseende hvarå Utskottet icke eller föreslagit någon förändring.
Don 4 Mars e. ra. toi Erhöll K. M:s fullmakt som under-lieutenant; Juni d. ii samma år, commenderad som di visions—clief med kanonjollarne till Kappelskär. 1812 d. 3i Maj varit commenderad på K. örlogsbriggen Johanna Christina på kryssning i Östersjön med convoj, under Baron Klinckowströms och Capit. Hjelmstjernas befäl. 1813 d. 23 Maj varit commenderad tilt Landskrona, som slup-chef; emottog befäl som divisions-chef d. 3 Juli, samt bevistade i denna egenskap expeditionen mot Danskarna d. 6 Oct. under bataljons-chefen Hr Majoren och Ridd. de Freses befäl; 1814 d. 10 Jan., commenderad som chef för en marsch af 200 man båtsmän Lill Norrland; år ! 814 commenderad som di visions-chcf under Hr Majoren och Ridd. af Klerckers befäl , samt bevistat affären vid Fredriksstad d. 3 Aug. 1815 d. 17 Jan. erhållit Konungens nåd. resolution på under-lieutenants lön efter lieutenant Servais; samma år commenderad till Götheborg som divisions-clref, för att hemföra kanonslupar till Stockholm. Erhöll nåd. fullmakt att vara lieutenant vid armeens flotta. i835 d. 6 Maj undfått nådigt afsked med pension. Slockholm d. 4 Mars 1840. Lades på bordet. Gr. Frölich, Gustaf Erik, hade ingifvit ett anförande, som upplästes, så lydande:
Ständer ansett kunna undanrödjas allenast genom uppbäfvande al de. räntor, som äro åsätta en del af dessa verk, hvarigenom äfven denna näringsgren, som har till ändamål förädling af vår hufvudnärings dyrbaraste och oumbärligaste produkter, skulle lossas frän de band, hvaraf den hittills varit tryckt; och dä, äfven om den bevillning, som i stället för grundräntan komme att för qvarnverken utgå, åtminstone till en början icke torde ersätta den derigenom uppkommande minskningen i Statens ordinarie inkomster, landel i allt fall medelst denna af rättvisa påkallade åtgärd medelbarligen tillskyndas fördel genom en utvidgad industriel verksamhet, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat: l:o att räntan å mjöloch sågqvarnar må, — under förutsättning att nu gällande författningar, så vidt desamma icke angå frågor om vattenuppdämning, skola i behörig ordning ändras så väl i afseende å hittills meddelade föreskrifter rörande rättigheten för mjöloch sågqvarnars anläggning som ock beträffande den tull, som härvid bör utgå, — från och med nästa slalsregleringsperiod, upphöra att vidare utgöras; i följd hvaraf rustningsskyldigheten för så beskaffade verk af frälse natur äfven bör försvinna : samt 2:o att, vid beräkningen af Statens ständiga inkomster uti ordinarie eller grundränta, af den Kronan behållna delen må aldragas 100,000 Riksdaler Riksmynt.
Men äfven i afseende på bouppteckningsoch arfs-frågor står den icke väl tillsammans med den nya lagstiftningen angående urarfvagörelse och undanskiftande af egendom i död makes bo, enligt ofvanberörda Kongl. Förordning den 18 September 1862. Enligt 5 och 7 §§ i denna förordning åligger det nemligen frälsemans arfvinge, som vill göra sig urarfva och efterlefvande maka, som vill afträda egendom för att vinna befrielse från gäld, att hos underdomaren afträda egendomen inom en månad från den dag, bouppteckningen slutades, och följaktligen äfven att vid afträdesansökningen foga samma handling. Men enligt 9 Kap. 4 § Ärfda-Balken bör ock inom nyssnämnda tid bouppteckningen ingifvas till den Hofrätt, hvarunder den aflidne vid dödstillfället lydt. Denna Öfverrätt tillkommer derjemte på grund af 2 och 3 §§ i omförmälda Kapitel af Ärfda-Balken att vaka deröfver, att bouppteckning efter frälseman varder inom föreskrifven tid hållen, och, om sådant ej då låter sig göra, meddela anstånd dermed till viss dag. Deremot eger underdomaren, enligt 21 § i 1862 års förordning, att, i fråga om egendoms afträdande, pröfva, huruvida bouppteckningen blifvit i laga tid upprättad. Här förefinnas alltså inkonseqvenser i lagstiftningen, som svårligen kunna annat än leda till oreda och förvecklingar i tillämpningen. Hvad slutligen angår den Hofrätten åliggande vårdnaden öfver förmynderskap för omyndige af frälsestånd, har svårigheten att utöfva densamma, i synnerhet då myndlingarne bo å aflägsna orter, blifvit ökad genom Kongl.
Härtill kommer äfven det skäl, som Utskottet trott sig icke böra förtiga, att, dä detta är en inom en enda province träffad, ehuru af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästad, frivillig öfverenskommelse, så synes fragen om ändring häruti först böra genom en dylik öfverenskommelse väckas, och endast derefter blifva föremål för Riksens Höglofl. Ständers öfverläggningar och afgörande. Dock varder detta allt Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 18 Aprill 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskotts Utlåtande i anledning af gjorda anmärkningar vid desst aflåtna Betänkande, rörande väckt fråga om rättigheten för Lumpsamlare, att om kringresa i Landet, samt om stället till Lumpors anskaffande för PappersBruhens behof. 33etta Betänkande har blifvit återremitterade af Högvördiga PrestStåndet och Hedervärda BondeStåndet, till följe af de anmärkningar, sorn flere bland dessa Respectiva Ståndens Ledamöter dervid behagat göra, och hvilka Bihang till LiksSt. S28 Eesv. och Ekon, TJtsk. Betänkanåen. hufvudsakligen åsyfta, att, enligt hvad Utsk ottets Ledamot, Riksdagsmannen Nils Månson, till sin reservation serskildt anfört, en inskränkning i Lumpsamlares antagande måtte föreskrifvas, så att visse Lumpsamlare antoges antingen för hvarje Härad, siler för hvarje PappersBrtik, med afseende på dess tillverkning, och så, att för öfrigt de Socknar, hvilka med vissa Pappersbruk ingått ackord om Lumpors samlande, måtte slippa besök af Lumpsamlare fran andra Pappersbruk. Efter en noga pröfning häraf får Utskottet, med åberopande af de grunder, som innehållas uti ifrågavarande Betänkande, hvilket redan vunnit de 2ne öfriga RilcsStändens bifall, till vördsamt besvarande anföra, att
För de fullbordade fängelserne hade kostnaden varit: för länsfängelser i Stockholm R dr 151,500: Denna kostnad, fördelad på cellantalet, hade således visat sig mycket olika på olika orter och omvexlat från minst 1,012 R:dr 28 sk. till högst 1,680 R:dr 16 sk., räknadt för hvarje cell-nummer. Sedan erfarenheten gifvit någorlunda säker ledning för arbetets verkställighet och bedömande, skulle åtskilliga hittills hafda utgifter kunna undvikas, och ej sällan, åtminstone hvad de mindre fän - Linköping . Skrifvelse, N:o 16. gelserna angick, arbetet kunna, under nödig tillsyn, upplåtas på entrepenad, derigenom ock besparing vore att förvänta. Till fullständig reglering af rikets läns-, häradsoch stadsfängelser vöre förslag uppgjordt, hvilket, då frågan derom funnits ega sammanhang med den orri ordnande af Rikets domsagor, blifvit jemväl till den sistnämnde frågan utsträckt. Förslaget, i dess reviderade skick, upptoge 1773 celler för länsfängelser, 714 för fängelser i andra städer än länsresidensen och 792 för fängelser på landet, eller tillsammans 3,279 celler. Om nu antagas finge, att, såsom sannolikt vore, dessa celler, tillika med bostadsrum för bevakningen, ekonomirum och stående invantarier, kunde, kostnaden för inköp af byggnadstomter jemväl inbegripen, öfverhufvud anskaffas till ett pris, efter cell räknadt, af 1000 R:dr för länsfängelser, 800 R:dr för egentliga stadsfängelser och 500 R:dr för häradsfängelser å landet, hvilka belopp något öfverstiga de i det uppgjorda regleringsförslaget beräknade, emedan detta endast afsåg egentliga byggnadskostnaden; så skulle hela kostnadssumman uppgå till 2,740,200 R:dr, eller 1,440,200 R:dr, utöfver hvad redan blifvit anslaget.
Vid 8:de punkten: af Friherre Nordin: att i stället för orden': ”Ingen Hypotheks-F öre ning må träda i verksamhet” &c., borde stå: ” Hypotheks-Förening må ej blifva delaktig af Rikets Ständers garantie” &c., emedan, i händelse en Hypotheks-Förening vill börja att operera utan Statens biträde, det ej må kunna förvägras. Af en del Ledamöter inom alla 3 Riks-Stånden : att den uti denna punkt utfästa minimi-summa vore för hög; samt af andra åter, att denna summa vore alldeles för låg. Som de af Utskottet uppgjorda hufvudgrunder för Hypotheks-Föreningar endast hafva afseende å sådane Föreningar, som kunna erhålla Rikets Ständers garantie, och hvilket uti rubriken å hufvudgrunderna tydligen uppgifves; så har Utskottet funnit öfverfiödigt att, vid denna punkt, derom göra en erinran. Emedlertid har Utskottet, till förekommande af all misstydning, velat föreslå den förändring i början af omberörde punkt, att orden: ”Ingen Hy potheks-Förening fjnå” utbytas emot: ”Hypotheks-Förening må ej.” Hvad åter angå de i afseende på minimi-summan gjorde anmärknin - Stals-Utslcoltels Utlåtande N:o 447' gar; så, enär derå blifvit yrkad både nedsättning och förhöjning ., anser Utskottet lämpligast att, i detta hänseende, vidblifva förra förslaget. Val g:de punkten: af åtskillige Ledamöter inom Borgareoch B onde-Stånclen'. alt Rikets Ständer icke må garantera sådana lån, som af Hypotheks-Föreningarne upptagas med capital-rabatt; samt af Friherre Nordin: att stadgandet om Hypotheks-Föreningarnes bokföring’, såsom helt och hållet tillhörande det reglementariska, bör ifrån hufvudgrunderna utgå. Att förbjuda Hypotheks-Föreningarne upptaga lån emot capital-afdrag, vore ganska origtigt, emedan ofta, isynnerhet utländska lån kunna erhållas på ganska förmonliga vilkor, då capital-rabatt är medgifven.
Ridderskapet oell Adeln har Herr Carl Gustaf Reinhold von Hausvolff, med hvilken Herr Friherre Jacob Cederström sig förenat, yrkat, att det af Utskottet uti dess afgifna Betänkande gjorda förslag: att äldre redan stadfästade Conventioner mellan PreSterskapet och Församlingarne, rörande Presträttigheter, böra blifva orubbade och o - Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. 651 fötändradt bibehållne, åtminstone icke i anseende till Gottland mätte blifva gällande, emedan derstädes, ifrån äldre tider tillbaka, emellan Tiondetagare och Tiondegifvare varit stridigheter, hvilka slutligen under Drottning Christinas tid blifvit genom Regeringens bemedling på sitt sätt bilagde eller rättare sagdt tills vidare döfvade, medelst en upprättad afhandling eller så kallad ConventionS-Stadga, hvilken dock icke hunnit sanction för everdeliga tider titan, sedan Kongl. Maj:ts och Kronans andel i Tionden blifvit till Gottlands Presterskap öfverlåten, hade Presterskapets vid hvarje Regementsförändring, Sökt och vunnit ytterligare prolongation afförberörde ConventionSStadga och donation; men vid Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s upphöjelse på Svenska Thronen, vore en sådan prolongation Presterskapet icke förunnad, af orsak, att på Gottland, likasom på flere ställen i Rikets öfrige Provincer, fråga uppstått om en bestämd och mera lämpelig Tiondesättning samt, i anseende till åtskilliga obehagliga stridigheter derom, så val Högvördige PrestStåndet, som de öfriga Respectiva RiksStånden vid sednare Riksmöten i underdånighet begärt Kongl. Majrts nådiga bemedling, äfvensoxp angående 111 eranämnde Conventions-Stadgas kraft och verkan uppstått tvist, hvilken jemte serskildt förslag till en lämpelig och billig utväg, att Presterskapet på Gottland måtte hädanefter äga tillräcklig utkomst utan Tiandegifvarens allt för mycket betungande emot deras Likar å 652 Eesv. och Ekon.
Denna ofversilrtliga tab15 utgor midtpartiet och ofverst B detsamma synes en byst af Fredrika Bremer. Den nedre delen upptages af nbgra hyllor, hvarii finnas utstallda exemplar af Forbundets tidslzrift Dagny samt diverse mindre tryckalster. DBr ar Bfven plats beredd for ett litet arlressblad med svensk och engelsk text, afsedt till spridning bland den GtstiillningsbesiSkande allmiinheten. Y: Whitlockska stbentfief har i likhet med fbregiiende irir tilldelats filosofie knnclidaten Alice T$unberg. Till Fredrika-Bremer-Ftirbundefs ombud i Kristianstad och Sundsvall har styrelsen utsett fru Anna Lindskog och froken Frida af Sandeberg, hvilkn bHdn godhetsfnllt iitagit sig uppdraget. Fr&amp;n skilda hgll. r i d Upsala universifef vistas virterminen 1.897 31 kvinlign studenter, af hvilka 14 ti.llhbra Stockholms nation, 4 Vestin.-Dala och 4 Gotoborgs nationer. Bland dessa 31 finnas 1 filosofie och juris kand., 1 medicine och G fil. ksndidater. FriSken Anna Dahlstrijm tjiinstgor iifven denua termin &amp; so? ordinarie amanuens vid patologiska institutionen. Foreningen for Stockholms liisesalong hade sitt ksniote tisdagen den 20: e dennes. Sedan den vanliga, mera affiirsmiissiga delen af forhandlingarna blifvit afslutad, uttalade ' styrelsen sin tacksainhet till froken Awore Wensjoe for 20-iirigt plikttroget och ofortrottadt arbete s&amp;som tjanstgorande inoin salongen. Tillilra ofvei: ltimnades till froken W. en enkel minnesgiifva, bestiiende af ett album med portriitt af lasesalongens stiftarinnor, dess forna och nuvarande styrelseledainoter samt ofriga gynnare och viinner, j h t e en korg med ntsokta blommor, under hvilkas blad en mera varaktig g&amp;d af erkansla var dold. a
St:r bifallas, d. v. s. Linieskeppens förändring till Fregatter, så torde detta uttryck vara alltför oegentligt, emedan Konungen ej gjort någon framställning till R. St. vare sig till bifall Den 26 Juni f. m. 189 eller afslag om förändring af Linie-skepp, utan endast rör:de anslag för delta ändamål. Det är således min tanka, att beslutet, utan ogillande ordalag, bör uttryckas sålunda, att Konungens framställning rör.de medels anvisande för Linie-skeppens ifrågaställa förändring tilt Fregatter icke bifalles. Hr af Puke, Folke Magnus: Jag måste bekänna att jag icke kan fatta den af Hr Fähraeus framställda satsen att Konungen icke skulle hafva föreslagit Linie-skepps nedhuggande till Fregatter dä det i den K. propos:n angalo Statsverkets tillstånd och behof, tydligen står att läsa följande: ”Den plan, som K. M. låtit npgöra för de till krigsfartygens nybyggnad och komplettering, samt förrådens förstärkande erforderliga arbi ten och kostnader, är uti det åberopade prot. fullständigare utvecklad. Det finnes deraf, att dessa arbeten, förnämligast afseende fullbordandet af under byggnad varde krigsfartyg, förändring af 3 Linieskepp till Fregatter, anskaffande af 12 Angbogseringsfarlyg” etc. Med anledn. af dessa ord hemslåller jag til! en hvar om ej saken är ganska tydligt och klart framställd, och för min del kan jag ej finna annat än att Ständerna både kunna och äro skyldige att deröfver uttala sitt omdöme. Så har tillgått flere gånger tillförne: om jag öfvergår lill StatsUlsk:s nu afgifna utlåt, så ser man, i afseende på den plan som Konungen låtit vid sisth riksdag npgöra till Sjöförsvarets organisation att Disk. säger: ”1 saknad af behöriga kostnadsförslag och detaljerad framställning af sättet för denna plans utförande, kunde 15. St. i dess vidare bedömande sig icke inlåta, än att Ständerne funno densamma till väsendtlig del bero på förutsättningar, hvilka icke hunnit genom en längre eller fullständigare erfarenhet pröfvas.”
Hennes man hade förbjudit henne att hysa någon, sade Anna till sist. Men det gick ju an att ligga i ladan. Där fans godt om hö nu. Den främmande tackade och gick in i ladan, som låg tätt intill boningshuset. Fantasierna kommo åter. Anna gick in i kammaren, där gossen låg. Han hade gått till sängs och låg nu och sof. Hon stod och grät i mörkret, medan hon lyssnade till hans jämna andedrag. Hon kom ut därifrån, ännu gråtande, tände en ljusstump och såg sig i spegeln. Hon var inte ung och vacker längre. Håret var tunt, hyn grof och rynkig, ögonen röda af gråten, och mer än en tand fattades framme i munnen. Hon hade ej någon makt öfver honom längre, det förstod hon godt. Det var förbi med henne, hon var gammal nu. Men hon! Den där andra! – Hon satte sig på en stol och vaggade hufvudet mellan händerna. Hvad hade hon gjort henne, efter hon ej kunde få ha sitt i fred. Plötsligt for hon upp. Hvar var flickan i kväll? Hon hade ej förut lagt märke till, att Malin ej varit med vid kvällsvarden. En stråle af hopp liksom glimmade till för henne. Tänk, om hon gått sin väg och aldrig tänkte komma igen? Deras ordväxling, flickans beteende vid middagen! Men tänk, om det stycket i stället nu råkat hennes man. Ja, så var det nog. Det var ju helt naturligt. Det var därför mannen sagt, att han skulle fara bort. Han hade nog icke rest långt. Vinden tjöt därute. Det var kallt i luften, och det regnade och blåste oupphörligt. Det blef kvaft inne i stugan. Regndropparna plaskade ängsligt enformigt genom rännan och sipprade ned i jorden. Hon kände sig plötsligt rädd igen. Hennes tankar började syssla med, hvad den där strykerskan kunde taga sig till. Hennes rykte var ej det bästa. Hvad måntro hon ville, som kom så sent och i ett sådant väder till? Hon ångrade, att hon låtit henne stanna i ladan. En sådan människa kunde utaf elakhet tända eld på ladan och låta den brinna till aska. Hon gick till förstugan och fick lust att gå ut på gården och se efter, om det inte var någon fara för eld. Då hörde hon slag på porten. Tydliga starka slag.
M 10. tig fullständighet, enär flere slags hemman och lägenheter, såsom Kungsoch Kungsladugårdar, Akademi-hemman, Gästgifverier m. fl. skulle enligt samma förslag anses undantagna; har Utskottet uti ånyo afgifvet betänkande, under vidhållande i öfrigt af sitt förut gjorda tillstyrkande, att ifrågavarande besvär måtte utsträckas till jord, som hittills varit derifrån undantagen, föreslagit att boställen måtte derifrån befrias, hufvudsakligen af det skäl, att deras innehafvare, i egenskap af Statens tjenstemän, redan hade andra bestämda skyldigheter att till det allmännas gagn fullgöra, hvilkas uppfyllande toge deras verksamhet i anspråk, men ansett alla andra hemman af hvad beskaffenhet de vara måtte, alla skattlagda samt bebyggda och särskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar jemte alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande, böra uti nämnde besvär deltaga, samt i öfverensstämmelse med dessa åsigter till Rikets Ständer gjort vederbörlig hemställan; hvarefter och sedan samtlige Riksstånden bifallit detta betänkande, underdånig skrifvelse blifvit till Kongl. Maj:t aflåten, hvilken haft till påföljd den Nådiga Kungörelsen af den 9 Augusti 1851, hvarigenom ifrågavarande onus erhållit den af Rikets Ständer föreslagna utsträckning, der viss aflönad fjerdingsman antages. Vid sistförflutna riksmöte åter har Allmänna Resvärsoch Ekonomi-Utskottet utlåtit sig att fjerdingsmanna-befattningen ostridigt utgjorde ett menighetsbestyr; och då besväret dermed desto heldre borde, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, drabba alla dess jordoch fastighets-innehafvare, som