Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om kvinnan heter det i samma u t m ä r k t a a r b e t e: » Hennes t a n k a r gå alltid åt samma h å l l: de vända sig kring kärlek, liksom magnetnålen riktar sig mot nordpolen. Hvilken deras samhällsställning än må vara, begära alla unga flickor, fula och vackra, rika och fattiga, endast att få älska. Men i stället för det öfvermått af kraft och verksamhet, som under dylika förhållanden framträder hos ynglingen, yppar sig hos den unga flickan en obeskrifiig trånad, ett obestämdt svårmod samt hejdlösa utbrott af skratt och gråt. » K ä n n a mina ärade läsarinnor igen symptomerne? J a g bara håller mig till den exakta vetenskapen, men vet föga om den p r a k t i s k a verkligheten. Det förhåller sig med denna sjukdom som med de flesta andra, att den först ligger dold någon tid, innan den framträder i ljuset. Må man därför noga aktge på kännetecknen för att kunna hämma det onda, innan det blir ak u t eller ännu värre kroniskt, ty då är botandet ofta för sent. » Man kan, » säger en specialist pä det här området, » förmoda kärleksbacillens ännu dolda tillvaro, om någon antingen oftare eller ock mera sällan än vanligt med en egendomlig klang i rösten och en lilen blixt i ögat uttalar namnet på en person nf motsatt kön. » Vanligen är den, som råkat u t för kärleksbacillen och själf upptäckt sin farliga belägenhet, mycket ifrig att hemlighålla sjukdomen till en tid. De, som ömsesidigt älska, bli dock snart genomskinliga för hvarandra, äfven om ögonen äro nedslagna. I vissa fall öfvergår sjukdomen lätt till en fruktansvärd missbildning af kärlek, kallad svartsjuka, hvilken lär vara envisare och mera svårhandterlig än alla andra mänskliga lidelser tillsammantagna. Namnet h a r förmodligen uppkommit däraf, att den med nämnda åkomma behäftade icke är vidare ljus i uppsynen, utan mörk som månen i nedan. Svartsjuka uppstår egentligen, då mer än en fått kärleksbaciller frän samma håll, samt är ett okufligt begär att ensam triumfera öfver alla medtäflare eller s. k. rivaler. Den angriper såväl män som kvinnor och gör dem stundom till riktiga vildar eller furier.
Och klädningen är mycket för lång framtill! — Det hade varit bättre, om fru Svan lämnat bort fröken Eleonores balklädning, jag kan värkligen icke göra den till pass. Fröken kan gärna för mig få ha sin klädning så kort som en balettdräkt, jag kan omöjligt se om den är kort eller lång, fröken står ju inte rak en sekund, förresten är det icke görligt att få något elegant och vackert ut ur det här usla tyget. I detsamma kom Beate in, hon såg sig indignerad omkring och började plocka upp några långa tarlatansremsor, som lågo kringströdda på golfvet. — Får jag be jungfru Beata vara snäll och låta remsorna ligga, jag skall just begagna dem till krus. Sömmerskan var alldeles röd i ansiktet, hon hade så länge behärskat sig vis à vis Elly och — hennes mamma. — Ja, det var bara välmening, fröken lilla, jag var rädd att någon skulle få de här trasorna omkring benen, men jag skall gärna lägga ner dem igen, om det är bättre. Och Beate lade omsorgsfullt ner remsorna precis på samma plats, där hon tagit dem. Fru Svan gaf Beate en bönfallande blick, hvilken hade till följd att denna sväljde återstoden af den läxa, hvarmed hon tänkt uppbygga fröken Berggren. — Klädningen blir utmärkt, inföll Ellys mamma i uppmuntrande ton, så fort Beate stängt dörren efter sig, jag är mycket nöjd med den. Och nu var den lyckligtvis färdig och upphängd i garderobstaket, där den såg ut som en mot höjden sväfvande engel, sade Arvid, som fått titta in. Fröken hade gått. Elly var åter sig lik, med undantag af att hon, som fadren uttryckte sig, ibland hängaf sig åt några högst omotiverade luftsprång, och nu hade man ändtligen kommit till aftonen före den märkvärdiga balkvällen. — Hvar äro barnen? frågade ingeniören, då han vid tedags kom in till sin hustru. — Elly måtte åtminstone vara hemkommen att döma af det där skrattet, det gör henne ingen efter. Nå, välkommen min flicka lilla! Har du gossarne med? — Ja, vi äro så fasligt tehungriga. De voro alla tre varma och lifliga, de komme direkt från skridskobanan, där hade varit facklor och musik.
Piastrar, önskad upplysning om af hvem de i BancoRevisionens Berättelse omförmälde, blifvit uttagne. Motion, remitt. till BancoUtskottet, II s 1809. Utskottets Utlåtande, VI 1. s 218—•* 332 22g, lagdt lill Handlingarne, af Adeln, IX s 3o5, af PresteStåndet, ix s 3o8,af BorgareStåndet, IX s 3ii, af BondeStåndet, ix s 314* Planpenningars utgörande, om de så kallade; Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1187. Ekon, Utskottets Utlåtande, VIII s 213 — 23o, Eif. af Adeln, ix s 224. af PresteStåndet, IX s 243, återrem. af BondeStåndet, II s 1329. Ytterligare Utlåtande, VIII s 704, 705, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 357. Underd. Skrifvelse, X 1. s 2o5—.208. RiksdagsBeslutet, § 44- Plikten, om afskaffande af den stadgade, för den som sig vid andra Uppbördsstämman ej infinner och sin oförmögenhet till utskylders erläggande anmäler. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 5o, bif. af Adeln, ix s i35, hänvisadt till Ekon. Utskottet, af BondeStåndet, II s i3o3. Porcelainesförare. Se Glasförare. Portofranco, om, på Gothland. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 12^2, 1262. Utskottets Utlåtande, VIII s 1026 — r086, återrem. af BondeStåndet, ix s 696, af PresteStåndet, IX s 715, af Adeln, IX s 8o3.
Ståndet icke eller någon åtgärd dervid kunna äga rum. Beträffande frågan om en Representationsförändring, så ock emedan intet förslag härom finnes slutberedt, kunde denna fråga icke nu till afgörande upptagas; utan skulle detta ämne ytterligare till Constitutions Utskottet öfverlemnas till den handläggning Utskottet finner för sig möjlig. Rörande Riksdags Ordningen: § 17. De år 1809 och 1810 afgifne Förslag till ändringar uti denna § ogillades. § 34. Det år 1809 föreslagne till-lägget bifölls. § 36. Det på bordet hvilande förslag till ett till-lägg uti denna § afslogs. §§38 och 46. Alla hvilande förslag till ändring uti dessa §§. ogillades. § 56. Den vid 1812 års Riksdag föreslagne ändringen godkändes. §§ 57, 63 och 75. De uti dessa. §§ föreslagne ändringar blefvo af Ståndet bifallne. 682 Bilagor till protokollet den 3 Juli 1815 § 78. Af de uti denna § föreslagne till-lägg biföll Ståndet det förra Momentet men afslog det senare. § 81. Det föreslagna till-lägget ansågs vara öfverflödigt. Rörande de ändringar, sorn blifvit föreslagne uti 30, 37, 52 och 74 §§ Regeringsformen samt 14, 19, 21 och 23 :dje §§ Riksdags Ordningen beslöt Preste Ståndet att införvänta de Resp. Med Ståndens Beslut. — Äfvensom afgörandet af 81 :sta § :n Regeringsformen uppsköts till dess Preste Ståndet fått del af Constitutions h tskottets Utlåtande öfver Kongl. Maj :sts Nådiga Proposition om rättelser i samma §. De öfrige Grundlagsfrågorne blefvo intill nästa Plenum uppskjutne. Ut Supra. Ex Protocollo. J. U. Almqvist. Utdrag ur Prästeståndets protokoll den 19 juni 1815.
Åtskilliga alunverks-egares underdåniga ansökning om vidtagande af åtgärder i ministeriel väg eller beviljande af exportpremier, för beredande af lättad afsättning för svensk alun; med kommers-kollegii deröfver afgifna utlåtande. 3:o General-tullstyrelsens underdåniga hemställan, att förmalda ben eller så kalladt benmjöl måtte, likasom oljekakor, tullfritt eller mot låg tull, såsom en proceut af värdet, få utföras. 4:o Underdåniga besvär, angående förtullningen af ett parti horn, hvilket angifvits såsom hornplatter, men ansetts vara arbetadt horn; tillika med generaltullstyrelsens och kommers-kollegii deröfver afgifna utlåtanden. 5:o Kommers-kollegii underdåniga utlåtande öfver hos Kongl. Maj:t gjord undersökning att för handsktillverkning få, emot tull af 10 procent utaf värdet, årligen införa en viss qvantitet hvita finare skinn. Bili. lill R. St. Underdånig ansökning att tullfritt eller mot nedsatt tull få utföra 1000 skeppund tackjern, tillverkadt vid masugn i Wermland af der befintliga sjö- och myrmalmer, jemte bergskollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande, 7:o
Enligt Tullkammarens handlingar har tulluppbörden härstädes, inberäknade lastpenningar, ' nederlagsrekognition, transito-afgifl, fyroch båk-afgift samt afgift till handelsoch sjöfarts-fonden, men utom kontiskations-medlen, utgjort: 38 area 1821 — 30 i medeltal » ISSI—40 » » |8i 1—50 » » 1851—54 » är 1855 B:ko R:dr 657,020. 28. »’ » 968,300. 24. » » 1,595,772. io. 6. » » 2,224,034. is. » » 3,199,885. 20. 4. Den betydliga tillväxt, som Götheborgs tulluppbörd enligt förestående sammandrag vunnit, är så mycket mer bevisande om rörelsens förkofran, sorn under den tidslängd, hvilken sammandraget omfattar, åtskillige i tulluppbörden ingående afgifter, såsom konvoj-afgiften å utgående varor, lästetalsafgiften och stämpel-afgiften, upphört, samt tull-afgifterha å utgående varor till största delen försvunnit eller blifvit betydligen nedsatte, och å en stor del inkommande varor dels alldeles upphört, såsom för Bomull och Stenkol, dels i iner eller mindre mån blifvit förminskade. Angående Götheborgs vexelrörelse upplysa meddelade ofliciella uppgifter, att vexelsluten härstädes utgjort £ Sterling. H. Boo Mark. Francs. Holl. Gulden. Doll. af tillsammans 1,474. Totalbeloppet af vexelsluten, som år 1853 motsvarade ett värde i Sv. Banco af 121 millioner, uppgick 1854 till 14\ och 1855 till nära 18 millioner. Väsendtliga orsaken till denna basliga stegring är att söka i den betvd liga spaumålsutförseln. Frakthaudeln under ifrågavarande tidrymd kan i det hela antagas hafva varit vinstgifvande.
varuhandeln, som ut' icke allenast på Länets s ko " s Ti 11 o ä 11 *r * * / It ^ ^°0,k numera grundad vattendragen äro' myckemed5 ? hv,J{8 ‘ "ärhele” * de större ne Norrska skogar hvildt fl I?8 * ?lan °Ck pä t,rnmer från närbergIand samt der forså-is lil !| f transforteras li,i Sågverk i Wermlin export. °“S 1,11 P,ank0r’s°m sederme| a i Götheborg försäljas vornfEK^Ä d«f?*TrTn: ^ 3f de b*W**re Gruflagde; någre äldre skäran 51V,1Tve,inium icke blifvit oda Jemnat icke obetydliga o vint! t pi™ ° ^i" odesmä* äte»' upptagne och hafva liing, sorn eif vit ^en " „^vanl.teter ,na,m* men blott en ny ma|manjed -blifvit med arbe te bebe [b mIT ^ ^ bar u”der d^na tid åren varit sorn följer: koppor lingen har under de sednast År 1828 /^Va,m* bofrad och Vaskad malm. 1020 * * 44.643 Tunnor. 16,64, Tunnor. 27 — Buller 1 malm. So fräd och Vaskad År 1829 36,852 Tunnor. 13,226 Tunnor, År 183o 36,687 dito 17.753 dito År 1831 . 46.926 dito 21,56o dito År i832 54,64i dito 20,598 dito S:a 219,749 Tunnor. 89,778 Tunnor. e‘ler i årligt medeltal 43-949 dito 17,955 dito (Obs. Hvarje Tunna beräknad till 2 Skepp:d eller 52 Lisprd.)
I nu gällande Bevillmgs Stadgas 142 § heter det nemi.: ”Befrielse efter 2:dra Art. åtnjuta l:o) Innehafvare af en eller flere tjenster, antingen utan lön eller inkomst, eller hvars sammanräknade belopp ej öfverstiger 300 rdr rmt etc. etc.” — Den värde talaren finner således, att samma princip, som hittills blifvit följd, äfven legat till grund för Utsk:ts framställning. Ehuru väl jag ingalunda kan gilla den i detta hänseende framkastade anmärkning, vill jag dock, på grund af R. o. Ad:ns beslut i afseende på den 6:te punkten, äfven anhålla, att det Höglofl. Ståndet måtte återremittera den nu förevarande 8:de punkten. Hr Prytz, Lars Adolf: På grund af mina vid 6:te § gjorda anmärkningar, ber jag, att nu få instämma i det af Hr von Koch framställda förslag, att nemi, R. o. Ad. antingen måtte bifalla Hr Schwartz reservation med den af Hr von Koch begärda utsträckning af inkomstbeloppet från ',200 till 1,800 rdr eller att B. o. Ad. måtte återremittera den förevarande 8 § i syftemål att få anmärkningarna under Utsk:ts pröfning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade II.
Arbetena i verkstäderna och på fälten afstannade; men alla onda lidelser vaknade till lifligare verksamhet. Den som hade en öppen fiende eller fruktade en hemlig afundsman ansåg sig på förhand förlorad. Man fann det bättre att förekomma än förekommas i fråga om angifvelser, och domstolarne hade knappt öppnat sin verksamhet, förrän de voro öfverhopade med sådane. ”Sedan man på en ort väl börjat bränna hexor”, skrifver en författare på sextonhundratalet, ”uppstodo allt flera, ju flera man brände.” Uti åtskilliga kommuner i Tyskland och Frankrike blefvo samtliga qvinliga innevånare brända. Mångenstädes gick det derhän, att furstar och landsherrar af fruktan för befolkningens utödande, måste med magtspråk hämma inquisitorernas raseri. Girigheten bar ved till bål, som vidskepelsen och hatet tände. Vi anföre blott ett enda exempel ur de skottska hexeriprocessernas historia: en man vid namn Hopkins, som, öfverbevisad om mord, blef förd till galgen, tillstod der, att han förskaffat 200 qvinnor till bålet och af domaren belönats med 20 shilling för hvarje. Och öfver hela Europa förnams under många årtionden icke en enda röst, som med förnuftets eller religionens vapen sökte hejda mördandet! Fanns någon, som icke delade sin tids vansinne, så band fruktan hans tunga. Och lärdomen och religionen, långt ifrån att träda det onda i vägen, hade spännt sig framför dess triumfvagn. Det var med bibeln i hand som theologerna helgade förfarandet; med grunder ur kyrkofäderna och med spetsfundiga resonnemanger som lärdomen försvarade det. De protestantiske theologerna brände i kapp med de katolske. Luther och de förste reformatorerna stäfjade icke, utan befrämjade och förökade djefvulstron. Hade hedendomen af kyrkofäderna betecknats såsom Satans verk och furstendöme, så hänförde Luther kyrkans föregående lif, alltifrån påfvedömets uppkomst, till samma sfär och förvandlade mensklighetens hela historia till ett diableri. Äfven i ett annat hänseende bidrog kampen mellan reformationen och katolicismen till djefvulstrons förskärpande.
Att för resten orsakerna till fattigdomen äfven varit af annan natur, derom är 1111 icke fråga; och om jag skulle slutligen yttra hvad jag ansåge vara bästa sättet att minska fattigdomen, skulle jag såsom sådant nämna, alt minska skatterna, alt införa näringsfriheten, att befordra en större upplysning, och att för öfrigt låta den allm. välgörenheten sjelf uppsöka föremålen för sin verksamhet samt bedomina i hvilka fall den pålordras, så att åtminstone inga band må läggas på den enskilda välgörenheten. Föröfrigt är det alldeles icke sagdt, derför att fattigvården såsom en religiös och moralisk anstalt lämpligen bildas inom en socken eller församling, alt den icke kan, inom en sådan commun som Stockholm, förena sig lili en central-välg ören het sans tal t. Tvertom, och ehuru jag saknar närmare eller speciella upplysningar för att i detta afseende bedomina förhållandet i Stockholm, tror jag, att hvad som egentligen fattas i denna stad, är, att här icke funnits något, som förmått de många särskilda välgörenhetsanstalter med stora tillgångar, som i hufvudstaden finnas, att förena sig, för alt med fullkomlig kraft verka för ändamålet, ulan della den fattiges sträfvande från en socken till en annan, der ofta mången erhåller större understöd, än han behöfver för sin bergning, under det alt tillgångarna på andra ställen äro otillräckliga. Jag skall för resten icke ingå i detaljer, ty det är naturligt att ett lagförslag, som blifvit uppstäldl efter helt andra grundsatser, än dem jag anser vara de rikliga, skall i nästan hvarje § gifva anledn. till anmärkn. i afseende på detaljföreskrifterna. Jag endast ber att få nämna, att alla de anmärkn:r jag hittills bort inom Ståndet, samt äfven de, sorn uti reservationerna förekomma, äro af den beskaffenhet, att de samtliga upplösa sig slutligen i samma anmärkn., som jag gjort, nemi. alt Ulsk:n icke följt någon af de grundsatser, som blifvit anförda; och hade den grundsats, som i 12 §:n förekommer, blifvit iakttagen, så bade alla dessa reglementeringar, som 1111 öfverklagas i reservationerna, icke kommit i fråga. Frih. Den 9 September f. m.
Man samvatten, hvilken sedan flyttas åt sidan uppstår, på hvilket man klistrar brunt j lar ekoch bok-ollon, aloch tallkotatt koka öfver svagare eld omkring 3 papper. Detta rör sätter man fast metar, rengör dem omsorgsfullt, fäster timmar. dels en remsa af brunt papper och dem på blomståltråd och flätar af dem Då puddingen skall serveras, får den fisklim på den med sand beströdda kransar på en stomme af grof ståltråd. afrinna, doppas i kallt vatten, serveten sidan af plattan. På öfre öppningen Den färdiga kransen bestrykes med aftages, puddingen upplägges på ett af röret anbringar man den med hål spritfernissa och bronseras med guldfat och öfvergjutes med soekerlag, tillförsedda plattan så att ett ställ i form eller silfverbrons. Dylika kransar passa satt med konjak eller arrak; prydes af ett litet bord uppstår. Bundtom till ramar kring taflor, att hänga på med en kvist af järnek eller annan foten på bordet applicerar man ekollgrafkors o. s. v. grön kvist på midten. on, snäckor o. s. v. och arrangerar så Kalfbräss med madeira. Då brassen att en ollonskål, i hvilken spetsen af Lampslöja af cigarrband och hvita är ordnad till stekning, späckas den spetsar. En mycket originell, vacker cigarren hvilar, alltid kommer under fint och lägges i en kastrull, så att lampslöja förfärdigar man med ringa hvarje öppning. Framtill på plattan intet af styckena ligger på det andra. möda på följande sätt. Eöda cigarrklistrar man fast en stor aflång mussla, Däröfver läggas några smärre bitar band i tillräcklig mängd strykas och som omgifven af alkottar tjänar som smör, och påhälles så mycket buljong, sys omsorgsfullt tillsammans, två och askkopp. Till sist öfverstrykes allt det tillsatt med litet madeira, att den nära två, så att den ena smalsidan blir rak, applicerade med kopalfernissa. Fylld täcker den; locket pålägges; kastrulden andra snibbig.
Absolut afslutande står det emellan oss och det lif, som ligger bakom oss — ett lif, s o m v i kanske i mångt och m y c k e t skulle vilja lefva om, nu då v i på afstånd kunna se det i stort — ej längre s k y m d t af stundens detaljer. D e t uppmäter vår såväl andliga som kroppsliga tillvaro i helt s m å momenter — det är pendeln i vårt lifsur, som v i d hvarje pulsslag knäpper sitt obevekliga: förbi, förbi! H a f v a vi någonsin tänkt på, hvilken ingripande betydelse det ligger i det lilla o r d e t? I cn stund af lättsinne begå vi en handling, som v i v i d ett annat tillfälle, när vi k o m m i t till besinning, själfva fördöma och skulle vilja ba ogjord. O m ö j l i g t! D e n ligger redan bakom oss som en mörk fläck, hvilken vi af oss själfva ej kunna utplåna. V i kunna utsträcka vår hand för att rädda en medmänniska från fall; vi tveka, vi ha ej för stunden det rätta bjärtelaget. Men samvetet vaknar, ocb v i se oss om efter den stapplande. F ö r sent! D e n rätta stunden har gått förbi och k o m m e r aldrig åter. A r efter år kunna ibland gå förbi, utan att vi stanna och se oss tillbaka. Framtiden ligger ännu ljus framför oss, lifvet har ännu så m y c k e t ljuft och gladt att bjuda på. V i äro som förtrollade och sofva — likasom prinsessan i sagan — bland rosor. Deras doft slår oss åt hufvudet, och vi slumra in allt djupare och djupare. Så k o m m e r någonting störande utifrån eller, måhända, inifrån. K a n s k e stå vi infor någon stor och ingripande tilldragelse i vårt lif. V i ruskas upp ur dvalan och börja att se oss omkring. Ä r det möjligt, att allt detta, som nu ligger bakom oss, gått oss förbi, medan vi sofvo? H v i l k a välsignelserika insatser i vårt nu så tomma lif hade ej allt detta kunnat göra, om vi tagit vara därpå.
h t var derföre s i mycket mer Iörvinande alt i samma tidskrift läsa uppsatsen + ' yrrhorscgrnr~. som nedsutter och missaktnr v i n begrepp om scdlichcl. könsförhillinden och %ktenrkav. h i t a g f6rsitkrnn om var htignktnbg för Eder, och vUlönskan Mr Eder faasatta verksamhet i samma riktning rom hittilli.s 61. Ilvarför skrifn aldrig Svenska förfatinrinnor böcker i samma genre som t. u. A. L. O. E. (förf. till Slottsfrun i Provence), Herba Stretton. (föd. till Xrs Charles~Jesricds bön * m. m) bln \ Valtoo (förf. till rl&gt;ei gamla vorth (förf. till ~amiljen Schönberg Coltn). O. Wildermuth, M. ihthusius och m b p andra? De, rom i likhet med undertecknad. önsko. för arbelsklassenr ungii qvinnor förelitsa dylika med dlvir och bibliska sanningar blandade bertittelscr, Um alltid n6dpde att nnlitn öfverstithingar, der frtimmandc namn och frtlmmindc omgifning gara det hela mindre nndcrhUlnndc för ihönmc. Skulle icke möjligtvis " k o n af .Dagnys. litsare kiinnn sig manad att, fylla denna brist inom v i r avniski litemur) Eller åtminstone. vore det icke tilllltliet nit i &amp; ta rvmd d r u - t iterg i h dc utländsks förf: r arbeten? - Hiida. Innehall: Sid Inlulningsord I Symr.
Men om man låter silfvertackorna utföras för att för tillfället draga vinst deraf, så är man, synes mig, inne på en bana, som ovilkorligen leder till förderf. Men om det också icke skulle vara rätt att anbefalla förbud för export af silfver, hemställer jag dock, om det ieke vore lämpligt att belägga sådan export med lämplig tull, likasom nu är fallet med export af tackjern. Jag finner icke något skäl att anse förslaget lagstridigt, och understödjer detsamma, äfven med fara att derföre anses för löjlig. Hr Lefrén: Jag ämnar icke vidare inlåta mig på hufvudämnet; men Hr Cederschiöld har förebrått mig, att jag föreslagit R. o. Ad. att vägra remiss på Hr Ehrenhoffs motion, och ansett detta förslag vara lagstridigt. Jag får med anledning häraf vördsamt fråga H. Exc. Hr Gr. o Landtm., om jag dervid begått någon olaglighet? Hr Ehrenhoff: Jag har begärt ordet, icke för att besvara alla de anmärkningar, som gjorts emot mitt förslag, ty jag anser diskussioner vid en remiss vara en sak, som endast onödigtvis belastar protokollet, — utan för att icke genom en absolut tystnad gifva Hrnne den öfvertygelsen, att jag skulle anse mig öfverbevisad af de skäl, som emot min motion blifvit framställda. Först och främst anhåller jag att få protestera mot det inkast, som här blifvit gjordt, att mitt förslag skulle innebära en orättvisa emot individen; jag tror, att detta är ett misstag. Om Banken icke utgåfve flere sedlar, än som motsvaras af metallisk valuta, eller om öfverskottet vore måttligt, så kunde denna anmärkning möjligen vara riktig; men nu eger Banken en metallisk valuta af 14 millioner, och derföre har den icke allenast ett motsvarande belopp sedlar utelöpande, utan derutöfver 30 millioner. Den 2 November. 53 Om nu de, som ega de 14 millionerna, uttaga sitt silfver, hvar skola då de 30 millionerna af Ständerna anskaffas? De hade ingenting, och då frågar jag, om det är att begå en orättvisa att förhindra ett sådant tilltag? Man kan visserligen anmärka att något sådant är omöjligt; men bredvid R.