Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det i Utskottet förvarade Concept, i 21 Mom. på begge ställen der Rågångar omförmälas, bestämmer Chartan å berättelsen derom till lika belopp eller 5 sk, , kan den inom Vällofl. Borgare-Ståndet anmärkta skilj-» agtigbet, såmedelst, att den på ett ställe utsattes till 5, och på ett annat ställe till 6 sk. ; endast hafva tillkommit genom mindre uppmärksamhet vid utskrifningen , hvilket icke lär tarfva någon särskild åtgärd af Utskottet, Herr Harn b rael anmärkning, att Pass till resor inom det Län, der Passbafvaren är bosatt, böra desto heldre befrias från Stämpladt Papper, som han icke ens är skyldig att för dylika resor vara med Pass försedd, finner Bevillnings-Utskottet af samma skäl, icke förtjena nån åtgärd, då det sålunda står den resande fritt, att sjelf underkasta sig, eller undvika denna afgift. Om å ena sidan B e v i! 1 n i n gs-U tsk o t te ts I i Betänkanden. 61 5 §. framlagde Förslag, rörande Fullmagters charterande, varit ett föremål för flerfalldiga anmärkningar inom Ilögv. Preste-Ståndet, har det å den endra funnit försvarare, hvilka ur en annan synpunct framstält Utskottets åtgärd.
Vid föredragning af Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 491, med inbjudning lill Med-Stånden alt biträda det, vid pröfning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 176, angående ett ytterligare lån af allmänna medel åt Nora-Ervalla jernvägs-bolag, af Borgare-Ståndet fattade beslut, fann Bonde-Ståndet, för sin del, skäligt att vidblifva sitt eget beslut i äm net; i följd hvaraf Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag lades till handlingarne. S. D. För att, vid Riksdags-beslutets uppsättande, vara att tillgå remitte rades till Expeditions-Ulskottet Kongl. Maj:ts nådiga Svar, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag antagna lagförändringar; Gifvet Stockholms Slott å Riks-salen den 21 December 1857. Den 22 December. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 21 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 192, i anledning af erhållna äterremisser å Betänkandet N:o 148, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvud-titel. Frän Högv. Preste-Ständet.
Då samhället, om också icke genom formligt kontrakt dock till följe af sin natur, beröfvat individen styrkans, våldets naturliga rätt, och i dess slälle satt lagen, ett skydd för alla, är det äfven samhällets ovillkorliga skyldighet att tillse det hvarje samhällsmedlem under denna lag kan lefva och strängt taget har samhället sjelf från samhällslagen löst den värnlöse, på lifvets nödvändiga villkor blottställde medborgaren. Hr Cederschjöld har under diskussionen vidrört detta ämne, och derutaf äfven hemlat anledn. till en motion. Utan att i dess positiva del kunna biträda densamma, ty lagen känner endast brottet, och svårt är äfven att bestämma om icke den skyldige genom större arbetsamhet och omtanka kunnat förebygga sin nödställda belägenhet, kan jag dock icke ur moralisk synpunkt underkänna den sanning, på hvilken den stödjer sig, och tror jag, att mången domare, då han, en lagens tolk, måste tillämpa lagens fördömelse på den till följe af ofvannämnde omständigheter skyldige, i sitt hjerta hört de orden: ”den som är ulan skuld, han kaste första stenen”. Dock, ämnet har fört mig långt, hardt nära att vidröra det vigtigaste och svåraste problem, statsmannavisheten har att lösa, nemi. pauperismen, med dess beroende af och inflytande på samhället och dess lagstiftning. Problemet är icke löst; men vore det det äfven, kan icke samhället på en dag bota det onda, som sekelgamla felsteg frambragt. Beträda förbättringens och upprättelsens bana måste det dock, så vida ej dess egen tillvaro skall sväfva i fara. Af denna orsak, visserligen icke som första steget på banan, ty detta tillkommer religionen, undervisningen och den ekonomiska lagstiftningen i innerlig förening, men dock som en länk i kedjan, skulle jag vilja fästa uppmärksamhet vid en möjlig förbättring af de straffades belägenhet. Förskjutne ur samhället, till följd utaf af redan begångna brott alstradt misstroende, skall, enligt den öfvertygelse jag redan förut uttryckt, detta misstroende icke snarligen åtminstone genom nu föreslagna straff bäfvas.
Det är således allvar, högtidligt katederallvar med dessa bevis for kvinnans underlägsenhet, från och med det faktum att hon saknar skägg — de fall då kvinnan har mustacher äro nemligen alltför fä for att höja henne till jämbördighet med mannen — till och med hypoteserna, att hennes fem sinnen äro sämre än mannens, för att inte tala om det bevis, som ligger deri, att » de allra flesta kvinnor, öfverlemnade åt sig sjelfva, skrifva en svag, regellös handstil, som dock kan bli manlig genom uppfostran i en skrifskola ». Det må nu vara allvar eller skämt med herr Strindbergs vetenskapliga funderingar; är det icke under alla omständigheter sorgligt, att vi ännu den dag i dag icke hafva vuxit ifrån dessa allmänna fraser, att frågan om kvinnans rätt att fortjena sitt brod, att på det sätt hon vill och kan sörja for sig och de sina, att i den mån hennes ställning och förmåga dertill berättigar göra sin röst hörd — att detta ännu i dag skall bedömas som ett allmänt teoretiskt spörsmål af filosofiskt och fysiologiskt slag! » Rakel A. gifte sig med Marcus A. och var en längre tid bosatt dels i Sundsvall och dels i Göteborg. Mannen blef emellertid sinnessjuk och intogs på hospitalet. För att försörja sig och sina fyra minderåriga barn sökte hon rätt att idka handel. Alla underordnade myndigheter tillstyrkte i varma ordalag bifall till ansökningen. Men Kongl. Maj: t resolverade den 5 oktober 1889, att enär hon icke visat sig hafva upphört att stå under sin svagsinte mans målsmanskap, så kunde ansökningen icke bifallas. » Denna bild ur lifvet anföres i fru E. Tenows broskyr &gt;Om kvinnans underordnade ställning, öppet bref till August Strindberg » och bidrager till kvinnofrågans belysning mera än en hel bok af qvasi-filosofiska funderingar. Öfverhufvud lem-nas i detta » bref » en mängd bidrag till frågans praktiska bedömande, hvilka göra att man nästan måste beklaga, att denna lilla skrift genom sin titel erhållit ett sådant utseende af tillfällighetsskrift.
Proposition M 67. 21 att det skulle blifva beroende af de anlag bevärings-eliten under ofvannämnda tid utvecklar, om han kan vinna befordran, hvarvid af Regementsoch Korpschefer iakttages: att elit icke må antagas till vice-korporal förrän under loppet af det är, eliten för tredje gängen undergår vapenöfning, och efter det visshet vunnits om sådana hans framsteg, som till en dylik befordran kunna föranleda; samt att en sålunda antagen vice-korporal må, om han genom visad håg och skicklighet i tjensten samt ett godt uppförande gör sig förtjent af vidare upp muntran, efter afläggande af de' för hvarje grad föreskrifna kunskapsprof befordras till alla de grader, som det tillkommer Regements-chef att bortgifva; börande befordrad bevärings-elil under fredstid alltid tjenstgöra med 2:dra klassens beväringsynglingar; att bevärings-elit af högre eller lägre grad skall under all tjenstgöring, som honom i nämnda egenskaper åligger, vara underkastad lika skyldigheter med öfriga krigsmakten, samt äfven vara förbunden att utom tjensten visa sina förmän heder och aktning; hvarjemte Bevärings-underofficerare böra aflägga vanlig tjenste-ed; att den, som blifvit till Bevärings-underofficer konstituerad, bör placeras och redovisas på visst kompani; och skall honora icke vara tillåtet att, utan Rege mentseller.
Fråga har nemligen uppstått, huruvida icke antingen hvar och en ledamot af Ridderskapet och Adeln, (ör hvilken i öfrigt något hinder att å Riddarhuset inlaga säte och stämma enligt denna Riddarhus-Ordning ej möter, äfven borde vara berättigad att i sammankomsterna deltaga eller ock representanter för Ridderskapet och Adeln härtill genom val utses; men, utom det att i förra fallet Ridderskapet och Adeln skulle förvandlas till ett bolag, hvilket ej står tillsammans med institutionens grund och ändamål, har det synts Utskottet, som om förstnämnda representationssätt innefattade en orättvisa mot de efter 1809 adlade ätter, hvilka blott kunna representeras af en person; för det sednare alternativet skulle åter, enligt Utskottets åsigt, allt för stora svårigheter i tillämpningen möta, hvilka säkerligen föranledde, att det ändamål, man med ett sådant representationssätt velat vinna, förfelades. Till följd häraf och då för bibehållandet af det nu gällaude representationssättet äfven den 4 Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 8. historiska grunden talar, har Utskottet äfven bestämt sig för att vidblifva detsamma och endast något förändrat redaktionen af stadgandena härom uti nu gällande lliddarhus-Ordning. Uti § 8 har Utskottet bland vilkoren för rättighet att uti Ridderskapet och Adelns sammankomster deltaga föreslagit erläggandet af den elter de afgifter, som för Riddarhusets underhall och dermed sammanhängande ändamål äro eller framdeles kunna varda af Ridderskapet och Adeln beslutade; dervid Utskottet i afseende A tiden, för hvilken dessa afgifter borde vara erlagda, ansett den för inträffandet af de allmänna sammankomsterna bestämda tidrymd eller tre år skäligen äfven i detta fall kunna ega tillämpning; äfvensom Utskottet trott, att derjemte borde föreskrifvas, det afgifterna skulle vara af Kongl. Majit till efterrättelse kungjorda, såsom förhållandet hitintills varit med de bidrag för nämnda ändamål, som under namn af kapitationsafgift och till olika belopp blifvit af Ridderskapet och Adeln alltsedan 1812 utgjorda.
Andra Lif-g ar dets kok-inrättning ... 11 73—74. 261—262. 42 — 330 — Berisions-berättelsen. Anordningar å extra utgifts-anslagen ... sid. 16. — d hufvudtitlarnes besparin gar n 16—17. — å öfverskottena » 17—18. Arbetsinrättningar och fängelser » 145—158. Bilagorna litt. M. och N. vid n 149, 150. Arfvoden för Revisorernes biträden ... » 243. Arméens pensions-kassa » 27, 125—128. Artilleri-af delning, Krigs-kollegii » 67—69, 77—82. Bilagan litt. I. vid » 78. Assurans-medel, Postverkets » 47—48. Avesta Krono-inspektion » 29, 34. Balanser, proprie » 236—237. Balans-relationer, Fång-styrelsens » 151—152. Barnbördshuset a 213—214. Barnhus, Stockholms allmänna » 214—219. Barnhus-fonden, allmänna » 199—201. Barthelemys, kolonien S:t, räkenskaper » 238—239. Behållningar af fastigheter och inventariers värde ti , 15—16. — reserverade å hufvudtit larne, » 15. Bergsskolan i Fahlun » 228—229. Berättelser, emottagna af Revisorerne » 3—4. Besparingar, stats-verkets, å förslagsanslagen 7) 12. Besök, anställda af Revisorerne, » j ^33 'o j’> Beväringsmanskapets vapenöfningar, anslaget till a 76. Bibliotheket, Kongl » 197—198. Blesserade officerares pensions-fond ... n 18, 20—21. Blindas och döfstummas institut t> 241—242. Boställs-kassan, Militie» 90—91.
Om en enda Taxeringsförrättning i Herjeådalen emellan hvarje Riksdag, blefvo vid skedd färedragning af BondeStåndet bifallne. S. D. Wid LagUtskottets Utlåtande No 231, i anledning af äterremiss af Utskottets Betänkande N:o, 43. angående rättighet för en hvar, att, utan behof af allmän Åkia gare, utföra talan emot Domare för Ämbets fel, fann BondeStåndet skäligt låta bero. Prot. Utdr, d. 2 ^Ug. 1813. 619 S. D. När StatsUtskottes anfier N:o 343» afgifne Utlåtande, olver gjorde anmärkningar emot utskottets yttrande, i frågan om lindring uti inqvarterings besväret för Städerna föredrogs, fann HondeStåndet, som redan bifallit Utskottets förut afgifne utlåtande, för godt jemväl godkänna de i det sednare gjorde tillägg och rättelser, angående Ma mö Stads befrielse, undervisse vilkor, från räntas erläggande, intill nästa Riksdag å det lån Staden från RiksgäldsContoiret upptagit; och att Wadstena Stad må, så länge inqvarterings besväret i och för Corrections - Inrättningen fortfar, af publike medel årligen erhålla 200 Rd, 13;co, S. D. ExpeditionsUtskottet hade till justering insändt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit angående lindring i Kronobrefs * bärings Skyldigheten ; men dervid gjorde Nils Månsson den anmärkning: “Att sådane om Bouppteckningar och Auctioner utgående Kungörelser, som Krono-Länsmännen är o skyldige att påteckna, jemväl må, uppå de bestämda Brefbäringsdagarne till brefbärarne aflemnas.“ Enär RiketsStänder denne Riksdag tillstyrkt, det, måtte till Kongl. Majit, framföras den underdåniga önskan, att allmogen bor - 620 Prat.
En jernväg mellan sjön Wickern i Nora bergslag och sjön Möckeln i Carlskoga skulle blifva af oberäknelig vigt för tillgodogörandet af Nora bergslags utmärkt rika malmtillgångar, för transporten derifrån af malm och tackjern icke blott till Carlskoga, utan äfven, då vestra stambanan kommer att beröra Möckelns lugnvatten vid Degerfors, till Wermland och sydvestra Nerike, äfvensom för transporten af spanmål och andra lifsförnödenheter från Westergötland och Nerike till Nora bergslag. Nora bergslags malmuppfordring år 1862 var, enligt Kongl. Kommers-kollegii underdåniga berättelse, 1,211,355 centner, deraf 1,083,575 centner vid de grufvefält, sorn ligga invid och i närheten af sjön Wickern. Huru högt denna uppfordring, i händelse af afsättning, skulle kunna uppbringas, torde svårligen på förhand kunna beräknas, enär tillgångarne på rika och godartade malmer här äro högst betydliga, hvilket allt vitsordas af så väl Landshöfdinge-embetets embetsberättelser, sorn af alla de bergsembetsmän, som varit i orten anställde, och af hvarje annan person, som derstädes haft bestyr med grufvebrytning. De svåra transporter, hvarmed bergslagsrörelsen här har att kämpa, göra det emellertid omöjligt att uppdrifva denna för orten vigtiga industri till någon större höjd, helst redan nu vid den uppfordring, sorn förefinnes, stora malinbehällningar hopa sig vid alla grufvefälten, allt i brist på billiga kommunikationsmedel. Så t. ex. mäste Carlskoga bergslag, sorn icke har egna grufvor, frakta malmen till sina flesta masugnar från Nora socken 2, 3 å 4 mil på en mycket backig landsväg eller på vintervägar. Man har svårt att tänka sig en tyngre handtering än denna tackjernstillverkning, särdeles under sådana vintrar, då sjöar och mossar äro ofarbara, hvilket, kännbart nog, ej sällan inträffat under de sednare åren.
Den är således ej allenast att bestämma straff, utan äfven att konstruera brott eller att förklara, att till straffbar förfalskning af de föremål, hvarom i förevarande § är fråga, fordras enahanda åtgärder, hvilka omtalas i nämnde lagrum; och på det denna mening må blifva klart uttryckt, har Utskottet ej dragit i betänkande, på sätt inom ett Riks-stånd jemväl är vordet yrkadt, att modifiera lydelsen af ifrågaställa §, den der i sak varder oförändrad. Vidkommande andra afdelningen i förslaget, som har till rubrik: Om bedrägeri, så ock om missbruk af förtroende och annan oredlighet; så möter genast en anmärkning mot denna rubrik. Den grundsats, hvilken Utskottet sökt iakttaga vid uppställningen eller ordnandet af de brott, som förekomma i denna afdelning, är emellertid godkänd. Således har man, lika med Utskottet, funnit, att alla dessa brott ej kunna hänföras till bedrägeri i egentlig mening ? utan, om än sinsemellan beslägtade, falla under särskilda kategorier; hvaremot man ansett 6 Lag-Utskottets Utlåtande M 52. orden »missbruk af förtroende» böra utgå ur föreslagna rubriken, så att densamma må komma att lyda sålunda: Om bedrägeri, så ock om oredlighet. Under »annan oredlighet» skulle följaktligen de handlingar, hvilka icke uttryckligen kunna benämnas bedrägeri, vara hänförliga. I begreppet oredlighet inrvmmes äfven det om missbruk af förtroende. Och följaktligen kan den yrkade förkortningen af rubriken ega rum, utan att densamma förlorar i omfattning eller betydelse. Den komme nemligen att fortfarande utmärka den allmänna beskaffenheten af derunder upptagne handlingar; och vid sådant förhållande har anmärkningen i omförinäkla hänseende ej kunnat lemnäs utan uppmärksamhet. Sedan karakteren af och straffet för bedrägeri i allmänhet blifvit i 22 § angifna, har i den nästpåföljde upptagits åtskilliga handlingar, hvilka, jemlikt Utskottets åsigt, äfven böra anses och straffas såsom bedrägeri, utan att alla de omständigheter, som, enligt förstnämnde §, tillhöra bedrägeri-brottet, inträffa på dessa handlingar.
Jag fästar mig hufvudsakligen vid 3:dje och 4-de hufvudtitlarna, emedan jag tror, att det är kring dem, som den stora frågan om tillgångar och behof kommer att egentligen hvälfva sig. Jag skulle tro, att då man hufvudsakligen fäster sig vid 3:dje hufvudtiteln, borde man pröfva, om icke, enligt 3o §. Riksd.Ordn., Utsk. kunnat iakttaga sin förbindelse att söka indragningar, der de kunna åstadkommas. Min tanka är, att stora indragningar kunnat ske och att just derigenom ett kraftigt försvar kunnat åstadkommas. Detta är min enskilda öfvertygelse, och jag kan icke förändra den. Det skulle vara önskiigt, att, då StatsUtsk. saknar en från Styrelsens sida uppgjord plan för Rikets försvar, Utsk. sjelf ville göra sig reda för en sådan plan och framställa den för R. St., som kunde öfverlemna den till K. M. Saknaden af en dylik plan är naturlig inom en sådan administration som den Svenska. Jag yttrar icke detta i individuelt afseende, utan finnér, att förhållandet ej kan vara annorlunda, der ingen Krigsministere finnes. Jag tror tiden vara inne att uttala den allmänt rådande meningen, att en förändring i detta fall är af högsta nöd påkallad. Vi veta alla, att det är en civil person, som skulle vara den egentliga Krigsministern. Den har befattningen med såväl landssom sjöförsvaret. De militärpersoner, som borde hafva en ansvarighet, äro underlydande embetsman och oansvariga verkställare af de särskilda administrationsdetaillerna. Så länge detta kan äga rum, är det, efter min tanke, StatsUtsk:s verkliga åliggande att fästa R. St:s uppmärksamhet derpå, att det är omöjligt att med bästa vilja åstadkomma ett ordnadt försvarsverk. ]?å denna vilja har jag ej tviflat; men jag anser omöjligt, att en ändamålsenlig statsplan i detta afseende kan under närvar, förhållande af Styrelsen framställas. Jag tror, att sådant endast efter en grundlagsförändring kan ske. Hvarföre har då StatsUtsk. icke gifvit tillkänna, att det ämnar confrontera sig med Constit.- Utsk. öfver denna fråga.
Ja .. det beror nu på hvem som är det .. jag eller min ärade farbror! G A H M . Hv ad säger du , pojke.. Jag har inte gått ifrån den Gahmsk a familjens praktiska sätt att föda sig... G A H M . Skulle det vara spetsig t och fint, det der? Hvad lefva vi alla på, om inte på andras bek ostnad? G A H M . Ja, mycket rigtigt .. du lefver på den galenskapen hos menniskor att vilja hänga u pp dyrt köpta kludderi er på väggarne, om du nånsin säljer en tafla, hvilket j ag betviflar! A L B E R T . Jo, i förra veckan sålde j ag en för 500 riksdaler. G A H M . Femhundra ri ksdaler.. Är det menskligt att kas ta ut så mycket penning ar på en tafla! A L B E R T . På andras bekostnad, j a! A L B E R T . Hade det kanske varit menskligare att procenta på dem i stället? G A H M . Procenta? Du menar, att l åna ut dem för att dermed hjelpa sin fattiga nästa. Det der skulle vara ett hugg åt mig .. nåj a .. jag medger att jag lånar ut pengar mot ränta, men det är mitt sätt att göra godt här i v erlden! A L B E R T . En skön välg örenhet ... mot fyrtio procent! G A H M . Jag tar aldrig mer än 15 .. och en liten skälig provision! Vore det bättre att de behöfvande inte finge låna en liten summa när de mås te hafva den? Hvasa? Vill du k anske att den fattige arbetaren skall gå till Enskil da banken för att f å l åna 3 riksdaler på en månad? A L B E R T . Nej, men jag vill att den som lånar ut skall gö ra det så menskligt som möjligt! 14 G A H M . Prat! k api talet har samma natu r som potatisen eller sillen .. det gäller hvad det kan! Hvar har du gjort af de femhundrade riksdalerna? A L B E R T .
Ocb tro Utskotten, efter öfvervägande af bvad i ämnet anfördt blifvit, ocb dä L. 8t:r nu mera beslutat det upplåning mä af Lanken verkställas, sig bora 654 8tatsoek Lanco-Iltsk otten? bärmedelst tillstyrks k. 8t:r sainma förslag pä det sätt antaga, stt k. 8t:r st kullmägtigei LiksgäldsLontoiret uppdraga, stt, sä vidt ske ksn, i Lanken förränta bebällningarne sk (le till extra 8tatsregle, ingen böran<le medel, pa sätt för längikvare sk ^Kllmänbetv» varder bestämdt. Ullälsnde, i gvIe6ninZ sk väoiit motion om ö^pnanöe »5 Oepogit-räkvinZar vicl I^äneOontoiren i Naimo oell 6ötltedvrZ söt inZättancie sk Zvill volt älfver. ^Vled anledning sk Liks8tändens uti m^ntbeslämningskrägan fattade beslut om inrättande af en Oepositrakning till insättande sk mlsntsöt eller om^ntadt gold eller silfver emot utbekommande sk Lancvsedlar, elster stadgad bestäwningsgrund, bsr Liksdagskullmäktig ökr/s /l/ansson krän Nalmöbns K än inom kl.
» Fatalt! » mumlar han och ropar ovanligt högt genom dörren: » Tag hit ljus, jag skall kläda mig, jag har brådt och skall vara på ett sammanträde kl. 81 » Hustrun hämtar honom tändstället och på hans mer eller mindre vresiga anmärkningar: » Hvarför ser du inte efter, att tändstället är på sin plats? » svarar hon: » Men kära du, hur kan du brusa upp så för en sådan småsak? Du kunde ju ha din tändstickslåda i fickan! » Mannen mumlar något om: s Det behöfver du inte lära mig !&gt; och börjar kläda sig. Han tar en ren stärkskjorta ur lådan och kastar den öfver sig. Flere gånger trefvar han med handen i nacken, och öfvertygar sig slutligen att knappen fattas. HULTMANS CACAO Redan 1888 intygade prof. Joh. Lang i Lund, att Hultmans Cacao var fullt lika med van Houtens Cacao. Hultmans Cacao kan således varmt rekommenderas till hvarje husmoder. IDUN 214 » A. ingen knapp! » säger han förargad. » Sophie! Sophie! » » Hur är det! » » Här fattas nu igen en knapp i skjortan! » » Nu igen? Som om du alltid finge skjortor utan knappar! » svarar frun surmulet. » I förra veckan var det åtminstone likadant. » » Det kan väl hända; strykerskan lägger all tid tillsammans linnet o c h. » » Strykerskan! Det rör mig inte hvad hon gör. Det skall ses efter här hemma! Man kan väl se öfver skjortorna ännu en gång, innan de läggas ned i lådan. » » Men kära du, hur kan du föra ett sådant väsen för en dylik småsak? Du är. » » Småsaker, som kan göra en tokig! Dukailar allting småsaker. Hvarför ser du inte till det, efter som det är sådana småsaker? Fru Sophie går, sedan hon under trotsig tystnad sytt i knappen, tvär och trumpen, och hennes herr man lugnar sig så småningom! När han går bort, finner han sin hustru ännu stum och ovänlig; till följd däraf lämnar han också hemmet under en vresig och oangenäm sinnesstämning.
Har gäldenär, som ej gittat nämnda ed gå, bysatt blifvit, och fullgör han edgången derefter; varde ur häktet lösgifven. Ej må i annan ordning, än nu sagd är, bysättning gäldenär åläggas, utom i de fall, som i 5 § af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, äfvensom i Konkurslagen nämnda äro. Denna förordning skall icke blifva gällande i de mål, som göras anhängiga före utgången af December månad nästkommande år.» (Året efter det, hvarunder förordningen utfärdas.) Stockholm den 11 November 1865. Wilhelm Fredrik Dalman. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Dalman, Wilhelm Fredrik, om upphörande af frälsemans särskilda forum. 1 öfverensstämmelse med hvad Höglofliga Lag-Utskottet vid sistförflutna riksdag enhälligt löreslagit samt de tre öfriga Riks-Stånden enhälligt bifallit, men hvartill Ridderskapet och Adeln med en pluralitet af endast några få röster vägrat sitt bifall, anser jag mig böra förnya min vid flera föregående riksdagar väckta motion om upphäfvande af Ridderskapet och Adelns forum privilegiatum samt i sådant hänseende vördsamt hemställa att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning. »Sedan Rikets Ständer öfverenskommit, att den i 6 § af Ridderskapet och Adelns den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier grundade samt i 8 och 9 mom. af 2 § i 8 Kap. Rättegångs-Balken stadgade rättighet, enligt hvilken frälsemän ega att få vissa dem rörande mål och angelägenheter omedelbart af Hofrätt bedömde och handlagde, skall upphöra, samt Kongl. Maj:t denna öfverenskommelse bifallit; så varda berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfda; dock att derigenom någon inskränkning icke sker i den rätt, som jemlikt Kongl. Resolutionen den 3 Oktober 1675, § 35, jemförd med Kongl.