Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets befatt ning inskränker sig till dest fördelning, och bwad hwar och en möjcligcn för widkännas i förhöjde afgjfter, är, rätteligen att betrakta, en olycke lig följd af Statens widsträcktare kraf, af en inskränktare Folkstock och af en allmännare fattigdom. Mä det säledes ej blifwa anlett säsom en brist i Beskattnings-methodcn, hwad som är brist i Statens tillgäng, och mä för öfrigt den till mitznöje frestade ihågkomma , hwilka mängdubbla Gärder och förnyade Pälagor skulle för obestämda tider hafwa drabb t, om icke, k en lpckclig stund, Riket blifwit räddadt, och nied det samma hoppet om lyckligare bagar lrfwadt i hwarje Swenskt bröst. Huru Den 26 September. 817 Huru Utskottet sökt främja enkelhet i RäkeNs sikaper och Upbörd, faller wid förslagets första päscende sä tpdeligen i ögonen, att nägot serskildt anförande derom lärer wara vfwerflödigt. De 5 ätikillde Artiklar, som den förra Bewillnings - Förordningen innefattar, hafira här blifwit sammanöragte till blott en enda, ty fastän 2:ne Tabeller finnas upgjordc, kan dock ingen taxeras iner än efter endera, hwarigenom debiteringen bäde är snart werkstäld, och kan af den skattffpldige lätt pröfwas till sin riktighet. För detta ändamäl förcstär ocksä Utskottet, att under ben Allmänna Lcwillningcn, jemte den förut derk uptagne sä kallade 4:örcs afgisten, mä innebcgripas Lönoch Betalnings - Afglftcn, Slottshjelpcn samt Medicinal-Fonden, och finner intet hinder, att ärligen af Upbördcn till Stats - Contoirct kan utbetalas sä mpckct, som efter anstäld beräkning för medium af senaste 5 ören, eller efter hivad annat godtfinnande Riksens Högloft.
Om den absoluta lyckan icke ligger inom mennisko * Hfvets sfer, om utvecklingens organiska process utesluter den samma, kan individen åt minstone följa sin utvecklingsdrift och känna, att hari rör sig i riktningen åt sitt mål, idealet. De gamla institutionerna kunna ej räddas från förstöring; förr ellfer senare sprängas de sönderr och. det vore en välgerning att genast undanskafia det till undergång bestämda och göra den obehagliga nedrifningsperioden så kort som möjligt. Yi stå midt i denna förstörelseperiod och lida alla dess obehag. Måhända är en, måhända ännu flera generationer dömda tjll • en tröstlös vistelse på en ödslig bygnadsplats och att; andligt af-seende sakna tak öfver hufvudet. Men derefter skall säkerligen följa beqvämlighet och behag. Vi äro uppoffrade; de praktfulla salarne i det nya palats, på hvars uppförande vi arbeta, skola icke upplåtas för oss; men kommande slägten skola inträda der, stolta, lugna och glada såsom deras förfäder aldrig varit. Detta är denne verldsförbättrares fasta förhoppning. Man ser huru stor optimist Mltx Nordau i sjelfva verket är. Hvad som förestår menskligheten, säger han, är lyftning icke förnedring; hennes utveckling gör henne bättre och ädlare, icke. sämre och uslare, såsom förtalet påstår. Upplysningen lär menniskan sanningar, hvilka * i början helt säkert komma att ljuda oangenämt i hennes genom lögnaktigt smicker bortskämda öron; men då hon en gång är mogen att inse den otillåtliga .och barnsliga svagheten i att finna nöje i tomt smicker och då hon grundligare öfverväger upplysningens och teologiens lära, finner hon lätt, att den förra är vackrare och trösteri kare. Den förstör den bestående, på religionen grundade moralen, det är sant, men denna moral är godtycklig, ytlig och rent af osedlig; den förklarar ej hvarför vissa handlingar kallas goda och andra.
Verk uppbäres och redovisas, utan till KonglRente-Kammaren bor inflyta, icke kan vara någon egentlig öfverensstämmelse med de belopp, sorn förekomma i Rente-Kamrnare-Boken, Keist Riks-State» upptager de flesta af dessa Inkomster förslagsvis. iren Den 3 Mars. men hvad Rente-Kammave-lioken deremot innehaller, är det, som verkligen blifvit lévereradt., och hvilka Summor ej sällan från Landt-Renterierna insättas.' utan åtskillnad af Rerftorna, under General-Titel af'Ordinarie Stats-Mfedél; äfven» yom härvid förekommer, att det Riks-Staten calciilerade Intrader blott till någon mindre dcd inflyta utulei samma år, och således hufvudsakligen i påfbiande års Rente-KarmnareBok upptagas; så hafva Revisorerne val icke kunnat af Rente-Katnnråre-Boken utröna, huruvida allt hvad ' som till Rente-Karnmaren bort inflyta verkligen dit ingått, utan funnit, att äfvert härutinnan den blifvande Riks-Hufvud-Boken kommer att utvisaUppbördens förhållande i jemförelse emot anslagen i Riks-Staten. Dock sorn deribland äro någre, ehuru obetydlige poster, sorn till ett '•< »föränd rad t belopp ärligen böra utgå, samt Bente-Kammarens Böcker icke upptaga allt hvad under samma Titlar bort ingå, såsom levereradt; så hafva Revisorerne ansett sig bora hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådig befallning till Dess och Rikets Stäls-Contoir, att, i hvad på dess åtgärd kart ankomma, fasta uppmärksamhet derå, att alla de Inkomster, sota directe till Kongl. Stats-Cor.toiret skola ingå, måtte i behörig tid varda ditlevererade.
De uppgifter, font i ^onungend 33efall* ningdfafmanDed färont utfärDanDe åvungörclfe föregrifmad. i©ejje uppgifter, forn tmefallt författad, gola noga upptaga alla De perfo* ner, font till fmard od) end fudfåll föra, meD utfättanDe af namn, ålDer, mer eller ntinDre arbetdförmåga, bräcfligfet o. f. m.; äfmen gall begämDt ut* 4S trpcfa* perfonen* (Embete, §jenf ellet befattning, Pen tor elfe, näring eller handtering, han idfar, f>ané gafigbetec, <2Berf od) inrättningar, äfvenfom $artpg ora fem fvåra Säfer* drägtighet och derutöfver, (arnt ändteligen de l;o* l)mx och en boende äppreömän, eller andre, hucilfa derutom, för fig od; fitt foll, äro pligtige, att enahanda görtecfningar och uppgifter aflemna. ©amma fpldighet åligger ocf §örmpndare i affeende på fina mpndlingat od; dejja* Egendom, famt ©tpreSmän af bolag, (3Berf och inrättningar, om* reöt ©terbhué, eller under Concur* varande bo, för den Egendom ett h^är af dem förvaltar och vårdar. 5lllmogen od; mindre friffunntge invånare i ©täderne ega att mundt** ligen meddela dejja uppgifter. §• 46.
Sttr aflåtne Nåd. Skrifvelse, intagen i i:a Samlingen 2:a Bandet af Bihanget till PiiksStåndens Protocoll under N:o 4^, inhemtas, att, sedan K. M:t, den 4 December 1823, på anförde skäl, förklarat Sig icke kunna till efterrättelse utfärda den af R. St:r då antagne nya Instruction för deras Revisorer, i afseende på desses befattning med StatsVerkets granskning, utan alt I\. M:t ansåg Instructionen af den 10 Junii 1812 till sin kraft och verkan gällande, endast med den förändring, rörande tryckningen af R. Sttrs Revisorers Berättelser, sorn sistberöfde Nådiga Skrifvelse' omförmäler; så har, f 204 S tats-Utskottets för att genom bestämda föreskrifter för framtiden undanrödja all skiljaktighet i meningar om föremålet för ifrågavarande revision oell sättet, att densamma verkställa, K. M:t velat till R. St:r öfverlemna Förslag till förnyad Instruction för R. St:rs Revisorer, med antagande hvaraf, å R. St:rs sida, Instructionen af d. io Junii 1812 skulle komma till all kraft och verkan att upphöra. K. M:t har härvid i Nåder til lagg t: att den föreslagne nya Instructionen vore grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositionsrätt, K. M:t hittills utöfvat, äfven de Fonder och Cassör, som icke tillförene blifvit af R. St:rs Statsutskott eller deras Revisorer, utan endast i KammarRätten, granskade, och om hvilkas revision först vid senare Riksdagar fråga uppstått, skulle hädanefter granskas i sammanhang med StatsVerkets räkenskaper och förvaltning: att K. M:t dervid funnit lämpligt, alt, då aila de förvaltande Verkens räkenskaper borde sammandragas uti årligen afslutad RiksHufvudbok, räkenskaperne för de Fonder och Cassör, som hittills icke undergått sådan revision skulle ifrån och med dem för innevarande år i RiksHufvudboken ingå; och ville K.
Egare af eller huvudredare för fartyg skall, jemte uppgifvande af fartygets lästetal och byggnads-materiel samt driftkraften af derå anbringad ångmaskin, vid mantalsskrifningen inom den ort, dit fartyget hörer, jemväl uppgifva skeppare eller befälhafvare samt, så vidt möjligt är, styrmän och maskinister å samma fartyg, äfvensom desses mantalsskrifningsort och årliga löneförmåner, derest desamma öfverstiga 300 R:dr. Denna sålunda underskrifna mantalslängd skall, med dertill hörande uppgifter, äfvensom den i § 4 föreskrifna förteckning, före slutet af nästföljande Mars månad, vid bot af Tre R:dr R:mt för hvarje dag, som dermed fördröjes, af Häradsskrifvaren aflemnas till vederbörande Pastor; och åligger det derefter honom att å nästa söndag utlysa allmän sockenstämma för mantalslängdens granskning samt dervid äfven tillkännagifva, hvarest längden dessförinnan finnes att tillgå till genom - 28 Förnyadt Förslag t. Förorda, ang. Mantalso. Skattskrifna förrättande. seende af församlingsboerne. Den, genom hvars origtiga eller ofullständiga uppgift någon skattskyldig kommer att ur mantalslängden uteslutas eller undgå att stadgade skattebidrag erlägga, skall böta Två Riksdaler och ersätta hela det skatte-belopp, hvaraf Staten derigenom gått i mistning. STOCKHOLM, tryckt hos K. Westrell, 1860. Hernlin i/ngsUi skof tels Utlåtande \:o 3ö. L J\’:o $5. Ank. till Exp.-Ulsk. den 7 Aug. J 8 (> 0, kl. II o. m. Utlåtande, i anledning af Riks-Strindens skiljaktiga beslut, dels i frii ga om bevillning af' gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd, dels angående upphörande af föreskrifterna om stämpelpapper ä testamenten och fideikommissbref.
Transport R:dr 1,704,553: Indelt! spanmål, 156 tunnor 16 kappar, upplagen elter 6 R:dr tunnan lill 939: Oindeid d:o, 18 tunnor d:o . 108: Tillsammans R:dr 1,705,600: Vid pröfning, på sätt närlagde protokoll öfver finansärenden af den 9 innevarande månad utvisar, af särskilda till regleringen af sjunde hufvudtileln hörande frågor, liar Kongl. Maj:t funnit följande jemkningar och bestämmelser i afseende på anslagen å denna titel vara af nöden: l:o Fincins-departemetitets expedition. Vid den af departemental-styrelsens införande föranledda reglering af stats-expeditionernes personaloch aflönings-staler, gåfvo då uppgjorda beräkningar anledning till den förmodan, att ärendenas antal vid Finans-departementets expedition i icke obetydlig mån skulle komma att understiga antalet af de ärenden, som förut handlagts genom Handels-och Finans-expeditionen, hvadan statssumman för förstbemälde expedition, genom öfverflyttning till Civil-depai temeritet af en protokolls-sekreterarelön, blef bestämd till ett belopp, som, utan beräkning af den nya expeditions-chefslönen, med 1,200 R:dr understeg hvad i staten för förra Handels-och Finans-expeditionen fanns upptaget. Erfarenheten . har likväl sedermera ådagalagt ett ifrån förenämnda beräkningar i så målto afvikande förhållande, alt Finans-departements expeditionens diarii nummer i det närmaste motsvarat den för förra Handels-och Finans-expeditionen, och att öfver hufvud göromålen vid Finans-departementsexpedition, i följd af de dit hörande kameral-ärendenas mera invecklade och vidlyftiga beskaffenhet, taga i anspråk fullt ut lika om ej större arbetskraft, än den, som erfordrats för handläggningen af de frågor, hvilka tillförene inbegrepos under benämningen handelsoch finans-ärenden.
Under öfverläggningen härom har jemväl blifvit yttradt ogillande af Utskottets förslag, att de i 9 § stadgade minimi-afgifter måtte återföras till de belopp, som intill sistlidne riksdag voro bestämda. Bestämmelserna om vissa minimi-afgifter för rörelse och inkomst torde otvifvelaktigt vara af behofvet påkallade för att förekomma en alltför betydlig sänkning af afgifts-beloppen, och någon olägenhet bör deraf icke kunna befaras, då taxeringsmännen hafva så väl rättighet som skyldighet att, när skäl dertill förekomma, sätta Bevillnings-Utskoltets Utlåtande M 9. 5 afgifterna lägre än berörde mmimi-bestämmelser. Stadgandet om olika minimi-afgifter efter stadernas klass-indelning torde äfven hafva skäl för sig, då det lärer vara obestridligt att tillfällena till arbete och förtjenst i betydlig mån rätta sig efter hvarje orts folkmängd och rörelse eller samma omständigheter, hvarpå städernas klassifikation är grundad. På grund häraf och under åberopande af de skäl, Utskottet uti sitt förra Betänkande anfört för den föreslagna förhöjningen af de i 9 §. stad gade minimi-afgifter, anser Utskottet sig böra vidblifva sitt uti ifrågavarande hänseende afgifna, af de öfriga Riks-stånden godkända förslag. § io.
1478 Om kgncn - Skulders LiguMsuon. 1467, Om Riksgälds - Sedlarnas öevalvst-on wid Bervillningens utgörande, om Oonvv^-Commizisngrets Gäld och om Äoppar-PoLcttcrna. 1466. Om Branwins - Bränningen. 1467. Om Salpcttcr-Tiliverkningen i Riket. 1469. Om Krönings-Gärd, Begrafnings-hiclp och underdåniga Gäfwor til Hennes Majit Drottningen och HanS Kongl. Höghet Kron-Prinsen id. Om transportLrsakls pä Riksgälds-tdontnieet af StatssWerkets Utrikes Gäld. 1470. Om Vcwillnlngen. 1471. Om arfwode för Tewrllnings-Utffottets Betjente. 1472. Se ^ uti erin xar. Om dest kormerancls. 79. LxtrnKa kratocalli: Nidderffapcts och Adelns: Om nndcrdänig Tacksägclse-s-lr»sle 14:9. Utskotts-Ledamöternas antal. id. 1'ublicitst af l-angnen. 142a. 14:2. Kröning? - kl t:chil!vn. 1422. IntlruKlyn för Vewillnings-Utstotket. 1421. Bonde-Ständek? deltagande i Ni,>9',en. ill. 1440. Bo-gmästarens l-lsmb.Li, m. fl. aiisokning. 142;. >42;. Legostämma. 142g. p,Tle,-prion;.tid för Slnltfoi dringar. 14^4.
Stals-Ulskollels Utlåtande, Jt? 188. Då emellertid Kongl. Maj:t icke funnit skäl att i berörde hänseende göra någon framställning hos Rikets Ständer, och Statens medel tagas i anspråk för vigtigare föremål, har Utskottet funnit sig förhindradt att för närvarande till denna motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. 9:o. Till Utskottets handläggning hafva blifvit öfverlemnade 3:ne särskilda inom Preste-, Rorgareoch Ronde-Stånden väckta motioner, deruti Prosten P. C. Arosenius, Herr A F. Nordvall och Riksdags-fullmäktigen Anders Pehrsson från Östergöthlands län, med hvilken Lars Magnus Knutsson, Carl Nilsson och A. Jonsson från samma län sig förenat, föreslagit, att som en nödig befunnen Tätning af segelleden genom Stångån från Nyqvarns hamn vid Linköping till sjön Roxen vore af största vigt icke allenast för nämnde stad, utan i ännu högre grad för den stora del af Östergöthland, som derstädes hade sin naturliga afsättningsort, men detta arbete icke utan understöd af allmänna medel kunde utföras, enär staden, som för den nyanlagda solida och vackra hamnbyggnaden måst skuldsätta sig för ett icke obetydligt belopp, och dessutom förbundit sig att med 73:del bidraga till nu ifrågaställa arbete samt ersätta vederbörande strandägare för all den jord, som för Stångåns rötning behöfde genomgräfvas, icke Vore mäktig vidare uppoffringar, Rikets Ständer måtte, i enlighet med Kongl. Majrts vid 2:ne föregående riksdagar gjorda nådiga framställning, härtill bevilja ett anslag af 16,666 R:dr 32 sk. Ranko, med vilkor att arbetet verkställdes i öfverensstämmelse med den af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader uppgjorda plan och kostnadsförslag, enligt hvilket den såsom erforderlig beräknade kostnaden uppginge till 25,Q00 R:dr.
Och han smekte mig, han kysste mig, det fans icke tanke på om det var passande eller ej, endast att vi måste bli försonade. Så skulle han gå. – ”Ah gå inte, gå inte nu!” Jag sträckte upp mina armar och lade dem kring hans hals; jag tiggde. Jag visste aldrig att jag kunde bedja så, min stämma hade tonfall som jag aldrig hört. Hvad han tänkte eller icke tänkte bekymrade mig ej. Det fans endast ett: att jag älskade honom. Han lade sina armar kring min nacke, han stod och såg ned i mitt ansigte, leende som endast han kan le, så strålande varmt som ett solsken. – ”Kære, jeg kan ikke blive.” – Hur smekande var icke hans röst! Och vi kysste hvarandra som man kysser efter en försoning. – ”Ah, kom ihåg att sen skola vi skiljas!” – ”Jag kommer i morgon.” – ”Men jag skall längta, jag skall längta mig ihjäl!” – ”Nej, nej, inte längta, utan vara lugn.” – ”Jag kan inte!” – Han böjde sig ned och kysste mig: ”jag tror också att det är konstnärsgryet inom er, som gör att ni måste löpa linan ut, att er natur måste ha erfarit allt, dyka till bottnen af hvarje känsla, lida hvarje smärta. – Så förmanade han mig att jag skulle äta duktigt, dricka öl och sofva godt, riktigt godt; inte tänka på honom och inte grubbla öfver mig sjelf. – Nej, nej, jag skulle gå omkring på gatorna hela dagen, jag skulle inte ge mig tid att längta. När han hade gått och jag ätit qvällsmat åh, den tomheten, den tomheten! Det var som om hvarje ljud i verlden tystnat, det var som om det aldrig mer skulle bli lif och rörelse. Men jag ville icke tänka på det. Jag ville lyda honom: icke längta och icke grubbla. Det var sysselsättning jag skulle ha. Han hade sagt, innan det der förskräckliga kom öfver oss, att han icke kunde förstå hvarför jag skulle ha mitt hår så stramt; det såg ut som om det vore så tunnt. – Jo jag hade haft lugg förut, och nu kunde jag icke få den att bli ur pannan utan om jag borstade upp den så der hårdt. – Hvarför kunde den icke få hänga då?
Sedan arrendetiden tilländagått eller contractel eljest upphört att till efterrättelse gälla, tillkommer besittningsrätten till hemmanen de åboer, hvilka, före hemmanens utarrenderande, deraf varit innehafvare, eller deras enkor och arfvingar, på sätt och i den ordning, som i afseende på åboskap å kronohemman äro genom Kammar-Collegii kungörelse af den 29 Februari 1808 föreskrifne, under vilkor likväl, att vederbörande inom natt och år efter det Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Länet, angående arrendets upphörande utfärdade, Kungörelse blifvit i socknens kyrka uppläst, sina anspråk på åborätten hos bemälde Embets-myndighet behörigen styrka; kommande vid arrendets upphörande den af hemmanet till kyrkorna och presterskapet inflytande ränta att nedsättas till och i all framtid oförändradt erläggas med det belopp, hvartill densamma före hemmanets utarrendering varit fastställd och utgått; 4:o På sådane vilkor anses nuvarande åboer, äfvensom de, hvilka, efter berörde arrendens upphörande, framdeles antagas, lika med innehafvare af kronohemman, och berättigas således att genom skatteköp, på lika sätt, som kronoå boer - Stals-UMottelt Utlålandi, N:o 182. 73 boer, förvärfva jordägandeoch dispositions-rätt till sina innehafvande hemman; 5:o Vid beräknande af skatteköpeskillingen för ifrågavarande kyrkohemman, kommer endast den äldre räntan att läggas till grund, meli icke den förhöjde afgäld, som för de arrenderade hemmanen nu utgår; 6:0 Nämnde skatteköpeskilling fördelas emellan kronan samt kyrkorna och presterskapet i förhållande till beloppet af de räntor, kronan samt kyrkorna och presterskapet af det hemman, om hvars skatteförsäljning är fråga, då ega att uppbära. I sammanhang härmed torde Rikets Ständer hos Kongl.
Jag inlastade då 1,087 Centner deraf i en Fransk bomhard för att ytterligare försöka lycka på andra håll, men kunde ej linna afnämare förr än jag kom till Tripoli, som i sanning var det sista försök man rimligen kunde göra, så, att om jag der ej kunnat sälja partiet, hade ej annat återstått, än att dermed återvända till Sverige, med förlust af alla derpå gjorde kostnader. Uti denna min förlägenhet blef jag mycket glad att der, fastän genom starka uppoffringar till Paschans Embetsmän, kunna sälja det till ett brillant pris, med villkor att genast erhålla i Landets dåliga mynt ett bidrag till mine stora kostnader samt Sveriges fredsafgift för ett år, 8,000 piastres fortes, som Herrar delägare också redan uppburit. För resten skulle det påföljande året få uppbäras i Bengazi valuta i ull, för hvars rigtiga utbekommande, Herr Consul Gråberg trodde att jag ej behöfde frukta. Under den 3 Juni 1825 har jag till Herrar Michaelsson & Bendiks insänt försäljningsräkning, jemte berättelse om detaillen vid handeln, äfven en courant räkning, sorn visade att mitt contanta förskott då uppsteg till 1,062 - 64 — piastres 85 C:t, härledande sig af de omkostningar jag var tvungen att promt liqvidera. Det är nu den sistnämnde artikeln, nemligen ullens utbekommande, eller dess värde i penningar, som återstår, och fastän jag sju gånger gjort den långa resan till Bengazi förgäfves, och lika förgäfves bett Herrar Delägare utverka för Hr Consul Gråberg tillstånd att påstå min betalning med ett manligt språk som säkert verkat på den usla Paschan, hade jag ändock hopp, att småningom utprässa den; men detta hopp försvann alldeles efter ankomsten af den Svenska Escaderns ankomst, under befäl af Amiral Nordensköld, som alldeles skämde bort alltsammans.
•Till resepenningar åt Embetsoch Tjenstemän, som dels härifrån afgått till Barthelemy, dels från Colonien till Moderlandet återkommit, eller ock fått sig särskildt uppdraget, att i iNorra Ameri» transport P.St. 1,537:14.9 R:d.B:o.2ao,458:24.5. Den 5 Juli. fe3 7 TransportP.St. 1,537:14.9 E:d.B:o.220,458:29.5. ka, England och Vest IndiskaColonierna inhämta fullständiga underrättelser om handelsställnin gen . 1,250:—" - i8,777:24* ? Till inköp a£ landshöfdingen Friherre af Nordins hus i Fahlun, att tjena till I.andshöfdinge Eesidence 20,104: 5.5» Till inköp af Landshöfdingen Ulfsparres hus i Nyköping i lika ändamål * 25)0^4: 6.6. Till Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län, Järta, ersättning för ordinarie Lönen, intilldess företrädaren Frih.-re af Nordin upphunnit den efter EiksensStänders Transport 2,787:14.9. 284,404;i8.4. Den 5 Juli. Transport 3787:14.7. beslut vid 1813 ars Riksdag faststälde ålder, för att på Indragnings-Staten öfverflyttas, från 1813 års början till innevarande års 3:dje qvartal, å 2,000 R:dr årligen Til Pommerska Tontagare och Pensioriai-^ xer Sr utbetaldt för år 1813 samt för de arne första q vartal erna år 1813, intill dess, efter Pommerns återtagande, förenämnde utgift kunde på Pommersk Stat öfverflyttas såsom aflöning för Pommerska och ColonialDepartementet - 384,404:17.4. 5,aoo’. ■*— - 8,Sio: 36. - (a,2 36: 6.
Dertill fordras, att de olika valörerna i sina qvantiteter passa så väl tillhopa, att, utan bryderi, handeln, i stort eller smått, kan röra sig inom hvilken summa som helst. Men utom denna egenskap hos ett lands mynt, i afseende på dess olika värden, finnes det ännu en, som ej är af ringa vigt, och den är, att myntet kan delas i små qvantiteter. De länder, hvilka i mercanlit väg alltid utmärkt sig, gifva oss ett exempel derpå; och tänka vi nogare efter finna vi lätt orsaken' härtill. Ett lands nationalrikedom består icke deruti att ett färre antal af befolkningen eger förmögenhet, utan deruti att välmågan är fördelad så jemnt som möjligt inom samhället. För att upnå detta mål, hvilket afser det vigtiga förhållandet att, så vidt möjligt är, ej nedtrycka samhällets intellektuela utveckling genom de materiella behofvens alltför stora tyngd, fordras icke allenast en rastlös och kraftfull industriel verksamhet, utan äfven en utvecklad förmåga, att, då det behöfves, kunna försaka och spara. Sparsamhetsandan är således ett vigtigt element för national-rikedomen, och för alt befordra denna inom de lägre folkklasserna fordras små skiljemynt. För dem, som röra sig i samhällets dalar äro förhållandena helt annorlunda gestaltade än för dem, hvilka befinna sig på höjderna af detsamma; det, som synes litet upifrån är ej af ringa betydenhet för dem, som knuffas dernere; den, som för dagen genom sitt arbete skall förse sin fattiga familjs behof, har vanligen, då hvarje penning blifvit använd 17* 260 Den 22 Februari e. m. till sitt nödtorftiga ändamål, ej mycket öfver; för honom kan således en ringa summa vara af mycket värde, och det finnes ej så få, för hvilka, äfven det ringaste, är af vigt; dessa behöfva desmå skiljemynten, som äro skapade för deras spher, för att äfven skänka dem glädjen af en besparing, en grnndpenning, om än så liten, för hoppet om framtida sjelfbestånd.