Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län ännu icke funnes ständig markegång, sådan borde fastställas efter samma grunder, som i de år 1735 utfärdade taxorna; att KammarCollegium borde utsätta viss penningeränta på hvarje hemman; att till grund lör ständiga priset på spanmålen i alla provinser borde tagas medium af markegångarne för de år, hvarefter de andra räntepersedlarnes pris blifvit bestämde; alt ifrån det allmänna stadgandet, att ränta skulle beräknas i penningar, det undantag borde ega rum, att koloch jern-räntorna i Bergslagen för kronobruken blelvo i behåll och öfverallt nödiga dagsverken för kronans egendomar; samt att vederbörande indelningshafvare äfven borde vara nöjde med räntornas sammanslående efter markegångstaxorna, på sätt om Kronans behållne hemman blifvit stadgadt, dock att, hvad dagsverksräntan anginge, indelningshafvaren förbehölles dess rätta dagsverken in natura efter Reglementet; hvarförutan åtskillige speciela föreskrifter om sättet för utgörande af dagsverken m. m. meddeltes; och blefvo om allt delta skrifvelser af KammarCollegium till åtskillige Landshöfdingar den 11 December 1745 expedierade. Hvad sålunda stadgades och förordnades, om alla räntors utgörande med penningar, blef likväl snart ändradt och upphäfdt: l:o Genom Kongl.
Odelska appreteringsverket i Stockholm med hvad dertill hörer; 5:o, om anvisande af ett lån af 230,000 rdr rmt till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn; 6:o, ang:de afsöndring af jord från Regements-pastors-bostället Westerhus till_utvidgande af Jemtlands Hästjägareoch FältjägareKorpsers mötesplats ä Frösön; Den 1!) November f. m 233 7:o. ang:de utbyte af f. d. Förarebostället vid Södermanlands Regemente, i/i mantal Wreta, emot Kronoskattehemmanen Kroberga Westergården */j och Östergården */4 mantal i Nyköpings Län; 8:0, ang:de grunderne för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning; 9:o, ang:de anslag af vinoch byggnadssäd för Qvarsebo församling; 10:o, ang:de ytterligare anslag för reparationsarbeten å Westerås Domkyrka; ll:o, ang:de ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings Domkyrka; Skrifvelse r : 12:o, ang:de ifrågasatt uphörande af de s. k. frisocknarnes tjenst barheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering; 13:o, ang:de väckt fråga om lindring i Båtsmanshållet med afs:de på derifrån utgående beklädnadsbidrag; 14:o, ang:de förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge Län; 15:o, i fråga om den tillämnade fyrinrättningens å Hernöklubb förläggande till Lungön utanföre Hernösand; 16:o, ang:de hegardt ytterligare statsbidrag till fullbordande af hamnoch kanal-byggnaden vid staden Carlstad; 17:o, ang:de gjord underd. framställning om ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn; 18:o, med öfverlemnande af förslag till ordnande af den civila helsovården i Riket; 19:o, med öfverlemnande af förslag till redaktionsförändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa.
Ått för öfrigt de 2:ne sednare afdelningarne deraf uti Hr Hartmansdorffs vid sednaste Riksdag afgifna förslag, nemi. en fattigvårds-afdeln. och en helsovårds-afdeln., skulle komma att uteslutas om Hr Ribbings förslag antoges, faller af sig sjelf. För öfrigt synes mig Hr Hartmansdorffs föreslagna sexåriga ombytligbet mindre ändamålsenlig, äfvensom bans förslag att ledamöterna deruti skulle bestå af personer, som medelst vikarier hade andra embeten att bevaka, synes mig icke vara egnadt att gifva EcklesiastikCollegii embetsman den sjelfständighet och kraft de för utöfningen af sina embeten nödvändigt måste äga. Den ekonomiska besparing för Staten, i anseende till deras aflöning, som härvid afsetts, fruktar jag komme alltför menligt att inverka på sjelfva stiftelsens kraftutveckling. Antingen intet EcklesiastikColkm eller ett som fullt motsvarar sitt syftemål. Ett mellanting af stiftelse i denna väg, ett Colkm, som står på alltför rörlig fot, och hvars medlemmar ständigt måste vara i ovisshet om icke deras embetsåtgärder i mer eller mindre mån kunna hafva ett obehagligt inflytande på deras egen ställning i samhället, anser jag mindre lämpligt att inrätta. Biskoparnes ställning bör för ingen del vara mer tryggad än presidentens eller superintendentens eller hvad man vill kalla honom som skall fungera såsom Ordfide i ett sådant EcklesiastikColkm; och skulle fråga bli att för det allmännas bästa Dea 9 Maj. J57 göra någon besparing för att bereda EcklesiastikCollegii superintendent eller president och kolleger löner motsvarande deras betydelsefulla platser inom samhället, så synes mig att denna besparing och hushållning lämpligare vidtoges medelst förkortning af löneinkomsterna på de indrägtigaste biskopsoch pastors lägenheterna i landet. En jemnare fördelning af presterskapets inkomster är ock tvifvelsutan af stor nytta för Kyrkans lifsutveckling. Likaså kan jag ej dela Hr Hartmansdorffs mening, då han sagt, att »presidenten skulle vara en lagfaren och lärd embetsman, men hvarken prest eller läkare.»
Regerings-Formen, att bevista Riks-Ståndens Plenaogillas J får Utskottet vördsandigen anmäla, alt denna anmärkning, som åsyftar det, för öfrigt redan af Tre Riks-Stånd till grundlagsenlig behandling godkända förslagets omedelbara förkastande, ej kan, emot 56 och 81 §§. Regerings-Formen, af Utskottet, till grund för någon jemknings-ålgärd, upptagas. Antom till Exp.-Utsk. d. 24 Nov. Memorial, angående Bonde-Ståndets återremiss på Mern. N:o 43, med föreslaget tillägg nid 38 §. Riksdagsordningen. Från Bonde-Ståndet har, genom Protocolls-Utdrag för den 16 nasti. Oct., Constitutions-Utskottets Mern. N:o 43, innefattande ett föreslaget tillägg vid 38 §. Riksdags-Ordningen blifvit återförvisadt, med den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att, i Utskottets förslag, orden: ”minst Två Tredjedelar” böra ändras till: minst Fem Sjettedelar. ” Då ConitiittiitifisUtskottets Memorial N:o 62, 6$. 9 Då emedlertid Ridd. och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, under den 16, a3 och 27 i förra månaden, ofvannämnda förslag till grundlagsenlig hehandling godkännl, får Consliiulions-Utskollet vördsamiigen hemställa, 0111 icke Bonde-Ståndet behagade härutinnan efter Med-Stånden destohellre sig föga, som ett minimum af Fern Sjetledelar val är, i jemnt tal, ti 1 iämpligt för Constitnlions-Utskoltet, men icke så för det af Trettiosex Ledamöter bestående Banco-Utskottet. I annat fall torde omröstning, lill skiljaktighetens afgörande, böra anställas öfver en så lydande proposition: ”Den, sorn vill, alt, enligt-Constituiions-LTlskoltets förslag till ändring i 38 §. Riksdägs-Ordningeny orden: t’minst Tvä.
– Troligtvis har du aldrig tänkt på det. Men jag har; ty jag vet hvad jag vågar. Ett af dessa bref i oriktiga händer öppnadt, läst ! Och ändå fins det icke ett ord, för hvilket mitt eget medvetande kan förebrå mig. Men sådan är verlden. Du ber mig säga dig symptomerna till dender lifsledan. Det är inte hvad du beskrifvit i »Lycka». Lifsledan i »Lycka» är äldre, den jag kände då var ung, grön, lidelsefull. Det var en så liflig längtan efter lifvets skönhet, efter motsvarighet, efter själslif, att den slog öfver i en längtan efter döden. Jag trodde, att det, som jag saknade, icke fans i verlden, och hela denna verld syntes mig så tom, så flack. Jag hade spelat ut min roll der; det fans ingenting mer att hoppas. Jag hade trott, att jag skulle tvinga en till att älska mig som menniska, icke som qvinna, och jag hade misstagit mig. Mitt inre »jag» frös och svalt, det var den mest hopplösa öfvergifvenhet. Alla möjligheterna voro dömda till döden, jag hade ju icke rätt att börja sökandet på nytt. Det var ensamheten i en öken. Jag fick leda för den. Jag skrifver mina bref omedelbart, just som tanken skjuter fram i min hjerna. Ja. Men dermed vill jag icke ha sagt, att jag aldrig skrifver en mening på »lapp», innan jag sätter den i brefvet. Ibland gör jag det, ibland icke. Om jag icke alls finge göra det, skulle min kamrat få mycket korta bref, ty blotta tanken på, att jag ej kunde ändra ett ord, som illa uttryckte min mening, vore nog att förtaga sinnesspänstigheten: känslan af frihet. Tanken stryker jag aldrig, men jag utbyter de ord, som skulle göra satsen till dålig svenska. Det är min natur, att i allting göra min flit – gifva det bästa jag kan – det må nu gälla stort eller litet. Detta är hufvuddraget i min karaktär, just det – som drifvit mig fram. Och jag fordrar rätt att vara mig sjelf. Frihet! Hela min styrka ligger i, att jag aldrig skyr någon möda.
Icke heller kan proposition göras om denna del af Prot.-Utdr:s läggande till handlingarne; ty äfven den propositionen skulle kunna afslås. Då således ingen proposition härom kan framställas, återstår blott den utvägen, att Hr Landtm, tillkännager, det saken måste läggas till handlingarae. Gr. Cronhjelm: Jag förenar mig med den siste värde Talaren i den mening, att frågan, såsom grundlagsvidrig, må af sig sjelf förfalla. Frih. Boye, Ludv.: Jag är förekommen och instämmer med de siste tvenne Talarne. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då den af H. Ex. sednast framställde proposition af R. o. Ad. blifvit bifallen, ansåg fl. Ex. någon vidare proposition rörande tredje punkten af PresteSt:s Prot.-Utdr. icke kunna komma i fråga. 56 Ben 4 Februarii f. m. Gr. Cronhjelm: Ehuru jag icke hört något klubbslag efter propositionen, förmodar jag, att den är bifallen, emedan jag hörde densamma vinna allmänt bifall, och det är således icke derom jag vill yttra mig, utan öfver tredje punkten af PresteSt:s förslag, som angår uppskof med protocolls-tryckningen. Denna punkt måste väl nu afgöras, och jag får således förnya rein anhållan om proposition, att denna frågan måtte, såsom stridande med Grundlagen, af sig sjelf förfalla. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förmälde sig anse, att då R. o. Ad. bifallit ett skyndsamt upptagande till afgörande af det sedan sista Riksdag hvilande förslag till förändring i 59 §. Riksd.-Ordn., all fråga om något beslut i anledning af tredje punkten i PresteSt:s Prot.-Utdr. borde förfalla. Gr. Cronhjelm: Jag förmodar, att den tredje punkten af PresteSt:s Prot.-Utdr., som innefattar inbjudning att förena oss om uppskof med protocolls-tryckningen, måtte fordra någon åtgärd. Landtm, har sjelf förklarat, att han ville punktvis föredraga Prot.-Utdraget.
– Ja, ja – suckade mor Ingrid – det vore godt hon ej tog det der vettet och förståndet från någon annan. Gunnar såg förvånad på henne. Han begrep ej ett ord af hvad hon sade, och funderade ej heller derpå. Ack de männerne! Hvad de äro älskvärda, och hvad de äro kloka och visa och förståndiga, och hvad de hafva för en stor, herrlig förmåga att tänka och begrunda, men hvad de litet begripa ibland! Elin kunde nästan intet sofva om natten, af oro för sin första slotterdag. Redan klockan half fyra stod hon klädd i en randig bomullskjol, och ett litet svart lifstycke, som hon gjort sig under sorgen, och som snörades igen framtill, samt endast sina rena hvita lintygsärmar på armarne, emedan dagen lofvade att bli mycket het. Hon stod just och såg på sin nya räfsa, när Gunnar knackade på fönstret och bad henne komma ut, emedan det var tid att gå åstad nu. – Jag ska’ bara taga min hatt – svarade hon och kom genast derefter. Gunnar såg på henne några ögonblick, med denna rena förtjusning som hvar och en känner, när de se det skönaste de veta. – Herre Gud! hvad du ser söter ut i dag! – sade Gunnar, som äfven var ganska fiffigt utstyrd, med sina långa, fina, snöhvita skjortärmar, ny svart halmhatt med stora brätten, en vacker hemväfd väst och alldeles nya sommarunderkläder, till «store herregålsslotten». – Du blir – fortfor han – den vackraste och nättaste tösen bland dem alla i dag, det vill jag svärja på. Men, söta Elin, tag för all del ett par handskar på dig, annars får du blåsor i de små nätte näfvarne, och så fick du annars bara höra glopord, för att de ä’ så fina och hvita och lena, för vackrast ä’ du, och nog komma de omkring dig och mönstra dig på alla leder. – Ja, Gud gifve jag bara vore den snällaste och uthärdigaste med – sade Elin leende och sprang efter sina handskar. Sedan följdes de åt. – Aldrig gick jag så gerna till någon slott – sade Gunnar. – Hvarför så? – frågade Elin oskyldigt.
Grefve Gjllenborghj Johan Henning, hade inlämnat följande, sorn uplästesr \ Den 5 Mars f. m. *65 Då Konungens Nådiga förslag till förändrad instruction för Rikets Ständers Revisorer för någon tid sedan blef ifrån Ridderskapet och Adeln till StatsUtskottet remitterad, och, i förmodan, att pröfningen deraf skulle hos StatsUtskottet förekomma i sammanhang med granskningen af 1Ö2Ö och 1827 årens Revisions Berättelser, framstälde jag de skäl, jag anser tala för yrkande af en oinskränkt granskningsrätt af StatsVerkets förvaltning i alla dess delar, och då jag nu icke bör besvära med återuprepande deraf, får jag, under åberopande af hvad jag då anförde, anhålla, att enär StatsUtskottets Utlåtande, i anledning af 1825 och 1827 årens revisions Berättelser, förmodligen blifver med anmärkningar återremitteradt, och till ny pröfning i Utskottet förekommer, då må hos Utskottet uptagas till öfvervägande ej mindre hvad jag vid förenämde tillfälle anförde, än hvad jag nu emot StatsUtskottets Utlåtande går att anmärka.
Då antalet fångar och kronoarbetskarlar, hvilket i stat blifvit beräknadt till 5,725, i medeltal endast utgjort 4,816, hade, enligt hvad uti Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse omförmäles, den betydliga skillnaden emellan dessa begge tal visserligen bort föranleda en större besparing i de beräknade utgifterna än den, som, på sätt här ofvan är nämndt, uppkommit, men dervid förekomme, enligt samma berättelse, att vid åtskillige fångvårdsanstalten utgifter egt runi, sorn antingen icke varit upptagne, eller ock öfverskridit det i stat beräknade belopp; och anför Styrelsen i detta hänseende, att för gaslednings införande vid straffängelset och fabriksbyggnaden i Landskrona, jemlikt Kongl, brefvet den 16 Juli 1861, blifvit utbetaldt 11,000 B,:dr; att för numera indragna straffängelserna i Kristianstad och å fästet Kronan vid Göteborg un - — 116 — der året utbetalts tillsammans !0,027 R:dr 52 öre; att nya cellfängelserna i Upsala, Nyköping och Norrköping blifvit under året till begagnande upplåtne och försedde med fullständig utredning, samt att kostnaden för fångarnes förplägning blifvit högre genom tillämpning under större delen af äret af den genom Kongl, brefvet den 9 November 1861 fastställda utspisningsstat för fängelserna i riket. § 5. Förlidet års Revisorer anmärkte, såsom mindre konseqvent, att godtgörelse beredes fångvården för sådana arbeten, som af kronoarbetskarlarne verkställas för Kongl. Flottans räkning, under det någon dylik ersättning för de arbeten, hvilka i större mängd af kronoarbetskarlarne utföras för försvarsverket till lands, icke erhållits, samt icke ens de genom arbetet fördyrade bevakningskostnader fångvården ersattes. Hänvisande till nästlidet års
– Lamon, Chloës far var den rikaste; hans talrika hjordar betäckte alla nästgränsande kullar – men, han var ej älskad, ej vördad: Han var sträng och hård, samt föraktade alla som ej voro lika mägtige med honom. Chloë var skön, men liknade sin far i tänkesätt. – Redan, länge hade den unge Eraster älskat Chloë, men fattig – han ägde blott en enda get – vågade han ej yppa sin kärlek. Förgäfves sökte han at bland de öfrige herdarne visa sig glad. Hans hopplösa kärlek blekte snart purpurn på hans kinder, och han drog sig sluteligen alldeles ensam til de ensligaste trakter. Ingen utom Chloës fä-hund, den lille Pydde, tycktes begripa orsaken til Erasters sorg: Under tusende smekningar hoppade han omkring honom och åter, liksom beende, kröp han längs efter jorden tilbaka til sin ägarinna, som altid med hårdhet belönte hans kärlek för den fattige herden. Förtviflad öfver detta hårda bemötande, beslöt Eraster at dö af sorg, och hade redan flere dagar bebott den bergklyfta, som han ämnat til sin graf. – En dag då Chloë tidigare än vanligt utdrifvit sin hjord och förvillat sig i skogen, fick hon på något afstånd se at Erasters get, bakom en sten satt och med sorgfull blick betraktade sin halfdöda husbonde: bevekt af denna syn, upgaf hon et rop, som väckte herden ur sin dvala; han såg up, och såg at Chloës Pydde, viskande med svansen, stod utmed hans sida; detta rörde herden til tårar. — De båda älskande föllo i hvarandras armar. Geten och den lille Pydde hoppade glada omkring dessa båda lyckliga, som åtföljdes til Chloës hydda, der deras bröllop firades med Lamons samtycke. Vid genomläsandet af denna Idyll, fann Uno väl åtskilliga fel i sjelfva sammansättningen, som kunde stöta örat, men trodde at dermed icke var så noga. Vice Häradshöfdingen Byting deremot, som redan hade sin afhandling färdig, och nu ställt sig bakom Unos stol, för at äfven läsa hans, kunde ej tilbakahålla sina anmärkningar.
Det är olämpligt hvad Herr Hjerta föreslagit, att på somliga ställen höja skjutslegan; följden måste nödvändigt blifva, alt man kommer till exempel på eli Station, hvarifrån man fortsätter resan utan alt undersöka, om Gästgifvaren har entreprenerateller ej, och när man skall liqvidera vid nästa ombyte, uppgifver den skjutsande, att han bör hafva en högre betalning såsom skjutsande från en poststation! Man är då ej i tillfälle att controllera detta, utan mäste oftast blifva bedragen. Det är icke häf, såsom i Frankrike, der en postbok finnes föt* hela Riket, i hvilken är anfördt, huru mycket man skall betala på hvarje ställe, och hvaruti alla Författningar, söm angå skjutsväsendet äro intagne. De n 12 Augusti f. rn. a 13 Ilär harman blolt dagboken, hvilken snart sagdt är olika uti olika Län, och hvilken man sällan erindrar sig alt se uti. Det vore visserligen rigtigt lill principen, att man fråntog Landtmannen den på honom lagde lunga börda med skjutsen, och lät, som man säger, allt gälla hvad det gälla kan. Men jag hemställer, huruvida, då detta icke är af någon nöd påkailadt, och dessutom i alla de länder, som äro lika glest bebodda , som Sverige, såsom till ex. Ryssland och Norrige, skjutslegan icke är högre än här, det icke skulle vara olämpligt att här öka densamma. Jag anser dessutom, att Taxorne här i Landet böra vara beständigare, än i något annat Land, Det vore illa, att göra någon förändring med skjutsväsendet, innan forvagnarné kommit till något bestånd. Utskottet har alldeles icke vidrört den anmärkning jag vid återremissen gjorde, att nemligen ingen skulle tillåtas att åka med mindre, än två hästar. Delta vore visserligen svårt för Tjenstemän, men för dem kunde undantag stadgas, då de reste i Embetsärender eller i den Ort, der de voro kände.
Granskningen af Riksgälds-kontorets räkenskaper, likasom för öfrigt förefallande revisionsarbete, med undantag af den Kommissarierne sjelfve åliggande gransknings-skyldighet, besörjes i Revisions-kontoret af en Kamererare, med biträde af en utaf de i Boksluts-kontoret anställde Kontorsskrifvare. 8 258. Riksgälds-kontorets rätt och talan i de rättegångs och utsökning s-ärenden, som röra detta Verk. bevakas och utföras af en Ombudsman. 28 Siats-Utskottets Memorial No 230. % 259. Vaktbeijeningen utgöres af en Vaktmästare, tre Kammardrängar och två Husdräng ar, af hvilka dén ene bestrider de denna befattning tillhörande göromål vid Rikets Ständers hus. S 260. I afseende nå samtlige här ofvan uppgifne embetsoch tjensteniäns samt vaktbetjenters göromål oell öfriga åligganden, kommer den af Fullmägtige, under . den 9 Mars 1842, utfärdade instruktion och tjenstgörings-ordning, med deruti sedermera beslutade ändringar och tillägg, att tjena till efterrättelse, under Fullmägtige likväl förbehållen rätt att tills vidare, rörande den vid Riksgälds-kontoret anställda tjensteilianna-personals och vaktbetjenings tjensteåligganden, meddela de ytterligare eller förändrade föreskrifter, som för ärendenas vederbörliga handläggning samt fullgörande af de uppdrag och göromål, Riksgälds-kontoret fått sig ålagda, kunna anses erforderliga. Angående lediga tjänsters bestridande och tillsättande. § 261.
Likaledes skall visa sig ett årligt ytterligare behof af anslag lill 10,000 R:dr för flere Collegiers och Publique Verks behof af skrifmaterialier. — öm, såsom jag hoppas, en förnyad författning orri Expeditionslösen vidtages, hvarigenom ej allenast stilen kommer att mindre dragas och således mindre papper åtgå, utan ock i alla mål, äfven oeconomiska och brottmål, der lösen äger rum, utskrift kommer att ske på stämpiadt papper, så blir åtgången af skrif - Den 4 December f. m. 22g materialier betydligen minskad, o,eli ytterligare anslag torde kunna undvikas. För LandtStaten är föreslagen en löneförhöjning, så att en Länsman skulle hafva 3oo. R:dr, en Kronofogde 1200 R:dr,en Häradsskrifvare 1000 R:dr B:co, när boställen dem ej kunna meddelas, och en LandsSecreterare, utom biträde af en LänsNotarie. som på stat skulle uppföras, i lön 800 R:dr B:co, hvadan uppkomme en årlig utgift för Staten af något öfver 153,ooo R:dr. Det är ganska illa, att Krono-Länsmän och Fogdar, hvilka äro de tjenstemän, sorn stå i närmaste beröring med Allmänheten, på olofligt sätt e| sällan beskatta henne; men månne löneförhöjningen allena skall hjelpa detta förhållande?
Jag anhåller således att Hans Escellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition i enlighet med Friherre Hjertås, förslag, elier ock helt enkelt till bifall af Utskottens Betänkande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarjkallen föreslog att 8:de puncten måtte giL lss, med tillägg, att en viss andel af BancoDiscontens RörelseCapital borde afsättas, för att utgå till lån i de orter, der FilialDisconterne varit belägne. Ropades Js och Nej. Herr Påhlman: Som fråga ärj om nyt Disconter i Landsorterne skola inrättas i de fallnas ställe, och angeläget är att denna fråga bestämdt afgöres, emedan de Reglsmentatiska föreskrifterne för UtredcingsContoren derefter skola rätta sig, anhåller jag, att Ridderekapet och Adeln måtte uttryckeligen bestämma, om Ståndst önskar nya. Disconters inrättande, eller ej. Harr Munch af Rofenfkjöld: Jag hemställer, att utom den summa sorn redan den 31 December »817 vsr i Discontväg utelöpande, en summa af 2,100,000 Riksdaler må i Disconfrörelsen qvarblifva, samt &tt fördelnin - 44* thn 8 Junti €'. m gen deraf emellan särskilt® orter må blifva föremål för de Reglementariska föreskrifter Utskotten komma att meddela. Detta anser jag vara fullkomligt öfverensstämmande med Friherre Hjertås förslag. Grefve Mörner: jag har ej funnit,' att fråga varit om några nya Låne-inräitningar i landsorterne, utan endast om lördélnmg at BancoDiscontens biträde, Och jag anser Irågan om det skall utlemnas genom Ombud i landsorterne, eller ej, vara en Reglementårisk anstalt.