Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rör Magazins-Directionens och Hess Tjefistemäns aflöning, transport, förluster och andre allmänna utgifter, hvilka ej till nå* gon speciell Magazins rörelse kunna hänföras, anser Stats-Utskottet full ersättning böra vara ätt påräkna genom Bränvins-bränningens bedrif* vande i Stockholm, och erhållande Arrende afgifter för Bränvins brännings rättigheten i Slä* derne Götheborg och Carlscrona» Om Hufvud Böckers författande serskildt för Magazins-Directionens 2;ne Serskildte befattningar. I sammanhang med denna föreslagna förändring i sjelfva Special-Räkriingarpe, och då Magazins-Directionens befattning utgjöres af tvänne serskildta åligg anden, det ena innefattande Inrättningens skyldighet att emottaga och Utlefverera Spannmål för Stats Verkets räkning, och det andra Magazins-Imättningens befattning såsom nationel Handels anstalt betracktad, troe Stats Utskottet det vara nödigt att serskildta Hufvudböcker för dessa olika detailler Uppgöras, som sedermera i en General Capital räkning kunna sammandtagas. Genom detta Bokförings - Stats-Utskottcts Betänk anden. 15*!) gatt, komrre utslagen af Veteets ser kilda befattningar att visas, till en i manga fall nyttig och nödvändig kännedom, och genom d-e på dessa Hufvudböcker grundade vinst och förlust afräkningar så inrättade i afseende på Verkets handelsrörelse, att å eira silian upptogs till hvad pris den af Landet uppköpte säd Uppgått, fraktkostnader och öfrige i och för Spannmålen hafde utgifter inberäknade, och å den andra lill hvad belopp Spannmålen alyttrats, skulle all upplysning erhållas orri Magazins-Ir.rättningens tillstånd och dess förvaltning och Revisionen af Verkets Räkenskaper med mera lättnad kunna verkställas, Om förluster å utlemnad Säd till Stockholms Bagare-Ambete m. m. och dessa förlusters afskrifning i Räkenskaperna.
Genom förfall frånvarande, då detta BancoUlskts betänk, inom Utsk. afgjordes, vågar jag anhålla att R. o. Ad:s samt PresteStrs beslut i frågan mätte uppläsas. R. o. Ad:s och PresteSt:s i detta ämne fattade beslut blefvo i anledn. häraf upplästa. Uppå derefter framställd propos. blefvo de föreslagna voter:s-piopositionerna af R. o Ad. gillade. Likaledes gillade R. o. Ad. den föreslagna voter:s-propos:n uti BancoUtsk:s förliden gårdag på bordet lagda mern. Ä:o 12g, innefattande förslag till samman jeni k ning af RiksSttns skiljaktiga beslut i anledn. af Utsk:s utlåt:n JN:is 21 och 65. Vid förnyad föredragning af StalsUlsk:s förliden gårdag på bordet lagda mein. N:o 3g8, i anledn. af ålerremiss å mern. JN:o 3go, blef mern. N:o 3g8 lagdt till handlingarna. Fortsattes profningen af Bevilln.Utsk:s utlåt. N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid betänk. N:o 21, ang:de tu11— bevillningen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Frånvarande från plenum i går e. in., vågar jag anmäla min reservation emot det beslut R. o. Ad. då fattade, hvarigenom tilläts utförsel af ben emot tull. Jag anser denna artikel vara af beskaffenhet att icke böra få utföras, emedan den är ibland dem, genom hvilka naturen reproducerar sig sjelf. Likaväl kunde man tillåta, alt Sveriges fruktbara matjord tilläts till utförsel, ifall man behagade fästa uppmärksamheten derpå. Bensvart, Benkol eller Bister. Utskottets förslag bifölls Bernsten. Vidblifvande vid föreskrifterna i 1835 års taxa i afseende på denna artikel yrkades af en ledamot, men bestreds af flera, som yrkade bifall till Utsk:s förslag.
Riddcrskapet och Adeln har Herr Grefwe .4xsl Amilton, uti ingiswit Memorial, som derifrån är till Utskottet remittcradt, föreslagit att all förpantning eller afhandling, hwars afsigt warit att eludera fordna författningar, mä äga samma kraft och werkan som laglige köp, Domaren ä de samma kunna utfärda fasta och sköte, samt alla förpantnings wilkor, säsom blotta formaliteter att afhälla Bördeniän, aldeles förswinna och wara uran krask och weckan: dock att bland sädane afhandlingar ej skulle innrbegri» paö arrenden pä 52 ar och derunder. Dylikt, äswen till Utskottet remittcradt, yrkande »ned Uttryckligt afseende pä sadan jord som förut wa, rir privilegierad, är ock hos Hedemärda Bonde-Stäm Set Den 21 December. izyr det gjordt af Risdagsmannen ^nösrs 8än6sten, äfwensom ?e!ir Danielsson frän Kronoborgs Län m. fl. deruti insiänit, med der tillägg, ait i händelse samma förslag cj kunde med lagens grund förenas, den försättning Lock mätte widtagas, skr sörpanlningsgifwarcn eller hans arfwingar inom witz lid t. ex. ett är ester sörpantningslidens flut, borde ärerlösa den förpanta. Le jorden fä wida sädant förmän wille begagnas, och vik, ester en sadan icke begagnad lööningSkidö förlopp pank innehafware!! ovilkorligen were befogad med egendomen lagfara och i behörig ordning erhälla Faste» Bref. Riksdagsmannen Lrlc öliman frän Upsala Län, ssm häruti med de nyHnämnde förenat sig, har ock tillagt den annrärkning att pä lika sätt borde förhällas med Krono, Skatte.Rusthäll. Hwarförutan
Ty alla öfriga rum i Grundlagarne, der hemlighet och Tysthets-ed nämnes, bestämma ingalunda att hemlighet skall i Banco-ärender finnas, och ännu mindre hvilka dessa hemliga ärender rnå vara; utan endast' huru förhållas bör i sådana ärender, som skola hemliga hållas; hvilket stadgande sålunda tydligen hänvisar, utom Grundlagarne, på någon] särskild Instruction till bestämmande deraf. Att i grundlagarne söka ett stöd för Banco-hemligheten, vore i min öfvertygelse en nog vådlig och grundlags-vidrig afvikelse från bokstafven: emedan genom en lika be skaffad tolkning, en mängd saker skulle kunna förklaras constitutionella derföre, att de finnas i Grundlagen omnämnda, hvaraf följden skulle blifva, att många missbruk, under skygd af constitutionens helgd, skulle utan ali rättelse fortfara. Då jag sålunda i denna del bifaller det föreslagna, utlåtandet, kan jag deremot i det öfriga icke finna detsamma fullkomligen svarande emot hvad Riksens Ständer vänta och verkligen hafva Banco-Utsköttets Betänkanden. 171 begärt, nemligen ett tydligt och bestämdt svar, huruvida Banquens publicitet kan vara nyttig eller skadlig och, i följe deraf, bör tilleller afstyrkas. Höglofl. Afdelningen har deremot uppehållit sig vid resonnaimenter och slutföljder, som ömsevis vacklande emellan bifall och afslag, emellan framställande af sakens nytta och skadlighet, sluta med att lemna ingen klar och bestämd mening. Detta framlyser icke mindre i sjelfva det vidlöftigt motiverade betänkandet,’ än i det sista af dess frenne resultater. Då nämligen Afdelningen omständeligen sökt visa, att i händelse af en ny Banquens organisation, den begärda publiciteten vore nyttig och nödig, men i händelse af Banquens oförändrade skick ett sådant offentliggörande öfverflödigt och snarare skadligt; så har man tydligen härmed velat affordra Riksens Ständer ett preliminairt beslut i denna del. Jag anser Riksens Ständer icke allenast ega rättighet att utan afseende på ett sådant beslut fordra bestämdt yttrande i frågan, utan fast mera Banquens offentliggörelse vara ovilkorligen nödvändig för samma beslut.
Skulle någon (utom Författaren) kunna tro art ny förändring blifwer en nödwändig och snar följd as den som föregått! Om man får utan sakernas undersökning dragör as alla ändringar sädane slutsatser, och om desta sedan anwändas såsom skäl sä är det äfwen ostridig! alt äfwen Herr Grefwen skulle kunnat öka till en förundranswärdr/ama! de sä 1794 Den 28 November. fä han gistvik. Som ett förslags wärde dömes af desi grundlighet sä har man nu blott welat genom delta exempel wisa huru lillförläieligt ett memorial kan wara, hwars första rader ej rala den ringaste granskning. De gamla sadlarne haswa blifwit casterade och andre obrukbara fadda i stället. Bet medgifwes till näston del; men hwad kan ett sädaut fel af Leveranteurer eller af Besigtningsman, dä den af Kongl. Krigs Collegio derä fastställde modell blifwit följd, haswa för inflytelse pa Rusttjensten i allmänhet och är det ett skäl akt begära det ett Cavallerie-Regemenre skall afsitta och till Infanteri förwandlas? Om dylika klagomal som endast genom protest med »vederbörande Levecantcurer och Besigtningsmän ä ena och Rusthällare ä andra sidan kunna afgöras, blefwo inför Riksens Ständer såsom orsaker till Regementets förändringar upkagne sä wägar jag gista att project ull hela armeens totala indragning snart skulle inkomma. Tror Herr Grefwe» att om emot all förmodan, bans anhällan blefwe bifallen, Westgötha Dragone-Regemenke ej da såsom Infanteri skulle finna sin existgnce angripen af nägon Notställare Hwars skäl wörö stödde pä de uti dest memorial anförde grunder.
Vid terrasseringsarbetena hafva bildats 895 längdfot färdig banvall, genom sprängning ur gråstensberg, 1,480 » >3 33 33 33 33 kalkberg, 13,570 33 33 >3 33 gräfning till ett djup af 8 fot och deröfver, 28,303 3> 33 33 33 bankfyllning till en höjd af 8 fot och deröfver, 912 33 33 33 33 gräfning eller fyllning på jemnare terräng; eller tillsammans 1 mil 9,160 fot färdigterrasserad bana, 4 kulvertar, eller större, hvälfda vattenledningar under banan, I dubbel afloppstrumma, 79 enkla d:o, 3 mindre broar, 6,182 längdfot omläggning af landsvägar, 3 viadukter för landsvägars ledande öfver eller under banan, 12 större vägöfvergångar i banans plan, II mindre d:o d:o 3 mil 14,346 fot ballastning, eller 11 k 2 fots djup grusfyllning å banan, 5J mil permanent bana af sliper och räler, 8 vändskifvor, 125 — 14 mil 20,000 längdfot stängsel, 30 banvaktarestugor och vaktkurar, 4,44 mil elektrisk telegraf. Vestra Stambanan från Stockholm.
De skäl, som lala för den afsedda förändringen, hafva blifvit sä ofta upprepade, att jag inskränker mig till att lasta uppmärksamheten dels derå, att det med rättvisans fordringar föga öfverensstämmer, att kostnaderna för underhållet af våra vigtigaste kommunikationsmedel bestridas uteslutande af en enda samhällsklass, då fördelarne deraf i lika, om ej högre, grad komma alla andra lill godo, och dels å den ekonomiska förlust, som det nuvarande underhållssättet af vägarne medför; ty uppenbart är, att med väghållningens inrättande efter en allmän plan och besörjande af dertill invanda personer, skulle besparas så väl materiaiier, sorn framför allt en mängd dagsverken, hvilka nu slösas bort på resor till och ifrån de ofta på betydliga afstånd och skilda ställen belägna vägstyckena samt olämpliga metoders användande vid arbetets verkställande. Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet vid sistlidne riksdag har väl, i anledning af en uti ifrågavarande syftning väckt motion, yttrat: ”alt vägarnes anläggning och underhåll genom statens försorg skulle utan tvifvel medföra mångdubbelt större omkostnad, än hvartill dell,', bpsvär nu uppgår”; men ett sådant antagande synes förutsätta en alltför dålig förvaltning å Statens sida, ty vanliga förhållandet är väl annars, ali ett arbete, då det bedrilves i stor skala, kostar mindre, än om det verkslälles med splittrade kralter ulan inbördes sammanhang. Lika litet kan jag fatta Utskottets ordande derom, att, enär inrättandet af jernvägar ulan tvifvel komme att i de förhållanden, hvilka på förevarande fråga hafva 6 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 4. väsendtligt inflytande, orsaka en rubbning, borde dess följder afvaktas, innan någon ny organisation i oinförmälda hänseende egde runi.
Majits omedelbara pröfning, förvisad till utförande hos vederbörande embetsmän eller domare i orten, och hvarvid till efterrättelse älven anvisades, hvad i 1782 års Kongl. Bref särskildt förordnadt vore, omförmälte åboar, biträdde af Kronofullmäktig, till 1786 års hösteting, stämde Jönsson om ansvar bland annat derföre, att han för städjesedlars utgifvande på hemman vid åboombyten tagit högre städja, än han qvitterat, samt i allmänhet oredigt qvitterat böndernes utskvldér; hvaremot Jönsson sedermera tog stämning på Trippiska frälseskattebönderna (ägarne af hemman, hvilkas ränta allenast blifvit till Tripp försåld) i Hunestad socken, om skyldighet bland annat att utgifva penningeräntan till 3 daler silfvermynt riksdalem och allemna persedelräntan in natura. Denna tvist kom först år 1791 till afgörande, då Häradsrätten den 10 December gaf utslag, och deri först upptog frågan, till hvad slags afhandlingar det öfverlåtelsebref rätteligen borde föras, som Adrian Tripp erhållit, saint hurudan egenskap derigenom egentligen åkommit hemmanen. Elter åberopande af nämnde brefs innehåll, här ofvan upptaget, förklarade Häradsrätten, i afseende på dervid i fråga kommande tillämpning af 24.§ i 1723 års Adeliga Privilegier, det samma § visade, huru de lrån Kronan genom Köp afhände gods blifvit medelst 1655 års Keduktionsstadga för Adelns fasta arf och frälse ansedda, men sedermera genom andra vidriga uttydningar i gemen lösen underställde; huru likväl sådan i senare tid Kronan förbehållen inlösning stridde mot köpets egenskap och innehåll samt rätta meningen af det första riksdagsbeslutet deröfver; hvarföre stadgades, att alla köpegods, dem Adeln köpt af Kronan och då besutte eller för bortmist köpegodsränta komme till vederlag att njuta, skulle sorn Adelns odalfrälse anses, i Kronans räkenskaper således uppföras samt aldrig vidare stå lt. St. Jusi. Otnbudsm.
Men vida anmärkningsvärdare syntes mig de bordduksoch kuddbroderier, som utförts så att säga direkt, om än fritt och stiliseradt, efter naturen. De äga något af skissens omedelbara friskhet, som så lätt fördunstar i det detaljerade, konstnärligt genomarbetade verket. Och de synas mig rentaf anvisa en ny väg för utvecklingen af handarbetets ornamentik, som hittills hållits väl mycket innestängd inom traditionella råmärken. Anmärkningsvärdt är det sträfvande, som hos många djupt kännande och af tidsriktningens själ mera grundligt berörda konstnärsandar numera gör sig gällande, att söka framkalla en ornamentik, som förlänar uttryck åt moderna och isynnerhet nationella ideal. Det uppenbarar sig hos våra mera begåfvade arkiI DU N tekter, som icke längre nöja sig med att k o - piera antikens och renässansens ornamentmotiv, hvilka dock i det längsta betraktats som ett. symbolum i byggnadskonstens codex. Naturligtvis inspirera de skulptörer och målare. Och härtill kommer nu tendensen hos det allra modernaste konstmåleriet att stilisera naturen, ett sträfvande som är konstituerande för dekorationsmåleriet. För att taga ett par exempel från vår egen milieu, vill jag i förbigående erinra om den norske målaren Munthes högeligen intressanta och ej minst för tcxtilornamentiken lärorika utställning i vintras här i Stockholm. Hvilken djärf fantasiflykt, hvilken originalitet! Och från Konstnärsförbundets utställning vid Västra Trädgärdsgatan vill jag hänvisa till ett litet, säkert af de flesta opåaktadt, skulpturarbete af må- laren Akke Andersson, en modell till väggpanel och dubbeldörrar, i Irrilken nordiska växtoch djurmotiv användts på ett så graciöst och originelt sätt, att detta lilla arbete kunde vara ägnadt att göra ett alldeles nytt uppslag. Huru mycket smidigare och elegantare är nu icke det material, öfver hvilket kvinnorna förfoga vid sina handarbeten? Det lena silket böjer sig utan ringaste motstånd till en blomstängels, en fin kvists graciösa kontur, och det fina klädet låter sig med applikationssöm villigt formas till en stam, en gren, ett blad. Och med formen gifver sig samtidigt färgen. Och hvilken mångfald af färger sedan!
Dessutom började jag förtvifla om att kunna föra honom ett enda tuppfjät öfver till mina åsikter — Vet du, Fritz, när jag nyss visade dig hans porträtt, hvad jag tänkte på? — Nej, så skarpsinnig är jag inte. — På den morgonen, jag visade honom ditt. Det var i Partenkirchen. Jag hade varit tidigare uppe än de andra, då jag under mina ströftåg ner för den smala bygatan råkade våra båda reskamrater, som proponerade att, då vi ännu hade en god halftimme till frukostdags, vi gärna kunde göra en promenad. Landsvägen till Garmisch följer dalgången och vi mötte mycket byfolk, som hälsade oss med ett vänligt: Grüss Gott! De båda herrarne påstodo, att ingen enda af deras bekanta skulle taga sig annat än löjlig ut i den bayersk-tyrolska bergdräkten, den grå, grönkantade jackan och de gröna damaskerna, som lämna knäskålar och smalben bara. Den käcka tyrolerhatten med sin fjäder var det enda af hela kostymen, monsieur Ernest tilltrodde sig ha moraliskt mod att bära inför en dam, han ville behaga. — Den kostymen skulle klä min man, sade jag, utan att närmare tänka mig för. — Ni har bestämdt ett porträtt af honom, vill ni visa oss det? inföll signor Prado. Jag tog fram och visade det jag hade, du vet det där i helfigur med blå kavajen. Signor Prado sade: ja, ni har rätt, er man skulle ta’ sig ståtlig ut i den här riskabla dräkten, det är ju en riktig vikingagestalt. — Nå, var din lille fransman också nöjd med mig? — Det vet jag inte. Han frågade bara: är det likt? och då jag svarade: ja, såg han på det ännu en gång och lämnade mig det så tillbaka utan att yttra ett ord. Två dagar senare fortsatte vi resan. Chausséen, som för till Innsbruck, ligger så högt, att man, när man betraktar den nerifrån, knappt kan förstå att man skall färdas däruppe, sådana backar har jag aldrig sett, men du må tro det lönar mödan att se sig om, när man väl hunnit upp på platåerna. Vid tolftiden skulle vi rasta vid Seefeld, höjdpunkten af färden.
Nu har embetsman, utan lof eller tillkännagifvet förfall, sig från tjenstgöring afhållit och ej kunnat med kallelse träffas eller inställas: kommer han ej inom tre månader, sedan kallelse i allmänna tidningarna ågätt; varde afsatt 20 §. Begår embetsman brott, derför han till straffarbete eller svårare straff dömes; varde tillika dömd till afsättning från embete, som han innehafver, ändå att brottet utom embetet begånget är. 24 § Böter, som efter 5, 6, 4 0, 4 4, 4 6 eller 47 § ådömas, må sättas högst till beloppet för ett år af den lön och öfriga inkomst, som åtfölja det embete, hvari den skyldige sig förbrutit. Är ej med det embete viss lön eller annan inkomst förenad; vare bot högst ett tusen Riksdaler. 22 §. Hvad om Statens embetsman här stadgadt är, gälle ock om dem, som öro satte att förvalta städers, menigheters eller allmänna af Konungen stadfästade kassors, verks eller andra inrättningars eller stiftelsers angelägenheter, om de tjenstemän, som under embetseller förvaltningsmyndigheterna lyda, och om andre, som förordnade äro att embete eller tjensteärende lörrätta. Skall, till följd af Konungens förordnande, hvad i 49 Kap. 4 4 och 42 §§ om Statens kanaleller slussverk eller annan sådan vattenbyggnad eller jernvägsanlägg - 56 ning stadgadt 8r, tillämpas å dylik inrättning, som af enskilda personer, menigheter eller bolag gjord är; varde och dervid anställd person för brott af sådan beskaffenhet, -som i 15 § nämnd är, straffad efter de i samma § stadgade grunder; och må den brottslige eller felaktige, om brottet uppsåtligen skett eller skada genom groft vållande timat, ej sedermera kunna i dylik allmän befattning nyttjas. 4-*><•*- Utdrag af Protokollet öfver ett Justitieärender hållet uti Kongl. Maj:ts Högste Domstol, Onsdagen den 30 April 1862. Första Rummet.
Enär ifrågavarande hemmans skogar lära utgöra den bäst behållna skogstillgången, åtminstone i vissa landsorter, ansåg nemligen komitéen det vara af stor vigt, att de så fort som möjligt komme under regelbunden behandling och derigenom skyd Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Efton.-Utsi-, Betänkande N:o 50. 29 dades från förstörelse; men detta vore icke att förvänta, ifall skogarnes indelning till sådan hushållning skulle bero på hennnansinnehafvarnes godtfinnande och ske på deras bekostnad. Hvad särskildt anginge allmänna inrättningars hemman trodde komitéen det förmynderskap öfver skogshushållningen, som Sta ten, enligt komitéens förslag, skulle tillegna sig, rättfärdigas af dessa fastigheters bestämmelse, och komitéen kunde icke föreställa sig, att de myndigheter, under hvilkas inseende eller förvaltning sådana hemman lyda, kunde hafva något att. erinra mot en åtgärd, som uteslutande afsåge hemmanens gagn och höjde deras värde; men då Staten, för ett allmänt nyttigt ändamål toge sig en sådan magt öfver dessa hemmans skogar, vore det ock billigt, att Kronan bestrede den er forderliga kostnaden. I fråga om innehafvarnes rätt till dessa skogars afkastning bibehöll komitéen den gällande regeln, att desamma finge begagnas endast till husbehof, innan indelning skett; men, så framt, efter införandet af rationel hushållning, skogen lemnade tillgång utöfver gårdens behof, borde, till uppmuntrande af sådan hushållning och för att förbinda innehafvarens egen fördel med skogens vård och bibehållande, det medgifvas denne att, under vilkor af hushållning splanens iakttagande, fritt använda öfverskott^. Nu gällande kontrakt lade väl i allmänhet hinder i vägen för att mot arrendatorernes bestridande införa ändringar i nuvarande föreskrifter om skogarnes begagnande, men om i blifvande nya kontrakt ofvannämnda förmåner och förbindelser i fråga om skogarnes vårdande och begagnande stadgades, blefve utan tvifvel icke allenast högre arrende än annars erbjudet, utan äfven skogarne å hemmanen i allmänhet bättre vårdade.
Sorn det vid PihlUdden anlagda StilGjuteri för närvarande är det enda, som i Hufvudstaden finnes att tillgå, och dess utvidgande, såsom för härvarande Boktryckerier af vigt, icke bör sakna uppmuntran; så och vid det förhållande, att den ifrågavarande Lägenheten dels icke af alder tillhört Carlbergs Kungsgård, utan tillfallit Kungsgården genom utbytet af en derunder lydande till allmänt föremål nu mera begagnad lägenhet, dels ock, i anseende till sin mycket bergbundna mark icke kan, förutan hyran af Byggnaderne, gifva någon afkastning, har Utskottet trott denna Lägenhet kunna utan afsaknad för Staten Kungsgården frånskiljas, så vidt Kronan varder om den årliga inkomst som deraf nu upphämtas förvissad; Och Utskottet tillstyrker derföre: att, så vida ÖfverDu ecteuren Norstedt, som icke uppgifvit under hvilka vilkor han velat Lägenheten till Skatte lösa, erlägger till Kronan, såsom Skattelöseskilling, beloppet af io års arrende, efter nu gällande Contract, med 655 B.. BancoSedlar, och derjemte försäkrar Kronan, att i alla tider uppbära en årlig ränta eller afgift för Lägenheten af 65 R:dr a4 sk. B:co, full ägandeoch dispositions-rätt deröfver för evärldeliga tider må, till Norstedt och hans rätts innehafvare öfverlåtas. Den 17 Junii 1829. B e f S n k an cl e n, 'N:o 180. 65 N:o iso. Utlåtande, i anledning af K. M:ts Nåd. Remiss, i fråga om indragning af Rå och Rörs samt Insockne-Friheten å Hemman som blifvit skiljde ifrån Säterierne. (I.-A.) Sedan K. M:ts Befallningshafvande i Hallands
Silfverstolpe, iklädt sig ansvarighet för fullgörandet af den betalnings-skyldighet, hvilken blifvit ålagd f. d. Kammarherren J. G. Liljenheim, i följd af dess löftes-förbindelse på ^50 R:dr B:co för en hos Kronofogden J. T. Karström yppad uppbördsbrist, blifvit föranlåten att, lika med dessa 2:ne förstnämnde, till Borgenärers förnöjande afträda ali sin egendom, men Sökandens Concursmassa, hvarest uppbördsbristen till fulla beloppet är vorden bevakad, efter det fasta egendomen blifvit föryttrad till två tredjedelar af hvad Sökanden derföre erlagt, icke lemnade utdelning åt oprioriterade fordringar utöfver io å i 2 procent af deras belopp, Nådig tillåtelse måtte beviljas E. K. M:ts och Rikets Kammar-Rätt, att, vid verkställighet af hvad några Sökandens vänner sig erbudit, nemligen att på denna Kongl. Maj:ts och Kronans fordran i Sökandens Concurs öka utdelningens belopp till 33 i procent, eller a5o R:dr B:co, så vida Sökanden och dess Concursmassa deremot blefve från allt vidare kraf, i följd af ifrågakomne borgens-förbindelse, frikände, anse samma förbindelse, för hvilken 2:ne andra personer, tillika med Sökanden, stå i ansvar, fullgjord dermed, att den på Sökanden belöpande tredjedelen deraf inbetaides. Efter att häröfver hafva infordrat underdånigt utlåtande af E. K. M:ts och Rikets Kammar-Rätt, som, uppå anförda skäl, tillstyrkt bw ''fall till ifrågavarande ansökning, har E. K. M. behagat handlingarne i målet till Rikets Ständers - Exp. Utsi', förslag till und.