Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen d. I Februarii 1810, är fastställd t till likhet med hvad som bestås dem, hvilka i Kronans häkten för brott förvaras, och utgör för närvarande en och en tredjedels mark mjukt bröd samt tre skillingar Banco om dagen, otvifvelaktigt är ganska knappt, och desto hellre synes fordra tillökning, sorn det är billigt, att den bysatte, hvilken möjligtvis icke genom något ta delvärdt handlingssätt vållat sin oförmåga, att göra borgenärerne rätt, åtnjuter något bättre vilkor, än den, som genom brott förverkat sin frihet; samt det i öfrigt torde vara mera lämpligt, att bysatt persons underhåll, i anseende till föränderligheten uti prisen på lifsmedel, bestämmes i visst förhållande till hvad fångar i sådant afseende af Kronan vanligen erhålla; få bos E. K. M. Rikets Ständer i underd. föreslå, att, med ändring af Kongl. Förordningen den 1 Februarii 1810, angående underhållet för bysätta personer, stadgas måtte: det borgenär, sorn ej visar, att gäldenär, hvilken af honom hålles bysatt, kan sig sjelf föda, skall vara skyldig att, till gäldenärens förnödenhet, förskjuta hvad -af Kronan åt fångar i allmänhet bestås, med förhöjning af hälften derutöfver. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 November 1834- Bih. tiil R. St. Skrifvelse N-o ioj. N:o 207. Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 17 Nov. 1834. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Slåndet den 17 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse„ om kungörande af 8 i det för Götha Canal-Eoiag den 16 Mars i833 utfärdade Nådiga Reglemente. (Xag-Utsk. N:o i54). S. A, K. Ibland de vilkor, som Rikets senast församlade Ständer, genom underd.
Det myckna skjutandet är icke från de svenske, ty vi ha inga andra kulor kvar, än de som zaporogerna plocka upp ur fältet. Det är tsarens hela armé, som redan står på andra sidan floden. Då kom generalmajor Lagercrona med sporrarna i hästen samt ropade, att kungen blifvit blesserad i foten, och vid den kungliga sängbåren visade fältmarskalken i sin plånbok läget af de sjutton redutter, som fienderna redan begynt uppkasta vid byn Pietruska. – Hvad nytt? – sorlade knektarna dagligen kring marketentaren. – Är de inte annat en ska’ bjuda på, så är jag riker, – svarade han och pekade med slefven kring det grönskande landskapet. – Kungen har fått kallbrand i såret. Brännvinet är slut. Brödet är slut. Litet gröt har jag åt er i dag – men sedan är den slut. Fienden har stängt oss inne och dissputerar oss reträtt. Faen, faen, de ska vara de svenske, som härda ut så bittra dar. Han stampade i tufvorna och lade slefven till ögat och siktade som en lönmördare bort mot konungens sönderskjutna koja, men de frostbitna och hederliga hufvudena omkring honom sänkte ögonen. – Inte mörda! – hviskade Mårten Predikare med lyfta armar. Så förled nu maj månad, och junihettan sken in genom tältdukarna. Knektarna sutto i rad och virade midsommarstången, men de talade icke. De tänkte på hagarna där hemma, på stugorna, på de långa, långa moarna. På söndagen något före aftonsången smög sig Mårten Predikare till skogslunden, där den lilla Dunja mot några kopek räckte honom en korg med de första halfmogna körsbären. Han åt dem samman med henne och klappade hennes små händer och lekte med henne och bar henne som ett barn, men han kunde aldrig få henne att småle. För sina sista tre kopek fick han så kyssa henne tre gånger på kinderna. När han kom tillbaka, var det oro och larm.
St:r gjort, så mycket hellre har anledning att icke för den kommande tiden böja den ifrågavarande beräkningsgrunden, sorn räkenskaperna lemna den väsendtliga upplysning att densamma nära öfverensstämmer med verkliga resultatet för de föregående åren, utom för år 182&, då en ovanlig missväxt förorsakade Markegångsprisens stegring, och enär denna förslagsberäkoing är lämpad endast till den delen af Ordinarie Räntan, som är indelt, uppkommer af dess höjning eller sänkning, sorn. lika vid Inkomst och Utgift bör observeras, ingen förändring i Tiilgångarne vid Statsregleringen. Den öfriga eller StatsVerket behållna delen af Ordinarie Räntan är deremot, utan afseende å förhållandet emellan Kronovärdi och Markegångsbelopp, af Utskottet upp - Betänkan de, N:o 125. 7 tagen sådan den, vid jemförelse emot de föregående årens Inkomst-summor, förmodas närmast kunna ingå och Utskottet anser sig derutinnan äfven ej böra frångå dess förra förslag. t öfrigt hafva de anföranden, som inom RiksStånden blifvit afgifna, i afseende på denna InkomstTitel, egentligen afsett den olikhet, som nu äger runi vid räntans utgörande, i det att den uti Skåne, Blekinge och BohusLän, till ett belopp af 93,982 R:dr 21 sk. 10 r. utgår utan förvandling, då den deremot i öfriga delar af Riket erlägges efter den i hvarje ort gällande markegång. Vid senaste Riksdag förevar äfven frågan om grunden för Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge och BohusLän, i anledning af den vid 18iB års Riksdag gjorda framställning om serskild ersättning till Befälet vid Skånska DragonRegementet, för den minskning i inkomst detsamma finge vidkännas genom fördelsoch hästhemmans-ränlornas utgående i penningar efter Kronovärdet; och tillstyrkte StatsUtskottet uti Memorial den 20 Maji 1823, att R. St:r måtte hos K.
Utskottet antager såsom en orygglig princip, att, emedan ämnet för Brännvinstillverkningen hemtas ifrån jordbrukets producter, det icke skall tillkomma Städernes Innevånare, att idka Brännvinsbränning, utan så vida de innehafva jord, sorn till odling af spannemål och potatoes Besv, och Ekon. IJtsk. Betänkanden. 647 får användas; Men med lika skäl skulle de Städernes innevånare, som icke ega åkerbruk, ej heller fä haka bröd eller brygga dricka, och, då ämnet för allt slags slöjd hemtas från jordens alster, borde efter samma grund hvarken handtverk eller fabriksrörelse få utöfvas af andre än innehafvare af jordegendom. Det kan icke nekas, att Brännvinsbränningen är af mycket gagn både för Ilandets och Städernes jordbruk; men der» »f följer ingalunda, att den för Städerne, liksom för Jandet, bör grundas endast på värdet af deras jord. Olämpligheten af en sådan grund inses lätteligen, då man besinnar, att Städernes eget behof af Brännvin måste bero af deras större eller mindre folkmängd, samt att quantiteten af flere Städers jord är i ett ganska olika förhållande till deras folkmängd, hvadan, om Utskottets förslag antages, den största ojemnhet skall uppkomma i fördelningen af Brännvinsbränningsrättigheren, både emellan städerne och emellan Innevånarne i hvarje stad. Jag är derföre af den tanka, att den hittills följda grunden för städernes Brännvinsbränningsrättighet, som hemtas från antalet af deras mantalsskrifne Innevånare, är den enda rätta och lämpliga, och jag tillstyrker således, att den äfven hädanefter må bibehållas. 0/(8 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande^. Herr Lundman:
Du älskar rättfärdigheten, och hatar ogudaktigt väsende; derföre hafver Gud, din Gud, smort dig med glädjenes oljo, mer än dina medbröder. Dina kläder äro klart myrrham, aloe och kezia; när du i dine sköna härlighet utu de elphenbenspalats utgår. Uti dinom skrud gå Konungadöttrar. Bruden står på dine högra hand, uti klart kosteligit guld. Hör dotter, se uppå, och böj dina öron; förgät ditt folk, och dins faders hus; Så skall Konungen få lust till dina dägelighet; ty han är din Herre, och du skall tillbedja honom. Dottren Tyrus skall vara der med skänker; de rike i folkena skola bedja inför dig. Konungens dotter är ganska härlig invärtes; hon är klädd i gyldene stycke. Man förer henne uti stickad kläder in till Konungen; och hennes leksystrar, jungfrurna, som efter henne gå, förer man till dig. Man förer dem med glädje och gamman, och de gå in i Konungens palats. Uti dina fäders stad skall du söner få; dem skall du sätta till Förstar i hela verldene. Jag skall tänka uppå ditt Namn, barn efter barn; derföre skola folken tacka dig alltid och i evighet. En visa, Korah barnas, om ungdomen, till att föresjunga. Gud är vår tillflykt och starkhet; en hjelp uti de stora bedröfvelser, som oss uppåkomne äro. Derföre frukte vi oss intet, om än verlden förginges, och bergen midt i hafvet sönko; Om än hafvet rasade och svallade, så att för dess bullers skull bergen omkullföllo. Sela. Likväl skall Guds stad lustig blifva med sina brunnar, der dens Högstas helga boningar äro. Gud är när dem derinne; derföre skall han väl blifva. Gud hjelper honom bittida. Hedningarna måste förtvifla, och Konungariken falla; jorden måste förgås, då han sig höra låter. Herren Zebaoth är med oss. Jacobs Gud är vårt beskydd. Sela. Kommer, och ser Herrans verk, den på jordene sådana förstöring gör.
För LandtEgendom skola sådane bevis utfär* das, efter det Tingets slut, då Inteckningen för Gassm meddeldtes, och i Staden minst dagen efter den då Inteckningen der bie f fastsäld - föregående årens in* tecknings - Protocollers föranledande, utfärdadt antingen af Domaren i Orten, der Egendomen är belägen, eller ock af AdvocatFiscalen i den HolRätt, under hvars Jurisdiction Fastigheten lyder; börandes detta bevis innefatta ej mindre upplysning om de Inteckningar som i egendomen för penningelån eller andra Skulder, kunna vara meddeldte och gällande, utan ock, huruvida något, Egendomen till större eller mindre del angående, ArrendeContract deruti är intecknadt. För LandtEgendom skola sådane bevis utfärdas, efter det Tingets slut, då Inteckningen för Cassan meddeldtes, och i Staden, minst dagen efter den då Inteckningen der blef fastställd. 8:0. Sökanden vare 8;o, Sökanden vare Den ig Julii e. m, 4g9 pligtig förete behörig Domstols samt LandsContoiis ellet Förmäns bevis, att han ej är Uppbördsman, eller, om ban tillförene haft uppbörd om händer, att han för densamma fullkomlig reda gjort och derföre på intet sätt häftar samt att han ej är Förmyndare eller har för barna-arf att ansvara, ej eller häftar för någon annan skuld, hvarigenom Cassans Inteckningsoch förmonsrätt kan göras stridig, eller dess säkerhet vara något äfventyr underkastad. 9:0.
Maj:ts nådiga Instruktion för Landshöfdingarne samt de vid Läns-styrelserna anställde Tjenstemän den 10 November 1855 har varit föremål för publicisters klandrande anmärkningar; och huru mycken obillighet eller ofog som i dessa anmärkningar än må hafva förekommit, lärer det dock icke kunna nekas, att denna nådiga Instruktion behöfde underkastas en grundlig och billig kritik. En sådan har icke med fullständighet kunnat af mig anställas, då omständigheterna endast medgifvit, att nog hastigt genomläsa det ifrågavarande arbetet. Men hvad jag dervid varseblifvit såsom väsendtligen anmärkningsvärdt, har jag trott mig pligtig att här anteckna. Vid frågor om Landssekreterares och Landskamererares ansvarighet kan väl icke skäligen tvifvelsmål uppslå angående rätta meningen af instruktionens föreskrifter. Men det får dock icke bestridas, att man der saknar den bokstafliga tydlighet, som i en lag alltid är att önska, när den kan erhållas. Uti 3 § är nemligen icke uttryckligen sagdt, att en Landssekreterare eller Landskamererare, som icke yttrat skiljaktig mening från Landshöfdinge, skall gemensamt med denne för beslutet ansvara. Likväl hade ej blott detta bordt bokstafligen uttalas, utan det hade äfven behöft tilläggas, att skiljaktigheter från Landshöfdingens beslut kunna, derest de befinnas olagliga eller grundlösa, ådraga lagligt ansvar. Äfven i 4 §, hvilken afhandlar Landshöfdinge-embetets tjenstgöring, stadgas väl samfälld ansvarighet af Ledamöterna för de beslut och åtgärder, hvarom de varit ense, samt enskild ansvarighet af föredraganden, så vida den andre låtit sin särskilda tanka i protokollet anteckna; men deremot saknas stadgande om ansvarighet för de från beslutet skiljaktiga meningarne, hvilka således efter bokstafven icke kunna beifras, änskönt olagliga och grundlösa.
Län bör utbetalas, för att, under loppet af en viss, efter den i sådant afseende gällande prasscriptions-författning lämpad tid, vederbörande Rotehållare tillhandahållas och med dess derefter återstående outtagna belopp till nämnde Regementes beklädaads-fond ingå. Stats-Utskottets Memorial, N:o 566» ! 3 §• II Derest Kongl. Mdj:t skulle, på sätt Rikets Ständer i underdånighet anhållit, låta, serskildt tor hvarje Regemente eller Corps, samla och trycka samt, på enahanda sätt sorn andra allmänna Författningar, till vederbörande embetsmyndigheter och församlingar utdela de ursprungliga knecktecontracten, äfvensom de Kongl. Fastställelserne å desamma, jemte sedermera tillkomne förändringar och tillägg, böra de kostnader, som fördetta ändamål erfordras, af Riksgälds-Conloiiet, efter vederbörlig reqvisition, godlgöras. §. 12. Till bestridande af de ökade utgifter, som kunna föranledas genom den af Rikets Ständer nu föreslagna förhöjning i postskjutslegan, hafva Rikets Ständer beviljat ett årligt förslags-anslag af Femtontusen Riksdaler, att af Riksgälds-Contoiret, uppå Kongl. Öfver-Post-Directeurs-embetets reqvisition, efter hvarje års slut, utbetalas, intilldess tillgång lill dessa utgifter kan, genom öfverskott å Post-verkets inkomster, beredas. §. i3.
Utlåtande, i anledning af ett utaf Grosshandlanden E. Röhss gjordt ackor ds anbud, I en tiil Utskottet ingifven skrift har ene bolagsmannen i numera upplösta bolaget Cyrus, Röhss & C:ö, f. Grosshandlande]! E. Röhss anhållit om till - Banko-Vlskollels Utiålande A:o 34. 3 stånd att ackordsvis med 3,000 R:dr R:mt, i ett för allt, få uppgöra den skuld till Låne-kontoret. i Göteborg, hvari han, i egenskap af delegare i omförmälda handelsbolag, ännu häftade för ett från Statslånefonden upptaget lån; i hvilket, afseende sökanden anfört, att han, hvars bana såsom köpman genom bolagets iråkade konkurs blifvit afbruten, ej kunnat hafva tillfälle att förtjena något till betäckande af denna eller andra skulder och ej heller, så länge han hindrades af det band en ouppgjord konkurs medförde, hade någon utsigt att komma till större inkomster än sorn för ett nödtorftigt uppehälle erfordrades, samt att han endast genom biträde af vänner, sorn önskat förhjelpa honom till någon verksamhet, sett sig iståndsatt att framställa nu gjorda ackordsanbud; hvarjemte sökanden såsom stöd för denna anhållan åberopat, att sedan hans bolagsman, som äfven vore för skulden ansvarig, lemnat riket, han vore beröfvad den hjelp för liqviden deraf, som eljest vore att påräkna af tvänne personers förenade bemödanden.
Nu reste hon sig strax upp och sade något om, att “mamma för all säkerhets skull borde taga paraply med“, under det hon – helt omotiveradt och blott af ett behof att vara vänlig, – halft krypande började ordna plisséerna ned till på hennes kjol. – Tack, du. Tack Hon knäppte den sista knappen på handsken, ryckte litet i manschetten – med nedslagna ögon, – och stack båda händerna i muffen, medan hon nickade till afsked. I dörren vände hon sig halft om: – Det är sant, Alice – här har varit bud från faster Laura, om du vill komma dit på syförening i morgon. Det var, när hon sade de sista orden, något ironiskt persifflerande i den kyliga, entoniga rösten. Alice hörde det mycket väl. Brandt gick rundt om skrifbordet med tummarne i vestärmhålen – vårdslöst, vaggande med öfverkroppen. Alice stod och stirrade utåt rummet med framskjuten öfverläpp och underläppen stödd mot linealspetsen. – Jo, sade hon högt, och nickade för sig sjelf, jag går dit. Det är i alla fall mest passande, när man går och läser. Fadren stannade midtför henne, på andra sidan bordet, böjde sig på tå framöfver det – alltjämt med tummarne i ärmhålen. Petite bourgeoise! sade han retsamt smekande. “Reformförbundet“ hade sitt lördagssammanträde hos Alice Brandt. Det bestod af sju de mest framstående flickorna i öfversta klassen, och det hade till ändamål att “verka för kvinnans intellektuella utveckling.“ Nu var emellertid den mera högtidliga delen af aftonen förbi. Ordföranden – Emilie Lundin – hade läst högt en öfversättning från ett engelskt emancipationsblad, och Fanny Stålhjelm hade deklamerat Snoilskys “Vackra sky“. Nu sutto de alla i krets omkring bordet under hänglampan och skalade apelsiner och knäckte nötter, medan värdinnan hälde Marsala i vinglasen och bjöd omkring konfekt ur en stor bonbonnière. – Var så god, snälla Emilie. Litet praliner – eller marsipan? – Inte? Nå så Signe då? Du brukar ju tycka om sötsaker
Presbe-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet bifallet, med allenast det undantag, att sistnämnde Riks-Stånd ej antagit Utskottets i 6:e punkten gjorda tillstyrkande, att Banco-Fullmägtige skulle ega, derest sådant oundvikligen nödigt pröfva», öka Götheborgs Låne-Contors tjenstemanna-personal med en Bokhållare, eller annat biträde, och honom tilldela så stort belopp, som motsvarar lönevilkoren för Contorets nuvarande Bokhållare. Högled. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva deremot gemensamt skiljt sig från Utskottets förslag i följande delar, nemligen: 1:0 att i 4;de punkten, der adönings-staten för Banco-Disconten fastställes, äfven borde intagas följande mening: JJ Directionen.” ”Fyra Banco-Fullmägtige, hvardera R:dr a5o. Två Commissarier, inberäknade bland antalet af Bankens Commissarier, njuta, i mön af sin anciennetet, lön efter för desse Tjenstemän bestämd Stat;” 2:0 att i samma punkt tillika borde införas, ej mindre ”att en Bokhållaretjenst med 55o R:drs lön och tio R:drs grätification ovilkorligen indrages vid en af de bägge äldste Bokhållarnes afgång,” än ock ”att för öfrigt det öfver lemnäs åt Banco-Fullmägtige att, sedan erfarenheten närmare visat behofvet af göromålens fördelning under nuvarande arbetsordning, kunna, efter Directionens hörande, reglera ijenstemanna-personalen till sammansättning, antal och aflöning, på säLt för Verket lämpligast finnes, dock med vilkor, att den nu fastställda Stat, efter afdrag af indragningar, som, enligt hvad stadgadt blifvit, ovilkorligen bör ega rum, icke Bihang till R. St.
Har jag misstagit mig? - Förmodligen. - Jag tror det icke. Du är i denna stund olycklig, Karmides ... - Bah! - Och du tränger till en hjälpare. Tiden är redan inne, då njutningens bägare äcklar dig ... - Däri har du rätt ... - Nåväl, se där en början till det förtroende jag önskar vinna. Jag behöver knappt veta mer, ty därmed har du sagt, att du står på en vändpunkt av ditt liv, att du vill börja en annan bana, värdigare de härliga gåvor, varmed Försynen utrustat dig, och som, rätt använda, böra bereda dig en framtid av lycka och ära ... - Du kommer mig att le ... - Du tvivlar på en sådan framtid och känner likväl vedervilja för det liv du fört allthitintills. Men detta är ju förtvivlan? - Än sedan? - Du, som har ungdomens dårskaper bakom dig och det bästa av livet framför dig! Är din hälsa förstörd? Din unga natur skall återvinna henne. Är din förmögenhet förstörd? Du skall förvärva en ny. Eller har din förtvivlan en djupare rot? Karmides, det gives en osviklig läkedom för själen, liksom det gives en sjukdom, som förer till den verkliga hälsan, till det sanna livet. O, vore ditt onda av detta slag! Jag skulle taga din hand och föra dig till läkaren. Kanske är det ock så och jag skulle lyckönska mig därtill fastän du själv icke riktat blicken inåt, i din egen barm. Kanske grumlas din självprövning av tankar på jordiska ting, av fruktan för din timliga välfärd. Denna fruktan skall förjagas. Förr hör du mig icke, och jag undrar ej däröver, ty att predika för en drunknande är en galenskap. Man drager honom först ur djupet och predikar sedan. Således, är din egendom för slösad, rädes du fordringsägare, fattigdom och förödmjukelse, så giv mig ditt förtroende. Jag skall möjligen kunna hjälpa dig. - Du? - Jag. - Om du nu gissat rätt, skulle du kunna avvända ett slag, som väntar mig med nästa uppgående sol? - Det är icke omöjligt. - Jag vet, att du är en utomordentlig man, en Apollonios av Tyana bland de kristne, att du uppväckt en död och gjort andra underting.
Slutligen och beträffande aflöningen för de vid fullständiga real-läroverk anställde Ölnings-lärare, hafva Rikets Ständer, i betraktande af hvad uti den nådiga Propositionen blifvit anfördi, om behofvel af tillökning i dessa lärares löneförmåner, icke funnit anledning till annan minskning af de belopp, E. K, Majit i nåder föreslagit, än alt vid Luleå skola det angelägnaste behofvet ansetts böra blifva uppfyldl, om för närvarande blott en öfningslärare antages, för alt undervisa i teckning, intill dess läroverket uppnår större utveckling. 1 öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, och då, på sätt förut är nämndt, Rikets Ständer icke allenast bilällil E. K. Majlis nådiga förslag, om uppförande af Norrköpings skola bland de högre fullständiga läroverken, utan äfven ansett enahanda förändring böra ega rum med skolan i Wenersborg, hafva Rikets Ständer alltså beslutat: att för en Lektor i matematik vid hvartdera af de å real-linien fullständiga läroverken i Helsingborg, Westervik, Nyköping och Hudiksvall uppföra löner ä stat med tillsammans 8,000 R:dr, under vilkor att läroverkshusens byggnad och underhåll ej bekostas af Staten ; att till ailvoden för lärare vid nyssnämnda fyra läroverk i gymnastik, i musik och sång, samt i teckning, anvisa 400 R:dr för hvarje lärare, all höjas efter 5 års väl vitsordad tjenstgöring till 000 R:dr och efter ytterligare 5 års sådan tjenstgöring till 800 R:dr, samt för en lärare i teckning vid Luleå Elementarläroverk 400 R:dr, med rättighet (ill enahanda förhöjning; — utgörande den häraf uppkommande anslagstillökning för närvarande tillhopa 5,200 R:dr. Bih. till B. St. Suppl. 21 162 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 497.
Som prissessan Eboli i » Don Carlo » hade hon redan utvecklat glänsande egenskaper som tragisk skådespelerska, som mrs Clarkson i » Främlingen » hade hon segrat i det borgerliga dramat, och hennes » Lilla slarfvan » och baronessan Dinati — • framför allt den lilla blonda, älskvärda pratmakerskan Dinati — hade visat henne vara en ypperlig, rent af öfverlägsen comédienne. Och som comédienne är hon ovilkorligen störst. Hennes elegans, hennes friska, smittande glada lynne, hennes lätthet att behandla repliken • — tänk på » Lilla svärmor » och Cyprienne i » V i skiljas » — den senare, om också hållen i annan ton, ett fullt värdigt motstycke till fru Hennings och i mycket påminnande om Celine Chaumonts — allt tyder på, att kommande teateraftnar skola låta henne fira stora triumfer på komediens glada fält. Som människa äger fru Fahlman två stora och för en aktris ganska sällsynta egenskaper. Hon låter icke framgången förblinda sig, och hon är ej det minsta intrigant. Vänfast och flärdlös har hon alltid förstått att vinna och bibehålla de personers sympatier, med hvilka hon kommit i beröring. Och hennes sträfvan i lifvet är att uppfostra sin son till en bra karl och som konstnärinna nå fram till det högsta resultat. » Det är, hvad jag vill lefva för! » yttrade hon en gång entusiastiskt. Och jag är viss på, att denna entusiasm skapar henne en både lysande och lycklig framtid. Och hon förtjänar den efter ärlig strid. Daniel Fallström. Min svala. • •wfägjtfo liten svala — är du här igen oeh flaxar munter kring min fönster. ruta! Nå, sä välkommen. Tack för längese ' n! Vi ska! väl nu, som alltid, vänskap sluta! Du hvarje morgon med ditt glada skri skall väcka mig, och jag till svar besjunga den ljusa sommarvärld, du lefver i, och vi ska! båda jubla med de unga! Du jagar dagen lång för dina små, i Jcärligi nit att deras hunger mätta, och jag ser, fylld af sympati, därpå 1 oeh skall din dygd i rim och meter sälla.