Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om fröken Karlsohn en vacker dag genom olyckshändelse blefve halt eller ödmann puckelryggig, så skulle det knappt på minsta sätt förändra deras ställning och verksamhet vid operan eller utöfva något inflytande på publikens hållning gentemot dem, hvilket icke kan bringa svenskarnes goda namn och rykte på skara — tvärtom —, men som väl svår-ligeu låter förena sig med en fördomsfri och omfattande uppfattning af operan som konstart. Men återvändom till fru Östberg. Hon är en alldeles ypperlig sångerska, med ett så säkert och fulländadt herravälde öfver stämman, att det gränsar till det fenomenala. Sjelfva rösten är stor, utan att egentligen vara lyriskt skön. Men med fru Östberg har ödet för tillfället spelat de lyriskt törstande svenska musikälskame ett kostligt spratt. I kraft af hennes vidunderliga sångkonst och den stora aktningen för denna har hon erhållit qvinnans främsta plats vid den svenska operan, men dervidlag har just det instrumentala (helt visst det instrumentala i det vokala) kommit till högsätet der, hvarest svenskarne annars hade velat haft hela härligheten förbehållen den lyriskt sköna sången. Fru Östbergs sångkraft är nämligen i det närmaste af instrumental art. I Fidelios parti, som. från första till sista noten har skrifvits af en instrumentalkomponist med mycket liten kännedom om människorösten, nämligen Beethoven — der är fru Östberg som fisken i vattnet. Detta herrliga, men i hög grad vanskliga, på sina ställen mycket ohandterliga parti kan svårligen tänkas bättre sjunget än somfru öatberg gör det. Ty — det må tilläggas — hennes stora strupvirtuositet inrymmer en motsvarande fond af fin musikalisk kansla och intelligens. Och i Offenbachs » HofFmanns sagor » har hon af automat-speldockan skapat ett riktigt vokalt vidunder, — sä maskinsäkert och kugghjulsafpassadt sjunger hou här, att endast ett s&amp; ytterligt sällsynt, absolut herravälde af rösten, som hon eger, kan ästadkomma något slikt. För att nu bli fardig med spinnsidan må här nämnas ett par helt unga altsångerskor som skola tjena sig upp vid svenska operan.
Statsmaklerne sjelfva hafva lill oell med erkänt dess olämplighet i vissa fall, i del de beviljat bär i hufvudstaden varande allm,älina pant låncinrättningen ali låta förskrifva sig ränta, ända lill 14 för 100 om året, oell della, elium Staten till samma inrättning beviljat eli län, stort 100,000 r:dr, räntefritt under första 10 åren, och derefter, om jag ej misstager mig, mot blott 3 proc. årlig ränta. Den skada, som det ofvanbcrörda lagbudet för öfrigt i den allmänna pcnningerörelsen åstadkommer, är att capitalister, som finna sin uträkning vid alt, mot reverser, med eller ulan hypothek, utlåna penningar, men dervid anse sig böra hafva någon större vinning än den s. k. laga räntan, icke, af fruktan att beträdas med ocker, våga alt sjelfve framstå såsom långifvare, utan hälla sig bakom några vinglande penningenegociateurer, hvilkas hufvudsakliga göromål är att, mot drygt arfvode, anskaffa penningar åt sädane unga män, hvilka, antingen genom väntande arf eller andra ulsigter för framtiden, kunna påräkna förmögenhet, eller rikligare inkomster, i afvaklau hvarpå de 262 Den 17 Augusti f. m. under obetänksamma utsväfuingar, men mest genom de dryga räntorna hopa skuld på skuld, tills de slutligen uttömt alla sina resurser, och befinna sig i armod och elände.
Då kändt är, att yngre konstnärer, som vid Akademien för de fria Konsterne erhållit sin bildning och njutit fördelen att på Statens bekostnad utrikes fullborda sina studier, icke mera till fäderneslandet återvändt, samt anledningen härtill otvifvelaktigt är att söka i det förhållande, all de förhoppningar, konstnären för sin framtid i fosterlandet kan bilda sig, äro af så svag och osäker beskaffenhet, att han föredrager att i utlandet söka vinna sin lifsbergning, hvarigenom fäderneslandet kan gå i mistning af sina förhoppningsfullaste konstnärer, och bemälde akademi jemväl, såsom upplyst blifvit, lider brist på lämpliga ämnen till Erofessorer och Lärare vid sitt undervisningsverk, bar Utskottet, på det att, genom inköp af deras konstalster, skicklige konstnärer må kunna fästas vid fosterlandet och deras ändamålsenliga verksamhet derstädes beredas samt den inhemska konstbildningen sålunda befrämjas, funnit sig böra föreslå Rikets Ständer att för ifrågavarande ändamål till Kongl. Maj:ts disposition ställa den äskade summan af 6,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå under åren 1855, 1856 och 1857 med |- årligen. 10:o. Med anledning af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag gjorda framställning i afseende å beredandet af tillfälle till en allmännare undervisning för döfstumma, är af Kongl. Maj:t föreslaget, att, för uppförande af byggnader till ett institut för döfstumma i någon af Rikets landsorter samt detsammas bringande i verksamhet och underhållande under år 1857, en summa af 20,000 R:dr mätte till Kongl. Maj:ls disposition anvisas. 1 sammanhang härmed har Utskottet till pröfning företagit dels en af Kongl. Maj:t under den 17 nästlidne Mars till Rikets Ständer aflåten, till Utskottet sedermera remitterad, särskild Nådig Proposition om ett anslag af 22,000 R:dr till nybyggnad vid det nuvarande allmänna Institutet för Döfstumma och Blinda, dels ock en hos BorgareStåndet i enahanda ämne af Herr A. M. Brinck väckt motion, derå Utskottet jemväl erhållit remiss.
Skrifvelse, N:o 85- 9 tet finnas, skall antalet fyllas genom uppflyltning af valmän ur den afdelning, som yäljes genom elektorer. Denna uppflyltning, som i behörig tid före riksdagsmannaval verkställes af Konungens befallningshafvande, tillkommer endast de valbernttigade fastighetsägare inom länet, som genom hemmantal eller ej i mantal satt jord eller bergsbruk till motsvarande värde äro afdelningen för omedelbara val närmast och som derjemte uppnatt den för valrätts utöfvande inom denna afdelning föreskrifna ålder af tjugufem år. Derest vid slik uppflyttning
Hvad den öfriga och högre undervisningen beträffar, så utgå både presterskapets privilegier och an-r dra ecclesiastika författningar, i vårt fäderneslnnd, ifrån den visserligen rigtiga grundsats att betrsgta lärostaten såsom ett helt; kvadan ock lärare så väl vid högskolorna som vid de lägre hafva gemensam brfoidringsrätt med presterskapet, och den till och med dubbel. Hvad som gäller om läroståndets personal, synes man ej utan motsägelse kunna neka om dess inkomster, och icke fä exempel torde kunna uppvisas, att säd och andra iniägter 60m ursprungligen tillhört kyrkorna och deras tjenare, med tiden blifvit tillaggda läroverken, utan alt hvarken prästerskapet eller någon annan dervid klagat efver olaglighet. 844 Den 2(5 Februari i. Man bör sluteligen ihogkomma att Presterskapets antal och inkomster, icke härröra från någon bestämd plan hos stiftaren, utan från det Catholska Presteväldet, och hvad slumpen, vid reformationen åt Kyrkoväsende! lemnade öfrigt. Då var all undervisning riktad på religionsläran och okunnigheten för öfrigt nästan fullkomlig. Mensklighetens utveckling har sedermera gatt vida, och ungd ornen behöfver undervisning i mångå flera stycken, utan at läroståndets sammansättning och åligganden blifvit tillbörligen rättade derefter. Endast i Skolverken har detta framskridande ägt rum; det har varit betydligen hämmadt genom bristande medel, det visade sig äfven vid den sista regleringen af Skolverken , och hon skulle icke hafva kunnat äga rum tillden grad som hongjorde,om icke RiksensStänder dertill gifvit nya, betydliga anslag. Då de likväl icke förslå, och folket icke uthärdar nya pålagor, så synes tiden vara bane att bättre än hittills använda de utan tvifvel tillräckeliga medel man redan äger. Skulle några lagtörändringar vid ett sådant företag komma i fråga, så bör den god*»* saken icke derföre uppehållas. All lag bör förändras då samhällets bästa det fordrar, och hos oss kunna både Grundlagarne och de öfriga, på föreskrifvit sätt rättas eller upphäfvas.
Räkenskaperna för båda Revisions-åren hafva i Kongl. KammarRätten undergått granskning, med undantag af Artilleri-Afdelningens för år 1835, hvartill verificationerna icke kunnat med Hufvud-Boken öfverlemnas, af uppgifven orsak, att de varit oumbärlige för handläggning af mål inom Kongl. Krigs-Collegium. Dessa räkenskaper utvisa följande förhållande: Ut rednings-Af delningen. Debet. Bdlance frän föregående äret: Behållningar och Fordringar: I Banken deponerade 26,174: 44. l. I Cassan inneliggande — Af Årsansiaget innestående i Kongl. Stats-Contoret 200,000: För Ordinarie Statsbehofven anticiperade Oredoviste förskotter å lefveranser . 44,182: 4. — S:r 270,357; - i. 329,212: 7. 3. Uppbörd. — Balance till följande året: Afdelningens Skuld till en Lefverantör . — 51: 45. 4. Balance från föregående året: Afdelningens Skuld till Lefverantörer . 30,453:28. 6. • — Transport 30,453:28. 6. Behållningar och Fordringar: I Cassan inneliggande 0 9^ Af Årsanslaget innestående i Kongl. 500: - — 500: Stats-Contoret 45,507: 40. Revisorerne hafva under räkenskapernas granskning fästat uppmärksamhet vid följande omständigheter: l:o.
I sådan händelse skall jag genast yttra den mening jag ämnat anföra, nemligen, instämmande i Friherre Åkerhjelms anförande, att man mätte efterskänka hvad som rörer Iggeström, men icke det som angår Malms creditorer. Grefve von Rosen: Lika med förra Den 15 Fcbruarii f. ni. 91 gången, då Utlåtandet återremitterades, ian jag icke dela den tanka Hr von Hartmansdorff yttrat, utan måste bestrida densamma. Hvad Malms massa och Iggeström beträffar, så, utom de skäl jag nyss skrifteligen anfört, får jag nämna det grundskälet, att hos Iggeström intet är att hämta, och att i Malms massa, der äfven jag olyckligtvis är fordringsägare, intet runstycke står att erhålla. Således, der intet är att få, kan intet uttagas. Det är då endast på det att en gammal man, som haft i5 milllioner om händer, och genom efterlåtenhet, men icke bristande redlighet, kommit på obestånd, icke måtte blifva oroad af framtida kraf i det lilla han förtjenar såsom tjensteman på ett contor, som jag anhåller om Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottets Utlåtande. Herr Hjerta, Gustaf: För min del kan jag ej förklara följden af ett sådant yrkande, som Herr von Hartmansdorff gjort, annorlunda än som ett fortsatt kraf på personen, ty om man ej tillika afstår fordran hos Malmska massan, så måste den fortsätta sitt kraf mot Iggeström. Således, om man vill hjelpa Iggeström, bör man afskrifva allt; och vill man det icke, bör man icke fästa det vilkoret, utan säga rent ut att han skall betala hvad som kan fås; ty Malms massa har alltid rättighet att hålla sig till iggeström.
För ordningen den 19 Maj 1945, angående räntan å, samt vården al omyndigs medel. S. D. Efter ånyo skedd föredragning remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande, sedan den 12 innevarande månad på bordet hvilande, motioner af: l:o Anders Persson från Östergöthlands län, om bildande af Arbets-korpser utaf straff-fångar till utförande af allmänna arbeten; 2:o Johannes Larsson från Jönköpings län, om folkskolors ordnande och verksamhet; 3:o Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om ett tillägg i Instruktionen för postmästare, jemte dervid afgifne yttranden; 4:o Carl Dahlgren från Elfsborgs län, om förändrad fördelning emellan stam-rotar och ut-rotar af prestationerna till knektehållet, jemte dervid afgifne yttranden; 5:o Bengt Nilsson från Kronobergs län, om stadfästandet af lika mått öfver hela Riket för den i hemmans-räntan ingående spanmålen, samt 6:o Nils Hansson från Christianstads län, angående ändring af Kongl. Kungörelsen den 15 Februari 1849, i fråga om det vapen, Iivari Bevärings-manskapet bör inöfvas. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Höglofl. Ridderskapets och Adelns protokolls-utdrag N:o 14, jemte dervid bifogade trenne af Herr Ehrenhoff, Guslaf Herman, väckte, med de öfrige Riks-stånden kommunicerade, motioner, angående dels förhöjning af arfvodet för Herrar Fullmäktige i Banken och Riks-gäldskontoret; dels att uti alla de lall, som röra Bankens tjenstemäns förhållande i tjernsten, Banko-reglementet sattes i öfverensstämmelse med de lagar, som gälla för Statens öfrige tjenstemän, samt slutliga domsrätten öfver tjenstefel öfverlemnas åt laglig domstol, och dels att Rikets Ständer måtte anbefalla en laga undersökning i de mål, som Banko-styrelsernes protokoller för åren 1855 och 1856 omförmäla. 40 Prot.-Utdrag den 19 November 1856. Frän Högloft.
Men som ingendera delen skett blott i det ena Verket, så finnes i StatsContoret redogörelse allena för de månadtliga, från RiksgäldsContoret emottagne anslagens användande under loppet af år 1828 och en del af år 1824 intill medlet af April samt i RiksgäldsContoret för utbetalningen af de runda summorna till StatsContoret under samma tid och för de omedelbara utbetalningarne till vederbörande fordringsägare under återstoden af år 1824 och under hela de derpå följande 3:ne åren. •—• Ifrågavarande fördubbling i åtgärderne, omgång i verkställigheten och styckning i redovisningen anser motionären kunna undvikas, om man återvänder till samma enkla förhållande, som äg - Betänkande n. 7 de rum år 1810. I sådan händelse behöfde R. St:r blott föreskrifva RiksgäldsGontoret att omedelbart göra ifrågavarande utbetalningar, och redogörelsen stannade ostyckad i detta verk, hvarifrån medlen i alla fall skola utgå och dit de inkomster, som genom Protokolls och Bihangs försäljning kunna äga rum, skola inflyta, och der återstoden af dylika Handlingar i alla fall bör förvaras och redovisas. Komma, i ock för Riksdagens skuld, några utbetalningar i fråga, hvilka höra af K. M:t anbefallas, så kunna de verkställas af StatsContoret förskottsvis intilldess ersättning erliålles af RiksgäldsGontoret, på samma sätt, som det tillgår med de Riksdagskostnader, hvilka under närvarande förhållanden gäldas i böljan af ett Riksmöte; innan Stånden hunnit organisera sig och gifva RiksgäldsCoutoret föreskrift om utbetalningarne till StatsGcmtoret. I följd häraf föreslår Motionären, att R. St:r måtte, med föreskriften till RiksgäldsGontoret om Riksdagskostnadernes bestridande, förena befallning om deras utbetalning omedelbart till vederbörande fordringsägare så väl under Riksdagens lopp, som efter dess slut, och det på samma grunder, som hittills gällt i StatsContoret, nemi.
Det var hvad han kallar det: Ödet. — Fotställningen bildas af ett skrofligt klippblock, som vid venstra sidan höjer sig uppåt och bakåt tycks antyda liksom ingången till en håla eller klyfta. Den starka sluttningen framåt, en kant af sjögräs och några refvor af tång ge en föreställning om hafvet. Man tycker sig nästan känna dess kyliga luft, så väl har han förstått att ge stämningen af dess närhet ERNA. Men figurerna? Figurerna? Det är ju en grupp? LOUISE. Hufvudfiguren är af något mer än kroppsstorlek – en kvinnoskepnad med starka lemmar, inhöljd i ett draperi, som faller ner från hufvudet och hvari stormen sliter; med ena handen håller hon det samman omkring halsen, den andra sträcker hon ut som för att taga stöd af klippblocket. Hållningen är framåtlutad, och blicken spejar skarpt och kallt ut i rymden – mot ett för andra osynligt mål. Hon tycks vara i gående och har just tagit ett steg framåt öfver den kropp, som ligger hänkastad på marken ERNA. En kvinnokropp? LOUISE med ett djupt andetag. Ja. En liflös, naken kvinnokropp. Fötterna och benen ligga slängda ner öfver sluttningen mot hafvet, hufvudet har fått stöd mot en sten vid hålans ingång, hakan har sjunkit emot bröstet och armarne hvila på marken slappt och tungt Hela figuren ligger der just så, som vågorna vräkt den upp så enkelt men så plastiskt gripen – utförd med en storslagen konst. Det är vanmakten och hjelplösheten, adlade till höghet af dödens ro — Och det ansigtet, som man ser in i! Dess lugn har något af öfverjordisk jemnvigt: den kalla blidheten hos den, för hvilken menniskors önskningar och menniskors lidanden icke längre finnas till – den heliga glömskan af allt det, som här benämnes glädje och sorg – godt och ondt Detta ansigte, på hvilket dödsleendet ligger stelnadt som en olöslig gåta, är en siares verk ERNA. Ja, men LOUISE. När jag stod der och såg, då greps jag af bäfvan, ångest, beundran. Denne mästare, denne konstnär hade jag behandlat som en jemnlike.
Det är af vigt, säger jag, alt sådane icke uteslutas; ty det kunde då hända, alt discussionerne icke lemnade den noggranna utveckling oell utredning af ämnet, som fordras till förekommande af omogna och förhastade beslut. Det är ett sådant uteslutande af moraliskt utmärkta män, som kudde blifva följden af valrättighetens inskränkning inom valdislricten; ty den person, som har majoriteten mot sig inom sitt eget district, skulle i sådan händelse på intet villkor blifva vald för den riksdagen. Jag får upprepa hvad jag i går erinrade om, nemi. alt förhållandet blefve så mycket äfventyrligare inom delta Stånd, som valdistricten sannolikt komma att uppgöras särskildt för hvarje riksdag, då detta Stånds sammansättning i väsendtlig mån Lomme att bero på sättet huru gränserna för valdistricten uppgöras; och befattningen med denna fördelning blir så kinkig och grannlaga, att ]ag i sanning beklagar Ridd.diiect:n, 0111 den erhölle delta uppdrag. Inskränkes deremot valbarheten icke inom kretsarna, så kommer fördelningen endast att bestå uti en ganska enkel arithmetisk operation. Mot det af Hr Aminoff föreslagna amendement skulle jag icke hafva särdeles att påminna; men det torde tillåtas mig få föra R. o. Ad. lill minnes, att då här nu icke är fråga om alt uppgöra reglering för de särskildta Stånden, så torde det icke heller finnas lämpligt att i en eller annan mån meddela olika föreskrifter i afseende på något Stånd, ehuru man förmodligen icke skall anse det lämpligt all för BondeSt. utsträcka valbarheten öfver hela Riket, enär detta Stånds medlemmar sannolikt icke känna D c n aS O c 1 o 1> c r f. m. hvarandra från den ena til! den andia iindan af landet. Jag anser derföre rättast vara, att R. o. Ad. blott bestämmer att valbarheten skall vara inskränkt inom classerna, samt öfverlemna!’ åt Coust.Ul>k. alt uppgöra detaljbestömmelserna, för att framdeles af Stånden granskas. Ur von Rosen, Georg! Jag kommer att rösta för att valen endast må ske inom districten. Skälen för denna åsigt iiro följande.
Ejfter slutad granskning af Bevillningsutskottets afgifna Förslag till ny BevillningsStadga, jemte dess den 16 Juli meddelta Utlåtande öfver de af samtliga Riks-Stånden dervid gjorda anmärkningar , fann Bonde - Ståndet för godt att, med de rättelser förenämnde Utlåtande innehåller, gilla och antaga det af Bevillningsutskottet uppgjorda och med Betänkande af den I Juli afgifna Förslag till Bevillningens utgörande; dock med förklarande, att den i 5 Art, 3 §. 5 Mom. omnämnda Grufvehjelpen till Stora Kopparberget bör kallas en extra afgift och icke Krono-Renta, samt att, i stället för orden; ''under ännu bibehållen titel af Grafvehjelp och Man* talskol” bör sättas: under titel af Grufvehjelp till Stora Kopparberget eller ock annu med Mantalskols utgörande besväras ; äfvensom meningen efter orden; ”varde från Bevillning efter 1 och ? Art, frikallade” borde sålunda förändras: hvarjemte de, hvilka ej i förenämnde Onera deltaga , men antingen till Löfås Silfver-Verk etc. eller ock den så kallade Kungsgärdshjelpen bestrida, måga, så länge etc., till alla delar i enlighet med Bonde-Ståndets härom förut afgifna anmärkning; och beträffande de vid 4 Art, 5 §. II Mom, framställda alter - Den 51 Juli. 5039 alternativa meningar om beloppet af MantalsCommissariernas i Stockholm arfvode, blef det samma bestämdt till högst trefjerdedels proCent af Hufvudstadens hela taxerade BevillningsSumma. Och skulle Bevillnings-Utskottet anmodas, att ofördröjligen vidtaga redaction af BevillningsEörordningen, och tillse i hvad Riks - Ståndens möjligen olika beslut kunna jämkas eller fordra det förstärkta Stats-Utskottets afgörande, samt med Berättelse derom till Riksens Ständer inkomma» Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. 5.
Ränteberäkningen blir då enkel, ty 3 procent blir jemna penningar, och 2 procent samma summa i Riksgälds. Herr Rosenblad: Jemte det jag för min enskilta del anhåller om proposition å Utlåtandet, eller att minimisumman må blifva 5oo R:dr, får jag vördsammast, ödmjukast ville jag säga, förfråga mig hos Herr Hjerta, huruvida hans mening är, att minimisumman skall blifva 8 eller 16 skilling. Herr Hjerta: Så godt jag förmår, har jag uttryckt mig, att minimisumman borde blifva i20 R:dr på båda räkningarne. Friherre Boye: Jag vill icke bestrida Herr Rosenblad, att Ja-propositionen må blifva bifall lill Utskottets Utlåtande, men i Nej-propositionen anhåller jäg, att få Herr Hjertås och min mening upptagne. Herr Cederschjöld: När den siste värde talaren nyss tillkännagifvil, och tydligt Den 4 December e. m. förklarat, det hans syftemål endast iir alt få mera mynt i rörelsen, hoppas jag, att <le, sorn frukta för sedelstockens konstlade förökande, och anse det såsom ett medel alt undergräfva Bankens soliditet’, samt således att försvåra möjligheten för Realisationen, skola bjuda lill, att göra dessa Obligationer så litet brukhara, som möjligt, i den mindre rörelsen, d. v. s. söka få dem till minst 5oo R:dr. Friherre Boye: Jag vill ej göra en öfverflödig appell till dem, som tänka lika med mig, men jag vill gifva åt urskillningen sin rätt. Jag vill då erinra, att det ej är fråga om penningestockens förökning, ufan om RörelseCapitalets. Bevare mig Gud att, sedan Realisationen är beslutad, motsätta mig densamma; men deremot skall jag, må det fägna Herr Cederschjöld, göra allt hvad jag kan, för alt få RörelseCapitalet sådant, att näringarne icke duka under; ett fall, hvarmed Herr Cederschjöld sjelf kan hända skulle vara illa belåten. Herr Rosenblad:
I anledning af hvad sålunda är vordet upplyst, finner Utskottet det H:rr Revisorernes yttrade åsigt väl icke strider emot R. H. Sttrs omförmälte Beslut; »nen då NummerLotterilnrättningen förvaltas af en Styrelse, sorn inför K. M:t är redovisande, anser Utskottet med antagen ordning samt med R. H. St:rs beslut mest öfverensstämmande, att den ifrågavarande behållningen för hvarje år ingår till K. StatsContoiret och derifrån, i likhet med öfverskotten å andra StatsIntrader, aflemnas till RuksgäldsContoiret. cj Vidare hafva H:rr Revisorerne hemställt: om icke, enär Lotteri-spelet nu mera bediifves för RiksgäldsContoirets räkning och på dess äfventyr, den Öfverstyrelse af NummerLotterilnrättningen, som föres af en utaf K. M:t i Nåder tillförordnad Direction, / ; ' kunde på lika sätt, som ÖfverStyrelsen af GeneralAs sistanceContoiret åt Fullm. i RiksgäldsContoiret uppdragas; och hvilket H:rr Revisorerne ansett sig desto hellre kunna tillstyrka, som utredningen uti RiksgäldsContoiret af Götheborgs Discont med år 1826 komme att upphöra, och återstående utredningen af de a:ne andra Disconterne syntes H:rr Revisorerne kunna, inom en icke aflägsen tid, vara i det närmaste fulländad, (p. 8. Rev. B.) Som K. M:t, uti Dess till R. H. St:r aflåtne Nådiga Proposition af d. i3 Novemb. 1828, ang:de Stats - Betänkande d. 355 Verkets tillstånd och behof, behagat föreslå, det NumrnerLotterilnrättningen skulle, efter en viss tids förlopp, upphöra, så anser Utskottet H:rr Revisorernes hemställan böra hvila intill dess R. H. St:r fattat sitt beslut, i afseende på K.
T.inne~: ui-n af All~~r: t-.ail: s: ill fai,di&gt;yl.i&gt;, h ' c~stgnl&lt;cl~r JIattvary. Crhnrfiirgrtdt Fikepurn tii: (:; ' ~; l; ~w; Fi&amp;~-c-i~knll~: am, Tiit ' * ke, dar m. 111 .. allt till 1Igsta liriser AXEL HINDERSONS Garnbod, H i i t o ~ - g c t 13. Laderplastik. Alla slags verktyg ftir laderplaatik s&amp;l,jas billiyast hos PER FROM, Stockholm, 2s ~&amp;L~terssam1; 0.81sgat~xa 2GS. OBS! Saxar orb. knifvar slipas. 54 Drottninggatan, 1 tr. Allil~. Tcl. Riks Tel. 27 r i. '. F br kapitalister, sarskildt frantimrner, llar det lange varit ett onsl~nings~nbl att kunna ofverliiinna v8rden af sina viirdepapper, och skotseln a£ sina aff arer ht nbgon person eller itistitution, son1 med absolnt. siikerliet forenade. 1~unldJighet och iioggrannliet i utforandet af det anfortrodda uppclraget, Kfvensom prisbilliglret. En .sbclan institution ar Stockholms Enslrilda Banks Notariatafdelning (Zilln iVygntkn 2 Y, expeditionstid 10-41, son1 ' i~nder gargnti af Stockholms EnskiIda B m ~ k htager s i g vGd bc11 .fiirvaltning af. enslrilda personers och lrassors va~depaaper.