Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af gamla handboken inhemtas, att efter syndabekännelsen och bönen presten skulle yttra till naltvardsgästen: ”Gud vare med dig nådelig och styrke din tro, Amen”! och säga vidare: ”Tror du ock att min förlåtelse är Guds förlåtelse?” och, efter ett jakande svar: ”Ske dig, som du tror, 22 Den 14 November. och jag, utaf vår Herres Jesu Christi befallning, förlåter dig dina synder i namn Faders och Sons och den Heliga Andas, Amen! Gack i frid.” Hvaremot enl. nya handboken, efter syndabekännelsen och bönen, presten yttrar: ”Ar denna eder syndabekännelse uprikfig, eder bättring allvarlig, eder tro rättskaffens, så försäkrar jag, såsom Jesu Christi tjenare, att Gud af nåd för Christi skull för låter eder alla synder. Och\lenna edia synders förlåtelse förkunnar jag eder” etc., som gamla handboken uptager. Vid Reformationen satte Litt lier menniskans egna verk och gerningar, betraktade såsom medel att förvärfva saligheten, tillbaka för Christi alltlillfyllestgörande, och tron derpå var hufvudsakcn och derefter inrättades våra kyrkobruk, samt, på sätt vi nu hört, äfven ordalydelsen, hvarefter nattvarden, enl. gamla handboken, skulle utdelas; men sedan nu mera den häftigaste striden mot Påfven och hans verkhelgon uphört, har man, enl. den nya handboken, fästat sig äfven vid menniskornes eget sträfvande att bättra sitt lef verne. I den sålunda upstådda skiljaktiga öfvertygelsen om rätta sättet att upfatta Guds vilja och råd om vår salighet ligger den egentliga striden mellan den gamla och den nyare tidens christne. De förre anse att Christi tillfyllestgörelse för dem är nog och endast tron derpå skall uträtta allt, medan de sednare erkänna, att, under menniskans eget sträfvande, Han allena kan gifva kraft till en god utgång.
Då Just.-kansleren hittills haft lika lön med Just.-Råden och Hofrätts-Presidenlerna: så synes han, då de sednare, vid näsllidne Riksdag, erhållit 4,000 R.dr i lön och 1,000 R:dr i taffelpenningar, samt enahanda löneförmåner nu föreslås för Just.- låden, han jemväl böra få tillgodonjuta lika inkomster. För närvarrde har han blott 4,260 R:dr. Till fyllnad i 5,000 erfordras alltså 740 jq .j^q Hela anslaget till Just.-kansleren utgör f. n. blott lön, utan taffelpenningar. Han äger följaktligen, såsom pension på allmänna Indragning-Staten, bibehålla 4,260 R:dr, ehuru Hofrätls-Presidenterna efter nu gällande Stat, endast få behålla 4,000 R:dr Den 31 December e. m. 365 och Just.-rådén efter hvad jag nu föreslagit ej heller skulle få, oaktadt deras ökade löner, högre pensionsrätt: så hemställer jag, att den ifrågavande lönetillökningen 740 R:dr mätte f. n. [Just.-kansler utgå såsom taffelpenningar, men att för hans efterträdare lönen måtte blifva lika som för Hofrätts-Presidenterna och Just.-råden 4,000 R:dr, samt taffelpenningarne 1,000 R:dr Summa 10,340. 6:o. Anslaget lill Krigs-Coll:ii aflöning på RiksStat är, ntredningsförrådm oberäknade, endast 24,276 R:dr. Men denna summa förslår knappt till hälften att aflöna de tjenstemän, hvilka enl. Coll:ii nya organisation, erfordras och som äro med arbete tungt belastade. För att, i saknad af statsanslag anskaffa nödiga medel dertill, har man begagnat den utvägen att låta de under Colini vård stående fonder och kassor fylla bristen. Sålunda bidrager enl. nu gällande stat, till Colini aflöning. Förenade Möles-Passevolance-fonden med 3,046: 32.
Enär jag således önskar att förbuds-systemet utbytes mot en hög lull, så har jag för afsigt att föreslå det en successiv nedsättning i denna tull må äga rum i 10 år, så att först derefter den bestämda lägsta tullafgiften vidtager, ehuru systemet genast blifver gällande. Jag öfvergår nu till den artikel, hvarom jag ämnade yttra mig, nemi. den om ull. En värd talare på andra sidin hor yrkat förbud mot import af fin lill; en schäferiägare har före inig redan förkastat ett sådant förbud: jag instämmer med den sistnämnda, emedan jag anser, att denna näring likasom många andra, hvilka äro skyddade af förhud, skall råka i lägervall, och det skall blifva en fördel att producera den sämsta säljbara ull inom landet, likasom det äfven måste vara en gifven fördel för klädesfabriknnten sitt producera den sämsta möjligt säljbara vara af kläde. — Jag deremot, som vill, att allt måtte förbättras, önskar att täflan måtte äga rum, så väl vid production af råämnet, som fabrikatet; och på den grund kan jag ej tillstyrka prohibition, hvarken för klädesfabrikerna eller ullproduetionen. Den höga tull, sorn man önskar å fin lill, motsätter jag mig äfven; — jag tror, att den lämpligen kunde utsättas till 4 sk., för alt bibehålla den princip man anser vara den rätta, att icke göra skilnad mellan den grofva och fina ullen.
— Jag älskar dig, mumlade han lågt och hastigt, med hufvudet ned mot hennes knä. Han skämdes för denna lidelsefulla tillståelse till den kvinna, hans slägt valt för honom, till hans unga, jungfruliga barndomsbrud. En varm rodnad steg långsamt upp i Edmées kinder och bredde sig ända ned på hennes hals. Ovilkorligt dolde hon ansigtet i händerna, och hennes hjerta klappade så våldsamt, att han, lutad mot hennes kropp, kunde höra det. Det var första gången en man hade talat med henne om kärlek. Uppmuntrad af hennes förvirring, ville han ännu engång draga händerna från hennes ögon. Hon höll dem envist kvar. — Louis, mumlade hon svagt, jag ber dig — gå. Och med ett vaknande, knapt beräknadt koketteri, i det hon såg ut emellan fingrarne och den mjuka, röda munnen förtrytsamt krökte sig: Du har varit elak emot mig, du har gjort mig illa. Ett ögonblick kom frestelsen öfver honom att taga henne i famn och kyssa denna ljufva mun, men han besegrade den — hon var hans brud! — och sprang upp, skrattande, lätt om hjertat. Hon reste sig också upp och gick mot dörren — ännu med den ena handen för ögonen. — Säg åtminstone, att du förlåter mig, hviskade han. — Jag förlåter dig, mumlade hon brådskande och gick hastigt ut genom dörren, han höll öppen för henne. VI Un triple printemps — celui de l’année, celui de la vie, celui de la gloire! Le comte de Ségur. Edmée tyckte hon hade haft en riktigt treflig eftermiddag. Först hade hon varit ute med sin faster och Madame de Contades och, i anledning af våren, gjort stora inköp hos Leroi och parfymören Fargeon; på hemvägen hade de velat taga en glace hos Frascati och der träffat ihop med Louis och begge bröderna de Rastignac. Så hade de allesammans enats om att dinera ute, och när hon ändtligen, trött och varm, i den vackra majaftonen trädde in i sin sängkammare i Rue du Bac, tänkte hon egentligen mera på Louis de Châteauneuf och Hippolyte de Rastignac än på något annat i verlden.
Rätteligen afskrifvet, betygar Carl Sylvan^ Af - Den 17 April. 2*5 Afskrift af Afskrift. Litt. A. Kongl. Klay.ts Resolution öfver äe Besvär, som Särna Socken och Bygdelag hafva anfört, angående dess Kyrkoherdes underhåll och Knecktehällningen. Gifven Stockholms Slott den 23 fuli 1660. Sedan Kongl. Mart hafveti Nåder intagit, huruledes Särna Socken, för dess fattigdom skull, faller besvärligt att underhålla deras Kyrkoherde och Gudstjensten ined inässevin försörja, häfver KonglMaj:t af dragande omsorg om desse sine undersatares välfärd, särdeles om det sorn i andelig måtto till deras salighets befordran länder, och derföre nådigst resolverat, att emedan oftaberörde Särna Socken och Bygdelag, icke kan härefter njuta den spannmål af Mora Kyrkio, sorn dera någon lid häfver varit förundt till deras Kyrkoherdes underhåll, vill Kongl. Maj:t dem hafva förundt, skänkt och gifvit, som Kongl. Maj:t härmed dem Nådigst skänker och gifver af Kronans medel de 18 R:d, sorn de för detta hafva varit vane till Kronan utgifva, hvilka Kyrkoherden härefter skall uppbära och till sitt nödtorftiga underhåll använda. q:o Item förunnar och gifvet: Kongl. Maja dem till Mässevins inköpande årligen de 4 Tunnor Korn, som de ock för detta hafva njutit; 3:0 Men hvad Den 17 April. iner, sa kunna de i det fallet derifrån icke alldeles entledigas, emedan Kongl Maj:t ingen annor recognition af dem häfver till sin Konungsliga rätt och Jurisdiction ; vill dock icke destomindre Kongl. Maj:t‘ vara i Nåder betänkt om medel, huruledes de i detta fallet på det drägligaste kunna blifva accominodérade , hvilket Kongl. Maj:t Landshöfdingen ock vill i Nåder anbefalladt hafva. 4:0
Riksdaler att i lika förhållande för ett mindre belopp att beräknas 0di utgöras för all Bevillning , sorn erlägges efter Bevillnings-Utskottet* Bctänkanden, 305 efter 2 Art■ , dock med de i förenämnde 4 Art. medgifne undantag. Den beskattning af visse öfverflödsvaror, hvilken Utskoitet ansett bera. sedan den vid förra Riksdagen blifvit å nyo införd, fortfara, har inom Riks-Stå nelen rönt en flerfaldig motsägelse. Således har man icke velat medgifva någon beskattning å öfverflödet, emedan de näringsgrenar detsamma tillskapat och vidmagthåller småningom derigenom försvinna , och det icke synes rättvist, hvarken att cönsurnenten, som vid inköp af så beskaffade varor indirecte återbar den af Producenten, i och för dess rörelse till Staten, erlagda skatt, skall, genom en så kallad öfverflödsafgift, utgöra en -dubbel beskattning till Staten, -eller att detta stadgande utsträckes till redan anskaffade articlär, med rnindré än att Staten tillika lemnar innehafvaren optionsrätt, att kunna återsälja dem till densamma för det verkliga värdet eller ock afsäga sig den beskattade artikeln.
Om Riksens Ständer warit samlade dä eländet war som störst, hade De wäl wid denna åsyn warit mindre Pmriotijkt sinnade? Dä nu Fullmägtige Den 7 December?. Z3Z bade i principe och utöfning tänkt lika med sine Respccrivc Principaler, smickrar jag mig med det glada hopp, alt mitt deltagande sä mycket mindre mä ogillas, som hwarken Riksens Ständers instruktion kunnat förutsätta, eller någor menskligt förnuft förutse en sä wäd» lig Rikets ställning och ingen Lag finns, som ej af ett rverkclig allmän nöd öfwerträdes. — Inför detta wör» dave Rrks-Stand har jag wägat framföra och ädagalägga de i mitt omdöme gällande ffäl till min enskilde behandling, ej säsom ursäkt för ett begängit fel, mitt kända nitiska tänkesätt gör mig ingen förebräelse, men som Fullmägrig är jag redogörelse skyldig, Ridderskapet och Adeltt äger domsrättighcten. Det skulle innerligen gräma mig om, ehuru fullkomligen öfwertygad om mitt nitiske förhållande, min åtgärd kan ädraga sig detta mördade Riks-Ständs ogillande, dä jag likwäl trott mig derigenom föröka dek förtroende med hwilka jag sä läng tid warit hedrad, och hwaraf jag bade som Utskotts Ledamot, Elektor, Revisor och nu en korrt tid som Fullmägtig njutit smickrande wedermälen, och dä jag wid flere ledsamma och brydsamma uplräden, aldrig i mine principer warit »vacklande, mindre ombytlig, eller af egennytta och ärelystnad förförd, och det Allmännas wälgäng warit mitt werkeliga föremäl. I all ödmjukhet bör jag an» föra detta, ej säsom ett beröm dä det är Min owilkor, liga skyldighet, utan för att nämna Mitt enformiga - tänkesätt med delta mördade Riks-Ständ, hwarö efter» döme warit mitt ögnamärke, och bwars owäldige och fördomsfria omdöme jag i all ödmjukhet säsom Fullmägkig underställer min i Riksgaldö»Contoiret hafde befattning.
Då Landshöfdingen i Örebro län, såsom ofvan är nämndt, fått omförmälda lägenhet, Alnängarne, åt sig på lön anslagen, och han således ostridigt är berättigad till ersättning för den honom frångångna andel af samma lägenhet, tillstyrker Utskottet, i att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, till ersättning åt nämnde Landshöfding för den honom frångångna lönings-jord, ett belopp af 204 Ridr Rimt å stat uppföres, samt ofvanomförmälda kapital-summa, 2,739 Ridr 24 sk. 9 rist Biko, eller 4,109 Ridr 27 öre Rimt, till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. q) Slutligen får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att Rikets Ständer vid sednaste riksdag, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits nådiga förslag, beslutade, att den hemmanen i Ofvanbro fjerding af Stora Tuna socken och Stora Kopparbergs län då åliggande skyldighet, att till den Landshöfdingen i länet på lön anslagna kronoängen Hushagen utgöra 66844 dagsverken in natura, skulle med den sednast från embetet afgångne Landshöfdingens fardagstid upphöra och derefter ifrågavarande dagsverken till Kronan utgöras, på sätt om öfriga Kronans behållna dagsverken inom länet vore eller kunde blifva stadgadt, emot det att, till fyllnad i Landshöfdingelönen, anvisades ett emot förlusten af dagsverkena svarande stats-ansläg i rundt tal. som på länets stat borde uppföras, med iakttagande, att berörde anslag bestämdes i kontant efter medeltalet af markegångs-prisen å dagsverken under de 20 åren 1834 —1853, dock med afdrag af det belopp, 74 Ridr 12 sk. 10 rist, hvarmed boställshafvaren dittills godtgjort Stats-verket för rättigheten att begagna dagsverken. Detta ersättnings-anslag blef likväl ej vid nämnda riksdag å stat uppfördt, enär detsamma då icke var till beloppet kändt.
Hr Gripenstedt har otvifvelaktig! ej menat allenast de vidlyftiga bouppteckningar, som till Hofrätten inlemnas, utan äfven alla de tvister om arf och konkurser, hvilka eljest komma att stadna vid underdomstolen i fall Utsk:s förslag antages; och den anmärkn:n är otvifvelaktigt riktig. Hr Gripenstedt: Frih. Rehbinder har redan förekommit mig i rättande af ett misstag, då jag endast nämnt bouppteckningar. Min mening hade verkligen afseende äfven på arfsoch konkurstvister, och dermed äger det förhållande rum, hvarom jag talat. Att enskildtes rätt här till någon del är i fråga, torde vara klart för något hvar, utom för Hr Printzensköld, och förhållandet dermed har Gr. Sparre förut utredt. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm., enär ingen ledamot yrkat ovilkorligt bifall till förevar:de betänk., framställde propos. först till återremiss och sedermera till afslag å betänk., blefvo begge dessa propos:r besvarade med blandade ja och nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detta betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Printzensköld begärde votering. Upplästes lill justering samt godkändes följande voteringspropos. : Den som anser de emot LagUtsk:s betänk. N:o 51 gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 36. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Serskildt har Ridderskapet och Adeln* inbjudit Borgareoch BondeStånden att uti förstnämnde Stånds beslut instämma; men hvilken inbjudning af Borgare-Ståndet icke blifvit antagen, och af Bonde-Ståndet ännu icke afgjord. För skiljaktigheternes afgörande torde; om Bonde-Ståndet icke antager inbjudningen, votering få ega rum, enligt följande proposition: Dan, som bifaller, att 600,000 R:dr må i Riksgälds-Contoiret afsättas, för att under i5 års tid, med upplöpande räntor, användas till 5o,ooo R.*drs årlig utbetalning för ombyggnad af Strömsholms canaloch slussverk, med iagttagande af de utaf Stats-Utsköttet i Utlåtandet N:o 435 föreslagne grunder för medlens förräntande, äfvensom de uppgifne vilkor för erhållandet af desamma, hvarom i berörde Utlåtande pag. 25—27 omför - Stats-Utskotlets Memorial, IV:o 4 9 o. 1 3 rnales under 1:0 8:0, med det af Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet beslutade tillägg (hvars här ofvan omförmälde lydelse intages) voterar ö Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anvisas för ifrågavarande arbete en summa af 5o,ooo R:dr årligen under åren r 84 r —1845, eller tillsammans aåo.ooo R:dr, med förklarande, att ombyggnaden skall ske efter den af Herr Öfverste-Lieutenanten och Riddaren Edström uppgjorde plan, samt under de vilkor i öfrigt, sum innefattas uti Borgare-Ståndets beslut. (Intages, på sätt här ofvan omförmäles). 13so.
På grund af hvad jag sålunda yttrat, vågar jag derför vördsamt föreslå: att de afgifter, hvilka, enligt Kongl. Förordningen den 7 December 1860, inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, måtte hädanefter ingå till landstinget för att af detsamma förvaltas och användas till ändamål, som för länet nyttiga äro ;j och med afseende derå att Kongl. Förordningen om landsting af den 21 Mars innevarande år icke eger tillämpning å stad, som räknar flere än 25,000 innevånare, hemställer jag tillika, att § 24 uti nyss åberopade Kongl. Förordning, den 7 December 1860, kunde erhålla följande förändrade lydelse: De afgifter, som enligt denna förordning inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, insättas i landtränteriet för landstingets räkning för att af detsamma förvaltas och användas till ändamål, som för länet nyttiga äro. 1 stad, som har mera än 25,000 innevånare, tillfälle hela denna afgift staden, så vidt samma afgift i staden inflyter. När, enligt § 23, rättighet meddelas till bränvinsulskänkning på passagerarefartvg, skola derför belöpande utskänkningsafgifter uppbäras i den stad elier kommun, hvarest rederiet har sitt hufvudsäte för att, enligt nu stadgade grunder, antingen landstinget eller staden tillgodokonnna. Motioner i Bonde-St&ndet 1862. N:o 110. 159 Slutligen anhåller jag ali denna min motion xnålte, till behandling af vederbörande Utskott, remitteras. Stockholm den 19 November 186'2. Per Nilsson, i Espö. Af Paal Andersson från Jemtlands län, om indragning af de ät Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Jemtland anslagna sä kallade bohemman mot kontant ersättning af Statsverket.
Utskotten i dessa afseenden beslutat, får jag alltså äfven, såsom varande i strid med min öfvertygelse om det rälta och ändamålsenliga, nedlägga min reservation.” Ike.-, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-litsbollens Betänkande, N:o 1. 29 Af Hevr Comminister Janzon. ”Mot IlöglofJ, Bevilln.-Utskoltels Betänkande, rörande bran vins-bränningen m. m. för jag vördsamt afgifva följande reservation. Ali lagstiftning i en clirisliig stat bör röja christendom, det vill säga, den bör ådagalägga vishet, kärlek och rättvisa. Söker man dessa grunddrag i vår bräll vins-lagstiftning, fruktar jag att, om man än lagger den framför den beryktade Jonas Lindberghs ryktbara hydroxygen-microscop, man förgäfves skall spana efter ett drag af nämnde egenskap; oell dermed har jag dock icke sagt att denna föreslagna stadga hvarken är bättre eller sämre, än hennes föregångare. Ilon grundar sig på en lögn, nemligen den, att en frisk menniska behöfva’ bränvin tili dagligt bruk, ehuru både vetenskaper, historien och hvarje menniskas erfarenhet besannar, att man mår bättre af att bortlägga, än bibehålla spritdrycker. Jag kan med egen 14:årig erfarenhet bestyrka detta; och skulle min erfarenhet jäfvas såsom mindre tillämplig för dem, hvilkas kali det är att utom hus under möda och ansträngning trotsa klimatets hårdhet, hänvisar jag, med förbigående af tusentals exempel ur samtiden, till Sveriges störste hjelte, Carl den XII och bans kämpar. Sannerligen, han kröp icke bakom kakelugnen i elakt väder och anlitade hvarken vin eller bränvin för att skaffa matlust, värma kroppen eller lifva modet pä slagfältet. Vår bränyins-lagsliftning, som, i förening med Förordningen om fylleri och dryckenskap, utgör ett helt, kan naturligen indelas i tvenne capitel, af hvilka i Irsla Cap. handlas om huru man skall bränna, 2:dra Cap. huru man skall supa och i 3:dje Cap. huru man skall straffa dem, sorn supit.
St., hvad som bör åtgöras för denna vigtiga angelägenhets bringande i ett mera förbättradt skick. Således äro förbättringar äfvenledes deruti afsedde, ulan att man nämner någonting om det medicinska eller administrativa. Jag tror dessutom att ordet ”medicinsk,” icke är här riktigt valdt, emedan kuren för den sinnessvage icke alltid är blott medicinsk. Dä Den 21 Juni f. m. 177 Då Hr Ekströmer benäget instämt i det förslag till underd. skrifvelse jag här framställt, hoppas jag att R. o. Ad. äfven antager det, såsom af sakkunnig person sålunda godkändt att vara riktigt. Hr Ekströmer slutade visserligen sitt anförande med att förklara, alt lian anser den af PresteSt. antagna redaktion vara den bästa, men då deruti, efter min uppfattning, bibehälles ordet utvidgning, hvilket borde undvikas och det dessutom icke omfattar det af mig nyss omnämnda behofvet af lagstiftning i delta ämne, sä skulle jag tro att del vore bättre att R. o. Ad. antoge en annan redaktion än den PresteSt. beslutat. Jag vill hoppas att ingen af Hr Ekströmers yttrande tagit sig anledn. att tro, att man i Östergöthland är mera galen än annorstädes. Orsaken hvarföre proportionen af dem som på dårhuset i Wadstena intagas, är emot befolkningen i provinsen större än på flera andra orter, torde måhända snarast bero derpå, att anstalten ligger i provinsen och således ligger närmare tili hands för de särskilda socknarnes innevånare att dit forsla sina sinnessjuke, än förhållandet kan vara i andra provinser, hvaraf följden också varit att jemförelsevis flere anmälanden ske der än annorstädes. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anmälde mig när Hr von Hohenhausen yttrade den önskan, att en inskränkning måtte kunna äga rum i fråga om inköp af vansinnige å hospitalerne. I anledn. deraf får jag äran erinra derom att Serafimerordens-gillet för ett sådant inköp fastställt det vilkor att de sjuke verkligen skola vara för allmänna säkerheten vådliga och inga andra kunna der fä inköpas.
Uti skrifvelse den 20 sistlidne Juli har Sundhets-kollegium, — under anförande att vid de sjukvårdsinrättningar, som med denna afgift underhållas, enligt sammandrag af inkomna revisionsberättelser från samtliga länen öfver lazarettens och kurhusens inkomster och utgifter är 1862, influtna kurhusmedel under samma år utgjort 409,575 R:dr 4 öre och öfriga inkomster 180,362 R:dr 20 öre, eller tillsammans 589,937 R:dr 24 öre, men utgifterna uppgått till 516,932 R:dr 80 öre —, i underdånighet hemställt, att då häraf vore uppenbart, att nämnda inrättningar utan kurhusafgiften icke kunna ega bestånd, Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om samma afgifts fortfarande utbetalning. Hvad sålunda förekommit har Kongl. Majit tagit i öfvervägande, och vill härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande kurhusafgift må jemväl under år 1867 utgå på sätt och till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistlörflutna riksdag bestämda och i eldighet dermed af Kongl. Majit genom ofvan omförmälda nådiga Kungörelse påbjudna. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL F. F. Carlson. Utdrag af Protokollet (ifver EcklesiastikÄrenden, hållet inför Hans Maj:t honungen i Stats Rådet å Stockholms Slott den 29 December 1865. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie—Statsministern, Friherre De lleer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg. Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Departements-chefen, Statsrådet Carlsson föredrog vidare: Kongl. May.ts Nåd.