Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skall regera över Svea rike samt dess underlydande länder, krönas och hyllas till Sveriges konung samt styra riket efter regeringsformen av den 6 juni 1809 och rikets gällande grundlagar, allmänna lagar och stadgar. Vi tillägger också att hans äkta manliga bröstarvingar skall ärva kronan. Undertecknat av samtliga av Rikets Ständer. Kungörelse att vid nästkommande års början och allt framgent Färentuna härad, eller det så kallade Svartsjö län, kommer att återläggas under Stockholms hövdingedöme, samt styrelsen över Mariefreds stad åter uppdragas åt landshövdingen i Södermanlands län. Örebro 10 september 1810 Ständerna har inte funnit något hinder att Färentuna härad, vilket för närvarande är lagt under Drottningholms ståthållarämbete, blir återfört till Stockholms hövdingedöme samt att styrelsen över Mariefreds stad åter uppdrages åt landshövdingen i Södermanlands län. Vi har gett Vårt bifall och från och med nästa år skall detta ske. Ståthållarens på Drottningholms och Gripsholms slott befattningar kommer därigenom att upphöra. Örebro slott den 10 september 1810. CARL Kungörelse angående sättet att göra en, för tills vidare nedlagt smide, inställd härd under viloståndstiden obrukbar. Stockholm den 17 september 1810. Den 18 juni gavs tillåtelse att under en tid lägga ned smidet i olönsamma bruk och under den tiden slippa bevillningar. Nu har förordnas hur man skall göra härden obrukbar så att den inte används obehörigt. Den s k forman, där blåsten i härden släpps in skall tas bort och öppningen ordentligt igenmuras och förseglas av någon bergseller kronobetjänt. Han lämnar bruksägaren bevis, som skall uppläsas i kyrkan nästa söndag och efter påskrift av prästen insändas till advokatfiskalskontoret. Stockholm den 17 september 1810. FREDRIC RIDDERSTOLPE. Kungörelse angående ytterligare underhållsutdelning av krigsmanshusmedlen till avskedade krigsmän, för innevarande år 1810. Stockholm den 18 september 1810. Utom nådegåvor har underhållssumman för de här uppräknade soldaterna uppgått till 630 riksdaler. Pengarna fördelas till 117 personer efter olika klasser.
Krono-gevärsfaktoriets indragning pauperismen steg i hastig fart, — har icke dessmindre under det sista årtiondet pä skuld, pä ett pär donationer och på sammanskott, i och för allmänna företag, (utom nu ifrågavarande läroverkshus) underkastat sig utgifter till omkring 60,000 R:dr; — och om härvid i betraktande tages, med särskildt fästadt afseende på här förevarande fråga, att staden pä sednaste 3 åren, för undervisningsverket bekostat folkskolans fördelande i en afdelning för gossar oell en för flickor, hvilka sistnämnda undervisas af dertill antagen, lönad och kosthållen lärarinna, — uppförande af lärooch bostadshus för en fliekslöjdskola, hvars årliga utgiftsstat går till mer än 1,200 R:dr. — samt aflönande tills vidare af elementarläroverkets 3:dje och 4:de lärare med hittills sammanskjutna närmare 4,000 R:dr, —- hvartill torde kunna läggas att till Kollegalönen i läroverket ett belopp af 400 R:dr årligen tages af inom staden donerade medel; så torde villigt kunna medgifvas, att en för elementarläroverkets bättre ordnande åsamkad ytterligare skuld af Trettiotusén R:dr R:mt skulle, om icke Riksens Ständers välvilja mellankomme i en ellef annan form, t^llt för hardt trycka, om icke alldeles nedtrycka staden.
E n gammal tjock en, med guldgul peFransmännen kunna j u inte ha råd mena allt ruk, sotade ögonbryn o c h vackert, s o m deras vackra språk tvingar d e m att guldbroderad, röd samsäga, o c h hvad engelsmännen angår, så metsklädning o c h ringar Men jag har lofvat min värd att inte skrifva nå- ända upp till axlarna! got gement o m dem vidare, därför tiger jag. R y s - Så spelade musiken — en utsökt musik — u p p en af de där mjuka, långsamma valserna, som jag tycker äro så grufligt vackra. (Här dansar folk, så man begriper, att dans inte bara är kapplöpning utan ett nöje.) H v a d det led, stannade par efter par utom ett, o c h det paret var det, som alla de andra paren sågo på. Han var lång o c h blek o c h mörkkrusig, klädd i lifrock med snören; hon blond o c h så enkelt klädd i en slät, hvit sidenklädning m e d några buketter af violer på. D e voro polacker och dansade inte de lefde dansen. Hennes rygg var det allra märkvärdigaste. D e n andades, led, kämpade, jublade, berättade, smög sig efter musiken så mjukt som en handske efter en hand. O c h han s e ' n! Ett p o e m i flere sånger! V i vågade knappt andas, så rädda voro vi att förlora en enda linie af det lefvande konstverkets utveckling. V i s s t är, att hade polackerna kunnat dansa sig fria, hade de nu varit den friaste nation i världen. Men nu måste jag ta ett hopp direkt från Grand hotell ända till Vallée du R h ö n e — eller Rhonedalen, som är M o n t r e u x ' naturliga utveckling o c h slut. R h ö n e är en flod, som rinner u p p någonstans i Schweiz o c h rinner ut i Genévesjön, som den färgar alldeles smutsig en lång bit. D e t lär vara en utmärkt vacker flod o c h s o m » skummar vildt » ibland. Hvilket jag för min del har bra svårt att tro, efter vattnet är så tjockt, att jag rakt inte begriper, hur det ska kunna skumma.
Riksmarkegångspriset belöpande tillökning deruti för de Tjugu Tunnor spanmål, hvilka varit beräknade under den af honom förut innehafde Commendantslön; så har Kongl. Maj:t, som deremot, efter Commcndants-tjenstens upphörande, icke funnit skäl tillägga Friherre Bennet någon ersättning för dess åtnjutna inqvartering oell anslaget till skrifmaterialier, i Nåder förordnat, att ifrågavarande arfvode skulle, intilldess detsamma kunde å IndragningsStat öfverflytt as, utgå af besparingarne å Riks-Statens Tredje Hufvudtitel; och vill Kongl. Maj:t nu alltså till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna, alt detta arfvode, jemte omfönnälde tillökning för den under förra Comraendantslönen beräknade spanmål, å allmänna Indragnings-Staten uppföra. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra: CJRL johan. C. G. Gri/>. Utdrag af Prntocollet ofver Krigs-Ärenden , hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den ä5 Januarii 1834. Närvarande: Hans Excellence Justitia' Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena] Herr Gretve af IVotterstedt Stats-Räden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke. , Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse N:o 18- 7 Herr Grefve Adelsvärd , Friherre Åkerhjelm , Poppius , Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim , Stats-Secreteraren Grip.
De finna här bevisadt, just det som hans fiender bland judarne tillvita honom, och han sjelf på det bestämdaste förnekar, i det han jemför den blygsammare benämningen Guds son, hvilken tillkommer honom som Messias, med benämningen gud, som skriften gifvit åt konungar och domare, men hvilken Jesus aldrig har tillagt sig. Ortodoxerna må säga hvad de kunna och vilja; men här måste enhvar, som ej bär en ogenomskinlig bindel för sitt förstånds öga, enhvar, som icke en gång för alla prisgifvit sin själ och sitt omdöme åt „S:t Athanasii symbolum“ nödvändigt inse, att de med sin tolkning ej endast begå det gröfsta våld på bibelordet, utan äfven förnärma Jesu höga personlighet, i det de, under antagande att han är Gud, låta honom vid ett sådant tillfälle som det här skildrade göra undflykter, dölja sin gudom och vika för en hotande fara. Meningen af Joh. 10, 30 är helt enkelt denna: ingen kan rycka de räddade fåren ur min hand, derför att min fader, som gifvit mig dem, är starkare än alla, och hvad jag, Messias, icke förmår genom mig sjelf, det förmår jag genom fadren, med hvilken jag, såsom hans förkunnare, och sändebud och såsom den syndfria menniska, hvilken i allt uppfyller fadrens vilja, är ett. Den här åsyftade enheten är således en etisk enhet, men en etisk enhet i sin högsta potens, i hvilken den blifver till en dynamisk enhet, så att Messias med bibehållande af sin personlighet och viljofrihet, men med undertryckande af sin sjelfviskhet, utgör ett villigt organ, genom hvilket Gud verkar. Denna etisk-dynamiska enhet är det, som Jesus klart förkunnar vid det andra i nya testamentet omtalade tillfället, då judarne anklaga honom, att han gör sig lik Gud. „Sannerligen, säger jag eder“, svarar då Jesus dem, „sonen han intet göra af sig sjelf, om icke hvad han ser fadren i görande; ty hvad denne gör, sammalunda gör ock sonen detta. Ty fadren älskar sonen och visar honom allt hvad han gör, och större verk än dessa skall
Jag har icke trott att en sådan omständighet skulle kunna verka till en å - 430 Den 22 No re mb et t rn., ( terremiss^ ty deraf lärer ej kalina följa annat resultat , än det;, som nu blifvit hos Ständerne framlagdt, Ärman ense om beslutet , si lärer man ické-genom Reservationer framlägga gvunderne derföre. Genast då frågan förevar i BancoUtskotlet, tyckte jag migj finna , att Capitalisierne genom utvidgning af desse lån skulle vinna på de iåfliandes bekostnad. Af den värde Talarens uttryck, att det vore en önskelig sak, att alla räntor i landet betalades i silfver, vinner jag bekräftelse derpå att det varit detta, som åsyftades , när de, som förut arbetat mot lånetlilgången genom Statens försorg , nu söka få lånesummans belopp ökad. Jag ser saken sålunda , att Capitalistepne, då de ej lyckats att denna Riksdag genomdrifva Realisation, önska att, genom 6000 R:drs Maximum af desse lån från Banken bringa dessa lån ut bland den så kallade medel-classen af medborgare , hvilka dels behöfva större pennmge-summor än Bönder i allmänhet för drifvande af Jordbruk och andra näringar , dels äro i tillfälle alt erbjuda pant i större Egendomar. — Så snart delta lånings-eätt blir allmänt, hoppas man, att prejudicatet af Bancolån mot Silfverränta skall bereda Capitaiisterne möjligheten, att få utlåna små penningar mot dylik ränta. Deraf följde åter, all större delen af alla individuers räntor kommeattutgå i Silfver, och att det större behofvet af silfver, som må - Den 32 November f.m< 43* ste införskrifva® årligen, stegrade Coursell, — Capilalisten kom då att för sitt i BancoSedlar ullånta Capital eihålla en hög ränta, och alt i längden, 'genom räntan i silfver, för' vandla ett Capital i Silfver. Då liad elian ju de facto verkställt en realisation, innan en allmän kunde åtstadkommas.
Denne finner sig äfven nöjd dermed, ty denna vara kan lätt förvandlas i penningar, dem han då efter behag får disponera, hvarföre, då han icke har något hem, han stryker sysslolöst omkring på ön. Detta måste förekommas och kan icke ske annorledes än att man håller sig till indelningsverket och 1724 års författning. Uplåtandet af 30 Den 13 Juni torp åt båtsmännen är dessutom nödvändigt derföre, att man må kunna hafva någon tillsyn öfver dem och fullgörandet af ålagda skyldigheter såsom båtsman och som enskild person i samhället. Stundom är det icke lätt för befälet ali utöfva denna tillsyn öfver bålsmaunen, fastän lian linues på roten eller inom korporalskapet, huru mycket svårare skall icke detta då blifva på Gottland, hvarest båtsmannen icke finnes inom sitt korporalskap, ty när båtsmannen är i ena ändan af ön, är korporalskapet i den andra. Härförutan finnas inom hela ön icke en enda Underofficer af Flottan utan blott en Officer, oaktadt ön har 2:ne båtsmanskompanier. Då jag emellertid har sell hvilket inllytande det utöfvar på den indelta soldalen, att honom år beredt eli hem, kan jag icke annat än önska att raan äfven måtte bereda båtsmännen å Gottland samma fördel och af dessa skäl kan jag icke annat än instämma i Hr Silfverstolpes reservation. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I anledn. af den siste talarens framställning vill jag hafva erinradt, att Utsk:n utgått från den förutsättning, att båtmännen skola med utrymme till boställen af rotehållarne förses. Utskm hafva således icke föreslagit någon förändring i nu gällande sladganden, utan tvertom vidhållit den åsiglen, att torp mäste anskaffas ål båtsmännen och Ulskm hafva följaktligen gått talarens önskningar till mötes. Deremot skiljer sig Utsk-.ns förslag från samma talares åsigt i fråga om vidden af dessa torp. Det finnes en författning, som föreskrifver, alt dessa torp innehålla 4 tunneland.
Menniskor brukade kalla henne stolt hon stolt! Hon erinrade sig en sommarqväll, då barnen voro borta, och de ensamma sutto på trappan till verandan, blickande ut öfver trädgården, der skuggorna småningom tätnade under träden, och hur hon, gripen af tacksam tillgifvenhet, fattade hans solbrända hand och förde den till sina läppar, innan han anade hennes afsigt. Han drog den förskräckt tillbaka, men hon såg upp till honom och sade: »Det är den handen, som arbetar för oss alla. Han svarade ingenting, men tårarne stego honom i ögonen – det gjorde de så lätt – och han strök smekande öfver hennes mörka, slätkammade hår. Hon lutade hufvudet mot hans knä, och så sutto de åter, tysta som förut, tänkande lugna, ljusa tankar, under det skuggorna föllo allt djupare och djupare omkring dem. Och hvilken glädje det hade varit att lära barnen sluta sig till honom i trygg tillförsigt, liksom hon sjelf! Att vänja dem vid att i första rummet tänka på honom, göra afseende på hans önskningar – i smått som stort. Den bästa läckerheten, liksom det gladaste leendet, skulle gömmas till far. Ja, det hade varit lyckliga år – dessa, fast bekymret många gånger stigit öfver hemmets tröskel. De hade troget delat lust och nöd, sträfsamt arbete och tillväxande öfverflöd. Kärleken fans qvar, oförminskad af åren, endast lugnare, fastare, mera bepröfvad. Hon knäppte samman händerna, såg åter upp mot sommarens blåa himmel och tackade Gud, att hon kunde tro på lifvet, tro på kärleken – ännu vid sina år. Men det var icke längre tid till overksamma drömmar; doktorn hade sagt, att hon kunde få stiga upp, och i dag ville hon öfverraska dem alla med att komma till middagsbordet. Barnen voro ute på promenad och patronen i kyrkan, det var bäst att passa på. Hon klädde sig långsamt och utan hjelp, men var knappt halffärdig, då hon hörde vagnen rulla in på gården. Hvarje minut väntade hon att få höra de välkända stegen, men han uppehölls väl af någon bland folket – stackars Alfred, icke ens om söndagen fick han vara fri från bestyr! – hon var dock glad, att han icke fick se henne förr, än hon var rigtigt färdig.
Jag tror, för min del, att detta är en parlamentarisk oformlighet, hvarifrån vi gjorde val att afträda, och jag tager mig friheten begagna tillfället för att förklara, att jag, i min egenskap af utsk.ledamot, anser mig fullkomligt såsom vederlike till hvar och en annan af Ståndets ledamöter, och att ingalunda hvarken jag eller mina medbroder i Utsk., vare sig ståndsbröder eller från andra Stånd, på minsta vis finna oss qvalificerade att böra emottaga tillmålen eller anklagelser af denna både skymfande och förnärmande natur, äfvensom jag förklarar, att jag alldeles icke för min del ämnar med tålamod fördraga så beskaffade tillmålen, utan hoppas att af Husets rättsoch billighets-känsla åtminstone icke något bifall lemnäs till ett så beskafifädt förfarande, som icke allenast nu, utan ock vid flera andra tillfällen förekommit, då det till och med gått så långt, att enskilde ledamöter tillåtit sig att mot hela Utsk. åberopa den § ang:de riksförräderi, hvars tillämpning skulle dömma de ledamöter, som gjort sig skyldige till en sådan anklagelse, till förlust af både lif, ära och gods. Ett sådant sätt att behandla de allmänna ärendena är hvarken lämpligt för ärendenas ändamålsenliga handläggning, eller, såsom jag vågar tro, passande för Husets värdighet. Att ingå i bestridande af alla de invectiver, som Frih. Boye gjort, af den sammanställning samme Frih. gjort af R. St:s delegerade Utsk. och tidningsskrifveriet, det skulle ligga helt och hållet utom frågan. Men, mine herrar! sjelfva frågan om Statsrådets completlering är af en vida större vigt, än de värde ledamöter, som yttrat sig deremot, synas hafva velat föreställa sig. Jag tager mig friheten att äfven till den värda ledamot, som behagat stämpla Const.- och StatsUtskm för regeringslystnad vid detta tillfälle, hemställa, huruvida han anser det grundlagsbudet företrädesvis böra vara utan kraft och verkan, att det antal ledamöter, hvilket grundlagen bestämt för att lemna Konungen råd i ett constitutionelt samhälle, må existera.
Denna korps, sorn utgör en del af det fordna Lif-Regeraentet till häst, hörer till rusthållet. I afgift för häst vakansen erlägger hvarje nummer årligen 74 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn. De 940 numrorna af Westmanlands Regemente äro så fördelade på 7 kompanier, att till hvartdera af Lif, Wäsby, Salbergs, Westerås och Strömsholms kompanier höra 150, samt till hvartdera af Bergs och Kungsörs 95 man. Återstående 55 man af Bergs samt hela Folkare kompani höra till Stora Kopparbergs, och återstående 55 man af Kungsörs kompani till Örebro län. De till detta län hörande nummer af Regementet äro inroterade: af Lif-kompaniet: N:is 1—7 och 84 i Thortuna, 8—24 i Björksta, 25—28 i Ängsö, 29—38 i Kungsåra, 39—44 i Kärrbo, 45—58 i Irsta, 59—69 i Badelunda, 70—76 i Hubbo, 77—83, 85 och 86 i Tillberga, 87—97 i Romfartuna, 98—107 i Vester Fernebo, 108—120 i Fläckebo, 121—128 i Harakers, 129—148 i Skultuna samt 149 och 150 i S:t Ilians socken; — af Wäsby kompani: N:is 1 och 2 i Frösthults, 3—35 i Simtuna, 36—47 i Altuna, 48—64 och 70 i Vester Löfsta, 65—68 i Enåkers, 69, 71—-86 och 136 i Möklinta, 87—95 i Sala lands-, 96— 112 i Norrby, 113—124 i Kila, 125—135 i Kumla, 137—142 i Tärna, 143—148 i Sevalla samt 149 och 150 i Thortuna socken; — af Salbergs kompani:
Den enda olägenhet eller påföljd af denna § är att R. o. Ad. skulle blifva nödsakad att vistas några flera dagar vid Ådelsmöte, men om ock revision härigenom något fördröjes, så kan det deremot i annat afseende vara en vinst för R. o. Ad. att få tillfälle att något längre vara tillsammans. På dessa grunder förenar jag mig med Frih. Klinckowström och yrkar afslag på Hr von Strokirchs förslag. Hr von Strokirch: Jag vill endast med några ord svara Frih. Cederström, sorn vände sig lill mig med den förmodan att jag misstagit mig på Statsoch Riddarhus-Revisorer, men detta är ingalunda förhållandet. I mitt förslag framställde jag äfven anledningen till detsamma och har ej heller gjort mig skyldig till det af Frilr.n ifrågasatta misstaget, enär jag, som genom R. o. Ad:s förtroende haft äran inneha en plats inom Riddarh.-Utslct, nogsamt känner vidden af detta Utsk:s göromål samt att de ej äro af samma art som inom en statsrevision. Hr Friluns motbevisning var i öfrigt ej heller särdeles bindande, enär den egentligen endast innefattade ett tillkännagifvande af hans personliga smak för att R. o. Ad. skulle hvart. 3:dje år här sammanträffa i ändamål att: »om ej annat så dock för att råkas», genom hvilken sin uppfattning ilen ädle Frihm visserligen misstagit sig på rätta betydelsen med ett Adelsmöte. Jag vidhåller mitt yrkande om återremiss. Gr. af Ugglas: I nuv:de Riddarh.-Ordning, 23 och 24 §§:ne, finnas stadganden, som äro uteslutna i det nu föredragna mom:t, och som dessa väl kunna vara af behofvet påkallade, förstår jag icke hvarföre denna uteslutning skett, i 23:dje § stadgas nemi. vilkor för rätt att afsäga sig plats i Utsk. och i den 24:de talas om ansvar för den som förfallolöst uteblifver. Men då dessa båda §§ nu äro uteslutna, kan man antingen icke afsäga sig plats eller ock förfallolöst uteblifva. Jag yrkar återremiss. Frih. Cederström:
Här har upkommit tvist huruvida det vore lämpligt, att bibehålla de i början af nu gällande 41 § förekommande ord: ”intilldess alla Riddarhusets genealogier blifvit kompletterade”, och i denna del är jag af samma tanke, som Utsk.: ty det kan understundom inträffa att alla genealogier kunna sägas vara kompletterade, då alla kända förhållanden blifvit deri införde, och sedermera skulle man ju kunna, med sken af sanning, påstå sig vara för alla tider från renskrifning befriad, oaktadt labellerne underkastas förändringar i följd af de omständigheter som kunna inträffa med familjerne. Frih. Palmstjerna: Visserligen är det nödvändigt att renovera äldre tabeller då ätterne utvidgas, nya medlemmar tillkomma och andra omständigheter med familjerne inträffa; men förhållandet torde icke vara enahanda då fråga år om döda ätter och labellerne öfver dem; ty de behöfva ej kompletteras eller fullföljas i allmänhet, och de uplysningar rör:de sådane, som händelsevis erhållas, kunna införas utan tabellernes omskrifning. Det händer ej sällan vid afskrifning af siffror, äfven af meningar, alt fel då och då lätteligen kunna insmyga sig som blifva obemärkta; den historiske forskaren måste derföre, då han fått en renoverad handling sig förelagd, söka att gå så långt tillbaka i liden som möjligt, för att undersöka om upgiflerna äro riktiga, måste söka de älsla urkunder, så att renskrifning af ifrågavar:de 156 Den 26 Maj. gamla tabeller i sjelfva verbet icke är så mycket att eftersträfva. Alt derföre meddela elt stadgande, som upfyller ändamålet, utan att åstadkomma olägenhet, torde vara svårt nog, hvarföre jag tror att i denna § borde uttryckas ett öfverlemnande åt Riddarh. Direktm att i del afseendel bestämma vederbörandes åligganden samt huruvida en eller annan bör omskrifvas, Utan att det derföre behöfde vara bestämdt utsatt huru stort antal tabeller årligen skall renskrifvas. Hr Printzensköld, Carl: De omständigheter, hvilka Frih.
Propos. N.o SS. der, som kunna uppgifvas, och Rättegångsärendenas mängd, bestämma tid för käromålets fullföljd ; Högsta Domstolen ansåg sig böra i underdånighet tillstyrka, att Nådig Proposition må till Rikets Ständer framställas om sådan ändring uti 25 Cap. i §. Rättegångs-Balken, att samma Lagrum erhåller följande lydelse: "Nöjes man ej åt then Dom eller Utslag, som Härads-Rätt i hufvudsaken å "Tinget, eller vid Laga syn i Jordatvist "eller Husesyn å Prestebol, Frälseeller ''Skattehemman, fällt häfver, tliå må han "vädja med tre mark under Lagman, antingen genast, eller sist innan åttonde dalgen gått till ända, then inräknad thå Do”men föll: och Häradshöfding skrifve straxt "å Domen, att han Lagliga vädjat, och bör "saken fullföljas å nästa Lagmans-Ting: "Vare ock then, som vunnit, skyldig att "underrätta sig af Domaren omvädjadtär; "och ther så skett, läte ock han thet tek"na till sin rättelse å Dombref sitt: ther "må ej fordras serskild betalning före: ''Vädja the båda, gånge thermed sammaledes. Parterna skola sedan till Lagmans"Ting komma utan stämning eller serskild ”Kungörelse, vid upprop, som af Lagman "hålles; och utsätte Lagmannen, då första upp - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 58.' 17 *Juppropet slutas, genom anslag å Rättens ''dörr, viss dag derefter, innan klockan "sju eftermiddagen, såsom den sista tid, "hvarå kärande Parter måga theras käro"mål fullfölja och svarande Parter, till sva"r o måls afgifvande sig anmäla: Then, som *’då sig icke infunnit, häfver sin talan vid "Lagmans-Rätten förlorat.