Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
posttjenstenuhi den abonnenter, gratis; för abonnent(7 * 5). endast från som £ gäller gälla samlade af tidningskontor, hvar, ' i gvatisewemplar det femton gäller uteslutna minst kan Se, deri er jeg af sneglearlen, at huset bserer jeg med på farten. B. Björnson. ti april JS88. Redaktionenk k k Hvarken man eller qvinna förvärfvar sig någon rättighet, utan att dermed följer ett nytt kraf på ansvar. Med hustruns vunna rättighet att sjelf råda öfver sin arbetsförtjenst följer ovilkorligen pligten att arbeta så, att hennes verksamhet, blir, i ordets djupaste mening, till välsignelse för hela familjen, och på hustrun hvilar nu företrädesvis ansvaret, om hennes kontanta arbetsförtjenst skall bidraga till att söndra eller starkare befästa familjebanden. Vi kunna ju nämligen ej med ett tag lösgöra oss från åsigter, som från urminnes tider ansetts utgöra familjens enda rätta grundval, och om vi qvinnor nu än börja inse, att en bättre grund kan läggas till huslig lycka än det gamla enväldet, så få vi dock ej förbise det faktum, att denna ställning af envåldsherre öfver familjen satt så djupa märken i mannens karaktär, tankegång och handlingssätt, att det vill lång tid och stor qvinlig omtanke till att icke blott försona honom med likställighetslanken, utan äfven visa honom, att med en förnuftigare delning af makten följer äfven en menskligare fördelning af arbetsbördan och ansvaret. Med familjefaderns envälde följde ju också skyldigheten att ensam försörja familjen. Både envåldsmakten och den dermed följande pligten äro så starkt sammangrodda med mannens begrepp om heder, att han tror sig lida skada till denna senare, i fall han skulle afstå från den förstnämda samt dermed äfven åt hustrun öfverlemna en del af skyldigheten att förvärfva utkomsten. Detta gäller naturligtvis blott i fråga om hederlige, ordentlige män; de andra lemnas här å sido. Det är klart nog, att båda makarne lidit under detta envälde, men ända in i våra dagar torde de båda hafva ansett detta som en orubblig lag för det äktenskapliga lifvet.
Brot. 1S34. ?:^e Sami. 2, Afd, 6:te Häftet. 4 26 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsks Betänkande N:o zo. I anledning häraf har bort anmärkas, att detta stadgande icke står i öfverensstämmelse med hittills gällande Executions-lagar, enligt hvilka ingen betjent, som lyder under Konungens Befallningshafvande, utan sin förmans befallning, får göra någon utsökning annat än, å laga kraftvunna domar och utslag, för expeditions-lösen, och i vissa fall för obetalde arfvoden till embetsoch tjenstemän. Fordran, ehvad den tillkommit genom försummad stängsel eller af annan orsak, är lika gild, och bör derföre på lika sätt utsökas. Större myndighet i detta än i andra fall torde icke böra under-executor anförtros. Hans åliggande är att verkställa, men icke att pröfva. Ehuru pröfningsrätten icke här skulle utsträckas vidare än till bedömande, huruvida bristen vore af ojäfvige män vitsordad eller icke, torde densamma så mycket mindre böra öfverlemnas åt en Kronobetjent, som sjelfva uttrycket ”vitsordad” är obestämdt och lemnar ovisshet, huruvida dermed bör förstås, att ojäfvige män edeligen bestyrkt fordringsbeloppet, eller derom eljest lemnat muntlig eller skriftlig uppgift, hvilken senare icke torde böra få grunda en under-executors rätt att göra utmätning. På dessa skäl föreslår jag, att 2.‘dra mom. af denna §. må förändras till följande lydelse: Uppföres ej ny stängsel inom derföre bestämd tid, eller lättras ej ogild stängsel genast, då derom tillsäges, och vill den, som af försummelsen lida kan, stängseln sjelf uppföra eller bättra; kalle 2;ne ojäfvige män att syn hålla och kostnaden mäta, och njute sedan ersättning af honom, som sin stängsel skyldighet försummat. Sedan jag nu yttrat mig öfver Förslagets särskilde delar, bör jag slutligen till besvarande upptaga, hvad Herr Friis, uti anförande hos Vällofl. Borgare-Ståndet, haft att deremot påminna.
Jag kunde icke se ansigtet och nödgades fråga mig för, hvem det var. Det var Henrik Ibsen. Derute står han största delen af dagen, flere timmar i taget. Derpå går han upp till sina rum i hotellet. Några timmar derefter kommer han åter ut och går ned på bryggan. Han står och stirrar i hafvet och ser allvarsam och tankfull ut. Hvilka tankar sysselsätta honom, få vi kanske en gång veta! » Nu veta vi det. Säkerligen var det Fruen fra Havet, som då först anades i skaldens själ, der stämningar kommo och gingo som de solglittrande böljorna framför honom. Sedan dess har Henrik Ibsen gifvit oss » Vildanden » och » Rosmersholm. » Men grundtonen är här en annan. Här vrenskas ej Rosmersholms hvita hästar, här höres ej dånet af qvarnforsen, här finner man intet af det förtärande tvifvel, den tunga sorg, som legat på bottnen af Ibsens senaste verk — här finner sig ej idealisten, sanningssägaren vara » den trettonde vid bordet ». » Fruen fra Havet » är ett af skaldens ljusaste, sundaste årbeten, det är buret af en segerviss optimism. » Fruens fra Havet » skald är den Ibsen, som vid festen härstädes förlidet år angaf sig såsom en optimismens man och som tömde glaset för » det vordende — det kommende ». * Fjorden är bakgrunden till alla akterna i » Hafsfrun ». Och bakom fjorden ligger hafvet, glittrande brusande och skummande, hafvet med den vida ytan, hafvet med de friska saltbemängda brisarne. I Ibsena stycken spelar alltid någonting symboliskt in, och Eliida Wangels hafslängtan är här detsamma som frihetslängtan. Ellida lefver sedan 5 år i ett till det yttre lyckligt äktenskap med doktor Wangel — men blot! till det yttre. Ellida — märk skeppsnamnet! — är född och uppfostrad ute vid hafvet, och hon är med hela sin själ och alla sina tankar bunden vid det. Folket har gifvit henne namnet » frun från hafvet », och äfven hennes man kallar henne skämtsamt » hafsfrun ».
Det utgår nemligen från den rigtiga synpunkt, att domaren icke bör, mera än oundgängligen nödigt är, belastas med notarial-bestyr och fiskals-åligganden, samt är derjemte konseqvent genomfördt och praktiskt verkställbar^ hvilket deremot, såvidt jag förmår fatta, icke kan sägas om den redan så allmänt öfverklagade 1861 års Förordning.» Herr Henschen har begärt få antecknadt att han, i anseende till sjukdom, varit hindrad att deltaga i Utskottets öfverläggning och beslut angående förevarande ämne. Herr Friherre Wrede, F. C. och Riksdagsfullmägtigen Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län hafva ej heller i detta ärende deltagit. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. V Lag-Utskottets Betänkande N:o 33. 1 \:o 3.3. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 27 April 1863, kl. S e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. I detta ämne äro motioner väckta inom Höglofliga Riddei-skapet och Adeln af Herr Friherre Creutz, S. (motionen N:o 236), inom Yällofliga Borgare-Ståndet af Herr Staaf (motionen N:o 75) samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen August Carlberg från Hallands län (motionen N:o 192). Förstnämnde motionär har förklarat sig yrka hela giftoinannarättens upphäfvande, hvaremot Herr Staaff och Riksdagsfullmägtigen Carlberg inskränkt sig till att föreslå en författning, hvarigenom stadgades, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, egde sjelf utöfva den rätt, som hennes giftoman eljest enligt lag tillkommit, dock att om sådan mö äfven gällde hvad om enka i 6 Kap. 2 § Giftermåls-Balken vore stadgadt.
Ligger vid den så kallade Hyndevadsån, som flyter från Hjelmaren, |anil från denne senare. Den i Staden, på Statens bekostnad inrattade och underhållna manufakturinrättning, utgör Stadens hufvudnäring, förorsakar ymnig tillförsel och, mera lin någon annan af Länets öfrige Städer, fördelaktig afsättning af Landets produkter, som ock ymnigt införas; hvarföre ock denna Stad, der folkmängd och välmåga äro i tilltagande, för landsorten bar nyttigt inflytande. Med berörde manufaktur inrättnings tillverkningar drifves den bufvudsakligaste handeln, som dessutom sträcker sig till spanin ål, victualier och kram varor, och således utgör en viss byteshandel. Manufakturrörelsen, gynnad af de för densamma utfärdade privilegier, bar i afseende på verkens gång stor förmån af den genom Staden löpande å; men erfar deremot svårighet deraf, att Staden är belägen så långt från Mälaren, då både rudimaterier och det tillverkade samt andra nödvändighetsvaror, sorn landsorten ej alstrar, måste landvägen transporteras dels från Thorshälla, belägen | mil, och dels från Sundbyholm, beläget 1 mil från Eskilstuna. I staden är stationerad ProvincialLäkaren för ena hälften af Länet, samt en Läkare, som staden lönar, och finnes ett genom sammanskott bildadt Lazarett, som betjenar jemväl kringliggande landsort samt utgör Kurhus för en del af Länet. Der är jemväl inrättad en skola med tre Lärare, af hvilka en uti särskild klass undervisar efter Lankaster-melhod och de två andra alternera att uti två klasser undervisa uti åtskilliga läroämnen. De fattige underhållas genom sammanskott. Thorshälla, belägen vid Mälaren. Handeln sträcker sig mest till viktualier och är likasom slöjderne i förfall. Invånarne, hvilkas hufvudsakliga näring är åkerbruk, och af vanlig sädesproduktion samt potatesodling jemte boskapsskötsel och fårafvel, sysselsätta sig ock nied befraktning af varor till och från Stockholm samt omkring Mälaren belägna städer, hvartill förut begagnats jakter, men numera till någon del verkställes med ångfartyg.
Redovisadt förskott till utgifter för R. Ständers hus. Brandförsäkringen å Rikets Ständers hus. Kostnaderna för 1847 och 1848 års Riksdag. — 50 — Förbindelserna tor de Fordna Svenska statslånen. bok bilagda saint i Riksgälds-kontorets Reyisions-kontor, jemväl utan anmärkning, granskade redogörelse för Riksgälds-kontorets utgifter till bestridande af kostnaderna for sednaste Riksdag. Revisorerne, sorn icke funnit något att erinra emot redovisningen för de till omförmälde kostnader utanordnade medel, hafva, till upplysning om deras belopp och hvad desamma för hvarje Riksstånd och Utskott utgjort, öfver dessa kostnader låtit upprätta en särskild tabell, Rilagan Lil. B., hvilken upptager alla för berörde ändamål af Riksgälds-kontoret, intill den 15 nästlidne September, verkställda utbetalningar; utvisande samma tabell, att kostnaderna för sednaste Riksdag uppgått till ett sammanlagdt belopp af R:dr 246,589: •— 8. och således med mer än 14,000 R:dr öfverstigit de, enligt 1847 års Revisionsberättelse, för 1844 och 1845 års Riksdag af Riksgälds-kontoret bestridda kostnader. Sedan den rättegång, som, för utbekommande af hufvudfÖrbindelserna för fordna Svenska statslånen i Holland, måst vid vederbörlig domstol i Amsterdam anställas, genom en den 9 Maj 1848 afkunnad dom blifvit afgjord, och denna dom derefter vunnit laga kraft; sä hafva, till följd af häruti meddelade stadganden, ifrågavarande hufvudförbindelser, jemte åtskilliga andra samma lån rörande handlingar, återställts till Svenska Kronans ombud vid nämnde rättegång, hvarefter alla dessa förbindelser och handlingar, genom Svenska och Norska Konsuln i Amsterdam, blifvit till Slockholm öfversända och, efter deras hitkomst, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, under sistlidne Maj månad till Riksgälds-kontoret aflemnade.
Banco,Utskottet har ej bordt underla - Den z Julii. §8z ta, att öfwer ämnen af sa widsträckt financiel beskaffenhet, inhemta Herrar Banco-Fullmagtiges, pä erfarenhet i tillämpningen, grundade tankar. Och har Utskottet, under nogaste pröfning, och uppmärksamt öfwerwägande af deras öfwer det ena och andra yttrade mening, och yppade öfwertygelse, funnit grundad anledning, att med dem till alla delar instämma. Det, till allmän gångbarhet, sanktionerade Representativa MyntetS bibehållande, wid desi emot Hufwudmyntet stadgade wärde, har warit, och fortfar att wara, Banco-Förwaltningens första och förnämsta åliggande; hwartill WerketS alla operationer förnämligast och framför alt annat vöra syfta: att enär af owäntade den allmänna wälfä-rden hotande tillfälligheter, någon temporair rubbning uti ett sadant förhållande icke kunnat undwikas, all werksam men derjemte »varsam omtanka dera bör wara fästad, alt samina Mynt, ju förr desto hellre , till desi af nödtwa.rg i mer eller mindre mohn rubbade stadga biiswer aterställdt. Högst olyckliga, till en betydlig del af Utrikes förhållanden beroende anledningar, hafwa gjort tillämpningen , pa någon tid, af sistnämnde föreskrift nödwändlg. Under tryggad wisihct derom, att de i berörde wigtiga afseende af Riksens Ständer anordnade och försäkrade mebel och utwagar, fa oförändrade till ett sa önskanswärdt ändamål anwändas, äger Banco,Utskottet den tillfredsställande förhoppning , att detsamma inom en kortare tidcpunct kan winnås; hwilken »vältänkande Medborgare »ned tålamod lära afbida.
För en åtgärd, som ej varit eller bordt vara föremål för öfverläggning i StatsRådet, och icke heller haft egenskapen af Ministerielt mål, 'är jag, med åberopande af 106 § Regeringsformen, vorden ställd under åtal inför RiksRält, oaktadt sådant åtal, enligt samma §:s innehåll och ordalydelse, endast kan väckas rörande rådslag, sorn anmärkas vid granskning af StatsRådets Protokoller, eller af något i Ministeriélla ärenden fördt. Jag har visat, huruledes berörde åtgärd, rätteligen bedömd, endast består deruti, att jag, å en kassas vägnar, hvilken ej tillhör Statsverket eller Rikets drätsel, på Kongl. Maj:ls i laglig ordning lemnade nådiga befallning, meddelat påskrift om fortfarande verkan af en icke proprie borgensförbindelse, hvilken jag, i följd af Kongl. Majrts eget förklarande och andra omständigheter, måste anse hafva varit ännu med full kraft gällande före och i den stund, då min omförmälda påskrift egde rum. Men utan afseende härå och fastän Regeringsformen och Ansvarighetslagen icke medgifva åtal för annat, än uppenbara öfverträdelser af Ijdlig lag och boksta/Uga föreskrifter, påstår man och vidhåller, att jag i sådan måtto brutit emot 76 § Regeringsformen och bidragit till Rikets belastande med ny gäld, samt yrkar i följd häraf intet mindre, än att jag måtte dömas hafva förverkat mitt ännu icke frånträdda Embete! Jag öfverlemnar med full tillförsigt till Höglofl. RiksRätten att göra tillämpningen af dessa sammanställningar, och tillägger blott, att åtalet af mig, till alla delar, och på alla grunder, beslrides.
Till bemötande af hvilka anmärkningar KämnersRätten, uti dess inkomna förklaring, angående den förra åberopat Kongl. Götha HofRätts bilaggda skrifvelse till RådstufvuRätten i Götheborg af den 5 Mars 1800, och i afseende å den sednare anfört, det KämnersRätten ansett sig icke kunna förfara annorlunda, än som skulle hafva skett, om Läkarebetyget blifvit ingifvet innan något hufvudsakligt beslut var meddeladt, i hvilket fall, efter KämnersRättens tanke, Anders Petersson, enligt 4° Kap. 3 § MissgerningsBalken, slidan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, jemförd med 5 Kap. 4 § StraffBalken, bordt, vid bristande bötestillgång, straffas för sjelfva tillgreppet med fyra och för iterationen med åtta, eller tillsammans med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, helst, om annan förvandlingsgrund blifvit följd, Anders Petersson icke kommit att undergå bestraffning för tillgreppet, utan endast för itereradt brott; om hvilket beslut KämnersRättens Ordförande samt tvänne af Kämnärerne sig förenat, hvaremot en Kämnär, för sin del, ålaggt Anders Petersson straff af endast åtta dagars fängelse vid vatten och bröd. Varande Kongl. HofRättens ofvanåberopade, till RådstufvuRätten i Götheborg ställda skrifvelse af det innehåll, att, vid pröfning af KämnersRättens då gjorda hemställan, att en person för stöld ådömdt spöstraff, som han ej kunde uthärda, måtte förvandlas, hvilket KämnersRätten, med ändring af dess utslag, icke ansett sig tillständigt bifalla, Kongl.
Framför oss, bakom den gamla, fasta bryggan, med dess bilder och torn, staden, hvars hus terassformigt höja sig öfver hvarandra, uppför Geisbergets fot, lemnande alla anspråk på en ståtlig och modern drägt, men i stället behagsjukt framblickande under trädens gröna slöja. Öfver dem den herrliga, kolossala slottsruinen, äfven den omgifven af grönskande popplar och lindar, stundom välvilligt fostrande dem emellan sina väggar, för att under deras friska färgglans dölja de härjningens spår, dem tidens tand, i förening med eldens och menniskors raseri, gifvit dess fordom stolta murar. Ofvanom denna ännu den gräsoch löf-beklädda Königsthuls branta resning, till 1500 fot öfver Neckar, och på dess spets ett torn, som blickar vida ut öfver Rheindalen och långt inåt den trånga, men rikt smyckade stig, på hvilken den blygsammare Neckar framdansar. Ja, det är dock Heidelberg! Hvarje sak har tvenne sidor, och likaså Heidelberg. Det kommer blott an uppå, hvilkendera man väljer, för att der göra sitt intåg. Kommer man från Frankfurt och Darmstadt, så ser man staden från dess sköna sida, således från den rätta. Har man deremot tråkat sig fram öfver slätten från Mannheim, så kommer man till staden med den orätta blicken, och ser den dessutom från den orätta sidan. Det gamla slottet, nu den största och präktigaste ruin icke blott i Tyskland, utan i Europa, består af flera stora byggnader, af hvilka de förnämsta omsluta en rymlig borggård. Ännu qvarstå dessas murar nästan oskadade efter den brand, som sednast 1764 förstörde slottet, sedan det efter trettiåra krigets och den fransyska generalen Melac’s ännu vildare förhärjningar, under Ludv. XIV:s krig, blifvit ånyo uppbygdt. Ännu finnas äfven helt och hållet bibehållna rum uti en af dess flyglar, bland dem en stor sal, med åtskilliga antiqviteter, kallad riddarsalen. Det var fordom kurfurstarnes af Pfalz residens, och dessa täflade med hvarandra att utvidga och försköna det.
3:o angående dispositionen af de 1818 års krigsrustningsfond iillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms utredningsförråd inlemnade; 4:o angående inqvarteringsskyldigheten i Stockholm; ö;o angående upplåtelse åt staden Jönköping af plats till skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark; 6:o angående upplåtelse af kronan tillhörig jord till hamn-anläggning vid Wadstena slott i Östergöthlands Län; J:o i fråga om grunden för beräkningen af reserv-räntorne vid båtsmankhållet i Blekinge; 8:o i fråga om förändrad beräkningsgrund för båtsmans-vakans-afgiften af nyroterad jord inom Blekinge Län; 9:o angående upplåtande till domkyrkan i Kalmar af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Kalmar f. d. fästning; 10:o angående låne-understöd för utvidgning och reparation af domkyrkan i Wexjö; jemte de vid föredragningen häraf afgifna yttranden; il:o angående låne-understöd för återuppbyggande af Lidköpings nedbrända kyrka; 12:o angående låneunderstöd för uppförande af Lasarettsoch Kurhusbyggnad f Warberg;, samt 13:o angående ett hegardt amorteringslån lill fullbordande af en nybyggnad för Länslasarettet i Lund och dermed förenade sjukvårds-inrättningar, S. I). Föredrogs och remitterades tiil Bevillnings-Utskottet Kongl. Maj:ls, sedan den 22 dennes på bordet hvilanda, nådiga proposition, angående den s. k. kurhusafgiften.
Betänk anden* betragtas såsom en vedergällning för det besvär som dein dervid förorsakas , utan blott utgör en betalning för deras derigenom tillskyndade kostnad ; Altså och då härtill än vidare bör läggas, att alla de laglige utgifter, dem en fordringsägare nödgas förskjuta for att hos Gäldenärén utbekomma hvad denne är ålagd att utgifva, sluteligen drabbar bemälte Gäldenär och skall, jemte skuldbeloppet, bos honom uttagas, och det lärer för ostridigt få antagas, att de fläste utmätningar skje hos sådane Gäldenärer, hvilka mera genom saknad förmåga än af motvilja underlåta att betala hvad de äro skyldige, i hvilket fall hvarje förhöjning uti utgifterne vid utmätningen, »ehuru ringa den må vara, oftast blifver känbar, hälst då det som blifvit utsökt uppgår till mindre betydligt belopp, finner Utskottet på desse skäl sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad i omförmälte måtto är vordet föreslagit. Vidkommande åter den af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielson gjorde motion, så emedan Utskottet anser det redan vara genom flere Författningar tydligen bestämdt, det Länsmännen äga,_att, efter derom af Kronofogdarne erhållne Ordres och uppå deras ansvar värkställa utmätningar i private mål, till biträde hvarvid Fjerdings - och Nämdeman äfven få begagnas, hälst uti samma Författningar är ut»takadt, så väl det dagtractamente och den skjutslega Länsmännen samt Fjerdings - och Nämdémännen vid dylike förrättningar böra undfå, som ock hvad lösen de förstnämnde tillkommer för lämnad skriftlig del af förrättnings.' Lag-Utshoitets Fetiinlanden. igi instrumentet, och således, om någre häremot stridande föreskrifter blifvit i ett eller annat
egen För |DUN samt halfva priset utkommer hvarje fredag i 12- ä 8-sidigt format, tryckt på fint, glättadt papper; I D U N S Mod » - och. MonsterM o d e - Tidning en gång i månaden, 8-sid. o. rikt illustr. samt mod en rikhaltig mönsterbilaga. den eleganta och rikhaltiga IDUNS Moäe-o. Mönstertidning. Då denna eljes kostar 5 kr. pr år och 1: 25 i qvartal et, få Iduns abonnenter densamma för 2: 50 pr år eller 65 öre i qvartalet. r god mening en iiten skänk. Frän hjerta till hjerta kärlekslunk! Idun med Modetidningen Den skimrande ytan i djupet gilmmer Skönare skatter, än hjertat drömmer. Sök (litigt, gif noga akt, Trägen vinner, sä är det sagdt. i / i år Tåligt, tåligt, barnet mitt, Snart är hela riket ditt! Under mossa och grönan qvist Christbarnets gäfva finner du visst. i / «. 1 / 8 Denna i det hela föga besvärliga metod att packa in har hittills beredt ej blott mig sjelf, utan ock mottagarne mycken glädje. Elisabeth. Julskinkan bör vara prydlig och aptitlig. Jag erhöll en gång af en vänninna en stor, kokad sådan, som var ett praktstycke i sitt slag. Den låg på en karott med ett underlag af granris. I den glänsande bruna svalen voro på lika mellanrum fyrkantiga små stycken urskurna, så att skinkan såg ut som ett schackbräde. Upptill vid benet var den prydd med en rosett af röda atlasband och en liten bukett konstgjorda blommor. Man hade riktigt svårt förmå sig sätta knifven till det lilla konstverket, men när den väl kommit dit — aldrig har en skinka smakat delikatare! » Qéwman ». Innehållsförteckning: (lammal julhymn; efter det latinska originalet » Dies est laititiss » tolkad af C. W. Modin. — Namnsdagen; en julbild ur alimogelifvet af Ave. — Iduns medarbetarestab; af Frithiof Nyblom. Hellberg. — Sne; dikt af Helena — Qvinnans politiska rösträtt; af Rafael Hertxberg.
Att genom det föränderliga varde af Rikets credit-mynt, som ofta inträffat, löner, ne vid åtskilliga vigtiga ämbeten sluteligen blifvit så försämrade, att deras innehafvare varit nödsakade bereda sig utkomst, dels genom biförtjenster, och dels derigenom, att de sökt sig löner i flere verk, hvaraf de följder uppkommit, att icke allenast Statens tjenst på ena eller andra stället blifvit lörsummad, eller mindre väl förvaltad, utan ock att tjenstemännen, genom åtskillige delade befattningar, ej sällan blifvit hindrade, att förvärf, va sig de insigter, som för utöfvandet afen enda erfordras: och Att förvaltningsverkens nu varande sammansättning, samt antagne origtiga arbets methoder föranledt, icke blott till ökadt arbete, utan jemväl till långsamhet vid ärendernas behandling. Desse förhållanden synas gemensamt hafva vållat, att antalet af ämbetsoch tjenstemän nu är vida större, än det på 1696 års Stat uppförde. Till upplysning om Statens förvaltningskostnad, hafva Cominitterade låtit upprätta tabeller öfver beloppet af de löner, som alla civila, militaira och ecclesiastika ämbetsmän åtnjuta, äfvensom öfver underhållskostnaden 207 6:o Om ämbetsmännens bildning, befordran, löner och. pensioner, samt om verkställigheten af den nya regleringen, Uti öfversigten af bristerna i Rikets Statsförvaltning har Utskottet anmärkt: att ämbetsmännen dro för mångå, illa och ojcmnt af. lönte , samt att de prof, som vid inträde i Statens tjenst af dem fordras , icke dro syftesenligt bestämda.