Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att denna giltighet måste hållas i helgd, är ofelbart; men deraf följer icke, att allt yttrande öfver Högsta Domstolens förfarande behöfver vara dem förbudet, som skola hafva uppdrag att utröna, huruvida denna Domstols pligter äro tillbörligen uppfyllda. Rätt viii kunna sådana yttranden och verkliga öfverläggningar äga rum, utan att derigenom bringa under Ständernes pröfning något af domaremakten handlagd t ämne, eller åstadkomma störi;e våda, än som kan åtfölja tryckfrihetens bruk i samma ämne. En sådan frihet att yttra sig hos den delegation af Ständerna, som viden lämplig reform kunde få ärendets beredning om händer, skulle synas mig äga ett afgjordt företräde framför det hos Opinionsnämnden nu rådande hemlighetssystem. I stället att skona Högsta Domstolens beslut från oskadliga anmärkningar, roen öfverlemna dess Ledamöter åt verkningarna af alla möjliga insinuationer, R. St. Just. Ombudsm. Ernb. Berättelse för år '1849. 25 sinuationer, som af okända angifvare kunna liviskas Nämndens ledamöter i örat, vore det utan tvifvel bättre, att man talte fritt, kunde gifva sig tid att öfverlägga, meddela hvarannan de facta, hvarmed man ville styrka sin mening, äfven granska handlingar och vidtaga alla de åtgärder, som äro oundgängliga vilkor för sjelfva möjligheten att fatta ett motifveradt beslut. Men det första nödvändiga vilkor för befogenheten att fatta ett beslut, som rörer en menniskas rätt och välfärd, är att höra denne öfver hvad emot honom förekommit. Denna formalitet, nödvändig vid en verklig anklagelse, som skall slutas med dom, har man deremot funnit öfverflödig, när fråga endast var om en opinionsyttring, hvilken borde vara alldeles fri, obunden af all formalitet, ostörd af all den förvillelse, som så lätt inlägges i advokatoriska skriftvexlingar. Just på detta sätt är det likväl, som opinionerne i allmänhet hilda sig alldeles fria från all den förvillelse, som den förklenades försvar skulle kunna åstadkomma. Är detta rälta sältet att upplysa opinionen; så är ock förtalet i allmänhet, smädehviskningen, sqvallret rätta vägen till sanningen.
Prosten Bruzelius föreslog alltså, alt samma Läkare-beställning, såsom af hehofvet högt påkallad, måtte på Stat uppföras med lika lön, som åt de öfrige nya Pi’ovincial-Läkarne kommer att anslås. 3:o Af Herr Professoren Doctor Bexell: att för Norra Halland anslag måtte lemnäs för en Provincial-Läkare med station i Staden Kongsbacka; till stöd hvarföre blifvit åberopadt, att nämnde folkrika och långsträckta kustland med Städerne Warberg', Kongsbacka och Falkenberg, sträckande sig från Ätra-floden ner emot Götheborgs och Bohus Län, för närvarande endast eger en i Warberg tills vidare stationerad ProvincialLäkare, hvilken under de sistförflutne åren än förflyttats från Warberg lill Kongsbacka, än åter från sistnämnde Stad till Warberg tillbaka, af hvilket tydligen syntes hehofvet af a:ne Läkare i Halland, serdeles som något derstädes förlagdt Regemente icke heller lemnade tillgång lill den Läkarevård, som andra Provincer från Militair-Läkare ega. "Vid föredragning af ärendet hafva till Högvördige Ståndets Protocoll sig utlåtit: Herr Doctor Svedelius 3 alt han, som Instämde uti Herr Prosten Hallströms motion, begärde, att Utskotten måtte taga i betraktande det stora behofvet af en Provincial-Läkare i Öfra Öster-Dalarne, der folkmängden vore ganska stor och afståndet från Fahlun, der Provincial-Läkaren bodde, ofta 14 till i5 mil; och ansåge Herr Doctorn den nya Läkarens station böra blifva uti Rättvik. Herr Biskopen m. m. Doctor Faxe och vice Talmannen m. m. Dootor af Wingård, hvilka instämt, den förre uti Prosten Bruzeliij och den senare uti Prosten Bexells motion. Herr Biskopen m. m.
Jag yttrade äfven det vara besynnerligt, att Konungens Proposition ej innehåller ett sådant förslag, enär bristen derpå är för oss ett gifvit binder, att bifalla Propositionens liufvudsakliga föremål, eller OpinionsNämndens afskaffande. Det var blott detta jag ville erindra. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yltrade, att, som ConstitutionsUtskottet icke bestämdt föreslagit någon förändring af to3 §. RegeringsForrnen och 64 §. Riksdagsordningen, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts Proposition, skulle till deras innehåll kraft oell verkan alldeles uphöra; och ConstitutionsUtskottet ej qller, i Den 23 Februarii f. m. 3g afseende på io4 §• RegeringsForrnen, hvilken Kongl. Maj:t ansett, i hvad den rörer öfverläggning i Nämnden, böra undergå en lämplig omarbetning, föreslagit någon sådan, förraodeligen emedan Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka Kongl. Maj:ts Proposition; fann Hans Excellence det vara mindre lämpligt, att till Ridderskapet och Adeln framställa proposition å förändrad redaction af desse §§.; men då ConstitutionsUtskottet i dess afgifne Utlåtande bestämdt afstyrkt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om OpinionsNämndens afskaffande, trodde Hans Excellence det vara rättast, att göra proposition lill bifall eller afslag å ConstitutionsUtskottets berörde Utlåtande. Herr Hjerta: Jag hemställer till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, om det väl går an att framställa proposition på något annat, än den föreslagna nya redactionen af ifrågavarande §§. i Grundlagarne? Friherre Cederström: ConstitutionsUtskottet har afstyrkt antagandet af Konungens Proposition om OpinionsNämndens afskaffande. Nu är fråga om Ridderskapet och Adeln vill bifalla, att, såsom Konungen föreslagit, io3 §. RegeringsFormen och 64 §•
Det rar sa förtjusande roligt att vara föremal för en sadan mans ridderliga hyllning. Gladt och bekymmerslöst njöt hon derd, sasom hon njöt af somniarens alla fröjder och skönhetsintryck, af sin egen lifsvarma, känslofriska ungdom. Och endast n k r a timmar hade förgått, sedan hon helt plötsligt befann sig allena med honom i en af parkens aiiagsnaste hersåer, der han tillhviskade henne glödande kärleksord, tog henne i sina armar och kysste henne. Hon hade knappt &amp; t tid att sansa sig, att göra sig redo för hvad det betydde, förrän det öfriga säilskapet ropade p8 dem. Som en drömmande eller rättare vaknande deltog hon sedan i lekar och upptag, blott längtande att blifva ensam med sitt sällhetsbrfvande hjerta. Hade hans ögon sedan sagt: DI afton-? Hon viste det knapt. Men nu sutto de likväl här sida vid sida och: Signe och du. kom s$ lätt och obesvaradt öfver hans lappar, som om han hela sitt lif kallat henne s&amp; och han kyste hennes hander, under det hennes hufvud hrilade mot hans axel. och hon kände och viste, att hon rar hans. Da hördes röster p8 afstånd. BStsäilskapet kom tillbaka. hIan m h t e skiljas, men det fans ju en morgond.lg. Ah, han fick icke resa än l Men deras kärlek, den skulle de iinnu ha för sig sjelfva. Han bad henne derom, och visst ville hon det! Hon tyckte, att deras förhallande nu rar SH likt en frisk, daggstänkt rosenknopp. som ännu ingen menniska upptäckt. Han drog henne intill sig och kyste henne upprepade ganger. Nej, nej, du f51 verkligen gaa,sade hon och sköt honom ifrån sig. Och eftersom matet och skrattet förnams allt tvdlieare. fann han för godt a t lyda. Hon lutade sie öfver Iidustraden och s k efter honom. der han. vacker, statlig och Llegant promenerade, bortat-en af trädgg8rdsgangarne för att u9 en omvne komma till den flveel. hvarest hans rum var beläget.
Att rymma ... ja, för en Hård ... det kan passa och behöfvas för honom; men för en Brahe? nej, ... också behöfver jag det icke; mitt namn och öfverhetens löften ... kanske en undersökning pro forma ... ja, och i värsta fallet några veckors arrest i mina egna rum, det blir, på sin höjd, alltsammans ... Sacre Dieu! det är ledsamt ... orättvist ... grymt ..., men så uppväges det af öfverhetens nåd och belöningar i framtiden ...« Piper, som under monologen ryckt biljetten till sig, bestormade ånyo sin måg, att han skulle fly, som Hård gjort och tillstyrkt. Förgäfves. Brahe stod så fast vid sin föresats, att man bort fatta aktning för hans själsstyrka, om man ej vetat, att ihärdigheten härflutit från ett inbilskt förlitande på hans börd och en godtrogen öfvertygelse om konungaparets bestämda föresats och förmåga att hålla sina kreatur ryggen fri. Imedlertid tillkallades kammartjenaren och erhöll befallning, att följande natten, sedan allt blifvit tyst, draga försorg om, att de bekanta kistorna med patroner blefvo obemärkt försänkta i Clara sjö, genom en bakport på huset, derifrån de kunde utan uppseende förflyttas. Medan Brahe gjorde upp detta med sin kammartjenare, hade grefve Piper gått in till fru Brahe, för att bereda henne på den olyckliga katastrofen. Kalken var bitter, men, räckt af en öm faders hand, tömdes den, väl med bedröfvelse, men dock undergifvenhet. Piper uppmanade sin dotter, att göra sista försöket till att öfvertala hennes man att rädda sig medelst flykten. Far och dotter återvände till Brahes rum. Läsaren kan, utan en alltför noggrann och öfverflödig beskrifning, lätt föreställa sig det bedröfliga uppträdet mellan grefvinnan Brahe, hennes man och far. Tårar, böner, omfamningar, utbrott af sorg och fruktan, tröstegrunder, förhoppningar, ömsesidiga uppmaningar till mod: allt användes och omvexlade. – »Det värsta, som kan hända – yttrade
Den nu uppgifna skillnaden emellan RiksgäldsKontorets Inkomster och Ulgifter har dock endast föranledts genom verkställigheten af Rikets Ständers, vid sista Riksdag, vidtagna beslut, att de för extra statsregleringen afsedda och uti Riksgälds-Koutoret innestående kontanta tillgångar borde, medelst vissa räntebärande pappers uppköpande eller belånande, hållas allmänna rörelsen tillbinda och göras för Riksgälds-Kontoret fruktbärande. Till följd af delta beslut, hafva nämligen för de deruti angifna ändamål, under meranämnde 2:ae år, från Riksgälds-Kontoret utgifyits ett sammanlagdt belopp 7 — af 3,011,995 B: lr 16 sk. 9 rst., deraf Kontoret, genom inbetalda län och räntor samt infriade obligationer, under samma år åter bekommit allenast 176,327 B:dr 9 sk. 4 rst* I afseende på Riksgälds-Kontorets Skulder samt Tillgängar och Kik.gaidsKonFordringar, få Revisorerne åberopa bifogade, på de nu granskade Huftoret' Si„ulder vudböckerna giundade Tabell Lit. B., innehållande en fullständig °Ch rilleariear' uppgift å alla Kontorets skuldoch fordringsposter vid slutet af åren 1840 och 1842, tillika med upplysning om ej mindre de med dem under mellantiden inträffade förändringar, än de för både skulderna och fordringarne stadgade särskilda betalnings vill k O’’. Såsom af samma Tabell inhemtas, utgjorde Riksgälds-Konlorets räntebärande Skulder vid 1840 års slut R;c]r 4,(04618: samt de räntefria, med tillägg af deponerade medel „ 625,3o 1:20. 7. eller tillsammans "
Då han sedan mötte henne, ställde hon sig själf på piedestal som majestät; därmed blef hon marmor för hans känsla. Och när hon steg ned, iklädde hon sina yppiga behag en dräkt som i ännu högre grad neutraliserade hans begär – blef en pseudoman i lifrock med sluttande axlar, smal om lifvet, lik en insekt med en oproportionerlig abdomen och en embonpoint, som uppbars af ben i gula skinnbyxor och med inåtgående linier. Nej! – Han skakar sitt hufvud energiskt och småler förälskadt. – Dygdens väg ligger solbeglänst framför honom! Ingen drottning i världen kan vända hans sinne från den lilla kammarjungfrun, han dyrkar! Men tankarna flyga vidare: Om också hans hjärta för tillfället varit fritt, skulle klokheten utan tvifvel ha förbjudit honom att inleda en kärleksintrig med en så högt stående dam. Kärleksintriger sluta sällan utan slitningar, och för en kavaljer, som njutit en drottnings gunst, blir situationen lika ohållbar, antingen han själf i underdånighet tröttnar först, eller Hennes Majestät i nåder behagar kasta sina blickar på en annan. Icke alla suveräna furstinnor kunna visa sig så generösa, som Rysslands storhjärtade Katharina gent emot sina afdankade galaner! Nej! Ingenting frestar honom att kasta sig in i ett äfventyr, som möjligen kan få oberäkneliga följder. Han tror sig kallblodig och erfaren nog att hålla drottningens känslor inom sina egna önskningars tempererade zon. Förhållandet sådant det nu är lofvar honom idel fördelar, och skvallret kan endast göra hans ställning säkrare. Envåldsmakten skall otvifvelaktigt inom kort falla i drottningens händer, och ingen lär då våga att kasta sten på en man, som också i intimaste mening tros äga hennes gunst. Och inga skrupler skola hindra honom att för sina syften betjäna sig af all underdånig respekt, som ägnas honom under ett falskt antagande. Han spritter till vid det dörren öppnas af kammartjänaren, som anmäler grefve Holck. Struensee reser sig, öfverraskad, kastar brefvet in i en af sekretärens lådor och går artigt sin gäst till mötes. – Hvilken lycklig slump har förskaffat mig äran af ett så smickrande besök?
När, vid en andaktsöfning, man ej får predika, h. e. ingen ledamot får sei skildt yttra sina upbyggliga tankar och känslor, hvaraf består då själaspisen? En djup tystnad lärer vara mindre enlig med våra sedvänjor; det kan gå an i Orienten. Andeliga visor, i chorus afsjungna, eller lill och med s. k. ”Engladansar”, lära väl, såsom mau hört sägas, hört till ritualen i vissa Läsaresekter inom riket; men hvem kan veta hvilka former läseriet månde ikläda sig? Under religionens mantel hafva i alla tider många arter af svärmeri fördolt sig. Det är godt och val att Pastor skall ”hafva upsigl” öfver andaklsöfningarne. Men det föreskrifves icke alt sällskapet skall tillkalla honom. Det blir kanske hans sak att ihop med kyrkorådet spana upp dessa andaktsöfvande personer. Gr. Sparre har redan fästat sig vid det olämpliga af denna fiskaliska upsigt; jag instämmer deri och tror den vara lika förhatlig som svår att med noggrannhet utöfva. Lika otillfredsställande synes mig det påföljande stadgandet, nemi. det om bestraffningen vid öfverträdelse!'; hvarom del heter: ”Oordningarne beslraffas dels efter allmänna lagens stadgande, dels äfven med böter från 6 r:dr 32 s/c. till 33 r:dr 16 sk. b:co, hvilka böter fördubblas vid förnyad öfverträdelse, dork aldrig utöfver 66 r:dr 32 sk. b:co.” Således skulle en öfverträdelse af ifrågavar:de lagbud, så vådlig för del dervid äfventyrade och lätteligen inträffade rubbandet af folkets andliga trygghet och frid; ländandet af de Ivedrägtslågor, hvilka så ofta alstras genom de af läseriets anda upkummande söndringar i religiöst hänseende, — dessa öfverträdelse!', säger jag, kunna enl. förslaget försonas med minst G r:dr 32 sk. och högst 66 r:dr 32 sk., hvilket är orimligt lågt.
Den tjensteman eller vaktbetjent, sorn, efter att hafva hunnit en ålder af sextio Slats-Utskoltels Memorial, N:o 293. 21 tcxlio år, anhåller om afsked, må, derest han varit i allmän tjenst omkring fyratio är, komma i åtnjutande af pension till ett belopp, som motsvarar tre Ijerdedelar utaf haus sednast innehafda lön. Innan tjensteman eller vaktbetjent uppnått sextio lefnadsoch fyratio tjensteår, kan, endast i händelse af bevislig oför måga till vidare tjenstgöring, pension vid afskedstagande! honom tilldelas. I sådant fall, lämpas densamma efter tjensteåren ensamt, på det sätt, att för hvarje dylikt år, som brister i nyssnämnde antal, afdrages en fvrationdedel från ett, tre fjerdedelar af lönen motsvarande pensionsbelopp. Men för den, som fyllt fyratio tjensteår och sextio lefnadsår, ökas deremot detta pensions-beiopp med en fyrationdedel för hvarje ölverskjutande tjensteår, eller med en sextiondedel för hvarje lefnadsår, om ett sådant beräkningssätt finnes för afskedssökanden mera förmonligt, § Boskulle, enligt 53 §, till pension berättigad tjensteman eller vaktbetjent, i anseende till ohjelpligt sjukdomstillstånd eller försvagade sinneskrafter och arbetsförmåga, vara urståndsatt att behörigen uppfylla sina tjensteåligganden, må, derest göromålens oafbrutna gång eller verkets säkerhet det fordrar, fullmäktige, äfven utan derom gjord anhållan, meddela en sådan tjensteman eller vaktbetjent afsked från dess innehafvande tjenst, hvarvid dock pension till samma belopp, som den med tjensten förenade lön, bör honom tilläggas.
När man nu vattnar dessa och dylika blommor ofta, måste man j u till mot vikt akta sig, att ej vattenkvantiteten blir för stor — sura tåla de ingalunda att bli. Det skall endast vara sådana blommor som: Calla, Nerium, Agapanthus, diverse Cactus — • och liljearter, Hyacinter m. fl., hvilka under blomningstiden, då de behöfva mycket vatten, kunna stå sura, utan att lida däraf. Dessa slag af blommor skola ha djupa och vida fat till sina krukor, i ty att vattningen bör ske på fatet, då blommorna dricka sig mätta. När de druckit sig otörstiga, bör man helst slå bort det öfverblifna vattnet, åtminstone allt ibland rengöra fatet, å hvilket annars mossartad beläggning bildas. Under burken och på fatet hos de blommor, hvilka vattnas ymnigt, förekomma ofta i stor myckenhet ett slags små, hvita, långsmala djur. Dessa brukar jag aflägsna, ehuru jag icke märkt, att de skada blomstren. Men så små djuren än äro, se de obehagliga ut. Dock, hvem vet? Kanske äro dessa småttingar, när allt kommer omkring, nyttiga. Kanske bildas i fukten under burken skadliga bakterier, hvilka förstöras af » de små hvita ». Hvem vet? säger jag. Det är så mycket i Guds stora hushållning, som vi, kortsynta människor, icke förstå. Jag brukar, när jag på sommaren vattnar mina blommor, ge dem så mycket vatten, som på en gång får rum i krukan, men, där krukan är öfverfull med jord eller mullen särdeles torr, slår jag på en omgång till. Många anse, att rätta tiden för vattningen om sommaren är aftonen — på vintern tror jag, att dagen är att föredraga. För öfrigt torde detta vara en smaksak. Jag brukar alltid vattna mina blommor på morgonen. Blommor böra icke vattnas, när de stå i » stark sol » (egentl. sommartiden), utan skall man först flytta dem i skuggan. I synnerhet bör man förfara så med växter, hvilka blifvit så torra, att bladen slokna.
De Teoretiska satser i grund hwaraf man will inikränka eller till intet göra Donations, och Disposilions-rätken förutsätta othen oinskränkt frihet, Disposikions-rattrn icke är nägot wäsendleiigt t ä gam - YIL Dm 2O Januarli. Zande rätten/ ott frän ägande rätten en säker bes sittning och ätnjutande af hwad man förwärswat, är det enda alldeles ossllj^kriga, och akt om Föräldrar 06) Hussädrr >vl ja begagna den rätt och bet anseende/ art dels genom aftal uppläta sin rätt Itl! andra, dels genom Testamente utnämna efterträdare, lä märit för dideMande af dmna egenboms säkerhet, d Ha en ägares hepp och lrrheter, flerehanda insträl-kiiingar göra, med der mera sora widtyfttgt andres. Men hivad bewisa d.tza uppgifter annat, än an ett utanwerk 'ordrodee «ör ott förebygga FikeiCommitz inrättningar, för att ester afsigt irda och ,örödm>u!a begreppet och ägande, vch dtSpvsilivns-rätcel>« Om nu säker besittning vch utnintande af hwad man redeligen sönrättwak, är cstiljakrrg ifrän ägande tätten och utgör en det af densamma, fä Wida man med full ägande rätt, »lier Oomi, ninm plenum forskär en Uteslutadr rättighet, att anwänba ett ting, deraf draga mma och detsamma bruka, löljer deras lika sä litet nägra skäl till förNunstning eller instrankning t rättigheten alt antväada, bottgifwa vch testamenttra förwarfwade Fastiahrter, som att ju icke uti och ^vr ukösnmgen kl betz, rättigheter en omsträrckt drspositlvns-räkt är nägol wäsendt-ligt i ägande rätten.
Ad. åtskiljdes kl. | till 12 f. m. In fidem prolocolli, Albert Munck. Fredagen den ‘22 November 1850. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 2:ne prot.utdr., innefattande af R. o. Ad. d. 20 dennes fattade beslut. H. Ex. Hr Gr. De Geer, Carl: För ätten Lilljebjelke har fullmakt i dag inför Ridd.-Direkt. presenterats, hvilken fullmakt i allt öfrigt befunnits riklig, utom det att vid numera: 273, namnet Lilljebjelke icke befanns vara utsatt. Då ett sådant formfel förefunnits, ansåg Ridd.-Direkt. sig icke kunna utlemna pollet, innan R. o. Ad. dertill lemnat tillstånd; hvarom jag får anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos. I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade tillåta, att ifrågavar. fullmakt, utan afseen - de på det omnämnde formfelet, finge godkännas och att således pollet (ill innehafvaren deraf må utdelas. Ropades ja. Anmältes och emottogs på vanligt sätt en Deputation från Hederv. BondeSt., anförd af Riksdagsmannen från Orebro län, f d. Talemannen Anders Eriksson, som helsade det II. Ståndet med följande tal: N BondeSt. frambär genom oss, dess Deputerade, till H. R. o. Ad. sin vördsamma välkomsthelsning. Vid hvarje börjande riksmöte öpnar sig för folkombuden ett vidsträckt fält till verksamhet. Mångfaldiga och olikartade äro de ämnen, som påkalla begrundande och beslut. Det är derföre af så mycket större vigt, att icke åsigter och intressen splittras, utan fast mer allas tankar och önskningar samdrägteligen rigtas åt samma stora mål: fäderneslandets båtnad och välgång. Då BondeSt. hyser den förhoppning, alt H. R. o.
Men just som hon hade börjat hoppas, att deras förbindelse skulle bli något annat än ett yttre kompaniskap, fick hon en ny blick på honom, som alldeles förändrade både henne sjelf och hennes uppförande. Hon fick af en tillfällighet veta, att hennes man ända till deras giftermål hade fört ett mycket lösaktigt lif. Han hade förbindelser både här och der, och i synnerhet var det en person, till hvilken han ända till sin bröllopsdag — och hvem vet om icke ännu längre — stått i det intimaste förhållande. Det var ett fruntimmer, som för en del år sedan hade haft en modehandel i staden och som då för tiden ansågs för en stor skönhet. Curtmann, som då var enkling, hade funnit behag i henne och hade nu under några år underhållit henne och deras två barn. Man påstod, att nämnda dam hade ett mycket häftigt lynne och att det ofta kom till de våldsammaste scener emellan henne och Curtmann. Emellertid hade det aldrig kommit till någon bestämd brytning, och Nina hade råkat se en post i räkenskapsböckerna, som häntydde på, att hennes man ännu underhöll denna familj. Denna upptäckt gjorde ett besynnerligt blandadt intryck på henne. Först var det en stöt, en smärtsam, hård stöt, som när man plötsligt möter något oväntadt och styggt. — Att hennes man, medan han gick och friade till henne, medan han förberedde deras tillkommande samlif, ännu skulle vidmakthålla ett sådant förhållande, stötte henne i allra högsta grad. Hade hon älskat honom, skulle det ha dödat henne, det kände hon tydligt. Nu var det blott något kränkande, frånstötande, som gjorde honom ännu mera främmande för henne. Det nästa hon kände var en lättnad. Det var, som om hon med ens hade fått rätt till att lefva så sjelfständigt, som hon hade genomdrifvit att få göra. En man, som bakom hennes rygg underhållit eller enligt all sannolikhet ännu underhöll förbindelse med en annan, mot honom hade hon inga andra skyldigheter än dem hon af godhet och öfverseende ville åtaga sig. Hon kände sig plötsligt ha fått makt både öfver honom och situationen. Hvad som dessutom upprörde henne var tanken, att dessa barn, som voro födda utanför äktenskapet, skulle så der utan vidare skaffas ur vägen, derför att det kommit en laglig hustru i huset.