Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man anser ett aktenskap för något heligare än Landtboeller andre Contracter, som genom Ömsesidigt begifvande kunna höfvas, är det icke ur vägen, att vara omtänkt på något bättre och allvarligare correctiv emot ofvannämnde till lättsinnighet och osedlighet ledande missbruk. Emellertid då jag i allmänhet ansett partielle Lag-förändringar vådelige och otjenlige, samt den redbarhet och stadga i lynne och tänkesätt, som ännu lyckligtvis utmärker större delen af Nationen, synes försäkra emot ett hastigt och allmänt öfverhand* tagande af merberörde illusion af Lagarne, torde deras nödiga förbättring härutinnan lämpeligast kunna ske i sammanhang med nya LagVerkets antagande och granskning, samt Utskottets Betänkande derföre kunna bifallas, så vidt det afser, att den af Herr DomProsten Doctor Lamér föreslagne förändringen icke för närvarande bör äga runi. Herr Ribbing, Arvid'. Jag anhåller, att med discussionen öfver ifrågavarande ämne, må få till nästa Plenum anstå, emedan jag är sin. nåd, att skritteligen framställa några anmärk - Den 5a April /. m. 607 ningar, rörande elen fråga, Lag-Utskottet åfhandlat. Herr Rojenblad, Bernhard: För att till vägabringa det ändamål Herr Ribbing, i afseende på förevarande Betänkande åsyftar, får jag med honom förena mig i den önskan, att Betänkandet må ytterligare hvila på bordet. Herr Grefven *>ch LandtMarjkalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att LagUtskottets Betänkande måtte ytterligare ligga på bordet, komine detsamma, att, enligt 4g Riksdagsordningen, förblifva hvilande till näs sta Plenum. Herr Grefven och Landt Marjkalken tillkännagaf, att Plenum komme kl, half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Anmälte* och emottogs Hans Excellence HofCanzleren Herr Grefve af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Majjts höga vägnar aflemnade tvänne Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelser till Riksens Ständer:
Väl inne och när våra ögon hunnit vänja oss vid mörkret, blifva vi hänförda af den syn vi skåda. Vi äro åter i Jämtland, men högt uppe på fjället en vinternatt under tindrande stjärnljus från den mattblå himlen. Där h vilar den stora renhjorden i spridd ordning och midt ibland den slumrar den lilla lappen helt trygg. Det är den stora stillheten som råder här uppe på fjället i vinternatten. Blott stjärnorna däruppe på firmamentet blinka och nicka en hälsning från okända världar. Hela synen är så skön att den väcker andakt. Det är artisten Tirén, som har hedern af detta lilla mästerverk. Vidare hafva vi ute i hallen en stor samling af taflor och fotografier af de mest sevärda platser i vårt land, däribland flere präktiga väggmålningar af den välkände artisten V. Andrén. Allt här bidrager att väcka en längtan att resa och själf med egna ögon skåda huru mycket af skönhet och storslagna naturföreteelser vårt vackra land äger att bjuda på och att älska. Om vi nu skulle öfvergå till sportafdelningen. Något litet är redan nämndt om segelsporten. Men så ha vi först och främst velocipedsporten, hvilken har tagit en häpnadsväckande fart i vårt land och på sista tiden icke minst bland våra unga damer. Vi se här på utställningen en vacker samling af våra bäst konstruerade velocipeder från de bästa fabriker, såsom Anton Wiklunds, Froms, Sveabolaget, Svenska Humberbolaget i Malmö samt Huskvarna med flere. Huskvarna utställning är särdeles vackert anordnad. Man ser ett täckt skogsparti, hvarur en liten grupp velocipedturister, såväl damer som herrar, störta en till mötes, — åskådaren är nä- stan färdig att hoppa åt sidan för att ej bli öfverriden. Toaletterna, isynnerhet damernas, äro särdeles smakfulla och praktiska för dylik sport och kunna väl rekommenderas till mera allmänt anläggande än som ännu är fallet bland våra velocipedryttarinnor. För den ädla hästsportens idkare finns här också en särdeles vacker utställning, såsom ridsadlar och betsel, däribland magnifika fruntimmerssadlar, samt dessutom ett helt stall inrättadt och utstyrdt med en lyx, som väl kan kallas furstlig. Det är firman Leja som här visat hvad den kan åstadkomma äfven i denna väg.
Nådig kilfredSställetse, som Wi härmed förklare, der I wid allt dcrra iakttagit den ordning, som Ridderstkoprts och 'Adelns ratt äskat, och Eder pligt af Ever salom Landt Marskalk fordrat, sa wäl dä I icke killätit nägra Ledamöters förbehåll, enär de saknak Ridderskapeis och Adelns godkännande at uti krnpostiinnen inflyta, svin da I afkunnac Beflutet likmätigt denna behörigen fram. ställda och antagna ?ropc>lirior>. Efter et sa lagligt förfarande, 06) sedan Ridderskapets och AdelnS plurslirer fastställt et orngaeligk Btflut, grnndadr pa all den ordning, som efter Lagarna wid RiddcrskapctS och Adelns sommanlomster bör iagttagaö, hade ^Wi icke söreställi Ost möjligheten, at pa Swenffa Riddarhuset finna dem, som kunde maga, antingen yrka at den afgående Lxxeäikumen skulle bliswa af annat innehåll, än som med dec efter propolikiorien widtagna Beflur fullkomligen instämde, eller wittja hindra Eder ar detta Beslut kil behörig »verkställighet befordra. 106 Liklval hasme Wi med mistnöje mast förnimmas «t sadana emer Rikets Grund-iörfaltnjngor ock i synnerhet 18. §. af Riddarhus-Ordningen stridande försök härutinnan blifwit gjorda, hwilka om se mun» nit framgång, kunnat leda til de makligaste följder för Rikets jnwartes lugn och Lonstuu livner,» helgd. Men det ar icke nog härmed, kromovlsor hos Ridderffapec och Avel» för den 2y Mast wittnar om er sadant förhällande och sadana tänkesätt Ho6 naara RidderjkapetS och Adelns Ledamöter, dem Wi aldrig rväutak af Laglydiga Undersåtare eller af ,Sme-°ska Ndstngar, hwilke bort lätta marde pä den Nra Wäre Store Företrädare pa Thronen dera?
I afseende på hvad Herr Tham anfört, torde jag få fästa uppmärksamheten på hvad StatsULskottel i sitt Utlåtande rörande 2:dra Hufvudliteln säger om KronoLänsmännen, nemligen att deras åtgärd med restaritiers executiva indrifvande oftare än förr erfordras; hvilket torde vara ett bevis, att förmögenheten är i aflagande. Det mäste vara gifvit, att om anslagen ökas, på grund af ökad tull och extraordinära inkomster, blifva likväl skatterne i det hela ökade, om också den egentliga så kallade Allmänna Eevillningens summa minskas. Folket betalar ju den högre Tullen äfven. Jag tror tillfället derföre böra begagnas, snarare att minska än alt öka skatterne, helst jag är öfvertygad, att sådant skulle vara lika kärt för de Höga Personer, hvilka äro 24 II. 17 »58 Den 19 Maji f. m. i fråga, som de väckte motionerne rörande en förhöjning af Appanaget, hvilken de icke begärt. Herr von Hartmansdorff: Då jag nyss anhöll, att Grefve von Schwerins förslag genast måtte komma under öfverläggning, var det icke min mening, att bestrida ålerremiss af SlatsUtskottels Utlåtande, rör,nide usta Hufvudtiteln. Jag skulle tvertom gerna se, alt alla Utlåtanderne rörande Slatsregleringen återremitterades, under afvaktan på Sländernes beslut, om myntbestämningen; ty jag finner det oriktigt att nu bifalla förslaget, För en eller annan Hufvudtitel, utan afseende på den myntförsämring, eller myntförbättring, som sedermera möjligen kan komma att äga rum. Under en sådan åsigt, anhåller jag, att få besvara några anmärkningar, som blifvit gjorde vid nu ifrågavarande usta Hufvudtitel. Man bar satt i fråga behofvet af det föreslagne anslaget för de Kongl. ArfFurstarne, och man har sagt, att ingen kunde rätteligen känna verkligheten af ett sådant behof, utan att hafva sett det Fursteliga Ilofvets Bokslut.
St., så vidt på dem beror, ville besluta, att hela pensionskassans outlånta fond får under nödigt ansedda garantier bilda en enskild lånefond för alla dess tjenande delägares räkning med så många filialkontor som militär-distrikt, hvartdera under en direktion af distrikt-chefen såsom ordf. och derunder lydande reg:tsbefälhafvare såsom ledamöter och under en årlig granskning af utaf befälet samfäldt inom hvarje distrikt valda revisorer, och med viss bestämd låningsrätt för hvarje tjenstegrad, med 2:ne borgesman af arméen som ej åro låntagare, 6 procents ränta och 5 års omsättningstid för pensionskassans tjenande delägare och förmånsrätt för kassans fordringar framför alla andra. Jag rekommenderar delta förslag åt vårt krigsbefäls granskning och uppmärksamhet. Anhålles om remiss till Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm. Hr von Troil, Samuel Gust.: Jag hemställer, huruvida Hr Munck af Rosenschölds motion kan remitteras, enär den rörer arméens pensions-kassa, hvars förvaltning icke kan komma under R. Sits beslutande rätt. Hr Munck af Rosenschöld: Då K. M. i sin nåd. propos. till R. St. om statsverkets tillstånd och behof, äfven anmärkt 382 Den 23 December f. m. behofvet af ett anslag för arméens pensions-kassa; sä tror jag, att K. M. derigenom afsett, att R. St. skulle befatta sig med denna angelägenhet, och jag anhåller derföre, att denna motion måtte få remitteras till vederbör. Utsk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, begärde att ifrågavar. motion måtte läggas på bordet, till följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade att densamma komme att hvila lill nästa plenum.' 2. Nyttan och nödvändigheten i alla afseenden af jernvägars anläggande uti fäderneslandet, men i synnerhet med afseende på dess försvar, behöfver icke af mig förordas; den är insedd och erkänd af en hvar.
Jag har ansett mig böra förutskicka denna korta framställning af de framgångar, som börden, begåfningen och lyckan beredde grefve Hamilton, och öfvergår nu till granskning af den » politiska studien ». Marcellus fäster sig först vid, att orden » i nåder » uteslutits i det åt grefve Hamilton den 4 april 1881 utfärdade afsked. Han tillägger, » att det ena efter det andra af de vigtiga embeten som blifvit honom anförtrodda, fråntogs honom, det ledamotskap han egde i många akademier ochlärda sällskap beröfvades honom, ja ända till Serafimer-kraschanen frånrycktes honom »; och han frågar: » hvadan allt detta? » Den förklaring han närmast anför lyder så: många dunkla rykten voro i omlopp och man talade om, att grefve ' Hamilton, då för honom allt var förloradt, » begagnade sig af den brorsons namn, för hvilken han varit förmyndare, till att förskaffa sig penningar. » Mera visste icke Marcellus fem år efter tilldragelsen att om den saken förtälja. Den bekante korrespondenten K. R. visste ännu mindre då han i bref till tidningarna i landsorten den 2 april 1881 var den förste som omnamde Hamiltonska katastrofen. I sammandrag lyda hans ord derom sålunda: » At grefve Hamiltons afskedstagande har det beställsamma ryktet gifvit den allvarligaste färg. Verkliga förhållandet är, att grefve Hamiltön icke ärft stoi * förmögenhet. Han har gjort misslyckade spekulationer, så att debet och kredit ej gingo ihop. Då erbjöd sig brorsonen, grefve Wathier Hamilton på Barsebeck, den rike fideikommissarien, att ordna affärerna och som jag hört gick summan löst på 200,000 kr. Vilkoret var, att grefve Hamilton för vården om sin försvagade helsa borde lemna alla sina befattningar » — » Jag tror mig ej ha gått grannlagenheten för nära genom att meddela denna upplysning. Den är sann och torde stoppa till munnen på korrespondenter, som möjligen komma med sensationsnyheter om stora konkurser och annat mer » I det följande brefvet till landsortstidningarna den 9 april berättar K.
Raab: I anledn. af Hr Hjertås sednast framställda önskan att R. o. Ad. ville undantagsvis för artikeln slöjdevaror medgifva en förändring af sitt beslut i fråga om föredragningssättet, får jag förklara, att jag anser detta högst olämpligt, emedan det möjligen kunde hafva till följd, att den ena ledamoten efter den andra framställer enahanda önskan i fråga om någon viss artikel, hvadan man icke kunde förutse någon gräns för anspråken i detta afseende. För öfrigt anser jag visserligen icke denna artikel vara af så stor vigt att något undantag af den orsaken torde ifrågakomma. Den drager nu 33^ procents införseltull och skulle efter Utsk:s förslag blott hafva 25 procents tull. Men som den lofliga importen af denna artikel är temligen ringa, skulle skillnaden i beloppet mellan dessa båda tullsatser icke blifva mera än några hundrade r:dr. Vid sådant förhållande är icke skälig anledn. förmoda att våra handtverkare skulle ruineras af den föreslagna tullnedsättningen. På sätt Hr Rosenblad synes hafva velat antyda, är det gifvet att om varuprisen utomlands nedgå och således naturligen söka sig hit, så är det ju gifvet att ju högre och orimligare våra tullbestämmelser åro, desto mera skall smuggleri och tullförsnillning deraf föranledas. Hvad sjelfva principen beträffar af en högre eller lägre tullsats, så utvisa Hr Skogmans tabeller att alltsedan år 1824 då R. St. började att följa en liberalare tullagstiftning, och allt eftersom förbuden upphört och handtverkarne således till en viss grad måst kunkurrera med utlänningen, hafva handtverkerierna uti betydlig mån förkofrat sig. Rland andra hafva bleckslageriarbelen i den mån utvidgats att antalet af idkarne utaf detta handtverk frän 1837 till 1845 stigit från 59 till 90 mästare. Detta synes vara ett tillräckligt bevis på att de kunna berga sig med den föreslagna tullen. Hr Ribbing, Bengt:
Jag kan icke tro, att det besvär, hvilket sålunda kommer att drabba förmyndaren, då han nemligen endast behöfver skrifva ut sista raden på räkningen, skall blifva af någon så särdeles tryckande beskaffenhet; och då man i öfrigt icke kunnat upfinna någon annan lämplig utväg att bereda kontroll deröfver, att räkningarne årligen ingå till gode männen, anser jag de nu anförda omständigheter vara tillräckliga för att bereda bifall till den föredragna §:n. Gr. Mörner: Det har icke kunnat begäras, att LagUtsk:t nu skulle hafva gjort sig den mödan att gå tillbaka till de förhandlingar i detta ämne, som egde rum år 184 5, eller det år, då den K. Förordn. utfärdades, om hvars ändrande det nu är fråga. Om likväl Utsk:t hade underkastat sig denna möda, så skulle Otsk:t hafva funnit, att förslag då upgjordes att ålägga domaren, att till gode männen aflemna förteckning, för hvarje ting, öfver de förmyndare, sorn.inom distriktet blifvit tillsatte; att vidare soeknenämnden skulle, i afseende på dessa lörmyudare, ega samma makt, som i fråga om andra under sockennämndens inseende i någon mån stående personer, eller att inkalla dem och förelägga dem vitén. Nämnde utväg var sannerligen mycket enklare, än den nu af Utsk:t föreslagna. Vill man åter nödvändigt hafva en anmälan derom, att räkniugarne blifvit till soeknenämnden inlemnade, så synes det mig vara lättare verkställbart att socknenämnden till domaren eller domstolen aflemnar förteckning öfver alla de förmyndareräkningar, som under den förflutna iiden blifvit af densamma emottagne. Det blir då en offentlig auktoritet, som aflemnar ifrågav:de förteckningar; och dermed synes mig allan rättfärdighet vara upfylld. En sådan auktoritet har oek lättare att 138 Den 17 Jnli. fullgöra detta updrag. Det är i öfrigt hvarken obilligt eller orätt, att fordra detta af socknenämnden eller gode männen, då de enligt förslaget skulle ega åtnjuta aflöning af de omyndiges medel.
I min ängslan tänkte jag ej på det yppersta af alla medel emot tviflen: jag glömde att söka mitt stöd och min hjelp i bönen. I stället knotade jag i mitt sinne öfver, att jag ej blifvit i tillfälle att lära mig läsa de heliga skrifterna på grundspråket, då jag ju sjelf kunnat kontrollera uppgifternas rigtighet. Påskdagen kom med det vackraste väder. Pettersson var ute och promenerade hela dagen och visade sina nya gentila kläder. Men jag hade alls ingen lust till att gå ut; jag skyllade på opasslighet – för att få stanna hemma och ostörd läsa och begrunda Viktor Rydbergs bok. Och innan aftonen hade jag genomläst densamma. Med Pettersson inlät jag mig naturligtvis ej i något samtal om mina religiösa tvifvel; han fick aldrig ens veta, att jag studerat boken. Men deraf hjertat fullt är, deraf talar munnen. Det dröjde sålunda ej länge, innan jag kom att något meddela mig med kamraterna i klassen, hvilka blefvo ej så litet förundrade öfver att jag, som alltifrån början visat så djupgående kunskaper i Kristendom, kunnat råka i något som helst tvifvel. Jag angrep visserligen ej direkt den Lutherska lärans grundsatser, men under samtalets gång bemötte jag kamraternas invändningar med de bevis, som jag inhemtat i mera omnämnda bok, och under disputationens stigande hetta blef jag allt positivare och positivare i mitt försvar af otrosmeningarna. Ifrån att vara en tviflare blef jag snart en utpreglad otroshjelte, och detta just till följe af de motsägelser, jag rönte. Jag ansåg det nästan som en helig pligt att låta äfven de andra få kännedom om hvad jag sjelf genom en händelse inhemtat, ty äfven de borde ju få tillfälle till att pröfva och döma om de vigtiga spörsmålen. Men innan jag viste ordet af, blef jag kallad till läraren i Kristendom i hans hem för ett enskildt samtal. Jag anade straxt, hvad det gällde; här hade funnits någon Judas Iskarioth, som förrådt mig. Det var med oro och bäfvan jag inställde mig hos kristendomsläraren. Hur skulle detta sluta? Skulle jag af honom, som visat mig så stor heder och uppmärksamhet, bortstötas och föraktas?
Dessutom anser jag att Riksbanken, äfven under dess nuvarande organisation, skulle kunna genom utgreningar ersätta Privatbankerne och derigenom frambringa den stora fördel, att blott ett slags pappersmynt blefve i Riket gångbart, hvilket, till allmänhetens båtnad, skulle förekomma den oreda, osäkerhet och misstroende, som nu uppslår genom Privat-bankernes i omlopp varande mångfärgade, sedlar af mindre valörer, hvilka, enligt tillförlitliga uppgifter, till den myckenhet utgifvits, att 44 Bil. till Banco-U Iskottets Betänkande, N:o 29. en Privat-bank, hvars hela i omlopp varande sedelstock, under tvenne år, utgjorde 1,200,000 R:dr, hälften deraf voro 2 och 3 R:drs-sediar, som så sällan förvisades till invexling hos samma hanks i hufvudstaden varande ombud, att endast omkring ^:del af den invexlade summan utgjordes af nämnde mindre sedelvalörer. Häraf synes mig tydligt att Privat-bankerne haft en öfverdrifven vinst på Riks-bankens bekostnad och att alla opinionsyttringar, som kunna tydas lill dessas fördel ej här kommit på sitt ställe. Af nu anförde skäl, anser jag att Utskottet, då det ej här i sin helhet upptagit frågan rörande Privat-banker, bordt hafva inskränkt sig till det allmänneliga uttrycket: att då Privat-banker finnas, måste afseende göras å deras rörelse-kapital Med Herr Bildt hafva Riksdagsfullmäktige Pehr Påhlsson från Skåne, Johannes Andersson från Westergöthland, Henric Andersson från Nerikes Län, Pehr Mårtensson från Jönköpings Län och Jon Olsson från Gefleborgs Län sig förenat; samt af Niclas Nilsson från Calmare Län. ”Emot den af Utskottet uttryckte åsigt, att Privat-Bankerne bättre än Riks-Banken kunna uppfylla landsorternes behof, får jag mig reservera.
Den riktiga stafningen kunna vi ej erinra oss ha träffat på ett enda ställe i » Paris just nu »; däremot fins det att välja på formerna » teater Française » (sid. 98), » Teatre Français ’ » (sid. 151), » teatre française » (sid. 154) och kanske ännu några till. Apropå teater skrifver förf. Sahra Bernhardt med h: et i inidten och detta med en högst ovanlig konsekvens. Förr i verlden satte man h: et på slutet; men kanske denna ändring hör till skådespelerskans kända excentriciteter. En annan teater, som mist sitt ärliga namn, är Renaissance, hvilken (sid. 79) ståtar med formen » Renaicanse ». Bland biblioteken nämnes (sid. 176) » Biblioteque (thèque) de Historique » — historiskt!, sa ’ Crusenstolpe! Sid. 179 står kursivt » Place de la Carouselle » och två rader inunder » L ’ arc du (läs: de) triomphe du Caroussel ». Vi slå för säkerhets skull upp i lexikonet och finna där att det borde ha stått på bägge ställena: » du Carrousel ». På operan ges balletten » Le tempête »; » La tempête » hade varit roligare att se. Former som Molieré (sid. 151), deuxiemè (sid. 30), bieré och bieré (sid. 96), Champs Elysé (sid. 82) göra ingen menniska glad, ty det är så tydligt slarf, men däremot kunna vi icke alldeles dela förf: s uppriktiga åsigt, att variété-visorna genom sitt konstiga språk » icke äro mycket underhållande för oss ». De små profstycken, som anföras, äro tvärtom rätt underhållande; anm. har funderat ganska mycket på hvad det där » sa » kunde betyda i följande lilla stump: &gt; Alors la p ' tit (e) cocotte, cocotte Pendant l ' exposition
Fröken L. Bovy. Fröken H. Casselli. Fröken A. DaAlst~ * öm. Öfrerstelöj tnant C. E. Eljiuing. Det torde måhända böra nämnas att ingen af sjukkassans funktionärer uppbär arvode eller ersättning af något slag. Styrelsen tillåter sig slutligen erinra: Det betydliga belopp, som under året utgått i form af sjukbjelp, visar å ena sidan det gagn som delegarne haft af sin delaktighet i kassan, samt % andra sidan önskvärdheten af en större anslutning till kassan, p&amp; det att densamma derigenom ännu bättre an för närvarande måtte blifva i stånd att bära s å betydliga utgifter. Revisionsberättelsen lyder som följer: Undertecknade, utsedde att granska Fredrika-Bremer-Förbundets sjiikkassas förvaltning och räkenskaper för år 1889, få härmed, efter fullgjordt uppdrag, derom afgifva följande berättelse: Ur räkenskaperna framgår alt vid 1889 hrs iitgáng funnos följande fillgiiagal *. En Stockholms stads obligation i,Ol5: 4 2. ~ u &amp; m a kronor 2,671;. 19. hvilka då inga skulder finnas, utgöra kassans Re114flaing. Arets ink oms te^^. @ trädesafgifter från 24 medlemmar . 110: - Arsafgifter från 153 medlemmar 2,01 S: - straffräntor . 3: - Influtna rantor 106: i 8.. 2,234: i s. Hyra för hr 1888 - 1,643: $5. Inkomst utöher utgift kronor 590: 3 3, hvarmed sjukkassans kapitalbehållning, som vid årets ingang utgjorde kronor 2,080: 8 6, shledes blifvit ökad. Styrelsens af oss genomghngna protokoll jemte deri omförmälda beslut hafva icke föranledt till någon erinran från vår sida. Kassans räkenskaper hafva befunnits förda med utmärkt ordning och noggranhet samt åtf6ljda af erforderliga verifikationer. P&amp; grund häraf f&amp; vi lillstyrka att lull ansvarsfrihet för förvaltningen under hr 1 8 8 9 matte beviljas styrelsen.
Denna svårighet är dock i alla händelser af underordnad vigl; ju mindre sektionerna äro, desto flerfaldigare blifva visserligen räkenskaperna; men om sektionerna göras större, böra räkenskaperna blifva tillräckligt omfattande, för att en redig öfverblick må af dem vinnas; och jag kan icke ens inse att någon enda egentlig svårighet dervid bör möta, enär hvarje sektion förer ett serskildt konto för sig under rubrik af utgångspunkten Malmö, Jönköping, Norrköping o. s. v.; och om äfven t. ex. fordonen voro gemensamma för hela banan t. ex. från Stockholm lill Skåne, så blefve deras slitning och underhåll en gemensam utgift för alla sektionerna på denna bana. Men allt detta är en så obetydlig sak, att någon betänklighet till följd deraf icke bör upstå; och då jag trott mig tillräckligt hafva utvecklat förslagets fördelar, vågar jag förnya min anhållan om bifall dertill. Gr. von Rosen: Jag anser det af Hr Bildt föreslagna amendement ganska nyttigt och förenar mig fördenskull med honom om detsamma. Jag skulle dock vilja anhålla om tillägg af ett par ord i första mom:tet, nemi. alt efter ordet ”afkastningen” i följande mening: ”samt derigenom bereda sig rätt lill delaktighet i afkastningen af dessa jernbanor” infördes orden: ”och förvaltningen. Jag har redan yttrat, att då man tager den enskildes penningar, är det orätt att icke låta honom sjelf kontrollera, huru dessa penningar användas; och jag tror, att ganska många värderika uplysningar skulle kunna vinnas, om de enskilde tillätes att deltaga b förvaltningen. Jag anhåller på grund häraf alt ifrågavar:de ord måtte blifva tillagde Hr Bildts amendement. Hr Hjerta, Lars: Sedan R. o. Ad. genom votering i för middagens plenum uttryckt en_ opinion, mot hvilken jag efter bästa förmåga kämpat, så återstår mig i delta afseende endast att, med respekterande af den sålunda framställda öfvertygelsen, önska, att det måtte medföra den lycka, som man dermed åsyftat.