Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det var, och — jemte mycket mera — har det upphört att vara; och då Utsk. äfven söker det i Konungens fungerande uti Högsta Domstolen , förutsätter det åter en sådan blifvande fiequence af Dess närvaro derstädes, hvilken aldrig varit ocii icke heller är tänkbar i förening med det konungsliga kallets öfriga anspråk på Konungens tid. — Emot Utslits förmening att sådan är nationens uppfattning af och önskan i anseende till ifrågavar. konungsliga rättighet, vädjar jag till allas vår erfarenhet. Jag tjenar nu min femte Monark, och aldrig har jag derom förnummit en lanke olik dessa några och 5o årens praxis. Utsk. ’ håller sig förvissadt att hvarje missnöje med en dom, i hvilken Konungen deltagit, skall riktas emot dem, hvilkas pligt det varit att i rätt ljus framställa målet, icke emot en Konung, som ej funnit under sin värdighet att deltaga i besluten.” Gerna befann jag mig ännu i så arcadiska föreställningars ålder. Mitt bestämda närvar, vetande och helt visst edert, mine herrar! är, att tappande part blir vresig mot domare, och blifver det i sitt sinne, der lagbud och vördnad förunna honom att blifva det i offentliga ord. Utsk. antager vidare, ”att uppå domare, hvilka äro underkastade samma ansvar som den ringaste bland rättvisans skipave, kan Konungens mening icke utöfva annan verkan, än den styrkan af hans skäl och klarheten i deras framställning må den bereda.” Jag egnar Högsta Domstolen gärden af min Den iS November e. m. i53 min oskrymtade öfvertygelse om dess sjelfständighetssinnc. Men — så der temmeligen förstår jag mig äfven jag på sjelfständighet, — jag vågar tro och utsäga det, — och ändå påstår jag, alt vid lika styrka i skäl och klar framställning af dessa, skola de, uttalade af regenten, verka högre än yrkade af en collega, och illa vore, om sig ej så förhölle. •— Må jag till min åt Högsta
Ni ser denna lilla tingest på mitt bröst – Brandts fingrar leka nonchalant med Mathilde-orden, ett CM i briljanter mellan två lagerkvistar i oval, krönta af en kunglig krona, som hänger omkring hans hals i ett rosafärgadt sidenband med silfverstrimmor – ni ser den på grefvinnan Holsteins bröst, men icke på ert eget och icke på fru Mallevilles – Nej, min käre vän – infaller Warnstedt i kylig ton. – Nej, ni misstar er, om ni tror att jag haft några illusioner om den där lilla leksaken. Ni däremot tycks tillskrifva saken en utomordentlig vikt! – Jag nekar icke till mitt brott! Dekorationen är prydlig och i motsats till alla andra ordnar – Brandt sneglar föraktligt på Warnstedts hvita band – betyder denna verkligen någonting. Den betyder att jag hör till drottningens intimaste krets. Och så bäres det här lilla utmärkelsetecknet knappt af ett dussin personer, bland dem fyra kungliga. Ni skall få se, att Mathilde-orden så småningom blir förnämare än själfva elefanten Nere på ridbanan vandrar Rantzau omkring med försiktiga steg, ty hans fötter äro ännu ömma efter det sista våldsamma anfallet af gikten. Skrål och tumult harmonierar i dag synnerligen väl med hans sinnesstämning. Han fantiserar om ett folkupplopp med mord och brand och njuter den drastiska effekten af sin egen inbillning. I alla händelser känner han sig mera hemmastadd bland den skränande mobben här nere, än bland den konverserande mobben däruppe. Han är vid eländigt lynne, ty hans fåfänga blöder sedan månader tillbaka af många sår, och Mathilde-orden, som han bär på sitt bröst under bäfverpälsen, har ingalunda räckt till plåster åt dem alla. Ända sedan midten af december, då Struensee låtit utnämna sig själf till maître des requêtes och förre ministern i Neapel, grefve Adolf Siegfried von der Osten, till dansk utrikesminister, har Rantzau förstått, att makten, som han i det längsta gripit efter, också denna gång glidit honom ur händerna.
Rörande Bankens functioner och ersättningen af SlatsVerkets skuld till Banken, blefvo deremot besluten fullkomligt stridande emot de, vid 1809 och 181 o årens Riks - Den 6 Jul ii f. m. 129 Riksdagar, faststälde grundsatser. Rörelsecapitalets belopp ansågs böra blifva i det närmaste oförändradt; alla capital-afbetalningar till Banken af StatsVerkets skuld instäldes; lån på fastigheter beslöts, hvarigenom Bankens sedlar, under en tid af många år, icke ägde annan valuta, än död pant, som först efter lånetidens slut, till Banken åter inkommo, och hvarigenom Realisationen under tiden icke är verkställbar annorledes, än som nu föreslagit blifvit, genom banquerutt. Resultaten af den historiska uppfattningen öfver Bankens öden äro, att då genom krigstillfälligheter, dervid andra utvägar saknats till bestridande af krigskostnaderne, Bankens credit blifvit anlitad, att sedermera, då minnet af oförmågan, alt utgöra nödvändiga krigsgärder, och af omöjligheten att erhålla utländska eller inländska lån, svarande emot behofvet, försvunnit, har man, utan minsta hänsigt till de nationella förluster och det ständiga qvarstående, med otillräckliga tillgångar, som genom myntet försämrande banquerutter alstrats, likväl tid efter annan vidtagit den-, na utväg, under det skenskäl, att den skuldsatta delen af Nationen skulle förlora, i händelse myntet förbättrades, och på grund af den alldeles falska ideV att ett rörelsecapital inom ett samhälle, utan de känbaraste förluster och olägenheter, kan bestämmas. Man bar trott sig genom öfverflöds3i H. 9 i3o Den 6 Jul ii f. m. författningar och tvångslagar bereda sparsamt lefnadssätt, och derigenom rikedom. Motsatsen har Varit följden. Friheten, sorn är den enda egentliga lifsprincipen för menniskahs handlingar och bemödanden, våldförd, alstrar försoffning, liknöjdhet och slutligen en slapphet, hvarigenom all ansträngning til! förkofran blir omöjlig.
Vår lag tillåter henne nog ofta, och man har skäl att befara, det verkan deraf icke varit god. Man beklagar, att våra domstolar och våra lagar icke hos folket äga det anseende, som uti andra lagbundna samhällen, t. ex. Frankrike och England. Vi böre derföre söka att åtminstone bevara, om möjligt öka detta anseende. Men del ökas icke, derigenom att man åt andra äfverlemnar ett af domarens vigtigaste uppdrag. Af domarens anseende beror dessutom ofta lagens — och af lagens hos ett fritt tolk bör bero och beror ofta — dess frihet. Någon skall måhända tycka, att jag lagt nog mycken vigt på denna sak; men jag beder, till min ursägt, lå erinra: att vi gå att besluta öfver en del af den tillämnade nya civil-lagen; att fråga är om antagande af tvenne grundsatser, som hittills icke finnas i vår lagstiftning, och af hvilka åtminstone tvänne äro i sin tillämpning betänkliga ; samt att jag i ämnet rådfrågat erfarna och erkändt skickliga domare, hvilka delat min mening. Högsta Domstolen bar jemväl, såsom af bilagorna till K. M:s nåd. propos. synes, ansett så väl de nna, som åtskilliga ändra §§, uti det af särskilda ccmiterade uppgjorda förslag, böra utgå. Anledningen dertill, att af dessa §§gendast jjdeu ifrågavar. influtit i K. propostn, är icke uppgifven. Jag afstyrker antagandet af 4 §:n i LagUtsk:s förslag till bysättningslag, men tillstyrker bifall till öfriga delar af samma förslag, sådant det finnes uti betänk. N:o i r 3. Frih. Boye, Ludv.: jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm., att K. M:s nåd. propos. eller betänk. — det är mig detsamma — må följas, men att betänk, må paragrafsvis föredragas.
Han fyra afStatsRädets Ledamöter och ibland dem^ustitj»: Statsministern at föra Regeringen i de mäl, Konungen förestrifwer. Med de mäl, Korungen dä Sjelf afgör, förhälles pä det sätt, som 8. §. stadgar. §. 44. Ingen Prins af -et Konungsliga Huset, det ware sig Kron-Prins, Arf-Furste eller Furste, mä gifta sig utan Konunegns wetstap och samtycke Sker det ändock; hafwe han förwerkat arfsrätt til Riket bäde för sig, barn och efterkommande. §. 45. Hwarken Swea Rikes Kron-Prins och ArfFurste eller Prinsar af det Konungsliga Huset, stola hafwa nägot Lif-Geding eller Civilt Embete; dock kunna ester gammalt bruk Titlar af Hertigdömen och Furstendömet; dem tilläggas, utan rättighet til de Landskap, hwilkas namn de bära. §. 46. Landet stal förblifwa indeladt r Höfdingdömen under den wanliga Landt-Regeringen. Ingen (lenLrLl-Oouverneur inom Riket mä hädanefter förordnas. §. 47. 400 Den 2 Imrik. §. 47. Rikets Hof-Rätter och alla andra Domstolar stola efter Lag och laga Stadgar döma; Rikets elolMtzier, Landt Regeringen tillika med alle andre Werk samt högre och lägre Embetsmän, stola förwalta de dem Åliggande syster och wärst enligt de lusti-uotioner. Reglementen och förestriftcr, som redan gifne äro eller framdeles kunna gikwas, lyda Konungens bud och befallningar och räcka hwarandra handen til fullgörande deraf och af allt hwad Rikets, tjenst utaf dem fordrar; blifwande de Konungen i laga ordning anfwange, om något utaf dem underlätes och försummas eller olagligen behandlas. §. 48. Konungens Hof star under Dest enstilda styrelse; kunnande Han häruti förordna som hofvin godt synes. Alla beställningar wid sit Hof mä Konungen efter behag tilsätta och derifrän afsätta. §. 49.
Vidare af K. Till den rörliga jernvägs-materielens kompletterande (bifallet) 2,000,000. Till fullbordande af nordvestra stambanan mellan Arvika och riksgränsen 2,900,000. Till påbörjande af nordvestra stambanan mel . lan Christinehamn och Arvika 3,924,000 Transport 16,585,328. Till Transport rdr rmt 16,585,328. Till anläggning af en central jernvägs-station i Stockholm vid Clara sjö 970,000. uppstår en af K. M:t äskad summa för extra anslag af 17,555,328. Men dessutom hafva enskilda motionärer begärt (oljande anslag: å ordinarie stat (å Sjette Hufvudtiteln 48,908 rdr och å Åttonde Hufvudtiteln 401,530) 450,438. å extra stat (Sjette Hufvudtiteln 569,000 och å Åttonde Hufvudtiteln 1,386,800) 1,955,800. För jernvägar 15,919,487. » väganläggningar och vägförbättrin gar • 1,511.212. » brobyggnader 60.000. » hamnbyggnader 234,298. » kanaler och andra vattenkommunikationer 518,250. » sjösänkningar och vattenaftappnin gar » Förändringar i lånevilkor . uppstår en af K. M:t äskad och af enskilde motionärer begärd extra anslagssumma af rdr 38,794,094. Då härifrån drages den å andra' sidan kalkylerade tillgång af 9,599,118. återstår för anslagens bestridande, och under förutsättning att alla begärda anslag blifva beviljade, en brist af rdr 29,194,976. Meri härtill komma följande lånesummor, som under denna Statsreglering iirågakomma, nemligen: af K.
Han framlämnade ett bref från ståthållaren, deri denne skref, att han nu rastade med krigsfolket endast få mil ifrån Tannila, att nästa nattqvarter skulle tagas i en by blott en fjerndels mil derifrån, och att han inbjöd sig sjelf, jemte några följeslagare, till gäst hos herr Erik, väl vetande att fru Mettas spisekamrar icke fruktade att anfallas. Herr Eriks min ljusnade klarligen, och han gick för att åt fru Metta meddela nyheten om den käre och aktade gästens ankomst som blifvit förebådad, och att fröjda sig öfver den heder som skulle ske hans hus. I hans håg föll ingen tanke på att i det nyss plundrade huset någon svårighet kunde uppstå vid att emottaga den höge gästen. Han blef derföre öfveraskad att till svar på sitt meddelande se fru Metta slå ihop händerna, under det hon utropade: "Ah herre min skapare, och det sägen J så lugnt, herr Erik!" Herr Erik, som det icke föll i sinnet att någon annan tanke, än häpnad öfver den stora äran, uttalade sig i fru Mettas utrop, sade helt lugnt: "Kära mor, en hög herre är visserligen herr Klas, och mycket stor är äran, som oss vederfares, men icke behöfva vi dock låta förskrämma oss deraf. En större herre hoppas jag dock vi ju dagligen mottage i vårt hus och våra hjertan, och det är herren Gud, och inför honom äro vi dock alla lika." "Ack herr Erik, J är eder dock alltid lik", utropade fru Metta, nu helt förirrad mot sin lugne man. "Förstår J då icke, begriper J icke, att i ett utplundradt hus icke finnes utväg att med heder ta emot sådant fremmande." "Nå så tag emot honom med mindre heder då. Herr Klas kunde ännu icke hafva hört af den förtret, som drabbat oss, men hvad mer, innan han kommer hit, får han nog höra deraf. Vi ha ju haft mat och dryck här, alltsen jag kom hem. Icke är herr Klas någon matpetare. Du har ju godt smör och bröd och skinka dertill och öl, och det är ju allt som behöfs."
Frölich dock torde erinra sig att Hr Gr. o. Landtm, i afseende på StatsUlskis Utlåt, angrde det Svenska Statsverket erbjudna lån ingenting yttrat, emedan det ankom på StatsUtsk. att inkomma med sitt Utlåt, derom, när det blefve färdigt och sedermera berodde på RiksStm att. bestämma när det borde tagas i öfvervägande. Uplästes och lades till handlingarne från de öfrige RiksStm ankomne prot.-utdr. från och med den 4 sisth April till och med den 16 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. { på 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 23 Maj 1857. Plenum kl. 10 f. m. Just. 2me prot.-utdr. för den 20 dennes samt pleniprotm för den 18 sisth April f. och e. m. Föredrogs ett från Hederv. BondeSt. ankommet, d. 20 dennes bordlagdt prot.-utdr. N:o 270, innehållande bland annat inbjudning 654 Den 23 Maj. till de öfriga RiksStm, att instämma i det, vid föredragningen af Bevilln.Utskrs Utlåt. N:o 9, af BondeSt. rör:de Utsk:s anmälan i fråga om Bevilln:sFörordn:s 128 g, fattade beslut, att som Reg:sF:ns 83 g bjuder, att Grundlagarne skola i hvarje särskildt fall efter ordalydelsen tillämpas, samt g GO samma Reg:sF:s stadgar, det några allmänna afgifter af hvad namn och beskaffenhet som helst, icke må utan R. Stms samtycke kunna förhöjas, och lösen för debetsedlar ulgör en allmän genom bevillning bestämd afgift, om hvars förhöjning nu är fråga, Betänk, i denna del återremittera, med föreläggande för Utsk., att upsätta voteringspropos:r för ärendets hänskjutande till förstärkt Bivilln.Utsk. Hr von Koch, Nils Samuel: BondeSt:s mening i denna fråga synes mig vara riktig och grundad på goda skål.
Gör man uppsåtligen orätt i mätande, räknande eller vägande vid handel eller eljest då varor emottagas eller aflemnas, plikte från och nied tjugu till och med femhundra Riksdaler, eller dömes, der brottet är med synnerligen försvårande omständigheter förenadt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Beträdes Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med brott enligt denna §; må ansvaret ej bestämmas lägre än till femtio Riksdalers böter och miste han derjemte embetet. Rrukar man, i läll nn sagde äro, veterligen förfalskadt mått eller vigt, vare lag som i 8 § skils. § 29. Brukar någon vid handel eller eljest, då varor efter mått eller vigt skola emottagas eller aflemnas, sådant mått eller vigt, som ej behörigen stämpladt eller märkt är, bote från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Underlåter man att iakttaga de om måtts och vigts omjustering gifna föreskrifter, och befmnes måttet eller vigten oriktigt; vare lag samma. Kan, i fall nu sagde äro, visas att den, som måttet eller vigten brukat, vetat att det oriktigt varit; vare lag som i 28 § sägs. § 50. Säljer man eller annorledes mot vedergällning föryttrar vara eller annat, hvari man vet fel vara, eller ondt för godt, mängdt för omängdt; straffes med böter från och med fern till och med femhundra Riksdaler; eller om brottet är med serdeles försvårande omständigheter förenadt, med straffarbete från och med sex månader till och med två år. 14 Kongl, Maj.ls Nåd. Proposition N:o 59. Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel; och är vid den förfalskning ämne nytljadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes till straffarbete från och med två till och med fem år. Får någon af de lilsmedel svår sjukdom eller kroppsskada; då skall till straffarbete från och med fyra till och med tio år dömas. Ljuter någon deraf döden; varde den brottslige dömd till staflfarbete på lifstid.
Bevilln.-tJtsköttets Betänkande N:ö 7, 6^ lägga med befrielse, i sådant fall, från Skattens! utgörande; eller, der skattläggningen deraf är i Jordräntan inbegripen, hos Konungens Befalla ningshafvande söka förmedling derå.” ”Då en sådan beskattning af Lego-SågaÉ af Berednings Comitderne på landet, efter sådane grunder, bestämmes, är nödigt, att en någor.* lunda säker beräkning af desse Verks årliga afJ kastning blir möjlig; och då derjemte ett på billighet grundadt bestämmande af ömsesidiga rättigheter och skyldigheter mellan Egaren och Disponenten af sådane Sågverk, å den ena sidan, och dem, som deraf för afverkning sig begagna, å den andra, jemväl vunnes, hvilket förhållande, åt godtycket lemnadt, kan leda till ganska eftertänkliga olägenheter; så anser jag derjemte det böra åt Berednings-Comitéeme öfverlämnäs, att årligen för Lego-Sågar bestämma en Taxa, hvarefter afverknings-lönen der3, eller legan, beräknades.” "'Helst hade jag önskat, att KongL Maj:ts Nådiga Proposition i sin helhet blifvit antagen, och åberopar slutligen, i afseende på Valkoch Stampverk, så väl densamma, som ock hvad jag här ofvan haft äran anföra.” STOCKHOLM, tryckt i Marquardska Boktryckeriet, 1839- Bevilln,-Utskottets Betänkande N:o 8. i N:0 8- Betänkande, i anledning af Casper IVijkmatis Motion om Bevillning å hvarjehanda utländska öfverflöd?-varor.
Ständer, till Kostnadernes godtgörande för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens förmälning och utrikes resa,framdeles bestämma, 3oo,ooo R;dr B:co genast måga anvisas att af Riksgälds-Contoiret förskottsvis utbetalas, för att af Kongl. Maj:t till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen för ofvanförmäldte ändamål, i Nåder disponeras; hvilket till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande vördsamt hemställes; och lära Riksens Ständer deras beslut hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. Ankom ilen 14 April 1823. Utlåtande, i anledning af Herr C• G. Treffenbergs Motion, om inköp för Stats-Verkets rakning af åtskillige Trådhus i Götheborg. rp X ill Stats-Utskottet har Högloft Ridderskapet och Adeln remitterat en af Herr C. G. Treffenberg gjord Motion, att dl Kronan eger betydliga och dyrbara Förrader i Götheborg, bestående afBeväringsUtredningsoch SjukvårdsPersedlar, m. m., men till de Byggnader hvaruti desse förvaras, angränsar, på 4o å 5o stegs afstånd, det så kallade Qvarteret Lilla Berget, som är öfver allt tätt bebyggdt med större och mindre Trädhus, hvilket för Kronans förrader och öfrige publike Byggnader skulle vara ganska äfventyrligt, om eldsvåda i detta qvarter uppkomme, Statsverket måtte bidraga till inlösande och bortförande af ofvannämnde Trädhus, efter med egarne derom träffadt accord, i händelse Götheborgs Stad och Allmänna Brandförsäkrings-Verket skulle vilja hvar för sig, efter en billig repartition Stats-Utskottets Betänkanden. 531 äfven till ett sådant ändamål sammanskjuta medel.
Det var kungen-konstfrämjaren som hindrade Sergel att fullända en ädel uppgift, och konstfrämjaren bjef i sjelfva verket konst-förderfvaren. Dit åt går det vanligtvis, då furstarne läggasig i hvad de icke förstå, hvilket är mycket värre än då andra gifva sig ut på för dem okända djup, ty de andra hafva icke den stora makt som furstame att förvrida och förderfva. Lyckligt det land, hvars furstar icke vilja spela rollen af konstälskare och konstskyddare! Om man någon gång träffar furstar som äro verkliga kännare, hvilket med deras uppfostran är nära omöjligt, så är det likväl högst sällsynt, att de derför uträtta något godt, ty kännarskapet nödgas under nio fall af tio gifva vika för egenmäktigheten. Emellertid var Sergel, oaktadt han var Gustafs skydds-ling, icke i följd deraf, en sann konstnär som borde hafva haft stort inflytande på sitt land, om han icke i förtid domnat af och sjunkit i svårmodets slapphet. Det lilla han uträttat, plånades bort. Göthe klef fram och inbillade folket, att han fortsatte hvad Sergel i sina kraftiga dagar börjat, och folket trodde det naturligtvis — hvad har icke folket trott? — ända till dess att det fick se Karl den trettonde. Då vordo folkets ögon öppnade. Göthes konst hade icke något inflytande, icke något godt åtminstone. Hans medtäf-lare Byström var icke mycket bättre. Lyckligt var, att denne icke rådde med att bilda några efterföljare. Från en by-strömsk bildhuggarskola må den nådige guden i all tid bevara vårt älskade fädernesland! Icke lemnade Fogelberg heller något egentligt intryck på samtid och efterverld, och han var dock, man må. nu säga hvad man vill om det “ forcerade " i hans “ nordiska " konst, en verklig konstnär, hvilken stod lika högt öfver. Göthes mödosamma knogande som öfver Byströms lösaktiga fjäsk. Huru kommer det sig, att Fogelberg, denna äkta konst-närsnatur, icke förmådde väcka något egentligt deltagande, ännu mindre någon kärleksfull hänryckning?
Hvilket Rikets Ständer få härmed hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 Januari 1841. Expeditions-Unkottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 1841. Preste-Ståndet den i3 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sättet för utgörandet af Städernes j utom Stockholm } incjvarterings-besvärj samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf. (Statssaint Allm. 13esv. och Ekon. Utsk. Uti, N:ris 1 sch 81.) S. A. K. I anledning af hvad rörande Städernes, utom Stockholm, inqvartering, blifvit af Rikets Ständer vid sista Riksdag jttradt och tillgjordt, hade E. K. M. behagat till Rikets nu församlade Ständer, under den 15 Januari sistlidne år, aflåta Nådig Skrifvelse, hvilken, med dertill hörande handlingar, jemte hvad i öfrigt rörande detta ärende hos Rikets Ständer förekommit, Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit och få, med föranledande häraf, underdånigst anföra: l:o Beträffande grunderne för utgörandet af den ständiga inkvarteringen i Städerna^ utom Stockholm.
Friherre af Wetterstedt blifvit tillkännagifvet , det detta mål blifvit till laga handläggning öfverlemnadt, ansåg Ridderskapet och Adelrt för dess del, under erkännande af det Högvördiga Prest.Ståndets varma nit för Religiös flens helgd, likväl någon åtgärd i detta' ämne icke vara att vidtaga. Ut supra, Företogs till afgörande SfatsUtsköttets d* 29 Maj pä bordet lagda Betänkande af den 26 nästföregående, i anledning af Kongl Maj.ts Nådiga Proposition örn StatsVerkets tillstånd och behof under RiksStatens Första Hu:VudTitel. Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel, an förde skriftligen följande: Då jag nu har den äran anmäla mig ätt begära återförvisning af StaisUtskottets Betänkande, i hvad det rörer regleringen af Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningens PensionsStat, kan det ej vara af egennytta jag dertill drifvés, efter jag är en Bland de personer, sorn enskildt äga fullkomligt skäl till tacksamhet för Utskottets yttrande. Jag klandrar ej heller StatsUtskottets handUngs-sätt, i hvad som rörer de personer af Deit S Juni. e. m. 159 Hennes Maj t EnkeDrottningens Hof, hvilka genom den tillstyrkta nedsättningen skulle förlora ringare elier ansenligare delar af de pensioner, de för det närvarande njuta: jag tror tvärtom, att till grund för Utskottets yttrande ligger en rättvisa, hvilken jag högaktar, och en sorgfällighet att uttryckligen följa grunder, dem Utskottet, efter ett ganska lofligt sätt att betrakta detta ämne, icke saknat anledning att anse för de rätta.