Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För hvarje tänkande nian bör del vara klart att våra husdjur utgöra en väsendtlig och dyrbar del af nationalförmögenheten och alt de böra med omsorg och kärlek vårdas icke blott lil! följd af den moraliska pligt, som i allmänhet bjuder menniskan alt med kärlek omfatta allt vår Herres verk, utan äfven på grund af menniskans egen ekonomiska fördel. Att betrygga dessa varelsers tillvaro och skydda dem emot faror eller rädda deni, om de för sådana utsättas, borde således vara ett föremål för ifriga sträfvanden på grund af både pligtkänsla och beräkning. Men huru litet vi derföre gjort, visar den allmänt och i lång tid öfverklagade bristfälligheten uti vårt veterinärväsende. Först långt inne i detta sekel tog Staten, genom stiftandet af veterinärinrättningen i Stockholm, ett steg till omvårdnad för denna vigtiga gren af landthushållningen, liera år elter det en enskild patriot, Lektor Hemqvist i Skara, på egen bekostnad besökt andra länder för att förskaffa sig nödiga insigter att, med egna medel och genom uppoffring al hela sin enskilda förmögenhet, ordna och betrygga en veterinärinrättning i Skara. Sedermera har föga eller intet för saken blifvit åtgjordt, oaktadt dels från de befintliga vclerinärinrättningarne sjelfve, dels från enskilde representanter och andra, utgått talrika anmaningar alt med kraft underhjelpa veterinärväsendets höjande och utveckling. Ofantliga summor hafva blifvit anvisade för att uppmuntra husdjursracernas förädling, men föga för att betrygga dem mot sjukdomar eller olyckor, eller rädda dem, då sådana inträffa. Oberäkneliga förluster genom kreaturssjukdomarnes härjande ellerjde nödtvungna nedslagtningarne lör alt hindra olyckans vidare kringspridning skulle”till en stor del hafva undvikits, om något litet af de kapitaler, som sålunda förlorats, användts för att utbilda ett erforderligt veterinärväsende; och lika stora förluster, som vållas genom de härjande farsoterna, torde anses kunna uppkomma af felande krealurssjukvård vid spridda sjukdomseller olycksfall, som ej särdeles observerats, enär de inträffa enstaka, men uppgå till ofantliga belopp, om man sammanräknar desamma från aila rikets socknar.
Utskottet har fördenskull vid den nu ifrågaställda löneregleringen ansett sig, så vidt möjligt är, böra såsom allmän grund taga till jemförelse hvad civile tjenstemän med likartade befattningar som de nu ifrågavarande vid andra embetsverk i löneförmåner åtnjuta, hvarvid Utskottet, lika med Direktionen, ansett de för närvarande från Riddarhuskassan särskildt utgående hus-hyres-medel och ljus-penningar böra med sjelfva lönebeloppen sammanslås, hvarförutan Utskottet anser de särskilda arfvo - 4 R i d da rh u s-U t sk ot te ts Utlåtande N:o 13. den som från andra Riddarhusets kassor och fonder utgå till Riddarhus-Sek reteraren, Riddarhus-Fiskalen och andra Kanslisten tillika med de, tillfälliga sportler som tvänne af dessa tjenstemän tillkomma, skäligen böra vid den ifrågaställda löne-regleringen beräknas. Beträffande deremot den tillfälliga inkomst, som från Statsverket utgår såsom vedergällning för den extra tjenstgöring, som under Riksdag åligger Riddarhusets tjenstemän, så emedan tillgodonjutandet af denna till beloppet föränderliga aflöning, som icke i någon mån drabbar Riddarhus-kassan, alltid måste vara mer eller mindre beroende deraf, huruvida Riddarhusets tjenstemän alltid, äro i tillfälle att dessa särskilda befattningar sig åtaga och till Ridd. o. Adelns belåtenhet fullgöra, finnér Utskottet en sådan extra inkomst destomindre böra vid en lönereglering för Riddarhusets tjenstemän tagas i beräkning, som sådant icke egt rum vid bestämmandet af lönerna för tjenstemän hvarken vid Statens eller. Rikets Ständers verk. Med iakttagande af dessa grunder har Utskottet att ingå i pröfning af den utaf Direktionen föreslagna lönereglering, likväl så att Utskottet icke ansett lämpligt, att i något fall föreslå förhöjning af löne-beloppen utöfver hvad Direktionen tillstyrkt, hvarå ej heller något anspråk från Riddarhusets tjenstemän, Utskottet veterligt, blifvit framställdt.
Hofrätten begärt förvandling i ett sammanhang af nämnde böter, i stället för hvilka den sakfällde ostridigt hållits först tjuguåtta dagar i fängelse vid vatten och bröd och derpå tre veckor i fängelse, samt följaktligen, emot grunderna för stadgandet i 1 lite punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, fått undergå bestraffning utöfver högsta kroppsplikt; ty och som den af Landssekreteraren för berörde underlåtenhet föreburna ursäkt af bristande kännedom derom, att den sakfällde varit å länshäktet insatt och der undergått bestraffning, desto mindre kunde för nöjaktig antagas, som tillsynen öfver häktet K. Bfhde såsom embetspligt ålegat, pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken och Kongl. Brefvet den 11 Dec. 1766, rättvist döma Landssekreteraren att för hvad K. Billdé i omförmälte hänseende till last lage, böta sexton Ridr 32 sk. till treskiftes samt ersätta ej mindre Kongl. Majit och Kronan för den sakfälldes underhåll i häktet under tjuguen dagar med två Ridr 1 I sk. 8 rst, än äfven denne sednare för det honom genom obehörigt qvarhållande i fängelse sistnämnde tid tillskyndade lidande efter tolf skillingar om dagen med fem Ridr 12 sk. allt banko. Ocb äro underdåniga besvär öfver detta utslag anförda af Landssekreteraren samt på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende.
synes oss icko rilrtigt vilja lyckas, och i detta fall Br foremdlet for behandlingen icke nog belrnnt fo; allmiinheten, for att ett lifligare intresse sk11lle Irunna framkallss. At~ninstone 1~~1nae det for denna allmiinhet varit tillrackligt att els eller ett par g h g e r fd hora om forf. afsky for tobnk och sphituosn. Boken iir prydd med tdrika illustrationer, hvilka med f B undantag Bro lyckade. s * f: ". Kampen for och emot negerslafveriet. Ett blad ur Forenta stateruas historia af Cecilia BliiEtlz-I1olmbel.g. Den boken medfoljande forteclmingen pb de ~lriillor c forfattarinnan. begagnat visar, att hon nedlagt ett hogst betydligt arbete pH forstudierna till sitt verk och att hon ej sparat n&amp;gon moda for att kunna l a m a sti m6nga och sti fullstancliga upplysningar som mojligt, s6val rormcle de personer, som tagit del i kampen f6r eller emot slafveriet, s o ~ n rorande de socida och politislra forhAllanden., hvika mer eller mindre direkt ingripit i densamma. H&amp; och diir r6jer sig till och med en vj.ss embarras de richesse~; forf. har ej allticl knnnat motstd frestelsen ntt medtaga en val stor barlast af detaljer, nar det gallt att belysa en. eller annan sida af den stora kult~u-frBgan. Af hnru start intresse hvarje detalj i och f o r sig Bn m %tte vara, och hurt1 ~ i i r d e f d t det an ar, att ett s b ~ i k och t annars tamligen sv&amp;rtillgBngligt stoff rosnnde on frBga af sA stor betydelse som slaffrAgan, finnes sa.mlailt pb ett sttille, sbulle dock arbetet otvifvelaktigt vunnit pb en nHgot storre koncentration.
Om vi således blott hålla oss till saken, sådan den förekommer, så komma vi till ett af de utaf Hr von Hartmansdorff framställda alternativ, nemi. alt bifalla eller alsia betänk. Jag tror, alt Utsk. uti de tvänne rader, som innehålla dess tillstyrkande i denna punkt, sagt hvad Utsk. menat, och om man dertill lemnar bilall, tror jag alt hvarken någon Spansk eller Svensk oformlighet inträffar. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Då trenne Stånd redan fattat samma beslut i denna fråga, kan jag icke inse hvad särdeles stor fördel det skulle vara för R. o. Ad. att stanna i ett motsatt beslut. Af hvad som blifvit anfördt, har jag icke kunnat inhemta, att någon den ringaste skada kan uppstå af hvad StatsUtsk. på ganska goda grunder föreslagit. Jag yrkar således bifall lill betänk., och finner mig dertill så mycket mera föranledd, som jag tili detta yrkande vinner understöd af fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm. Hvad det utaf Hr Grundelstjerna uppgifna förhållande an - Den ao Man e. m. 187 går, alt postverket skulle befinna sig uti en sådan belagenhet, alt något öfverskott hädanefter icke skulle vara alt påräkna; så vågar jag hoppas det motsätta fallet, när postverket upphör alt bygga ångfartyg, för hvars användande postverket tyckes hafva varit i största villrådighet, sedan fartyget hunnit blifva väl färdigt; och hvad det beträffar, att dessa fartyg byggas med afseende på sjöförsvaret, så skulle jag våga tilltro mig det påstående, att utaf alla de hittills af postverket byggda fartyg icke ett enda är så beskaffiidt, att det utaf män af vapnet kan eller bör erkännas såsom lämpligt att användas till sjöförsvar. Om derföre en sådan hushållning med postverkets öfverskottsmedel upphör, så torde hvad som förut åtgått till byggande af onödiga ångfartyg blifva mer än tillräckligt lill anskaffande af ifrågavar. telegrafpersedlar. Jag instämmer således med de värda ledamöter, hvilka tillstyrkt bifall till Utsk:s betänk, i denna del. Frih. Sprengtporten:
Junta af öfversättningar ur deras egen authentika journal, Jivilka väl lönade mödan att uppläsa; men som Ståndet redan i dag varit upptaget med så mycket tröttsamt bråk, vore det olämpligt besvära det dermed, utan anhåller jag vördsamligen, alt en utförligare uppsats af mig, jemte dessa handlingar, må få åtfölja Frih. Flemings motion till Utskottet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag ville också yttra mig i detta ämne; men som jag icke haft tid alt göra det skriftligen, och det blefve för vidlyftigt att nu muntligen Den 18 Mars e. m. 347 framställa, så anhåller jag att en annan gång få framställa mina anmärkningar. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Ånyo föredrogs Frih. Cederströms, Anders, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, med förslag till åtskilliga ändringar i allmänna lagen. Frih. Cederström, Anders: När jag för det Högh Ståndet uppläste nu föredragna motioner om förändrade lagstadganden i åtskilliga lagens ruin, så skedde det i ett sammanhang och föredrag; men jag har sedermera delat ämnet, och inlemnat en motion för hvarje särskild lagförändring eller tillägg, samt anhåller, till följd deraf, att nu få upptaga och motivera omnämnda motioner, i den ordning de af mig blifvit ingifna. Gifterm - b:n ur lagen helt och hållet böra försvinna; så torde någon vidlyftigare motivering i detta hänseende vara öfverflödig, enär, som jag hoppas, LagUtsk. nog lärer inse, den förutan, de skäl, som finnas till motionens ,fördel. Enär de tillägg till 3 cap. 10 §:n och 5 cap. 1 §:n Gifterm.b:n samt ti cap. 2 §:n Ärfda-b:n jag föreslagit, ej vid aflemnandet af motionen blifvit motiverade, emedan min tid då var så upptagen af andra göromål, att jag derifrån var förhindrad; så anhåller jag att nu, vid remissen, få fullgöra detta åliggande: och jag skall, fördetta ändamål, relevera den rättegång, som hos mig stadgat öfvertygelsen om föreslagna tilläggs nödvändighet.
Om Regementschef och Landshöfding ägt ensamt öfverinseende, hade de genast låtit utlysa Auction och lemnat Bostället till den förste speculanten, hvarigenom allt detta onda hade varit hulpet. Äfven tror jag, alt de personer, som böra hafva öfverinseendet å Boställens skötsel och vård m. m. böra äga fullkomlig kännedom om den Pro vincens sätt att bruka jorden, samt de förhållanden, som kunna hafva gemenskap med bättre vårdande af Boställen. Dessa äro snart sagt olika i hvarje Province. De personer, som bo i orten, böra ega mera kännedom derom, än Kongl. KrigsCollegii Ledamöter; och af den orsaken anser jag det vara mera gagneligt för Boställens vårdande, att Landshöfding och Regementschef hafva ensamme inseendet öfver dem. Herr af Sille'n yttrar vidare, att Kongl. KrigsCollegium fann nödigt, att genom alfvarsamma föreskrifter anbefalla sträng tillsyn öfver Boställens vårdande, och att verkningarne deraf hafva visat sig välgörande. Jag har aldrig nekat och kan ej neka det nit, hvarmed Kongl. KrigsCollegium haft omvårdnad för Boställens skötsel m. m.; men jag kan ändå ej förena mig med Herr af Sillen om, hvad Lieutenantsoch FändriksBoställena angå, att följderna visat sig välgörande, ty, efter min tanka, äro dessa mindre Boställen i sednare tider mycket Den 5 J a n ti a r i i. Orsaken dertill ligger hvarken uti försumlighet af RegementsChefs eller hos Kongl. KrigsCollegium, utan det härrörer ifrån andra källor. Kastora en hlick på, huru med dessa mindre Bostadsdelar har varit förhållandet uti äldre tider.
Jag log i mitt hjärta åt desse lyckans tillbedjare och deras förspilda högaktning för min enfaldiga person. Törhända om jag varit courtisan, deltagit i allmänna ärendena, varit mån att insinuera mig i förtroendet af konungens politiska afsigter, så hade jag kunnat befordras till högre sysslor likaså väl som andre äfven så litet skickelige som jag att dem bekläda; men jag var född världsföraktare och förblef det i alla omskiften af min lefnad. Jag var förnöjd att åtnjuta konungens ynnest, emedan jag älskade honom, och nytjade med särdeles nöje det tillträde, som mig förunnades till hans sällskap, emedan det var det bästa, jag kunde erhålla i Stockholm, och det mest instämmande med min smak. För (öfrigt?) lemnade jag aldrig ur ögonsigte min önskade reträtt på landet och åtnjöt emellertid obekymrad om framtiden den närvarande dagens nöjen, som mig tillhörde. Under min omsorg för konungens arbete hade jag ej förgätit mitt eget, »Sveas högtid», men dess öde var bestämdt att aldrig uppföras. Zellbell, den jag utvalt till sättare af musiken som svensk framför Utini139 som utländing, var af en oöfvervinnelig tröghet och långsamhet, och när hans musik ändtlig var färdig att i konungens rum försökas, hade den ej den lyckan att behaga. Utini hade för många vänner, isynnerhet direktören af spektaklet kammarherren baron Gustaf Ehrensvärd,140 för att någon medtäflare kunde tålas. Under beredelsen till »Birger jarl» var ej mer frågan om min beredda »Högtid». Musiken därtill, uppförd på den utsatte dagen på riddarhuset, stannade där och poemet bland mina arbeten. Med den stora »Birger jarl» gick det ej fortare. Uppläsningen af den första af mig författade akten intog flere aftnar hos konungen under den strängaste granskning. Han var af en granlagenhet för sitt foster utan like, isynnerhet sedan han hört en versifikation, som honom mer behagade. Flere af mina uttryck måste af Adlerbeth ändras, hvartill följande till exempel anföres. Jag hade vid slutet af första akten skrifvit:
Der är bevillning för fast egendom särskildt, och för inkomst af kapital eller arbete särskildt; således är mer än en princip följd, och då nu principerna icke harmoniera med hvarandra, så sker orättvisa. För att återkomma till bevillningen på kapital, så vill jag anmärka att en person kan hafva både skulder och fordringar; för inkomsten af sina fordringar skall han betala bevillning, men för sina skulder får han icke afdrag; jag medger att jag icke kan inse möjligheten att bevilja afdrag för skuld, men detta visar orättvisan af Förordningen. Det vore och var billigt att vid räntors betalande göra afdrag för bevillning, men det är obilligt och orättvist att ålägga inkomsten af kapital direkt bevillning. Det är äfven ytterst svårt att rättvist påföra denna orättvisa bevillning, ty det gränsar till det omöjliga att med visshet utröna huru stor inkomst hvar och en har, i synnerhet af kapital; också hafva taxerings-förrättningarne sig ålagdt att forska uti den enskildes enskilda lif och hushållning, hvilket är för en fri man kränkande och förhatligt; på grund af sina forskningar (man kan kalla dem spioneri) skola förrättningarne, såsom det heter, »på grund af egen kännedom samt alla medde»lade eller eljest tillgängliga upplysningar» påföra bevillningen. De hafva till och med bestämd föreskrift att göra sig underrättade om den hyra de enskilde betala och Ri - 214 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 70 kets Ständer hafva varit så omtänksamma att bestämma den minsta inkomst man får hafva i förhållande till sin hyra. Hvad billighet ligger deruti att om en person betalar 1,500 R:dr i hyra, hans inkomst skall beräknas till minst 9,000 R:dr och att, om året derpå, hans hyra blifvit höjd med 100 R:dr, hans inkomst derför skall beräknas till 11,200 R:dr. Hvad billighet ligger deruti, att, om en person har 5,000 R:dr i ränta för utlånt kapital, han skall betala 50 R:dr i bevillning på samma gång som en annan med lika kapital, placeradt t. ex. i Privatbanks-aktier, som kanske gifva £5,000
Cours af åtta skilling per Livré Tournois, samt, jämlikt Kongl. Maj:ts derom gjorda Nådiga framställning , öfverlåtas till fond för Kongl. Landtbruks - Akademien. Då nu de till Utländska Gäldens betalande utaf Allmänna Bevillningen, vid 180g och 1810 årens Riksdag, beräknade Anslag hvarken ingått eller voro att förvänta, enär den vid samma Riksdag fastställde Bevillning så ansenligen understigit den påräknade Summan. förordnades, att ifrån Biksgälds-Contoiret skulle utgifvas Obligationer på Tio års förfallotid med Fem proCents årlig Ränta, för allt hvad som, efter de fastställdeLiqvidationsgrunderne, kunde tillkomma de enskildte Fordringsegarne samt Kongl. Landtbruks-Akademien. I följd häraf blefvo dylika Obligationer från Riksgälds - Contoiret utfärdade under den 1 Januarii 1813: Till Enskildte Fordringsägare å tillhopa 13:co R:d 13p,3r>4: r8-g. TillKgl.Landtbruks-Akademien likaledes i66,44o:45»7* Rid 3o5,835:16.4.
I andra Länder skyndar man, så snart Krigets stormar öfvergårt, att återsätta de pro.ductiva krafterne i verksamhet, då deremot bär man alltid låtit inhemska Krig Niiringarne emellan följa i spåren uppå de Krig sorn vi . fört med främmande Folkslag. Ändteligen, då i andra Länder Krigen utgjort afbrott blott i Nationernas sträfvande efter Kraft-utveckling och välstånd; så hafva hos Oss, allt sedan Carl den XIbtes död, fredstideme utgjort hviloskeden blott för sträfvandet efter en förlorad politisk storhet. Jag hade väntat mig att de Högloft ige Utskotten sjelfva skulle hafva ledt våra blickar uppå denna grunö-orsak till vår fattigdom, helst sorn nu, varande Konungen, uti det'Tal, hvarmed han besvarade Riksens Ständers underdåniga Tacksägelse-aejresse, påminte Oss derom, att de brister i våra Financer, som vi voro sammankallade att afhjelpa, voro följder deraf, att vi under Se.x på hvarannan följande *4° Den tg Aptit. Regeringar, varit utan fast principe för ledningen af våra industriella krafter. Jag inser ej hvarföre de Högloflige Utskotten heldre velat fästa våra blickar på det yttre phenomenet, som af bildar sig i Financernas tillstånd och i Penningeväsendet, än på sjelfva verkningarne utaf det onda, som det är fråga oin att afhjelpa och som ådagalägger sig i de productiva Näringarnes tillstånd. Det beslut som Riksens Ständer gå att taga i afseende på Penninge-rörelsen och Myntväsendet, vore det än det, att allt skall tills vidare förblifva i sitt närvarande skick, kommer att i min öfvertygelse äga en så stor inflytelse på Statens framtid, att jag hoppas på Ridderskapets och Adelns benägna undseende, om ja:, för att ådagalägga det orsaken rill-det onda ligger djupare än. de Högloflige Utskotten densamma uppgifvit, vågar försöket att framlägga den.
Fordringarne på befälets bildning, så väl i hvad som rörer dess yrke, som i humanistiskt hänseende, hufva onekligen betydligt ökats i sednare tider, och med begärlighet omfattas äfven af individerne de tillfällen, sorn dem erbjudas att förvärfva kunskaper utöfver de oundgängliga fordringarne. Anslag och stipendier att i utlandet öka dessa kunskapers förråd och alt taga kännedom om andra länders institutioner och uptäckter i mililärväg, meddelas visserligen äfven understundom, men att bereda arméens officerare tillfälle att utbilda sig i den vigtigaste delen af krigare-yrket, theoriernas praktiska tillämpning under aktivt fälttåg, och hvilket endast kan åstadkommas i verklig tjenst, deråt har hittils ingén upmärksamhet blifvit lemnad. Sverige har nu njutit af en nära 40-årig fred, och det faller således af sig sjelft, alt om fredstillståndet ännu fortfar några år — något som är min oförgripliga tanke att det gör, åtminstone kan göra — så kan den tid icke vara aflägsen då icke en enda, hvarken af befäl eller trupp bevistat fälttåg, den för krigaren bästa af alla skolor.
Milt af många så strängt klandrade förslag oplager denna kostnad endast till något mer än hälften af nämnde summa. Kan man dä förundra sig öfver, alt jag icke gjort mig serdeles brådtom med alt fä mina förslag pröfvade af en person, som kan begå ett så groft misstag just i den fråga, som skulle underkastas bans granskning. Man har bittert klandrat den väg, som ifrarne för delta förelag valt för att bereda detsamma framgång, och sagt, alt vi bordt i första rummet hafva vändt oss till Regeringen, hvarefter en fullständig propos. i ämnet, derifrån bordt till St.-ne aflätas. Jag får härvid anmärka, att jag verkligen i första rummet vändt mig lill Regeringen och det för manga år sedan, och om Regeringen — ifall jag vågar så uttrycka mig — hade bättre upfattat hvad dess frid tillhörde och till R. St. afgifvit propos. i ämnet, hade vi icke nu behöft beträda en annan väg, och jag för min enskilta del hade icke mäst föra ett sådant pinolif, som jag verkligen under 7 års tid fört; ty, Mine Hrr, när man med bela sin själs värma och ifver omfattat ett företag, hvars utförande man anser skola komma att befordra ens fäderneslands välstånd och förkofran, dä är det bittert och nedslående för sinnet att, utom alla de svårigheter och binder, som naturligtvis äro förknippade med ett nytt företag isynnerhet af så genomgripande art som detta, öfverallt möta motstånd och misstroende eller åtminstone liknöjdhet och en själsmördande långsamhet uti frågans behandling. Man har dragit i tvifvelsmål, huruvida den nu föreslagna jernvägssträekningeu vore den bkst valde och lämpligaste till det första Den 27 Augost) f. m. 443 försöket pä denna väg uti en större skala.
Om Stats-Utsk:s medlemmar behagade genomläsa denna skrift, så skulle de, enl. min öfvertygelse, komma till den slutsats, att om än de nuvarande anslagen till sjöförsvaret ganska betydligt ökades, så skulle de ändock icke på .långt när förslå att sätta den flotta, vi redan cga, i ett fullt sjöfärdigt skick. Under sådana förhållanden, och då det icke torde vara mycket värdt att hafva en stor flotta, om man icke kan hålla den i effektift skick, torde det icke heller vara stort skäl att lyssna till de stora planer, hvarmed Hr Brakel umgås. Hr Brakel: Det är med en blandad känsla af obehag och ledsnad, som jag nu ånyo upträder i förev:de fråga. Jag gör det med obehag, derföre att jag ser mig nödsakad att återuptaga en Den 1 December. 29 mängd satser, sorn jag förut sökt att framställa så klart, som det stått i min förmåga; jag gör det med ledsnad af den orsak, att vår representation är så söndersplittrad, att om jag än på detta rum möjligen skulle kunna förvärfva mig några röster till bifall för det förslag, jag framställt, torde måhända inom de öfriga Stånden få eller ingen träda på min sida. Men det är likafullt min fasta föresats, att af alla mina krafter söka genomdrifva mitt förslag att få försvaret för mitt älskade fädernesland i första rummet förlagdt utom dess gränser, på hafvet, och i denna föresats styrkes jag af den innerliga öfvertygelsen, att en god, en riktig tanke liknar en bäck, som sväller och blifver å, sedermera vidgar sig till flod och slutligen, undanrödjande alla hinder i dess väg, bryter sig fram — till hafvet. Såsom ett exempel på sanningen af dessa mina ord, ber jag att få påminna Eder, mine Hrr, derom, att gent emot mig, der borta vid andra Grefve-bänken, står en man, hvilken för ungefär ett decennium tillbaka var den förste, som föreslog införande af jernvägar i vårt land.
Län remitterade motion vin Bewill. nings-afgift för Ca-actercr utan ätföljande Em. bete eller tjenst; sä kunde nu mera ej nägon ätgärd äga rum wid samma Utskotts, pä äter. kemist frän det Wällofl. Borgare-Ständet i gär meddelade, men först i dag ankomne ytterligare Attrande i detta ämne. Ur supra. Ux ?rotocollo Osbrisl Ormarm. Utdrag af Protokollet, hället hos Bom de Ständet Wid Urtima Riksdagen i Arebro den iz October 18ro. S. D. ^cker Föredragning af Allmänna Be. swärs. och O.o.uomie. Utskottets i Protocolls. Utdrag Den 13 October. 189 Utdrag af den n dennes, pä äter.remist frän Bonde-Ständet meddelade ytterligare Utlätande, i anledning af Kongl. Maj:ts redan den Zi sistledne Augusti i Räder gifna Proposition om Fatligwärden, beflöt Bonde.