Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oin ej ett minimum bestämdes, hvarigenom man försäkrade sig om, att dylika anläggningar icke urarta till stugubränniirg, skulle icke blott sjelfva det begrepp af tillverkning i större skala, som man fäster vid benämningen fabrik, gäckas, utan ock alla de fördelar, fabriksbränningen kunde medföra, tillintetgöras, hvaremot alla de olägenheter, som med husbehofsbi änningen voro förenade, bär skulle framträda i så mycket större grad, sorn samhället ej hade samma band på fabriksbrännaren i smått, som på hnsbehofsbrännaren, hvilken måste vara jordegare. Ett minimum måste således bestämmas, och kommittéer! hade ansett detta höra sättas så högt, att dea minsta fabriksegare skattade för en betydligen högre tillverkning, än den, hvilken idkar bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket. Om ock lagstiftaren lyckades föreskrifva sådana bestämmelser, som borde försäkra staten om den åsätta beskattningen, och förbud af minutförsäljning åtföljdes af huru stränga straffbestämmelser sorn helst, bvilade dock en stor del af samhällets garanti för dessa påbuds åtlydnad på fabrikantens personlighet. Det vore således af vigt, alt denne egde något att förlora, utom sin egen person; och då en större anläggning kräfde ett större kapital, hvars innehafvare alltid mäste vara sorgfällig att ej genom lagöfverträdelser förlora detsamma, läge häruti skäl, som för kommilteen gjort sig gällande vid bestämmandet af ifrågavarande minimum, hvilket komraitteen derför ansett böra sättas till en tillverkning af 5,\oo kannor sexgradigt bränvin i månaden, eller på 6 månader å2,/foo kannor, hvilket ej finge anses för mycket, då tillverkningen skedde under benämning af fabrik. Hvad maximum angick, bade kommitleen väl funnit, alt ett sådant icke egentligen vore förenligt med begreppet af fabriksbränning och syftemålet dermed;, men kommilteen bade dock ansett, att, åtminstone i början, ett maximum lämpligen kunde utsättas till lugnande af farhågan för öfverdrift Hl Kongl. Maj:ts Nåd.
Lärotiden beräknas till 6 veckor och vid dess slut sker uppvisning af skolan och an ställes examen, särskildt för hvarje afdelning, inför en af generalbefälhafvare!! kommenderad regementsofficer och de vid skolan anställde officerare, hvilka utfärda examensbetyg, och anmäla hos deras regementseller corpschefer, till utmärkelseteckens erhållande dem, som dertill kunna komma i fråga. För dem, som icke undergå fullständig examen, meddelar befälhafvaren endast ett betyg, att de bevistat skolan och i hvilken afdelning de begagnat undervisningen. 11. Efter skolans slut afgifver befälhafvaren fullständig rapport om skolans verksamhet till regementseller corpschefen, som densamma jemte eget utlåtande inlemnar till generalbefälhafvaren. 12. Lärokurser för underbefälsskolan fastställas i samma ordning, som för öfrige militär undervisningsanstalter. I öfrigt få komiterade bifoga närlagde förslag till föreskrifter rörande undervisning, kunskapsprof m. m. vid indelda infanteriets underbefälsskolor, hvilket förslag närmare antyder omfånget och riktningen af dessa skolors verksamhet (Bil. A). Anledningen till att komiterade i underdånighet föreslå en korporalskolas ingående uti underbefälsskolan såsom dess första afdelning är icke att finna i ett underskattande af nuvarande korporaiskolors värde, utan ligger dels deruti, att, om blott ett ringa antal underofficerare och korporaler hade samlats till en underofficersskola, så hade endast ofullständigare öfningar der kunnat utföras och skolan derigenom förlorat en stor del af sitt värde och sin öfvervägande praktiska riktning; dels deruti, att då skolan sålunda behöfde till antalet förstärkas, det med god hushållning var öfverensstämmande, att der begagna tillfället äfven till korporalsundervisningen, hellre än att utvidga de nu befintliga korporalsskolorna. Deraf följer dock icke att underbefälsskolorna göra de gamla korporalskolorna öfverfiödiga. Alla som komma att beordras till underbefälsskolans första afdelning kunna säkerligen icke under några veckors lärotid fullständigt genomgå henne.
M. mätte bemyndigas att af öfverskotten pä statsverkets inkomster disponera hvad som erfordras till första 444 Sen 24 Augusti e. m. ändamålsenliga uppsättningen af båtsmannens beklädnad, i händelse contract med båtsmanshållct uppgöres ont passevolance för beklädnadens underhållande framgent af K. M. och Kronan, mot visst årligt bidrag dertill af båtsmansbållet. Jag anhåller, att denna motion måtte till R. Sits StalsUlsk. remitteras. 3. Regeringen bar i sednare tider vidtagit en åtgärd till bibringande af exercis i utländsk örlogstjenst för yngre officerare inom K. M:s flotta. Sålunda underhålles vanligen 2 ä 3 officerare på Engelska krigsfartyg med ett ärligt penningebidrag af 75 £ St. till hvardera, hvilken summa ej lärer vara för högt beräknad, tvertom hafva de fleste af egna medel mäst tillskjuta mer eller mindre. Men som anslag af R. St. härtill saknas, har desse medel tillkommit genom besparingar inom 5:le hufvudtileln på summor, anslagne till andra ändamål, och dels genom permitterade officerares tjenstgörings-penningar. Jag betviflar ej nyttan af denna öfning, ulan är öfvertygad, alt den för de fleste varit ganska ändamålsenlig; och sorn det ej kan bestridas, att öfning till sjös för flottans personal är ett oeftergiflig! villkor för ett skickligt begagnande under krig och vårdande under fred af delta för landet så dyrbara vapen, så vågar jag vördsamligen föreslå ett ärligt anslag af 3,000 r:dr b:co, att dermed underhålla i utländsk sjö-krigsljenst 2 å 3 yngre officerare, för att äfven på detta vis sätta fäderneslandet i tillfälle att inom dess sjöförsvar använda de nyttiga uppfinningar, som tilläfventyrs hos oss kunna vara okända. Skulle af en eller annan orsak någon del af, eller hela den begärda summan icke för besagde ändamål begagnas, bör det sålunda besparade beloppet få tillfalla anslaget för flottans öfning. Om remiss häraf lill R. St:s StalsUlsk. anhålles ödmjukligen.
Jag är en kvinna, som begynner åldras. ALLAND. Koketteri! Ni vet, att ni är ung, ser ung ut, känner ungt Men inte som kvinna. LOUISE tiger. ALLAND. Har jag inte rätt? LOUISE. Nej. ALLAND. Ni kan inte älska. LOUISE. Jag får inte – Jag vill inte. ALLAND. Hvad tror ni kärleken bryr sig om hvad man får och vill. LOUISE. Nej – tyvärr! ALLAND slår armarne kring henne och trycker henne in till sig. Nu är du min! LOUISE skakar på hufvudet. Nej. Lägger armarne kring hans hals, sluter ögonen och smyger sitt hufvud in till hans bröst. ALLAND. Hela din varelse säger: ja. Hvarje nerv i din kropp, hvarje droppe af ditt blod! LOUISE skakar på hufvudet. Nej. Jag är rädd. Det är mig emot – emot min natur, min uppfostran, mina grundsatser. ALLAND. Kvinnor veta aldrig, hvad de vilja, och du vet det icke. I det fallet är du åtminstone kvinna. Gör sig lös. Nå ja – som ni behagar! Ni nordbor äro icke födda under Romeos och Julias stjerna. LOUISE med tårar i ögonen. Var inte hård. Det gör mig så ondt. Vi ska’ ju skiljas nu, skiljas för alltid. – Eller vill du att jag stannar? Jag skall göra allt hvad du vill, bara inte detta enda. ALLAND. Halfhet! Nej. Då är det bättre att du reser. LOUISE kvidande. Jag kan inte. Jag har varit så lycklig. Det var som om solskenet kom in i rummet med dig. Det blef ett jubel inom mig, som om alla himmelens fåglar sluppit lösa. När du var borta fans det ingen glädje i verlden, när du var hos mig var all sorg och tungsinthet så långt borta, som om de aldrig skulle kunna nå mig mer. Du ser hurudan jag blifvit på dessa få dagar, då jag inte fått se dig. Det är som om jag skulle dö eller bli vansinnig. Hvad tjenar det till att tala om vänskap och välvilja. Jag älskar dig och olyckan är obotlig. ALLAND. Är det en olycka att älska? LOUISE. Det käns så.
Af Heri' (ia IIII i Om vissa ändringar och tillägg i gällande Bevillningsstadga. Om vid första tillämpningen af den nya Bevillningsförordningen åtskilliga förhållanden hafva påträffats, der densamma ej lemnat taxeringsmännen tydlig vägledning, kan sådant icke ens för dem, som utarbetat denna, efter så helt och hållet nya grunder uppställda, förordning vara oväntadt; men i mån som sådana brister upptäckas torde de skyndsamt böra afhjelpas. och af denna anledning tager jag mig friheten påpeka några dylika fall. med afseende hvarpå rättelse och förtydligande tyckas böra ske. Dessa äro: 1:0. För värdering och taxering af privata personer och bolag tillhörande jernvägar tinnes intet särskildt stadgande, i följd hvaraf man på dem sökt tillämpa det för all annan fastighet gällande stadgandet uti § 2, men dervid kommit till den absurditet, att nödgas värdera sjelfva jernvägen, med dertill hörande jord, styckevis pr aln eller i delar af mil, allt efter som delar deraf befunnits inom de olika taxeringsdistrikten, enär ingen Bevillningsberedning eller Taxeringskommitté ansett sig befogad taga befattning med någon fastighet utom sitt distrikt. 1 afseende på sjelfva värderingen hafva också helt olika åsigter gjort sig gällande, i det man dels värderat sjelfva jernvägen för sig, och uppfört särskildt värde för den jord, hvarpå den varit byggd, och som på sidorna om banan den tillhört, dels alls icke värderat jernvägen, utan endast dess jord, och denna dels till det pris pr tunnland, hvartill den blifvit inköpt, eller exproprierad, dels till dess värde före jernvegsbyggnaden, såsom jordbruksfastighet, med afseende på dess beskaffenhet af åker, äng, eller skogsmark, och dels endast till dess nuvarande låga värde, såsom helt och hållet genom jernvägsbyggnaden förstörd för allt annat bruk. Likaså hafva skiljaktiga meningar uppstått, om denna mark borde påföras bevillning efter 3 eller 5 öre pr 100 R:dr.
Måtte Ni, mine Herrar, taga Ed ra samveten till råds, innan Ni, som Svenska Riddersman, tagen ett beslut, som Edra förfäder skulle indignerat, emedan det varit dem ovärdigt, och som, om det realiseras, skall väcka hela den civiliserade verldens afsky och förakt. Jag anhåller örn Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Betänkandet, med förklarande, att jag anser ett sådant naturoch folkrätt kränkande project snarare böra brännas, än till Rikets Ständers antagande framläggas. 158 Den 3 November e. m. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag kan ej neka, att jag med ledsnad såg, att den Kongl, propositionen i detta afseende, som vid sista Riksdag afslogs, nu åter blifvit framställd. Jag medgifver, att Utskottet i sitt förslag gått en medelväg, och att om vi nödvändigt skola hafva det, hvilket jag åtminstone anser för ett ondt, Utskottets förslag då är det lämpligaste. Men förslaget har i alla fall med sig stora olägenheter. Utskottet har dervid fästat det vilkor, att arrestanterna skola vara klädda i en särskild drägt, och detta derföre, att andra ej skulle löpa fara, genom ett misstag; men förmodeligen kunna färgerna på denna drägt ej blifva så bjerta, att man i mörkret är i stånd att urskilja dem. Misstag kunna således äga rum. Dessutom har denna drägt den olägenhet med sig, alt om en så beskaffad fånge slipper lös, är han genom sin drägt så igenkännelig, att det icke återstår för honom annat, än göra 113m brott. Hvar han visar sig, blir han behandlad såsom ett vilddjur, och i repressalie-väg kan man vänta af honom ett derefter lämpadt uppförande. Jag tror således, att man ej bör antaga, utan hellre afslå hela förslaget. Men då flera Ledamöter anhållit att få yttra sig, och deribland Chefen för FångStyrelsen, torde så upplysande anmärkningar blifva afgifne, att de förtjena tagas i närmare öfvervägande.
Ett anförande af Herr F. T. Eneroth, deruti öfver&lagas, att på den stora Landssträeka af mindst 12 mils längd och bredd, från Norrska gränsen till Städerna Carlstad och Åmål, ej mer än en Post i hvarje vecka finnes, och hvilken postgång skall vara så inrättad, att den endast afsett beqvämligheten på Carlstad och der ofvanföre belägna orter, men alldeles icke på Götheborg, Uddevalla och södra delen af Sverige, hvaraf handt, att Correspondenter, som blott hafva 5 mil till Åmål, måst afbida Postens fart uti till och med 25 mils krökning från nämnde Stad till deras Ort, hvarifrån Postgången är lika lång, när brefven måste besvaras. Såsom grund för dessa besvär anföres, alt ifrågavarande trakt, Vesterlandet i Vernieland kallad, äger inom sig en stor folkmängd och mån - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkantfen. ga Jernverk, derifrån Communicationer med Stapelstäderna Götheborg och Uddevalla skall vara åtmindstone lika nödig, sorn med Norra Orterna, heldst försäljningen af Jern och trädefFecter alltid sker åt förstnämnda Städer, och hvarföre äfven ej sällan enskilda Expressermåste afFärdas till närmaste FostContoir i Åmål, för så väl emottagande, sorn afFärdande af angelägnare bref; hvilka olägenheter den nyligen uti nämnds Ort anlagde Oscars Stad äfven skall delaAf dessa anledningar föreslås, att ridande Post en gång i veckan må afsändas från redan varande Posthemmanet Afvelsäter stora Landsvägen, genom Gillbergs Härad, till Plemmanet Berga i Glafva Socken, som förer den förstnämnda Posten till Carlstad, samt alltså redan är ålaggd Postförings skyldighet; och skola derföre, då Ökne Postgård äfven är belägen på denna, väg, som endast utgör något öfver 5 mil, högst gne nya Poststationen erfordras. Denna föreslagna nya Post borde afgå från Afvelsäter Onsdags morgon, eller så snart Götheborgs Posten dit anlander, och samma dag förås till Berga, der den stadnade.
Distillerpannor om 6 kanner ma utan särstild afgift och beräkning nyttjas. io:de Mom. De sa kallade Skottsta Bränwinspannor elier sadane, hwilkas höjd understiger en tredjedel af deras diameter, fa wäl nyttjas, men blott till hälften af den pannerymd, hwaraf Hemmansägaren eljest i förhållande till Hemmanswärdet i wanliga pannor äger att sig begagna. Wid mätningen af pannor hwilka da alltid böra wara förscdde med dertill hörande bröst, Utrönes rvmdcn af en panna med wänlig hatt ifrån botten till halsen, samt af en vanna med Conist hatt ifrån bottnen upp till kranen, dock sä att wid all mätning icke afseende göres pa 2 till högst z kannors större rymd för det sä kallade kokrummet. Bade bröstet och pannan böra ester ffedd mätning med stämpel förscS. Hwad i denna Förordning stadgas, sä wäl vin pannorS stämpling som afgiften m. m. galle lika för Jerngrytor och Iernpannor, som kill Bränwinspannor Mjas, forn för Kopparpannor., 2 §< 2716 Den >8 Augusti. 2 §. 1 MomI Städerne stall Bränwins, till, werknings-rattigheten grunda sig pä Folk. nummern pa dec sätt, att 8c> Mantalsstrifne personer as Manoch Qwinnokön, sammanräknade fä begagna sig af en panna till 50 kannors storlek, iso personer af 62 kannor, 180 personer af 70 Kannor, 240 persorier af 82 kannor och zoo personer ak yo kannors storlek, hwarmöfwer ingen panna i Stad sär nyttjas, ej eller nägon som ar under ;c> kannor. 2 Mom. Bränwinsbränning i Stad mä wcrkställas med särstilde pannor af förenämnde storlek, hwar för sig elle^ i sammansatte Werk, ett eller siere, allt efter som Stadens fleste Husägande Jnnewänare derom öfwerenskomma. z MomStockholm, Götheborg och Carlskrona ware ifrån desse stadgande» undantagne, och warder dessa Staders Brännvinsbränning af
Och Herren gjorde stor och ond tecken och under öfver Egypten och Pharao, och allt hans hus, för vår ögon; Och förde oss dädan, på det han skulle införa oss, och gifva oss det land, som han våra fäder svorit hade. Och böd Herren oss att göra efter alla dessa rätter, att vi skole frukta Herran vår Gud, att oss väl går i alla våra lifsdagar, såsom det tillgår i denna dag. Och det skall vara oss till rättfärdighet för Herranom vårom Gud, om vi hålle och göre all dessa buden, såsom han oss budit hafver. När Herren din Gud förer dig in uti det land, der du inkomma skall, till att intaga det, och nederlägger mycket folk för dig; de Hetheer, Girgaseer, Amoreer, Cananeer, Pheriseer, Heveer och Jebuseer, sjuhanda folk, de som större äro och mägtigare än du; Och när Herren din Gud gifver dem för dig, att du slår dem, så skall du gifva dem tillspillo, och intet förbund med dem göra, eller någon gunst bevisa dem; Och skall intet befrynda dig med dem; edra döttrar skall du icke gifva deras söner, och deras döttrar skolen I icke taga edrom sönom; Förty de varda dragande edra söner ifrå mig, så att de tjena andra gudar; så varder då Herrans vrede förgrymmandes sig öfver eder, och snarliga förgör eder; Utan alltså skolen I göra med dem: Deras altare skolen I nederrifva, deras stodar nederbryta, deras lundar afhugga, och deras afgudar uppbränna med elde. Ty du äst ett heligt folk Herranom dinom Gud; dig hafver Herren din Gud utvalt till att du skall vara hans eget folk, utaf all de folk som på jordene äro. Icke hafver Herren upptagit och utvalt eder derföre, att I större på talet ären än annat folk; ty du äst minst i all folk;
Oxelberg ?:-vn., som till Riksens Ständers vfwernmgan e och granskning öf.verlem» ri r och recommendrar ut af Herr Expedition^ - Secr> te^ rarcn Ll,rt bt. ScbooNllnir afgifwit Memorial, i 'ne alran» de förslag att Saltpeter-tittwerkr,na och li werer ng ichs mera n ätte, säsom hittills, blifwa »ägon jordbru et gande Skatt, utan saltpeter för Kronans rakmM Wil dsrt.tt upprättande Lador L»"'werkas wih de större Rikets Etäder, hw rest dertill högst tjenlige ämnen säsom Gat» sopor och afstradrn, kchkoch. lergrus » Byk-elle urlakad Asta samt spillning este krcatu till öfwerkkö. finnas pä Lullgärdar, i Bondqwarter och. § laglarchus; Förmodande Herr Expeditions-Sccretera e , att om Riksens Ständer till samma f-nllaq nu wilie ansiä någon fondinrättning gen sedan chu-tte, i anseende till den deraf falla de winst, utan nägot widare tillstött sjelf bära fig, samt Riket sas medelst kunna ö ses med tillräckligt Saltpeter. 4:0 Äfwrn af Riksdagsmannen p, vxeld-rg ?r»v«, snnefattande bifall till Hckr Expeditions - Secreteraren SLboerdln^ förenämnde förslag samt förord för ett det samma ätföljande afEhemista S-lpsnhiaten i Kongl. Bergs» Coll gium , -dsn bernia? författadt Project till Klars, fliten dylik Saltpeter-Fabriques anläggning. ttkstmtet, som wid Sfwerwagande af Le genom befiMemorialer sälunda wäckte frägor, först ingätt i granst» »ins af RrksdagsNannrn 0»-!!-°^ KroiectvM förändrinH i grM 9Z2
Det är således ej riktigt att, som Hr Printzensköld yttrade nyss, säga att här den ena domstolen skulle pröfva den andras beslut; ty konkursdomstolen pröfvar verkan af inteckningen, under det att inteckningsdomstolen har ingenting annat att göra, än att undersöka huruvida alla de reqvisita finnas, som erfordras för att kunna få inteckning i sin egendom. Jag tror, och Utsk. var enhälligt af den åsigten, hvilken med oss delas af åtskillige jurister, att det är riktigare och mera conseqvent, att samma auktoritet, som börjat att handlägga en inteckning, äfvenledes behandlar densamma till slut, och att denna grundsats äfven bör bestämma detta fall. Gr. Lagerbjelke: Jemte det jag i allo förenar mig med Gr. Sparre, anhåller jag att få tillägga, att det stadgande, som i § 14 är föreslaget, är sä mycket riktigare som, i fall konkurs Den 5 Juli f. m. 473 skett och koukursdoraaren afgjort inteckningen och denna ej då blir inlöst, så kan det inträffa att den, som gjort konkursen, sedermera hetalar sine kreditorer; och då kan hända alt, emedan inteckningen blifvit fastställd af k or kurs domar en denna fastställelse aldrig inkommer i den rätts prot., hvarunder egendomen lyder. ' Det förhållande, som Hr Printzensköld klagat öfver kunna inträffa genom detta stadgande, kan äfven inträffa enl. den nu gällande inteckningslagen. Det kan nemi. hända att en egendomsegare, som är bosatt i Norrland, har en egendom i Skåne, att denne vid domstolen i Norrland inlemnade sin konkursansökan, och att under tiden en hans fordringsegare söker inteckning i hans egendom i Skåne, samt får denna sig beviljad af häradsrätten derstädes, hvilken ej känner att egaren är på obestånd i Norrland; och då måste i alla fall konkursdomaren pröfva inleckningsgiltighet och verkan. Jag tror det således i alla händelser vara rättast, att sjelfva inteckningen pröfvas vid den rätt hvarunder egendomen lyder, och att konkursdomaren sedermera pröfvar inteckningens verkan. Hr Printzensköld:
Sedan Kongl. Maj:t, efter inhemtande, att en stor del af de stadgar, som i städerna, utom Stockholm, uti ekonomioch polismål tillämpades, blifvit utfärdade af städernas Magistrater, och att dervid ej sällan gränserna för dessas rättigheter öfverskridits, i synnerhet så till vida, som vitén och andra ansvarspåföljder, deribland till och med kroppsstraff, blifvit i strid såväl emot antagna lagstiftningsgrunder som emot gällande lag och författningar bestämda, genom nådigt Cirkulär den 26 September 1840 anbefallt Sine Befallningshafvande i samtliga länen att från vederbörande Magistrater eller i dessas ställe varande stadsstyrelser infordra underdåniga förslag till de ordningsstadgar, som kunde anses behöfliga att, i stället för de af nämnda myndigheter utfärdade, af Kongl. Majit fastställas, hvarvid jemväl borde föreslås sådana jemkningar i de af Kongl. Maj:t rörande städernas ekonomioch polismål meddelade reglementariska stadganden, som, i anseende till förändrade förhållanden, kunde finnas af behofvet påkallade, så och efter det åtskilliga sådana förslag, jemte Kongl. Maj:ts Befallningsliafvandes deröfver afgifna utlåtanden, till Kongl. Maj:t inkommit samt förberedande åtgärder i öfrigt vidtagits, förordnade Kongl. Majit den 19 Oktober 1855 en komité af sakkunnige män att, efter tagen kännedom af alla handlingarna i målet, uti frågan afgifva underdånigt utlåtande och förslag i det fullständiga omfång nyssberörda nådiga Cirkulär utmärkte. Denna komité blef år 1859 färdig med underdånigt förslag till en »Ordnings-stadga för .Rikets Städer»; hvarjemte komitéen afgaf särskildt underdånigt yttrande angående städernas byggnads-, brandoch hamnordningar. I nämnda förslag upptogos, med ledning af inkomna yttranden om de behof af föreskrifter, som i allmänhet gjort sig gällande, de stadganden i polisoch ordningsmål, som, efter komiterades tanke, kunde och borde blifva gemensamma för alla städer, dock så, att i afseende å ämnen, hvaruti de närmare detaljbestämmelserna 4 Allm.
Men mer än af gudarne och de döde kunde man af människorna själfva få framtidsspörsmålen lösta, af dem nämligen, som man kallade framsynta och om hvilka man trodde, att de af naturen ägde förmågan att se in i det kommande. Sålunda är största delen af den stora, berömda Nialssagan byggd på den framsynte vise Nials tid efter annan meddelade spådomar och framtidsvinkar; ja, sagan är i ej ringa grad en säkert och sakta framskridande utläggning blott af dessa. På samma sätt äro i de andra, bäst utarbetade sagorna nästan alla händelserna förutspådda af framsynta män och kvinnor eller också på annat sätt förebådade. Bland den otaliga mängd af framsynta personers spådomar, som sagorna innehålla, men som endast sällan äga ett mera allmänt intresse, när de lösryckas från den berättelse, hvari de utgöra ett viktigt led, välja vi ett par exempel, hämtade från Olof Tryggvasons saga. En gång seglade konung Olof söderut längs Sunnhördaland med sextio långskepp, bemannade med mycket och vackert folk. Han lade med hela hären till vid ön Moster. Därå bodde en gammal man, numera blind. Han sades vara »mycket framsynt och spåkunnig». Konungen utvalde några män och gick med dem upp på ön. De trädde in i den blinde gubbens hus, och på dennes fråga, hvilka de voro och hvart de ämnade sig, svarade en af konungsmännen: »Vi äro köpmän nerifrån landet, och äro ute på färd med våra varor.» »Hvad hafven I att berätta mig», frågade gubben vidare, »om konung Olofs eller hans mäns färder?» De svarade, att han låg med hela sin flotta inne under ön. Då suckade den gamle mannen högt, och han talade med ansträngning: »Hå, hå — stor skada skall drabba oss, när vår konung drager härifrån, ty det blifver Norges män en stor olycka att på en och samma färd mista de fyra klenoder, som hvar i sitt slag äro de dyrbaraste i Norges rike — så att deras likar icke förut här funnits.» Då sporde samme man i konungens följe: »Hvad är det för fyra klenoder, du säger vara så dyrbara? Och den blinde mannen återtog: