Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var minst det tionde budet, som Pylades denna förmiddag sänt till Lysis' villa. Pylades hade börjat sin bana som frigiven son till en av Annжus Domitius' slavar. Sedan han valt krigarståndet, hade han under Annжus' skydd stigit tämligen hastigt till den värdighet han nu innehade. Hans skaplynne, som lämpade sig för tidsförhållandena och förstod begagna dem, lovade honom en lysande bana. Han hade emellertid förknippat sitt öde med Annжus Domitius', tills det som ett moget äpple skulle falla från modersträdet, som utvecklat det. Mognadstiden var ännu icke kommen. Pylades hyste djärva förhoppningar om Annжus Domitius' framtid och nästan omätliga om sin egen. För närvarande var han ett verktyg, på vars duglighet och trohet prokonsuln kunde lita. Den kejserlige kurir, vars ankomst till Aten vi bevittnat, hade ridit till Annжus Domitius' palats, men lika hastigt lämnat det, ledsagad av prokonsulns förtrogne kammarslav till häst. Han hade inkommit genom Akarnaniska porten och lämnade några minuter därefter Aten genom dubbelporten. FJORTONDE KAPITLET. En orgie. I nöden prövas vännen. Karmides hade bestått det prov, som prokonsuln underkastat hans vänskap. Han, Karmides, hade verkligen satt sig upp på kappadokiern Akilleus och mitt i natten ridit ut till Lysis' villa för att hugsvala den bekymrade. Vid framkomsten rådde i villan den djupaste tystnad. Sömnens hulda genius förde där sin vallmospira. Gästerna slumrade, envar inom sin dörr, i den långa aulans pelargång. Till och med den djupt bekymrade njöt en efterlängtad ro. Det hade varit grymt att störa honom. Karmides lät visa sig till den för honom bestämda sängkammaren, och snart var även han försänkt i drömmar. Han drömde om Rakel och Hermione, om blodiga gatstrider, om olyckliga tärningkast, om fordringsägare och självmord. Morgonstjärnan slog upp ögat, och i köksvärlden rådde den livligaste verksamhet. Vid pass två timmar därefter vaknade Karmides vid tonerna av en ljuv musik. Med den blandade sig Praxinoas stämma; hon grälade på slavinnan, som friserade hennes hår.
Köredraganden anböll vidare, att kä i underdänigbet fästa Kongl. ^1aj:ts uppmärksambet derä, att vid senast med Kongl. lVIapts (lanell oeb 3ustitiseDevision skedda lönoeb tjenst-reglering, nägon serskild indragningsstat för ökvertaligs tjenstemän icke blifvit föreslagen, men att en sadan 8tat sederme - ,5 ra visat s!^ vara a5 lrelrofvet ^älalla3, enär lieie af clesse olver taline tjerrsteinän, Man a!.i, funna äläMas tjenstAörin^ i lä^re grader, oell al' elen trä"na lresfallenlret, 80>n för ärenclenas oallrutna ^änF erfoialras, c^var8tä, moel lrilreIrällrrncle al' sina förra löne-infornster, till Ininler tor elen irva löne-re^le ringens slcitli^a verfställiglret, i loljel Irvaraf Xongl, Naj:t äfven varit nöclsafael, att 3els ininga ele verfli^t tjen8tAÖran3es löner till lä^re lrelo^rsr, än lrvacl Maten för elern bestämmer, <lel8 oef bevilja arfvoelen af Vrulra Ilufvucltitelns besparingar; oelr tillstvrfle Döre3ragan3en, att Kongl. Naj:t, af saela n arrleclning, ville i käller toieslä lii fets Mander att frän .4nclra liufvueltiteln j,ä .Vllmänna
Med .'inledning af de vid 1828 —1830 års riksdag inträffade förhållanden, sorn luir ofvan omförmälas och enär härtill kommer, att, på sätt Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor i underdånigt utlåtande upplyst, Statsverkets inkomst af ifrågavarande afgift, jemlikt 1855 års Landsbok, utgjort endast 210 Riksdaler 38 skillingar !) rundstycken Banko, motsvarande 316 Riksdaler 21 öre Riksmynt, och således icke är af någon betydenhet, utan lämpligen kan vid kalkbrukens taxerande till bevillning ersättas, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att ånyo fatta ett beslut, öfverensstämmande med det vid 1828—1830 årens riksmöte vidtagna, på det Kcngl. Majit, efter derom erhållen kännedom, måtte detsamma vederbörande till efterrättelse meddela; men då kalkugnsegarne under den förflutna tiden varit, genom fortsatt erläggande af nämnda afgift, befriade från den vid 1828 och 1830 års beslut afsedda förhöjning i bevillningen, har Kongl. Majit funnit den gjorda framställningen om återbekommande af de under tiden debiterade och erlagda kalkugns-afgifterna icke böra bifallas. De omförmälda ämne rörande handlingar skola till vederbörligt Utskott aflemnas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 21 Oktober 1859. Närvarande: Ha ns Excellens, Herr Justitie-Statsminislern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Elmemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. 22 Kongl. Maj:ts Aud. Proposition M 2C.
Dessa tingsgästningspenningar äro så ringa, att de icke svara mot kostnaden för 3 å 4 af de mångfalldiga resor, som nämndemän årligen måste göra, och för hvilka det nu är fråga att lemna ersättning. Till nämndemän väljer man vanligtvis sådana personer, hvilka mera än andra af allmogen äga vana vid att biträda vid embetsförrättningar, och derföre kan måhända nagongång tillämpning af det ifrågar. stadgandet komma i fråga, emedan det vid något tillfälle kan inträffa, att till biträde vid förrättningen skicklige personer af allmogen icke finnas i förrättnings-orten, då svårighet kunde möta att erhålla dem på en annan ort Det är således blott ett försigtighetsmått, som Utsk. tagit, men som högst sällan kunde komma att tillämpas. Frih. Cederströms åsyftade ändamål att StatsUlsk. skulle uppgöra ett förslag., anser jag overkställbar!, emedan resorna omöjligen kunna beräknas, och följaktligen icke ersättningen derför. Det torde få gå med dessa som med andra reseersättningar, att deraf utbetalas af dertill befintliga medel. Vill man afslå betänk., så må man göra det; men för min del finner jag detsamma så menlöst, att det gerna kan antagas. Hr Ribbing, Arvid, förenade sig med Frih. Leijonhufvud. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alt få förena mig med Frih. Leijonhufvud, samt att få erinra derom, huruledes nämndemän i egenskap af ledamöter uti häradsrätten ofta måste deltaga uti sådana förrättningar , som vara flera dagar, och der underhålla sig sjelfve, samt att Den aö Augusti f. m. 36i det följaktligen skulle vara hardt, om de tvingades att utan ersättning tillstädesvara eller utföra sådana uppdrag, som icke åligga dera i deras egenskap af nämndemän. Jag anser således billigt, att betänk, bifalles. StatsUtsk:s utlåt. N:o ?59 blejf af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den i5 dennes på bordet lagr da utlåt. N:o 260, i anledn. af K.
Åt Telée, som ensam af hennes trenne älskare hade ägt tillräcklig kärlek att ingå på detta villkor, gifver hon sig af förtjusning öfver hans present af en ny mössa; men förskjuter honom snart i högsta vrede, då den ännu obetalda Sy-Madamen inkommer på scenen med den gamla messings-värja, som Telée hade för mössan satt i pant, och, efter åtskillig ordvexling, rycker den dyrbara hufvudbonaden af hennes hjessa. Petis rusar ut i raseri; Telée drager sin olyckligt återfångna värja, sätter henne för bröstet och går förtviflad bort. Nu kommer, i slut-orden, Sensmoralen: som är, att Kärleken förklarar: Så kan en lappris-sak de största verk förstöra; Hvad icke Hin förmår, det kunna Kärngar göra. Hallman har framför komedien ”Finkel” m. m. ställt en ”Underrättelse”, hvars afsigt är att angifva den synpunkt, ur hvilken han ville att detta arbete skulle betraktas. Men samma synpunkt betecknar, tvifvelsutan, jemväl hans eget sätt att betrakta både sina skrifter och sig sjelf. ”Jag anhåller” – säger han – ”i all ödmjukhet, att denna lilla pjes måtte blifva antagen för en komedi: ty, fastän der brister mycket i reglorna, . så är den likväl i det mesta befriad ifrån det söfvande opium, som icke så sällan flyter från våra bokpressar; ty ibland tjugu af mina vänner, som jag särskildt läst den före, har icke mer än en enda somnat under läsningen . Satir 175, efter mythologien half menniska och half bock, är begåfvad med den vittra konsten att på ett fint, löjligt och saltadt vis teckna lasten och dårskapen så likt, att de känna igen sig sjelfva och flatna; lär förmodligen vara född att förbättra menniskor, ådraga sig hat, lefva fattig och skrifva komedier för en dagakarlslön. (NB. De Lärde hafva ännu icke stannat i visst beslut, om en Satir kan hafva godt hjerta; vore väl, att få höra den saken cathedraliter afgöras)
Den kostnad, hvarifrån lortfabrikörerne komma att befrias, genom convolutens erhållande, är för dem alltför obetydlig för att gifva en giftig anledn. till stämpelafgiftens förhöjning med 2 sk. för hvarje kortlek. Hvad för öfrigt angår de nu föreslagna förändrade stadgandena, så anhåller jag att emot desamma få framställa några särskilda anmärkntr. Bevilln,Ut#k, synes hafva helt och hållet förbisett den omständigheten, att kortstämplings-afgiften icke ingår till samma embetsverk sorn stämplade papperseller chartas-sigillatse-afgiften. Den förra afgiften ingår nemi. till Riksg.cont, då deremot chartagsig. -afgiften levereras till och redovisas inför K. Stats-contoret. Utsk. har sådant oaktadt tillstyrkt, att convoluter till kortlekarnes inläggning skola, genom det under Stats-cont. lydande Chartae-sig.-cont:s försorg, tillhandahållas kortfabrikunterne. Det torde vara öfverflödigt och mindre lämpligt Den a December e. m. io3 att meddela något allmänt stadgande om de ställen, livarest dessa convolut böra finnas alt tillgå, helst särskildta förhållanden å olika orter möjligtvis måste i sådant afseende tagas i betraktande. Det synes deremot böra ankomma på Riksg.- contts styrelse samt K. M:s vederbör. Bef-.htde, alt, med afseende å förekommande omständigheter, gå i författning om sättet för dessa convoluts tillhandahållande å de orter, der kortfabriker äro inrättade. Utsk. har vidare föreslagit, att Charlae-sig.-cont. skulle för kortconvoluter få uppbära samma provision, som förut är medgifven för försäljningen af stämpladt papper. Hittills har nästan ingen utgift, med undantag af kostnaden för sjelfva stämplarna, förorsakats det allmänna genom kortstämplingen. Den afgift, som nu skulle ifrågakomma, synes mig också vara nog hög emot det obetydliga besvär, som omförmälda åliggande skulle för Chartaesig. -cont. medföra. Deremot lomme hädanefter likasom hittills för sjelfva stämplingen ingen ersättning att erhållas.
Den der stora grofva karlen i sina tjocka vadmalskläder hade ingen försyn eller fruktan för att störa den sofvandes ro. Klockorna ringde. Kistan var upplyftad på likvagnen, hästar och åkdon väntade vid porten på de åtföljande. Alma hade hela tiden suttit i en länstol vid bordet. Gästerna hade helsat på henne och sedan spridt sig i rummen. Några stannade hos henne, samtalande och frågande. Hon svarade ett och annat ord, allt hur det föll sig. "Det var sorgligt! Ett så vackert barn. Och er enda gosse." "Vår enda gosse." "Och så hastigt. Var han sjuk ens en vecka?" "Fem dagar." "Bara fem dagar? Det måtte kännas tungt." I början voro alla tysta och allvarsamma, isynnerhet i salongen, der Alma satt. I ansigtsuttryck, blickar och röst sökte de inlägga deltagande och tvingade sig att iakttaga ett yttre skick, som föga svarade emot deras inre känslor. Men så snart de kommo i de öfriga rummen, återtogo de oförmärkt sin frihet. Herrarna höjde rösten, damerna hviskade och blefvo lifliga, några till och med skrattade ibland af förseelse. Då började klockorna ringa. John böjde sig ned och sade något åt Alma. Det var tid att bryta upp. En högtidlig tystnad spred sig från rum till rum. Samtalet upphörde, alla reste sig och man drog sig småningom till dörren. Marken var frusen, vagnen skramlade och skakade om kistan der under det svarta taket. Men grafven var bäddad mjuk och vacker medelst granris. Den hvita kistan sänktes ner mellan de gröna kvistarna. Menniskorna samlade sig deromkring för att se den. Presten läste, kastade mull på det vackra locket och läste åter. Alma höjde ej sina ögon från grafven. Hon hörde rösten, som läste, men förstod ej orden, hörde äfven vinden susa i träden och visste att menniskor stodo omkring dem. Men hvarför smutsade man ned den vackra kistan med den fuktiga mullen? Läsandet upphörde, presten höjde boken till pannan. Alla böjde sina hufvuden ned och skylde för ögonen. Alma gjorde ej så. Hon stirrade oafbrutet ner i grafven, likasom om hon genom locket ännu en gång velat se de kända anletsdragen.
Före sitt aftåg till krigets början hade han i Rådet yttrat, att han, ”om lyckan gynnade hans vapen, ville af alla det ryska öfvermodets minnesvårdar förskona endast Peter den Stores bildstod”. Detta djerfva hopp var då ej så alldeles grundlöst. Nu inskränkte han sig till de inför Ständerna gifna förklaringar, att han skulle ”lemna efter sig kronan, om ock ej så glänsande som Gustaf Adolfs, dock obefläckad”, och att hans ”hand skulle förr förtorka, än den undertecknade någonting som vore skymfligt för Svea rike”. Med dessa förklaringar höll han ord. Fälttåget 1790, till lands hedrande, till sjös lysande och afgörande, öppnades, efter några inledande småträffningar, med segrarna vid Valkiala och Fredrikshamn, och ändades med de två förvånande bragder, af hvilka den sista medförde freden: utbrottet ur Viborgska viken och slaget vid Svensksund. Ehuru – enligt egen enskild utlåtelse – icke född till hjelte, bar han i hufvudet den tapperhet, som de födda hjeltarne bära i hjertat161, och blef, när så påfordrades, i kraft af detta hufvud en Carl XII:s like. Fullkomligt i den sistnämndes smak var redan det lugn, hvarmed han, stängd inom Viborgska fjärden i följd af andra befälhafvares felsteg eller missöden162, under utsigten att fångas eller uthungras diktade theaterstycken samt spisade gröt och stockfisk; men ännu mera den manöver, med hvilken han omsider tilltvang sig en för omöjlig ansedd genomgång, mellan sandreflar, blindskär och de fiendtliga skeppsliniernas korsade eldar. Sjelf midt igenom dem anförande tåget, i en konungsligt flaggande slup, utmärkt af alla sin närvaros tecken, ett blottadt föremål för Svenskarnes helsningsrop och täflan, men också för det tvåsidiga kulregnet från Ryssarnes fartyg och strandbatterier, syntes han bland stupande roddare sitta med ostörd hållning, och lossa sitt eget armkläde att förbinda den som drabbades honom närmast.
Det är allt godt och väl, mine herrar, att j ställen till revolution och vänden upp och ned på hela landet för att med edra stora medhjelpare i Stockholm få konungen att begripa det folkets röst är Guds röst. Men hvad som är alldeles oförsvarligt af öfverstlöjtnant Adlersparre, är att han förer med sig en sådan mängd af trupperna. Hvart skola vi taga vägen med några händer fulla landtvärnister och några fattiga bataljoner soldater, ifall vi slutligen få behålla dem? Visserligen hafva vi att trösta oss med att vår beskyddare Adlersparre fått ihop ett lyckligt fördrag med hans höghet prins Kristian och att denne lofvat lemna Bohuslän i fred under truppernas frånvaro; men prins Kristian är blott befälhafvare öfver konungens i Danmark trupper och blir väl tvungen att bryta sina löften, om han från det kungliga högqvarteret i Köpenhamn får order att begagna sig af det nuvarande gynsamma tillfället, hvilket icke så mycket vore att undra på. Jag besvär er alltså att för vestra arméns, ja i denna stund minst halfva landets representant, öfverstlöjtnant Adlersparre, framföra att vi alla Strömstads qvinnor i gemen, som ligga fienden och gränsen närmast, komma till honom en corps, i andanom förstås, och bönfalla att han återställer oss åtminstone ett par bataljoner till vår betäckning! Säger han härtill nej, så få väl våra goda böner det oaktadt ledsaga honom och hans följeslagare på den vådliga färden till hufvudstaden för att skaffa alla lag och rätt. Jag ville för resten min major, att ni såge hur här står till, sedan den utomordentliga proklamation, som Adlersparre skref på Ökne gästgifvaregård, trängt hit och dit! Tänk er, min värdige vän, torget öfverfyldt af militärer, borgare, allmoge, sjöfolk, gubbar, käringar, pojkar och pysar, diskuterande, resonerande och framför allt allarmerande, ty sjelfva folket började misstänka sitt öfvergifna tillstånd och trodde sig bli såldt som slafvar till Ryssland. Vissa talare berättade om ett fasansfullt land, som hette Siberien, der man åt och drack endast is och der vakterna oftast stodo dödfrusna af köld med geväret i hand.
Krono-betjeningens tidiga föranstaltande vara anskaffadt och före truppens ankomst på inqvarteriugsgifvarne fördeldt, hvarvid de, Ordningen om truppers fortskaffning och persedel-transporter vidfogade fouragerings-stater, lända Krono-betjeningen till efterrättelse. §• *9* Tillfällig inqvartering erhålles alltid in natu-a; ocdi åtfölja, Tillfällig inpå inqvarterings-gifvarens bekostnad, jemte rum m. m., enligt qvartering utTariffen Litt. B., ljus och ved, den tid på året, behof deraf innåtura?lUld ln träffar, som, i allmänhet räknas ifrån den i October det ena året till den i April det andra; börandes såväl Officerare som Under-officerare, samt vederlikar, låta sig nöja med de rum, säng och sängkläder, som kunna åstadkommas. §. 2 0. När, jemnlikt föregående i8§., omständigheterna ovillkoro™ rum för ligen bjuda, att Cavalleii-trupp måste i stad inqvarteras, böra Cavaileri-truprum för hästarne, under tak, af husvärdarne anskaffas; likalepers hast*rdes hvad som öfver natten kan erfordras till krubb-pålar, i fall, något ordentligt stall icke är att tillgå. 28 Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottens U thil ande j N.o Om mat för tågande trupper, m. m. Om mat för Lefäl och vederlikar. Om ersättning för inkvartering i vissa, fall. §•
Dm 4 Maji, e. m. 143 dermed meddela yttrande öfver Herr Munck af Rosenschölds nu afgiine anförande, angående en t Uräckeligen vidsträckt Nederlagsfrihet för Stockholm, såsom correctiv emot den Finska Handeln Bifölls, Herr Mund: af Rosenschöld anhöll om Ridderskapets och Adelns tillåtelse att sitt nyssnämnde anförande med de andre Respeet. RiksStånden communicera , hvilket, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Föredrogs å nyo Stats - och BancoUtskot; tens, den 23 sistledne April afgifna, samt dea 2 dennes på bordet lagda Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens den 3 sistledne Mars meddelta Betänkande, rörande utredningen af Götha CanalBolags, Malmö och Götheborgs Disconter. Friherre Cederström, Jaeob: Då detta Betänkande förra gången förevar, anhöll jag att detsamma , i anseende till det nära sammanhang, som frågan om Disconternas utredning ägde med Penninge-väsendet och regleringen deraf, kunde få hvila, intilldess Statsoch BancoUtskotten afgifvit sitt Utlåtande i detta ämne; hvilken anhållan bief, såsom jag vili minnas, af Ridderskapet och Adeln bifallen 144 Dm 4 Maji, e. ni. Jag får nu hemställa, om icke några af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter med mig äfven vilja förena sig i den anhållan, att det nu förevarande Betänkande må få hvila tills FinancePlanen åter förekommer. Åtskilliga hördes häruti instämma.
Ståndet biföll memorialet, men återremitterade den dervid fogade tabellen, med den anmärkning, att i stället för det deri omnämnda kreditivet: ”Fonden för belåning af guld och ■silfver” borde införas hela rubriken för detta kreditiv, sådan den i Banko-reglementet Prat.-Utdrag den 2 Juli 1851. 351 finnes upptagen, äfvensom att den sista rubriken: ”Skillnad emellan den sammanräknade Sedeloch Depositions-skulden” etc. måtte få en mot den vidtagna förändringen sva rande lydelse. N:o 51, i anledning af väckt motion om utgifvande från Banken af 20,002 Rdr, emte ränta, till aflidne Kaptenen E. Skottes sterbhusdelegare; bifölls. S. D. Beslöt Ståndet att vördsamt och vänligen inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet att instämma i dess, vid föredragning den 28 i sistförflutne månad, lemnade bifall till Banco-Utskottets utlåtande N:o 45, i fråga om bildande af en kommitté för att uppgöra förslag till ordnande af Rikets finansoch penningeväsende. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande utlåtanden och memorial: N:o 173, i anledning af erhållne äterremisser å betänkandet N:o 140, angående ersättning för omkostnaderna i följd af DD. KK. HH. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning. ^Ståndet, som bifallit betänkandet N:o 140, lade utlåtandet N:o 173 till handlingarna N:o 174, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 137; lades till handlingarna. N:o 175, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 133; lades till handlingarna. N:o 176, i fråga om boställsrum åt Departements-eheferne; bifölls. N:o 177, angående begärdt statsanslag för upprensning af Ljusne eif mellan sjöarna Or och Warpen; bifölls.
Bibliotheket egt arne Vaktmästare, intilldess, vid regleringen af Canzliet år i83rj, den ena indrogs, men en Vaktmästare vore för nödigt uppassningsbiträde otillräcklig, helst hvarje fremling, som besöker Bibjiotheket, bör af Vaktmästare åtföljas, samt bokhyllors och bok-korgars transporterande icke kan af en person besörjas, aflöning för ytterligare en Vaktmästare måtte varda medgifven; bj af F. v. Zweigbergk, som uti dess från Bonde-Ståndet remitterade förslag lill Stals-reglering hemställt, att till böckers inköp måtte för Kongl. Bibliotheket anvisas ett till 10,000 R;dr årligen förhöjdt anslag. Då Kongl. Bibliotheket, såsom utgörande ett National-Bibliothek, bör ega så tillräckliga tillgångar, att det sättes i tillfälle att tillegna sig åtminstone det väsendtligare af den utländska litteraturen, hvartill det nuvarande anslaget visserligen icke är tillfylleslgörande, anser Utskottet sig böra tillstyrka, alt anslaget lill böckers inköp må förhöjas till 5,000 R:dr. Hvad angår den väckta frågan om personalens tillökande med en vice Bibliothekarie, hvarom framställning äfven vid sista Riksdagen varit gjord, men icke bifallen; så enär det uppgifna behofvet af tillökadt biträde för Bibliotbekets fullständiga ordnande och catalogens completterande, är af tillfällig beskaffenhet och icke synes böra gifva anledning till ökad tjenslemanna-personals uppförande å Stat, samt Utskottet föreställer sig, att, om, genom vidtagande serskilde åtgärder, berörde ändamål vinnes, det derefter bör blifva möjligt för Bibliotbekets nuvarande personal, alt, med egnad nitisk omsorg åt sina tjenstebefattningar, bibehålla Bibliotheket uti behörigt skick, har Utskottet funnit sig icke kunna å berörde motion tillstyrka bifall.
Prot. 9 Sami. 2 Band. 25 iq£ Prot. Utclr. cl. 13 Mars anslagets till Gevärs-fabricationen för åren 1835—1839 förskottsvis använda medel, och i afseende på nedläggandet af Norrtelje Gevärs-factori. Godkändes. Äfvensom Ståndet lät bero vid Siats-Utskottets yttrande, pag. 23 af Utlåtandet N:o 435, Litt. A, i anledning afPeter Jönssons ifrån Jönköpings Län motion om ökad beställning å gevär ifrån Husqvarna Factori. och 4:o Yttrandet, angående anslag till befästnings-arbeten å Waxholm och uti Stockholms skärgård.1 Bestämdes ett anslag för år, af 50,000 R:dr att utgå under 4 år med tillsammans 200,000 R:dr, till befästnings-arbetena å Waxholm och uti Stockholms skärgård; i sammanhang med hvilket anslags beviljande Ståndet beslöt, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, att correctionfster och arbetsfångar samt arbetslöse personer skola företrädesvis användas till ifrågavarande arbeten. Föredragning af delta ärende fortsattes uti näst inträffande Plenum. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Yid förnyad föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 12, i anledning af Riks-Ståndens skiljagliga beslut, rörande grunderne och vilkoren för Bränvinsbränningens utöfning samt afgifterne derför, fattade Ståndet följande beslut.