Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några af kongressens medlemmar framstälde till behandling frågan om dödsstraffets tillåtlighet enligt den nya skolans grundsatser. Man föreslog dervid ett uttalande, hvari-genom man förklarade, att kongressen ej var obenägen att tillåta detta straff teoretiskt, men att det för närvarande ej vore lämpligt att draga detta ämne under diskussion. Derefter behandlades frågan om den medico-legala be-sigtningen. Lacassagne föreslog att erkänna nödvändigheten af att i brottmål använda två läkare. Professor Zuccarelli föreslog deremot, att jemte apella-tionsdomstolarne inrättades en medico-legal domstol och framhöll nödvändigheten af att afskaffa den medico-legala besigtning, som tillkallades af försvarsadvokaterna. Detta förslag rönte mycket motstånd. Efter en liflig diskussion, i hvilken senatorn Moleschott tog en betydande del, blefvo Lacassagnes åsigter till en del biträdda.Derefter upplästes några vigtiga anföranden om mensko-kroppens anomalier, om indelningen af de menskliga oregel-messigheterna med hänsyn till de dem bestämmande själsrörelserna, om sjelfmordets geografi i motsats till mordets geografi samt med hänsyn till kön, ålder, ras och emigration. Vidare behandlades ämnet » om fallandesot och vansinne i fängelserna. » Frigerio från Alexandria hade rörande detta ämne författat en intressant af handling, hvari visades, att de karaktärsdrag af förnedring, som skönjas i de fallaude-sjukes anletsdrag, hjernor och kranier, äro de samma, som tormärkas hos brottslingar genom ärftliga anlag. Professor Tamburini bestred Frigerios iakttagelser, som dock understöddes af Moleschott, Lombroso, Roussel och Ferri. Vidare öfverlade man om de lämpligaste metoderna for indentifierandet af återfallen. Bertillon meddelade sin af Parispolisen använda metod. Denna består deri, att man tager mått af de vigtigaste partierna å brottslingens kropp, såsom af hufvudet, kroppslängden, ett finger o. s. v. Till hvaije brottslings mått bifogas hans fotografi.
Till yrket var han militär, liksom alla hans förfäder varit, allt sedan bonden Erik Larsson, hvilken från soldat tjente upp sig till ryttmästare och adlades 1648 med namnet Armfelt. Vår hjeltes fader, Magnus Wilhelm Armfelt, deltog såsom officer vid dét franska regementet » Royal Suédois » i ett fälttåg i Flandern på 1740-talet, under befäl af en bland århundradets snillrikaste fältherrar, marskalken af Sachsen, för hvilken han alltid behöll en liflig beundran, som gick i arf till hans son. Denne Mauritz af Sachsen, med sin tapperhet och äfventyrslusta, ridderlighet och frikostighet, med sin dyrkan af qvinnor och nöjen, blef gossens ideal. I dopet hade han endast erhållit namnet Gustaf; efter sin “ barndoms ideal antog han senare namnet Mauritz. Vid sjutton års ålder, på våren 1774, lemnade Gustaf Mauritz Armfelt sitt föräldrahem i Finland för att som fänrik tjenstgöra vid gardet i Stockholm. I fyra års tid lefde han nu ett öfverdådigt gamisonslif i hufvudstaden. Han kom under dessa år äfven i beröring med hotkret-same och med konung Gustaf den tredje. Men någon konungagunst kom ännu icke i fråga. » J^g saknade », skrifver Armfelt, » ännu hållning och lefnadsvett och satte mig öfver allt hvad man vanligtvis sätter värde på i ett hof. » En duell mellan Armfelt och en annan ung officer vid gardet under dess pågående öfning på Ladugårdsgärdet väckte Gustaf den tredjes synnerliga missnöje.Konungen tillkännagaf sin afsigt att förflytta fänriken Armfel t till ett landtregemente. För att undgå en sådan förödmjukelse begärde Armfelt tjenstledighet för att företaga en längre utländsk resa. Detta beviljades. Efter längre eller kortare uppehåll på sin gynnares och reskamrats, den ryktbare öfverste Göran Magnus Sprengtportens boställe * Brahelinna i Finland, i Petersburg, Warschau, Breslau, Berlin och Strassburg anlände den unge Armfelt våren 1780 till Paris.
Jag tror således, att de utan särdeles svårighet skulle kunna åtaga sig äfven detta bestyr, när saken en gång blir reglerad. Samme talare har äfvenledes gjort anmärkningar emot Utsk:s yttrande: »att presterskapets inkomster fördelas emellan det ordinarie presterskapet sålunda, att hvarje tjenstgörande ordinarie prestman får anständig bergning.» Den värde talaren har häruti sett en olägenhet i så måtto, att om en prestmans löneförmåner bestämdes endast och allenast med afseende på hans anständiga bergning, men han sedermera genom sjukdom hindrades från att sköta sin tjenst, skulle det vara ganska hårdt för honom, att åt en adjunkt afstå ett minimum, förutsatt att detta vore så bestämdt, att vice pastorn deraf kunde hafva sin bergning. Jag hemställer likväl, huruvida denna olägenhet är någon annan, än den, som för när:de är för alla tjenstemän gemensam; och i betraktande af den verkligen beklagansvärda ställning, hvaruti det lägre presterskapet befinner sig och hvaruppå både här och på andra ställen såväl allmänhetens som E. St:rs upmärksamhet blifvit fästad, anser jag icke någon olägenhet ligga uti Utsk:s förslag. Samme värde talare har ytterligare framställt anmärkning emot Utsk:s sats: »att all tionde, vare sig tertial-, smör-eller qvicktionde, utbytas emot en gång för alla bestämda afgifter», och ansett att om härmed menades, såsom det synes, att detta skulle bestämmas för lång tid, skulle i anledn. deraf olägenhet upstå. Jag får i afs. härpå fästa upmärksamheten dervid, att bland Utsk:s grunder finnes en, som lyder, »att lönerna beräknas uti en eller flere af de ränte - Den 16 Juni e. m. 333 persedlar, soin enl. grunderna för ränteförenklingen äro för hvarje län bestämda, och utgå efter tioårig medelmarkegång, dock att aldrig mer än en mindre del må beräknas i penningar.» Genom denna föreskrift anser jag att större delen af den värde talarens farhågor är undanröjd.
Förkommer godkänd vexel; åligge dock godkännaren, der lian skulden vidgår, eller derom öfvertygas, att densamma efter vexelrätt å förfallodagen betala till den, som styrker sin rätt att betalningen uppbära, der han ställer sådan säkerhet, hvarmed godkännaren åtnöjes, eller företer ett af vexelgifvaren och öfverlåtarne utgifvet laggiltigt bevis, som den bortkomna vexeln dödar. 542 Expeditions-Utskoltets Forslas, till und. Skrifvelse, N.o si3. 6 kap. Om vexels godkännande eller betalning af annan man än den, på hvilken den är dragen 45 §. Finnes å vexel tecknad serskild anvisning till annan man, hos hvilken innehafvaren sig anmäla bör, derest vexeln icke godkännes eller betalas af den, på hvilken densamma i första rummet ställd är, och vägrar den, å hvilken sådan anvisning lyder, att vexeln godkänna eller betala; vare då innnehafvare pligtig att jemväl emot honom protestera, på sätt förut stadgadt är, rörande protest för vägradt godkännande eller vägrad betalning. 46 §. Varder vexel ej godkänd eller icke betald af den eller dem, på hvilka den är ställd; stånde annan man fritt, sedan behörig protest upptagen är, att densamma tili godkännande eller betalning antaga, till heder, antingen för vexelgifvaren elier för någon af öfverlåta.rne; och varde den. till hvars heder sådant skett., så väl i accept eller betalnings-beviset å sjelfva vexeln som i protesten uttryckligen nämnd; vexelinnehafvaren likväl obetaget att, der han sådant godkännande ej antaga vill, sin rätt och talan emot vexelgifvare eller öfverlåtare utföra. Den sålunda mellankommer godtgöre innehafvaren protestomkostnaderna. 47 §. Finnes å vexel anvisning till någon att den i nödfall godkänna eller betala; vare han dertill berättigad framför andre, som sig erbjuda kunna, att densamma godkänna eller betala till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare. 48 §.
Aktivt hade hon föga deltagit däri, ty då icke hon ville bedja öboarne att få följa med dem på deras färder, gjordes heller inga framställningar i den vägen å deras sida, och de få tillfällena hade därför inskränkts till en och annan tur in till staden i och för uppköp i i moderns sällskap och i mästerlotsens » snäcka ». Som man för-ut hade då hvarje gång fungerat en lotslärling på några och tjugu år, en sluten, fåordig ungdom med ärlig, om ock en smula dyster blick. Många ord hade de icke bytt, hon och han, men hon kände, att hans blick ofta hvilade på henne, då hon såg åt annat håll. Och det var nu icke annat, än hon blifvit van vid där på ön. — En kväll låg hafvet lugnt som en spegel och skyarna hade alldeles stannat i sin långsamma färd. Några sparsamt utströdda stjärnor tindrade matt, men det skarpa tilloch aftagande skenet från en fyr pä ön bröt genom mörkret och framhöll hvassa klippkanter, buskager, små sjöbodar och båtar nere vid stranden, där fröken Lisen stod ute på en brygga och säg ned i vattnet. Hon roade sig med att kasta ner sand och småsten för att gång på gång framtrolla den vackra skimrande marelden. Det var alldeles tyst omkring. Endast ett egendomligt klingande skvalp hördes emellanåt från bryggan under henne, då vid någon rörelse af hafvet vattnet steg eller sjönk. Hon hade visst stått där en timme och lyssnat till dessa ljud och njutit af gnistrandet i vattnet, — och hon tycktes ännu icke hafva någon tanke på att gå hemåt, fastän det var tämligen sent på kvällen. Då hördes plaskandet och det taktmessiga, svagt dofva ljudet af åror ute på viken. En båt framträdde ur dunklet och blef tydligare, roende rakt mot bryggan. Hon hade upphört med sin sandkastning och sökte igenkänna den man, som rodde båten. När han kom nära bryggan, vred han ansiktet oeh såg åt land. Det var lotslärlingen. Han upptäckte nu också henne. Ett kort uppehåll i rodden undgick icke hennes reflexion. Men årbladen föllo strax åter jämnt som förut, till dess båtens sida sög sig fast till bryggans gamla stolpar.
Isak Ulrik Motander, tillika med Nils Svenssons från Christianstads län häraf föranledda yttrande; 7:o Om anvisande af stats-bidrag till en väganläggning mellan Öfver-Torneå och Pajala socknar i Norrbottens län; 8:o Angående gjord underdånig framställning om stats-bidrag för anläggning af kanal med bassin mellan staden Carlstad och dess hamn vid Kanike-näset; samt 9:o Angående tillhandahållande, äfven för nästkommande statsreglerings period, af det till bidrag vid inrättandet af pensions-anstalter för Folkskole-lärare beviljade anslag. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Ulskottet åtskilliga af Nils Svensson från Christianstads län, den 7 i denna månad inlemnade handlingar, angående jernvägsfrågan. Likaledes föredrogos och remitterades till samma Utskott ett af Josef Smedberg från Elfsborgs län nu ingifvet skriftligt anförande, jemte dervid fogade hand lingar, angående anslag till aflönande af en extra Provincial-läkare inom Kinds härad. 946 fr et.-Utdrag den U Mar» i$$f. Den 14 Mars. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till sammansatta Bankooch Lag-Utskottet ett den 11 dennes bordlagdt, af Grefve Frölich, David, afgifvet anförande till närmare utveckling af en utaf honom väckt, den 4 sistlidne December till samma Utskott remitterad motion, om förändring i lagstiftningen för enskilda Banker. Frän Högv. Preste-Stdndet. S. D. Företogs, i öfverensstämmelse med föreskrifterna i 66 och 67 §§ Riksdags-ordningen, val af Fullmäktige1’ för Preste-Ståndet i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor, samt deras Suppleanter; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande och rösternas summering, vara utsedde: Till Fullmäktige 4 Rikets Ständers Bank: Wetenskaps-Akademiens Astronom, Professoren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden och af K. Ryska S:t Annae-ordens 2:dra klass, Magister N. H.
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde, den 2 dennes på bordet lagda, utlåtanden: N:o 181, i anledning af väckt motion om anslag till uppköp af passande djur för 2tne stamschäferier; N:o 182, i anledning af väckt motion om statsbidrag för sänkning af sjöarne Hjelmaren och Qvismaren; N:o 183, i anledning af väckt motion, angående löneförbättring för Komministrarne i hufvudstaden; N:o 184, i anledning af väckt motion, angående inlösen för statens räkning af 200 exemplar af en geografisk statistisk karta öfver Sverige, jemte beskrifning öfver riket; N:o 1S5, i anledning af väckt motion angående inköp af Tidskriften ”Läsning för folket;” N:o 186, i anledning af väckt fråga om anslag till understöd för utgifvande af läroböcker för folkskolorna och läseböcker för allmogen; samt N:o 187, i anledning af väckta frågor om förändring i hittills gällande stadganden, „ angående influtna bevillningsmedels leverering. S. D. Föredrogos och biföllos Statsoch Lag-Utskottens nedannämnde den 2 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 14, i anledning af väckt motion om serskildt anslag för fångars vård; och N:o 17, i anledning af väckta motioner om befrielse för dels alla rikets städer, dels vissa af dem, från skyldighet att bekosta fångars underhåll. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets den 2 dennes på bordet lagda memorial: N:o 54, i anledning af erhållen äterremiss af utlåtandet N:o 35. angående afskrifning af f. d. handlanden M. J. Bergelius’ skuld till Banko-discontverket, vidblef Hidderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut; och ladcs detta memorial till handlingarna. S, D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets den 2 dennes på bordet lagda memorial: N:o 55, med hemställan om afskrifning af ett odlingslån.
I skålp. 6 arbetad too R;dr v. 20 48 ALUN: 17 lisp. 12 . IO __ andra slag 17 lisp. 7 24 — 20 — io . - AMBRA 1 lod. 1 IO ANGELICA . APELSINER 100 st. 2 IO APOTHEKSVAROR i denna Taxa ej specificerade: Enkla Medicinalier sammansatta .. ARSENIK, till införsel af Apothekare, och, efter erhållet serskildt tillstånd af Coimnerce-Collegium, för Fabriksinrättningar 100 R;dr v. ioo R:dr v. 1. skålp. c 0 1 — 6 I F ri a 70 ASKA: Rå af träd eller andra vegetabilier 1 lisp. I 6 8 "»O Pott-, vällad eller oraffinerad 1 lisp. — 1 2 — 2 16 — raffinerad och calcinerad , —i1 lisp. 8 1 Anjovis, re Fisk. j Alita, Tennoch Bly-, se Tenn-*»k*. Arna, se Bränvin af Risl Bils. till R. St. Fröt. i834. 5 Sami. i Afd. t l°:te Häftet. a Bevillnings-Utskottets Förslag till Tulltaxa. Tullvärde. Qvantitet för Tullbcräkn. Införsel-lull. Utförsel-tull 4o ASKAR och DOSOR af sammansatta eller såsom arbetade ej specificerade ämnen ASSA FOETIDA 100 R:dr v. 1 skalf). 25 4 — F ri a I 12 BALSAM: Siden: Flors . andra slag, utom Sammets . Halfsidend:o [ 00 R;dr V. t skålp.
Ur släden steg en gammal dam, som bar lång, svart sammetskappa med många lag af kragar öfver axlarna. Hon var krokryggig och hade svårt för att gå. Hon kunde knappast lyfta fötterna så mycket, att hon kunde komma uppför trappan. – Ingrid – sade nu bergsrådinnan och såg upp från stickningen. – Jag tyckte mig höra, att fru Sorg kom. Det måtte ha varit hennes klocka, som pinglade. Har du märkt, att hon aldrig har dombjällror på sina hästar, bara en liten, liten klocka, men man hör den, man hör den? Gå nu ned i förstugan, Ingrid, och bed fru Sorg vara välkommen! Då Ingrid kom ned i förstugan stod fru Sorg och talade med jungfru Stafva ute på verandan. De lade ej märke till henne. Ingrid såg med förvåning, att den krokryggiga gamla damen hade något gömdt under alla sina kragar, som liknade svart krusflor. Det var mycket väl instoppadt och undangömdt. Ingrid fick se noga efter, innan hon upptäckte, att det var ett par stora läderlappsvingar, som hon på detta sätt försökte dölja. Flickan blef än mer nyfiken på fru Sorg än förut och försökte att få se hennes ansikte, men hon stod och såg ut öfver gården, så att detta var omöjligt. Det såg Ingrid dock, då hon sträckte upp handen mot jungfrun, att hon hade ett finger mycket längre än de andra och att ytterst på detta fanns en stor, krokig klo. – Allting är sig likt här på gården? – sade hon. – Ja, nådiga fru Sorg – sade jungfru Stafva. – Ni har inte planterat några blommor eller satt om några träd. Ni har inte lagat bron eller skyfflat bort gräset ur allén. – Nej, nådig fru. – Det är alldeles som det skall vara – sade den nådiga frun. – Ni ha väl inte vågat er på att försöka finna reda på malmådern eller att hugga undan skogen, då den vill växa ned i åkern. – Nej, nådig fru. – Och inte rensat upp brunnarna? – Nej, inte rensat upp brunnarna. – Här är ett godt ställe – sade fru Sorg – här trifs jag bra. Om några år skall här vara så, att mina fåglar kunna få bo i hela huset. Ni äro mycket snälla mot mina fåglar, jungfru. Jungfrun neg ödmjukt vid berömmet.
Grefve Grönlie dt, Clas: Anmärkningar vid Herr Herr Lgaerhjtlmr anföranden. Att Rikets försvar tfll sin sammansättning bör tillskrifvas snarare en historisk härkomst, an någon consequent uttänkt idé. Ått Sverige ej bör eller kan ha tvenne fulländade försvarssystem nemligen tillsjöss och lands sorn hvart för sig fordrar full - Lagerhjelmt Memorial, Undertecknad1 anmärk-: ningar dervid. Det historiska äro Våra Förfäders bragder och de voro vidt omfattande; 1 kväl hade Gustafi, Eric XIV, Gustaf Adolph och Carl XI, grundliga idéer hvad sjö-vapnet angick och först under detta sednare seculutn kan tillskrifvas inconsequence, då ensidiga åsigter blefvo verkande pch 2 sjÖ.vapen inrättades med dermed följande felaktiga åtgärder. Jag tror att Sverige, kan och mäste ha, både sjö- och landtförsvar; men sorn sjöförsvaret motstår första anfallet af fienden, må - Den 6 Martii, m komliehet och kanske ste det vara af den nahvar för sir upptager tur och den kraftattdet alla de tillgångar som både kan vara offenkunna lemnäs till förcivt och defengivt. svaret. Att för länder sora omgifvas af skärgård en örlogsflotta egenteligen är ett offencivt krigsHiedel. Sjöförsvaret fordrar hefästade hamnar och sjö- fästningar hvilkas garnizon minska Arméen och draga Armé, ens operationer i otid från det inre till grän* särna. Sveriges skärgård år af helt olika beskaffenhet än Finlands, den var trång och grund i djup, vår är deremot öppen af djupt vatten, följaktligen fordras olika vapen atta densamma agera, måste bägge vapnen förenas och måste vara så kraftige att de innebära fullkomlighet. Derföre bör vi ej ha mer än ett sådant stal. le, som försvarar sig sjelf och detta hafva v| förmåga till - Herr Lagerhjelm med* gifver dock att en tillräcklig örlogsflotta i sjön sätter Riket i verkelig sjelfständighet—. När vi kunna åstad* Dm fi Martti.
Men jag tror, att hvar och en, som har någon erfarenhet i jernhandteringen, skall kunna vitsorda, att sådant Tackjern, som för tillverkning af Stångjern är ganska tjenligt, ofta vid omsmältning icke blir användbart till Gjutgods; beroende detta dock mycket på sältet, huru omsmältningen sker. Emedlertid lärer väl icke kunna nekas, alt, i allmänhet sagdt, Tackjern för Gjuterievnas behof bör vara mera nödsatt, än man för Stångjernssmidet önskar sig. Då nu de, som här i landet egenteligen tillverka Tackjern till afsalu, nemligen de egenteligen så kallade Bergsmännen, hufvudsakeligen dervid afse försäljning till Slångjernsverken, vore det väl högst obilligt, otn de skulle stadna i något ansvar derföre, att till Slångjerrissmide dugligt tackjern, sorn de till en Handlande försålt, och denne sedermera lill ett Gjuteri afyttrade, icke befunnes lill Gjutgods tjenligt. Ej eller tor - 248 Den 29 December e. m. de köpmannen derföre böra ansvara, dä bans begrepp om' Tackjern ofta torde inskränka sig endast till dess vigt och pris. Att säga, det stämpeln å Tack jernet antyder dess beskaffenhet, är väl icke aldeles rigtigt. Stämpeln utvisar egenteligen endast tillverkningsstället, ty då vid en Bergsmanshytta ofta finnas 20 eller flere serskildte Intressenter, och desse merendels blåsa i flere hvarf, och hafva olika Malmrede under en och samma blåsning, är det väl icke tänkbart, att likartadt Tackjern deraf skall erhållas, ehuru alltsammans kan vara till Stångjernssmide ganska godt. I följd af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag tro det böra bero af Gju teriägarne sjelfva, att genom serskildte aftal förskaffa sig sådant tackjern, sorn do behöfva.
Frånvar. då K. M:s nåd. propos. om colonien St. Barthelemys återställande under Sveriges drätsel och förvaltning upptogs till remiss, har jag genom relaterandet i Statstidningen om den dervid förfallne discussion erhållit första underrättelsen om att 2:ne olika meningar uppstått: den ena, att colonien icke borde frän Svenska Kronan afsöndras, den andra, att den borde försäljas till någon främmande makt. I valet emellan dessa motsatte äsigter sluter jag mig till den af Frih. Sprengtporten uttalade och af Frih. Ridderstolpe, Fredr., understödda, ”att colonien borde bibehållas”. Man bör ej för hastigt misströsta om, att ju ännu, under en bättre förvaltning något kunde blifva af denna försmådda coloni, Jag mins att för mänga år sedan colonien hade en Justitiarie dävar. Prot.secret. Bergins, sorn några år efter sin återkomst hit föreslog, att på Barthelemy göra försök med att plantera madera-vinstockar. Nog tror jag att sådana der kunnat vexa; men huruvida producten blifvit maderavin betvitlas. Samme nitiske embetsman inlemnade und. ansökning om att blifva hugnad med en expectans-lön, emedan den lön han, såsom qvarstående vid Colonialdepartemenlet, i sin tur varit berättigad till, under hans frånvaro i colonien blifvit tilldelad någon annan. Uti den und. ansökningen förekommer en ganska sirlig strof, som jag vill kunna berömma mig af att hafva räddat undan tidens glömska. Hr f. d. Justitiarien, Prot.- secret. Bergius hade vid afresan från St. Barthelemy gjort en liten sjöresa utmed en liten sträcka af Americanska fasta landet, och återvändande till Europa vistades han en liten tid i Florens.
Äfvenledes anser jag, att de bref, som i breflådor på ångbåtar inläggas, utan att vara försedda med frimärken, borde icke endast af brefemotlagaren ersättas med postporto, utan äfven all, i annat fall, brefemoltagaren måste betala, ej allenast fullt porto, ulan ock derutöfver serskild lösen, motsvarande eli enkelt porto, pä sätt i K. M:s Nåd. Propos. är föreslaget, och således anser jag, alt 5de och öde punkterna i denna propos. äro lämpligare än Gr. Björnstjernas reservation I fjerde punkten af reservationen är sagdt, alt lösbref och lokalbref må emot hittills stadgad afgift befordras samt denna afgift fortfarande tillkomma postföivallarne; börande likväl dylika bref, för alt geuom Postverket forlskaffas, i vigt icke 92 Den 7 Juni e. m. få öfverstiga, lösbref 8 lod samt lokalbref 4 lod. K. M:s Propos. innehåller 16 lod såsom maximum för lösbref. Jag är af den öfvertygelse, afl för många, som bo på landet, är del nyttigt, all vigten af dessa bref ej alltför myckel inslträukes. Visserligen sker missbruk med dessa lösbref, men 8 lod torde vara en större inskränkning än som är nödig, och en stor inskränkning i begagnandet af lösposterna anser jag icke böra ega rum. 1 femte punkten af Gr. Björnst jernäs reservation står, att ”till brefdragare,” der sådane af General-Post-Styrelsen anställas, skall för hvarje bref, sorn till adressaterne hembåres, af desse betalas 1 sk b:ko. Jag anser det 8:de mom. i K. M:s Nåd Propos. vara bättre och mera bestämmande, ty ordet ”sorn” innefaltär icke uågol åliggande för postkontoret alt låta brefdragare hembära bref, utan blott ett medgifvande, att om dessa bref bäras bern, sä betalas de med 1 sk. b:ko.