Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bj elkar och Spar rar , Ylleväfnader , Kort, Krut, Halfsiden-schavlar, samt inbjudningen angående stafningssätlen af orden glycyrrhiia och sonda; hvaremot Ståndet vidblef 552 Prot.-utdrag den 17 Juli 184-8. förut fattade beslut, rörande öfrige till Ståndet gjorda inbjudningar, samt förklarade sig godkänna alla i memorialet förekommande voterings-propositioner, med undantag af dem, hvilka, såsom en följd af nu antagne inbjudningar, komma alt anses förfallne. Sedan, efter anställd votering, Utskottets vid artikeln ”Band” framställda inbjudning, att Ståndet måtte förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, i afseende på af dem antagne förbud å Sammets _,- Sidenoch haijsidenband_, blifvit afslagen, beslöt Ståndet, uppå framställning, att vidalia de i memorialet förekommande fall, der, i fråga örn införsel-förbudens upphäfvande eller bibehållande, 2 Stånd i sine beslut slädnät mot 2, återremiss skulle ega rum, och att Utskottet skulle inkomma till Stånden med voterings-propositioner, på det att omröstning i förevarande afseende måtte i förstärkt Stats-utskott kunna anställas. Hvad Utskottet föröfrigt yttrat och hemställt, godkände Ståndet, sorn derjemte förklarade, att den uppfattning af Ståndets beslut, hvilken Utskottet förutsatt vid artikeln Skomakare-arbeten, vore den rätta. S. D. Föredrogs BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens memorial JS'.o Wj i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Samtliga af Utskottet lill Ståndet framställda inbjudningar antogos, med undantag af dem, som finnas anmärkte under § 27 och 2:dra mom. af 66 §, i afseende å hvilka Ståndet vidblef förut fattade beslut och godkände de föreslagne voterings-propositionerne.
Uti memorial till Rikets Ständer den 23 Oktober 1809 yttrade Konslitutions-Utskottet alt, ”Utskottet å ena sidan, ej lemnat utan uppmärksamhet, att ”Ärkebiskopen är en bögl representerande person såsom Chef för hela Presterskapel ”och sjelfskrifven Talman vid Riksdagar, att det anseende han eger inom alla stift bör ”ej mindre komma i betraktande, än det förtroende han njuter inom ett enda, och att ”någon gång den är tjenligast lill förman, hvilken har minst intima relationer till ”deni han skall styra, och derigenom är i tillfälle att vara strängast oveldig.” Utskottet tilläde vidare, ”att Utskottet, ä andra sidan, för sin del måste medgifva, det Upsala stift ”i frågan om Ärkebiskops-val framför alla andra borde höras, och om ej decidera, åtminstone dervid någorlunda inflyta, för att ej, tvärtemot sin önskan, förses med en ”styresman, som det törhända ej känner och som med missnöje skulle einotlagas.” Utskottet föreslog derföre ock, ”för att i någon män närma Upsala stifts rätt till de ”öfrigas, åt hvilka deras fria val är förbehållet,” att i 29 § Regerings-Formen skulle införas del tillägg, att ”Upsala stifts röst vid Arkebiskops-val må beräknas lika med ”fern Konsistoriers.” Detta förslag, antaget alt hvila till följande Riksdag, blef, sedan dess slutliga pröfning vid 1810 och 1812 årens Riksdagar blifvit uppskjuten, vid 1815 års Riksdag af alla fyra Stånden godkändt (Bihang till samtl. Riks-ståndens prot. 1815, öde del. sidan 97); men Kongl. Maj.l fann icke skäl att, dertill samtycka (a. st. örte delen 3:dje Afdelningen sid. 2,213). Vid samma Riksdag framlade Konstitutions-Utskoltet, utan motivering, ånyo samma förslag, dervid Ärke-stiftets röst dock inskränktes till motsvarighet, mot tre Konsistoriers.
Af sådan anledning har Utskottet ansett den begärda summan af 8,000 r:dr böra ställas till Kongl. Majits disposition att under 3 år utgå til] afvittrings-ärendenas fortskyndande i Westernorrlands samt Westeroch Norrbottens län: men som ifrågakomna anslag icke är till de ständiga behofven hänförligt, bör detsamma, efter Utskottets tanka, bland de till extra statsregleringen hörande utgifter upptagas, hvarföre Utskottet får hänvisa till det utlåtande, som deröfver framdeles kommer att afgifvas. l5:o. Med tillkännagifvande, att Kongl. Maj:t, i ändamål att söka afhjelpa den på Gottland rådande, för jordbruket derstädes serdeles skadliga egoblandningen, vidtagit förberedande åtgärder samt dertill af besparingarne å sjette Hufvudtitelns anslag för jordbruket, handeln och näringarne anvisat erforderligc medel, till följd hvaraf socknarne å ön nu mera blifvit af vederbörande landtmätare indelda i vissa skifteslag och ett af dessa, hvars samtlige delegare i sådant afseende sig anmält, komine att på det allmännas bekostnad läggas i laga skifte, för att ådagalägga de fördelar, som genom så beskaffade skiften kunde beredas, har Kongl. Majit, enär ytterligare anslag af allmänna medel till uppmuntran för dem, som först anmälte sig till skiftens erhållande, blefve behöfligt intill dess skiftesverket kommit i gång och hunnit allmännare visa sina välgörande verkningar, föreslagit Rikets Ständer att för den tid under hvilken nästa Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. 15 statsreglering blefve gällande, ett förslags-anslag för befrämjande af sådana laga skiften på Gottland, som innehafvare af redan i fastställdt storskifte lagda hemman enhälligt begärde, måtte på afdelningen för jordbruket, handeln och näringarne varda uppfördt till ett årligt belopp af 2,000 r:dr. Utskottet, sorn till fullo uppskattar värdet af sådana åtgärder som leda till jordbrukets förkofran, betviflar dock lämpligheten af den utväg, som nu blifvit föreslagen till befrämjande af skiftesverket på Gottland.
Begge dessa riktningar voro äfven nyplatonska filosofiens – den antika forskningens sista titaniska ansträngning att storma himmelen. Allt förenade sig att öka Juliani hänförelse: lärarens personlighet, lärans beskaffenhet, som ur dialektikens klarhet förde genom mystikens hänförande halfdager in i theurgiens aningsfulla mörker, ja äfven det sätt, hvarpå hon framställdes, då hon endast med sin egen kraft ville öfvertyga. Deras hemliga sammankomster fortgingo flitigt i trenne månader. Derefter återvände Krysanteus till Athen, qvarlemnande hos sin lärjunge outplånliga känslor af vördnad och kärlek. Tvenne år derefter inträffade, att Gallus, som af Konstantius blifvit iklädd värdigheten af Cæsar, föll offer för sin gynnares vilda misstänksamhet, ökande hekatomben af anförvandter, som denne slagtat. Gallus hade ockrat med sin korta regeringstid, för att hinna förvärfva ett rykte värdigt Caligulas och Neros. Hans bror, den för statssaker alldeles främmande Julianus blef endast på Konstantii gemåls förbön räddad och skickad från hofvet till Athen. Han hörde sin förvisningsdom med hemlig glädje. Under sin vistelse i Athen blef han Krysanteus’ gäst och för andra gången hans lärjunge. Sex månader, de lyckligaste i Juliani lif, hade han tillbragt i vishetsgudinnans stad och Akademias lund, då en kejserlig befallning nödgade honom återvända till hofvet, som då vistades i Milano. Från den tiden hade Krysanteus icke återsett sin älskade lärjunge, men verlden uppfylldes snart med dånet af hans bedrifter. Julianus i spetsen för Galliens legioner hade besegrat de allemanniske barbarerna i flera blodiga drabbningar. Hans ära hade väckt Konstantii afund. Hofvet gycklade förgäfves öfver „den skäggiga apan, som lärt krigskonsten af Krysanteus i Athens trädgårdar“. Hånet förstummades af nya bedrifter. På slagfältet vid Strassburg knäböjde sju germaniska konungar och tio furstar för sin besegrare, den skäggige filosofen.
Bränvin må väl i bela fastag, större eller mindre, dock cj under en ankare, försäljas, men icke utdelas eller utmätas å öppna farvägar eller offentliga samlingsplatser på landet, i segelleder, i utoch landlhamnar, samt vid stränder, ej eller å torg, i hamn eller å öppen gata inom stad. Den häremot bryter, bote 20 R:dr Banco och blifve derjemte, vid hvarje slikt fall, förlustig det bränvin, hvaraf utdelningen eller utmätandet skett. Till samma ansvar vare den förf allen j som å landsbygden får med bränvin ifrån by till by eller frän gärd till gård att dermed köpslaga. § 41. Den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 R:dr Banco. Sker sådan förbrytelse andra gången, plikte han 20 lt:dr Banco. Föröfvas dylik förbrytelse tredje gången eller oftare, bote den tilltalade hvarje gång 40 R:dr Banco. Är oloflig bränvinsförsäljning af beskaffenhet alt kunna hänföras till krogrörelse, bote förbrytaren som ofvan i hvarje serskildt fall stadgadt är; och vare det i försäljningsrummet befintliga bränvin, jemte de käril, hvaruti det tinnes förvaradt, beslag underkaslaclt och förverkadt. Till enahanda ansvar vare äfven den förfallen, som, utan att lill bränviusminutering vara berättigad, tillåter, att det hos honom köpta bränvin må till större eller mindre del på stället förtäras. Uti öppna salubodar, bodkamrar och på conior eller apothek må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsa lisei-, emot eller ilian betalning, i minut utdelas eller annorlunda tillhandahållas, vid ansvar, som för oloflig bränvinsminulering här ofvan stadgadt är. § 42. Gästgifvare, källareoch värdshusvärdar samt spisqvarlers-eller näringsidkare, som rättighet lill bränvinsminulering innehafva, skola, derest Ber.-, Lag-, sami Allm.
Att förstärka gardets leder, hafva alla liniens bataljoner, vid artilleriet fält-divisionerne, hvar och en inom tillhörande vapen, enahanda rättighet. Ofvergången från linien till gardet sker sålunda: alt den i tur varande brigadens lista bataljon lemnar 4 man, dernäst den andra, o. s. v. hvarefter turen öfvergår till nästa brigad. Bestämmandet af de soldater, som från en liniebataljon skola öfvergå till gardet, tillgår sålunda: att hvarje kompani,- sqvadrons eller batterichef föreslår 2 man, af hvilka bataljonschefen vidare till brigad-chefens afgörande föreslår de, hvilka till gardet skola afgå. Antalet af dem, hvilka under loppet af året skola öfverflyttas såväl till gardet som lill linie-kavalleriets gendarmer, bör vara bestämdt före d. 1 April; sjelfva öfverflytlningen kommer likväl icke att försiggå förrän med detsamma sommaröfningarne äro slutade. Efter fullgjorda 6 tjensteår, äger frivillig förnyelse af tjenstetiden rum, såväl för manskapet vid gardet, sora för liniens stamsoldater och frivillige. Tiden å hvilken förnyelser af tjenstetiden får ingås, är alltid 3 år åt gången, och bör öfverenskommelse derom träffas sista tjensleåret före d. 1 April. Den 11 Mars f. m. 157 All förnyelse af tjenstetiden åtföljes af förhöjd aflöning. *) Då K. M. anser nödigt till landets försvar sätta arméen på krigsfot, skola 2:dra och 3:dje beväringsklasserne (beväringssoldalerne) genast ingå i tjenstgöring vid sina brigader, och erhålla då aflöning, underhåll och beklädnad lika med stammen. l:sta bevärings-klassen (bevärings-rekryterne) och efter dem, de, hvilka inträda i beväringsåldern under den lid kriget påstår, ingår i arméens reserv för att dertill användas sedan 4:de klassen enligt hvad i föregtde blifvit föreskrifvet, först utgått.
Reservanten har visserligen rätt deruti, att jernhandteringen icke kan lyftas genom förminskning af denna skatt; eller derigenom bringas till något blomstrande tillstånd, eller ens innefattar någon säkerhet för dess idkare, att handteringen derefter kan bära sig, men nedsättningen bidrager dock i sin nion att minska tillverkningskostnaden, och det kan väl ej vara meningen säga, att det icke är värdt att Staten afsäger sig skatten, då jernhandteringen i allt fall icke bär sig. Den värde reservanten kallar förslaget om nedsättning ett försök i Statsekonomien. Enl. min upfattning af betydelsen utaf detta ord eller rättare, enl. beskattningstheorien, som torde vara den vetenskap, som här är i fråga, måste väl det rätta vara, att hvarje näring skall beskattas i den mon den bedrifves med mer eller mindre fördel, d. v. s. att Staten tager skatt af serskilda medborgare i förhållande till deras inkomster. Det måtte väl vara de riktigaste Statsekonomiska principer i detta fall. En annan reservant, nemi. en ledamot af PresteSt., har trott sig hafva gjort en stor uptäckt deruti, att han i den nyss åberopade tablåen har funnit ett misstag, emedan der står, att 3,115 Ska skulle, efter förvandling i stapelstadsvigt, rätteligen utgöra 3,315 S/m, och alt skillnaden i dessa summor skulle lemna stångjernsproducenten i penningar en vinst af 4,800 R:dr. Hvar och en, som förstår förhållandet, finnér, att det är en miss-skrifning, och alt priset på stångjern således icke blir hvad reservanten uptagit. Tillverkningskostnaden af ett Sklt blifver, rätteligen beräknad, 14 R:dr 13 sk. 6 r:st.; och troligen skulle ingen tycka, att när stångjern blifvit såldt till 15 R:dr, bruksegarne erhållit någon afundsvärd vinst. Men efter vi tala om denna tablå, anhåller jag att få erinra, att deruti dels åtskilligt blifvit oriktigt uptaget, hvilket lätt kan kontrolleras, dels ett och annat uteglömdt, som ökar tillverkningskostnaden.
Samtidigt med Öfverste Ericsons förordnande lill Chef för statens jernvägsbyggnader uppdrog Kongl. Majit åt en af sakkunnige personer sammansatt Kommitté Kongl. Maj:is Nåd. Prop. M 26. 3 alt, efter föregående topografiska och statistiska undersökningar, uppgöra förslag till stamjernbanors riktning, anläggningssätt och beskaffenhet, i ändamål att derpå måtte kunna grundas en framställning till Rikets nu församlade Ständer angående verkställighet af de större jernvägs-anläggningar, hvilka borde af allmänna medel bekostas. Denna Kommitté har under den 30 sistlidne September till Kongl. Maj:t inkommit med underdånigt förslag i ämnet, och dervid tillika yttrat sig öfver åtskilliga till Kongl. Maj:t ingifna och till Kommittéens utlåtande i nåder remitterade framställningar i afseende å stambanornas sträckning genom särskilda provinser. Efter en redogörelse för de hufvudgrunder, hvarpå, enligt Kommittéens åsigt, ordnandet af Svenska jernvägssystemet hör hvila, föreslår Kommittéen följande fem jernvägslinier, jemte nödiga sammanbindnings-banor dem emellan, nemligen: A. Vestra Stambanan, eller den, som bör förena Stockholm med Götheborg. Yid bestämmandet af den riktning, som denna stambana efter dess utgående från Stockholm skulle i början komma alt. taga, har Kommittéen funnit hufvudsakligt afseende böra fästas å riktningen för den blifvande Norra Stambanan, nemligen från Stockholm öfver Upsala till Gefle.
Icke nödigt derföre, att obligationerne L sin närvarande form ingalunda sakna användbarhet, derest Banken skulle behöfva att, genom deras försäljning, antingen förskaffa sig silfver eller minska den utelöpande sedelstockens tryckning på metalliska cassanj — icke nyttigt dels derföre, att en kostnad i papper, gravur och tryckning af omkring 5,000 R:dr vore fruktlöst använd; dels emedan den större beqvämlighet för allmänna rörelsen, som obligationerne onekligen erhölle genom förminskningen af deras valör och format, skulle föranleda dertill, att de, en gång utgifne, snart antoge karakter af ett från man till man löpande nytt slags sedelmynt, hvarigenom det ändamål, som med deras afyttrande från Banken afsågs, skulle helt och hållet förfelas, och Banken till på köpet förlora sin ränte-inkomst”. Hör till Statsock Banco-Utskotiens Memorial, N.o 136. 7 Å Bankens återstående fordran för försferäckniugar till 1808 och 1809 årens krig, hvilken fordran den sista December 1844 utgjorde 3,520,000 R:dr Banco elier 1,320,000 R:dr silfver efter 1830 års myntfot, skall Riksgälds-Contoret årligen erlägga i capital-afbetalning 88,000 R:dr Banco, svarande emot 33,000 R:dr silfver, och derjemte fyra procents ränta för det hvarje år den sista December återstående capital. Obligationer, daterade den 31 December 1844, utfärdas af RiksgäldsContoret uti trenne Serier, Littts A, B och C å 125, 250 och 500 Riksdaler silfver, med serskild nummerföljd för hvarje valör, nemligen: 1.520 stycken å 125 R:dr silfver 190,000: 1,480 „ å 250 „ „ 370,000: 1.520 „ å 500 „ „ 760,000:
Jag får likväl taga mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att 22:dra punkten involverar äfven ett annat anslag, sorn kommer före den 22:dra punkten och som visserligen bordt vara afgjordt innan den 22:dra punkten föredrages, nemi. att anslaget för artilleri-underofficerarnes beklädnadspenningar skall ökas med 2,560 ndr. Denna fråga borde väl först varit afgjord, innan den 22:dra punkten företogs till afgörande. Hr von Troil: Lika med Frih. Tersmeden anser äfven jag, att det är alldeles omöjligt att nu till afgörande företaga så väl det 2:dra mom. af nu ifrågavar. punkt, som den 22:dra punkten i sin helhet, förr än R. o. Ad. har beslutat öfver den punkt, sorn har afseeende på förökande af artilleri-underofficerarnes beklädnadspen - 124 Den II Mars f. m. ningar. Jag förnyar således min vördsamma hemställan, atl sista mora. i denna punkt nu måtte uppskjutas tilldess vi komma lill den 22:dra punkten.
Men sedan grät jag öfver mig själf, öfver att Elsa skulle resa ifrån mig. Ty hon var obeveklig från första stund. Inte var det kärlek till barndomsvännen, som dref henne dit ut, utan, som hon sade, det var utsikten att få slippa ifrån det enformiga slaflifvet vid symaskinen. Och mig ville hon ha med sig. Både Anna och Ragnar skulle taga emot mig med öppna armar, det visste vi ju. Men jag var lika envis som alltid. Förr ville jag komma på fattighuset eller svälta ihjäl här hemma, än jag följde med. Elsa grät och bad mig. Amerika hade alltid varit hennes dröm, tillstod hon. För min del hade hon så länge stridt emot, men detta tillfälle till en tryggad framtid kunde hon inte låta gå sig ur händerna. Hon hade fattat sitt beslut, hon var ledsen att behöfva lämna mig, men hon kunde inte afstå från att fara. Så reste hon, ensam, utan att kunna språ- ket, men med godt mod. Fästmannen hade skickat rikligt med respengar, han var äfven lycklig och väntade henne otåligt. Och jag stannade kvar och fortsatte samma släp som förut. » Fru Möller satte handen för ögonen och förblef tyst en lång stund. Jag vet inte, om hon grät, men jag tordes inte störa henne, utan väntade tyst på, att hon skulle fortsätta. Efter ett par minuter började hon igen, men i en helt annan ton. Förut hade hon berättat ifrigt, liksom jagad af de påträngande minnena, nu talade hon sakta, nästan mödosamt. » D e här åren, det är bara litet mer än tre år sedan Elsa reste, hvad de ha varit långa, nästan som tio andra! Så många bref som jag har fått! Alla tre skrefvo de så vänligt, Anna hade ett sådant trefligt rum för den gamla, Elsa längtade att få visa mig sin lilla gosse. Ragnar, han nästan erbjöd sig att komma och hämta mig. A l l a tre sörjde de öfver, att jag skulle behöfva lefva så ensam, skrefvo de. Och jag längtade förstås efter dem allesammans, tänk att aldrig få se sina barnbarn, det kändes svårt. Men jag hatade Amerika, och jag skref, att hellre än jag satte min fot i det landet, ville jag sörja mig till döds i det gamla hederliga Sverige.
I öfrigt hade svenska fartyg och deras laddningar blifvit i Belgien tillförsäkrade enahanda behandling, som belgiska fartyg och deras laddningar derstädes åtnjuta, äfvensom i allmänhet vore stadgadt, att de förmåner, som i fråga om handeln och sjöfarten äro eller ytterligare kunna blifva de mest gynnade nationer beviljade, jemväl skola komma Sverige till godo; Siats-Utskottets Utlåtande N:o 166. 11 hvarjemte traktaten innehöll bestämmelser rörande Sveriges deltagande i aflösningen af Sehelde-tullen, hvartill samtycke lemnats mot vilkor: att allösningssummans totalbelopp icke öfversliger en summa af 36,000,000 Francs; att Belgien tager på sin andel tredjedelen af detta belopp; att återstoden fördelas emellan öfriga stater i förhållande till deras sjöfart på Scheiden; att Sveriges andel ej kommer att öfverstiga en summa af 545,000 Francs; alt denna andel skall gäldas medelst annuiieter till lika belopp, inbegripande kapital äfvensom ränta efter fyra för hundrade på de icke inbetalda kapitalbeloppen; att annuiteterna bestämmas til! 25 och den första erlägges i Brusse! den 1 Januari 1866; att räntan å annuiteterna beräknas från den dag, då ratifikationerna af traktaten emellan Belgien och Nederländerna af den 12 sistlidne Maj ulvexlas; samt att Sverige eger att på förhand inlösa hela dess andel eller någon del deraf. Den allmänna traktaten af den 16 sistlidne Juli åberopade uti lista Artikeln dels omförmälda emellan Belgien och Nederländerna afslulade traktat, hvaruti Belgien för alltid afstått Irån uppbärande af den afgift, som varit pålagd sjöfållen på Scheiden, dels ock ett vid konferensens första sammanträde den 15 Juli af Kongl.
K. M. har således vid detta tillfälle icke tillåtit, alt Adv.- Fisk. i den då vande Kammar-Revisionen beröfvades den rätt honom i egenskap af actor i målet lagligen tillhörde; på grund af samma stadganden som Adv.-Fisk. i den nuvande KammarRevisionen, Kongl. Kammar-R:n, åberopar för sin rätt. Böra rättsanspråken höras mindre nu än då? Ett dylikt iakttagande af åklagarnes rätt har äfven sedermera förekommit uti åtskilliga afskrifningsfrågor, hvaraf jag, för att ej allt för länge uptaga tiden, endast ber att få anföra ett exempel. En Krono-Fogde, vid namn Öbom, hade kommit pä balans, och blef derför i laga ordning åtalad. Under målets utredning uptäcktes det, att åtskilliga personer inom det distrikt, der Öbom varit Kronofogde, vid Krono-utskyldernas gäldande underlåtit att iakttaga den i lag stadgade föreskriften att låta Häradsskrifvaren annotera, det skattebeloppen blifvit liqviderade. Genom denna uraktlåtenhet voro dessa personer blottställde för att ännu ren gång blifva kräfda för de redan erlagde skattebeloppen. Åklagaren i målet yrkade äfven, att de skulle ådömas till Kronan erlägga skattebeloppen, och delta yrkande blef jemväl genom laga dom gilladt. Vid sistförflutna Riksmöte väcktes fråga om afskrifning af dessa skattebelopp, hvilka skulle komma 390 Den 8 Februari. att för andra gången af samma personer gäldas. Detta blef af II. St:r bifallet, men dervid stadgades tillika, att åklagarens ac torats-arfvode sådant oaktadt skulle oförminskadt utgå, ehuru medlen härför skulle tagas från annan källa än de personers kassa, för hvilka skattebeloppen blifvit afskrifna. Det finnes jemväl flera andra exempel deruppå, att åklagaremaktens rätt att utbekomma äctorats-arfvode å de medel, som uppå deras åtalan blifvit Staten tilldömda, men sedan efterskänkta, aldrig förr varit bestridd, men det redan anförda torde vara tillfyllestgörande.
Jag tror mig, nu så mycket det i korthet kunnat af mig veikstållas, hafva temligen tydligt vederlagt Utsk:s anförda grunder; men dä, i anseende till den långt framskridna tiden af riksdagen, det måhända skulle vara mindre grannlaga af mig att, med kännedom af de maktpåliggande årender, som återstå, och hvaraf åtminstone ett har fått en oförutsedd vigt och utveckling, och hvilka StatsUtsk. har alt handlägga, icke deslomiudre vilja uptaga riksmötets sista dagar med milt förslag och lill detta ändamål således nu yrka återremiss af utlåt., hvilken utväg, derest ärendet tidigare förekommit, jag visserligen icke kunnat underlåta att begära, inskränker jag mig för ögonblicket till den anhållan, ali R. o. Ad. icke måtte bifalla ett utlåt., hvars argumentation är så felaktig; men alt R. o. Ad., eftersom någon bättre vändning icke mera på denna riksdagen synes för saken sig yppa, i st. f. att bifalla, åtminstone endast ville med den häfdvunna term, sorn uttrycker ett visst obehag med del man ej finner sig kunna gerna undvika, f. n. fall låta bero vid hvad Utsk. i detta ärende föreslagit. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag kan för min del icke godkänna de skäl, Frih. Cederström anfört mot Utsk:s utlåt., Den 19 Augusti. 313 hvilket jag finner i de flesta fall välgrundad!. Jag kan icke inse huru det skulle vara möjligt och med rättvisa förenligt, att nu ålägga menigheter, som fäll anslag till vissa företag, en underhållsskyldighet, som icke ålades dem då de erhöllo lånen. Kunna Ständerna tillstyrka eller Konungen retroctivl anbefalla andra vilkor än de hvarpå de redan ingått? Om vid länets eller anslagens beviljande icke något sådant vilkor fästats, hvarigenom menigheterne eller de enskilde äro skyldige att framdeles underhålla anläggningen och således vara tvungne till utgifter i framtiden, huru kan man då, med stöd af lag, ålägga dem något sådant. Jag kan icke inse möjligheten af att bifalla Hr Frih. Cederströms förslag i denna del och godkänner för min del till alla delar StatsUlsk:s betänk. Frih.