Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han gör ju dig den äran att utmärka dig, dansar alltid med dig först, sedan kommer turen till oss stackare. » » Men jag vill inte. » » Inte jag heller. » » Nå så säga vi nej allihopa. » » Det blir obehagligt för honom, » afbröt Sara. » Han måste ju också veta hvarför.i&gt; » Nå, nu vet jag, » utropade Maja. » En af oss skall säga honom anledningen, hvarför de andra vägra eller vägrat att dansa. V i skola lotta, och den som lotten faller på skall göra det. » Flickorna skrattade och gingo in på förslaget, alla med ett hemligt hopp att undgå den lott, som skulle medföra ett så kinkigt uppdrag. Papper anskaffades. Amina drog med hemlighetsfull min ett bref ur sin ficka, tog bort kuvertet, stoppade skyndsamt, med en liten triumferande blick på flickorna, tillbaka brefvet och ref kuvertet i remsor, hvilka hoprullades och omskakades i en tom korg. Fyra mer eller mindre vackra ifriga händer döko nu ner en efter annan. På en gång vecklades lotterna ut. Maja hade fått den längsta! Maja skulle på aftonens bal säga, hvarför ingen af flickorna ville dansa med ingeniör Perlkranz. * * * Med den säkra, ej så litet egenkära och vårdslösa min han antog, isynnerhet i sitt sätt mot den lilla snälla, mera vackra än begåfvade Amina, närmade han sig besagda unga dam och anhöll med en öfverlägsen ton om första valsen. Amina rodnade vackert, fnittrade till, gaf honom en kokett blick, som skulle föreställa skälmsk, och sade, att hon ej kunde få den — äran — det nöjet — men — men — ja, han skulle väl få höra, hur det var, sedan. O, han blef väl inte ledsen på henne — hon rådde inte för — han visste väl, att hon alltid var lika emot alla män. Som det tycktes alldeles oberörd af hennes ifriga upprörda försäkringar, lämnade han balsalen för buffeten, där han uppehöll sig, tills första polkan spelades upp, då han med lika oväntadt resultat bjöd upp fröken Sara. Hos en annan ung flicka af kotteriet erhöll han lika nedslående svar — afslag för hvarje d utan alla förklaringar!
I afseende på kostnadsberäkningen, sakna väl Rikets Ständer all ledning, vidare än, af hvad sålunda är uppgifvet för Stockholms stad; men då det såsom otvifvelagtigt kan antagas, att flere, om icke de fleste af R kets städer hafva behof af dylika ombyggnader, synes den erforderliga summan icke kunna beräknas till mindre än 300,000 R.dr, eller 130,000 R:dr utöfver hvad för Stockholm är vordet uppgifvet; hvarföre Rikets Ständer beslutat alt till E. K. M:s Nådiga disposition ställa ett extra Stats-anslag af 8o8 Expeditions-Ut skottets Förslag till lind. Skrifvelse, N.o 3651 300,000 R:dr, att, under loppet af fyra år, från och med det innevarande, efter förut uppgjord allmän plan, på sätt om Häradshäkten är i underdånighet föreslaget, användas till fängelse-byggnader i Stockholm och Rikets öfrige städer, i den nion, E. K.
Institutet må sättas i tillfälle upfylla den år 1822 åt densamma gifna bestämmelse; för Institutets utveckling i samma rigtning bevilja Rikets Ständer löner, till nya lärarebefattningar vid de flesta påföljande riksdagar; 1857 finna slutligen Rikets Ständer, att den vid Institutet »meddelade undervisning måste an»ses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, sora vid »Universitetens Medicinska fakulteter kan åstadkommas», och begära på grund deraf f 11 kompetensrätt för Institutets utexaminerade elever; och 1859 gifver Kongl. Sundhetskollegium, landets högsta medicinska myndighet, ofvan intagna vackra vitsord om Institutets ställning och verksamhet, samt föreslår, att detsamma måtte blifva ett sjelfständigt läroverk vid sidan af de andra. En syftning af helt annat slag, framträder i Regeringens beslut af den 26 April 1861 om den medicinska undervisningens ordnande, på hvilket grunda sig stadgarne för Carolinska Institutet af samma dag. Detta beslut går uti en helt annan rigtning, än alla föregående åtgöranden från Statsmagternas sida och afviker, så vidt jag kunnat finna, från alla de förslag till medicinska undervisningens ordnande, hvilka blifvit gjorda. Före denna Kongl. Förordning var Institutet ett fritt och sjelfständigt läroverk med rätt till att meddela en fullständig såväl theoretisk som praktisk medicinsk lärokurs och att genom motsvarande examina pröfva lärjungarne. I anseende till inskränkt kompetensrätt genomgingo visserligen ganska få fullständig kurs vid Institutet, men å andra sidan undervisades vid detta läroverk fakulteternas alla lärjungar åtminstone på något, flera på alla stadier af sin studiibana. Då den Kongl. Förordningen utgafs hade Institutet, såsom det ännu har, de största resurserna af alla svenska medicinska läroverk, så väl med afseende på materiel sorn ock i lärareantal. Om man jemför de tre läroverkens lärarepersonal vid 1860 års slut, så finner man; 166 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 71. Upsala Medicinska fakultet.
Men äfven om Utsk. hade velat stadna på halfva vägen och icke yttra någon bestämd opinion i frågan, huruvida tolagen är en bevilln. eller icke, så synes mig, som Utsk. genom Gr. Cronhjelms motion fått sig en väg anvisad, som skulle ledt till ett mera tillfredsställande resultat, än den väg Utsk. nu behagat välja. Motionären har nemi., såsom betänk, utvisar, alternativt föreslagit, 'att i den händelse, att R. St. skulle finna tolagen böra qvarblifva och af städerna uppbäras, den önskan hos K. M. måtte framställas, att K. M. täcktes meddela ett bestämdt stadgande, lill hvilka ändamål tolagsinkomsterna skola uteslutande användas, samt att städernas borgerskap och styrelser må förpligtas att inför vederbörliga embetsverk redovisa uppbörden och användandet af tolagsinkomsterna, af hvilka alla, som ej till sina afsedda ändamål blifvit använda, genast borde lill statsverket inlevereras. Jag tror för min del, att Utsk. varit oförhindradt att, utan att ingå i den stora principfrågan, föreslå R. St. en sådan und. anhållan. På dessa skäl tillstyrker jag återremiss af detta betänk. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Hvar och en, som känner anledningen till tolagens uppkomst och hvartill denna afgift är bestämd, måste erkänna, att den är oundviklig, Den 8 December. såvida man vill hafva en väl ordnad handel, med de controller och beqvämligheter, sorn för densamma äro nödiga. Att frågan icke är af privilegiinatur blef redan vid förra riksdagen bestämdt afgjordt. Du yrkade BorgareSt. i följd af Bevilln.Utskrs derom väckta fråga, att den borde anses såsom en privilegiifråga; men slutligen frångick BorgareSt. detta yrkande, och samtliga RiksSttn erkände, att den då om tolagen väckta fråga icke var af privilegiinatur, hvarföre den också hänskjöts till votering i förstärkta StatsUtsk. Det lärer således vara öfverflödigt att discutera den mening, som velat tillägga tolagen egenskap af privilegium. Den mening, att tolagen barde anses såsom bevilln., synes mig lika litet grundad.
I anledning hvaraf Hans Excellence yttrade, att, då Ridderskapet och Adeln icke antog Utskottets förslag, samt flere anmärkningar vid denna §. blifvit gjorde, ansåg Hans Excellence sig böra å hvarje anmärkning framställa serskild proposition; i följd hvaraf Hans Excellence nu först hemställde, att orden: 2/ ur måtte förändras till: 2.5 år. Grefve Spens: Jag hemställer, om det icke, i fall Herr von Q vantens förslag gillas, vore bättre säga: Hufvudman som sjelf är i allo berättigad att utöfva Riksdagsmannarätt; än att med ziffra utsätta någon viss ålder. Den 7 Augusti f. m. Herr Cederschjöld: Då i de andra 3:ne RiksStånden man vid 21 års ålder liar rätt att deltaga uti Riksdagsmanna-val, ser jag ej något skäl alt förbjuda Adelsman, som är vid denna ålder, att välja sitt Ombud och utgifva fullmagt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken erindrade, att sedan Ståndet redan förklarat öfverläggningen fulländad, kunde någon ytterligare discussion icke vidare äga runi, utan torde Ståndet endast afgifva svar å de propositioner Hans Excellence komme att framställa; hvarefter Hans Excellence föreslog, att de af Utskottet nyttjade orden 2/ är måtte bibehållas. Ropades Ja. Hans Excellence gjorde proposition till bifall å Friherre Cederströms redactionsförändring, angående citation af 7 §. RiddarhusOrd nin gen. Ropades Nej. Hans Excellence föreslog bifall å Herr Cederschjölds redactions-förändring, att i stället för orden: utan afseende ä åldern_, borde införas orden: utom hvad åldern beträffar. Bifölls. Uppå framställd proposition, ogillade Ridderskapet och Adeln förslaget, att ordet äldste borde införas i stället för ordet närmastej samt godkände Utskottets förslag i denna del. % Den 7 Augusti f. m. Hans Excellence hemställde att, pä sätt Friherre Cederström föreslagit, orden: för hvilken något lagligt hinder icke möter måtte utbytas mot orden: så framt något lagligt hinder icke möter. Ropades Ja och Nej.
Handtverkaren åter måste å sin sida vara uti lika ovisshet, att på en punkt , hvilken så få fördelar inbjuda Landets invånare att besöka, kunna afsätta sina producter. Om man derföre, äfven uti de mest bebodda länder funnit fördelarna att afskaffa Gillen och Skrå-inrättningar, samt att införa näringsfrihet, måste nyttan deraf ännu mera visa sig uti ett så litet befolkadt land som Sverige. Att dessa inrättningar genom Läroår och Mästerskap icke bidraga till handtverkeriernas fullkomnande »ti vårt land , vittnar dagliga erfarenheten, ty utom 68c* JOen 5 Jullt utom Stockholm finnas ganska få stader jter go« da arbeten, äfven i de mest vanliga handtverkerier tillverkas, och köparen är nu lika o,säkey om godheten af det arbete linn erhåller från en Mästares verkstad , som hqn kan filifya då hvar» je skicklig arbetare får fritt utöfva det handt» verk, som han förstår. Man träffar på lands* bygden ofta handtverkare, hvilka utan att hafva undergått läroår på Mästare-verkstad, öfverträffa en stor. del Mästare i StädernaGenom skyldigheten för alia Handtverks-Idkare att sätta stämpel på si(t arbete, och genom deras täflan au få siri stämpel godkänd och att bibehålla god tanka om och afsättning för sina arbeten, samt genom ett noga bestämdt ansvar för bedrägligt arbete, är köparen säkrare att få goda varor, än genom alla möjliga Skrå-författningar, Härom vittnar fnllkomligheten af Engelska Fabriksoch Manufactur-varor, sorn hitkornma, och enda utvägen i Sverige att i varors godhet upphinna utlänningar, är att. lemna ali inhemsk tällan derom fri. Skrå Ordningars föreskrift om vissa läro-? jr är också stridande emot den sanningen , att Naturs anlag för metha nisk skicklighet dels äro oHka, dels genom mer eller mindre flit och arbetsamhet olika utvecklas, Verklig skicklighet och icke tiden bör derföre i bägge fallen bestämma rättigheten att använda den.
Jag erhöll derom bref, under det jag då vistades utrikes; men jag förklarade mig icke kunna emottaga anbudet, emedan jag ansåg ofördelaktigt att frångå statens tjenst för en annan, som icke gaf hopp om avancement och som vissa tider var förenad med ett öfverdrifvet arbete, då den deremot andra tider lemnar ingen, eller på sin höjd en registrators sysselsättning. Olämpligheten af förbudet visar sig bäst derigenom, att dä det första gången skulle tillämpas, blef det upphäfvet, och då det, återupplifvadt, andra gången skall tillämpas, uppstår fråga åtminstone om undantag. Man har sagt, att Landtm, behöfver en van secret. Jag vill icke bestrida detta, men får deremot erinra, att secret.-platsen icke heller är belåten med en gaxn - D c 11 lS August i. maj man; ty den fordrar ungdomens eller medelålderns fulla kraft. R. o. Ad:s cassör lemna icke tillgång till pension för secrct.; och då denne derjemte icke kunde taga sin Iregress till någon mindre mödosam statens tjenst, Liefve följden den, att Ståndet, af undseende för den gamle mannens bergning, måste bibehålla honom vid en befattning, hvilken han icke längre förmådde med erforderlig drift sköta. Jag fruktar, att någon person med ambition skulle vilja utsätta sig för ett sådant förhållande, men hvartill han tvingas, om han icke har sig öppet att i statens tjenst laga sin utkomst» Hvad angår frestelserna för secret. i ett eller annat afseende, förtjenar sådant knappast att upptagas till besvarande. I beroende af Regeringen kan man vara lika väl med som utan tjenst; ty man äger alltid rätt att aspirera alt blifva använd i statens tjenst, om Regeringen skulle vilja erbjuda sådant. Jag bestrider altså itsta punkten i Ulskts memor. och yrkar afslag derå. Frih, Boye, Fredr.: Jag måste uppriktigt bekänna, att det på det högsta förundrar mig, hvad jag här hört yttras af en del ledamöter. Jag kan icke begripa, huru man kan komma fram med sådana inconseqnenta projecter. R. o.
TL ill Lag-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat ett af johannes Andersson från Calmar Län dit ingifvet memorial, af innehåll: l:o Att stadgandet i 4:de §. af omförmälde Nådiga Förordning,- hvilket tillägger delegare, som icke vill deltaga i kostnaderne för vattenverks ändring eller utrifning, både rättighet och skyldighet att, för sin andel i vattendränkt jord, af öfrige delegare emottaga lösen, eftersom den af mätismän pröfvas värd vara, innan vattnet afledes, i så måtto skall trädt egande-rätten för när, att, om till de egor, föt hvilka lösen skall tagas, äfven räknas redan till äng odlad kärreller sidvalls-mark, skulle lätt kunna inträfFa, att hemman eller hemmans-del, hvars äng hufvudsakligen består af så beskaffad mark, genom mistning deraf komme att lida betydlig skada och förlora större delen af sitt värde. Motionairen, som, vid tillämpning af berörde stadgande, äfven sett .en möjlighet öppnad för den mera bemedlade jordegaren, att, under förebärande af framtida odlingsföretag, emot ett pris, som icke kan ersätta förlusten, åtkomma dess fattigare grannars egor, har önskat afhjelpa Författningens förmenta brist, genom förändring deri, efter följande grunder: dels, ”att med den jord, som i detta fall skulle afstås emot lösen, endast ”förstodes sådan mark, som förut icke varit odlad, eller som i vattendränkt tillstånd icke lemnade jordegaren någon afkastning f och dels, 5,att sökanden , så vida vattendraget vore beläget på sidlåndt3 ställen, som lemnade hemmanet någon afkastning, blefve skyldig, att ej ”mindre lösa dessa delar, än äfven hemmanet eller hem'mans-delen, tili ”hvilken dessa ställen hörde, till ett pris,” svarande emot det värde sådan egendom, jemförd med andra hemman af samma godhet, inom orten rätteligen egde. Lagsamt Allm.. Bes v.’ och Oecon.-Utsk:s Betänkande N:o it). 3 2:0
Ständers åliggande ”icke inskränker sig till att endast bifalla de bi”drag och anslag at allmänna Medel, som i ena ”pller andra fallet yrkas och begäres, utan tvärt”qm anser det äfyensåyäl åligga Riksens Ständer ”att bereda nödig controll och säkerhet , att de ”beviljade medlen användas, enligt de föreskrifter Rikets Ständer funnit nödigt att stadga; så ”finnér jag, hred åberopande af hvad Friherrarne ”Stael von Holstein qch Anckarsvärd anfört, sd ”mycket större skäl att tillstyrka en laglig un”dersökning öfver Götha Canal Piskont-Pireclions ”förhållande, som, oagtadt hvad HögloflBankö”Utskottet anmärkt, Directionens Ordförande of”fenteligen förklarat, det några afsteg från Re-t ”glementet icke skedt, och att ehvad anmärkning emot Pirection eller ogillande af dess förhållande Riksens Ständer skulle besluta, lian Statsoch Banlo-Utskottehs BettinJtandeit. 639 ”icke dessmindre amadé förhålla sig hädanefter ”på enahanda sätt som hittills. När härtill kora”mer, att Rikets Hoglofl.
I följd häraf, och sedan voteringspropositionen blifvit anslagen, börjades voteringen klockan tre qvart till 9 eftermiddagen; och 62 H. i3 D e n 17 F e b r u a r i i e. m. befunnos vid voteringens slut, klockan half till 10 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öppnade, lösterne hafva utfallit som följer: Ja — 21. Hvarefter och sedan det öfver voteringen serskildt förda Protocoll blifvit uppläst, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Herr Munck af Rosenschölds ifrågavarande anmärkning således förfallit. Herr Crusenstolpe: För att på en gång bespara Ridd. och Adelns tid och sjelf få tillfälle att utveckla det förslag jag korrt före voteringens början framställde, medgifver jag, att det nu må härstädes förfalla, hvaremot jag inom Constitutions-TJtskottet vill väcka en motion i samma ämne. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om, sedan Herr Crusenstolpe sålunda afstått från den af honom gjorda anmärkning emot ConstitutionsUtskottets Förslag, Ridd. och Adeln behagade tillåta att anmärkningen finge förfalla. Bifölls. Upplästes följande af Herr Rosenblad Bernhardj afgifne Förslag: Förslag till Hufvudgrunder för RiksgäldsContorets upplåning af 2 millioner R:dr Svenskt Silfverspecie efter gamla myntfoten , till fond för lån å Jordegendom. 1:0 At Fulhnägtige i Med någon jemkRiksgäldsContoretuppliing i redactionen lika drages, att, på de förmed ingressen i N:o manligaste villkor, sorn 383* kunna erhållas, öfverenskomma om ett lån af 2 mill. R:dr Svenskt Silfverspecie, efter gamla myntfoten* 2:0
Hvad angår det sätt, som Hr Fåhraeus an - Den 17 Juni e. m. *8T visat mig att begagna, så kände jag det lika så val som Hr Fåhraeus förut, men derom iir nu ingen fråga. Frill, Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det kan icke annat än väcka en viss förundran, att den aktade ledamot af detta hus, som först yttrade sig, gjort anmärkmr vid sjelfva neutralitetsförklaringen, då vi veta, att Ständerna vid sista Riksdagen inför thronen nedlade sin tacksägelse för densamma. Då jag äfven vid förra Itiksdagen var ledamot af StatsUtsk., så finner jag mig föranlåten att uptaga till besvarande några af de gjorda anmärknine. Hvad först sjelfva neutralitetsförklaringen beträffar, så har Hr Gr:n sagt, att den icke var af behofvet påkallad, och att det hade varit bättre om Sverige, utan att afgifva en sådan förklaring, endast hade intagit en afvaktande ställning. Man bör likväl besinna Sveriges läge mellan de krigförande makterna, och med en lång kust vid det haf, der kriget efter all anleda, skulle komma att förås. Om en sådan neutralitetsförklaring icke egt rum är det mycket troligt att Sverige fått starka påstötningar att fatta sitt parti, och sluta sig till ena eller andra sidan. Hr Gr:n påstod att denna förklaring blifvit afgifven hufvudsakligast i Ryskt intresse. När raan i minnet återkallar händelserna, linner man likväl, att det just var detta Ryssland som visade största motvilligheten att erkänna neutraliteten, och Hr af Nordin yttrade eig just om. dess motvillighet här pä Riddarhuset. Gr. Anckarsvärd drog likväl af detta yttrande den slutsats, att det varit ganska lätt att öfvertala Ryssland att gifva sitt samtycke, ehuru det icke gafs förr än 2 månader sedan neutralitetsförklaringen var utfärdad. På grund häraf, och på grund af de skäl som Hr Carleson hemtat från Sveriges läge och den stora vigten för Vestmakterna att kunna med siria fartyg inlöpa i de Svenska hamnarne, vågar jag påstå, att neutralitetsförklaringen icke afgafs i Ryskt intresse.
Blomsterflickorna, som ej sälja, utan gifva, som aldrig begära någon ersättning af er, som mottaga er gåfva utan att se på den och som småle lika vänligt, om ni ej gifver någonting alls. Medgif mig att ni aldrig känt er förargad öfver ett dylikt afbrott, att det tvärtom ofta varit välkommet, att det mången gång utjemnat skrynklorna på er panna och gifvit era tankar en angenämare riktning. Åtminstone var detta förhållandet med Romanelli, en ung artist, utan förmögenhet och utan namn, som hvarje morgon gjorde sin frukost i Café Civico-Militare, innan han företog sin dagliga rund i gallerierna eller Palazzo Pitti. Det hände ofta att Romanelli med en viss nedslagen min stack tummen och pekfingret ned i sin portemonnaie för att upptaga den mezzo-paolo, som hans kaffe kostade och som ibland hade ganska få sällskapare – men kom Angiolina, den vackra blomsterflickan, så ljusnade hans ansigte, och han såg helt lycklig ut, då han i utbyte mot violetterna släppte i hennes hand något litet mynt. Men Angiolina var också drottningen för alla blomsterflickor. Högväxt, smärt, med spänstig gång och plastiska former, brinnande svarta ögon och ett förtrollande leende. När hon sväfvade genom salen, med den bredskyggade fina halmhatten öfver de rika, mörka lockarne, med bara armar, och fötterna knappast skylda af ett par nätta skor, följde henne allas blickar med välbehag. Också hade hon ett leende och en bukett för en hvar, men det ljufvaste leendet och den friskaste buketten sparade hon alltid för Romanelli, hvilken hon en gång för alla tycktes ha utvalt till favorit. Hvarföre? Det är ej lätt att säga. Romanelli var icke rik – det syntes nog på hans tarfliga drägt, anspråkslösa frukost och sparsamma drickspengar till garçongerna. Vacker var han ej heller – snarare ful. Hans ansigte hade icke ens denna själens skönhet, som ersätter kroppens: der låg ingenting ädelt, upphöjdt, snillrikt i hans drag. En frenolog skulle ha tilldömt honom ihärdighet, formsinne, förmåga af teknisk färdighet, men frånsagt honom organet för idealitet, som dock i första rummet karakteriserar ett snille, en konstnär af första rangen.
Alltjämt satt han bortvänd och skuggade med handen sitt bleka ansikte. Han hörde hur staden vaknade, hur snabba steg gåfvo eko öfver gatorna, hur åror plaskade, hur den första brisen skakade kastanjerna kring huset, hur böneroparna stämde upp sin sång. Springorna lågade redan kring luckorna. Han vågade icke flytta sin hand från kinden eller maka sin stol. Från midtersta springan föll rätt i hans eget öga den första solstrimman, klar och strålande. Han reste sig så häftigt, att han, stammande, måste söka efter en ursäkt. – Kära herrar, jag befinner mig inte fullt väl och går upp på kammaren för att hvila. Han förstod, att han icke längre skulle söka efter medhjälpare utan själf bli det ensamma sanningsvittnet. Morgonljuset fyllde hela hans kammare. Den var belägen öfver det rum, där de andra voro samlade, och trähusets väggar och golf voro så tunna, att han ännu kunde höra Agrells stämma. Han öppnade dragkistan, där en mängd turkiska dräkter och dukar lågo bevarade till att begagnas af honom och hans kamrater, när de någon gång ville vara okända. Det glindrade i guldstickningar och tofsar, och långsamt uppknäppte han sin svenska rock och väst för att utbyta dem mot den främmande påklädseln. Men när han såg dem ligga på bädden, när han såg de hopsydda risporna efter ett sabelhugg på ärmen och när han på det utslitna fodret igenkände styngen, med hvilka hans mor insytt fullmakter och passbref, då ville han icke släppa den gamla dräkten ur händerna. Han kastade sig framstupa på sängen och drog kläderna samman i en omfamning och gömde ansiktet i rockfodret som mot en kudde. – Gud, Gud! – hviskade han. – Det är den mission du gifvit de svenske, att de midt i en usel värld skola visa hvad fattigdomen och en öppen panna kunna mäkta. Var det inte för sin fattigdom de blefvo slagna! Var det inte för sin fattigdom de lyfte sitt hufvud, så att de blefvo ärade bland människor. Om de hade mynt att besticka Seraljen och icke blygdes att begagna dem, skulle alla sultanens knektar stå under deras fanor.