Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke fråga om något slags oanständigheter: man sitter bara helt gemytligt tillsamman, – de som hålla af det, med en flicka hos sig, de andra utan. Truls har också fått sin. Hon hade kommit ned, för sig sjelf, sedan alla de andra redan voro församlade, och som Truls icke gjort min af att vilja ha någon af flickorna, hade han ock fått bli sittande allena. Hon hade kommit helt ljudlöst, hon stod i dörren utan att någon märkt det, helt stillsam och begrundande. Truls var den förste, som fått syn på henne; det gaf ett ryck i honom: hennes stora, grå ögon hvilade med ett så underligt uttryck på honom. Hon var icke i kostym, såsom de andra, utan klädd i en vanlig drägt, en tarflig, mörk drägt, som om hon nyss kommit hem utifrån. De hade – Truls visste icke hur länge – betraktat hvarandra utan en min eller en gest; så hade hon, med blicken fortfarande hvilande på honom, kommit och satt sig vid hans sida. Det hade varit, som om denna flicka burit med sig en främmande stämning, en stämning från en annan verld och en annan själ, in i sällskapet; och när hon skred fram genom rummet, ljudlös och stillsam, i sin mörka drägt och med de stora grå ögonen i det bleka, ovala ansigtet, blef det plötsligt utan grund så tyst i kretsen, att en engel skulle ha gått fram genom rummet, om icke tjocka Josua passat på att i detta olämpliga ögonblick välta omkull sitt bierglas. Men redan i nästa ögonblick hade stojet af röster och skramlet af glas åter vidtagit, högljudda samtal, skallande skratt, rop och visstumpar. Truls och den nykomna suto nästan tysta eller i fåmält, lågmält samtal, liksom i en verld för sig. Var det han sjelf, som födt stämningen, eller var det flickan? Han visste det ej rigtigt sjelf. Var det flickans underliga ögon, sorgsna, brännande, grå ögon, som fylde honom med denna underliga medlidsamhet, och hennes stillsamma liksom bedjande sätt, hvilket gjorde hans känslor för henne så varma och rena? Eller var det bara, såsom ofta, såsom alltid, hans eget verk alltsammans?
I hvad mån, Diskontverken begagnat den, genom 152 § i Reglementet, dem lemnade rättighet att, för vinnande af kassaförstärkning, assignera å Reservfonden, inhemtas af åberopade §§ i berättelserna; tillkännagivande Fullrnägtige, att berörda Reglemenls stadgande blifvit sålunda (illämpadt att, vid tillfälliga behof af sådan förstärkning, vederbörande DiskontDirektioner hos Fullrnägtige genast, hvad Låne-kontoren angår, pr telegraf anmält beböfligheten af förstärkning, sorn då af Fullrnägtige är vorden insatt å vederbörlig räkning i Bankens Depositions-afdelning, hvarå assignering kunnat omedelbart verkställas. Utskottet, sorn, för sin del, gillat detta sätt för tillämpning af ifrågavarande stadgande, skall ej underlåta att, vid granskning af Banko-reglementet föreslå den förändring i hithörande föreskrifter, sorn må anses erforderlig. § 10. (Revis.-Ber. af 1861, § 69.) Då det för såväl rörelsen i den ort, hvarest Filialbank utöfvar sin verksamhet, som Filialbanken sjelf måste vara af fördel att få å kred i ti vet. i Riksbanken assignera jemväl förmedelst vexel, hvilken ock sannolikt förr ingår till Banken, än assignation; så, och roed anledning af det i ofvanåberopade § af Revisions-berättelsen omförmälda, af Fullrnägtige fattade, beslut, vill Utskottet, vid granskning af Banko-reglementets föreskrifter, taga i öfvervägande, huruvida icke det må medgifvas före sednaste riksdag oktrojerade Filialbanker, att å kreditivet i Riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven till viss man eller ordres stälde vexlar. § 11- (Revis.-Ber. af 1861, § 10.)
Jag anser för en ära att i min ungdom hafva tillhört denna officerscorps, och jag skall alltid anse såsom ett af de dyrbaraste minnen från mia ungdom, att jag lärt känna den utmärkt respectabla del af Svenska samhällets medlemmar, som består af den Svenska indelta soldaten. I varm känsla för fäderneslandet kan han täfla med hvilken annan samhällsmedlem som helst, och i afseende på hans intelligens, så erinrar jag mig huru regementschefen under öfningarna lät regementet exercera för sig sjelf, endast anfördt af ett ur truppens egna leder sjelfvaldt befäl. Vidare har det uti det öfriga Europa nu införda systeme, att blott bilda en slam för de conscriberade, äfven i sjelfva Preussen den olägenheten, sorn icke indelningsverket medför, att det under 3 år och till en del t. o. m. under 5 år undanrycker en stor del af samhällets medlemmar, från 20 till 23 års ålder, från deras vanliga tjensler och yrken. Slutligen ber jag alt få åberopa deras opinion, som stridt emot den Svenska indelta soldaten. Peter den store stridde mot vår indelta arraee i 20 år och slutade med att besegra den. Bland annat yttrade han till en af de främmande generaler, som omgåfvo honom, följande: ''Åtminstone mätte jag val få mina trupper så goda, som de Svenska bondhärarnamen lian slutade med att gifva sin beundran ut den Svenska indelta arméen och försökte att införa det uti det colonisations-systeme, som han inrättade, men som 368 Den 30 J u n i f. ra. dock i alla fall ej kan ersätta livad Svenska indelta soldaten är. För egen del ber jag att få uttala den tanke, sora jag tror delas af både Svenskar oell utländningar, nerol, att Sverige, så länge det vill bibehålla sin sjelfständighet, må skatta sig lyckligt att äga en sådan trupp, sora den Svenska indelta armeen. Ilr Tersmeden: Om jag rätt fattade Frih.
Emot Magistraten i Borås har hos mig blifvit angifven den öfverträdelse af nu gällande Fabriksoch Handtverksordning af den 22 December 1846, att sedan till Magistraten blifvit ingifven ansökning af en i staden boende hustru om rättighet, att, på grund af 24 § i samma Kongl, författning, få såsom försörjningsmedel idka hembryggeri, vid hvilken ansökning varit fogade ej mindre vederbörande själasörjares intyg derom, att sökanden ägde försvarlig christendomskunskap och vore välfrejdad, än ock bevis från hennes man, att han till ansökningen lemnade sitt tillstånd och åtoge sig att för hustruns förbindelser ansvara; så hade Magistraten genom utslag den 12 Februari 1852 förklarat, att Magistraten, fastän inseende den utsträckning åt jemväl bryggerihandteringen, som blifvit lemnad genom Kongl. Fabriksoch Handtverksordningen, likväl funne ansökningen icke böra bifallas på grund deraf, att inom staden vore tvänne större bryggerier, som emot billiga priser och med varor af så god beskaffenhet, att sökanden, under förutsättning af sjelfbestånd, uti intetdera afseende! kunde dermed täfla, mer än tillfyllest försåge staden med öl och dricka; att från början af år 1852 blifvit antagne sju pålitliga värdar för spisqvarter och värdshus, der öl och dricka försåldes, — 73 — och hvilka uti afgift för året till stadskassan hvardera erlade lägst Femhundrade Riksdaler Riksgäldssedlar, samt derföre ägde anspråk att,: så vida möjligt vore, åtnjuta skydd af de dyrköpt förvärfvade näringsrättigheterna; att genom antagande af flera och särskilda bryggeriidkare med öloch dricksförsäljning ett fortfarande lönnkrögeri icke möjligen skulle kunna förekommas samt staden inom kort vara uppfylld af dricksförsäljningsställen, der bränvin och andra starka drycker samtidigt utminuterades till partier, som vida öfverstege den å de privilegierade värdshusen, enär beskattningen å de senare föranledde till bestämdare priser å dryckesvarorna; att mannen inom få är blifvit dömd och straffad för tredje resan bränvinsminutering i dess hemvist, som syntes ingalunda erbjuda tillfälle för anläggande af bryggerier utan eldsfara och andra olägenheter, samt att afsigten med det sökta tillståndet af försörjningsmedel i alla händelser skulle förfelas eller i utöfningen öfverskridas samt leda till oordningar och mångfaldigt förnärmande; och då således Magistraten, i stället att pröfva, om Sökanden uppfyllt de fordringar, ofvan åberopade författning för den sökta tillåtelsens meddelande stadgar, företagit sig att från andra,
Häraf följer således, att denna författning i så målto skiljer sig från nu gällande lag, att då denna löreskrifver varnings föregående innan straff ådömes och således lemnar förbrytelsen strafflös första gången, densamma deremot, enligt den nya författningen, genast belägges med straff, — att det offentliga förkunnandet, för att vara straffbart, ej behölver hafva skett i afsigt att värfva proselyter eller ens till annans förledande, och att det för ka rakteriserandet af brottet är likgiltigt, om föredraget varit af uteslutande religiöst innehåll eller om det berört hvilken annan fråga som helst, blott att det kan anses hafva varit offentligt och att dervid yttrats en åsigt, som på något sätt är stridande mot statskyrkans dogmer, — att om en villfarande lärosats annorledes, än genom ett offentligt föredrag, muntligen utsprides, detta utspridande är straffbart, blott det skett till annans förledande eller för alt öfvertyga någon om lärosatsens riktighet, utan afseende derpå om det skett i afsigt att förmå till affall eller ej. Dessa konseqvenser framgå så mycket klarare ur lagbudet, om man tager i betraktande, att lagstiftaren i fortsättningen af samma § ansett nödigt göra ett undantag till förmån för »den frihet i religionsöfning och undervisning, som bekännare af annan lära, än den rena evangeliska, inedgifven är.» — Vidare innehåller 7 § i nämnde Förordning, att »för villfarande lärosatsers utspridande efter hvad i 1 § sägs, åtal ej må ega rum med mindre Domkapitlet, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, för klarat skäl till åtalets anställande. vara för handen.» Domkapitlet skall således prof - Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. 11 va, icke allenast de förkunnade lärosatsernas stridighet mot den rena evangeliska läran, utan äfven de rent juridiska frågorna, huruvida förkunnandet bör anses hafva skett offentligt eller huruvida ett annorledes än offentligen gjordt utspridande må anses hafva skett till annans förledande.
I Hr Brakels förslag finnes deremot icke ett ord nämndt om vakans-afgifternas användande. Af detta skäl får jag, i likhet med Hr Lilliehöök, anhålla om bifall till Utskrts Betänk. Frih. Leijonhufvud: Jag vill endast tillkännagifva, att jag anhåller om afslag å Betänkt. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag förenar mig med Frih. Leijonhufvud i att yrka afslag på Betänkt. Att gå in till K. M. med en framställning i ett ämne, der man icke sjelf gjort sig reda för hvad man vill, synes mig vara något för tidigt. Het är kändt att rotar, tillhörande båtsmanshållet, äro belägna så långt in uti landet, att de väl kunna lämpa sig för den åtgärd, som Frih. Leijonhufvud föreslagit, och, enl. min tanka, vore det måhända tjenligare att använda denna styrka för landtlörsvaret och gifva den eget befäl, än att gifva anslag till underhåll af hästar åt befälet vid ett marinregemente, såsom IL o. Ad. för en tid sedan beslöt. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Hvar och en inser troligen, att, om Sverige anlälles af en fiende, så måste vår armée vara concentrerad på de yigtigaste punkterna i landet, och kan icke vara spridd på våra vidsträckta kuster för att försvara de hamnar och inlopp till städer och handelsplatser, som der finnas. I likhet med Frih. Leijonhufvud, anser äfven jag, att det vore lämpligt, att vakans-afgifterna för de båtsmän, som icke äro behöfliga för flottan, användas till bil dande af ett kustförsvar, och jag tror, att detta vore öfverensstämmande med det förslag, som Iirigs-Ministern framställt. Dessutom anser jag icke att man bör, genom aflåtande af en sådan skrifvelse, som blifvit föreslagen, gå i förväg en ännu icke utvecklad organisationsplan, hvarföre jag får anhålla om afslag å Betänkt. Hr von Koch, Nils Samuel: Det ifrågav:de Betänkt är föranledt af åtskilliga motioner, väckta inom Bonde-St:t. Bland dessa är en framställd af samtlige Riksdagsfullmäktige från Blekinge.
De voro ju redan gamla bekanta och hade ett minne af hvarandra, och att detta minne icke hade varit obehagligt, det sågo de ömsesidigt. De sågo båda glada ut. Då de hade helsat på hvarandra, började de att långsamt gå trädgården rundt. Nina hade uppmanat Tofte att röka, och han tände sin cigarr. Sanden på gången var varm under deras fötter; i det starka solskenet aftecknades deras skuggor skarpa och blåsvarta framför dem. »Ja, som sagdt», sade Tofte, »jag har en köpare på förslag till Vänö. Han vill just veta, hvilken dag han kan resa dit ned och bese gården. — Jag förmodar att alla dagar äro lika lämpliga?» »Ja, det gör mig det samma», svarade Nina. »Jag är ju inte der sjelf och vet inte hur der kan se ut nu, men der blir ju i alla fall inte annorlunda än det är. Och köpesumman?» »Ja, jag föreslog en något högre än den fru Curtmann skref till mig, men herr Adler vill naturligtvis först studera saken i detalj. — Hans plan är nog att uppge landtbruket och stycka ut jorden till villor. Det ligger så nära jernvägslinien, och då naturen är så vacker och ett par familjer redan ha byggt nära Vänös område, så är det kanske en spekulation, som kan betala sig. Kanske skulle ni sjelf ha lust att försöka den?» »Nej, nej!» svarade Nina och skakade på hufvudet. »Jag vill inte alls inlåta mig i några spekulationer. Jag har mer än nog af att sköta hvad jag har!» »Men på Segerstad var ju allt i god ordning?» frågade Tofte. »Ja, i så god ordning, att der alldeles inte fans plats för mig.» Tofte såg frågande på henne. »Ja, jag menar, att hvar och en hade sitt att sköta och skötte det bra efter sin förmåga. Jag har ingenting alls att säga der. Jag kan naturligtvis befalla, men det är inte det jag menar.» »Man har aldrig inflytande öfver folk på afstånd, om man åtminstone inte först har lefvat en tid med dem», sade Tofte och slog askan från sin cigarr med lillfingret. »Nej, jag märkte det nog», svarade Nina. »Men har ni inte lust att bo der alltid?» frågade Tofte.
Brefvet af den it Nov. 1822 stadgarom sådane K. M:ts och Kronans Hus i Stockholm, som begagnas till Boställen eller Boningsrum af Erobetsoch Tjenstemän, dels 26 Gap. 3 §. Byggn. Balken, äfvensom K. Resolutionen på Städernas besvär af d. 12 Dec. 1734, §■ 33, tillerkänt Nyköpin, s Stad godlgörelse för fordrad andel i Fattigvårds-Tomtöre-och Brandvaktsafgifterne, samt i kostnaden till stadens publique Byggnader, alltsammans att utgå till hälften af Kronan och till hälften af Boställshafvaren; äfvensom att Kronan borde deltaga i afgifterne till Kvrkolnspectorns och Orgelnistdns löner, samt reparation å kyrkan , endast i den händelse, att desse afgifter af fastigheter i staden och icke af personalen utgöras; men deremot icke uti Båtsmans-vacance-afgiften, hvilken, såsom en borgerlig tunga, är beräknad att utgå, dels af jord, dels af borgerlig rörelse; — Så har häraf det besynnerliga förhållande uppkommit att Nyköpings Stad, igenom senaste R. Stms oftanämnde vägran att på Stat anslå Medel till desse utgifternes bestridande, och K. M:ts deraf föranlåtne Inhibition uti verkställigheten (ty återkallande må man väl ej benämna det) af Dess förut Staden gifna tillerkännande såsom rättighet, blifvit frånkänd densamma, ehuru grundad i Lag och äl - Betan k anden. cj5 dre författningar samt i likhet med livad Stockholms Stad ännu njuter; Oell då jag ej kan anse ofvannämnde R. St:rs beslut, uti dess StatsReglering år 1823, innefatta någon förändring af gällande Lagar, och än mindre kunna verka retroactivt till betagande af Nyköpings
Striden emellan de personer, hvilka gått in i sådana caleuler., visar bäst sanningen deraf. Hr af Dalström, Gustaf Jac.: För min de! anser jag mig böra i allo förena mig uti den af Hr Lefren uttryckta meningen. Den är så tydlig och klar, att jag anser ingen motsägelse deraf böra äga rum, ehuru jag finner, att arithmetiska skäl här visserligen icke äro på sitt ställe eller behagliga. Jag förenar mig så mycket hellre uti Hr Lefrcns förslag, som jag finner detsamma mest öfverensstämmande med Riksd.Ordn., och ju mer Ridd.Ordn. kan närma sig lill öfverensstämmelse med Riksd.Ordn., ju bättre. Jag anhåller derföre, att, om delta betänk, återremitteras, Ridd.Ut.sk. förslag till allmänna val inom R. o, Ad. till electorer. Hr Lefre'n: En värd ledamot har yttrat den förmodan, att om uppläsningen af hvad som yttrades vid sista riksdag icke ägt rum, skulle någon discussion icke uppstått. Deraf skulle följa, att jag och några andre af Ståndets ledamöter, som tagit oss friheten att yttra några tankar, skulle varit tanklösa förut, öch icke ämnat yttra oss i en så vigtig fråga som denna. För min del, får jag förklara, att jag icke befann mig på min bänk under uppläsningen, emedan jag visste, att den skulle ske, men så fort uppläsningen var slutad, var jag på mit) post. Jag kan hafva orätt, men jag tänker ej släppa en god sak. Det kan vara obehagligt och ledsamt för en eller annan ledamot att höra arithmetiska eller mathematiska beräkningar; men jag får en gång för alla förklara, att jag icke later afskräcka mig af de obc^ Den ii April f. ra. hagligheter eller den ledsnad, mina argumentationer kunna förorsaka , då fråga är att strida för hvad jag anser vara rätt och sannt. Jag yrkar afslag på principen om bänkm.- valet och att contra-propos. må innefatta fria val öfver hela Riddarhuset. Jag ber R. o. Ad. om ursägt, att jag nödgas begära votering i denna fråga, derqf Frih.
Wid besinnande häraf och af den rubbning r ägande rätt, som et uphäfwande af alla jorden ätföljande fördelar skulle medföra, lärer Bonde-Ständet utan twifwel, inse sit misitag, och wid öfwerwägande af desi följder afstä ifrän at yrka et afträdande af rättigheter, hwars helgd tiden stadfäst, och som införlifwade i sjelfwa förmögenheten, utgöra en del af de medborgerliga förmäner, för hwilka hwar och en äger rätt at anropa Lagens och Samhällets beskydd. Dä Bonde-Ständet afstär härifrän, lär det ä en annan sida icke wara Ridderskapets och Adelns tanka, at ej i närwarande ögonblick dela bördan och fa mycket som möjligt lätta den. Ridderskapet och Adeln lärer erkänna, at förmögenhet är den rätta grunden för beskattning, och de lära ej undandraga sig, at i detta förhällande bidraga til Samhällets behof. Men om denna grund skall blifwa gällande, mäste det bwaruppä den hwilar blifwa orubbadt och hwar och en njuta Lagens beskydd för det han i kraft 782 Den 15 Juni?. af Samhällsförfattningens stadgande» lagligen förwärfwat. Emedlertid torde Ridderffapet och Adeln kunna päminna sina Med-Ständer, at som all förmögenhets-afgift säkrast träffar den större jordägaren, bär Ridderffapet och Adeln redan reid flere tilfällen fatt, i mohn af sin förmögenhet, mera bidraga til Samhällets beständ: at Ridderffapet och Adeln särskildt efter förmögenhet arv uti Bewillnings-Förordningen försina Rusttjenstmarker taperade: at bland alla de mängfaldiga artiklar, hwaraf Bewillnings Förordningen består, nästan ingen gifwes af en wist allmänhet, som icke träffat Ridderffapet och Adeln: At sednast, wid frägan om Krigsgärden, Ridderffapet och Adeln kan wädja til hwarje sakkunnigs omdöme, om icke den, som för förlidet ar utgick, i synnerhet träffade Ständöpersoner och Ridderffapet och Adeln:
Af Herr Ekerot; Om pension för aflidne Sekreteraren vid Landtbruksakademien J. Th. Nathhorsls tre oförsörjda döttrar. Ar det en sanning att forskning och kunskaper till stor del utgjort de medel, hvarigenom vårt jordbruk pä de sednare decennierna i så väsendtlig mån förkofrats; är det likaledes en sanning, att, äfven till detsammas utveckling, införandet af andra länders genom högre kultur vunna erfarenhet och för våra förhållanden lämpliga modifikationer berott på insigtsfull mäns oförtrutna sträfvanden att, hos oss tillämpa det dugliga; så lärer väl ingen neka, att aflidne Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-akademien m. m, Johan Theophil Nathhorst har anspråk på att af Rikets Högloft. Ständer blifva ihågkommen. Ätt här anföra alla de rigtningar, hvari lian , verkat för en sann utveckling af vårt jordbruk och dess binäringar, och att framhålla hans outtröttliga sträfvanden att för den mindre jordbrukaren göra tydligt och klart det okloka i utöfvandet af husbehofsbränningen jemte mycket annat, torde vara öfverflödigt, då hans åtgöranden härutinnan äro allmänt kända; hvarföre jag inskränker mig till att här påminna, det Nathhorst, efter en mera än tjuguårig verksamhet som Sekreterare uti Kongl. Landtbruks-akademien, derifrån erhöll afsked i Januari månad innevarande ar, saint beviljades honom af Rikets Ständer vid sednaste riksmöte en årlig pension af 3,600 R:dr R:mt. Men sorn han redan den 3 sistlidne September af döden hindrades att, som han ärnat. ordna sina mångå skrifter och deruti, genom tillägg af en rik erfarenhet, lenina efter sig ett testamente — den enda skatt han hade att disponera — har lian mast försaka denna sin 172 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 75. önskan oell öfverlemna äfven detta till utförande af sina söner;, och jag har en full förvissning att detta arf icke skall missvårdas.
På papperet blir den föreslagna decimala, eller rättare centesimala, beräkningen af Riksdalerns fördelning i 100 Öre både vig och lätt att begagna; men i den allmänna rörelsen torde denna beräkning, mundtligen begagnad, medföra någon svårighet, synnerligen för den enfaldige, som ej nog ''edigt lärer l)en li December. 213 laga sig ut med högre tal af Öre. Jag har härpå sett exempel i Frankrike, der myntenheten Franc är fördelad i 100 Centimer, men der man likväl mundtligen håller sig vid den gamla beräkningen af Sous, 20 på en Franc, och der man högst sällan hör någon säga 60 Centimer utan 12 Sous o. s. v. Man går så långt, att man utöfver 20 räknar Sous ända till 40, svarande mot 2 Francs. Men denna beräkning har den olägenhelen, alt den, med bibehållande af decimalsystemet, ej i skrift kan begagnas. Hos oss skulle allt i detta afseende vinnas, om vi emellan Riksdaler och Öre införde en medelvalör, utgörande en tiondedel af Riksdalern; och jag föreslår, ätt en sådan må benämnas Tiling. Då hade man den enkla, mycket användbara och verkligen decimala fördelningen af En Riksmynldalcr i 10 Tilingar och En Tiling i 10 Öre. l*å skillnaden emellan två och tre kolumner i skrifna räkningar torde ej böra göras afseende, helst det sednare hos oss förut eger rum. Då emellan det förra Fyraskillingsstycket i koppar och det föreslagna kopparmyntsstvcket på 10 Öre (1 Tiling) skilnaden är ganska ringa, och man dessutom, enl. förslaget skulle få ettTioörestvcke af till hälften silfver och till hälften koppar, hemställer jag, om icke det serskilda Tioörestycket må från kopparmyntningen uteslutas, enär det, likasom Fyraskillingsstycket, skulle blifva både tungt och ovigt för rörelsen, samt vore öfverflödigt» Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har motsatt mig decimalsystemets införande, då sådant föreslogs af enskild riksdagsman. Sakens beskaffenhet är icke olika derföre, att frågan väckes af R. St:r och föreslås af K. M.
BondeStåndets Ledamöters vägnar Hils Mansson, M. M. Rosbeck. 794 Den 7 Juli. Uppläst hos Häglof!. Ridd. och Ad. den 7 Juli, Högvörd. Prest-StSndet den 7 Vallofl. Borgare Ständet den IO . Hederv. Bonde-Ståndet den 7 _ Vördsamt Memorial! Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet in. gifvet Memorial har Riksdags-Fullmägtigen Jonas Andersson från Calmar Län anfört, att Kgl, Förordningen den 2 Febr. 1807, angående Enskiften , skulle, i afseende på Södra Möre Härad i nämnde Län, vid verkställigheten för Jordägarne medföra åtskilliga olägenheter, bestående deruti, att uti de flesta byar ägorna redan voro genom Storskiften imellan delägarne skiftade , som för dem medfört betydlig kostnad; att enär vid skeende Enskiften en eller flere delägare i ty anses icke kunna bibehållas vid sina förra tomtplatser, utan pröfvas böra till andra tjenliga ställen å byens mark utflytta, många svårigheter så väl för dessa åboer, som för dera , hvilka vid sina förut irinehafde tomtplatser, qvarblifva , skola uppstå: att ägornas delning i enskifte skulle föranleda till en större inängd hägnader samt kostnad till de sammas uppförande och underhållande; och att det understöd i Spannemål, eller med foder, gödsel, eller arbets-biträde, som, enligt 7 §. i omförmälta Kongl. Förordning, borde i vissa fall af Byemännen tilldelas den utflyttande Hemmans-åboen , förorsakade de förre en kännbar utgift; i anledning af hvilket allt Jonas Andersson så mycket mera yrkat ändring uti berörde Författning, som sådant jemväl Dm 7 Juli. 795 ?emval instämde med hvad Riksens Högloft.