Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sanni, att en sådan åtgärd, som den nu förevarande, beror till sina följder på det sätt hvarpå den verkslälles, men alt verkställigheten icke kan eller bör blifva annan än den Ständerna kunna godkäuna, derom har man säkerhet deruti att förslaget innehåller, att sedan alla undersökningar skett, uplysningar inhemtats och vederbörande varit hörde, K. M. skall aflåta nåd. propos. till Ständerna. Då blir det tillfälle alt pröfva huruvida verkställigheten är föreslagen att blifva öfverensstämmande med Ständernas afsigter i delta hänseende. Deruti ligger en säkerhet för alt man icke äfventyrar, att verkställigheten blef annorlunda än Ständerna nu afse, och att således småpersedlarna icke kunna utrangeras till större belopp och högre proc. af skatterna i det hela, än hvad Ständerna i anledn. af den K. proposm afse må blifva händelsen. Jag tillstyrker bifall till hvad StatsUtsk. i den nu förevar, punkten föreslagit. Hr Printzensköld: Jag inser visserligen min ringa förmåga alt kunna, mot Hr Frih. Palmstjerna och Hr von Troil, verka pä R. o. Ad:s öfvertygelse, men kärleken till mitt fädernesland, kärleken till Konungamakten, hvars styrka jag anser väsendtligen ligga deruti, att icke en hårsmån rubbas af hennes nu egande rättigheter utgör orsaken, hvarför jag vågar ånyo upträda lill försvarande af de åsigter jag yttrat, helst de innebära som jag tror, en utväg, ledande till en försigtig behandling af förevar, ämne. Orättvist har man mot mig riktat den tillvitelsen, att jag aldrig velat medgifva någon förändring i det bestående. Hvar har man beviset derpå? Ligger det då ingen förändring uti det förslag jag framställt, att markegångspriset å de s. k. småpersedlarne borde för en tid af 20 år i sender bestämmas i st. f. att, såsom nu, undergå pröfning hvarje år.
I betraktande häraf, samt då ej blott i brödrariket Norrige, utan äfven i andra länder, allt sjöfolk och alla fiskare äro skyldige till krigstjenst ända intill femtio åis ålder, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att beväringsskyldigheten för sjöfolk ntsträckes sålunda, att, vid inträffande krig, Kongl. Majit är berättigad att till tjenstgöring å flottan, i mån af behof, uppbåda allt inom riket befintligt dertill tjenligt sjöfolk, utan afseende på, huruvida det samma är inom beväringsåldern eller ej. Derjemte få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta, i enlighet med de beslut, Rikets Ständer komma att i frågan fatta, utfärda en författning, innehållande tillika alla reglementariska stadganden, som för verkställigheten af beväringens organisation kunna finnas erforderlige. Slutligen få Utskotten anmäla, att, sedan förestående betänkande var färdigt alt afgifvas, Utskotten mottagit ett af herr Stjernsvärd, G. M., bos Högloft. Ridderskapet och Adeln afgifvet samt den i5 sistlidne Mars till 20 Stillssamt Altin, fiesv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 5. allmänna Besvärsoell Ekonomi-utskottet remilteradt anförande, innehållande eli förslag lill landlförsvarels organisation; och ali Utskotten skola laga i öfvervägande innehållet af samma anförande vid behandlingen af den utaf herr Ekholm i Vä Hofi. Borgare-ståndet den 2g i nyssnämnda månad väekta, till allmänna Besvärsoell Ekonomi-ntskottet jemväl öfverleinnade motion, angå tide nedsättande al en kommitlc, for granskning af herr Stjernsvärd. * berörda fulslag, samt för algifvande tiil Bikels näst sammanträdande Ständer af elL fullständigt utlåtande 0111 hela försvarsverkets lämpligaste ordnande. Slockholm den 18 April 1848.
Jag känner ganska väl, huru praxis inom StatsUtsk. varit vid behandling af sådane frågor som denna, och jag påminner mig, att vid sista riksdagen, när denna fråga inom StatsUtsk. förekom, åberopades R. Den 20 Augusti. 325 o. Ad:s egen önskan och beslut, att den förr vanliga omkostnaden för Landtmarskalkstaifeln skulle upphöra. Detta var R. o. Adis egen önskan, måhända alldeles förhastad, men som likväl legat till grund för hvad de öfriga Stånden i detta fall beslutat, och jag skulle icke tro, att det nu åtminstone vore välbetänkt af R. o. Ad., alt frångå detta beslut. Gr. Posse, Fredr. Salomon: En värd talare har yttrat, alt det icke är Landtmis önskan, som bestämmer, huruvida R. o. Ad. skall bifalla StatsUtskis betänk, eller icke; men då den tvist, som har uppstått, synes mig utgöra ett bevis på R. o. Adis välvilja emot nämnde Landtm., och jag tror mig känna hans önskan i della afseende; så vågar jag försäkra, att han skulle med fägnad motse, om R. o. Ad. ville bifalla det betänk., som SlatsUtsk. afgifvit, hvarföre jag tillstyrker propos. derpå. Många hördes yrka propos. Hr Printzenskjöld: Till svar på hvad Gr. Horn yttrat, angide indragning af koslnaderne för Landtmarskalstaffeln, får jag äran tillkännagifva, att, dä jag å ena sidan med honom delar öfverlygelsen, att R. o. Adis beslut derom var alldeles förhasladt, så har likväl icke min anmärkn. emot StatsUtskis betänk. gått derpå ut, att tillökningen i det månadtliga anslaget för Landtm, borde blifva tillräcklig för honom, för att kunna etablera en taffel. Jag hade blott önskat, att denna summa blifvit så mycket förhöjd, alt han derföre kunnat hålla en sådan taffel för sig och sin familj, som kunde svara emot den värdighet han bekläder, och emot det Stånds värdighet, hvars ordförande han är.
I öfriga fall åter ådagalägger förfalskat en, genom sitt brott, den svekfullhet och opålitlighet i karakteren alt honom icke vidaie bör betros de förmåner i samhället, för hvilka medborgerligt förtroende utgör ett vilkor. Men ehuru i dessa fall nyssberörda påföljd således ovilkorligen synes böra drabba brottslingen, innebär förslaget likväl en möjlighet för domaren, genom frihetsstraffets användande, alt lämpa det straff, sorn eljest bör ådörnas, efter de olika förfalsknings-brottens beskaffenhet 1 förenlighet med hvad vid föregående partiella förändringar i crirninal-lagstiftningen skett, har, efter hvad således blifvit antydt, frihetsstraffets användande, såsom allmänt, för förfalskningsbrott, nu blifvit föreslaget; Och om lämpligheten deraf torde ej eller delade meningar nu mera äga rum. Genom sin tidslängd kan det göras tillräckligt svårt för att motsvara de vådligaste brott af ifrågavarande art, och således uppfylla hvad som fordras af lätlvisa och är nödigt för samhällets säkerhet. Bih. lill R. St. Denna säkerhet eller den större eller mindre våda för det allmänna, sona ett brott kan i sina följder medföra, måste nemligen i betydlig mån inverka vid bestämmandet af straff; Och så har äfven i allmänhet skett i det Nådiga förslaget. Men med afseende å berörda grundsats, har Utskottet ej kunnat undgå att fästa sin uppmärksamhet vid den skillnad, som samma förslag gör i 11 emellan för falskning af inländskt och utländskt guldeller silfvermynt samt i 14 och 15 §§. emellan förfalskning af Svenska eller Norska Riksbankens sedlar, å ena sidan, samt sedlar, som utgifvas af utländsk Stats-Bank eller af enskild Bank, som här i Riket med behörigt tillstånd inrättad är, å den andra. Omförmälda skillnad är dock icke främmande för vår lagstiftning. I afseende å sedelförfalskning innehåller emedlertid 1734 års lag icke något uttryckligt stadgande. Den talar blott i 7 Kap.
Då hon ensam ströfvat omkring i skogen eller följt en gångstig öfver den ödsliga ljungheden, hade hon ofta tänkt, att när en gång ungdomen försvunnit och förhoppningarna fallit till intet, skulle naturen ju ännu vara sig lik. Den kunde icke svika, och den djupa glädje, den eger att gifva, skulle aldrig kunna tagas ifrån henne. Men sjukdomen hade kommit, och allt hvad den rika naturen hade för henne, var endast en almosa i form af en solstråle. Tanken på att endast vara en atom i denna stora härliga verld och att försvinnande uppgå deri hade visserligen der ute under den fria himlen kunnat skaka bort de sjelfviska småsorgerna och ingifva en känsla af ljuf sjelfförglömmelse, men i sjukrummets febertyngda atmosfer och dystra skymning hade denna panteistiska verldsåskådning icke kunnat hålla stånd, ty det fins intet som oemotståndligare än lidandet påtvingar oss känslan af det personliga i vår varelse. Det var på allt detta hon satt och tänkte, medan hennes blick vände sig mot solskenet der ute, omedvetet som blommornas blad. Hon spratt till i det hon hörde röster. Den långa ovanan vid umgänge hade alstrat en viss skygghet, och det var med en pinsam känsla af tvång som hennes egentliga jag drog sig tillbaka inom det skal, hvarmed den konventionella sällskapstonen lyckliggjort oss. De inträdande voro hennes far samt en främmande herre, som för många år sedan vistats på orten och sedan rest sin kos, man visste knappt hvart. Hon kände genast igen honom, ty han hade föga förändrat sig på alla dessa år. »Detta är min dotter Ida», presenterade fadern, »hon var ett litet barn, när du lemnade orten.» »En provinsros i knopp», sade främlingen i flaxig ton och med ett leende öfver sin qvickhet. »En mumie kunde man också säga», mumlade hon förargad. »Ah, Gud bevars, vid frökens ålder!» svarade han utan att låta sig bekomma. »Och sedan man legat sjuk ett år», sade hon med ett kallt leende, som trots hennes ungdom bildade skarpa linier kring munnen. I sjelfva den hårda stämman klang en ton af smärta, hvilken icke ens undgick den tanklöse skräflaren.
Man har föregifvit att en lag mot skogsförstörelsen skulle vara ett intrång i eganderätten; men månne en enskild person kan hafva rättighet att till sin ensamma 1 Hält. 10 U6 Den 7 December. nytta använda hvad som Skaparen ämnat för flere generationers nytta och beqvämlighet? Det är långt ifrån mina åsigter att yrka det skogarne skola stå obegagnade, — tvärtom! Jag anser för Sveriges lycka att skogar finnas och att de deraf blifvande skördarne högt betalas; men jag anser äfven för en oaflåtlig pligt alt hvar och en som drager nytta af skörden bör vinnlägga sig om alt upfreda ny skog i den afhuggnes ställe. Hvilken rikedom och välmåga skulle icke tillflyta landet om våra 26 milhr tunnland åtkomlig skogsmark buro sådan skog som ägde högt värde på de utländske handelsplalserne, d. v. s. att de bestodo af virke hemtadt frän. mogne, tätt upväxte skogar; hvilka, räta och qvistrena, alltid högt betalas. Desse 26 milhr Irland borde och kunde gifva en årlig skörd af minst 13 milhr famnar å 100 kubikfot fast mått, hvaraf 7 milhr behöfvas inom landet och 6 milhr gånger 100 kubikfot kunde föryttras, utan skada för landet, om endast hvarje skogsägare hlefve ålagd alt updraga ny skog på lika stor vidd som han skördat. Kostnaden för återsådden är obetydlig mot vinsten af skörden, och vi hafva goda efterdömen huru det låter verkställa sig dels i de bibehällne delarne af kronoparkerne och några allmänningar, dels i ädelt tänkande enskildle ägares väl skötte skogar; men desse skogsvidder äto obetydlige emot dem som skördas utan återsådder. I hvilken olycklig belägenhet vore icke Sverige försatt om devastationerne hejdlöst finge fortfara? Man sätter icke tro till möjligheten af en sådan olycka förr än det är för sent att bota den. Sanning är dock att socknar finnas redan, der torkad kogödsel måste tillgripas både till matens kokning och till boningsrummens upvärmande. Jag kan framvisa 5 serskilda sockenslämmoprot.
M:s beskickningar å utrikes orter. Föredrogs SlalsUtskis d. 29 sistl. Mars på bordet lagda utlåt. N:o 102, i anledn. af väckta frågor om eftergift af betalningsskyldigheten för de under sednaste åren meddelade undsättnings-lån. Della utlåt, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, innehållande hemställan att eftergift eller afskrifning af större eller mindre del utaf skulderne för de undsättnings-medel, som med anledn. af sednaste årens missvexter eller ofördelaktiga skördar blifvit beviljade och utbetalda, icke må af It. St. beviljas. R. o. Ad. biföll denna hemställan. 2:dra punkten, innefattande hemställan, att de, ifråga om eftergift af betalnings-ansvaret för andra personers erhållna låne-understöd, framställda förslag må förfalla. Gr. Mörner, Carl: Jag gillar fullkomligt den grundsats, som gjort sig gällande så väl inom StatsUtsk. sora hos R. o. Ad. i afseende derpå, att undsättuings-län i allmänhet böra återbetalas af de menigheter som, på de af K. M. i nåder fastställde villkor, undfått så beskaffade lån; hvarföre jag också, ehuru Kronobergs län häftar för ett ganska betydligt undsättnings-lån efter 1847 års missvext, har afstyrkt flera socknar att hos K. M. och R. St. begära afskrifning af deras skulder. Dessa skulder hade dock tvifvelsutan varit vida större, om ej det förut här i dag omnämnda högst vigliga exportförbudet mellankommit. Hvad åter beträffar de hagelskador, hvarom en riksdagsman från Upsala län och en från Kronobergs län Detta anförande afbröts af Hr Gr. o. Landtm., med erinran, att Utskis hemställan uti den nu förevar, punkten icke hade afseende på de låneunderstöd, som blifvit beviljade i anseende till hagelskador, utan att Utsk. derom särskildt yttrat sig i den 4 H. 4 50 Den 5 April. nästföljande 3:dje punkten; hvarefter Gr.
Hvarföre då ej vara konseqvent och äfven borttaga denna ofta tryckande pålagan. Städernas privilegier, säger man, lägga hinder häremot, men då dels Städernas vinst af denna för landtbon både besvärliga och obilliga beskattning torde vara ringa nog (J:del af mätare-penningarne) dels Sveriges Borgerskap alltid ifrigt yrkat på privilegiers borttagande och något orimligare sådant, än detta, svårligen torde kunna upletas, förmodar jag att det Wällofliga Ståndet skall blifva det första att bifalla följande förslag. Mätare-penningar å tullfria mätbara varor fä ej vidare åläg gas, såvida upmätning ej af varans egare begäres, då mätare-penningar erläggas i likhet med hvad för öfriga varor bestämdt är. Frih. von Stedingk: Gr:ne Lagerbjelke och Björnstjerna hafva yttrat, det de icke begrepo hvad nytta tullen skulle hemta deraf att upmätning af stenkol egde rum: det är alltför illa att de ej begripa det, men jag har också mycket väl sjelf begripit att det icke vore mätarne som skulle kontrollera tullen. Men jag skulle vara de värde talarne mycket tacksam, om de för mig kunde göra reda för huru det skulle gå till för våra tulltjenstemän att kontrollera en stenkolslast utan att den upmätes, ty icke lärer lurendrejaren sjelf upgifva hvad han har i olofliga varor, utan till den ändan måste man hafva mätare då ock en tulltjensteman kan vara närvar, vid sjelfva upmätningen, och då desse skola mäta så måste de ock derför hafva sin betalning. Den 12 Mars e. ffl. 379 Helt annan blir frågan om man icke vill att hit i riket inkommande stenkol skola upmätas; men då upkommer den olägenheten, som Utsk. velat förebygga, nemi. att Uddevalla stad förlorade den inkomst staden genom K. Bref och Resolutioner fått sig tillagd. Som jag ej pä något sätt kan finna mig öfvertygad af hvad förrbemålte värde talare yttrat, kan jag ej afstå från mitt yrkande af bifall till Utsk:s tillstyrkande. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
5: — IDDNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. &gt; 5: — IDDNS MODETIDN. DTAN PL. &gt; 3: — HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG. PROSTINNAN NORA LOSNCMMERPRIS: 8 ORE. PÖYHÖNEN. D E N 1 APRIL 1899. R E D A K T Ö R KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. REDAKTIONSSEKR. : JOHAN NORDLING. ALLM. Efter ett år måste hon emellertid på grund af sjuklighet lämna seminariet, dit hon ej mera vände tillbaka af den anledning, att hon det följande året ingick äktenskap m e d dåvarande stadspredikanten i staden Joensuu i Kuopio län Johan Pöyhönen. Sedermera fick hon åter sitt h e m på landet, nämligen i Pielisjärvi socken i samma län, o c h där började hon ägna den tid, som vården af flere små barn lämnade öfrig, åt sysslandet med trädgårdsskötsel. A r 1886 blef hennes man utnämnd till kyrkoherde i Haapavesi socken af Uleåborgs län. Ö Everansträngd redan före affärden från Pielisjärvi genom sjukvård under en därstä- des härjande epidemi o c h ytterligare nedsatt till sina krafter genom den besvärliga flyttningen, ej mindre än 4 0 0 kilometers landsvägsresa, ådrog hon sig efter någon tid en sjukdom, som tvingade henne att för hälsans vårdande vistas några månader i Helsingfors. Efter återkomsten, till hemmet, där hon till en början enligt föreskrift undvek allt deltagande i tyngre arbeten, blef hon endast allt svagare o c h svagare, och till slut började hon STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. misströsta o m möjligheten att återvinna sin hälsa. Det var då h o n genom ett råd af en till orten nykommen läkare mottog impulsen till den välsignelserika verksamhet, hvartill hon sedan m e d lif o c h lust ägnat sina krafter.
kom Jane dit ut med sin docka, det vill säga Rosa, - Matliilda skulle hon fortfarande icke för allt i världen ha velat iitsatta för » hans » blickar. Jane älskade lidelsefullt sina dockor, i synnerhet Matliilda, därför att. hon var vanskapad, på samma sätt som hon älskade de fiilaste liusdjiiren mest, därför att de voro så olyckliga och föraktade. Nu satt hon och tryckte Rosa intill sig, alldeles soni om hon ville skydda henne. för något ondt, däreine1la.n ordnade Iion. hennes toalett och satte blornnior i det ljusa linhåret. Gerhard, som niecl ett outtröttligt thlamod sökte öfvervinna både sin egen och .den lilla flickans antipati, fick nu det infallet att också satta. ihop en liten bukett till Rosas liar. Jane ryckte till och gaf honom en fientlig blick, då lian sträckte ut handen mot hennes älskade Rosa, men hon behärskade sig, knep ihop läpparna, mumlade ett %tack2 och lat blomniorna sitta som Gerliard ordnat dem. Meii dk han några niinuter därefter ' reste sig tipp och lämnade verandan, slet hon ögonblickligen blommorna, ur Rosas hår, kastade dem p % golfvet och trampade pa dein. Hedvig vas nog svag a t t låtsa som om hon icke märkte Janes tilltag. Ty hon tyckte sig i denna stund, upprörd som lion var efter skulle ett långt samla1 med Gerlinrd, ej kunna utliiirda den scen ~~0111 följa om hon nu började göra J a n e de vanliga förebråelserna. Hon hade bkde med ondo och med godo sökt bekappa den lilla flickans svartsjulra, hon hade både bedt och förebrått, men det föreföll, henne mer och mer som om hon kampade mot en skugga. Jane ställde sig alltid oskyldig; ined den fintlighet, soni tillhör lidelsefulla och ömma kvinnonaturer, förstod hon att öfverlista modern, och, hvad denna än sade, lyckades hon få alla föreställningar att mynna ut i en, antingen högt uttalad eller i tårar och snyftningar gömd anklagelse:, mamma. mamma håller mera af shonoma Zin håller inte af mig som förr mig. mamma vill hellre a t t jag skall dö än, han ».
I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, får jag upplysa, att BorgareStåndet bifallit Betan - Den 22 Junii e. m. landet N:o 67 med undantag af den enda puncten, i afseende på 2:dra afdelningen af 1827 års Revision, §. 1., hvilken punct återremitterades. Huruvida ett sådant förfarande är formenligt, eller icke, lemnar jag derhän; men StatsUtskottet har, vid så beskaffad! förhållande, ej trott sig kunna förfara annorlunda, än som skett. Herr Hjerta: Just i anledning af det förhållande Friherre Palmstjerna omnämt, har jag undvikit att öppna discussion i ämnet. Jag har blott velat reservera mig emot det resultat, sorn blifvit föranledt af BorgareStåndets åtgärd, att styckevis antaga och återremittera ett Utskotts Betänkande, första gången det är under öfverläggning. Föredrogs ånyo RiddarliusUtskottets den 26 sistlidne Maji aflåtne, och den 9 dennes e. m. på.bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, i anledning af RiddarhusDirectionens Riksdags-Berättelse, angående RiddarhusÄrenderne, samt verkställd granskning af samma Ärenders förvaltning sedan sista Riksdag m. m. Herrarne Crusenstolpe, Magnus Jacob, och Rosenqvist j Fredrik Leonhard_, begärde, att detta Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, hvilket Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, Den 32 Junii e. m. jemlikt 49 §• Riksdagsordningen, icke kunde förvägras. Friherre Boije, Fredrik: Jag tager mig friheten vördsamt hemställa, om icke EkonomiUtskottets Betänkande N:o 131, som redan 3:ne Plenidagar legat på bordet, nu borde företagas.
Den underhåller sig sjelf, när Bokens första försäljning ältid stulle ga kil ersätt ning med Sex proLent8 ränta. Författaren kunde räkna pä winst utan ri8gue. d De tärde borde nyttjas l Embeten och Statens Ärender, der deras kunstaper äro anwändbare. Mänga befattningar finnas, der det wvre af wigt, at de Lärdas högre Ljus anwändcs. I synnerhet gäller detta i afseende pa ^uricligu«, alla befattningar der marhematista och mechanista kunstaper komma i fräga, samt kännedom af Stats-läran kan anwändaö. Hade de Lärde en utsigt at sträcka sin werksamhel til en högre rymd än blotta underwisningen, stulle de bertil wissertigen wända sit bemödande, och om deras ryckte säsom lärare betedde deras framgång, wvre ver en ny retelse at Utmärka sig kj De tärde borde Utsändas med KNssioner pä en bestämd tid, för at vpna eller öka commu nics Sjette Bandet. N:v 44- 6SV Den 14 Mäcs. e. m. mcationen med Utlgndsta larda. Detta sätt wore uran twifwel der minst kostsamma ar lara dem resa utrikes, och tillika del beqwämaste at staffa Vem recommenästioner i de lander dit de reste. z:o. Nar salunda en litterat anda infördes i Vet hela, borde ätstillige äetailler derefter rattas. En total förändring med Examina kan ej ännu förestås, men följande förändringar torde genast kunna göras. ») Wid Magister-Graden. Den ratta krinclpen more ofelbart, at hwar och en, sa snart han aflagt wederbörliga Lärdoms-prof, för Magister förklarades. Men da ärstillige besordringS-rättigheter i wärl Land aro förenade med denna Grad, ar nödigt at Författningar mätte finnas, som hinLra at ej densamma all för latt winnes.
Komitén anser det sålunda vara i främsta rummet oundgängligen nödvändigt, ej allenast att upphäfva den nu gällande bestämmelsen att entreprenören skall, utan föregången budning, genast vid resandes ankomst tillhandahålla ett bestämdt antal hästar, utan ock att medgifva för - 37 langning; i den för öfriga hästars inställande föreskrifria tid. För det först o O o nämnda vilkorets fullgörande nödgas entreprenören i allmänhet hela året om bekosta hästars underhållande å stall, och, i anseende till den korta tid af en fjerdedels eller en half timma efter tillsägelse, sorn i öfrigt för en del hästars inställande är utsatt, måste han antingen sjelf vara försedd med större antal hästar, än som antagligen kan, i förhållande till trafiken löna sig, eller ock blifva i hög grad beroende af de grannar, hvilka kunna med skjutsning lemna honom biträde. Dessa vilkor hafva jemväl, enligt hvad från de särskilda orterna inom Riket blifvit nära nog allmänt uppgifvet, ej allenast verkat högst betydlig stegring af kostnaden för entreprenaderna, der sådane, oaktadt berörda vilkor, kunnat komma till stånd, utan ock på öfriga ställen varit den egentliga orsaken, att entreprenader der ej kunnat afslutas. Betraktadt såsom ett'medel för underlättande af resandes fortkomst i allmänhet, tror Komitén ifrågavarande vilkors bibehållande vara af föga vigt. Så utgrenad, som postgången nu är, lemnar den å de flesta vägarne tillfälle, att med ringa kostnad pä förhand beställa skjuts, en utväg, som alltmer öppnar sig, i den mån nya och dagliga poster inrättas; och lägenhet till skjutsbeställning, om än icke så beqväm, kan jemväl erhållas å de icke af post befarne vägar, der skjutsbefordring är anordnad. I sammanhang härmed torde icke böra lemnäs oanmärkt, att, hvad resandes möjliga anspråk på skjutsbeställningen ä sistnämnde vägar angår, förbindelse för staten, att å dem tillhandahålla befordringsmedel, kan synas vara ganska tvifvelaktig.