Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Trettio års erfarenhet har lärt mig, att Skaraborgs-Sohlaten arbetade ganska obetydligt på Roten, innan han varit vid Canalen, och der vant sig vid arbete; ty han anser sig ingalunda stå under Rotens befäl, och rätt ofta hände det, att Roten snarare fick sköta Bostället åt Soldaten, än denne biträdde Roten. Nu är förhållandet helt olika, och Soldaterne äro, genom den vana de fått, det bästa arbetsfolket, som hvar och en med begärlighet söker begagna, helst Soldaterne derjemte lärt sig att vara murare, smeder eller andra handtverkare. Detta är äfven en omständighet, som jag tror 6o Den iG Febrnarii f. m. böra Is omma i beräkning i afseende på enskildtas fördel. Huruvida den sats är riktig, att Soldaten hemma på Roten äfven kan blifva skicklig till tjenstgöring i fält, öfverlemnar jag till militairer att afgöra. Jag skulle likväl tro, att Götha Canal, der jag sjelf haft tillfälle se Soldaten hållas till fältlefnad och vänjas att sköta sin hälsa, laga sin mat och dylikt, kanske i icke ringa mån bidrog dertill, att då fordom Soldaterne under ett fälttåg tjogtals sjuknade af ovana, den sista campagnen utvisade ett mycket mindre sjukdomstillstånd och en vida mindre mortalitet. Hvad användandet af enskildte arbetare beträffar, så torde jag af egen erfarenhet kunna yttra mig något deröfver. Är det blott fråga om att skaffa 5o eller 100 arbetare, så kan det gå an, men icke, då frågan är om ett större antal. I Nerike, i mitt grannskap, samlades för några år sedan en större arbetspersonal vid Koboltsverken. Bland den från alla kanter ditströmmande folkmassan kunde knapt så mycken ordning hållas, att icke riktige uplopp skedde i orten. Församlingarne tackade Gud, alt de åter blefvo denna folkmassa (pilte, och den återvände hem, utan besparad förtjenst, oaktadt den dryga aflöningen, emedan ingen ordning fanns ibland den. Huruvida den så mycket omtalte Dalallmogen nu mera är skicklig till sådarie arbeten, lenuiar jag Den 16 Något bevis derpå har den åtminstone ej lemnat vid Götha Canal.
Då man nu härtill lägger, att cadetternes antal äfven är oriktigt uppgifvet, så uppkommer den betydliga skilnaden af 200 r:dr, som hvarje cadett kostar mindre, än hvad motionären uppgifvit. Ståndet täcktes således inse, att det icke fallit sig så noga för motionären, att skära till med runda tal efter godtycko. Motionären jemför Krigsacademien med Fransyska inrättningar af samma slag, och önskar, att den måtte förändras i likhet med dessa sednare. Jag har förskaffat mig uppgifter på omkostnaderna för hvarje elev i den Fransyska skola, hvarefter han önskar att Krigsacademien måtte förvandlas, och får till följe deraf nämna, att hvarje elev kostar Staten 4000 francs, utom de afgifter, som eleverne sjelfve betala, hvilka utgöra 1000 francs årligen och 600 i beklädnadsafgifter. Antalet af cadetter vid Krigsacademien har motionären oriktigt uppgifvit, då han sagt, att det uppgick till mellan 100 och i3o. Förhållandet är, att på 10 år eievernes antal varierat emellan deras minimum 100 och maximum Den iS Mars e. ra. 363 15o; för närvar, uppgår det till något öfver i3o, medium kan således antagas till 125. Planen för sjelfva läroverket är det visserligen icke svårt att klandra; det ar en gifven sak, att under ett och samma tak, i en och samma skola, böra icke förekomma praktiska ämnen, och dg theoretiska ämnen, som i egentliga applications-skolan skola tillämpas; men jag har, som jag förmodar, tydligen i en föregående motion, hvilken blifvit remitterad till sammansatta Slatsoch Ekon Utsk., bevisat, att hos oss icke finnes någon enda sådan skola, i hvilken en yngling kan erhålla de förberedande kunskaper, som erfordras för inträde i ki igs-^tåndet eller näiings-yrkena.
När hon böjde sig till helsning för Förste Konsuln och Madame Bonaparte, sade den spanske gesandten, Azara, till Preussens sändebud, markis Lucchesini: — Hvem vågar säga, att Frankrikes adel är död? Mademoiselle de La Feuillade ensam bär ju hela Versailles’ traditioner på sina unga skuldror. Förste Konsuln såg på henne. Med sin skarpa blick upptäckte han strax, att der i hennes utseende var något förändradt, att der föregått något med henne — men hvad? Han vände hufvudet och såg Louis de Châteauneuf vid hennes sida. En skugga gled öfver hans ansigte. Den aftonen var Edmée de La Feuillade strålande, hon öfverträffade sig sjelf — hon var pikant, kokett och furstligt värdig. Hon märkte, att både Bonaparte och Louis iakttog henne, och starkare, mera medvetet än någonsin kände hon det eggande i att vara älskad af två män, tjusningen af en öfverhängande fara och en trotsig tillfredsställelse af att möta den. Senare på aftonen talade hon länge med sin kusin. Sällskapet, som kände till det projekterade giftermålet, respekterade deras tête-à-tête och lät dem diskret vara i fred. — Nå, det ser ju ut, som om det ändå skulle bli af, hviskade Talleyrand till den gamle Caulaincourt. Jag trodde en stund, att der kunde komma knutar på tråden, han såg med en hastig, nästan omärklig blinkning bort till Förste Konsuln. Nu tjenar han sina sporrar i freden med England, och sedan gör vi honom till ambassadör — en stoltare ambassadris kan Frankrike icke önska sig! Edmée vände sig till sin kusin, och, frankt, med ögonen i hans, frågade hon honom: — Hvad tänker du om mig — nu, du ser mig igen? — Det svarar jag icke på. Att jag i afton är här med dig som hans gäst, är en svaghet, som mången man af ära skulle förakta mig för. Men ... ja, det är min sak, och jag är sjelf domare deri.
Till Lag-Utskottets utlåtande hafva samtlige Rjjks-Stånden remitterat förenämnde Nådiga Proposition så lydande: Lag-Utskottets Betänkande, N:o 12. 13 ”KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående intecknande af ej mindre lif stids-städja och undantagsajtal, än ock all annan afhandling om nyttjande-rätt till fast egendom ä landet; Gifven Stockholms Slott den i Augusti i844. Genom underdåniga skrivelser den 21 April 1835 och den 23 September 1840, hafva Rikets Ständer till Kongl. Maj:t framburit förslag till föreskrifter om intecknande af undantags-contract, samt afhandlingar om lifstids-slädja och all annan upplåtelse af nyttjande-rätt till fastighet; hvarvid Rikets Ständer, såsom skäl åberopat: att klagan ej sällan blifvit förd öfver de betydliga förluster och olägenheter, som köpare af fast egendom fått vidkännas derigenom, alt den varit belastad med undanlag, samt förminskad i värde och godhet genom jordafsöndringar af hvarjehanda beskaffenhet, derom köparen, oaktadt han vidtagit alla möjliga försigtighetsmått, likväl icke erhållit kännedom vid köpets afslutande, utan först efter en längre lids förlopp, då säljaren ofta varit urståndsatt att godtgöra de förluster, som genom så beskaffade gravationer köparen tillskyndats; att ej mindre faslighelsegarens, än undantags-innehafvarens säkerhet syntes fordra, det undanlagsförmoner blefvo behörigen intecknade och förnyade, hvilken åtgärd ej kunde vara förenad med större svårighet i detta fall, än då fråga vore om vanlig skuldfordran, samt att den del af en egendom, som säljaren undantagit, eller den afgäld af egendomen, som han sig förbehållit, icke kunde tilläggas sämre rätt, än obetald köpeskilling, enär, derest undantaget icke varit, köpeskillingen i stället blifvit förhöjd.
Vi hafva ej vid genomläsandet af dessa tirader kunnat undgå att erinra oss Macaulays skonslösa omdömen: »Hvarje rik och godhjertad lord ansattes af författare med ett så oförsynt tiggeri och ett så ömkligt smicker, att man på vår tid derom knappt kan göra sig ett begrepp. Man väntade att den beskyddare, åt hvilken man tillegnade sitt arbete, skulle belöna författaren med en börs dukater. Böcker trycktes derföre ofta endast för att blifva tillegnade. Denna handel med smicker hade den följd man kunnat vänta. Ett till gränsen än af oförnuft än af gudlöshet drifvet smicker ansågs ej vanära en skald. Oberoende, sanningskärlek, sjelfaktning voro ej de saker som verlden fordrade af honom». Likväl ansågs det ej liksom några sekler förut tillständigt, att poeten helt öppet i vers uppgaf den summa som han behöfde. Men hörom lordens beröm: »Minerv' and all the Muses' skill is gone, And faith! Apollo with all eloquence Can scarce describe Your glorious Excellence: It must needs be no Man but Angels tongue, That would in words set forth a worthy song Of You, Great Hero, Crown of English Lords, Whose marv'lous virtues far surpass the words Of man. What labours more than Hercles You have done? What victories more than Caesar You have won? Mars and Apollo are in striving mad, Whose glorious laurels first shal crown Your head. But (pray t'excuse me) I swear by my oath: Sir, You are twice more worthy than them both.» Som emellertid mylord snart skall stiga ombord för att åter segla till England, låter skalden gudarnes fader, Jupiter, på majestätisk latin befalla de öfriga gudarne att på allt sätt gynna hans resa. De svara på olika länders språk.
P. 200. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkande, angående yrkad frihet till svedjande å Skattehemmans ägor, samt begagnande af Masteträd och Ekar. P. 201. — om ConstitutionsUtskottets Betänkanden: 1) angående förslag till jemkad ny redaction af 37 §. BegeringsFormen; 2) angående förslag till ändring i 4 °ch 5 mom. 14 §• Riksdagsordningen; 3) angående förslag till ett nytt 6:te moment i 14 §• Riksdagsordningen; 4) angående förslag till ett nytt 7:de moment i 14 §• Riksdagsordningen, samt deraf härflytande smärre ändringar i dess 17, 19 och 22 §§. P. 201. — om Constitutions-Utskottets memorial, innefattande hemställan rörande en underdånig anmälan, i afseende på innehållet af 8:de momentet 4 §• TryckfrihetsFörordningen. P. 202. — om ConstitutionsUtskottets memorial, med närmare upplysning om innehållet af en anmärkningsskrift. P. 2o3. — om Constitutionssamt Stats-Utskottens memorial, rörande beredande af tidigare anstalter till tryckning af uppgifter öfver hvilande Grundlagsfrågor. 394 protocollsUtdrag, Ridderskapels och Adelns: om StatsUtskottets Betänkanden: i) angående anslag till Reparationskostnader å Kongl. Svea LifGardes Cassern; 2) angående Lotsocli Båk-afgifternes nedsättning, och om deras användande. P. 204. — om Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUlskottens Betänkande angående Fattigvården. P. 2o4- — om remiss af Hr Lefréns anmärkningar vid Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkande, angående fortfarande understöd af Staten för Höganäs Stenkolsverk. P. 2o4- *— om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets sednare Betänkande, i frågan om nödvändigheten af krönte kohlskrindor och angående kohlmätare.
Herr Grefven tyckes tro, alt vi nu äi*o på den punkt, att vi kunna öfvergå från ett vapen till ett annat, nemligen ångvapen, och hänty. der till seklets Riddare, huru såsom de ansågo krutet som en djefvulens upfinning; men man bör då ej glömma, alt ännu vår store Konung Gustaf II Adolph slogs med hjelm, sköld och bröstharnesk; ja, att ännu mot hälften af det förra seklet hvarje mililair, från Fändriken till Generalen eller Amiralen, väl målades med en prydlig fogande alongeperuk, men äfven med ett bröstharnesk; öfvergården fordrade således sekler, måhända fordras det äfven i förevarande fall, och det är lika farligt, att deväncera sid tidehvarf, som att lemna sig efter. Den första, som till krigsbruk begagnar ångbåtar, tvingar andra nationer att följa sitt exempel. Vi måste följa hopen och göra det som är nyttigt för vårt land, utan att vilja gå för långt framom vår lid; alla andra nationer antaga ännu, att man Den i Mars f. in. 95 ej är på någon öfvergångspunkt. Den sista bataillen vid Navarino antyder ingen sådan period, ehuru den ägde runi på en local, som för Skärgårdsflotta hade varit lämplig. Man talar öfverallt örn ångbatterier, om bombkanc-ner, om torpeder, undervattenskrig och om brännare, som, förde med ånga, ej kunna misslyckas; men man bygger stora skepp med omsorg och vårdar dem, sedan de äro byggde. På della sält tror man sig ingifva den största agtning, och hafva det minst kostsamma vapen. Danmark är en af de magter, som man gerna tager som exempel för oss. Det miste sin flotta, hvilken de påstodo röfvades ifrån dem, och de byggde då i hast Canonslupar, men det fanns ingen Dansk Sjöofficer, som ansåg Danmark försvaradt af desse Canonslupar, mot en fiende, som ej vidare attaquerade deras land, utan tvertom sjelfvillig! öfverlemnade Köpenhamn.
Utlåtande uti dess närvarande skick; men en slik proposition likväl blifvit af Ridderskapet och Adeln yrkad ; så förklarade Herr LandtMarskalken, jemlikt 55 RiksdagsOrd-' ningen, öfverläggningen hvilande; Och blef frågan förvisad till ConstitutionsLJtskottet som borde, inom fjorton dagar härefter, öfver deBsammeS stridighet eller enlighet med Grundlagen sig ut* låta. Ut supra. Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets under Nto 227 insände förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit angående nytt val af Riksens Ständers Justitieombudsman och dess Suppleant; äfvensom ExpeditionsUtskottets under Niris 228 och 22g afgifne förslag till förordnanden dels för HofRättsRådet, Häradshöfdingen Carl Petter Törneblad, att vara Riksens Ständers JustitiasOmbudsman, dels för Lagmannen, Häradshöfdingen och Borgmästaren Nils Callerholm, att vara Riksens Ständers JustitiseOmbudsmans Suppleant» 'pm 15 Octöbtr f, m. 339 Företogs till pröfning Stafsoch BancoUtslcottens den 2 dennes under Nio 513 afgifne* samt den 7 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal. Herr Berghman, Ambrosius Magnus'. När mari lätt kati förutse , att denna fråga kommer ätt genom votering afgöras, får jag på förhand deröni anhålla, sedan discussion i ämnet föregått. Jag gör det, för att hafva den förmån föreslå contraproposition, hvilket afven i sinoria tid skall ske. iag skall ock dessförinnan yttra mig i saken.
Besvärsoch Eicon.Utskottet : N:o 96, i ani. af väckte motioner om ändringar uti K. Instruktm för FörmyndareKammaren i Stockholm den 9 April 1856. Uplästes ett af Gr Wrangel, Anton Reinh., inlemnadt så lydande Memorial: Med anledn. af min afresa ifrån Riksdagsorten, får jag, under anhållan om bibehållande af min riksdagsmannarätt, ödmjukast afsäga mig befattningen som ledamot af Höglofl. Riddarh.Utsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Riddarh.Utsk. efter Gr. Wrangel. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. 48 Den 4 Juli e. iu. Lördagen den 4 Juli 1857. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleniprotokollet för den 9 sistl. Juni e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 71, ang:de reglering af utgifterue under RiksStatens Fjerde HufvudTitel; och förekom nu: 6:te punkten, ang:de anslag för ÖfverBfommendanls-expedtn i Slockholm. Mom. litt. a, ang:de aflöning för ÖfverKonmendanten i Slockholm. Hr af Klint, Erik: Jag tager mig friheten hos Hr Gr. o. Landtm, förfråga mig, huruvida det må vara mig tillåtet att nu, vid discussionen om denna punkt, taga i skärskådande den af StatsUtsk. framställda principen för löneregleringen inom KommendantsStaten, i hvilket fall jag skulle dervid vilja göra några anmärkningar.
Men i öfrigt mcdgifwes, att wälbemälte Utfkote sä wid beffalkninqen betungar denna sä kallade fa» hriksrörelse, mt sä winnjngslystne torde maga sig dermed befatta, I den förra hrän«v'nssörordnjngen höjdes blott asgjften med en enda sik ting för hwart 1o;tals större pannerymd, således betalades ril exempel för en panna om ih-d kannors rymd -s rs si allenast 4« R'dt — Mcn efter nya första» ger -l l Rlvr för samma pannerymd med tös M:or ky afgiften är ökad med Za procent föp all tillwerkning -fwerstigandp den ordinaira 92 kannors pannervmden. Uköfwer 16,0 kannors eapg» sint blek är I8io för hwart lotta! afgiften ytterligare förökad med 4 rst., sä atk för en panna om 348 Den 28 H7aji - 170 kannors rymd bötaldes a rz st 4 rst. 4/R:dr ro § deremot efter den nya förcslagne rariffen L i R:dr zst 8 rst., Ii.-draaoE—men harwid behöfwer anmärkas, ali om cn man ägde 5 gärdar, och för hwardcra af dem stanade för cn panna om ZL kannor, sa erhöll han en lika belopp af 172 kannor, man betalde för dem, i stället för extra afgiflen 220 R:dr allenast efter ordinaire bwistnlngcn för hwarje zz kannors panna L 2 R:'er 42 st allenast 12 R,dr 24 st. Han amnander deinnd mera dagswcrken och skog samt förstör mera spannemal; man erhåller åtminstone inom samma lid lika mycket bränwin.
Sysslorne blifva illa och försumligt skötta» det rätta Em bets ma ana-nitet qväfvas och skicklige ämnen efter hand aflägsna sig» så att den kraftfullaste och »rest ömma och välsinnade Regent blifver omsider hindrad att uträtta allt det goda för sitt folk, som han ville och önskade. Oansedt de vid förra Riksdagar beviljade förhöjningar å Civil-Statens penningelöner» äro dock desse i intet afseende svarande emot tidernas skick, pch troligen äro ganska få Statens löntagare i tillfälle att, utan särskilta biförtjenster, skaffa sig fyllandet af de behof, som öfverstiga det nödvändigaste» eller njutningen af de becjvämligheter och fördelar, hvarå de som belöning för deras mödor borde kunna göra anspråk, och dera Serskildta Utskottets Betlinkanden. 679 öe fleste af egen förtjenst lefvanda eller i eriskiltas bröd varande personer icke behöfva neka sig. Det är beklagligen en sanning, att numera hvarje yngling, som inträder i Statens tjenst och icke äger desto betydligare egen förmögenhet, måste, då han finnér de Allmänna Verken fyllda af Tjenstemän, oftast äfven af redan anställde lönlöse aspiranter, och således hvarken bergning för ögonblicket eller utsigt dertill annorlunda än i en aflägsen framtid, nödgas dels ingå i flere Verk, för att tid efter eiman, kunna erhålla på olika Stater några små lönevilkor, dels sysselsätta sig med Commissioner för enskifta, till vinnande af hvad sam brister i nödig utkomst. Att det allmännas tjenst härvid lider, säger sig sjelf. Ingen är på «itt bestämda ställe och på bestämd tid att påräkna, göromålen blifva eftersatte, nya tjänster anses bohöfliga, föreslås och inrättas, och denna cirkel af förlägenheter och palli* ativer förnyas beständigt, utan annat resultat än en mer och mer ökad stockning i Administrationen, som slutligen icke kan lösas, utan måste med kraftiga mått på en gång afhjelpas. Uppskjutes denna åtgärd nu, så blir den en annan gång så mycket oundvikligare, och Riket lider under tiden af datta mellantillstånd mer än framtiden kan ersätta.
I detaillerna af förslaget vore mångå anmärkningar att göra; men jag vill, såsom sagdt är, ej dervid uppehålla mig. Likväl kan jag icke tillbakahålla min förundran öfver den påfallande bristfälligheten i förslagets redaction. Jag vill i detta afseende taga mig friheten citera några exempel. I 2 §. heter det: alla i Banken insatta penningar etc. må ej med qvarstad beläggas; — hvilket är fullkomligt språkorigtigt och naturligtvis bör lyda: Ej må några. I 5 står, att Bankens sedlar skola emottagas i liqvider enskilda emellan etc. ”der ej genom uttryckligt fördrag annorlunda "förordnadt är.” Meningen kan här ej vara annan än den, att förbehåll eller aftal blifvit träffadt, att liqviden skulle ske i silfver, guld eller på annat sätt. Och detta kallar man fördrag, och talar om, huruledes förändringen derigenom förordnas? I 11 §. föreskrifves, att, inom en månad efter förloppet af hvarje qvartal, uppgift skall tryckas om summan af de vid halfårets slut utelöpande bancosedlar. Månne här kan menas annat än qvartaiets slut? —2 Mom. af nyssnämnde §. börjar med orden: "Det ombud, som af Konungen utses, erhålle” etc., utan att man förut sett ett ord derom, att Konungen ägde förordna ett ombud, hvaraf följer, att §. bort lyda: ”Konungen äge att förordna ett ombud, som erhåller” etc. i5 §. innehåller, att Bankens sedlar skola lyda på bestämda summor. Är då någon summa obestämd? eller var 4 H. ' to 74 Den 8 Mars f. m. ej meningen att uttrycka, att de skulle lyda på vissa, förut bestämda valörer, såsom 2, 3, 5, 10 etc.? I 17 5. träffar man åter på en himlaskänk af ett creditiv, som, utan att vara förut iförfattningen omnämndt, inväfves i en mellanmening på följande sätt: ”Banken må ock, i utbyte mot Svenskt silfvermynt, lemna vexlar på utländsk valuta, härrörande från det creditiv å utrikes ort, som vid hvarje Riksdag för Banken öppnas hör genom ett af Konungen och R.
Vederbörligt bevis öfver dylika obligationers annullering bör lånets öfvertagare meddelas, och dessa obligationers belopp vid nästföljande afbetalning afräknas såsom vore den Riksgälds-kontoret för samma obligationer tillkommande betalning af låneöfvertagarne till fullo erlagd. För 4^-procents-obligationerna och för premie-obligationerna anställas särskilda utlottningar; börande de med afseende å de förra, eller fyra och en half procents obli - — 86 — tioneit unb flit bie ©rämiem£il'ligaficnen tnerben befonbere 5lit§It>ofungeit fiattfinben. ®te in SBetreff ter erftgenannten, eter ter ju 4A procent lurjinsiidjm iCfcligationen, ers folgenben Ulugloogfnngcit umfåffen fammt Surd) fete Sluäloofnng merten bie Obligationen beftimmt Wetche ant 1 äftat unb ant 1 Stobember beg lanfenbett Sahre» jur Stucfja^lung lommen. Hlugnahntgweife wirb bie 5lugloofung flir bie arniSiobember 1860 ju jahlenbe fyalbjälfrige 5tnnuität nåd) 3ln Sie 2tu8loofung ber ^runtti n Obligationen unb fätli Obligat tionen an bag 9feitb8 Genom hvar och en sådan utlottning kommer att bestämmas, hvilka obligationer skola inlösas den 1 Maj och den 1 November samma år. Undantagsvis skall utlottningen af de obligationer, som komma att infrias med den halfårs-annuitet, hvilken förfaller till betalning den 1 November 1860, verkställas efter ingången af Juni månad detta år.
Birger var med, talade han, af fruktan för honom, så smeksamt som en falsk katt, och sökte på allt sätt öfvertyga mig att det bara varit nödtvång, och att hvar och en skulle gjort på samma sätt; men då Birger var borta och han märkte att han ingen väg kom med sina listiga skäl, utan att jag både skydde och fruktade honom, då sparkade han mig en gång med en sådan häftighet ned i plikten, att jag genom ett starkt slag i hufvudet förlorade den smula sans och redighet, som fanns qvar. Efter den stunden mins jag blott att jag beständigt fruktade hans knotiga händer och hans förfärliga ögon, hvilka nästan åto upp mig vid minsta ljud jag förrådde.” ”Ack, nu förstår jag det, som då var mörkt,” suckade Erika; och minnet af de smärtsamma nätter, hon genomvakat vid Antons sjuksäng, stod åter för henne. ”Men dina englar,” tillade hon med ett svagt leende, ”de tröstade dig, Anton. Kommer du ännu i håg dem?” ”Ja, mycket väl. Gud gifve de ville återkomma – jag skulle ej nu, som den tiden, be dig schasa bort den hvita, då den kom för nära hufvudgärden.” Erika borttorkade en tår ur sitt öga. ”Min stackars Anton, du fick ej den minsta lotten af lidande på din del; men du kunde likväl kämpa med din nedtryckta sinnesstämning, om det bara komme derhän att du ville försöka.” ”Nej, Erika, jag har hvarken mod eller kraft dertill. Sjuk till kroppen och slö till själen, mattas jag af allt arbete. Jag får dessutom aldrig ro för den tanken att jag är delaktig i brottet.” ”Säg icke så, och ännu mindre tänk något så rysligt och orättvist! Du var ju ett oskyldigt, skuldfritt barn – hvad kunde du väl hafva gjort?” ”Detsamma som jag ännu kan göra: ange dem.” ”Hvad – din egen far, din egen bror!” inföll Erika bleknande. ”Kan du det, så vore du icke menniska. En gång kämpade jag äfven samma strid; men sedan jag förbundit mig med din slägt, förföllo sådana tankar af sig sjelfva. Och utomdess fins intet vittne utom Gud.” ”Och är ej det nog?