Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevekelsegrunden kan således i oell för sig sjelf vara mindre tadelvärd, men gerning<m, sorn deraf föranledes, hlifver dock alltid straffbar inför lagen, såsom stridande emot samhällsordningen. Om, innan aktningen och förtroendet för borgerlig lag ännu vunnit tillbörlig styrka i ett samhälle, förbrytelser af nämnde beskaffenhet äro talrika och vidtagandet af stränga åtgärder till deras hämmande derföre fordras, måste likväl antalet af de förra och beliofvet af de senare minskas, i flen mon öfvertygelsen hunnit stadgas derom, att godtgörelse för lidna oförrätter bör sökas allenast genom lagens anlitande. På den tid, för mera ån ett och ett halft århundrade tillbaka, då ifrågavarande, vid stiftandet af 1754 års lag, bibehållna serskilda Förordning emot dueller utfärdades, voro dessa oordningar mycket vanliga. Den ytterliga stränghet, som uppenbarar sig i de flesta af Förordningens stadganden, synes bevisa, att kraftiga åtgärder till envigens hämmande då voro nödige. E11 annat förhållande har likväl sedermera, i följd af förändrade seder och tänkesätt, inträdt; och envigen äro numera så sällsynta, att någon anledning icke lärer vara för handen att bibehålla de öfverdrifvet höga straff, som berörde Förordning utsätter, och hvilka dessutom ej öfverensstämma med nu rådande mildare grundsatser i brott målslagsiiftningen. För öfrigt kan emot denna Förordning anmärkas, dels alt derigenom end.st bestraffas dueller emellan ledamöter af en ståndsklass och vissa tjenstemän inbördes, dels ock att Förordningen emellan dem och andre samhällsmedlemmar uppdrager en, med nu varande statsskick och seder oförenlig, skillnad inför lagen. Således, och ehuru den föreslagna lagförändringen, vid det förhållande, att 1682 års påbud nu sällan behöfver tillämpas, skulle ulan olägenhet kunna uppskjutas, intilldess förslaget till ny Criminaliag kommer under pröfning, anser sig likväl Utskottet, sedan motion om påbudets upphåfvande blifvit väckt, böra densamma biträda.
TJ.-A. Sedan Utslottet, uti Utlåtandet N:o i3o af d. 10 sisth April, tillkännagifvit att Utslottet icke kunde uppgifva någre tillgångar hvarken till det af Herr Bråkenhjelm föreslagne anslag af R:dr eller den sum ma af 35,832 R.:dr 21 sk. 4 r-j sorn SundhetsColleg. ansett erforderlig för Nybyggnaders uppförande åt Veterinär-Inrättningen, men derjemte förmält sig vid behandlingen af K. Proposition, rörande f. d. Allmänna Magazins-Inrättningens utredning med flere dermed sammanhängande ämnen vilja taga i öf - 5\o Stats -Utskottets vervägande, huruvida något utvidgadt utrymme för Veterinär-Inrättningen knöde beredas, genom upplåtande åt densamma af flere utaf de Byggnader och Lägenheter, som tillhöra f. d. Ladugårdslands Bränneri samt någon mindre summa, för nödig inredning af samma Lägenheter, anvisas; så hafva anmärkningar härvid blifvit hos alla fyra RiksStånden gjorda, hvilkas besvarande Utskottet uppskjutit till dess K. M:ts Högstberörde Nåd. Proposition i hvad den rörde dispositionen af f. d. Allm. Magazins-Inrältningens Byggnader, till pröfning hos Utskottet förekomme.
Det var en fyraåring och en sexåring. De fingo sig en lektion på flöjt och voro djupt intresserade af den. »Detta är A,» sade han, »och detta är C,» och så tog han tonerna. Då ville de unga veta, hvad det var för ett A och ett C, som skulle spelas. Då tog Ruster fram notpapper och ritade ett par noter. »Nej,» sade de, »det är inte rätt.» Och de foro åstad efter en abcbok. Då började lille Ruster förhöra dem alfabetet. De kunde och kunde inte. Det var skralt med vetandet. Ruster blef ifrig, fick piltarna upp på hvar sitt knä och började lära dem. Liljekronas hustru gick ut och in och hörde på helt förvånad. Det lät som en lek, och barnen skrattade hela tiden, men lärde sig, gjorde de. Ruster höll på en stund, men han var ej rätt närvarande vid det han gjorde. Han hvälfde på de gamla tankarna ute ifrån yrvädret. Detta var godt och behagligt, men för honom var det i alla fall slut. Han var utsliten. Han skulle kastas bort. Och rätt som det var, slog han händerna för ansiktet och började gråta. Liljekronas hustru kom hastigt fram till honom. »Ruster,» sade hon, »jag kan förstå, att han tror, att allt är slut för honom. Det går inte för honom med musiken, och han förstör sig med brännvinet. Men det är inte slut än, Ruster.» »Jo,» snyftade den lille flöjtspelaren. »Ser han, att sitta så som i kväll med de små, det vore något för honom, det. Om han ville lära barn läsa och skrifva, så skulle han åter bli välkommen öfverallt. Det är inga ringare instrument detta att spela på, Ruster, än flöjt och fiol. Se på dem, Ruster!» Hon ställde de två små framför honom, och han såg upp, blinkande som om han sett in i solen. Det var, som om hans små töckniga ögon hade svårt att möta barnens, som voro stora, klara och oskyldiga. »Se på dem, Ruster!» uppmanade Liljekronas hustru. »Jag törs inte,» sade Ruster, ty det var honom som en skärseld att genom de vackra barnaögonen se in i de obefläckade själarnas skönhet.
Först nu började de att rätt inse, hvad dottern varit för hemmet och för dem. Men de gladde sig ock på samma gång öfver att se henne få ett eget. Nog hade hon förtjänat det! Det visste de bäst. De sade den nye och siste magen helt uppriktigt, att han nu tog deras bästa dotter, och han svarade skrattande, att det var just det han visste! — Men de andra döttrarna, som hade kommit på framstående platser och ännu voro » mycket med » i världen, voro verkligen litet förvånade öfver hvad som skett — » en nolla » har j u så litet att betyda, så mycket tyckte de att de lärt sig räkna ut! Men de hade glömt, att det fanns andra faktorer i talet. Till att börja med, lånade » morfar och mormor » hem den äldsta dotterns lilla flicka, för att de inte skulle känna sig så ensamma; och små dotterdöttrar bruka alltid vara roade af att få vara på egen hand hos morföräldrarne och känna sig då helt viktiga. En afton sutto morfar och mormor vid lampan jämte den lilla flickan. F ö r att hon skulle få vara borta en längre tid, hade de lofvat att också tänka på, att hon inte skulle glömma bort det lilla, hon redan lärt sig; men de där lektionerna, som morfar och mormor skulle ge, gingo dock mest på lek. — I ett annat hörn sutto Nollan och hennes fästman; ty det hade ännu inte varit bröllop, fast det med all fart rustades därtill. Nu skulle emellertid » lilla stumpan » sysselsättas med en räknelektion. Mormor, hon var nu alltid så allvarlig och ordentlig med de där lektionerna — men så kom morfar vanligtvis med något påhitt och lockade » stumpan » till lek, och det tyckte hon allra bäst om. Men nu skulle hon bara skrifva upp det här talet först på griffeltaflan, sade mormor. » Hvad ska ' jag skrifva? » frågade » stumpan » något håglöst. » Skrif » etthundratjugu » i siffror, » sade mormor högtidligt. » Stumpan » skref. » Får jag se, om du skrifvit rätt! » sade mormor och kastade en blick öfver sin stickstrumpa.
D:o D:o 4 st* M. Knappnålar ^ 854 bt, Seju. och itkon. TJisk, Betänkande!!,. 579 Knappar af metall — 1,620 gross. Skedar af D:o — —■ 132 duss. Sidenmössor, bajlstämpl, — 48 d:o Ullmössor —■ — 27 d:o (yolfmattor —• — 30 aln, R. Höjder — —^ 56 st. S, Ullstrumpor — 3,448 pär. T, Bomullstyger, diverse — - 68,858 aln. Vest-tyger, hemväfda — i,5t6 duss. Fyrtrå 13,530 st. Cattuner Hallst. — 23,209 d:o D:o D:o •• 22 d:o Catnbrits d:o — 1959 ala. Levantina d:o —, .— 51 d:o Kipert d:o — 113 d:o Zits d;o —• — 862 d:o Taft d:o —• ■— 68 d:o Sidentyg — ■— 580 d:o Ulltröjor 50 st. Hårtäcken 3»7*7 d’*o Tobak, Virginisk • 140 # Dso Svenska Blader 51 ett Cardustobak 1861 & Snus —• — 1865 # u. Bomull 100 & Ull, Svensk —• • — 50 m 550 Besv. och Ekon. Utsk. Betiinkanåen. w. Valmar 226,824 aln, Bolstervahr — —- 56,998 d:o Ullvantar 1,851 par Väf eller Blaggarn 2,837 a*n* XJti förliden Januari Månad och tills denna dato är o för ofvannänmde -personers räkning till andra orter följande varor f örpassade År 1823. Band, grofva 77>7to alm BonmJlsdukar samt af Linne 6,062 duss.
Med anledning häraf kan det förtjena uppmärksamhet, att alla de väganläggningar och vägförbättringar af stort omfång, som under de 10 till 12 sistförflutna åren äro verkställde på Dahlsland, blifvit helt och hållet utförda antingen med gemensam hand af ortens invånare elier på bekostnad af enskilde ståndspersoner i orten, utan allmänt understöd annorledes än att staten någon gång bekostat inköpet af vägsträckningarne föreliggande odalegor. Sedan vid förra Riksdagen extra anslag skett för åstadkommande af nödiga vägförbättringar inom Riket, hafva åtskilliga undersökningar blifvit hällne för att bereda äfven åt Elfsborgs Län någon andel af detta understöd; men dessa hafva ännu icke ledt till något resultat; och det är fara värdi att, om Länet skulle härvid alldeles förbises, kan anslagets tillvaro komma att mera hämma än befordra dermed afsedda ändamålet. Politisk Författning. ä) Kammarverk. Häraf leinnar statistiska tabellen en allmän öfversigt. Under åren 1837 till och med 1841 har icke något hemman förfallit i ödesmål, ej heller har något krononybygge blifvit upptaget; men åtta under förra åren å allmänningstrakter anlagde nya hemmansdelar och lägenheter hafva under tiden blifvit skaltlagde och tillhopa satte till |:dels mantal; hvaremot ett hemman är vordet förmedladt från irdeis till ,':dels mantal. Nya vattenmjölqvarnar med 38 par och gamla med 28 tillökade par qvarnstenar samt 15 sågqvarnar äro tili anläggning och inrättande beviljade; Och hafva 52 förut anlagde nya eller med ökade stenpar försedda gamla qvarnar blifvit skattlaggde för 52 grofmälds och 11 siktmälds stenpar. 27 Med hemmansklyfning bar fortfarits på en del orter; men i allmänhet synes hemmansklyfningarne blifva sparsammare än förut, hvarjemte redan utklufne små hemmanslotter oftare ater sammanslås. — Mångå jordlägenheter hafva väl fortfarande blifvit genom förpantning eller annorledes upplåtne från skaltlagde hemman till längre nyttjande eller everldelig besittning.
Hr Bildt väckte redan vid 1851 års riksdag et,t förslag att enskilde borde till jernvägarne bidraga och har sedan vid 1853, 1856 samt, äfven innev:de års riksdag varit ledamot af StatsUtsk:t., och synes mig följaktligen hafva haft hemligen god tid att genomtänka förberörde förslag och framställa något enda utförbart sätt för dess verkställande. Detta har dock icke skett; och anin dertill tror jag bör sökas deri, att det svårligen eller kanske, rättare sagdt, omöjligen låter göra sig att stifta och genomföra en lag, som bestämmer först och främst de fördelar, hvilka jordegarne få genom jernvägens dragning öfver deras egor, och sedermera de bidrag, som, i mån deraf, hvar och en jord egare bör till jernvägen lemna. Hvad denna jernväg, som nu är i fråga, beträffar, anhåller jag att få fästa upmärksamheten derå, att de, som bo på l/2 mil nära Orebro och Halsberg, hafva en alltför ringa fördel af jernvägen, såvida icke de (å en station alldeles i sin närhet, Deraf synes mig följa en omöjlighet för det allmänna att debitera dem, ty hafva de icke någon egentlig fördel af jernvägen, så böra de viii icke åläggas någon skyldighet att utgöra några särskilda kostnader derför. — Till de kringboende kan man derefter räkna dem, sorn bo t/2 mil på ömse sidor om midten af denna jernbansdel; men att utröna i hvad grad dessa hafva gagn af jernvägen samt att verkställa en fördelning af den kostnad, de härför böra erlägga, det tror jag gränsar till det omöjliga. Hr Bildt yttrar uti sin reservation: »Någon svårighet att erhålla dessa 105,000 rdr torde ej gerna kunna förutsättas. Om nend. K. M., efter ett sådant R. Stms beslut, låter i nåder tillkännagifva innevånarne i de orter, som erhålla den egentliga fördelen af jernvägsanläggningen», . Jag ber Eder lägga märke till, Mine Hrr, att Hr Bildt icke tilltrott sig att precisera, hvilka »de orter» egentligen nro. — Det skulle nemi. blifva att upräkna orter från halfva Sverige.
Reutersköld gjorda underdåniga anhållan, att, då den högre Bevillning af 24 sk. p:r skeppund,- som uti 5 te Art. 3. §. 21. mom af 1812 års BevillningsFörordning för deras Stångjernstillverkning finnes utsatt, i sökandernes tanka ingalunda öfverensstämde med den allmänna grund , som vid Bevillningens bestämmande blifvit i öfrigt följd, emedan för en Vallonhammare med 1500 skepp:d i årligt smide skulle komma att utgöras icke mindre än 750 R:dr, och Hammarens värde, derefter uträknadt, uppgå ända till 300,000 R:dr , eller 10 gånger mera, än hvartill någon Hammare i orten blifvit af BeredningsOch TaxeringsComitéerne ansedd, och uppskattad, samt bemälte Bruksä - 3io 1Den 31 Mars. gare för deras goda och med mera besvär förenade tillverkning få vidkärfr nas en vida högre beskattning, än Rikets öfrige Jernverksidkare, Kok1« Maj t i nåder måtte täckas åt åberopade ställe uti BevillningsFörordningen meddela den förklaring, att utskylder.- ne antingen förblefve vid hvad 2:dra Art. 4. &. 1. morn. derom föreskrifver , eller ock dem tillåtas, att emot borgen innehålla den skillnad, so n genom den högre Bevillnings-afgiftens påförande uppkomme, intilldess vid nästa Riksdag kunde afgöras, huruvida de böra från densammas erläggande befrias eller icke; — gifven Stockholms Slott den 22 Juni 1814- Kongl. Maj:t har, sedan Dess och Rikets Kammaroch BergsCollegier underdånigt utlåtande afgifvit, i Nåder låtit Sig denna underdåniga ansökning föiedragas, och vill Kongl. Maj;t, sorn ej funnit något undantag från BevillningsFörordningens tydliga och klara föreskrift kunna af Kongl.
Den stadgade karleringen, af en mängd dokumenter förorsakar sannolikt för såväl embetsman, hvilka dermed skola taga befattning och deröfver utöfva kontroll, som för den enskilde, hvilken skall vidkännas kostnaden för och besväret med densamma, mångdubbelt större olägenheter och besvär, än det gagn, Staten njuter af det jemförelsevis mindre betydliga belopp, som den på denna kartering kan hafva i behåll, när kostnaderna för kartornas tillverkning, försäljning, kontrollering och redovisning afräknas. Den löranleder trassel och förluster och kan mången gång lägga binder i vägen för den okunnige eller obemedlade alt söka och vinna sin rätt. Såsom statsinkomst synes den icke vara behöflig, då dess belopp på långt när ej uppgår till inkomsternas beräknade öfverskott utöfver utgifterna och borde således kunna utan afsaknad undvaras ; men äfven om beloppet, oaktadt hvad nyss anmärktes, ovilkorligen skulle behöfvas för statsutgifterna, så kunde della med mera lätthet och rättvisa fyllas genom annan bevillningstitei. Såsom bevillning betraktad drabbar d^n ytterst ojemnt, enär den ene kan i åratal undslippa att bekosta någon karlering medan en annan tilläfventyrs under denna bevillningstitei på ett år kan få utgöra mera, än den ordinarie bevillning han på flere år erlägger, hvarjemte den synnerligen hårdt träffar just de obemedlade, som måste underkasta sig lagsökningar och dylikt. Med afseende på dessa skäl och då jag tror mig kunna sluta att Staten och den enskilde ömsesidigt skulle hafva fördel af skatteuppbördens förenkling och sammandragning till färre och lätt handlagda skattelitla^, föreslår jag : att all kartering af dokumenter må helt och hållet afskaffas och föreskrif terna derom upphäfvas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 19 November 1902. C. Dahlgren, från Elfsborgs län. 164 Motioner i Bonde-Ståndet 1863. Af E. Jj Hudberg frän Calmar län, om båtmanshållets öfvertagande af Stalén emot viss penningeersättning.
Ett kjugufjerdedels hemman i första Clasen be< talar i R:d. 6 st., stulle en lika andel af ett hemman, > ärderadt ti! 47,000 R:d. betala Tolk och en half R.d., ester mer än en ftmrcdel af afginen för hela hemmanet. Ännu »billigare stulle det blifwa at pä sä beskaffade hemmans delar anmanda den i Skydds-Torissen stadgade regel, at för hemmans-delar under ett liugufjerdedels mantal betalas för fullt en tjugufjcrdedel. En wärd Ledamot af Borg re Ständer har bewist, at i Carlstads Län finnas hemman sä stora, at de aro fördelade til och med i 46» delar. Ett sädant helt för ett Newman af 0,400 X d. eller 8,020 X:d warde, iL X d , och sa widare, allt med sammi-, tillökning af i X:d 24 st. för hwarje i.oLO X.d , som i Tariffen är bestämd för ett helt Hemman of Tr ed e Tlasten emot ett dylck: af den Andra wid Hemmans och Hemmam-delars uppstatlning, mä wärdet icke grundas pä äbyggnader, ej eller pä särskildt dyrbara och betydliga anläggningar som icke lämna nägon afkastning; Loran, des likaledes grödan icke tagas i beräkning
Lag för enskilda Lånoch Sedel-Banker, gillades. 1 Cap. Allmänna Bestämmelser: 1 §. gillades. 2 §. gillades, med det tillagg i slutet af senare momenLet: eller sä kallade Commandit-delegare, 3 §. gillades, med den rättelse, all i stället för: delegarne bland dem sjelf ve utvälja, skulle sättas: delegarne bland sig sjelf ve utvälja. 4 §. gillades, med förändring, alt orden: "eller Härads-Rätt" och: ”eller landsort’’ skulle uteslutas. Näst efter 4 §•> skulle., enligt ståndets beslut, insättas följande tillägg, som då hlifver: 5 §. Såsom grundfond för Sedel-Bank må begagnas ej allena reda penningar samt controleradt guld och silfver, utan äfven fastighetsintecknin fat'j eller goda adier och lottbrcf, (Bankens egna och andra Sedel-Ban~ ers undantagnej eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer; dock skola alla dylika hypothek, med thy åtföljande handlingar, vara till säkerheten pröfvade af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet, gemensamt med Bolaget och af bägge godkände: Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas, så länge Bankens rörelse fortfar. Och bör i enlighet härmed numerföljden vid de öfrige §§. rättas. 5 §. gillades, med den förändring, att 2 inom., med uteslutande af det ena alternativet, skulle erhålla följande lydelse: Omförmälde invistiingar och creditsedlar böra egenhändigt underskrifvas af minst tvänne Directeurer och en Inrättningens Tjensteman. 6 §.
Narcug burelius - Xristiclas Z ^lexancker och kkistias; Konungen, Lagskipare», Hjelten och Konstnären, förkjente aldrig tiöehwarfwens aktning, öm icke hänförde as enthoustasme för sanningen och det mål, de äsyftade. Jag' wärderar det kalla förnuftet» Ven lugna öfwcrläggningen; men dubbelt wördar jag dem, ätföljde af kraftfull werksamhet, genom en pä full öfwertygelse grundad passion för ett godt ändamål. Tryckfrihetens bibehållande är ekt fritt folks owilkorliga rättighet, dess missbruk och olägenheter kunna afhjelpas. Talrikt äy icke deras antal, som, ge - Ds» 26 Junti. 767 genom elt skapande snille, en liflig bildningskraft,' en säker och midt omfattande omdömeSgäswa, eller rinder träget arbete förwärfwade wetenffapliga insigter, ägq rverklig kallelse, att bland medmenniskor Utbreda ljus i förståndet, sanning i grundsatser, idealer och beslut, att med konstens behag förädla samhällslefnaden, och med erfarenhetens öfwertygelse, göra sysiemer anwändbaraJag medgifwer att helt annorlunda är förhållandet med en del hwardags auctorer! Genom någon fintlighet att anmanda fofismer och underhälla elt litet pennkrig»' tro de sig strax erforderlig! egenskapade att upträda säsom folklärare. Ofta äro deras skrifter di» rterade af partianda, winningsystnad och en god samhällsordnings fiendskap. Om det antages all nägra dagbladsfkribenttr mindre ledas af ett förtjenstfnllt nit att sprida allmän uplysning än af hoppet att, genom auckorliga yrket, winna en god inkomst, sä blir denna icke i förhållande till skriftens halt och wärde, man till det antal läsare, som antingen ämnets beskaffenhet eller behandlingssätt kan förskaffa.
På sednaste tiden har åter denna grundsats blifvit frånträdd, så att, enl. gällande fattigvårds lagstiftning, all fattigförsörjning både för äldre personer och barn, åligger kommunerna, utom då någon person icke kan, efter bestämda grunder, hänföras till viss församling, i hvilket fall Staten åtagit sig försörjningsskyldigheten. Då nämnde grundsats utföres, synes det, såsom borde den från Tionde anslag eller andra Statsmedel upkomna tillgång till upfostringshjelpen indragas för Statsbehofven; och enär dessutom alltför liten nytta synes mig uträttas med den utdelade upfostringshjelpen, som för hela Riket dock utgör ett ganska betydligt belopp, hvilket säkerligen kan med större nytta till annat ändamål användas, föreslår jag vördsamt, att med utdelning af ifrågavande upfoslringshjelp må nphöra och de dertill använda tillgångar, såvidt de äro komna från Staten, disponeras lill Serafimer-Ordens-Gillets andra behof, för hvilka Statsanslag till vida större belopp lär vara erforderligt; dock torde föräldrar och fosterföräldrar, som redan fått sig beviljad upfostringshjelp, böra få densamma fortfarande åtnjuta, lill dess de barn, för hvilka de erhållit hjelpen, upnått 14 år. De uti fonden för upfostringshjelpen ingående enskilda donationer lära åter icke kunna på förenämnda sätt disponeras, utan torde det ankomma på K. M. att förordna om användningen af desamma. 48 Den 22 December e. m. För denna framställnings tillförlitliga bedömande torde likväl erfordras fullständigare utredning af ämnet, än hvartill jag haft tillfälle att förskaffa nödiga materialier, hvarföre jag anhåller att StatsUtsk. till hvilket motionen lärer få remitteras, behagade i föreskrifven ordning äska från Serafimer-Ordens-Gillet nödiga uplysningar. Dessa motioner begärdes på bordet. Vidare upläste Hr af Sillén, Gustaf Otto Probus, följande motion : Enl. Lagens stadgande i 13 kap. M.B:n tillkommer det Dorastolarne att bestämma sättet för sjelfspillingars begrafning, vare sig att den bör ske, såsom det heter, vanhederligt eller i tysthet. Men att afvakta
Sorn de i samma Reglementes 160 § uppgifna behållningar, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers under sednaste Riksdag derom meddelade beslut, sedermera blifvit i stadgad ordning till Riksgälds-kontoret aflemnade. så har denna § ur det nya Reglementet uteslutits. Stockholm den 27 November 1854. Förslag Slats-Utskottcts Memorial, N;o 377. Fö rslag till Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-kontor. (Fortsättning)' Angående Riksgälds-kontorcts inkomster och de till detta verk särskildt anslagna tillgångar. § 172. De till Riksgälds-kontoret hörande och dit anslagna medel må icke, under någon förevändning eller med livad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst (68 § Regeringsformen). Och må, vid liqviderandet af Riksgälds-kontorets fordringar, ackord, utan Rikets Ständers särskilda samtycke, icke medgifvas. § 173. Återstoden af den bevillning, som, enligt Rikets Ständers Bevillningsförordning af den 1 September 1851 samt Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af den 30 i samma månad skall utgöras, hör, likasom den allmänna bevillning, hvilken Rikets Ständer vid innevarande Riksdag sig åtagit, till Riksgälds-kontoret levereras i den ordning och på det sätt, författningarne Föreskrifva; hvarjemte ännu utestående restantier å de förflutna årens bevillnings-medel böra, i den mån de varda indrifna, komma detta verk till godo. Bilt. lill R. St.