Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä Hederw. Bondc-Ständets Lcdam. wägnar. stonas ^ncler88on0. Innalins. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. -8 Iulii. Prest-Ständet den 18 - Borgare-Ständetd. 18 -> - » Bonde-Ständct d. 18 Riksens Höglofl. Ständers Stats Utskotts Betänkande, angäende Herr GeneralAdjutantens och (öfwerstens m m. Grefwe G. Löwenhjelms Memorial, att antingen de Reducerade Gfficerarne wid Lif-Gardet till Häst och f. d Swensta Gardes,Regementet mätte, lika med <Vfficerarne wid f. d. Östgötha (Lavallerie Regemente sch Adelsfanan fä bibehälla sine Löningsfärmoner pä lifstid eller ock deste sednare inom nägon wist tid indragas, i likhet med hwad för de förre blifwic bestämdt. lill Stats-Utskottet har Högloflise Ridderffapet och Den rz Julli. 1827 och Adeln remitterat ett af Herr General,Adjutanten, Ofwerstcn och Commendeuren Grefwe G. Löwenhjelm ingifwit sa lydande Memorial: "Wid 1329 ars Riksdag ansags Stats-Werkets belägenhet fordra åtskilligt indragningar i Armeen. Defie inskränkte sig likwäl, sa wida mig bekant är tili reduction af i-o Man och 220 Hästar af Lif,Gardet till Haft och 2oo Hästar af Mörnerska Husarerna Sa wäl de Officerare af förstnämnde Regemente som i anledning häraf blefwo reducerade, som hela Officers-Corpsen wid f. d. Swensta Gärdet, hwilket förut war upplöst, stäldes pa 8 ars åtnjutande af sine Lörängs-willkor.
Vöre GöthaCanal färdig, så tycker jag niig inse att Linköpings handlande ej länge skulle dröja att uppköpa och exportera Landtmanna producter, att directe, åtmindstone från Götheborg och Stockholm, förse sig med flera behöfliga handelsvaror; med ett ord, Linköping och Wadstena skulle blifva handlande städer, och Norrköping skulla få verkeliga medtäflare i sina nuvarande Den 49 Juli e. m. ‘4*5 filialhandlare. Kunde sådant blifva annat n fördelaktigt för Landtbruk och näringar? Linköpings läge midt i Landet, på den bördigaste orten, är tjenligi för upphandling af Landtmannens producter, det är bristande 'afsättning derstädes, som hitintills på 4 mils längre afstånd nödgat den orten, att i Norrköping söka afsättning. Ensamt denna besparing i varornas forslande är en verklig vinst för Landtmannem Östergöthland äger en.betydelig jerntillverkning, hvars enda afsättningsort hitintills varit Norrköpings jernvåg. Erfarenheten har visat, att Götheborg, i anseende till dess vidsträckta utländska handel, kunnattömma sin jernvåg, då Stockholms och Norrköpings ännu ägt förråder, dem sannolikt flera års fördelaktig handel ej förmår tömma, synnerligast om den årliga tillverkningen äfven ingår i beräkning. Då nu Östgötha Bruksägare genom Canalen få tillfälle, att föra sitt jern till den väg, der afsättningen är oafbruten, så frågas: om det ej är troligt, att de deraf profitera? och om medtagandet af flera års förlager ej är en hufvudsaklig vinst för denna handtering. Då derjemte beräknas, att en del Bruksägare fä närmare landtransport till något ställe af Canalen, eller stränderna af de sjöar den genomgår, så visar sig fördelen för dessa så mycket påtagligare. Men Den 2g Juli e. m. jag är försäkrad, art Gaualen äfven af dem ej skall blifva obegagnad, sotn derigenom f i längre landtransport än tili Norrköpings väg. " 'ql^do , j fi V ** l
Landtmannapartiet har sedan flere år tillbaka, likasom nästan hela det liberala partiet derforinnan, förkastat hvarje förslag i riktning af den s. k. stora flottan. Denna sak har alltså, om någon, tillhört partiets progAm. Kan den anses tillhöra det poliska systemet, så hade Posse-ministéren, då den velat vara en parlamentarisk minister, icke haft rätt att framträda med oftaberörda pansarfartyg. Det bar då varit ministären, men icke landtmannapartiet, som brutit mot programet. » Yi äro just icke några anhängare af den Posseska ministéren och vilja ingalunda slå oss till dess ' riddare * men detta hindrar dock icke, att vi kunna finna det i högsta måtto orättvist att påbörda den de beskyllningar, som här framkastats, nämligen för tillböjlighet för. Dden s. k. stora flottan ». Icke ett ord kan framvisas i den kungliga propositionen eller sjöministerns yttrande, hvaraf framgår, att den nuvarande konseljen ens tänker på skapandet af en stor och för öppna sjön passande flotta. Hvad regeringen föreslagit är, att vi må bygga ett stort pansarfartyg — i förbigående må nämnas att vårt lilla grannland Danmark, trots de konstitutionella strider och tvistigheter, som under senare tid der egt rum, har bygt icke mindre än sju stora pansarfartyg — och hvilket sjöförsvar vi än må ansluta oss till, så lärer icke gerna kunna förnekas, att några stora fartyg alltid äro af nöden. Vi kunna i detta afseeude åberopa en auktoritet, som af den lilla flottans anhängare icke gerna kan jäfvas, nämligen grefve Baltzar Julius von Plåten, som väl gjort hvad han kunnat för att verka för ett kustförsvar. I den plan, han för vårt sjöförsvar uppgjort, framhåller han uttryckligen, att » Sverige måste visserligen alltid ega större sjögående krigsfartyg, för hvilka så väl under fred som krig många vigtiga åligganden finnas att uppfylla ». Nåväl, hvad pratar man då om stora flottan för?
Om vi tillåle oss en medelväg, så öppnade vi en lucka lil! ohicaner i framtiden* hvilken Lagstiftaren velat stånga. Jag tror, att vi nu och framdeles böra noga betänka osa, innan vi taga ett sådant stea; det kunde ju hända, att några af kommande Ständer voio 446 Den [o Julii e, m. chic3neurer. Svenska Historien visar sådana exempel under den så kallade frihetstiden; detta bör för oss vara en varning, att respectera de bommar, som Constitutionen utstakat. Jag tror således, att inga andra åtgärder böra vidtagas, ån de, hvartill betänkandet kan föranleda. Grefve Posfe, Claes Fredric, anförde skriftligen ; (Se Bilagan N:o 6.) Friherre Cederjirom: Det år j anledning af Herrar Ehrenborgs och von Hartmansdorff yttrade anhållan om återremiss, och den af Herr Ehrenborg till stöd för denna begäran citerade 56 som jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att stadgandet i 56 som handlar om Utskott i allmänhet, endast angår sådane Utskotts Betånkanden, vid hvilka anmärkningar göras, som hindra deras antagande. Dessa anmärkningar skilja sig betydligt från de som nu hår åro gjorde, ty hår år ej fråga om att antaga Betänkandet, blott att Riksens Ständer skola pröfva huruvida Rikets vål kråfver att någon att någon af Konungens Rådgifvare anmåles till endtledigande från deras Embeten. Det år således icke Utskottets Betänkande, utan Ståndernes eget handlingssätt, hvarom nu år fråga. Friherre Anckarfvård: Jag har redan, i anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande yttrat mig så utförligt som jag förmått. Jag ämnar §4Jedes ej ingå uti någon utveckling af Den ro Julci e, in. 44? -de tankar jag framställt, emedan jag ej funnit anledning af de yttranden jag hår hört, att återkalla någon af dem. Jag vill nu blott yttra mig om behandlingssättet af Utskottets Betänkande, och jag har hår af flere hört fordras återremiss.
Hvad härmed menas är icke utsagdt; lagöfverträdelser genom smyghandel hafva vi förut anmärkt af samma pluralitet vara vid frågans första behandling förnekad till dess möjlighet; lönbränning återstår då, men äfven denna har majoriteten vid samma tillfälle för - 6 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 12. klaral icke kunna tagas i beräkning säsom utöfvande något betydligare inflytande. Men nu passar det bättre i stycke, att antaga dessa lagöfverträdelser ”i hög|grad”. Jag ville att en ambition skulle finnas till motvigt mot ensidigheten. Utskottet återkommer ännu en gång till potäterna, dem man nu anser ”svårligen kunna med vinst tillgodogöras annorlunda än på det sätt vana och befintliga anstalter anvisa”. Potäterna anses således här åter behöfva bränvinspannan för att med vinning tillgodogöras; men hänvisningen till vanan och befintliga anstalter är märklig. Vanan är, år 1855, afvänjd hos den mindre jordbrukaren, och de hos honom ”befintliga anstalterne” hafva icke mera vanans, det vanligas möjlighet, när man tillräckligt vet hvilken verkan den nya lagen derpå utöfvar, nemligen att göra bränvins-bränningen i enkla småpannor ekonomiskt omöjlig. Det återstår då endast ångbränneriernes ”redan befintliga anstalter” för hvilka åtgärden blefve tillämplig; och att för dem allt göres och att för dem hela den nya lagstiftningen i bränvinsfrågan är beräknad, utgör icke mera någon hemlighet äfven för den som icke på nära håll betraktat alla de härvid öfvade intriger. Utskottet anser sig ej kunna neka, det ansträngningar i höst komma att göras för att rätt strängt kunna begagna den medgifna halfva månadens bränningstid, men påstår att sådant skall blifva ”beroende af den vinst som genom en sådan tillverkning synes kunna påräknas”. Detta är blott ett tomt ord. Medgifver man att stora ansträngningar komma att göras, så är det utan afseende på vissheten af den blifvande vinsten, som ju ej kan beräknas, emedan den just kommer att bero af den tillökning de 14 dagarne kunna åstadkomma i den förut varande tillgången å varan.
Vid sådant förhållande och då Kongl. Majrt, på grund af Rikets Ständers medgifvande, tillförene, genom högstberörde Nådiga Skrifvelse!- af den 10 September 1823 och den 22 Maji 182g, återgifvit tvänne, förr än berörde Circulaire Bref utkommit, till sina tjenster utnämnde Embetsman vid LandsStaten den genom samma Circulaire-Bref dem betagna rättighet att erhålla pension lika med hela indelta lönen, öfverlemna!- Kongl. Majrt till Rikets Ständer, huruvida, enär Hollsten, Ahlgren och Hertzman jemväl förr än förenämnde Circulaire-Bref utfärdades, till sina tjenster utnämnts, samt med afseende i öfrigt å de af Sökanderne anförda skäl och omständigheter, enahanda förmon må från afskedstagandet medgifvas förbemälde Irenne Tjenstemän, af hvilka likväl den ena, eller förre Krono-Fogden Hollsten, som den 3o December i83q erhållit Nådigt afsked, icke förrän den aldra näst - A B Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 28. instundande December uppnått 70 år, men deremot vid förafskédandet öfver 4o åi', samt således utöfver den för Pensions ernående föreskrifna tiden, innehaft Krono-Fogdetjensten. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Financc-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii 1834. Närvarande:
IComitd~a för utrednivg af, de till Danma.rk ectuandvande svenska alhnogeyfickornas s t u h i t y och arbetsf&amp;hållanden har utsllndt en miingd smilskrifter, 9000 ex., att utdelas till den kvinliga ungdom.en i de socknar, der utvandring i större utstrackning eger rum. Skrifterna, hvari utvandringens följder belysas genom exempel hemtade f r h det verkliga lifvet i flickornas egen hembygd, afse dels att sprida kunskap om de faror, h i l k a utvandringen niedför, dels ock att starka. karleken till fiiderneslandet. Huru man i Danmark betraktar vira smAlandska arbeterskor, derom kunna vi f&amp; ett talande vittnesbörd i i det under utgifning varande arbetet " Danmark i Skildringer og Billeder af danske Forfattere og Kunstnere ". Arbetets 31: sta hafte innehaller en skildringt af Lolland; författaren, C. Govertz Jensen, faster sarskildt uppmarksamheten p&amp; den alltjämt stigande sockerfabrikationen och gör en skildring af arbetet p&amp; hvitbetshkrarna. Han gör det p&amp; ett lefvande och Bskbdligt sätt. Vi se de unga flickorna ifrigt arbstande, böjda i rat vinkel. Förvaltareu a r. standigt i deras narhet för att drifva p i arbetet. Förf. erkanner att " det hele ser noget slavemssssigt ud; man e r, ikke vant til den Slags ~ r b e j d e her bjernrne, og man faar uvilkarirlig ondt af de stakkels unge Piger, .der rnaa slaebe saa haardt. " Man kan icke giirna undga att göra sig den frigan, hvarför de danska förvaltarena införa ett nytt arbetssatt d&amp; det galler de smalandska flickorna och icke landets egna döttrar. Men vi 1&amp;ta förf. fortfara: " Men disse smaalandske Piger er ogsaa de gladeste og letsindigste Skabninger af Verden.
Herr Crusenstolpe har således sökt göra gällande den satts, att man skulle anse anslaget till Götha Canal af den beskaffenhet, att det ensamt borde efterstå alla andra anslag. Opinionen måtte lätt kunna yttra sig, och det måtte icke i ett ämne, der så mycket är sagdt i saken, behöfvas att vidare fullständigt afhandla sättet, då det kan af en hvar inses, att af den mängd anslag, som vid denna Riksdag äro beslutade, det ringaste antalet i vigt slår före Götha Canal. Det finnes om detta företag tvenne bestämda opinioner, hvilka ej låta rygga sig. Det kan nu ej blifva fråga om mera än den trer dje, nemligen huruvida företaget bör gå fort eller långsamt. I det senare fallet är det gifvet, att uppoffringarne af samhället blifva betydligt större. Det säger sig sjelf, att fullbordandet af detta företag, ensamt i sitt slag inom landet, ty jag vill icke räkna Hjelmare Canal, hvilken redan är så godt som färdig, och hvars embetsmän ej äro så manga, måste grundas deruppå, alt man bibehåller samma personal, sora är van vid göromålen, och i vårt land finnas ej andra personer, än de, som äro anställde der, hvilka äga tillräckliga hydrauliska Den 3o December f. m. 93 kunskaper för ett sådant företag, ty vi äga ingen hydraulisk corps. Alla dessa löner måste påläggas arbetsanslaget. Canalen lemnar dessutom föga gagn för de orter, hvarigenom den löper, förrän den helt och hållit öppnas. Således vore det en nationalförlust, alt icke skyndsamt afsluta detta arbete. Jag behöfver ej gå in i försvar för dem, sorn vid 1815 och 1818 årens Riksdagar ansågo, att man icke bordt göra så myckel. I tiderna ligger något, som man ej kan beräkna, som man ej kan bedöma. Det ligger der, och denna tro kan vara nyttig. Af sådan natur anser jag förhållandet med Götha Canal, och lika mycket jag värderar dem, som motsatte sig Statens inblandning i Götha Canal, mäste jag anse såsom oförstånd, att öka kostnaderne för framtiden derigenom, att man utdrager med arbetet.
Ridderskapet och Adeln har Motion af Herr Gustaf Hjerta blifvit väckt, att, ifrån och med innevarande år, Rikets Ständers Bank måtte öppnas till upplåningar, dels på ett års uppsägnings-tid, mot 4 procents ränta, i summor af minst 5oo R:dr, och dels på anfordran, å 2 procents ränta, till minst 200 R:dr på en gång; hvilken Motion, jemte åtskilliga yttranden i sammanhang dermed, af Friherre Cederström Jacob Herr Tham TVollr.j Friherre Boye Ludviga Herr Lefren Pehr och Motionairen , Höglofl. Ridderskapet under den \ förlidne December beslutat att till BancoUtskottet remittera. Då Banco-Utskottet, efter häraf undfången del, inbegärt Herrar Banco-Fullmägtiges yttrande öfver ämnet, har Motionairen, Banco-TJtskottcts Betänkande N.o 53. 143 sjelf Ledamot af Banco-Styrelsen, förklarat sig anse den längre tid, som Remissen fordrat af hans redanden 18 November väckta Motion, tillintetgöra all anledning, att då ingå uti något utlåtande öfver den föreslagna 4:Procents-upplåningen, såsom börande vid allmänna Finance-Regleringen ifrågakomma, men deremot framställt dess önskan, att hos Rikets Ständer måtte tillstyrkas 2:procents-upplåningens vidtagande genast, såsom vigtig för allmänna penningerörelsen, lätt verkställbar och, under varande förhållanden, icke förenad med någon våda för Banken; helst han jemväl ansåge det vara utaf vigt för Rikets Ständer, att under deras sammanvaro kunna öfverse verkningarne af denna i alla andra Länders Banker vanliga rörelse.
Nei; Vinner Nej, kommer till kontraproposition i hufvudvoteringen att antagas Borgare-Ståndets beslut, alt omförmälda § skall lyda sålunda: »Den, som gjort sig förfallen lill straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss lid förlustig;» b) för den slutliga omröstningen följande Voteringsproposition Jts. 8: Den som vill, att ifrågavarande § skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Bidderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat, lyda sålunda: »Den, som gjort sig förfallen lill straff efter 2, 6, 7 eller 8 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlu stig, och den, som gjort sig skyldig till straff efter i, 3, i eller 5 §, varde till förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid dömd»; Lagutskottets Memorial J\s 70. Röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit f:sta alternativet: Preste-Ståndets beslut; 2:dra alternativet: Borgare-Ståndets beslut. Stockholm den 5 Oktober 1863. STOCKHOLM, tryckt hos 15, Westrell, 1868. Betänkande, i anledning af motion om förändring af lagstiftningen rörande jords eller lagenhets afstående för allmänt behof.
R:dr; varande till stöd för berörda framställning af motionären vidare anfördt, hurusom Randel under sin 57-åriga lefnad i 35 år tillhört Kongl. Hofkapellet, der han åtnjutit en aflöning, som, först under sednaste åren något ökad genom den inkomst hans anställning såsom lärare vid Musikaliska akademien medfört, ingalunda satt honom i tillfälle att genom besparingar betrygga sin familjs framtida bergning, hvadan äfven, efter Handels i Oktober månad 1864 inträffade död, hans enka, jemte fyra oförsörjda barn, deraf det yngsta 10 år gammalt, befunne sig i behöfvande omständigheter. Med hänseende till Professoren Handels stora förtjenster om den inhemska tonkonsten samt den nödställda belägenhet, hvari hans efterlemnade familj “ig befinner, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte för Professoren Randel» enka, Mathilda Cecilia Randel, född Laurent, uppföra å Allmänna Tndragningsstaten en årlig summa af 500 R:dr. 78:o. Med erinran hurusom Rikets Ständer vid sistlidna riksdag åt aflidne Konrektorn vid Wisby högre lärdomsskola Jakob Eberhard Lytke och hans jemväl aflidna hustru Ghristina Eilisabeth Anna Lyths efterlemnade tre barn, två söner och en dotter, å Allmänna Indragningsstaten beviljat en årlig pension af 125 R:dr för hvardera, hvilka pensionsbelopp, jemlikt Kongl. Maj:ts i nådigt Bref af den 11 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74.
Detta sista sades i en ton, som uppenbart röjde den svartsjuke älskarens djupa förtrytelse öfver att, om blott för några sekunder, ha blifvit förvexlad med en annan. Språket var begripligt för Blenda, men det kunde ej ersätta henne den smärta, som hon erfor vid att ha ådragit sig sin beskyddares missnöje – och ändå gjorde detta missnöje henne lycklig. Hon teg således. ”Min uppriktighet har sårat er – var det ej det jag gissade!” ”Nej nej, men jag är ledsen för det ni har skäl att klandra mig. Jag borde icke alls hafva tänkt på på min kusin Jean.” ”Det förebrår jag er icke”, återtog han glädtigt: ”endast det att ” ” att?” ” ni ej bättre kände igen honom!” ”Och ändå, tro mig, var äfven det på visst sätt ursäktligt.” Älskaren inskränkte sitt svar till ett tviflande, något utdraget ”hm!” ”Hör på – i detsamma jag händelsevis yttrade till mig sjelf: ’jag vill påminna mig att kusin Jean sade: först om ett par veckor få vi återse hvarandra; nå, dessa veckor äro nu förflutna, och han kan komma i öfvermorgon, ja kanske i morgon, eller kanske redan i aft ’ Jag vet icke hvad jag vidare kommit att tänka, ty det var just då som jag blef afbruten och fick se liksom ett lefvande svar på min förmodan framkomma i skepnaden af en artigt framsträckt arm Tycker ni ännu att det var så oförlåtligt att jag i förvirringen icke kom att besinna det man äfven kan misstaga sig om en kusins arm?” ”Nej, nej, efter ett sådant försvar tar jag min anklagelse tillbaka.” ”Nå, det var då väl det Men låt höra, hvad säger ni vidare?” ” att, till förekommande af flera misstag, jag hädanefter – om min älskvärda kusin så tillåter – icke skall hålla mig på afstånd, utan ta mig friheten att personligen ledsaga henne hem.” ”Är detta sant?” ”Skulle det kunna vara annat! Denna händelse förekommer mig i sanning alltför obehaglig att få hända en gång till!” ”Men vet ni, kusin Jean, hvad jag kunde sluta af det ni sagt mig?” ”Nej, hvad?” ”Att ni följt mig flere aftnar förut.
Det ena och andra har dock nu långt före detta blifvit verkstäldt; Men under tiden har Magazins-Directionen funnit nödigt att till ytterligare säkerhet för Kronans fordran, som löper med Sex Pro» cents Ränta, låta, utom den vederhäftige proprie borgen sorn Commerce-Rådet Björnberg vid Arrendets ingående ställt för alltsammans ovil» korliga uppfyllande, taga första laga Inteckning i flere Commerce-Rådet tillhörande ograverade Laudt-Egendomar, hvarjemte Magazins - Direc* Stats~TJtskottets Betanlandenl tionenj sedan Commerce - Rådets skuld blifvit till dess belopp , genom utslag bestämd uppdragit Konungens Befallningshafvande i Götheborg att så vida Commerce-Rådet Björnberg ej inom den 12 April detta år uti Ränteriet deponerade dess Domfäste skuld utgörande 58,407: 15. 3. eller företedde Qvittence från Allmänna Magasins - Directionens Gassa, att Summan dit blifvit inbetald, ägde Landshöfdingen i brist af godvillig betalning, låta beloppet hos Gömmerce-REdet Björnberg 1 laga ordning utmäta. Till ifrågavarande Skulds inbetalning är således ali tiödig åtgärd nu vidtagen, och synes alltså något vidare dervid ej vara att erindra. Förslag till grunder för Allmänna Magazins - Inrättningen. Hand Statens flerfalldige Ekonomiske Verk och Förvaltningar, är ofelbart Allmänna Magazins-Inrättningen en af de angelägnaste och mäst magtpåliggande. Sveriges Sädes-production, som i anseende till climatets ombytlighet oftast varierar emellan behofvens och öfverfiödens ytterligheter, och Landets geographiska läge, som försvåra cammunicationerne, påkalla nödvändigheten af en Allmän Inrättning, som då den i sädesrikare Provincer befordrar
Jag måste begära öfverseende, då jag nu för 3:dje gången ser mig nödsakad till den erinran, att denna öfverläggning utgått från min anhållan, att2cap. i Utsktns förslag måtte först föredragas, och jag gör denna erinran för alt ånyo begära propos. härå, dervid jag tillika får förklara, att jag skall åtnöjas med det svar, som Ståndet gifver, utan att yrka på votering. Men derjemte anhåller jag att få yttra några ord öfver tvenne bär framslälIda meningar. Några hafva begärt, att Gr. Fröliehs förslag måtte tagas till grund för föredragningen. Jag motsätter mig detta, såsom stridande mot allm. ordningen. Vill någon uti någon speciel fråga hellre hålla sig till Gr. Fröliehs förslag än till Utskrns, kan det ske, då frågan förekommer; men ordningen fordrar, att Utskrns förslag lägges till grund för öfverläggningen. Den andra meningen är Hr Stråles, åt hvilken jag gifver rätt till en del; men som den innefattar en särskild fråga, hvilken står i sammanhang med den andra preliminärfrågan, som jag ämnar väcka, sedan den första blifvit afgjord, uppskjuter jag tills vidare att yttra mig mera derom. Gr. Posse, Arv.: Jag har ej varit närvar, från början af denna discussion; men jag har funnit, att dermed gått sorn med många andra, att man nemi. så fästat sig vid formen, att man lemnat saken. Man har sagt, att den oeconomiska eller financiella delen af frågan borde frånskiljas och pröfningen nu sträckas blott till den juridiska delen deraf. Den 16 Mars f. m. 269 Andra hafva åter trott det vara lämpligast att taga Gr. Frölichs förslag till grund för öfverläggningen. Hvad det förra förslaget vidkommer, så bestrider jag ej, att inånga frågor här influtit af oiconomisk beskaffenhet; men deraf drager jag ej den slutsatsen, att R. o. Ad. icke skulle befatta sig med dessa frågor. Jag jemn för detta lagförslag med andra, som i nämnde hänseende äro af sammabeskaffenhet, såsom förordningarna ronde tullbevillningen och brännvinsbeskattningen. Dessa blifva uppgjorda af R.