Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifall vi nu lefde under reformernas tid skulle jag mycket gerna och med bättre öfvertygelse, än jag nu eger, tillstyrka bifall till ifrågav:de Betänk.; men jag uprepar hvad jag nyss nämnde, att jag icke hyser några förhoppningar om något resultat af den Komité, som här är föreslagen. Jag gör det icke, derföre att jag först och främst anser föremålet för Komiténs arbete så genomgripande, så omfattande, att jag icke ens kan föreställa mig, huru lång tid, som kan behöfvas för åstadkommandet af ett resultat i denna väg. Jag instämmer i många afseenden i det anförande, som Frih. Leijonhufvud afgifvit; men, mine Hrr! jag ber att få taga vara på ett yttrande af Frih. Alströmer. Han sade nemi. att vi hafva exempel på sämjor, hvarom pastor och församling varit ense, hvilket verkligen också flerestädes varit fallet; men Frilen tilläde, att dessa sämjor icke kunnat komma till stånd, derföre att Konsistorium, som ansett dem innebära ett ingrepp i presterskapets rättigheter, afslagit dem. Under så beskaffade förhållanden frågar jag eder, mine Hrr, om det icke tillkommer högsta makten att afgöra frågan? Mig förekommer det åtminstone så, och jag tror att det missförhållande, som nu öfverklagas i detta hänseende, ehuru man haft skäl att önska dess afhjelpande, härrör af en slags maktens courtoisie mot presterskapets privilegier, hvilken icke torde böra anses lämplig. Jag tror, att de författningar, som i ämnet blifvit af K. M. utfärdade, och de upmaningar, som af Begeringen blifvit ställda till såväl församlingarne, som PresteSt., otvifvelaktig! skulle medföra önskad påföljd, derest Regeringen i sådana fall använde sin myndighet, så att, ifall pastor och församling äro öfverens om en sämja, Regeringen då, för den händelse att Konsistorium icke företer sådana abnormiteter deruti, att det uppenbarligen synes, att man bjudit alltför litet, träder emellan och bestämmer hvad som bör ske. På sådant sätt tror jag, att de fleste olägenheterna skulle vara undanröjda.
Lil förestäende kriget, ätagit sig at upsätta WarZeringsmanskap; men detta'blef kort derefter och innan krigets flut uphäfwit igenom Kongl. Brefwet den 3 Mars 1743, som innehäller: at Kongl. Maj:t med Riksens Ständer beslutat, ak elim Den LL Julli. A?r emedan Rust - och Rothällare af fri wilja och Deras egen beqwämlighet wid 1741 ärs Riksdag , igenom ett dä ffedt begifvande sig hafva utfäst at anskaffa Wargerningskarlar, med hwilka de edermera ersatt sina wacancer, men icke sig ätagit, sedan deras Wargerningskarlar säledes til numrernes komplettering äro antagne > Reservekarlar äter ä npo i deras ställen anffaffa; ty sinner Kongl Maj:t skäligt at, efter deras Åstundan befria dem ifrän Wcwgerningskarlars widare prästerande. Detta Bref förtigeS, jag wet ej af hwad ordsak, i 1790 ärs Kongl. Bref. Kongl. Brefvet af den 9 Mars r?4-<, som i stället äberopas, kan icke anses päbjudanDe Margernings upsättande, utan synes snarare wara en föreställning om nödwändigheten deraf at hafwa en sädan til hands, för at ersatta timande wacancer, och ehwad mening man än mä gifva denne författning, uphäfwes den dock igenom Kongl. Brefvet den 16 September 1762,' der ordalydelsen är den: at det lemnäs til hwar och en Rustoch Rothällares egen frihet och beqwämlighet at anskaffa Wargerningskarlar. Ingen af de äberopade Författningar' stadgar at Wargerningen skulle gä i fällt och derunder rekryteras, utan endast wara i beredskap til ersättande af ständiga Rothäklet.
Vore icke en hufvudiitel i fråga, vore det icke en uttryckt önskan att dessa hufvudtitlar måtte blifva färdigs innan årets slut, och hade man icke gjort mig och några af mina vänner den beskyllningen att vi ville onödigtvis uppehålla statsregleringen; så skulle jag 1111 hafva begärt återremiss. Men när andra skrifvelse!’ föredragas, som icke angå statsregleringen och sorn inkomma eber delta årets slut, skall jag icke underlåta att mera noggrannt än hittills granska Exped.Utsk:s förslag till skrifvelse!’. Skulle R. o. Ad. göra afseende på mina anmärkntr, så vill jag för egen del åtminstone icke medgifva, att under denna riksdag låta de und. skrifvelserna hädanefter framgå lika illa författade, sorn hittills. Något mera borde väl Ständerne vårda sin egen värdighet i de skrifvelse!', som de tillåta att i deras namn afgifvas. Hr Printzensköld, Garl; Gr. FröIichs anförande synes föri}tsätta att Exped.Utsk. skall vara endast en copieringsmachin, efter han yrkar det endast afskrifning af Riks.Stms beslut utaf delta Utsk. skall verkställas. Det må vara Grefven förbehå|let alf uppfatta Exped.Utskts pligt på detta sätt, och möjligen har han gjort det under den tid han varit ledamot i Exped.Utskottet. Jag har icke varit ledamot af detta Utsk., känner således ej af någon erfarenhet dess arbetssätt; men jag tror, att sjelfva begreppet 0111 Exped.Utsk:s natur innebär, att detta Utsk. skall tillse, att den stil, som R. St. nyttja i sina skrjfyelser till Konungen eller eljest, är öfverensstämmande med antagna former, och ali dessa skrifvelser icke innehålla några epitheter eller mellanmeningar, som befinnas olämpliga, eller äro så uppställda, att de föranleda åtlöje eller ogillande. Jag förnyar mitt tillstyrkande, att de anmärkntr, som Hr yon Hartmansdorff på så goda grunder här framställt, målte af Ståndet gillas.
Jag arnar för öfrigt icke ingå i den laby. rint af om, uti hvilken den värde Talaren synes hafva invecklat sig, utan blott påminna honom ane;doten om käringen , som frågade Presten , öfver hvilket Evangelium det skulle predikas, om Långfredagen infölle pä Söndag ? Herr von Hohenhausen, Michael, förenade sig med Herr Tham. Herr Heykensköld, Ludvig Detloff: Jag trörj att, i anledning af 83 §. RegeringsFormen, '358 Den 37 September f. m. denna Motion till sjelfva sitt ämne är sadan, att den icke kan upptagas» I anseende till formen kan den det icke eller, emedan den innebär en förklaring af Grundlagen, och sisum sådan, får den icke väckas här, utan enligt 81 §- i Constitu tionsU tskotte t. I anledning häräf, förenar jag mig med Herr Cederschjöld, och anhåller om proposition, att Motionen, såsom icke grundalagenlig , må förfalla» Herr Roos: I anledning af hvad Herr Tham nyss yttrat, torde jag få påminna att Herr Grefven och EandtMarskalken redan i sista Pleno tillkännagaf sin öfvertygelse om lag. ligheten af Grefve von*Rosens ifrågavarande Motion. I öfrigt och hvad angår den anmärkning, sorn blifvit gjord vid ordet om, får jag förklara, att det icke varit utan sin nytta, om någon, då Grundlagen stiftades, haft detta ord i Uninnet. Vi hade då säkerligen icke saknat en föreskrift, rörande valet af Justiti. Ombudsman, i händelse han med döden afginge, under det Ständerioe voro församlade Erfarenheten har nu lärt qbs, att ett sådant stadgande är af vigt, och jag har derföre inför Ridderskapet och Adeln framställt de betänkligheter, hvartill nu gällande författningar föranleda, på det de för framtiden må kunna .undanrödjasHerr Cederschjölds kä - Den 27 September f. m - 359 ring - anecdot synes vid detta tillfälle således alldeles obehörig. Friherre Cederström, Jacob:
Hr Lagercrantz har ansett den, af Hr Dahm afgifna motionen vara förtidigt väckt. I K. M:s nåd. skrifvelse af d. 14 Okt. 1862 finnes dock föreskrifvet: »Kanslers-embetet åligger att efter slutet af vårterminen år 1864, eller om så nödigt pröfvas, dessförinnan, på grund af då inhemtad erfarenhet, till oss ingifva fullständigt förslag till de närmare bestämmelser i afseende på undervisning etc»., hvarefter den fullständiga planen redan 1865 skall verkställas. Nästsammanträdande R. St:r kunna således ej komma i tillfälle att sig deröfver yttra; det tyckes då både vara lämpligt och troligen för K. M. angenämt, att R. St:r nu uttala sin tanka i detta vigtiga ämne. Den ifrågav:de motionen torde således vara både nyttig och nödig. Nu till sjelfva saken. Jag kan icke anse rimligt, att, då fordringarne på humanistisk bildning för alla öfriga embetsmannaklasser dagligan ökas, man deremot skulle nedsätta dessa fordringar för arméns officerare; alla, till och med telegraftjenstemän, skola genomgå skolans 7:de klass; officerarne ensamne skulle stadna vid den 6:te. Skall ej epauletten nedsättas i allmänna opinionen, då man sålunda förklarar att arméens befäl icke behöfver samma humanistiska bildning som andra medborgare. Man invänder att det humanistiska studiet skall fortsättas vid Carlberg. Ja så är ju äfven förhållandet vid de civila applikations-skolorna, universiteterne. Fortsätter icke juristen, läkaren eller embetsmannen sin humanistiska bildning der; men af alla fordras dock fullständigt genomgången skolkurs, innan inträde vinnes till den högre undervisnings-anstalten. Hvarföre skulle just militärer härifrån göra ett undantag. Man hör här ofta framhållas nödvändigheten af att officern tidigt kommer i tjenst. Skulle student-examen erfordras för inträde vid krigsskolan, har Gr. af Ugglas redan visat att skillnaden i ålder mellan den från Carlberg under nuvarande eller blifvande förhållanden utgående officeren, allenast utgör ^ å ^ år. Kan en så ringa skillnad utöfva något som helst inflytande på den praktiska dugligheten? Jag betviflar det.
R:dr 3,350,000 som, med tillägg af beräknings-summan för tullverkets stat och öfrige utgifter 800,000 utvisar ett brutto-belopp af R:dr 4,150,000 hvaruti likväl ingått tull för införd spanmål med omkring 137,000 Då vidare förekommer att lefvereringen till statsverket af tullmedel, hvilken vid slutet af Oktober månad näsLlidet år uppgick i rundt tal till 2,350,000 R:dr, vid samma tid innevarande år utgjort enahanda belopp, oaktadt under detta år nästan ingen spanmålstull influtit, ådagalägges häraf tydligen att intraden är i jemnt stigande; och som denna tillväxt snarare bör ökas, än minskas genöm införande af större frihet i tull-lagstiftningen, finner Kongl. Maj:t ingen betänklighet möta att föreslå Rikets Ständer tullmedlens beräknande lill ett bruto-belopp af 4,000,000: — då, efter afdrag af utgifterne för tullverkets aflönings-stat och och öfrige omkostnader, förslagsvis beräknade till 800,000 R:dr, stats-verkets netto-inkomst skulle blifva 3,200,000 R:dr. 27:o Salu-accis af städerne beräknades vid de tvänne sednaste statsregleringarne till 11,000 R:dr och har under åren 1841—1845 i medeltal uppgått till inemot enahanda belopp; men då ibland de städer, hvilka vid sista slats-reglering deltogo i denna afgifls utgörande, staden "Westerås redan blifvit, Transport R:dr 8,482,996: 32. 100 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till R.
Bilder från de händelser, han nyss genomlefvat, blandade sig i hans själ med tankar på det kommande, men allt i oredigt virrvarr, tilldess han slutligen kände dvalan smyga genom sina lemmar och försjönk i ett tillstånd, sväfvande mellan sömn och vaka. Medan detta tillstånd fortfor, förnam han tunga suckar, qväfda ångestrop ... han spratt till och vaknade åter till fullt medvetande. Det var mörkt i kajutan. Han hörde Drake stiga upp från sitt läger, famla på en hylla, der elddonet stod, och derefter slå eld. – Huru är det med er? frågade Adolf, då han vid skenet af lampan, som Drake tände, betraktade hans slappa, spöklika anletsdrag. – Jag har sofvit något oroligt, svarade denne. – Ni måtte ha drömt ... – Nej. – Ni darrar, Drake, i alla lemmar, ni är sjuk. – Prat ... Jag är aldrig sjuk ... jag känner blott en kyla i blodet ... natten är kall ... Sof ni, Skytte! Drake svepte sig i en kappa, tog en bok i handen och satte sig att läsa. Men efter några minuter kastade han boken, steg upp, drack en bägare vin och lemnade kajutan. Vinden fortfor med oförminskad kraft, då Adolf i soluppgången infann sig på däck. Horisonten var klar, intet segel kunde spåras i norr, Scylla hade lemnat sin förföljare långt bakom sig. Men kranbalksvis i lovart upptäcktes ett segel, af hvars form man slöt, att det tillhörde en holländsk kofferdifarare. Den låg på samma bog som Scylla och visade allt tydligare sina ytterlinier mot den ljusblå synranden. Drake hade knappt fått ögonen på detta segel, förrän han vinkade Felix afsides och gaf honom förhållningsordres. Scyllas kurs ställdes nu rakt på kofferdifararen, och portugisiska flaggan hissades. – Hvad betyder det, att ni hissar denna flagga? frågade Skytte, idet han gick fram till Drake. – Hvilken annan skola vi välja? Vi hafva ännu icke beslutat om en egen flagga åt vårt statsskepp, svarade Drake med en axelryckning. – Nåväl, hvad är er afsigt?
En förökad afgift af 1 sk. på hvarje R:dr sorn utgår efter 3 Art. 3:0 Beräknat 6 sk. afgift efter 3 Art. för Publique verk, hvilke likväl enligt förut fattadt beslut, varit fria från denna .afgift. 1 3:0 Upptagit Hundar, 4:0 Ef* Den 2 Juli. 34 5 4:0 Efter Herr Hof-Predikanten Thyselii project och till fyllnad, hvad vidare kommer att brista, ålagt hvar och en som efter 2 Art. hetalar från 2 Rtdr till 8 K:dr 8 sk. samt derutöfver 36 sk Från Utskottets första sammanträde har dess gemensamma syftemål varit, att undvika vidlyftighet och inskränka antalet af de hittills varande särskildta Benämningar för Bevillningen, utan att medföra gagn eller ökade inkomster för Staten, endast beredt oredor och vidlyftigt arbete för Embetsman Detta syftemål har troget blifvit följdt, ända till sista Pleni-dag, då 3 nya titlar antogos och deribland en, som innefattar progressiv-afgift. Jag har alltid varit af den tankan , att den * som lyckan tillskyndat en mera hopad förmögenhet borde ock i förhållande dertill bidraga till Slaten, och att progressiva afgiften med tillåtelse för den som ägde skuld, att den afdraga, sedermera för den verkliga förmögna vara bibehållen, och genom dessas bidrag den fattigare Classen af Medborgare lindrade. De nedsättningar Utskottet i vissa fall tillåtit, och genom förkastandet; af 3 Art. i 1812 års Bevillnings-Stadga, har den så högt omtalta jemna fördelningen af Stats-utskylderna i mon af hvar och ens verkliga förmögenhet helt och hållet försvunnit , och bördorna blifvit öfverflyttade från verkliga rikedomen på den fattiga och mindre bemedlade Medborgaren. Denna, hvaribland Pikets Allmoge utgör största antalet, har således emot öfriga invånare, och 344 Dm 2 Juli. och i synnerhet Embetsman blifvit ansenligt betungar!. Den befrielse
instämmer jag i anmärkningen vid denna §.» 15 och 16 §§. Högste Domstolens fleste Ledamöter förenade sig om följande yttrande: »Såsom serskilda straff för embetsmän upptagas i 15 § dels afsättning och dels 6 mistning af embete, af hvilka påföljder, enligt hvad 16 § gifver vid handen, den sednare skulle innefatta förlust af det embete, hvari deri dömde sig förbrutit, men den förra eller afsättning derjemte medföra förlust äfven af andra embeten, som af den dömde i öfrigt kunde innehafvas, äfvensom dessutom ovärdighet att i allmän tjenst vidare nyttjas. De båda uttrycken: »afsättning» och »mistning af embeten hafva dock hittills varit liktydiga. Då t. ex. Regeringsformen i 36 och 90 §§ talar om afsättning, afses dermed intet annat, än hvad i förslaget benämnes mistning af embete, och i flera serskilda författningar begagnas nämnde båda uttryck omvexlande med andra, såsom »tjenstens förlust» — »vare ifrån tjensten skiljd» o. s. v., under alldeles enahanda bemärkelse, och i de fall, der ett brott ansetts, jemte förlust af embetet, böra medföra ovärdighet atti Rikets tjenst vidare nyttjas, har sådant blifvit uttryckligen utmärkt. Att i en lag förändra ett häfdvunnet språkbruk eller gifva åt ett ord en annan eller mera omfattande betydelse, än det enligt vanligt bruk eger, synes i allmänhet betänkligt och torde serskildt uti ifrågavarande fall kunna föranleda villrådighet såväl angående rätta förståndet af samma ord, då det i äldre ännu gällande författningar förekommer, som angående verkan af förut gifna afsättningsdomar. Då derjemte, efter hvad troligt är, domaren i sina domar skulle komma att tillegna sig det af lagen begagnade uttryckssättet, skulle härigenom domen komma att sakna nödig klarhet och lemna den dömde i ovisshet om rätta beskaffenheten af det straff, hvartill han blifvit dömd.
Sällskap finge inrättas i Skane, som under Herrar Landshöfdingarnas krLfiälo finge urskillja allt hwad som är för denna krovincens hushållning och Landtbruk hinderligt, och i det stället til Kongl. Majus nådiga fastställelse förestå hwad til ändamalets winnande der äx lämpligt och nyttigt. I den öfwertygelse Herr Grefwen och Landt-Marfkslken samt Högloflige Ridderfkapet och Adeln, som crc9 häraf nogsamt inftr nyttan och nödwändigheten, härmed läckres sig förena, anhäller jag ödmjukeligen, at detta Memorial matte de öfriga RsspeAivs Ständen communicsras, och i händelse de häri äfwen instämma, ge, nom Herr Grcfwen och Landt - Marskalken samt Herrar Talemän, til Kongl. Maj:tö nådiga fastställelse öfwerlemnas. Vcgärdeö pa Bordet. Herr ^öelstcjölcl, Lrio (llirifkisn, upropad, utlät sig numera ej hafwa något at anföra. Friherre bjerka, bksns, upropad / yttrade sig:
Att de unga makarne i sin barnsliga glädjeyra, ofta sins emellan hade skämtat öfver både »den svarta pallen» och Mariana, likasom öfver allt annat, det kan man lätt förstå! Men nu var det just till denna samma Mariana som Elina ställde sina snabba steg. Elinas sorg hade gifvit åt Mariana en helt ny färg, och hos henne trodde hon sig skola finna råd, tröst och allt hvad hon saknade. Det rum, som Mariana sjelf bebodde, gaf en besynnerlig anblick. Det var stort, höghvälfdt, mörkt och dystert, hvilket sednare mycket kom deraf, att de båda fönsterlufterne voro tilltäckta nervid, och endast gaf dager uppifrån, i anseende till Marianas måleri, hvaraf den stora attiraljen upptog mer än tredjedelen af rummet. Ett stort nötbrunt bokskåp, med vidöppna dörrar, stod på posten mellan båda fönstren i stället för den der så vanliga spegeln och bordet eller byrån. På en sida af rummet voro en åtta till tio små pallar uppställda i en rundel, och på dessa lågo tillklippta barnkläder af grofva, tarfliga tyger, som skulle sys af små fattiga flickor, hvilka på bestämda timmar kommo för att få undervisning i konsten af Mariana. Kläderna voro sedan ämnade till andra, ännu fattigare och mindre barn, som voro i behof deraf. Vid ett mycket stort och gammalmodigt skrifbord, alldeles öfverhöljdt af böcker och papper, satt nu den lilla, torra och magra Mariana, ihopkrupen och nästan försvinnande i en gammaldags, verkligt gammal ländstol af största och bastantaste sorten. Hon vände ryggen åt dörren, och som hennes lilla hufvud räckte halfvägs upp mot det höga ryggstödet, och de nästan lika höga sidorne, kunde hon ej utan att för det mesta kasta sig ur stolen, se hvem som kom in. »Hvem der?» frågade hon när det gick i dörren, och då Elina ej i ögonblicket svarade, upprepade hon sin fråga, men, när hon äfven på denna ej fick något svar, utan Elina blott skyndade fram till bordet, sade hon, när hon rätt fick se hvem den inkommande var: »Ah! är det du min unga vän! Vare hälsad tusen gånger! Huru mår du?
var skuldfri och god och hade gatt från far till son så långt man kunde minnas. Och Lars hängde nu så fast vid den gamla torfvan, att han inte kunde slappa ifrån sig det ringaste strå. På den tiden ärfde ju sönerna &amp; ubbelt, men han gillade inte den lagen, han nöjde sig inte med mindre än allt. Nå ja, det hettes ju att han skulle uppfostra mig .. Hvar och en har sitt sätt, och p i den tiden krusades det så lagom med barnungar. *) Det var i de dar gamla tiderna, innan enskiftet kommit till stånd. Alla byns kreatur betade på " ellmanningen ", som de kallade den gemensamma betesmarken, och bror min satte mig till vallhjon och tog betalt för att jag så godt som sprang andan ur halsen på mig efter alla byns fHr. Åh, jag mins hur jag frös under de kalla, slaskiga höstdagarne ocli hur min enda önskan, mitt enda hopp var, a t t det måtte bli frost, så att falren inte sknlle kunna g&amp; ute. Hon vet nog, fröken, hur man kan äta i de där åren, jag var ute i luften f r h morgon till kväll och hade matlust, sk a t t jag kunde bita mig i fingrarne, men valltösen skulle förstås aldrig ha annat an hrad de andra ratade. svålar, brödkanter, soppskvättar. katten och jag, vi fingo alltid äta efteråt, vi. På den tiden var det också annorlunda, det fanns intet valsthd, de talte om rika bönder, men de lefde sämre an torpare lefva nu. Oblandadt rågbröd var endast synligt vid högtiderna, i hvardagslag strök man potatismos på hafrebröd och kallade det för: " potatis-. *) Denna skildring har jag delvis fltt frin en gumma i Vestergötland. - mörgås ". Och korf hade de, som gjordes genom syringen och hangde och torkade. i taket året öfver. Nar den bröts blef det både rök och small och livad den smakade, så inte var det godt. Det basta man liade var mjölketåren. Den fick man inte så ntpinad och blå som nu, ty dar funnos inga mejerier att slanka ihop grädden till.
Likalydande med original-transsumtet, betygar ex officio: <Hustaf Fahnehjelm — 357 — Register öfver Rikets Högloft Ständers är 1863 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af statsverkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga ntlätanden. Revisions-berätt.elsen. Utlåtandena. Afkortningar å statsverkets inkomster. Bilagan litt. C. vid sid. 5. Afvittringar i åtskilliga län » 165-168. Bilagan litt. T. vid » 168 Akademiens för de fria konsterna räkenskaper » 189—190. Krigsvetenskapsdito » 68. — Lunds dito » 206-207. — Musikaliska dito 190. — Svenska dito » 186 -187. — Upsala dito » 205-206. — Vetenskapsdito i) 184-186. — Vitterhets-, historieoch antiqvitetsdito » 187—188. Aktoratsråkning, Kammar-rättens, » 172—174. Alingsås elementarläroverks räkenskaper » 219. 346. Allmänna barnhuset » 201-205. 344—345. Allmänna Beväringsfonden » 79—80. Allmänna bevillninaen för ar 1861. Bilagan litt. F. vid » 5. Allmänna enkeoch pupillfonden, Civilstatens pensionsinrättnings, » 101. Bilagan litt. 0. vid » 101. — 358 — Allmänna garniscns-sjukhuset Revisions-berättelsen. sid. 85—86. Utlåtandena. Allmänna hospitalsoell barnhusfonden » 191—193. 342-343. Allmänna Institutet för döfstumma och blinda » 259—261. 349—356. Allmänna magasinsärendena » 25—28.
Kammarkollegii kungörelse den 1 Februari 1808 och cirkulär af den 23 September 1823, hvartill hört, att i sjelfva utslaget blifvit inrymdt, huru med dess kungörande och delgifvande borde tillgå, derom underrättelse bort för vederbörande parter genast efter utslagets utfärdande vara tillgänglig, utan att de, såsom landskamereraren i sin förklaring ifrågasatt och förmenat, kunnat hafva behof alt afbida något särskildt förständigande derom genom kronobetjeningen, en tydning den der i alla fall icke uti förevarande mål finge lända landska mereraren till ursäkt, sedan utslaget, försedt med en mot berörde stadganden stridig och ofullständig föreskrift, blifvit af honom godkändt och undertecknadt; och emedan landshöfdinge-embetels ledamöters underlåtenhet och felaktiga förfarande i berörde hänseende haft till följd, att ifrågavarande vägdelnings verkställighet under en längre tid blifvit obehörigen fördröjd; pröfvade Kongl. Hofrätten, med bifall lill advokatfiskals-embetets framställda påstående och i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma merbemälde ledamöter, landssekreteraren och landskamererare!!, att, för hvad de sålunda emot deras embetspligt brutit, hvar för sig böta tretiotre riksdaler sexton skillingar; hvarjemte och enär det dessutom, på sätt advokatfiskals-embetet utredt, läge landssekreteraren till last, att han, hvilken det tillhört att expediera ifrågavarande utslag, utan gällande ursäkt sådant fördröjt och till en del aldeles underlåtit, Kongl. Hofrätten, jemlikt Kongl. Maj:t.s förnyade expeditionstaxa den 15 Maj 1821, jemförd med 24 kap. 5 § Rättegångsbalken, fällde bemälde landssekreterare att, för försummelse härutinnan, plikta tjugufem daler med åtta riksdaler sexton skillingar. De hos Kongl. Maj:t å svarandernes sida i underdånighet anförda besvär öfver ofvanberörda utslag äro ännu på nådig pröfning beroende.