Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida en underofficer vid regementet, befordrad till stallmästare, skulle till en början förstå, och tilltro sig, att med omdöme och allvar handhafva detta befäl kan vara tvifvel undcrkastadt. Beträffande dernäst nrfvodena åt ifrågavarande stallmästareelever torde ett vilkor vid deras åtnjutande böra fästas. Man kan nemligen tänka sig alt, om äfven på chefernes vitsord öfver hog och anlag stallmästare-elever emottogos, denna hog och dessa anlag vid fortsatt och förhöjd undervisning icke visa sig så fortfarande och framstående att säker förhoppning på den kan byggas att eleven skall uppnå för stallmästaretjensten erforderlig skicklighet. Vid sådant förhållande synes staten icke böra belastas med en utgift för hvilken ersättningen är oviss. För första eller profkursen torde således arfvodet böra bero på stallmästarens vitsord och chefens för ridskolan afgörande. Skulle under följande kurser hogen svalna och framstegen ej visa sig tillfredsställande, bör chefen ega afbryta en undervisning, hvilken, dä endast visst antal elevplatser finnas, eljest för hålles en annan som af den bättre skulle begagna sig. t detta fall bör naturligtvis arfvode åtnjutas endast för den tid eleven vid ridskolan fått qvarstadna. Hvad slutligen angår kompetens till stallmästaretjenst, — och då härför stadgade 5:ne kurser måste anses såsom ett minimum tillfvllestgörande endast under förutsättning af särdeles lyckliga anlag C1 O j o O eller god grund och öfning redan före inträdet uti skolan — lärer ytterligare böra föreskrifvas intyg öfver erforderlig skicklighet och förmåga, afgilvet af chefen för den ridskola, vid hvilken den sökande åtnjutit undervisning. Med afseende på uppgjorda stater för skolorna anmärkes, ,att det för stallmästarne föreslagna lönebelopp 1,300 rdr är otillräckligt att ens gifva hopp om att dessa tjenster väl kunna besättas. Åt en bana så ansträngande och på hvilken så ringa utkomst är att förvänta egnar sig säkerligen ingen störe förmåga.
Vid förnyad föredragning af Statsutskott tets den i dennes afgifna och sistledne gårdag på boidet lagda Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, uti hvad som lörer RiksStatens Tredje HufvudTitel, anhöll Grefve Gyllenborg, Johan Henning, och Friherre Wrangel, Henning, att berörde Utlåtande måtte hvila på bordet till nästa Plenum, hvilket, då flere Ledamöter häruti instämde, af Ridder* skåpet och Adeln bifölls. Den g Maji. 233 Anmälte* och emottogos tvanne Kongl» Maj:ts Öfverste Kammarjunkare, Herr Friherre Eric Reinhold Adelsvärd och Herr Grefve Carl Gyld nstolpe, hvilka å Kongl. Majtts höga vägnar kallade Ridderskapet och Adeln att nästkommande Måndag den 1 i dennes klockan 9 förmiddagen infinna sig å Kongl. Slottet och derifrån vara Kongl. Mnj:t följagtig till Storkyrkan, för att derstädes bivista Kongl. Maj:ts Kröning. Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Herrar Öfverste Kammarjunkare att till Kongl. Maj;t framföra Ridder-kapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, jemte försäkran om efterkommande af Kongl, Majds Nådiga Befallning. Sedan Herrar Öfverste KammarJunkare blifvit på vanligt sätt utbeledsagade, föredrogs Statsutskottets, den i dennes afgifna och sistledne gårdag på bordst lagda Utlåtande öfver gjorda Motioner, angående ytterligare Löneförhöjning för MilitaireStaterne ; men som Herr .Munck af Rosenschöld, Eberhard, jemte flera andra Herrar Ledamöter, anhöllo att detta Utlå'*nde matte hvila på bordet till nästa Plenum, fann Ridderskapet och Adeln för godt 3tt dertill lemna bifall. Företogs till pröfning
N:o 53, öfver väckte motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar; N:o 70, i anledn. af väckt motion om skyldighet att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll att, emot bestämd summa, få densamma återlösa; N:o 71, i anledn. af väckte motioner, ang:de rättighet för underdomare att förklara ogift qvinna myndig; Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 45, i anledn. af väckte frågor om ändring i sättet för klockares och orgelnisters antagande; N:o 46, i anledn. af väckt fråga om ändring af 51 § 2 mom. uti K. instruetionen för landtmätare i riket d. 4 Maj 1827; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om medborgare-rätt för den, som förvärfvar fast egendom inom riket; N:o 48, i anledn. af väckt fråga om fullständig medborgarerätt för i Sverige födde Judar. N:o 49, i anledn. af väckt fråga om ändring uti nu gällande stadganden, rörande afvittringsverket i de norra länen; N:o 50, i anledn. af erhållen återremiss af Utskrns betänk. N:o 28. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 lill 8 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Fredagen den 15 September 1848. Plenum kl. 9 f. m. Undert. Ridd.-Sekret. anmälde att från Hr Gr. o. Landtm, ankommit en sålydande skrifvelse: Hindrad alt infinna mig i det till i dag utsatta plenum hos IL R. o. Ad., får jag anmoda främsta närvar:de ledamoten att dervid föra ordet. Stockholm d. 15 Sept. 1848. Henning Hamilton. I anledn. häraf öppnades plenum af främste nämnde ledamoten Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils. 326 > Den 15 September.
Majit redan erbjudit, samt, å andra sidan, den Svenska industrien, hvilken åtnjuter tullfrihet för råvaran ull, för maskinerier och för de flesta färger och beredningsämnen samt ytterligare torde komma att beredas tullnedsättning å oljor, m. fl. artiklar, icke rimligen kan vara i behof af en så hög tullsats, anse komiterade sig utan tvekan böra tillstyrka sådan reglering af tullen å de till förevarande rubrik hänförliga ylleväfnader, att den, under ofvan gjorda förutsättning, att traktaten träder i verket med nästa år, kommer att utgöra 1 Rdr 25 öre pr skålpund åren 1865 och 1866, hvarefter den ytterligare nedsättes till 1 Rdr och förblir dervid åren 1867 och 1868, för att slutligen med 1869 års inträde nedgå till 75 öre pr skålpund. 31 Nuvarande tullsatser å Kameloch Ullgarn utgöra för ofärgadt 15 och för färgadt elier blekt 20 öre pr skålpund. 1 Tyska Tullföreningstraktaten äro tullsatserna bestämda till föga öfver ett öre för enkelt, ofärgadt eller färgadt, oell ofärgadt dubbleradt, samt till omkring 9 öre för dubbleradt tärgadt samt treeller flertvinnadt. Den betydliga skilnaden emellan dessa tullsatser angifver redan ur traktatssynpunkt behofvet af ett förmildrande förslag. För den inhemska så väl husslöjden som fabrikshandteringen är detta behof, synnerligen i betraktande af tullnedsättningarne å vålnaderna, tvingande. Vissa för den Svenska industrien nödvändiga slag yllegarn tillverkas alls icke i Sverige, och i allmänhet bedrifves här icke någon fabriksspinning af yllegarn till afsalu. Oaktadt dessa skäl måhända borde föranleda betydligare tullnedsättning, hafva komiterade likväl, med hänsigt till de redan vid underhandlingarne förslagsvis antagna tullsatser å bomullsgarn, funnit sig icke böra gå vidare än till hemställan, att tullen nedsättes å ofärgadt kameloch ullgarn till 10 och å färgadt till 15 öre skålpundet.
Från Hedervärda Bonde - Ståndet ett Memorial af Banco - Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Eän, med hvilken Riksdags-Fullmäktigarne Olof Håkansson, Johannes Olsson och Per Jonsson från samma Eän sig förenat, i gemensamt yrkande om den förändring i de rörande detta ämne nu gällande stadganden: att,' enär Räntegifvare och Räntetagare icke annorlunda åsämjas, Räntegifvaren må äga, med begagnande af Markegången, som för detta ändamål är införd, utgifva sina räntor i penningar, efter det deri å persedlarne utstakade värde 5 Och hafva vid föredragningen af detta Memorial, som i Protocolls-Utdrag af den 18 December nästledit år blifvit Utskotten communiceradt, åtskilliga af det Hedervärda Ståndets Ledamöter biträdt den väckta motionen, under tillägg af Riksdagsmennen Anders Joachimsson från Östergöthland, att, i händelse Räntegifva» iip.4 Statsoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. re skulle förblifva skyldige att lefverera sin AfradsSpannemål in natura, de då må vara ovilkorligen berättigade att fullgöra denna lefverering vid närmaste Krono-Magazin.
— N:o 207, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse angående af dertill förordnade Kommitterade utarbetadt förslag till Förordning om Landsting: XI. 380. — N:o 208, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster: XI. 3S0. — N:o 209, angående tillägg till 15-de kapitlet 2:dra §:n Rättegångs-Balken, i fråga om fullmägtigskap: XI. 380. — N:o 210. med Reglemente för Bankens styrelse och förvaltning: XI. 382. — N:o 211, med ny Riks-Stat: XI. 383. — N:o 212, angående upprättadt nytt Reglemente för RiksgäldsKontoret: XI. 383- Expeditions-lösen, angående förändring i Kongl. Förordningen rörande —; motion af Friherre Carl Samuel Hermelin: se Motioner. Expeditions-Utskottet, angående ökadt biträde uti dess Kansli: B. I. 116, A. 116. —angående förhöjning i det åt Föreståndaren vid Utskottets Tryckeri-Afdelning anslagna arfvode: B. XI. 379, 380, A. 380. —, angående rättighet för Utskottets Kansli-personal och Vakt - _ I _ 73 betjening att uppbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut: B. XI. 378, 380, A, 380. —, angående arfvoden åt biträden vid renskrifning inom —: B. XI. 290, A. 290, B. 337, 355, A. 355. —, angående anvisande af medel för göromålens afslutande inom — : B. XI. 290. A. 290.
Utom delta och det inqvisitoriska, gilves det nemligen ännu ett tredje rättegångssätt, det 'populära, som derjemte obehindradt kan vara rent inq visitoriskt, rent ackusatoriskt eller hafva större eller mindre tillblandning af det ena eller andra. Detta, det populära elementet i kriminalproceduren, är det, som genom jury skall göras verksamt, och hvars inflytelse dessförutan tilläfventyrs icke i lika hög grad kan vinnas. Derföre också ulan tvifvel är det, som till juryns fördel åberopas denna (blott en och annan ej längesedan förbehållna) ”aning, som nu mera öfvergålt till fullt ”medvetande, hvilket gjort sig gällande i allmänna tänkesättet och uttalat sig ”i folkens röst”. Huru folkens röst gör sig gällande, är mer än väl bekant. Hinner man öfvertyga svenska folket, att dess välfärd fordrar juryinrättning, och denna så från massan utgående, som lagförslaget vill hafva den; utan tvifvel blir då folkets röst verksam, och inskränker sig ej att fordra juryns införande; utan de, som leda folket, vinna ett helt nytt och rymligt fält för sitt 63 inflytande genom folkets röst, det stora falt, sorn elen lagliga domaremakten ela afträder åt en dömande folkmakt, utöfvad af domare, på hvilkas bildningsgrad fordringarue, efter] moget öfvervägande, skola inskränkas till konsten att läsa och skrifva. I delta, likasom i så många andra fall, der man af välment nit för friheten påyrkar imdanrödjande af nödvändiga, men misskända vilkor för hennes tillvarelse, blottställer man sig att sålunda komma till ett mål, som man för ingen elei önskat. Uti ett länge förslafvadt samhälle, der man, äfven under kulturens framsteg, stått under en domaremakt, inkräktad af samma den starkares rätt, som förtrycker allt, kan man viel fjältrarnes afskakande känna sig lycklig att återgå till detta bruk från samhällets barndomstillstånd, alt låta folket i stadsporten, såsom hos Israeliterna, eller folket på tinget, såsom hos våra förfäder, utöfva domaremakt.
För min del tycker jag emellertid, att det vore enklare och bättre, om man tills vidare bibehölle det machineri, som för närv:de i sådant ändamål finnes, heldre än att förstöra detta och inrätta ett nytt i R:gskontoret, hvilket väl ändock torde komma att funktionera ungefärligen på samma sätt, som det gamla. Men i sammanhang med detta förslag om diskont-fondens öfverflyttning till B:gs-kontoret ingår äfven ett annat i motionen, nemi. att R:gs-kontoret skulle gifva Banken ersättning för dess diskontfordringar, genom att i stället öfverlemna sina obligationer, löpande med 4 proc. ränta och utgifna efter en kurs af 86,50. Jag har ingenting att anmärka mot sjelfva kurs förhållandet; men då meningen vore, att af dessa stats-obligationer, hvilka skulle upgå till ett belopp, som motsvarar de öfvertagna fordringarna, eller till .omkring 1 f millioner, icke mera än två tredjedelar borde vid om - Den 30 November f. tn. flyttningen öfverlemnas till Banken, och den återstående delen först efter 15 år, då slutsumman af de förluster, sorn upkommit p& diskont-lånen och som skulle afdragas, blefve känd, så förekommer det mig, som vore en sådan liqvidations-ordning alltför ogynnsam för Banken, enär detta verk härigenom skulle gå i mistning af ränta på nära en tredjedel af sitt kapital, under hela den omförmälda tiden. Ehuru det i motionen ej blifvit klart uttryckt på hvad sätt de stats-obligationer, som sålunda borde utgifvas, skulle spridas från Banken till allmänheten, synes det likväl tydligt, att en sådan spridning ingått i motionärens plan, enär han upgifver de utvägar, som skulle anlitas, för att göra obligationerna mera begärliga. Såsom sådana utvägar föreslås, dels att innehafvare af ifrågav:de obligationer skulle ega rätt, att fä dem belånade i Banken till det utgifna värdet, dels ock att obligationerna skulle vid upbördsliqvider mottagas såsom betalningsmedel i Kronans kassor. För min del tror jag, att i en sådan anordning skulle ligga en stor våda.
Så ig8 Statsoch Banko-Utskottens Betiinkanden. långe En Discont kunde med nya Län fylla rummet af En annans påkänning, bibehölls circulationen, men ett afsladnantie vav redan domen till upplösning, hvilken genom förminskning eller indragning blott ytterligare påskyndades. Denna sanning fordrar ej vidlyftig bevisning. Capitalisten sökte, vid sina Penningars placerande, största säkerhet och vinst. Den skuldsatte uppehöll sina Aflairer eller sin Credit med vexlande operationer imellan Enskilde och Disconterne. När de sednare icke mera kunde gifva Lån, mäste sådane sökas hos de förre. Då vilk oren ansågos nöjaktiga, förflyttade Capitalisten sina Penningar ifrån Disconterne till den Enskilde. En annan gång hade den Gäldbundne påräknat att med ett nytt Discont-lån betala skuld till en enskild Fordrings-ägaret Lånet uteblef och Capitalisten, som för bestämda behof hade disponerat de införväntande medlen, måste nu i stället påkänna Discontens Debet genom motsvarande intagning. Hvarje sådan åtgärd skulle omedelbarligen verka tillbaka uti en oafbruten kedja. Också har man de senare bägge åren , då samtlige Disconterne linnnit till deras så kallade maximum, hört ständig klagan öfver ett Indragnings System, som lik. väl i sjelfva verket icke varit till. Samma Summor, som uttagirs från Disconterne, hafva på andra vägar återgått i rörelsen ; och Disconterne hafva, oaktadt de strängare behandlat sina Gäldenärer, likväl icke kunnat uppehålla sig sjelf ve. Statsoch Banko-Utskottets Belänkanden. 399 Ett starkare infordrande af Län , ehuru af nödvändigheten påbudet, har tvär,lorn påskyndat upplösningen. Den sä kallade indragningen af Discont.rörelsen bl ef en tid ansedd, såsom en af Regeringen vidtagen eller rnedgifven Plan till Myntets förbättring, ehuru Regeringen icke hade någon befattning med Discomerne, förr än de, i följd af inträffad förlägenhet, sökte Dess biträde. Vid närmare eftersinnande, skall det finnas, att denna indragning naturligen föranleddes af allmänna ställningens förändrade skick.
— Om under tiden hästtillgången, till exempel genom någon smittosam sjukdom, förminskades, skulle priset å desse kreatur betydligen upstegras. Den för några år sedan allmänt så väl här sorn i landsorterne gångbara och ännu på vissa ställen fortfarande Lungrötan, har härom lemnat öfvertygande bevis. Såsom ännu ett skäl emot lång mellantid mellan mönstringarne, hvaraf, enligt hvad jag nyss anfört, prisen på remonter, i ett land med så ringa liäst-lillgång som Sverige, ovilkorligen skulle förhöjas, torde äfven böra framställas den Ökade svårigheten de Rustande skulle vidkännas, om krigsrustning under sådant förhållande inträffade, då behofvet af hästar naturligtvis betydligt ökades. — Huru ofördelagtigt allt sådant skulle inverka på Armeens tjenstbarhet är lätt att inse, särdeles när man tager i betraktande de inskränkta penningetillgångar, som för närvarande äro anslagne till recruters och remonters dressering, och som blifva isamma mån otillräcklige, som alt betydligare antal remonter på Den 16 Februari i e. m. en gäng skulle öfvas. — Du således Rusthållarne, genom det projecterade upskofvet med ifrågavarande hästmönstringar, hvarken vinna lättnad i rustningsbcsväret, eller hästpriset genom en sådan förändring kunde vidmagthållas vid jemna mindre föränderlige priser, så kan jag ej annat än vördsamt tillstyrka, alt nu gällande författning, beträffande oftanämnde mönstringar, måtte bibehållas, och anhåller derföre, att Betänkandet måtte återremitteras och, isådan händelse, att detta mitt yttrande får remissen åtfölja. Herr Hjertctj Gustaf Adolphj upläste följande: Jag förenar mig helt och hållet med Herr Grefve Brahe, och får tillägga, att jag är fullkomligt öfvertygad, att de i sednare tider anbefallde årliga mönstringar med indelta Cavalleriets hästar medföra så väl för de rustande, som i militäriskt afseende, en väsendtlig nytta.
Hvad åter angår bestämmandet af låne-tiden till ett år med omsättningsrätt till -|:del af ursprungliga låne-beloppet, så, och med afseende å den obetydliga förlängning i betalnings-tiden för hela lånet, som härigenom skulle uppkomma, i synnerhet som den så kallade respit-tiden derigenom på det hela förkortades, har Utskottet ansett en sådan förändring icke höra medföra några egentligen menliga följder för Banken eller Discont-verket, men deremot leda till besparing i låne-omkostnader för låntagarne och serdeles för dem bland desse, som af jordbrukets afkastning hemta sina tillgångar, utgöra en väsendtlig förmon i afseende på tiden för afbetalningarnes verkställande; hvadan Utskottet alltså får hos Rikets Ilögloflige Ständer tillstyrka, att låne-tiden vid Banco-Discont-verket härstädes, äfvensom LåneContoiren i Götheborg och Malmö, må utsträckas till 12 månader; alt lånen må, såsom hittills, få omsättas, dock på högst 12 månader hvarje gång; att vid omsättning på nyssnämnde tid erlägges minst -|:del efter ursprungliga capitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättnings-tider till och med 3 månader, då afhetalningen hlifver minst -i-idel. Stockholm den 14 September 1840. Reservation. Af Herr Stuart: ”Banco-Utskottets framställning, angående förlängandet af tiden för de i allmänhet så kallade Discont-lånen från 6 månader till ett år, förefaller mig i flera hänseenden mindre väl betänkt. Jag kan derföre icke underlåta alt anmäla min reservation emot Utskottets härom fattade beslut. Denna låne-rörelse, hvarvid mer eller mindre tillförlitlige vederhäflighetsbetyg och vederbörande tjenstemäns omdömen om lån-sökandens och hans löftesmäns ekonomiska ställning utgöra enda grunden för lånens beviljande, måste naturligtvis blifva mera äfventyrlig, i samma mon, som låne-tiden utsträekes, samt, i följd deraf, möjligheterne af förändringar i den endast personella säkerheten ökas.
Den som, berättigad till bränvins-bränning, sig dertill, på sätt §. 8. loreskrifver, vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit, eller ock anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill lian, i förhållande till innehafvande hemmansvärde, egt rätt, må, om lian sedermera åstundar bränvins-brännins för en del eller hela värdet utöfva, under en eller flere månader al O den tillåtna tiden, anmäla sig derom hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som eger att ofördröjligen eller senast inom åtta dagar derefter det sökte tillståndet meddela, så vida sökanden styrker sig hafva till Krono-Uppbördsmannen eller Magistraten erlagt belöpande pannerymds-afgift; och åligger det sökanden att, efter erhållen lillstånds-resolution , uppvisa densamma för förseglaren samt besörja derom, att den meddelade tillåtelsen varder antecknad å den i föregående §. omnämnde förteckning öfver dem, som inom socknen sig till bränvins-bränning anmält. ANDRA ARTIKELN. Om bruno insbrännings-redskapen. §. 12. För alt icke motverka de förbättringar i bränvins-redskapens sammansättning, som afse besparing af bränsle, tid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten af hvad metall eller annat tjenligt ämne, som helst, och i afseende på dess beskaffenhet och sammansättning gälle följande bestämmelser : Med enkel bränvins-brännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande, så kallad hatt och af afkylnings-redskap för den uppkommande bränvins-immans afkylande. Pannan får ega hvad form som helst. Hatten, med faslsittande ångrör, hvaraf 6 tum närmast hatten ingå i uppmätningen i sammanhang med densamma, får icke innehålla mer än ? af pannans rymd. B evilla, och Ekon. Utskottens Betänkande, No 2. i3 Afkylnings-redskap får beslå af pipor, rör eller af annorlunda bildade ytor.
Derigenom har Utsk. kommit till det resultat att vilja afstyrka hela anslaget, men för min del anser jag delta anslag vara af vigt för staden, och önskar att den måtte få tillgodonjuta detsamma. K. M. har vid denna Riksdag ånyo föreslagit att den vid sista Riksdag beviljade lånesumma för tomtregleringen i Lidköping måtte emot gemensam ansvarighet af tomtegarne i den gamla stadsdelen utbetalas, och mig synes härvid, att om summan vore mycket stor, 100,000 R:dr t. ex., kunde man ega större skäl att fordra större säkerhet än den innevånarne i den gamla staden kunna lemna, men då det nu är kändt, att de personer, som bodde i den gamla stadsdelen, just voro de förmögnaste i Lidköping, och då här endast är fråga om ett lån af 13,333 R:dr 16 sk., så skulle jag tro att R. St. böra anse sig ega all erforderlig säkerhet om ock den gamla staden ensam skulle ikläda sig ansvarigheten. Af dessa skäl anser jag forrafrågan här vara en obetydlighet, äfven om den skulle hafva mera skäl för sig än jag anser den hafva, men då deremot sjelfva saken är af stor vigt för staden Lidköping, anhåller jag i likhet med en föregående talare om återremiss, på det att Utsk. efter 3 Stånds yttranden i ämnet, måtte finna sig befogadt att frångå den åsigt, som uti ifrågavar:de Betänk, utaf detsamma blifvit uttalad. Hr von Hartmansdorff, Aug.: En ledamot af StatsUtsk., sorn försvarade dess Betänk., yttrade för en stund sedan det en annan talare gjorde rätt deri att förorda Westgölarnes sak, enär han såsom Landshöfding i ett af Westgötha-länen vore i frågan inte resserad. Ren 1 Mars f. ni. 17 resserad. Då jag hvarken är Westgöthe eller lill Westergöthland har några serskilda förbindelser, som konna göra mig jäfvig i denna fråga, sä anhåller jag att deröfver, få yttra min tanke. Jag vill icke för Lidköping tillstyrka några fördelar utöfver dem, som StalsUlsk. redan föreslagit och R.
Son en lika fri disposition öfwer vfwannäklttide Hemman, font öfwer sielfwa Kongs-Ladugärden, utan anna, förbehåll, uran aNnat förbehåll, än att wara answarige för Hemmanens häfd och deraf ga» ende Rån or; häruppå Utfärdades äf KoNgl. dammarLollegium under den ro Aunii 1790 behörigt arrende-contract för Herr Friherre Lerlorllröm, desi Fru och Barn, men genom Kongl. Brcfwer af den 27 Amil >799 förklarades, akt detta arrende stuve med Herr Friherre Loclorllräms död Uphöra, hwilket äker genom Kongl. Brefwet döN z September 1800 i sä matto ändrades, akt bemätte Herr Friherre erhöll rättighet, att under arrende behälla denna Kongsgärd pä 2Z är elier till midsasiän är 1825; warandcS arrcnde-rättigheken under oen 4 Fcbruarii 1802 transporterad pä Lieutcnantcn Daniel 8ran6t. Da nu ifrägawarande Hemman, efter hwad efwan anfört är, lyda under Johannisbergs Kongsgård , och tillika aro inncbcgripne under desi arrende, sann således icke äro att anse af lika beskaffenhet med andra Krono - Hemman , där Äbocrne äga rätt till besittning och Skatte-lösen; sä Lnser Statsutskottet någon fräga om Skatte-köp dera, eller förändring uti Arrendatorns efter Contractet deröf»ver ägande dispositions-rätt under nu warande Ar. rende icke kunna aga rum. I öfrigt lärer Vet ankomma pä wederbörande Kronans Embetsmän i orten, att öfwer Kongsgardens och desi underliggande Hemmans och Lägenheters wärd och skötsel, samr arrendc»wilkorcns upfyllande, hafwa behörig tillsyn, och till laga rättelse befordra hwad Häremot kan desin - rzs8 'Den 26 FebruariL. finnas siridande.