Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio io3. gen af fjerdiiigsmans-befattningen deltaga, från en sådan skyldighet undantager säterier, rå- oell rörssamt insockne frälsehemman, så vida dessa sistnämnda icke, efter hvad dittills varit föreskrifvit, haft ett sådant bestyr sig ålagd t; men, till följd af den egare af viss slags jord sålunda förunnade befrielse, det lärer inträffat, dels att, inom socknar, hvilka endast utgöras af insockne frälsehemman, fjerdingsman icke kunnat inom socknen utses, hvadan denna tjenst måst genom person från annan socken bestridas, hvilket föranledt flera olägenheter, dels ock att, uti socknar, der större delen af hemman äro afsistomlörmälda jordnatur, de öfrige hemmansinnehafvarne alltför ofta med fjerdingsxnans-bestyret betungas; alltså och enär, enligt Rikets Ständers tanka, det är med billighet öfverensstämmande, att, med undantag af boställen, hvilkas innehafvare, till följd af den tjenst de bekläda och hvarmed utöfvande af fjerdingsmanskallet icke lärer kunna förenas, härifrån torde böra befrias, ifrågavarande befattning, af hvars tillvaro och behöriga handhafvande samtlige jordegare och hemmansinnehafvare hemta fördel, lika drabbar all slags jord, få, eldigt derom väckt förslag, Rikets Ständer i underd. anhålla, det E. K. M. mätte täckas, genom i nåder utfärdad författning, stadga, att säterier, rå- och rörssamt insockne-frälsehemman förpligtas att i utöfningen af fjerdingsmansbefattningen hädanefter deltaga.
Må de som hon hiilla kvini~ans .s&amp; helig och en - som hon troget följa rättvisaiis och frihetens bai.iér utan att någonsin svika Icsiilekeiis! ' Mamsell Fredrika. En. Julhistoria Det var juliiatt, en rilitig; j nlilatt. Trolleii lyfte upp berghällania 115, Iiöga gnldpelare ocli. tirade midvintersfest. Tointen dansade Irring jiilgröten i ny röd inössa,. Genla gudar drog0 lcring fästet i g ~ B a 0väc1ersI~al~l~o.r~ d i y&amp; Osterh aning-e Ic;) ~~co@LI: ~ stod Helliiisten. Han 1~ra.fsade med Iiofven ' i den fi: nsn.a marken, 11.m in~dcte ut platsen. T " .j .l&amp;ngt därifrA11 på Arsta g m l a herregiird lag mwnsel.1 Fredrika och sof. &amp; sta &amp; r, som hvar man vet, ett ga11inza1.t spökslott, m.en inanisel1 Fredril&lt;n sof en gpd, lugn sömi-~ .. Hon. vail 1211 galiiimal voïclen ocli rätt trött efter 1nh1ge tiinga aïbets(lagar ocli mA.11glg~ l@ge färder - hoii hade ju iiastaii farit, jorde~i riinclt - rlaid ' ör hade hon &amp; teiwi,~iclt till sitt bm~icloinsliein för &amp; tt f ' CL ro. Utanför slottet 1,jöd i natten e11 k&amp;&amp; fnn.fhi:. Döden 1ia: rl.e. satt sig npg p&amp; g&amp;iig.sre gr&amp; odi ridit up11 till. slottsporteii. '
Det hade nu blifvit långa höst-aftnar, och Albert läste ristals, ja pundtals med böcker högt för sin unga maka, och de voro båda förtjusta – visst icke åt allt hvad de läste, ty de hade båda ganska godt omdöme och ren smak – men åt att nästan alltid sammanstämma i detta sitt gillande eller ogillande omdöme, i denna smak eller afsmak. »Hvad det är skönt, gudomligt!» utropade Elina ibland, och Alberts föredrag och den hänryckta jakande blick som han hastigt, utan att afbryta läsningen, då kastade på Elina, bevisade tillräckligt att han delade hennes tycke. – »Hvad det är platt, hvad det är uselt och afskyvärdt!» – sade Elina en annan gång, och Albert hade blott väntat på dessa ord för att slänga boken i väggen, – en alldeles ovillkorlig rörelse när man läser en dålig bok, hvaraf väl kommer att dessa äro lika tormenterade och ryggbrutna och öronuppstående som de goda och mycket lästa. Långt ifrån att de slängde »Det går an» i väggen, läste de ut den, talade mycket och länge deröfver, men den store Författaren måste förlåta om vi bekänna att de, midt i sin lycka och kärlek, alldeles i grund fördömde hans bok, att de icke förmådde fatta huruledes samma mästare-hand som målat »Kapellet» – och så mycket skönt – kunnat teckna en sådan »Tafla ur lifvet». Dock, hvad betyder det! Få äro de som fördömma af samma orsak som dessa tvenne, att de sjelfva nemligen voro talande bevis för sin fördömmelse. Men nu nalkades den stora katastrofen, som är så märkvärdig i den unga äktenskaps-historien; nu närmade sig allt tydligare den dagen som skulle skänka Albert och Elina en son eller dotter. Stunden kom. Albert vred sina händer och ryckte af sig håret, och ingen kunde förmå honom att lemna sin Elina under plågor och lidande. Slutligen lyckades det dock den tillkommande mormodern och den tillkallade »Frun» att med goda lämpor, lock och pock få ut honom, och det var rätt väl.
Direktionen, för närmare belysning af denna frågas ekonomiska sida, att den årsafgift, som hittills af betalande elever erlagts, eller 250 R;dr, i det aldra närmaste motsvarat den verkliga kostnaden för en elevs underhåll och vård, då deruti inberäknas anparten i kost och lön till tjenstehjonspersonalen, underhåll af inventarier m. m.; och har derföre Direktionen dels lagt detta belopp till grund för sin beräkning af de anslag, som erfordras till underhåll af det föreslagna antalet frielever, dels antagit, att, om samma belopp fortfarande komme att af betalande elever erläggas, kostnaden för dessas underhäll och vård blefve tillfullo 80 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts K åd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. bestridt genom de för dem inflytande afgifter, under det statsverket för samtlige vid Institutet intagna elever bestrede undervisningsoch administrationskostnaden. Derefter framställer Direktionen följande Förslag till lltgiftsstat för allmänna Institutet för döfstumma och blinda. Underhåll och vård 200 döfstumma och 60 blinda elever å 250 R:dr 65,000. Underhåll för 5 lärare-elever å d:o 1,250. 66 250 Löner och arvoden: a). Vid afdelningen för döfstumma. 1 Lärare, lön R:dr 3,000. 1 d:o d:o „ 2,500. 2 d:o löner å 2,000 R:dr. 4,000. 3 d:o d:o å 1,500 R:dr .., „ 4,500. Direktor, arvode „ 500. Den lärare, som bestrider presterliga tjenstgöringen, arvode „ 500. Till i öfrigt erforderliga lärare och lärarinnor, öfningslärare, lärare-elever, att efter Direktionens bepröfvande utgå „ 7,000. 22.000. b). Vid afdelningen för blinda. i Lärare, lön R:dr 2,000. 1 d:o d:o „ 1,500.
Tschuktschens hufvud ansåg jag mig kunna taga, då utan tvifvel vargarne eljest skulle hafva ätit upp det. Det medtogs om bord och skeletterades.» Om våren 1879, sedan snön bortsmält, blefvo vi ytterligare i tillfälle att se en mängd grafplatser eller rättare ställen der döda tschuktscher blifvit utlagda. De voro betecknadePlanritning af en tschuktschisk graf. Efter teckning af A. Stuxberg. med egendomliga stenläggningar, som uppmättes och närmare undersöktes af dr Stuxberg, hvilken om dem lemnat följande beskrifning: »De tschuktschiska grafvarne på höjden söder om Pitlekaj och Jinretlen, som af mig undersöktes den 4 och 7 juli 1879, voro till antalet nära ett halft hundrade. Hvarje graf bestod af en oval krets af större liggande stenar. Vid ena ändan deraf fans oftast en på kant upprest större sten och från den motsatta ändan utgingo en eller två träbitar, liggande på marken. Området inom stenkretsen var än belagdt med mindre stenar, än fritt och gräsbevuxet. Vid alla grafvarne fans på ett afstånd af 4 till 7 steg från kantstenen i grafvens längdaxel eller något på sidan derom en annan mindre krets af stenar, omslutande en hög af renhorn, vanligen innehållande äfven söndriga sälskallar och andra benfragment. Endast i en graf funnos benbitar af menniskor. Grafvarne voro tydligen mycket gamla, ty träpinnarne vid ändan voro ofta starkt multnade och nästan helt och hållet omslutna af jord, och stenarne voro på öfversidan fullständigt lafklädda. Jag uppskattar dessa grafvars ålder till omkring två hundra år.» Tschuktscherna bygga ej snöhyddor, och ej heller hus af trä, emedan byggnadsvirke ej finnes i kust-tschuktschernas land, och emedan trähus föga passa för ren-nomaden. Tältstomme vid Pitlekaj. Efter teckning af G. Bove. De bo så väl om sommaren som om vintern i tält af ett egendomligt och hos andra folk ej förekommande byggnadssätt.
Kan du så föreställa dig, att man en dag kommer att minnas, hur det kändes att ligga sysslolös i den varma, gula sanden, som är ankeldjup, ligga ensam och gassa sig i solen och inte höra annat än det hviskande ljudet af marhalmens strån som gnidas emot hvarandra; och af vattnet som drifver i långa drag uppåt stranden, då hafvet andas ut, och sedan sjunker tillbaka med ett sorl; och tångflagor följa med, långa, böjliga, gulgröna. Och den salta vinden fyller lungorna, så att man riktigt känner, hur stor verlden är, och hur man sjelf är en liten lättjefull, lycklig parfvel. Föreställ dig så, hur man – bunden – kan längta efter allt detder – hafvet, tången, sanden, som är så varm att gassa sig i, solen – friheten. Man kan inte tänka sig att dö utan att ha sett d t, man kan inte tänka sig möjligheten att lefva utan att se det. Det är en pina och en njutning att ligga och drömma om det, tills man känner sjelfva saltet på tungan och kippar efter ett enda sådant fullt andetag. Kom så och tala om »hemlängtan»! Är det inte fattigt? Nej, det är hemve, eller också något annat ännu icke uppfunnet ord. Men jag fick vara spak och skrifva: »Det fans något i hennes dämpade ton, som grep honom med ens, som klämde och pressade honom formlöst och obetvingligt som bergsbons hemlängtan då minnet vaknar.» Är det nu bättre, herr kritikus? Du har aldrig varit så hygglig, som i detta kapitel, och jag har aldrig behöft det så väl, ty man må vara hur viljestark som heldst, så kan man inte ha mycket kolsyra i sig, när man ligger i feber om nätterna; det blir något likt nattståndet öl. Nu har jag emellertid legat och renskrifvit så raskt, att allt är färdigt utom dethär olyckliga kapitlet. Men tack vare din handräckning, skall det nog bli någorlunda. I denna vecka dansar luntan åstad till S., jag skyndar på för den händelse sjukdomen skulle hugga hårdare i, jag vill inte, att den skall utgöra något hinder för bokens tryckning. Den bör bli minst 200 trycksidor enligt min beräkning.
DebetfeDel eller bevis bet>öfvcr anjtaffaS; äfvenfom IpSningSfeDlar för alla fåDana per fonér, forn ej betala bevillning efter 2:Dra Sitt., hvaraf följer, att viD intet tillfälle må d;artbeloppet beräfnaS till rninDre än £olf jfillingar. Sfer IpSning för utlänDfF man, forn ej är jfattjfrifven t Sverige, må Det bero af perfonen, forn begär IpSning, att frivilligt beftämma d)arta2>bclop» pet å IpSningSfeDeln; Docf må chartan i intet fall unDerjtiga €n SufSDaler. SrläggeS l>ögte belopp, bör Det af mannen, forn äjfar IpSningen, på IpSningS* feDeln antecfnaS. SpSningS^l)ätt£e^beloppet må erläggas i contant eller meD aflemnanDe af fläntplaDt papper, ^voartucD vtDare förfareS på fatt följanDe 20 §. 2 mom. härom förotDnar. §ör öfrigt gäller, i affeenDe på efterlefnaDen af Detta ftaDganDe, broaD 13 §. famt 20 §-.s 2 morn. förejfrifva; och anfvace Den, forn på flere (tällén taj:eraD är, men ej famtlige DebetfeDlarne viD IpSningS^chattanS beräkning fram* vifar, enligt 14 §. 1. mom. och fpUe britten, famt vare haftor Då från allt tilltal fri. 35 §• 9. 0m Stämpling af Ctömngat. l:o vfjvoötjc utfommanDe SiDningömummer, trpdt på hälft arf eller Der» unDer, förfeö meC) en röD €f)artas<©igillat0e<pämpel till ett
Vid sådant förhållande anset; jag det vara af stor vigt, att R. o. Ad., äfven denna gång, formligen och uttryckligen förklarar, att Ståndet vidblifver sitt nyssberörde, vid seduaste Riksdag i detta ärende fattade beslut, och anhåller derföre om Hr Gr. o. Landtm:s propos. derå. Hr Palmcrantz: Ehuru jag instämmer i den siste värde talarens yttrande, anser jag likväl del vara lämpligt, att hans förslag hvilar på bordet till nästa plenum, enär detsamma innefattar ett nytt ämne, hvarom något ej (innes i StatsUtsk:s nu förehafde Betänk, omnämndt. Hr Tersmeden: Jag för min del kan icke betrakta min framställning såsom innefattande något nytt ämne, utan finner densamma tvertom stå i ganska nära sammanhang med det nu förehafde, hvarföre jag anser R. o. Ad. vara oförhindrad att nu fatta det beslut, jag föreslagit. Gr. Wrangel: Då likväl Ståndet varit alldeles oförberedt på den framställning, Hr Tersmeden nu gjort, anhåller jag, i likhet med Hr Palmcrantz, att densamma måtte bordläggas. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: För min del kan jag icke förstå, huru man kan betrakta Hr Tersmedens framställning såsom ett nytt ämne. Den afser ju endast, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt vid förra Riksdagen fattade beslut, hvartill R. o. Ad. väl mäste anses hafva en obestridlig rättighet. Framställningen sammanhänger således helt och hållet med alla de beslut i denna fråga, sorn R. o. Ad. förut fattat, och kan jag derföre icke fatta, hvartill en bordläggning nu skulle tjena. Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan 2:ne ledamöter begärt bordläggning af Hr Tersmedens förslag, R. o. Ad. torde finna, att detsamma, enl. 49 § Riksd.Ordn. borde hvila på bordet till nästa plenum, ropades Ja. Vidare upläsles och lades till handlingarne Utsk:s i sista punkten af dess Utlåt, gjorda anmälan om besvarandet af de motioner, som med ränteförenklingen hafva sammanhang.
«Det har jag aldrig märkt nånting af hos mig sjelf.» «Det tror jag inte på.» «Emedan ni män är för egenkära, att vilja tro på detta det naturligaste af allt under solen.» «Det säger du, derför att du inte vill tillstå för dig sjelf, hvad du dock mycket väl vet, att du dervidlag talar bara ut af en teori.» «Och det säger du, derför att du inte gerna vill medge för dig sjelf, att du står inför något, som du inte kan komma under fund med.» «Du är starkare i teorien än jag,» sade han spydigt. «Snarare vidare i psykologien än du, Per Brönner,» replikerade hon lugnt. «Det är ingen psykologi,» afklippte han torrt. «Hvar har sin,» genmälte hon. «I sig sjelf. Allt efter som man är.» Der kom en paus. Han satt i soffhörnet i sin vanliga ställning, något framåtlutad, med händerna flata mellan knäna, förläget leende i sin förargelse. Hon låg långt tillbaka i gungstolen med den ogrumlade och nästan muntra likgiltigheten öfver hållning och ansigte. «Säg mig, Per Brönner,» sade hon slutligen, «har du nånsin sett mig bitter? Ser du, en kvinna, som icke känner bittert vid åsynen af andra kvinnors lycka, — hon har ingen saknad. Ty det gör de annars nästan allasamman; det är rigtigt; äfven der de sjelfva rakt inte lidit något förfång för sin personliga del.» Hon gjorde några starka slag med gungstolen. Och då han satt stum och ingenting svarade, fortfor hon muntert, i det hon höll stolen stilla och blef sittande upprätt i den: «Jag var dock, den gången du friade till mig som nybakad student, aderton år, det vill säga just i den ålder, då vi flickor äro som mest svärmiska och okritiska och gerna förälska oss i den förste bäste. Och du mins, hur jag då mycket redigt och nyktert svarade dig, att jag rakt ingenting kände för dig; jag tror till och med, att jag meddelade dig detta faktum i sådana ordalag, att du blef både skamsen och arg deröfver, ty svaret var lika prosaiskt som förklaringen varit högpoetisk.
Prot. 1856—1858. 3 s. w r§ Cfq g zn <3 ta fr U> 03 iza B g t» £2 CD O O B ä? tw S» Riks-Ståndens Beslut. e >-t pj p < S Cu P Oq CO F. Kh H —i -O CD 5T CD —■ r r B' cp B* 3‘ 09 C2. *■* p] p C3 P pu Pj o ct> - po S B. • ers w O) c* etRidd. o. PresteBorgareStåndet. BondeStåndet. Flottans gemenskap, om ökad afN:0 N:0 Sid. Adelil. Ståndet N:0 ¥ löning för år 1857, åt en del af 1 4 1 255 — b. 12 Febr. b. 12 Febr. b. 13 Febr. g. 13 Febr. 238 20 » läkare, om lönförbättring”^ åt, se Läkare. » matroser och Båtsmän, angå- ende uppkommen brist i tillgångarne för mathållningen åt 122 4 1 256 — b. 12 Febr. b. 12 Febr. b. 13 Febr. g. 13 Febr. 239 20 Flottans och Arméens Förråd, om allemnande till Stats-Utskottet af generalförslag öfver — 4 1 196 — b. 5 Jan. b. 5 Jan. b. 5 Jan. a. a. 7 Jan. Flottningsoch Far-led, om ny lagstiftning angående, m. m. — 7 2 33 — b. 7 Oct. b. 14 Oct. b. 10 Oct. b. 14 Oct. Folkmarknaden i Westerås, om afskaffande af — 8 — 35 — b. 11 Febr. b. 11 Febr. b. 11 Febr. g. 14 Febr.
Af porträttet eller af att få reda på det andra? Antagande, att hon menade porträttet, kan utgifvaren ej annat än blygsamt slå ned ögonen och i all tysthet önska, att samtliga läsarinnors intresse för honom måtte vara lika stort som den ärade brefskrifvarinnans, liksom den senare å sin sida torde ursäkta, att jag i öfrigt bibehåller mitt incognito. Man bör ju så litet som möjligt tala om sig sjelf, det är en känd sak. Och mycket finnes här ej heller att säga. Men om ett par saker kunna vi väl i alla fall här ena oss, mina ärade lä- sarinnor och jag; den ena är, alt det väl bör betraktas som en vinst för den svenska fruntimmersverlden att bafva fått en egen tidning, inom hvars spalter åtminstone flertalet af dess individer kan mötas, och der hvarje qvinna, moder som dotter, maka som fästmö, väl kan finna något guldkorn, värdt att taga vara på. Och är det så, då måste jag sjelf anse det vara det bästa, jag någonsin åstadkommit. Det sämsta, jag deremol kunde göra mig saker till, vore, om jag ej sökte att på allt sätt åt Idun bevara det förtroende, som hittills från hennes läsarinnors sida i så rikt mått kommit henne till del. Och detta var den andra saken, om hvilken jag tror vi kunna ena oss. För öfrigt gäller bär som alltid, att » fältherren ensam vinner icke slaget — de djupa leder vinna det åt honom ». Jag hänvisar till de intresserade, skicklige och trofaste medarbetare af båda könen, som jag haft den oskattbara lyckan kunna förvärfva åt Idun, och jag vågar tro mig hafva gått de flesta läsarinnors önskningar till mötes, då jag i detta nummer intagit bilderna af samtlige dessa medarbetare. Det finnes nog flere än de porträtterade, som antingen rätt flitigt skrifvit i Idun under årets lopp eller ock under det nya året komma att medarbeta, och som också bort få komma med. Men hinder hafva uppstått härför af ett eller annat slag. De flesta bland de mera kända medarbetarne äro emellertid med. Säkert träder i denna grupp mera än ett bekant ansigte eder till mötes.
Sedermera blef öfver nämnde Conours-stadgande förklaring meddelad under den 15 Januari 1806, hvarest, i 5 inom., förändrades: att när till borgenärer aflräddes sådant bo, deri fast egendom funnes, domaren borde infordra bevis, huruvida samma fastighet vore med inteckning besvärad, samt, i sådan händelse, låta hvarje inteckningshafvare undfå serskild kallelse; att, emedan den säkerhet, hvarmed intecknad fordran vore förvarad, icke borde, utan borgenärs eget förvållande, honom frångå, borgenär ej skulle anses förlustig af sådan sin rätt, då det icke visas kunde, att han, till iakttagande deraf, blifvit behörigen kallad; alt derföre, om under concursens lopp yppades, att någon inlecknings-egare om den offentliga stämningen ej erhållit underrättelse, det ålåge domaren att honom lill förhör i vederbörandes närvaro förekalla, och, efter det han fått tillfälle att sin rätt uppgifva och behörigen st}'rka samt med ed fästa, deröfver på en gång med öfrige borgenärers fordringar sig utlåta, och att, om äfven detta blefve af domaren åsidosatt , inteckningshafvarens rätt ändock skulle vara honom förbehållen, så länge tiden lill inteckningens förnyelse ej lupit till ända.
Är du en bildad kvinna eller man, Du säkert ofta nämnas hört mitt hela, Och att hans snille slagit på dig an, Den saken torde väl ej heller fela, Om du bekantskap med hans skrifter gjort. — Han var ett stjärnskott som försvann så fort, Men af en strålglans nästan utan like, En maklig ande uti diktens rike. Af namnets runor kan man bilda ord, Så många att man måste sig förundra, Dock ej för dylik » sport » min logogryf är gjord, Må du blott gissa fjärdedeFn af hundra. Hvad hålles gärna på ett gladt kalas? Hur namnes rummet, där man mangrannt samlas, Och där med knifvar och med gafflar skramlas, Och där det klingas ock med fyllda glas? Och hvad är det (på tal nu o m att festa), Som alltid uppå hvarja bord bestås? Och hvad är det, som smörjer skönt vårt krås Och som af stekar anses bland de bästa? Hvad plöjer bonden flitigt hvarje år? Och hvad får då han mänga, många taga? » Notarien! » Intet svar. Högre: » Notarien då! » » Fröken, » o c h förvånad såg han upp från sitt fiske och lyfte på hatten. » Ser inte notarien, att jag håller på att drunkna? » » Å — jag b e r tusen gånger o m förlåtelse. Jag var så upptagen af kräftorna, att jag rakt inte märkt fröken, » ljög han m e d det förbindligaste leende på sina falska läppar — » får jag lof, » o c h han lade sin arm o m hennes runda midja o c h lyfte henne åter på fast mark. » Blef fröken skadad, » frågade han därefter i en ytterst klar o c h korrekt ton. » Ja, inte var det notariens förtjänst, att det gick bra » &lt;Jag är så ledsen, att jag inte såg fröken i tid. » » Gjorde inte notarien? » » Nej, tyvärr. » Därpå tittade de på hvarandra, o c h k o m e d i e n föreföll d e m så lustig, att de bägge började storskratta.
Isabella o c h Sallie Broadbent, två flickor i Florida, s o m lämnat verksamt biträde vid räddningen af besättningen å strandade norska skeppet Catharine i augusti månad sistlidne år, ha mottagit silfvermedaljer m e d kedjor från konung Oscar såsom erkänsla för deras modiga handling. * Kvinnlig stadskassör. I Säter har till stadsbokhållare o c h stadskassör antagits fru Amanda Klingberg. En liten kurs i borddukning gaf här o m dagen vid kvinnoutställningen i K ö p e n h a m n en svensk dam, fru Wollert från Stockholm, åt de utställningen besökande damerna. Alla de hithörande arrangemangerna herömmas för sin ovanliga smak o c h finess. * Ett kvinnoöga i moln. Nationalmusei samlingar ha i dagarne af fröken Mathilda Tellop gen o m fröken Carolina Ehrenstam erhållit en miniatyrmålning af italienaren D. Bossi, framställande ett kvinnoöga i moln. Denna miniatyrmålning har en ganska intressant förhistoria. Generallöjtnant J. F. Pollet, s o m under 1700- talets senaste årtionden var svensk kommendant i Stralsund, mottog där i sitt hus omkring 1790 den kringresande italienske miniatyrmålaren D. Bossi, hvilken, s o m bekant var en framstående artist i sitt fack o c h senare äfven besökte Stockholm. H r Pollet hade tre döttrar, bland hvilka den äldsta, född 1773, var den Marianne, som sedan blef gift m e d generalfälttygmästaren N. F. Ehrenström och är känd som författarinna. Marianne hade ovanligt vackra ögon o c h fadern fick den idén att låta Bossi af måla hennes ena öga, hvarefter han alltid bar den lilla miniatyrmålningen s o m en amulett på sitt bjärta. Efter faderns d ö d (1802) lät Marianne infatta målningen s o m brosch. Den ärfdes sedermera af hennes fosterdotter, hvilken i sin tur skänkt den till statens samlingar. D:r JBurgman, s o m nu återtagit sin praktik, har flyttat från Malmtorgsgatan 1 till Hamngatan 2.