Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af enskildte yttranden inom Utskotten, har jag väl hort sägaS att meningen icke vore sådan, hvilket alldeles öfverensstämmer med yttrandet Pag. a5 att nemligen: ”Banquen må göras verksamj icke genom Cour soperationer t såsom clet skulle tydas, men då man läser följande Strophen; men för att bevara sina Sedlar 484 £*en *5 April. emot ytterligare Agiotage eller försämring j blir man villrådig hvad man skall tänka, anseende jag den senare delen af detta yttrande rakt emotsäga den förra, hellst då icke Agio kan lämpas till annat än utländskt mynt, någon åtgärd lill verkan på dessa myntförhållanden icke lärer annorlunda än genom Coursoperationer kunna beredas, och då jag förmodar alt Utskotten äfven icke lära medgifva, att genom användande af Banquens Silfverfond, till, af erfarenheten bestyrkte skaddige Coursoperationer, man aflägsnar sig ifrån utvägar till en framtida Realisation, tillstyrker jag att allt hvad obestämdt och tvetydigt i detta afseende sorn i Betänkandet förekommer och kunde möjeligen berättiga till sådana Coursoperationer, må utgå, och i öfverensstämmelse dermed \ §. Pag. 38 så förändras "att i stället för der nämnde anskaffande af Metalliskt Mynt för att förstärka Banquens Fond och befrämja stadga i Sedlarnes värde" den sista strophen borttages och §:s lydelse inskränkes blott till ”anskaffande af Silfver att förstärka Banquens Fond till en framtida realisation f hörandes äfven 12 §. Pag. 39 så mycket häldre utgå, som det eljest möjligen kunde hända, om, jemlikt Utskottens medgifvande Pag. 33, Coursen uppsteg genom import af Silfver, att samma Silfver möjligen åter utgifves för att åter nedsätta Coursen, och hela denna Operation vore utan vunnit ändamål. Sedan jag nu andragit, hvad, under en flygtig genomläsning af Betänkandet, jag funnit anmärkningsvärdt vid förra delen deraf, och som i vissa detailler fordrat en större
Möller för en af honom verkstäld öfversättning; och N:o 284, med förslag till stadganden i Riksg:sKont:s nya Reglemente, aug:de anslagen för folkundervisningens befrämjande och de ordinarie statsregleringen tillhörande utgifter samt kreditiverne. Vid föredragning af StatsUtsk:s d. i dennes på bordet lagda Mern. N:o 289. med förslag till voter:s-propos:r i ani. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i fråga om lönevilkoren för Riksg;sKont:s 436 Den 2 Mars. tjenstemanna-personal oell vaktbetjening, blefvo de i detta Mern. föreslagne voter:s-propos:r af R. o. Ad. godkände. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda Mern och Betänkm: N:o 53, i fråga om särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekret, biträdt Utsk.; N:o 54, i ani. af väckt motion om ändring i vissa delar af K. Förordna om KyrkoRåd d. 29 Aug. 1843 samt i K. Kungörelsen om Prestmöte d. 7 Mars 1855; oell N:o 55, i ani. af väckte motioner om FörlikningsKomittéers inrättande samt om föreskrifter för deras och gode mäns eller s. k. skiljomäns verksamhet. Föredrogos och biföllos Exped.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda Mern.: N:o 11, angrde medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utsk:s Kansli; och N:o 12, ang:de rättighet för Utskrs Kansli-personal och vaktbetjening att upbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut.
alltså efter några få är åter tillhörde sin hembygd samt egnade åt densamma den under deltagandet i sagde arbe» ten föivärfvade konstfärdighet och arbetsvana; att den minskning i arbetskraft, som under pågående jernvägsbyggnad kunde uppstå i en ort, måste anses såsom ett öfver* gående midt, hvilket försvunne efter ett par års förlopp eller sedan denna byggnad fullbordats; att det visserligen vore oundgängligt att tillita Arméens kraftiga understöd för jernvägarnes utförande i nu föreslagen skala, men att den private arbetaren icke borde härifrån uteslutas: att, pä grundal’ den hittills vunna erfarenheten, kunde antagas, att en mils jernvägs-anläggning skulle under 6 månader, eller Maj med Oktober, på vanlig lokal kunna utföras med en arbetsstyrka af 800 man, jemte de privata arbetare, som under den öfriga delen af äret vore att tillgå för bergsprängning, stenhuggning och dylika göromål; samt att således, om en jernväg af 12 mil skulle under ett år anläggas, dertill erfordrades en arbetsstyrka af 0,(500 man, hvaraf med säkerhet ansåges kunna påräknas 5,000 private arbetare, så att från Arméen såsom fyllnad i det erforderliga antalet skulle behölvos 4,000 eller för jemn summa 5,000 man. Bland de Riks-standens ledamöter, sorn deltagit i de vid remitterandet af Kongl. Majlis Proposition förefallna diskussioner, hafva några uttalat den meningen, att de 2:ne redan påbörjade stambanorna borde fullbordas, innan arbetet å någon annan sådan bana löretoges, så att, om ock det föreslagna jernvägs-sysleinels utförande skulle komma att förhindras genom förändrade tidsförhållanden eiler bristande tillgångar, åtminstone dessa stambanor mätte i allt läll valda fulländade. I)å (Jtskoltlet icke kunnat underlåta att fästa sin uppmärksamhet vid den inom representationen sålunda uttalade mening samt hvad till stöd för densamma blifvit anförd t, har Utskottet, enäij denna menings godkännande af Rikets Ständer kommer att föranleda en helt annan ordning för bedrifvande! af Statens jern vägs-byggnadsarbeten, än den af Kongl.
Då år 1850 tändsticksfabrikerna endast utgjorde 6 till antalet med 287 arbetare, uppgingo de 1860 till 14 med en arbetsstyrka af tillsammans 1,167 personer. I närvarande stund torde både fabrikernes antal och arbetspersonal vara ännu större, ty antagligt är att det ena såväl som det andra står i oupphörlig tillvext. Af arbetspersonalen utgör en icke ringa del, för att ej säga den aldra största, af minderåriga barn. Alla dessa, eller flertalet af dem äro dag ut och dag in sysselsatta med en tillverkning, hvari fosforn ingår såsom en hufvudsaklig beståndsdel. Till följd af gjorda observationer de sednare åren, har man iakttagit, att den ständiga inandningen af fosforångor, som arbetet med fosforn mäste föranleda, har den egenskapen, att ångorna framalstra en sjukdom, som fått namnet josfomekroe. Doktor J. Molander har uti en akademisk afhandling, redan från trycket utkommen 1855, afgifvit följande förklaring: ”Den sjukdom, hvars pathologiska hufvuddrag jag ämnar framställa, och för h vilken, — alldenstund den karakteriseras af ett på inandning af fosforgaser beroende sjukdomstillstånd i käkbenen, tenderande till desammas försättande utom delaktighet af Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 50. 93 den organiska lifsprocessen —benämningen fosfomekros torde vara den lämpligaste — har i flere Europas länder ådragit sig en ganska välförtjent uppmärksamhet, såväl derför att den inom pathologien framstår såsom ett egendomligt, nytt. knappt tvänne tiotal af år gammalt fenomen, som ock med fästadt afseende på de svåra lidanden och dessas ofta nog olyckliga utgång, för hvilka de af densamma angripna individer blifvit offer.
Do kostnader, hvilka nu gällande Försäkringsoch Hafveri-stadga upptager under benämning af mindre eller ordinarie haveri, äro egentligen icke haveri alls och hvad om dem stadgas borde rätteligen icke hafva sin plats bland de §§, som afhandla det egentliga haveriet. Som dessa kostnader dock för närvarande benämnas haveri, och detta namn torde fortfarande komma att bibehållas, har man trott det leda till lättnad, att i lagen återfinna stadgandet i detta ämne, om det finge behålla sin gamla plats, hvarföre det äfven befinner sig fortfarande i samman hang med föreskrifterna om det egentliga haveriet (§ 170). När skada skett derigenom, att ett fartyg seglat eller drifvit på ett annat, måste orsaken dertill vara antingen vållande af befälhafvare eller besättning å det ena fartyget, eller vållande af befälhafvare eller besättning å båda fartygen, eller ock rätt våda; och i bvartdera af dessa tre fall kan det vara möjligt eiler icke att uppdaga orsaken till olyckshändelsen. När sammanstötningen skett till följd af vållande å endera sidan, ålägga, enligt sakens natur, samtliga lagar den skyldige att ersätta den skada, som uppstått; men i de öfriga fallen råder icke en sådan öfverensstämmelse. Hvad ^örst beträffar den händelse att skadan härleder sig från ömsesidigt vållande, så saknas bestämd föreskrift derom såväl i nu gällande svenska lagstiftning, som i Code de 101 Commerce (art. 407). Den engelska praxis är sväfvande (Lees, a. st. sid. 254). I Frankrike iära dock dylika fall bedömas sålunda att hvardera parten får draga sin skada (Pardessus, Cours de Droit Commercial, Bruxelles 1842. 652).
Ville man blott säga, att besluten i dessa frågor kunna föranleda förändringar i statsreglerrn, och derföre, på sätt Hr Tersmeden yrkat, påstå att saken borde hänskjulas till förstärkt StatsUtsk. ; så skulle man, såsom jag iförmiddagens plenum yttrade, kunna bereda tillfälle åt förstärkta StalsUtsk. alt rösta öfver alla möjliga organisationsfrågor, emedan penningar lill alla erfordras. Man skulle t. ex. kunna säga, att frågan om domfördt antal i Hofrälterna borde utgöra föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., emedan det är klart, att detta antal 7 eller 5 eller något annat bestämmer hurudan statsreglerrn för Hofrälterna skall blifva. Men man får ej på detta sätt gå baklänges med frågorna, hvarken inom denna eller någon annan del af lagstiftningen, utan man måste först afgöra hufvudfrågan efter hennes natur, och sedan bestämma statsreglerrn efter sin beskaffenhet. Nu är hufvudfrågan under öfverläggning. Vill man betrakta målet i dess helhet, så angår det alla indelta räntor, följaktligen äfven dem, som höra under det militära indelningsverket. Dessa måste, enl. 80 §rn Reg.Fm, vara af beskaffenhet, att när två Stånd stanna emot två, förfaller frågan. Hvad Hr Tersmeden yttrat om verkningarna på statsreglerrn, i händelse R. St. beslutade den första åtgärden, anser jag mig ej behöfva särskildt besvara, sedan jag visat, huruledes de sednare frågorna bero på ett om, hvilket ännu ej är beslutadt. Det tyckes således, som hade den värde ledamoten i detta afseende förblandat ett om med ett som. Man förmäler, huruledes, vid föreg:de riksdagar, dessa frågor blifvit behandlade på samma sätt, som StalsUtsk. nu behandlat dem. Jag förmodar, att StatsUtskrs betänk-.n för sista riksdagen finnas här. Om då Hr Ridd. Secretm låter framtaga betänk. N:o 4^7, så vinnes der (sidan 7) den upplysning, att hufvudfrågan, o m de indelta räntorna skulle utgöras in natura, aldrig kom under omröstning, emedan fyra Stånd sammanstämmande beslöto, att de skulle utgöras såsom förut vanligt varit. Frih.
Jag har sett 16 till 17 års flickor, som, utan att på minsta vis synas generade af bördans tyngd, på det viset bära ända till sex tunga byggnadsstenar uppstaplade på hvarandra. På Capri spela örhängen en vigtig roll, och äfven den fattigaste mor kämpar hårdt för att förskaffa sin dotter denna lyx eller rättare denna nödvändighetsartikel. På örhängenas rikedom och längd beror det nämligen ofta, om friare anmäla sig eller ej. För en flicka att uppträda utan örhängen anses som det bestämdaste fattigdomsbevis, och ju mindre eller ju enklare de äro, på ju lägre grad af välstånd anses familjen stå. Befolkningen är för öfrigt gladlynt, enkel, hjertlig, och öfver sjelfva deras tiggeri ligger en viss godmodighet, som öfverskyler efterhängsenheten, ehuru den kan vara besvärlig nog ibland. Ingenstädes har vattnet en sådan härlig blå färg som vid Capri, och ingenstädes är lugnet så ljuft, så att säga, helande som här. Lägger man dertill, att klimatet är varmt, mildt, helsobringande och hotellen utmärkta, torde det icke förvåna någon, att Capri af den trötta resanden anses som en verklig oas, der man med välbehag kan hvila ut efter resans besvärligheter. Öns flora är rik och intressant; nio hundra exemplar, utom artisterna, hvilka växa likt ogräs. Det är omöjligt att taga tio steg på Capri utan att »stöta upp» en artist. Först kände jag mig litet generad, af fruktan »att störa», men sedan jag lärt mig att klassificera dem, tog jag saken lugnare. Capri har dessutom sina rika historiska minnen, sina fornlemningar och framför allt sina grottor, af hvilka ensam »den blå» årligen drager tusendetals turister till ön. Att tala om Capri utan att tala om Tiberius, kejsartyrannen, som år 25 efter vår tidräkning hit tog sin tillflykt för att hos naturen söka lindring och bot för sin dödssjuka kropp och sitt af menniskohat förgiftade sinne, är omöjligt. Minnet af honom har fullkomligt vuxit fast med ön och hela dess utveckling.
jag, ängsligt tankande på det kaos af idder, jag raffsat ihop i bokskipet, och som rörde sig i liufvudet på, mig likt de brokiga stjarnringarna i ett kaleidoskop, alivad skulle jag ha att saga? Allt, allt ar ju redan sagdt ... ] l \ len jag vet 1iva.d jag skulle vilja bli ... D ~ H v a d d %, mitt hjärtegryn », sade tant och strök leende bort min lugg. &gt;Jo, tant, nar jag gick förbi Kjellmans i g k fick jag en idt ?. Åh, om a g knnde fH plats pH ett li&lt;nl~ibliotek, det vore nigot för mig det !. wJo jo men, sade tant och skrattade, .s bara d11 inte glömde kunderna för hjältarna. a En kvinlig advokat. I dessa dagar liade en utaf kantoiiridet i Xiiricli tillsatt kommission till beliandling ett iimiie, som bör anses som ett nytt blad i kvinnorörelsens historia och diirför iniiste vara af nog allinant intresse för att .afven förtjäna blifva bekant i Srerige. Frågan gailde en petition af juris doktor fru Emilie Kempin, infödd scliweiziska, oni tillstånd att utölva adrokatyi-ket, livaröfver koniniissioneii liade att dgifva iitlti,tande till kantoiiaIst_yrelsen. Det bör här anmarkas, att fru Keliipiii stiiderat juridik vid universitetet i Zurich, dar Iion afven med frarnghg bestlttt sina exainiiia och promoverats t.ill juris doktor. Efter iiiigoii tids liirareve&amp;sainliet i NewYork, dar hon B2lJit förelasningar i romorsk rätt, sökte hon anställning som privatdocent rid universitetet i Zurich, hvilket dock bl@ henne viigradt, ett förfarande, som kastar ett i sanning egendomligt ljus öfver kvinnans verkliga ställning iifren i Schweiz.
Utan att förneka att häruti kan ligga en upmuntran till ökad bränning under vårmånaden, måste jag likväl erinra derom 328 Den 4 Februari f. m. att detta förhållande, i ett annat afseende, tydligen vederlägger Utsk:s påstående. Det torde nemi. derigenom vara ådagalagt, att qvantiteten af tillverkadt bränvin visst icke är så stor, som man förmenat, ty den satsen lärer väl icke kunna bestridas, att priset å en vara, åtminstone under vanliga förhållanden, rättar sig efter tillgången eller bristen deraf. Då priset stiger, utmärker detta att varuförrådet är mindre och tvertom, och man torde således redan häraf med någorlunda visshet kunna sluta, att den mycket omskrikna, till en alldeles orimlig höjd updrifna bränvinstillverkningen under sisth års höst alldeles icke i verkligheten existerat. Till samma resultat kommer man också genom en annan, ännu positivare bevisning, nemi. siffrornas. För att med säkerhet kunna bedömma bränvinsbränningen under innevande vinter i sitt förhållande till det föreg:de årets bränning har K. M. låtit infordra upgifter i berörde hänseende från samtliga Dess Befallningshafvande. Dessa upgifter hafva äfven inkommit, och jag har hit medtagit en upsats, hvarest resultaterna deraf finnas sammanförda, men hvilken kanske vore för mycket vidlyftig att i sin helhet R. o. Ad. föreläggas. Jag vill derföre blott i korthet omnämna hufvudsummorna deraf. Om man jemför bränvinstillverkningen under sistförflutne höst, med den, som egde rum hösten 1852, finner man den förra större uti några län, så väl till pannornas antal som deras rymd. I andra län är förhållandet motsatt. Jag här sammanslagit summorna för 15 län och deraf befinnes, att i dessa län är 1852 pannornas antal upgick till 24,610, år 1853 till 24,494; således något mindre sistnämnde år. Pannerymden var under förra året 485,314 kannor; under det sednare 497,787; således en högst obetydlig förhöjning.
Jag skulle vara stum, om någon kunde tro, att det vore af egennytta som jag yttrar mig. Jag har Dm 11 Julli c. m. 555 ylr! flere Riksdagar haft tillfälle, alt med bifall fin föra mina tankar, men jag har alltid gjort det fned den delicatesse, att jag icke vidrört sådane frågor, som kynde hänföras till mitt eget interesse. Jag förklarar jemväl det jag hoppas, att min belägenhet aldrig skall komma atl bero af en ringa, pensjon, ty om Försynen skyddar mina tillgångar, skola de yål vara tjllräeklige för mig och en aljkad. maka; men jag vet, att jag åger inånga fattiga kamrater. Jag hemställer derföre, pm en Embetsman, med den trägna tjenst och den mödosamma sysselsättning, sorn en Häradshöfding, bör till b.flöm.ng på ålderdomen blifva tvungen att gå ifrån sin tjenst med en ringa pension. Jag får ock tillägga, ajt cfet måtte få förblifva vid hvad hittills, varit, a,tt ålder st egne eller sjuklige Håradshöfdingar måge genom Yicarier få låta bestrida tjensten, intilldess Pensionsstaten kommer till sin ordentliga reglering, och intilldess man kan inträda uti fullt åtnjutande af skålig pension, ty annars skulle det kunna hända, att Häradshöfdingen Thorbjörnsson, och de, sorn dessförinnan blefve tvungne att gå ifrån tjensten, kommo att svälta och lida nöd. Jsg hemställer således, att Friherre Hjertås särskilta mening måtte blifva grunden för den proposition Herr Grefven och Tand kommer att göra, och att Ridderskapet och Adeln dervid täckes fästa benäget afseende på de yttranden jag framställt. Herr von Qvanten, Carl:
7 Kamereraren Sandberg för fortsättning och vårdande af merberörda samlingar; men, enligt hvad Utskottet inhemtat, har utaf dessa till Kongl. Maj:ts disposition ställda belopp ännu icke någon utbetalning till Kamereraren Sandberg egt rum; vid hvilket förhållande och då det ej ens är utredt, huruvida frågan om samlingarnes inlösen ännu varit föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, Utskottet saknar skäl att tillstyrka det af motionären nu begärda anslag, utan hemställer, att Doktor Colléns ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Okt. 1803, kl. 6 e m. UHatande, i anledning af väckt motion om Landshöfdinge-residensets i Göteborgs och Bohus län förflyttning fran Göteborg till Uddevalla, samt anvisande af medel till derför erforderliga byggnader. (U. A.) Från Bonde-Ståndet har till Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en inom nämnda Riks-Stånd af Riksdagsfullmägtigen B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen O. Ericsson från samma län instämdt, väckt motion (N:o 431), deruti motionären, bland annat, anfört, hurusom Göteborg, som vore rikets andra stad, under sednare åren vunnit sådan tillvext, att den tidpunkt ej kunde anses alltför aflägsen, då för denna stad, på samma sätt som för Stockholm, erfordrades en egen styresman. Men i samma mån Göteborgs handel och industri utvecklades, i samma mån denna stad mer 8 Slats-Ulskotlcls Ullålande N:o 186. och iner bildades till ett sjelfständigt helt, mäste, enligt motionärens åsigt, dess behof och fördelar blifva i väsendtHga delar skiljaktiga från den landsbygds, som för närvarande vore med staden under en styrelse förenad, ett förhållande, som blefve ännu mera kännbart derigenom, att staden och länet komme att ega särskilda landsting. Oansedt dessa förhållanden vore
I fall den begärda tillökningen nedsättes, kan ändamålet icke vinnas, och då uppstår det skadliga förhållande, att en betydlig del af classen blir oexercerad, hvarigenom man således endast hade ett stort antal manskap på papperet, men intet i verkligheten, och hvarigenom sjelfva begreppet om vigten af bevärispligten utplånades. Jag anhåller derföre om anslag å hvad Utsk. tillstyrkt samt bifall till K. M:s propos., att de 3o,ooo r:dr, som fordras för så väl landtsom sjöbeväringen, må till fullo beviljas. Gr. Cronhjelm: Äfven jag får i detta fall tillstyrka bifall till K. M:s propos. De 10,000 r:dr, som här äro i fråga, anser jag, då fråga är om beväringens öfning, icke vara af stor vigt. I afseende på principerna för bevär:ssystemet och de motiver, hvarföre jag tillstyrker detta anslag, Lehöfver jag icke nu framställa dem, då jag redan gjort det i fråga om beväringens beklädnad och då redan uppgifvit ett factum, som i betänk, citeras och jag bestämdt känner, att år i832 öfver 14,000 bevär:sskyldiga bort exerceras, men att medel icke funnos till exercerande af flera än 7000. Jag tror, att detta på 10 å i5 år till sina resultatet' är mindre magtpåliggande, i fall det är tillåtligt att på en blind tro om fred grunda ett försvarssystem; men jag skulle i alla fall tro det vara mindre angeläget i och för sjelfva öfningen, än för sjelfva bevärtsprincipens skull; ty få vi på detta sätt ännu 10 år leka med bevär:ssystemet, så är det uppryckt till sina rötter.
Emedlertid och sedan vid nuvarande Riksdag saken kommit i det för5. 8 Ilandet, J33. 134, än% Den 11 Juli. ändrade skick, att Stats-Utskottet uti Betänkande af denna dag, i anledning af Hans Excellences, Herr Grefvens och Öfver-Siåthållarens» hos Kongl. Maj-.t ingifne och till Utskottet öfverlemnade underdåniga skrifvelse , angående aflöning åt Betjeningen vid Krono-Uppbörds-Verket i Stockholm, funnit anledning tillstyrka, att en summa af 7,648 R:dr Banco uppföres å 1816 års Biks-Stat , såsom bidrag till aflöning åt Man» tals-Commissarierna samt Betjeningen vid Uppbörds-Verket i Stockholm , anser Stats-Utskottet, såsom en följd häraf, sig äfven böra tillstyrka, att den uti Kongl. Majits Nådiga Proposition omförmälte och nu ifrågavarande summa af 5,283 B:dr 3 sk. 5 r., hvilken innefattar aflöning till Mantalsoch Krono-UppbördsCommissarierna för åren I810, I8II och 1812, samt för första hälften af år 1S13, må, på sätt Kongl. Majit i Nåder behagat föreslå, uti BiksStaten upptagas, för att sedermera afföras.
Ola Månsson genom detta sysslande för lånsökande sig beredt och hvad för öfrigt i detta ämne blifvit under rättegången anmärkt och förklaradt, det måste anses vara uppenbart alt Ola Månsson af egennytta samma lagöfverträdelser begått, pröfvade, enär den ansvarighetslag, som under den 4 November 1851 blifvit antagen och utfärdad, enligt ordalydelsen mäste antagas gälla efterlefnaden äfven af ofvannämnda § i Reglementet, Kongl. Maj:t, i förmågo af 1 och 2 §§ i samma ansvarighetslag, rättvist att, med ändring ai Kongl. IJof-Rättens utslag, förklara Ola Månsson skiljd från ifrågavarande befattning såsom Direktör vid Lånekontoret i Malmö samt förlustig så väl Rikets Ständers, som ol annat allmänt medborgerligt förtroende; och samma nådiga utslag blifvit af Herr Justitie-Ombudsmannen, jemte skrifvelse af den 2 sistlidne September, till Fullmägtige öfverlemnadt; hafva Fullmägtige den 8 i samina månad förordnat att Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga utslag skulle meddelas Hedervärda Bonde-Ståndets KansliDirektion äfvensom Direktionen öfver Lånekontoret i Malmö. § 11. Angående Diskontverkens förvaltning, hänvisa Fullmägtige till de särskilda berättelser, Direktionerne öfver dessa Verk till Högloft. Utskottet afgifvit, och är för samma förvaltning, under nästlidet år, decharge vederbörande meddelad, dock, hvad Lånekontoret i Malmö angår, först den 29 nästlidne September och efter det Direktionen nöjaktigt förklarat anmärkta skiljaktigheter emellan sifferuppgifterne i Lånekontors-Revisorernes berättelse och Bankens räkenskaper, i de delar, desamma kunnat med hvarandra jemföras. § 12.