Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lyckligtvis är likväl detta det enda, hvarom vi hysa denna önskan, och det enda i hela boken vi funnit kunna träffas af något tadel. Sjelfva romanen har den, just för sin ovanlighet, stora förtjensten, att den icke är skrifven i något manér. Det är ej en skribent, som satt sig ned för att göra ett arbete, och dervid valt till mönster någon heros i samma väg af inhemsk eller utländsk börd, som mödosamt pinar sig för att vara snillrik, genialisk, qvick, känslofull, och således vid hvarje liten handling i boken skrifver en särskild afhandling, för att lära sin läsare huru han bör beundra den, och huru han i synnerhet bör beundra författarens höga själslyftning, dess fina känslighet, dess djupa religiositet eller dess lifliga och fullblodiga fantasi. Det är en menniska med bildning och känsla, som skrifver för menniskor af lika sinnesart om menskliga känslor och handlingar, och skrifver på ett språk passande för ämnet, ej klifvande på styltor, ej krypande längs landsvägen, icke så som man tror det egna och anstå en roman och hvarmed denna verld, som vi kunna se och fatta med händerna, icke har något att skaffa; men ej heller med denna nästan lika affekterade naturlighet och menlöshet, som i våra dagar äfven råkat bilda ett parti, och hvilken fru Lenngren så oöfverträffligt karakteriserar med det skarpa och allt innefattande uttrycket att den bräker. Händelserna äro inga andra än som verkligen kunnat passera, personerna ej annorlunda qvalificerade än att de kunna existera, och äfven som vi hoppas här och der göra det, och deras tungomål ej annat, än hvad sådana menniskor kunna bära på tungan. Man tycker sig finna att författarinnan sett och hört alltsamman, efter hand upptecknat hvad som tilldragit sig, och att någon kommit öfver och offentliggjort hennes anteckningar, endast kombinerande dem med en indelning i kapitel, samt här och der en liten ingress till dem när det kunde behöfvas.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Jfd. 2 Band. 39 Häftet. 1 2 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 5 g 5, iooo R:dr, med vilkor, att nyssomförmälde serskilda anslag, af tillsammans 666 R:dr 32 sk., upphöra. Voteringen har utvisat 6o Ja och 5f) Neji, hvadan: nu ifråga varande personella anslag blifvit bestämdt till 6oo R:drr med de vilkor, sorn uti Ja-proposilionen innefattas. Andra Voteringen. Den, som bifaller Stats-Utskotlels hemställan, al t den, under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda Manufactii.r-lånefe-ndens behållning i årliga vinstmedel, efter afdrag af alla omkostnader r och för lånerörelsen, samt inträffade förluster, hvarje år må lill Riksgälds Conloiret inlevereras, voterar Ja ; den det ej vill, Nej; vinner Nej, skola af ofvannämnde behållning r4,ooo R:dr ärligen till Riksgäldskontoret inlevereras. Vid voteringen har befunnits 76 Ja och 43 Nej, hvadan Manufacturlånefondens behållna vinstmedel, på sätt ja-propositionen innehåller, böra till Riksgälds-Conloiret levereras. Alik, till Exp.-Utsk. den 7 December, kl. 6 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning, till följd af Hi/cets Ständers skiljaktiga beslut, i anledning af StatsUtskottets Utlåtande N:o 258.
Riddenkapet och Adeln. S. D. Wid förnyad föredragning af Sfatsoch BaocoUrskortens den 2.) sisth Augmti, under No JO afgifne, samt den I dennes e. m. på bordet lagde utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut 932 Fröt. JJtär. 3. 12 Septemb. »823. rneddeldte betänkande samt de dervid s'i'nm bihgor (og idstbskildte ur är inden. röndj Rikets pc:»ni->ge\ äs nd oell <1;- clerin d gcmens’<ap egande äm t n 5 beslöt Ri ldersk i. p t oell Adeh', att i§ puncten un försmå inde ut ätande skulle erttall.i följande Iy l Ise ; Oinskränkt rättighet till beläning ai Guld o:h Sdfverpant, samt al Länc-B.ancoCipitab r må lorif 11 ait vaia gällan le ; duck med de and i'gar deruti, hvilk?, rörande <j mindre bela li i ssätre', än belänmg>.värder ä Guld och Silfver framdeles vid dcr.na Riksdag kunna bestammas. Hvilket beslut Ridderrkapet och Adeln fann nödig', att ru gena»f, samt innan Stats och BanCoUtskottens i fragivarande urlat.m. de blilvit till alli delar af Ridderskap^ och Adeln prof va df, de öinge RtspcCtive Riks» Stånden meddJa. Frun FP allo fl. BorgareStundet.
Ar 1850 var elevernas antal 76, af hvilka 37 under loppet af året utexaminerats. r) Sjömanna-Sällskapets Tackel-skola, med trennc lärare och 27 lärjungar, af hvilka 21 åtnjutit fri undervisning. För skolan, som icke har någon särskild kapital-fond, bestridas kostnaderna af Sällskapets kassa, som vid 1850 års slut utgjorde ett belopp af 13,139 R:dr 38 sk. 6 »st., jemte ett bidrag af 500 R:dr, som den under Sjömanshus-Direktionen ställda s k. National-kassan från och med år 1839 årligen lem nät. s) Militärskolan för bildande af kavallerioch infanteri-officerare, med 3 lärare och 12 lärjungar. t) Handels-institutet, stäldt under Handelsföreningens inseende och förvaltadt af en bland dess fullmäktige vald styrelse, med 6 lärare och 38 elever, hvaribland 3 fri-elever, underhålles genom årligt bidrag af stadens tolagsmedel, stort 2,000 R:dr, jemte afkomslen af inrättningens kapital-fond, som 1850 uppgick till 21,115 R:dr 31 sk. Banko. u) Handtverksskolan, med 4 lärare och 118 lärjungar, samt en kapitalfond, som, enligt uppgift, år 1850 uppgick till 9,683 R:dr 28 sk. 8 rst. Banko. v) Slöjdföreningens Skola. Vid denna år 1848, till nytta för ortens näringar, inrättade skola voro år 1850 anställde 4 lärare, af hvilka en undervisat i Svenska språket, skriftliga uppsatser, historia och geografi, en annan i välskrifning och räknekonst, den tredje i geometri, linear-ritning och frihandteckning och den fjerde i modelleringskonst. Antalet af lärjungar utgjorde sistnämnde år 46, uteslutande handtverksgesäller, fabriksarbetare och handtverks-lärlingar. 43 2:o.
Utskottet hemställer således att Herr Lagergrens motion ej heller i denna del må vinna Rikets Ständers bifall. 8 Kap. I fråga om 8 kap. 1. 2, 3 och 5 §§ Skiftes-stadgan har Herr Grefve Anckarsvärd aberopat Öfver-direktörens för Landtmäteriet. i afgifven underdånig berättelse angående en år 1851 verkställd embetsresa, förmälan att, emedan Ofverdirektören erfarit att särdeles mänga rättegångar och de flesta, näst dem, som äro en följd af missnöje med egogradering, uppkomma under tillämpning af 1 och 3 §§ i berörda kapitel; samt då det syntes obilligt, att., om Landtmätare fordom uraktlåtit. iakttaga de förmer, som erfordrats lör att storskifte skolat vinna laga kraft, sådant skall inverka pa och rubba en mångårig oklandrad eganderätt; och derförutan otvifvelaktigt. vore,att genom ingångna föreningar, hvari annan deiningsgrund än det till fullgod jord uppskattade ego-innehafvet, beslutits, manga delegare blifvit lidande, så syntes det föga betänkligt att, pa de af Lagkoinitéen och Lagberedningen anförda motiver, biträda den sednares förslag tili redaktion af 6 och 8 §§ i 4;de kapitlet Byggninga-balken,- men då Lagberedningen föreslagit., att vid skifte emellan särskilda lotter inom samina hemman — således hemmansklyfning — samma deiningsgrund skall gälla, som emellan särskilda hemman stadgas, eller innehaf efter antingen häfd, dom eller skifte, så trodde Öfver-direktören att, enär, då hemman första gängen styckas, detta oftast sker enligt i åtkomsthandling utsatt mantal eller derstädes eljest bestämda vilkor, ett sådant allmänt förhållande ej finge förbises. Lagberedningens förslag till redaktion af 7 och 9 §§ i 4:de kap. Byggninga-balken „vore ock fullständigare än de motsvarande 2 och 5 §§ i 8 kap. Skiftes-stadgan.
Då frågan förra gången förevar och väckte ett så lifligt intresse för Skånska jernvägen, yttrade jag, att jag tillhörde dem, hvilka ifrade för densamma. Ett mindre anslag, än jag önskat, har Utsk. visserligen tillstyrkt, men jag anser mig likväl i någon mån tillfredsställd, då ifragavartde väg kommit i någon åtanka, och anhåller alltså om bifall lill Utsk:s förslag, sådant det år. Likväl medgifver jag gerna den förändring i redaktionen, Gr. Lagerbjelke föreslagit. Detta i sak. I fråga om formen har först Frih. Klinkowström och sedan Gr. Mörner begärt, att anslag skulle först beviljas den ene jernvägen och sedan den andra. Detta är deras obestridliga rätt, ty enligt Riksd:s-Ord. skall, då diskussionen sönderfallit i 2:ne delar, propus. framställas serskildt på hvarje fråga. Den första af dessa är onekligen, om det skall blifva blott en eller 2:ne jernvägar. Ulsk:s tillstyrkande börjar sålunda: ”att R. St. må till K. M:ls Nåd. disposition för anläggande och utförande af 2:ne jernvägsstambanor” etc. Utsk. har således tillstyrkt 2 banor, i stället för en, på grund hvaraf jag yrkar, att propos. mätte framställas först om det skall blifva en eller två stambanor och sedan om beloppet. Vidare, i händelse R. o. Ad. beslutar, att det skall blifva 2:ne vägar, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bestämma, huru de tillstyrkte 5,000,000 R:dr skola fördelas. Gr. Poss^, Gust. Mauritz: Under de vidlyftiga diskussioner, sorn fortgått i denna fråga, skulle jag tro, att 2:ne saker blifvit reglerade: den ena, alt opinionen tämligen allmänt uttalats i landet derför, att jernvägar böra anläggas, och den andra, alt 2:ne lineer böra finnas, hvilka hafva obestridliga anspråk på R.
I öfrigt får jag, i afseende på det af Utskm bär föreslagna förvandlingssält af böter till fängelse under till oell med ett helt år, fästa uppmärksamhet derpå, ali då Utsökn.-b:u bestämmer längsta tiden för afsiltande af böter till arne månader, så synes del besynnerligt, att Utskm för oloflig försäljning af brännvin eller oloflig förtäring deraf vill stadga en fängelsetid, när bötestillgång saknas, af ända till ett helt år. Vi hafva genom missförstånd i författningar redan kommit dertill alt hafva en stor fångpersonal, som vi tilläfventyrs utom dessa författningar till större delen icke skulle ägt. Denna författning, sålunda fastställd som Utskm föreslagit, skulle komma att i betydlig mån öka antalet af sådana arrestanter, äfvensom de statsanslag, som äro nödvändiga till fängelsebyggnader, och dock är förbrytelsen i sig sjelf emot denna författning i de flesta fall ganska obetydlig och nf ingen sambällsstörande beskaffenhet; ty det må man icke kalla en samhällsstörande förbrytelse, om en vägfarande begär och erhåller litet brännvin i en by, som han passerar, för sitt behof på resan. Det är dock mot författningen, och den måste tillämpas. Denne person är ett tjenstehjon, åtal anställes, han kan icke betala och blir insatt. Om nu det är 3:dje eller 4:^je >'esan samme person dermed beträdes, så blir han sittande föy månader och slutligen för år i fängelse för en förbrytelse, som i och för sig sjelf är högst obetydlig. Jag ber att Utskm mätte rätta sin tariff efter det stadgande, som finnes i 10 cap. Ulsökn,-b:n och således stanna vid 2:ne Den i3 Januari e. m. månaders fängelse.
För öfrigt torde det ej hafva bordt förtigas, att Carlberg och Anders Danielsson icke bade befattning blott med incasseringen af den, till ringa belopp, iiiflutne Contanta betalningen för TJndsättningsspamnål, utan äfven med den ojemförligt större och vigtigare detaillen, att emottaga, granska och ordna ofvanberörde sälserbetshandlingar för den Spanmål som blef utborgad, till belopp af omkring 6,180 Tunnor Spanmål, med 70,000 R:dr Banco värde. 10:o Angående bär omförmäldte proprie Balancer, som stå i sammanhang med äldre kända tilldragelser inom Fänet, hvilka grundlaggt Eppbördsmäns obestånd, åberopas i underdånighet hvad jag yttrat till Kongl. StatsContoir et genom i afskrift bifogade skrifvelse af den 28 sistlidne October (Litt. P.) Sedermera är Kronans rätt, lill ersättning för desse Balancer, bevakad och fullföljd på hvarje laglig väg; förmodande jag således, att någon betydlig förlust ej kan i afseende härpå inträffa. Närlagde afskrift af ett bref i ämnet till Eders Kongl. Maj:t och Rikets Kammarrätt ( Litt. Q. ) upplyser, för öfrigt, om Balance-malens närvarande ikick. c 24 ) Stormägtigste, Allernådigste Konungl Enligt hvad jag, här förut, i underdånighet söht ådagalägga, hafva mine åtgärder uti förevarande ämne, — de större med de mindre, — haft det allmännas bästa och Länets Innevånares i synnerhet till föremål; men, till min verkliga ledsnad, hafva Rikets Ständers Revisorer, i stället att undersöka det hufvudsakliga i dispositionen och förvaltningen, mera fästat sig vid formaliteter och smärre detailler, de der i farans ögonblick stundom måste åsidosättas, för att ej äfventyra något värre. — Hos Eders Kongl. Maj: t vågar jag underdånigast anhålla om ämnets
Då den del af tomten Nio 3, om hvars öfverlemnande till Stockholms stad Kongl. Maj:t sålunda gjort nådig framställning, omfattar hela den till Rikets Ständers egendom hörande nedra gårdsplanen, å hvilken finnas uppförda icke allenast tvänne mindre boningshus, utan ock tvänne andra byggnader, af hvilka den ena användes dels till pappersmagasiri, dels till förvaring af de högst betydliga lager af tryckta riksdagshandlingar, för hvilka någon annan lämplig plats svårligen torde kunna beredas, samt den andra byggnaden till större delen utgöres af en för egendomen alldeles oundgängligen nödig vedbod, har Statsutskottet, som i särskildt Utlåtande af denna dag hos Rikets Ständer gjort hemställan om en sådan påbyggnad och förändring af Rikets Ständers hus och f. d. Hebbeska huset, att desamma må blifva användbara för inrymmande af den blifvande Riksdagens båda kamrar med dertill hörande Utskott och kanslier m. m., ansett någon upplåtelse till Stockholms stad af de till dessa båda egendomar hörande tomtområden desto mindre för närvarande böra medgifvas, som i allt fall, så länge arbetena på den del af sammanbindningsbanan, hvilken sträcker sig öfver Riddarholmen, icke hunnit fullbordas, någon upplåtelse till Stockholms stad af der belägna, Staten tillhöriga tomtområden icke synes vara af behofvet påkallad. På dessa skäl, och då lämpligast torde vara, att Rikets nu församlade Ständer icke frånträda tomtdelar, som åtminstone för den närmaste framtiden äro behöfliga för representationens behof, anser sig Utskottet, icke kunna till hvad Kongl. Majit i ofvanberörda nådiga Skrifvelse hemställt tillstyrka bifall. Stockholm den 3 Maj 1866. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. Bilaga, idl Stais-VtekoiMs utldkmB^TKi 77. b , litty lid" Straiutylats. ! -i _ LiUhöriq Staden i > ijJSr-^rrr—M Kiddttrhobns - Iron. , Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. 1 HffsO 78.
Praktisk väfbok, hvars egentliga penningvärde, särskildt för dess talrika illustrationer, skulle vara 6 kronor, säljes d o c k till det billiga priset af 3 kr. På det den skulle kunna säljas till detta pris samt blifva tillgänglig äfven, ja helst, ibland den obemedlade klassen, tillerkändes förf. af staten ett anslag af 1,500 kr. till tryckningsomkostnader. Detta till stor del på förord af professorn vid Tekniska högskolan, Gust. Sellergren, hvilken bl. a. sade sig anse denna b o k, m e d sitt åskådliga och lättfattliga framställningssätt o c h sina många belysande väfmönster, kunna blifva till stort gagn för befrämjande af l 2 o c h m e d hösten 1894 har väfskolan varit förlagd i Örebro. Styrelsen för Örebro läns slöjdförening, hvilken funnit fröken v o n Bngeströms verksamhet » m y c k e t förtjänstfull o c h gagnelig, » har under åren 1894 — 96 lämnat anslag m e d villkor, att ett visst antal frielever skulle få åtnjuta undervisning. Landstinget har under åren 97 — 99 lämnat ett anslag af 300 kr. m e d villkor, att kostnadsfri undervisning skulle lämnas åt tio medellösa elever från olika delar af länet, o c h nu senast har väfskolan för åren 1898 — 99 erhållit ett statsanslag af 600 kr. m e d villkor, att » kostnadsfri undervisning i väfnad o c h spanad lämnades åt minst tio kvinnliga elever förutom dem, s o m g e n o m landstingets anslag åtnjuta sådan, utan hänsyn till deras hemvist i n o m landet. » Elevernas antal under dessa 15 år har sammanlagdt varit 375, o c h hafva de flesta af Sveriges landskap, från de nordliga till det sydligaste, därvid representerats. Skolåldern har varierat från 11 till 70 år. Medelantalet elever per år för sista femårsperioden har utgjort 50, däraf flertalet ifrån Örebro län. Såsom elever har skolan dessutom räknat en norska, hvilken erhållit statsanslag för studerande o c h inhämtande af svensk väfnadskonst, samt flere föreståndarinnor för slöjdskolor, däribland ett par finskor, som tagit del af fröken v. E:s metod.
Banco för hvarje daler i 1764 års stat, dels Kongl. Slats-Contoirel, under den 28 November i838, afgifvit det underdåniga yttrande: att Stats-Gontoiret väl ffrnnit skäl’ vara för handen, att Kongl. Maj:t måtte lemna Nådigt afseende å den ifrågavarande underdåniga ansökningen, men, beträffande beloppet af de förhöjde löner, som kunde komma i håga, icke ansett den. år 1764 verkställde fördelning numera, efter nära trefjerdedels sekels förlopp och derunder tilläfventyrs inträffade förändrade förhållanden med gästgifveriet böra tagas till grund för en förhöjning, utan i underdånighet hemställt, alt, efter verkställd undersökning, angående, å eria sidan, de besvär, gäStgifvareskyldigheten tillskyndar innehafvarne och, å den andra, de friheter och förmoner , som dermed kunna vara förenade, äfvensom å hvilka ställen, gästgifvaregårdar 14 Stats-TJiskoltels Utlåtande, N.-o 383. mi lor tiden béhofvas, Kongl. Majit läcktes i Nåder, i afseende på den förhöjning i gäslgifvarnes löner, sorn dervid kunde blifva föreslagen, öfverlemna till Rikets Ständer att om anslående af beloppet sig yttra^ så har, vid anställde undersökningar vid Lagtima Ting med Svegs Tingslag den 34 Februari och med Hede Tingslag den 3 Mars innevarande, följande tillökte aflöning ansetts vara af behofvet påkallad, nemligen för inom Svegs Tingslag: 99 5o T T inell • , 1. *_>• „ 99 , Hede , « ■ • , 33* , 5o , tillsammans 320 R:dr; eller åtminstone hälften af denna summa till proportionerad fördelning.
Så är förhållandet med mångå af våra äldre skatter, som, ifrån att hafva utgått in natura, blifvit förbytta till penniogeafgifter. Under de myntevalvationer, som sedermera ägt rum, har det handt, att åtskilliga deribland blifvit bestämda att utgå med förhöjning och andra deremot, såsom djeknepenningarna, utan förhöjning. Samma förhållande är med denna ersättning för dagsverken, dervid någon förhöjning af dessa 12 ören icke lärer varit i fråga. Vid den sednaste myntevalvationen, sorn blifvit beslutad, hafva R. St. ansett lämpligt, att icke någon förhöjning af skatter af hvad slag som helst skall äga rum. Således lärer frågan örn soldatens dagsverksskyldighet vara densamma, som den ang:de många andra af ålder utgående natura-preslationer, hvilka nu utgöras i penningar, icke Den 16 Augusti c. m. icke motsvarande deras ursprungliga värde. Jag vill deribland endast nämna förhållandet med indelt spannmål i de från Danmark eröfrade provinserna, som löses med i r:dr b:co. Med samma lätt som presterskapet kan fordra, att lösen för ifråga var. dagsverken skall erläggas enligt deras nuvar. penningevärde, skulle alla indelningshafvare i Skåne, Halland och blekinge kunna begära att i stället för i r:dr b:co erhålla spannmål i natura. Fråga derom har varit väckt vid föregående riksdagar, men R. St. hafva, såsom jag tror, på ganska goda grunder ansett den böra förfalla; och då denna princip vid alla tillfällen gjort sig gällande, förefaller det mig besynnerligt, att mati vill göra ett undantag för den bäst lönade embetsmanna-corps till betungande för de minst väl lönade. Det är en följd af vår felaktiga Representation, alt delta betänk, af alne Stånd blifvit bifallet; men det är afslaget af det Stånd, som inom sig räknar de flesta rustoch rotehållare, nemi. BondeSt., och jag förmodar, att detta Stånd, som man anser hafva en så militärisk sammansättning, icke skall visa sig mindre mån om fäderneslandets fattiga soldater.
Frispråkig och modig var hon visst, men det skulle han snart ta ur henne. Det gick likväl inte så lätt som han hade trott. Hon gjorde hvad hon tyckte vara rätt och billigt, arbetade för tre, men lät ingen, om det så var gammelfar själf, drifva sig öfver förmågan. Erik Albert rent som lefde upp under denna tid, fast det nog var svårt att se på honom ’utvärtes’. Han hade nu en gång blifvit så fullkomligt inprässad under en annans vilja, att han aldrig kunde göra sig fri. Någon ’rifvande karl’ skulle han aldrig bli, det visste ungmor mer än väl; men hon tyckte bara så mycket mera om honom för det – ’stackarn’. Ett år efter brölloppet fick hon en gosse. På tredje dagen befalde gammelfar att modern skulle stiga upp – så hade hans hustru fått göra, men Hanna förklarade helt lugnt, att hon inte orkade. Hon låg sina åtta dagar ut, men kom så ned i köket frisk och blomstrande och tog med en sådan fart i hop med sysslorna, att hon snart återvann den förlorade tiden. Från den betan betraktade gammelfar sonhustrun med en viss aktning, och folket rent förundrade sig öfver hur undfallande han kunde vara ibland, när hon satte sig upp både emot skick och vanor och handlade så, ’som samvetet bjöd’. Men den tunga, förlamande stämning, som svärfadern förde med sig hvart han gick, den orkade hon inte med. I början hade hon rent nött ut sig, för att ’sätta lif i spelet’, men numera teg hon lika väl som alla de andra, så länge han var inne i rummet. Så ock i kväll. Skedarnas skrapande och dalkarlsurets tunga pickande var nu, som afton efter afton, vecka efter vecka, de enda ljud, som afbröto måltidens tystnad, så vida det inte föll husbond’ in att säga något, men det hände så sällan. En kall vindpust drog in i rummet, det blef en skugga i den breda ljusflod, som föll från elden öfver golfvet. Dörren hade öppnats, och en blek, utarbetad kvinna, med ett svart hufvudkläde långt framdraget öfver de rödgråtna ögonen, steg in. Ingen låtsade se henne, inte ens mor, fast hon gaf henne en snabb och medlidsam blick.
Men ehuru i formelt afseende riktig, kan dispachen likväl innehålla materiella fel. Såvidt nu dessa lända till försäkringstagarens skada, bör försäkringsgifvaren vara skyldig att ersätta den förlust, sora derigenom uppstår, emot vilkor alt försäkringstagaren afträder sin rätt till talan emot dem, som på hans bekostnad blifvit gynnade, och (enligt § 225) vidtager öfriga åtgärder, som för bevarande af försäkringsgifvarens rätt kunna vara nödiga, t. ex. överklagande af den felaktiga dispachen. Lända åter den felaktiga dispachens bestämmelser till försäkringstagarens fördel, t, ex. derigenom att en skada, hvilken enligt utredningsortens lag icke vore gemensamt haveri, likväl blifvit behandlad såsom sådant, så anses det följa af sig sjelft, att han för denna skadas godtgörande icke skall kunna med framgång vända sig emot försäkringsgifvaren, emedan denne alltid kan bemöta hans anspråk med den invändning, att skadan redan blifvit försäkringstagaren ersatt. Den förlust som, till följd af ett gemensamt haveri, drabbar en försäkringstagare. består ej blott deri, att han ålägges att gälda bidrag till en annan, hvars egendom blifvit för det gemensamma bästa uppoffrad; försäkringstagarens egna tillhörigheter kunna vid sådant tillfälle gå förlorade. Sker detta, så erhåller han ersättning för sin förlust genom bidrag af de öfrige interessenterne i haveriet, och något anspråk på ersättning af försäkringsgifvaren kan således ej uppkomma. Men uteblifva dessa bidrag af en eller annan anledning, då inträder naturligtvis försäkringsgifvarens ersättningsskyldighet; och elt stadgande derom är i förslaget infördt (§ 228). Detta stadgande innehåller en inskränkning al den försäkringstagaren i allmänhet medgilna ratt, att, för ersättningens utbekommande, direkte vända sig till försäkringsgifvaren (§ 225). Det medger nemligen försäkringstagaren regress till försäkringsgifvaren först när han kan visa, att lian icke kunnat utfå haveribidragen, oaktadt han vidtagit de lör detta ändamål nödiga åtgärder.