Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sandel; hänföres till Färger, ej specificerade. Sassafras; hänföres till Apotheksvaror. Saxar: öfverskäraresamt saxar till klippning af plåtar och bleck; hänföras till Redskap och Machinerier. skräddare-, trädgårdsoch ull-; tullbehandlas såsom Verktyg. andra slag: opolerade 1 skålp. — 25 polerade I skålp. — 50 Schellack; hänföres till Gummi. Segel: införselstullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf de bestå. bergade från främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. Segelduk; se Väfnader. Sejlergarn; se Garn, segeloch bind-. Senap: omalen Fri■ malen och preparerad 1 skålp. — 25 Senetsblad; hänföras under Apotheksvaror. Förslag till Tull-taxa. 37 Qvantitet för Införsetstnll. Tullberäkningen. Riksmynt. R:dr. öre. Serpentinsten: oarbetad Fri. arbetad; se Sten, arbetad. Shawlar, Shawletler och andra Dulcar; se Väfnader. Siktar och Såll 1 skålp. — 25 Siktduk: af sammansatt metall; se Metaller, sammansatta, andra slag, arbetade. af jern; se Manufaktursmide. af koppar; se Koppar, andra helfärdiga arbeten. af stål; se Stålarbeten. af annat material; se Väfnader. Silfver, oarbetad! Frittarbeladt, förgyldt eller oförgyldt . 1 ort — 7 bok-, äkta och oäkta Fritt musiv-, målare-, pudereller unsenFritt Silfverglitt; se Glete. Silke, rått. o färga dt Fritt färga dt 1 skålp. \ 50 Sirop, alla slag 1 skålp. — i Sjökort; se Kartor. Skafgräs Fritt Skedvatten; se Salpetersyra. Skeppsinventarier; se Inventarier och 8 § i Taxeunderrättelserna. Skiffer; se Sten. Skinn; se Hudar och Skinn. fisk-; se Fiskskinn. Skjälspäck; se Späck.
Ständer afgifne Betänkande, anser vidare förslaget, att hvarje Nämndeman borde vid HäradsRätterne ega en, och Häradshöfdingen blott t vänne röster 1 besluten, icke vara antagligt, eller någon förändring i den Nämnden nu tillkommande Collectiva rösträttighet böra ega rum, enär bos Nämndemän icke kan väntas någon egentlig lagkunskap eiler förmåga att med samma lätthet urskilja, och med samma öfvade omdöme pröfva tvistiga och invecklade rättsförhållanden, som man har skäl att fordra bos Lagkloke Domare, och en sådan förändring följaktligen icke kan stå tillsammans med HäradsRätternes nuvarande organisation; äfvensom Utskottet anser mindre lämpligt, att Nämndemännen de arne första dagarne af hvarje Ting endast skulle befatta sig med att förmå Parter till förlikning, heldst hinder och uppehåll både för Domare och Parter deraf skulle föranledas, och ändamålet ändå ej närmare vinnas, än LegUtskottets T>ttanh(tndtn, go7 om Domaren under malens behandling iagtager den i Lag föreskrifne pligt att råda ooh styrka till förlikning. Detta sednare anser Utskottet äfven Vara gällande i afseende på KämnersRätterne; och enär Kongl. Majit uppå Riksens Ständers underdåniga hemställan, genom Förordningen den i5 Junii 1818 meddelat den ändring i T §. af a3 Gap. Rätteg.- Balk., att uti KämnersRätt måge Tre döma, och erfarenheten visat, att någon olägenhet häraf icke inträffat, eller behofvet i öfrigt föranleder något förändradt stadgande huru Ledamöter i KämnersRätt höra förordnas; så anser Utskottet att vid nu gällande Lag i dessa afseenden hör förblifva.
St. efterskänka denna afgift af städerna, i samma stund förlora städerna detta skäl att yrka dessa författningars bestånd. Det finnes för stora städer, såsom Stockholm och tilläfventyrs äfven Götheborg, der jag likväl icke känner localiteterna, betänkligheter att på en gång upphäfva bagares, bryggares och slaglares skyldighet att vara försedda med tillräckligt bröd, dricka och kött för stadens behof, emedan det är ovisst, om landet genast kan förse staden med tillräckligt förråd af ifrågavar. förnödenheter, innan större inrättningar för brödbakning, brygd och slagt, som åtföljt skrå-inrättningen, blifvit ersatta genom flera mindre sådana i enskilda hus, så att man kan vara viss på, att för staden nödig tillgång på kött, bröd och dricka alltid skall finnas. Detta särskilda förhållande med en allmän näringsfrihets införande i de städer, der en större folkmängd är boende, får icke förgätas. Denna frihet bör införas äfven der, men först efter det förbättrade anstalter blifvit vidtagna, som hindra möjligheten att sätta staden på svält; ty en sådan händelse kan hafva oberäkneliga följder, hvilka Styrelsen i intet land kan äf^ ventyra. Jag instämmer således med dem, som begärt återxemiss, och anhåller, att Utsk. måtte, utan afseende på rätta förståndet af författningen af den 28 nasti. Aug., hvilket ej 103 Den 8 December. hörer till ämnet, tillstyrka JR. St. att afskaffa salu-accisen, såsom ett medelatt så mycket hastigare komma till frihet för alla medborgare att föryttra sina producter, hvarhelst de äga bästa afsättningen. Bevilin.Utsk:s betänk. K:o 3g återremitterades. Ånyo föredrogs StatsUtskts d. i dennes på bordet lagda utlät. N:o 355 i anleda, af K. M:s nåd. propos., ang:de medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxtår. Frih. von Schulzenheim, Da v.: Stats-Utskrs i det nu föredragna betänk, framställda förslag hvilan på åtskilliga förutsättningar, och i främsta rummet på den förmodan, att R.
Rom ständigt skall fylka en förtropp af bärsärkar, inbillningsmänniskor, stollar och – just genom sin omedelbarhet – obegripliga sfinxer. En natt, då dunkelmännen sticka Visans gamla stamhus i brand, skall hon sorgset betrakta sina hänsofna fränkors jordiska lämningar och utbrista: – Hvilka stora skådespelerskor lefde icke i min släkt! Sannerligen, det vore evärdlig skada om ett sådant blod skulle slockna med mitt. Deras tid var dock en glansens tid med afmätta later ... Uppror allena skall icke mäkta att bygga en ny! Därvid plockar hon nålarna ur håret, och med en så blyg enfald ställer hon sig att betrakta sina stackars bara fötter, att dunkelmännen, som följa riktningen af hennes blick, plötsligt rycka henne till sig upp på hästryggen. Och midt ibland dem och stundom med deras händer i sina skall hon rida som en liten väluppfostrad och sirlig prinsessa. För ögonblicket röjer sig en allmän benägenhet att reducera hellenismens och renässansens betydelse till minsta möjliga. Det finns nämligen icke ett brukbart vapen, som ej germanismen förr eller senare framletar och gör till sitt. Därtill kommer att judarna genomandas af en lika bjärt racemotsats till de klassiska folken som någonsin tyskar och angelsachser. Det var icke för intet som kristendomen vandrade ut från Judeens berg till att störta Rom, icke en slump att Spinoza kände sig dragen till kristna religionssatser eller att Lassalle, juden, affyrade sina pilar mot den romerska rätten. I samma Ghettos ljusdunkel, där Rembrandt ströfvade fram och uppletade sina modeller, ha judarna suttit i långa och tunga år, och det som uttrycker deras lynne är icke marmorn utan musiken. Därför har deras intelligens också i åtskilligt bisprungit germanismen, medan åter, som redan blifvit antydt, hela skaror af germaner tidvis stigit fram som klassicitetens ifrigaste försvarare och särskildt i hellenismens konst menat sig finna något af den folklighet, hvilken i så många gestalter föresväfvat deras egen skapande förmåga. Det är obegripligt hur man någonsin kunnat kalla hellenernas odling folklig i modern mening.
N:o 26, och allt hvad Utsk. för öfrigt under de särskildta momenten från och med t till 10 föreslagit, det syntes Utsk. i det sednare utlåt, hafva vidblifvit med undantag af två moment, nemi. del 5:te och det io:de, hvilket gör del klart, alt Utsk. icke ansett dess mening angede den blifvande ordningen för skjutsanstalterna böra förfalla. Derföre kunde, efter Hr Landtmrs tanke, föredragningen visserligen ske punktvis, men ansåge likväl R. o. Ad. det vara lämpligare, alt den ginge efter utlåt. i sin helhet, och att beslutet fattades enligt de framställningar, som de särskilda talarne kunna göra, och ämnets beskaffenhet när discussionen blifvit fulländad, så vore det visserligen ingenting, som hindrade alt vidtaga detta sätt nit pröfva ämnet. Frih. von K raemer: Jag är egentligen förekommen af Hr Landtm, i afseende på hvad jag ämnat svara till Hr von Hartmansdorff? yttrande, att Utsk. afstått ifrån alla reglenientariska stadganden. Detta är ej förhållandet; Utsk. har endast frångått de reglementariska stadgandena i afseende på gästgifvareordningen, men föröfrigt äro de reglementariska stadgandena om skjntsningsväsendet i allmänhet af Utsk. bibehållna, med förändring af 5:te och io:de punkterna, som Den i4 November c. m. 4a7 Hr Landtm, uppläst. Då stridligt sammanhang med hvarandra, så skulle jag tro, att del bästa vore, om de på en gång blefve af R. o. Ad. antagna eiler förkastade, och att sedan frågan om diligenceinrottningarna oell kronoskjutsen blefve föremål för särskild öfverläggning. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ännu ankommit om PresteStts beslut i detta ämne, och att BondeSt. bifallit utlåt. N:o 107; samt uppläste BorgareSt:s prot.utdr., hvaraf inhemtades, att BorgareSt. i allt öfrigt bifallit betänk.
För öfrigt och då Kollegii emhetsoch tjenstemäns aflöning, äfven efter nya staten, skulle till någon del utgå af serskilda, under Kollegii förvaltning ställda kassor, samt desse embetsoch tjenstemän äro berättigade att, när de efter upphunnen lefnadsålder taga afsked, bibehålla de å stat åtnjutna löner; men nämnde kassor, ehuru de bidraga till de erforderlige tjenstemännens aflönande, likväl icke skäligen böra, mera vid detta än andra embetsr verk, belastas med pensionering af statens tjenare, har E. K. M:t i nåder föreslagit, att Krigs-kollegii embetsoch tjenstemän hädanefter må, utan hinder deraf, alt de i större eller mindre man varit från kassorna allönade, vid afskedstagandet i föreskrifven ordning kunna med då i stat fastställda löner på allmänna indragniiigsslaten uppföras. Åt hvad E. K. M:t salunda i nåder täckts anföra, hafva Rikets Ständer egnaf skyldig upppmärksamhet; men enär lönereglering för ett Kollegium måste antagas Expeditions - Vtskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 169. 385 anlags inverka på bestämmandet af lönebeloppen vid öfriga kollegier oell embetsverk, och dessutom förvaltning af ganska betydliga statsmedel beror af KrigsKollegii organisation, hvilken för närvarande icke är till Rikets Sländers bepröfvande öfverlemnad, hafva Rikets Ständer funnit sig ej böra bifalla, hvad E. K. M:l i Dess nådiga proposition i afseende på Krigs-Kollegium, föreslagit. 2:o.
Ståndet finna, att då representationsrätt inom BorgareStit blifvit, tillerkänd de i städerna bosatte icke burskapsegande personer, som drifva yrke, äfvensom egare af hus och tomt, samt egare och innehafvare, med ständig besittningsrätt, af jord under stadens domvärjo, hvilka icke äro frälsemän eller tillhöra PresteSlit, men i öfrigt innehafva förutnämnde qualificationer, så blir det en anomali, att icke samma rättighet tillkommer de till sistnämnde kategori hörande personer, i afs:de å val till Borgmästare. Det är urvägenrödjande af denna anomali, som utgjort föremål för Konst.Utsk:s förslag i ämnet. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. ville låta delta förslag hvila till grundlagsenlig behandling. Efter härmed slutad öfverläggning, förklarades ifrågavrde förslag skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskds den 2 och 6 dennes bordlagde Betänk. N:o 93, i anledn. af väckta motioner i fråga om förändring af sättet för auktioners hållande i städerna, samt om nedsättning af auktionsprovision. Frih. Creutz, Steffan: Den olikhet, som i dessa förhål landen framträder mellan de för land och stad gällande stadganden, är temligen i ögonen fallande. På landsbygden har man rätt, att, vid deraf sig företeende behof, lå fritt afyttra sina effekter samt updraga åt hvem som helst att hvar sorn helst realisera desamma. Säljaren eger derstädes att för auktions-medlens betalande bestämma den tid honom lämpligast synes. I städerna åter, ligger allt detta uti Magistratens händer. Af sistnämnde förhållande orsakas ofta för säljaren ganska betydliga olägenheter, för att icke säga förluster. Utskit har, som mig synes, på temligen svaga skäl afstyrkt de uti berörda hänseende väckta motioner.
Någon särskild anstalt till hjelp för landtmannen i detta fall är således för närvar, af liehofvet påkallad, och torde icke en gång, sedan specti' lations - Den 29 Februari e. m. 5i3 lationsnndan mera blifvit riktad på spanmålshandeln i stort, vara alldeles obehöflig. Det naturligaste och enklaste blir då att laga så, att den, sora äger spanmål och behöfver penningar på en viss tid, men finner det ofördelaktigt för sig att just på den tiden försälja sin spanmål, får tillfälle att beläna densamma. Denna sak har äfven varit afliar.dlad af R. St. vid förra riksdagen, och man trodde sig då kunna befrämja landtmannens bästa derigenom, alt cassacreditiver i banken beviljades, dels åt sådana associationer, som kunde bilda sig i ändamål att beläna och till utförsel upplägga Svensk spanmål, dels åt privatbanker, som ville i större scala befatta sig med beläning af spanmål. Då det emedlertid icke lyckats på detta sätt, — troligen i anseende till den ränta af 5 proc., som för dylika lån blifvit bestämd — mäste man vara betänkt på någon annan 'utväg. Jag föreslår derföre följande: 1:0 En summa af minst 5oo,ooo r:dr b:co afsätfes i R. St:s Bank till lån åt jordbrukare, mot pant af spanmål och 3 procts ränta, för år räknadt. 2:0 Utlåningen och lånens indrifvande ornbesörjes af länens hushåilssälfskapers förvaltningsutskott, hvilka äga att, mot deras ledamöters solidariska ansvarighet, efter hand, i mån af behofvet, uttaga i runda summor så stor del af besagde summa, som efter en billig, en gång för alla bestämd, fördelning kan belöpa sig på hvarje län; äfvensom de förpligtas att sända medlen tillbaka till banken, så snart de åter inflyta. 3:o
Skulle likväl, emot förmodan, förenämnde summa af 2,453,o66 R:dr, ändock icke uppfylla de äskade anslagen, så tillstyrker jag hellre till fyllnad deri, någon större eller mindre del af det mindre anslaget till silfverköp, utgörande i5o,ooo R;dr årligen, eller på 5 år 750,000 R:dr, än att Stats-obligationer må införas, sorn skulle genom sina Den 8 julli t, m. gina skadliga följder föranleda till en icke aflägsen förebråelse öfver ett förhastadt beslut, och väcka nationens billiga missnöje och ogillande af deras ombuds behandlingssätt af detta ärende. Hvad angår de begärte anslag af Bankens inkomster visar sig i första rummet Götha Canal som, efter vanlig beräkning af 3oo,ooo R:dr årligen, fordrar för fem år i,5oo,ooo R:dr, anslag för Strömrensningarne, 100,000 R:dr årligen uppgår för fem år till 5oo,ooo R:dr, hvarvid jag för egen del hellre skulle önska att halfva Strömrensningsr. nslaget finge tilläggas Götha Canal, dels i förhoppning att genom fyllnad i framstållte behof, ett slut derpå så mycket snarare vore att förhoppas, dels derföre att om Strömrensningsanslagets hälft begagnades till anslagets egentliga föremål, vattuledningars beredande i Norra Pro. vincerne till beredande af ved-tillgång till Hufvudstaden, den andra kunde inställas, då nu genom smärre gräfningar, i flere Rikets provincer, den försätter den indelta Arméen, till arbeten der använd, i ett beständigt dagsverkstillstånd, tvärt emot Kneckte-Contractens innehåll, hvarom jag förut denna Riksdag, ehuru förgäfves, i detta RiksStånd anmärkning framställt. Till förenämnde anslag, utgörande 2 millioner, synas mig böra läggas 200,000 R:dr lånebiträde till Norrköping, samt 100,000
Den ena medborgaren kunde icke der, för bristande betah ing af en skuld på förfallodagen, beröfva en annan medborgare sin frihet och i och dermed Staten gagnet af hans arbete och hans duglighet. Men ödet ville, att sedan Rom, såsom yttre magt fallit till grus, skulle dock detta samma Rom länge herrska öfver sina besegrare, genom sitt språk och sin lagstiftning. Ur denna lagssiftning, länte, vid medeltidens slut, de Italienska köpatädernes ockrande Judar bysättningsrätten, för att, medelst den, göra det öfriga Europa skatt* skyldigt till deras Lombarder. Från handels* förhålianderna har bysättningtvånget således öfvergått till andra förhållanden och från vex - Den 12 Febr ilar ii. 533 elsluien till öfverenskommelser om lån på revers. Handeln fordrar, jag medger det, eti fastare förlitande, och, då det ligger i handelns natur, att endast räkna på contant realitet, ej på hederns och caracterns, så fordrar handeln en starkare yttre garantie, hämtad från ett hårdare yttre ting. Växelrätten har också ali* tid varit strängare och snabbare än någon annan executiv rätt. Men det är icke om bysättning i följd af växel, utan om bysättning i följd af revers jag har talat. Jag bär nemligen icke förnummit att det är handlande, insätta för oaccepterade vexlar som fylla Gäldstufvorna och Slottshäktena. Den handlande har flerfaldiga medel i sin hand till räddning, liksom han har flerfalldiga utvägar att draga vinst af det capital han lånar. Men den fattige, ingen fastighet, ingen reel egendom ägande embetsmannen, handtverkaren och fabrikanten, som nödgas söka sig lån för att afbörda sin skatt till kronan, eller för att skaffa sig medel att i sin anletes svett tjenande andra, bereda sig ett knappt bröd, han kan icke ockra med det pund han får låna, han koper ingen växel, utan han mäste skaffa sig den summa han behöfver mot revers eller skuldsedel. Och dermed skall han äfventyra att beröfva? sin frihet, att stängas från möjligheten att till afbördande af sin skuld, använda den enda realitet han äger; sin arbetsförmåga? är detta Christeligt?
Af Lars Larsson från Skaraborgs Län: att den, som vid skifte förlorar skog, icke kan med den i denna § bestämda ersättning vara belåten; utan borde, i Motionairens tanka, bibehållandet af sådan skog, utan att i delningen ingå, vara egaren tillåtet. ”Ehuru Utskotten, i det afgifna yt’’lrandet vid i § af 12 Gap. understödi ”yrkandet, att skifte å skog skall förblifva ”orubbadt, så vida ej samtliga delegare ”medgifva nytt skifte, anse Utskotten lik”väl förevarande § böra blifva oförändrad, ”dels, emedan den måste hafva afseende på ”sådan skog, som befinnes å Inegor, hvilka ”alltid äro underkastade delning, och nå”got annat mera lämpligt sätt icke, i Ut - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.o 8. 6t ”sköttens tanka, finnes till beredande af ”ersättning för mistad skog, dels derföre, ”att, om alla delegare medgifva nytt skifte å ”skogen, så måste ock tillämpning af §:n der”vid ega rum. Stora olägenheter skulle, ef’’ter Utskottens tanka, möta vid verkställigheten af ett skifte af marken, med rättighet för den förre egaren att behålla sko”gen derå.’’ i4 Cap. 2 §. Af Hans Hansson frän Gefleborgs Län: att, i anseende till omöjligheten deraf, att, utan råliniernes upphuggande i skog, kunna verkställa den, i förevarande § föreskrifna, rörläggning, stadgandet i detta fall bordt stanna dervid, att blott ände-punkterna utmärkas med råstenar, derest icke jordegarne öfverenskomma, att skillnadslinierne skola genast upphuggas; i hvilket fall det bör ofelbart ske. ”Om än någon skog skulle nedhuggas ”för det i denna § afsedda ändamål, kan ”den icke derföre anses vara förlorad, helst ”den troligen icke uppgår till beloppet af ”årets skogsbehof. Men, ehuru skillnads”liniernes fullständiga och ordentliga utsta”kande och upphuggande är af så stor ”vigt, att, om derigenom någon mindre 6a Lagsamt Allm.
Ehuru skolans syftemål från början endast varit att befrämja större kunskaper och arbetsskicklighet ibland den delen af befolkningen, som egnade sig åt handtverkerierne; hade densamma dock efter hand, dels genom statsanslag, dels donationer af enskilde personer, och dels genom skicklige och nitiske föreståndares medverkan, blifvit utvidgad till en omfattande, större undervisningsanstalt, der för närvarande nära nog lika höga kunskaper inhemtades, som vid Teknologiska institutet i Stockholm, och, om ökadt anslag erhölles, samma kunskapsmått snart skulle kunna meddelas, utan att skolans ursprungliga ändamål åsidosattes. - Som hevis på det anseende och förtroende denna skola tillvunnit sig, är af motionären uppgifvet att, under det ganska få personer sökt inträde i de andra tekniska skolorna, antalet af sökande till denna skola på sednare åren varit så stort, att alla icke kunnat emottagas, och utgjorde antalet af skolans elever för närvarande 94, samt komme troligen under det läseåret, som slutas i Juni månad innevarande år, att uppgå till öfver 100. — Slöjdskolans styrelse hade emellertid med bekymmer förutsett, att skolan, med do tillgångar, den nu eger till sin disposition, icke kunde länge fortgå i samma skick, som hittills, emedan Styrelsen icke kunde påräkna att få behålla eller framdeles erhålla så skicklige och nitiske lärare, som för inrättningen erfordrades, så framt icke de nu anslagna lönerna blefve förhöjda, hvarförutan icke heller de för undervisningen nödige samlingarne kunde bringas i det skick, som behofvet kräfde, oller skolan på annat sätt utvidgas och förbättras.
Då emellertid motionären icke företett några handlingar, som kunna gifva stöd åt de uppgifna förhållandena och Utskottet således icke är i tillfälle bedöma, huruvida desamma må kunna påkalla rättelse eller ej, får Utskottet, med afseende å ärendets outredda skick, hemställa, att den väckta motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Oktober 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Okt. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, angående gratifikation åt Herr Stats-kommissarien hock. Till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande af den 19 November nästlidet år, har Herr Stats-kommissarien och Riddaren A. F. Hock under loppet af innevarande Riksdag tillhandagått Stats-Utskottet med1 erforderliga upplysningar vid behandlingen af Stats-regleringsoch andra Stats-verket rörande ärenden; och enär Utskottet ansett, att, på sätt vid föregående Riksdagar egt runi, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla borde gifvas för bemälde Stats-kommissarics nitiska och för Utskottet gagneliga biträde, har Utskottet, som inhemtat, att vid sednaste Riksmöten i sådant afseende ett gratifikations-belopp af 1,200 Rulr blifvit anvisadt, trott sig böra, med fästadt afseende å innevarande Riksdags långvarighet, hemställa, att Rikets Ständer måtte tilldela Herr Stats-kommissarien Slats-Ulskoltels Memorial, N:o 330. 3 Kock, för hans i omförmälda afseende leinnade biträde, en gratifikation af 1,333 R:dr 16 sk. banko, att af Eiksgäldskontorets medel utbetalas. Stockholm den 13 Oktober 1854. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Okt. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, angående slutligt bestämmande af' arfvode t för den hos Utskottet anställde kamererare, samt gratifikation åt en extra Kanslist.
På den af några grofva stenar snarare sammanvältade än uppmurade spiseln, brann en stockeld. Liksom i finnpörten i allmänhet, var öfre delen af rummet full af rök. Men på golfvet omkring elden, belysta af det dunkla skenet, lågo några i pelsar och täcken höljda gestalter med bistra, rödhåriga ansigten. Det var ett band smyghandlare, gissade Thorsten genast. Bland alla de ansigten, som betraktade de inträdande med en viss misstänksam uppmärksamhet, var det ett, som framför de andra var utmärkt. Det tillhörde en kort, tjock, i en randig nattrock klädd man, och var nästan dubbelt så bredt som långt; föröfrigt var det försedt med en krans af röda, krusiga hår, som ända till sjelfva hakspetsen infattade det. Hvad den karga naturen inspart på den trubbiga näsan, hade hon slösat på de fylliga läpparna. Ett par ögon, små som pepparkorn, men glimmande som eldgnistror, rörde sig med förundransvärd snabbhet under tvenne ögonbryn, hvilkas form och färg hade största likhet med tufvor af björnmossa. Sedan denne några ögonblick betraktat Thorsten och Bolla, bjöd han dem komma närmare för att njuta af brasan. "Här är godt rum nog för goda vänner", sade han: "och andra än goda vänner få icke titta in. Var välkommen, herre, och hon med, flicka! Jag tycker jag känner igen dig: är du icke Ollikainens Bolla?" "Jo, herr Apothekare!" svarade flickan. "Min far har skickat mig att följa denna herrn öfver fjellen. Eljest skulle jag säga att Länsmän med några Tullherrar just voro hemma hos oss i morgons. Gud vet, på hvilka vägar Sjaggo förer dem, ty han var med i sällskapet." "Sjaggo!" sade Apothekaren: "den råder jag att icke öppna sin mun om oss. För öfrigt vet jag att han visar dem åt Helsingland, ifall de skulle leta efter oss. Sjaggo är ju vår man." Vid dessa ord framtog Apothekaren en reskantin och dukade upp dess innehåll på det rankiga bordet, som stod i en vrå.