Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rrösö reparation eller dervarande 8kolas förll^ttning till Östersund, om en förändrad organisation al' 8elrola Larolina i Örelrro, om en d^lik förändring med psedagogien i Roräs, om 5i en n^ Lotte"S8 sn8tsttsnde vill Htrieeligmn8 8kots, om 60 tredje Lärsreg »osUiUkinäs vid Linköping ^poioAl8t-8koiri, om loosi, m. m., tor n^ s Ltementsr-8ko1sn i ImtvurLtsden, om toroksdt sntst tsrsre 8smt tönetörtiöjninAsr vict Lsttiedrsl-8ko1sn i Hassis, oni tönetortiöjninAsr tor Lon-tteotorer, LotteAer oell /k^otoAi8ter vitt Llementsr-lsroverket 1 tiets iiiket ooti 1<>nern68 8nooo88ivs toröksndo i mon st tjen8tätdern, om 1öne-tortisttrint>gr tor tsrsrne vitt Lnnd8 8titt8 Ltementsr-lsroverk, 8smt 8tnttiAen om ärligt understöd i tönetortiöjninAsr, m. m., st ^ttienmnm i Lotte. 1de88s sortti titts trsni8tstlnin^sr 8tä tor det me8ts i ett 8s närs 8smmsntisnA mett tte sttmsnns torslsA, riem 8kot-ttevi8ion6n st^itvit, stt cte torre ioke tiörs, utsn i tdreninr; mett de 86tinsre, titt jirötninA torekomms.
Bångs reseoch traktaments-kostnader vid enskilda schäferiers besökande; men som detta utlåtande och således äfven den af Ridderskapet och Adeln återremitterade punkten deraf, enligt Utskottet tillhandakomma protokolls-utdrag, blifvit of de Sine öfriga Riks-Stånden godkändt, hvadan sagde fråga alltså, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, iir af Rikets Ständer afgjord, kan den af förstbemälda Stånd beslutade återremiss icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 18 September 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Sept. 1854, kl.. 11 f. i». Utlåtande, i fråga om ytterligare utbetalning utaf Kreditivel för de genom postskjuts-legans förhöjning föranledda kostnader. (R:gs Afd.) Sedan General-Post-styrelsen, med öfverlemnande af vederbörande Post-kontors utredningar öfver de ökade kostnader, som, genom den posthemmans innehafvarne, Bih. till R. St.
Eder till underdånigt svar och behörig efterrättelse, de Vi, tued afseende så val å hvad af Eder deremot blifvit i underdånighet anfördf, sorn i anseende till ohmbårlighetén af LandsFiscäls-tjensterne, hvilka för Eder, vid utöfningen af Edert vigtiga Embete åro högst nödige, funnit betänkligt, att till samma ansökning lemna Vårt Nådiga bifall. Vi befalle Eder & c. JÖet skål, sorn torde hafva föranledt afsläget, och sorn åtminstone verkat mill öfvertygelse, att LandsFisealstjensterne böra bibehållas år, att jag ej kan inse hvarföre Landsstaten mera ån någon annan Auctoritet kan och bör vara i saknad af sin egen åklagare. LandsFiscalen år den enda, sorn kan begagnas till Actor mot Kronobetjeningen; den enda åt hvilken mati lämpligen kan uppdraga bevakandet af Kronans rått och Utförandet af tvister, hvari hon år delaktig vid UnderRåtterne, emedan dels LandsFiscalerne åro vane att hafva befattning med dylika frågor och dels Kronöbetjeningens tid, i anseende till mängden af dess öfriga göromål och den skyndsamhet, hvarmed de mäste handliafvas, ej niedgifver Kronobetjeningen att jemväl behörigen sköta olvanhårnnde uppdrag. Skul Ridd, o. Ad, Pr. IV. Hand. q. Den 7 Maji e,. rn. le andra personer för sådant ändamål tillförordnas, förordsakades deraf nya kostnader för Staten, hvilka genom LandsFiscalstjensternes bibehållande undvikas. Dessa tjenster åro vidare nödiga, om Konungens JusliticeCanzier eller Riksens Ständers Justitieombudsman behöfver några organer, som ej helt och hållet åro beroende af aucloriteter i orterne. Jag hemställer till Ridderskapets och Adelns eget bedömande, huruvida en Domareinagt iean vara verksam till rättelse i missbruk och lagbrott, om ingen åklagaremakt finnes, som anmärker och beifrar dem.
Hon bars då af sin amma, en ståtlig italienska från den lilla staden Cane, som rent fabriksmässigt förser den romerska aristokratien med präktiga ammor — en företagsamhet som frih. Bildt så humoristiskt skildrat i sina » Anteckningar från Italien ». Lilla signorinan väckte då hos mig en riktigt fosterländsk stämning; jag tänkte på hembygdens blåa sjöar, spädgröna björkar och ljuslockiga töser. N ä r j a g f y r a å r senare återsåg henne, var hon en liten förnäm romersk dam, som talade en klingande italienska och uppträdde mycket korrekt och » ladylike ». En afbild af sin moder, kommer hon säkert att vandra i dennas fotspår, och jag förespår lilla signorinan många eröfringar både i södern och i norden. Jag hoppas, att hon snart må lära sig att tala svenska lika bra som italienska. Modersmålet har hon lärt sig ett par gånger på besök i Sverige, men åter glömt det. SAM H WIDE. F RUN SKA ' VÄL HA NÅGR1 RÅN eller strutar i dag.&gt; Det var gamla madam Janson, gemenligen kallad &gt;rångumman&gt;, som med ödmjukt, men på samma gång vänligt öfvertalande tonfall gjorde denna fråga hvarje onsdagsmorgon, då hon, stödd på sin käpp och med sin stora lockkorg i handen, trädde in i mitt Stockholmskök. Sådan jag sist minns henne, var hon mycket böjd, men så var hon också 82 år. I många år hade hon redligt och ärligt försörjt sig med sin lilla handel. Hennes bakverk voro af läckraste slag och med en viss stolthet talade hon också om sina » många hus&gt; och sina » många fruar », med hvilka hon gjort och gjorde affärer.
Äfven reserverar jag mig emot Utskottets beslut att öfverlemna till Rikets Ständers kännedom rådgifvare — åtgärden, angående beviljad befrielse för värfvade arméen från afgiften till folkundervisningens befrämjande, alldenstund nämnde åtgärd, utan att stä i strid med 60 § R. F., var grundad på både rättvisa och billighet.” Af Hr Friherre Lagerfelt, Carl: 1) ”Emot den af Utskottets pluralitet beslutade anmärkning i afseende på rådgifvande-åtgärden angående dels nya, dels förnyade oktroyer lör privat-bankerne, samt utfärdande af Kongl, kungörelsen, angående enskilda banker, den 9 Januari 1846, får jag anmäla min reservation; och instämmer i liufvudsaken uti det af Herr Grefve Jakob Hamilton afgifne yttrande. Pluralitetens klander emot Jormen för Bih. till R. 4 Uäft. i 26 Konslitutions-Ulskotlets Memorial, N:o 4. nämnde kungörelses ulfärdande, kan jag, för min del, icke heller godkänna; och det så mycket mindre, som dels den af Konung och Ständer gemensamt, den 1 Mars 1830, utfärdade lag for Rikets Ständers bank, uti 6 §. uttryckligen tillåter inrättande af enskilda bolag till bankrörelses bedrifvande, endast med vilkor, att sådant verkställes i öfverensstämmelse med Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824; — hvadan de stadganden i denna kungörelse, hvilka med nu öfverklagade ålgärderne blifvit både åberopade oell tillämpade, redan synas mig hafva erhållit egenskap af civil-lag; — dels protokollet den 9 Januari 1846, då frågan om den nya privat-bank-lagen diskuterades och algjordes, bestämdt antyder, att endast sådane frågor deruti skulle ingå, som tillhörde Konungens ekonomiska lagstiftning, hvaremot om alla sådana bestämmelser, som vore af civillags-natur, Kongl. Majit ville göra serskild framställning till Rikets Ständer.
Varnad af det förflutna sökte också 1809 års ConstitUtionsUtskott bilda en styrande makt verksam inom bestämda former, med i enhet i beslut och full krajt i medlen att dem utföra; en Lagstift alide makt visligt trög till verkning men fast och stark lill motstånd; en Domaremakt, sjelf ständig under Lagarne, men ej sjelf herrskande öfver deni. Det sökte att rikta dessa makter till inbördes bevakning, till inbördes återhåll, utan att dem sammanblanda , utan att lemna den återhållande något af den återhållnas verkningsförmåga. På dessa hufvudgrunder af Statskrifternas serskildta bestämmelse och ömsesiga motvigt skulle den Statsförfattning hvila, som Utskottet föreslog, och som nu utgör Sveriges sf Konung och Folk besvurna Grundlag. I enlighet med dessa af 1809 års ConstitUtionsUtskott yttrade grundsatser öfverlemnar vår nu gällande RegeringsForm hela verkställande makten åt Konungen, då den säger, att Han äger allma fyra Riket, men tillägger på fatt denna RegeringsForm jörefkrifver och för iakttagande deraf bjuder, att alla Expeditioner 172 Den io Julii-J. m. utom i kommandomål , skola af ansvarsskyldige föredragande kontrasignera®, samt serskildt stadgar, att Konungen i alla Regeringsärenden utoni de miniflerislla och kommandomål skall inhämta råd, af ett StaisRåd , hvars medlemnar Han sjelf kallar och endtledigar, men som under ansvar äro förbundne Jina meningar yttra och förklara. (Se Regeringsformen §§. 4, 5, 6, 7, 8, 9j 35, 38 ) Ytterligare innehåller Grundlagen föreskrifter, så väl för att trygga åt Nationen och dess Representanter den granskningsrätt af de styrelsegrunder, hvarefter Riket regeras, hvilken från ett Folks politiska frihet är oskiljaktig, sorn att förekomma, att Konungen möjligen kunde sakna tillfälle inhämta de rid, Han vid en noggrann sakernas undersökning kunde anse mäst befrämja Rikets sannskyldiga nytta. Sålunda försäkra 86 §. Regeringsformen och en serskildt TryckfrihetsLag
Äfven dig, min syster, som var oinvigd i den blo 101 Gabriella. bedt för dig O, min bror! Alla, till och med Arnman, ha Erika. varit en lång bönesuck för dig! Det var jag Ja, vi ha vakat och bedit, Birger. Mitt lif har som bringade dig i förderfvet! det är derföre min pligt att dra dig derutur. Jag bidrog ju till brottet, då jag den olycksaliga aftonen, första gången, hand, räddade dig. Minnet af denna stund, har i långa år hvilat tungt på min själ. Jag trodde mi inte lyssnade till dina böner, och med löftet om min na krafter för svaga till det kall jag då skulle ålägga mig; och sedan ville jag likväl offra allt, och i denna stund mitt lif såsom försoning för dig inför Gud. Tröstande englar hviskade ofta i mitt betryckta bröst, att jag hunnit det mål jag eftervanära, vunnit nåd inför Honom! Birger. Du var den goda engel, som ledde mig på Ja, jag vet och känner, att jag vunnit denna nåd. sträfvat, att den ångerfulle, skonad från timlig bättringens väg, och hvars förböner öppnade mig din lott Ack! det jag för mig sjelf utstått, den Eviges famn! Hvad har väl, derföre blifvit har jag kunnat bära, ty jag har lidit hvad mina gerningar förtjena men den nesa, det förakt jag bragt öfver ditt lif, de tårar du för min skull utgjutit, bränna som eldskol på mitt hjerta. Erika. Låt inte mitt öde plåga dig Kanske skall 102 någon sällhet ännu le oss till mötes. Hvarje medel som kunnat begagnas, ha vi tillgripit, för att utverka nåd eller mildring; och allt kan ju inte misslyckas! Birger. undergifvenhet, ingen räddning är nu mera möjlig! Då jag första gången vågade sluta dig till mitt skuldbelastade bröst, tänkte jag inte på denna sönka! som gjort vårt äktenskap barnlöst och att hof, och afsky sin far! Mitt öde är afkunnadt, och måste beseglas med mitt blod! Erika (hopplöst). Fåfängt! min Erika. Bemanna dig med mod och
Innan jag går att vidare utveckla ämnet och med några citater ur lärda mäns skrifter och synnerligast Doktor Rudelbach, hvilken blifver eu auktoritet genom sina djupa forskningar i ämnet, gifva styrka åt mitt anförande, så vill jag nämna, att benämningen civilt äktenskap, till motsats mot det uniforma prest-äktenskapet, härleder sig från den nyare tidens tolerans, hvilken bär aktning för olika öfvertygeiser, sedan den stränga vidhängsenheten vid deu katholska kyrkoenheten alltmera sjunkit, och erkänner naturens förhållanden såsom grundvalen för de verldsliga institutionerna, bildande en återgång till den Apostoliska tidens sanna upfattning, derdet borgerliga eller civila äktenskapet aktades som det enda rätta. Detta visar 1 Cor. 7: 10—13, der det fullkomliga erkännandet af Civil-äkteuskapets giltighet och dess karakter som institution, briugar till klarhet deu ståndpunkt, kristendomen redan ifrån dess aldra första begynnelse intog. Den 8 Febm ari f. ra. Äktenskapets yttersta och egentliga substans och väsende äf koutrabenternes intima, innerliga och hemliga förbund, påbegynt, fortsatt och fulliinriadt utaf redliga hjertan, hörsamma utaf naturens som nådens gemensamma, alltid öfverensstämmande, hvarandra förklarande lagar. Detta det hemliga äktenskapet, naturens äktenskap, har ingen annan egentlig notorietet, än harna födelsen. Dttta är naturens, och således kristendomens rätta äktenskap, sammanliinkadt af Gud genom troheten och i kärleken, hvilka äro hemliga ting för verlden, tills de uppenbara sig genom frukterna i gerning och sanning. Ett kärlekens hemliga äktenskap, till motsats mot det uniforma kyrko-äktenskapet, har till sitt enda och egentliga fundament — Naturen. Kärlekens samvetsenliga ansvar inför Gud är dess ledstjerna för lifvet, och har detta äktenskap i alla tider varit erkändt och vunnit legitimitet, t. o. m. under den klerikala orthodoxiens strängaste tider. Det är äfven kristendomsenligt och i sin upkomst det enda rätta, ty kristendomen har till upgift, att till en sann trohet förnya och gifva kraft åt naturen i dess sanna frihet, ej att binda den i formalismens fjettrar.
s Constitutions-UtskoUcts Memorialj N.o 11. Mången, hvars deltagande i representationen skulle vara af den största vigt och nytta för densamma, tvingas nu att undanbedja sig detta förtroende, emedan dess utöfning skulle hafva till följd förstöringen af hans enskilda angelägenheter, hvilka ej under halftannatår kunna sakna hans vård och tillsyn. Med hvilken lätthet, verksamhet och kraft förmår man ej arbeta under tre månader mot fem eller sex gånger så lång tid? Ärenden, som nu måste i största hast genomföras, och hvarvid ett förhastande med bästa vilja icke alltid kan undvikas, emedan man ej vill låta saken ligga oafgjord ännu fem å sex år, kunde då utan skada uppskjutas till nästa år och då grundligare behandlas. Fördelarne äro med ett ord så mångfaldiga, att det vore ett orättvist misstroende till Rikets Ständers eget omdöme och urskillning, om jag skulle ingå i närmare detaljering deraf. I anseende till årligheten, torde man likväl anmärka, att Norriges Storthing sammanträder blott hvart tredje år, och att vår Riksdag således ej skulle behöfva sammankomma oftare, än hvartannat. Jag erinrar emedlertid, att detta Storthing, som blott representerar en tredjedel så stor folkmängd som Sveriges, hvars ledamöter äro vida färre och som har en betydligt lättare arbetsordning, likväl alltid varit sysselsatt minst sex månader. Dä det nu visat sig, alt Sveriges Ständer, oagtadt sin tunga sammansättning och ärendenas mängd, arbetar jemförelsevis merän någon annan representation, den Norrska icke undantagen, skulle således en Riksdag hvartannat år likväl räcka åtminstone sex månader, och den sociala fördelen deraf i aila fall vara ringare, än om Ständerne årligen möttes. Det är då blott resekostnaden, som skulle något öka stats-utgifterne, men jag hemställer, om icke denna lilla förlust mångfaldigt gäldas af vinsten”. Åf Herr Petré: ”Då jag hos Constitutions-Utskottet instämt i Herr 'fVcerns motion, deltager jag äfven i den af honom anmälda reservationen.
3 Och hade Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt till Kongl. Maj:ts disposition, för att, derest bemälde bruksegare dermed åtnöjdes och, utan tvist, till Kronan återlemnade dispositionsrätten öfver ifrågavarande två allmänningar, för åvägabringande af reglering i berörda uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse omförmälda hänseenden, till honom utbetalas; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att, i den händelse nämnda reglering icke kunde enligt nu föreslagna grunder åvägabringas, och allmänningarne derigenom återfölle till Kronans disposition, Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar samt förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade deröfver, att nämnda årliga afverkningsbelopp icke finge öfverskrida^, samt att skogseffekterna icke måtte användas för annat ändamål, än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna, äfvensom att, derest bruksegaren icke godvilligt till statsverket aflemnade den afkastning, han uppburc af den uppodlade delen af allmänningarne, hvarom vederbörlig utredning borde åvägabringas, Kongl. Majit täcktes anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende erfordrades.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda betänkin: N:o 73, i anled. af väckt motion om upphörande af rättigheten för Calmare stad och domkyrka att uppbära bropenningar för underhållet af 2:ne inom stadens område belägna bryggor; N:o 74, i anleda, af väct motion om stadgande af viss afgift för öfverfarten öfver Långebro i Christianstads län; N:o 75, i anledn. af väckt motion om åliggande för Commercecoll. att kungöra hvilka handlingar, som för bestyrkande af utländska hit ankommande fartygs nationalitet erfordras; samt Den IG November e. m. 341 IV:o 76 i anlcdn. af väckt motion om upphäfvande af den, genom handelstractateu med Ryssland, stadgade nedsatta tull å frän Finland inkommande varor. Då nu föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s den 13 dennes f. in. på bordet lagda betänk. N:o 77, i anleda, af vackla motioner om bestämmande af aflöning för fjerdingsmän; om säteriägares m. fl:s skyldighet alt deltaga i fjerdingsmannabestyret; om ordningen för denna tjensts bestridande af sockenboerne; samt om utfärdande af eli reglemente för fjerdingsman, blef delta betänk, ånyo bordlagdt, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Hr Rå felt, Anton. Vidare föredrogs Ridd.Utsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda meni. N:o 15, med berättelse om innehållet af 2:ne i Riddarhusets s, k. hemliga hvalf befintliga kistor. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
St:s Bank, behöfves icke samma stränghet i afseende på säkerhetsliandlingar uti privatbanker som i R. St:s Bank. I alla fall tror jag icke att R. St:s Bank skulle riskera mycket vid att medgifva lån mot inteckningar utöfver halfva taxeringsvärdet. Den föreskrift, som i detta hänseende gäller för R. St:s Bank, anser jag dock vara ganska riklig, emedan fullmäktige icke fullkomligt kunna bedömma inkommande hypotheker. Att vidtaga så stranga åtgärder i afseende på privatbanker, skulle säkerligen leda derhän, att inga privatbanker kunde komma till stånd, emedan egendomarne i allmänhet äro så intecknade, att högst få pössessionater skulle kunna presentera inteckningar inom halfva taxeringsvärdet. Att bifalla detta förslag, vore således detsamma som att säga: Inga privatbanksbolag få hädanefter bildas, hvadan jag afstyrker Hr von Hohenhausens förslag i detta hänseende. Deremot instämmer jag uti hvad den värde ledamoten yttrat rör:de Konungens Bef:h:des deltagande lili pröfningen af säkerhelshandlingarna. Om Konungens Bef:h:de icke får deltaga i beslutet vid pröfningen, så stålhan der blott som en åhörare eller åskådare och kan ingenting uträtta. Om han derföre skall vara närvar., så måste man äfven bestämma hvad han dervid har att uträtta. Privatbankernes beskaffenhet är sådan, att de personer, som skola granska handlingarna, icke våga se igenom fingrarna med denna granskning. De som presterat säkra handlingar, skulle i motsatt fall komma att förlora alltför mycket, i händelse den bank ramlade, hvari de hade adier. Det synes mig sålunda icke vara af behofvet påkalladt att Konungens Ref':h:de är närvar, vid ifrågavar. granskning; men anses sådant nödigt, så bör bestämdt uttryckas på hvad sätt eller med hvad verkan han skall deltaga uti granskningen. Frih. Cederström, Jacob: Jag har begärt ordet i anledn. af ett yttrande af en ledamot, att Konungens Bef:- 5a8 Don 20 Februari e. m. h:de borde hafva i;del lili rösterna vid pröfningen af sfi — kerhetshandlingarna.
På grund häraf och då skolans utvidgning icke allenast innebure vilkoret lör en noggrann tillämpning af skolstadgans föreskrift — att undervisningen vid lägre elementar-läroverk bör så ordnas, att öfvergången till det högre läroverket för lärjungarne i möjligaste måtto underlättas — utan ock vore för Askersunds samhälle af verkligt behof påkalladt, — liar bemälde motionär hemställt, att nödiga medel måtte af Rikets Ständer anslås till allön ande af en tredje lärare vid Askersunds läroverk; i sammanhang hvarmed motionären äfven gjort framställning om beviljande af statsanslag till utvidgning af skolans lokal, i hvilken fråga Utskottet, vid omförmälandet af de extra anslagen under denna Hufvud-titel, kommer att sig yttra. d). Beträffande läroverket i Piteå äro motioner inom samtliga Riks-Stånden afgifna, nemligen: hos Ridderskapet och Adeln af Herr O. von Knorring, hos PresteStåudet af Kyrkoherden Bergman, med hvilken Biskop Bergman och Doktor Säve instämt, hos Borgare-Ståndet af Herr Kistner och hos Bonde-Ståndet af Rilisdagsfullmägtigen Herrman Öbom från Norrbottens län, hvilka alla framställt enahanda förslag: att Rikets Ständer måtte anvisa medel till 2:ne nya lärarebefattningars inrättande vid nämnde läroverk. Till stöd för denna anhållan har blifvit af motionärerne erinradt, att, då vid sednaste riksmöte de flesta orter inom riket, der läroverk förut funnits inrättade, kommo till större eller mindre del i åtnjutande af de förmåner, sorn afsågos med den då verkställda allmänna organisation af rikets offentliga undervisningsverk, hade sådant likväl ej inträffat med Piteå — säkerligen den enda af alla dessa orter, som fått vidkännas den olyckan att — långt ifrån att bekomma en tillökad lärarepersonal ■— icke ens få behålla det läroverk och det antal lärare, som staden förut egde. Den förr befintliga lärdomsskolan derstädes blef nemligen reducerad till en apologistskola med blott tvänne lärare.
Jag förmodar, att ingen bestrider riktigheten af den statsceconomiska sats, att det alltid blifver ett samhälles fördel, och derföre äfven bör sökas såsom ett ändamål, att bereda tillgång på alla lifvets förnödenheter till det bästa möjliga pris. Emot uppnåendet af detta ändamål, som skulle tillvägabringas genom en fullkomlig näringsoch handelsfrihet, uppresa sig likväl vanligen uti alla stater tvenne hinj5 H. 43 333 Den 27 Octoberf. m. der; det ena; nödvändigheten att betacka en del af statsbehofven genom tullafgifter, såsom beqvämare oell innefattande ett mindre märkbart onus än den directa beskattningen, och det andra, deras anspråk, hvilkas existens beror på afsättning af den tillverkning, de hafva af en del sådana varor, hvilka är-o föremål för importhandeln, att genom statens beskydd bibehållas vid denna afsättning framför utlandningen. Det är klart, att i fall dessa båda hinder icke funnos, skulle den inhemska arbetskraften endast riktas åt sådana foretag, hvilka för hvarje land voro de naturligaste, och för hvilka icke något annat hjelpemedel fin en fortgående utbildning i konstflit och tillverkningsmethoder fordrades för att uthålla täflan med andra nationer; och att några sådana hufvudriäringar för hvarje land finnas, för hvilka intet skydd behöfves för att täfla med utländningen, vet hvar och en. Det är sådana näringar, till hvilka landet äger sjelf både råämnen och de materialier, som under förädlingen åtgå.