Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Styrelsen emedlertid ganska verksamt motarbetat »11 förbättring härutinnan genom underlåtenhet att samla och utarbeta de Statigtiske uppgifter, hvaraf t8oy, 1812, 1815 och 1817 års Ständer ansågo sig vara i behof är ptt påstående, sorn jag oaktadt tjenstförrättan^ de StatsSecreteraren Herr Danekvardts anmärk-* pingar ej kan återtaga. De först för korrt tid sedan till Regeringen inkomae Fern års berät. telserne borde ej kunna anföras såsom motbevis; först och främst saknas ännu vid dem de Tabeller öfver Jordbrukets tillgångar och skattebidrag, som för ifrågavarande behof äro så oundgängligen nödig®, och hvilka utgjordt egentliga föremålet för Riksens Ständers önskningar. jag fruktar äfven att Styrelsen vid denna så val som vid mången annan åtgärd inskränkt sig till dess blotta anbefallande, utan att fästa något afseende vid verksUU%hetsR3 Dea j Maji e, m. 2t) iivars pålitlighet äfven torde kunna sättas i fråga, i anseende till de flesta orter; och det torde i alla fall visa mindre egen böjelse hos Styrelsen, att bana denna väg, då det lilla sorti nu blifvit tillgjordt med lika lätthet kunnat frambringas redan 18125 och hvarföre de till Fern års berättelserne hörande Statistiska Tabeller, icke ännu kommit Riksens Ständer tillhanda torde vara en fråga, hvars besvarande kunde äskas af Herr Danckvardt. Jag kan icke medgifva ett all representationsiörbättring är omöjlig, utan att omskapa eller upplösa vårt Sjelfständiga och oberoende Bondestånd} jag tror tvärtom att detta, skulle blifva mera i tillfälle, att lemna verksamma bevis af sitt 0- beroende; om det ägde att afhandla landets stora angelägenheter gemensamt och under ett tak med den upplystare delen af MedRepresentanter. Det saknar nu uti sitt enstaka tillstånd nödige kunskaper för att kunna med fullkomlig pröfning behandla de ofta nog invecklade ämnen som komma under dess handläggning, men det blifver alltid innehafvare af detta rena, sunda omdöme sorn skiljer rätt från orätt och godt från ondt, der åsigterne af mea ra upplyste blifvit utvecklade
Slutligen torde det tillåtas mig att tillägga några ord, särskildt i afseende på 11. o. Ad., såsom Stånd betraktadt. Under den discussion, som i representationsfrågan inom detta Hus ägde rum, hörde jag flera af 11. o. Ad:s medlemmar, med en viss högtidlighet utropa: ”att de ville på fäderneslandets altare offra sina medfödda rättigheter.” Denna ordställning klingade onekligen för tillfället rätt vackert; men vid närmare granskning deraf har jag trott mig finna, att densamma innefattar endast en tom fras, utan någon motsvarighet i verkligheten. Då af Adelns forna rättigheter knappast någon annan numera finnes qvar, än den, alt i vissa fall äga Hofrätt lill sin första domstol, men denna rättighet, hvaraf fördelen stundom kan vara ganska problematisk, icke lärer kunna ansetts förtjent af ett sä högtidligt offer, så har man med de rättigheter, som sålunda på fäderneslandets altare offrades troligtvis endast haft afseende pä den sjelfskrifna, s. k. representationsrätten, eller rättigheten. Om det icke kan bestridas, alt vid besittningen af en rättighet i allmänhet mäste fästas begreppet om en dermed-förenad fördel för den, af hvilken rättigheten äges, och man derjemte besinnar, att den Adeln tillkomna sjelfskrifna, s. k. representations^ rätten, långt ifrån att tillskynda någon enskild fördel för de särskilde mcdlemmarne af delta Stånd, tvertom är förenad både med kostnader samt uppoffring af lid och möda, så skall man olvifvelakligt finna, alt denna s. k. rättighet egentligen innefattar en, R. o. Ad. åliggande pligt, och man skall tillika inse, att denna pligt är helig, d. v. s. af sådan beskaffenhet, att man icke, hänförd af ögonblicksingifvelse, äger att afsäga sig densammas uppfyllande. Våra förfäder hafva genom sine förtjensler förvärfvat adelsskapet och de rättigheter, som då voro dermed förenade, men de hafva tillika heligt förpligtat sig och sine efterkommande att, såsom en del af representationen, vaka för fäderneslandets sanna väl.
»Det är din kams de äter på», sade Jonas. — »Du får gå hem och göra flere.» — »Göra flere», sade mister Jonas Lundmark, »göra flere kamsar än jag gjort i kväll? Nej det är omöjligt, för så mycket kams, som jag gjort i kväll har jag aldrig sett och inte du häller. Sexkannsgrytan var bräddande full och bräddande full en gång till. Anna grät och hotade att skvallra, om hon inte fick sitt. Hemma i stugan borde han sopa igen efter sig. Mon och svedjan och myran och brännan och tå och hägnen voro oändligen långa. Han snubblade öfver hvarje sten och stötte sig blodig; det var inte som då han sprang första gången. Stugan var mörk, då han kom hem. Mörkt var det i spisen, tyst i grytan. Han stöp öfver en unge, som låg på golfvet med en kams i sin hand. Jonas steg i någonting klibbigt, lyfte foten och strök af’et. Han gitte inte tänka efter hvad det var. Jonas beslöt att inte ge tappt ännu. Han gjorde en ny eld för att ansa kamsgrytan färdig, förstås. Men ack, ack, ack! Nu satt all kamsen som slagg i botten af grytan. Jonas bände och bröt med sina små fingrar, men det gick nu inte. Med stickor gick det lika när, och därför sökte han under sängen efter fars lillbila, som var så hvass och som var hans ögonsten. Gubben brukade göra tjärtunneved med den. Han gjorde sig en kil, stack en af dem emellan lavan och järnet och klämde till med yxhammarn. Kilen brast. Han fick fatt uti en bordknif. Med den fick han fäste mellan kamsen och järnet. Yxan tog han i bägge händer, vände hammaren till och dammade sta’. Ja, knifskaftet gick i stycken förstås och knifven rände sig fast, så att det inte var hopp att få lös den igen. Nå, saxen ... tjo ... saxen hade nu icke mer än två skalmar. »Fasiken, jädran, anfrätta, din karibel.» Jonas började känna fasa för sitt eget verk. Aldrig hade han sett annat än beskedlig kams, men den här var underlig.
Förordningen den 21 December 1857, deribland, efter min tanke, främst och vigligast derom, huruvida stängsel efter äldre författning eller beslut fortfar efter nämnda Förordning att i något fall vara gällande. Exempelvis må anföras, dels att någon, sedan den nya förordningen blifvit gällande, i förlitande på densammas första grundsats och stadgande att en hvar är pligtig alt om sina hemdjur hålla vård, låter all sin äldre hägnad förfalla, men sådant, möjligen med åberopande af 22 § i sagda Förordning, begagnas tiil försvar af granne, som låter sina kreatur inkomma och ofreda de sålunda utan eget beskydd lemnade egorna, dels ock alt den, som är tilltalad för ohägn af bans kreatur på grannes eller annans mark, söker värja sig dermed, att denne icke hållit någon siri äldre hägnad vid magt, och sålunda kanske lyckas utdraga rättegången i lång tid. Till stöd för sådan lagtolkning har anförts ej blott nyssnämnda §, utan äfven och förnämligast det stadgande i 5 § af nämnda författning, att äldre hägnadsdeiningar eller beslut icke måga ligga i vägen för hägnadsskyldighels bestämmande enligt nu stadgade grunder, då fråga derom väckes. Frågan är säkerligen allmänt och tili mehn för rättstillståndet underkastad tvist, ehuru visserligen åtskilliga, bland hvilka äfven jag, anse författningens mening vara, alt äldre hägnad eller annan än den, som upprättas i enlighet med de i författningen stadgade nya grunder, icke befriar från den i författningen först och främst bestämda skyldighet för en hvar att vårda siria bemdjur eller för försummelse derutinnan ansvara. Deråt syftar åtminstone den nya författningen, och då icke blott tiden kan vara inne att i tydliga ord uttala denna mening, utan äfven osäkerheten i rättstillståndet manar till en oförtydbar bestämmelse, som betager all anledning till stridighet emellan jordbrukare och tryggar en hvar i dess rätt, får jag föreslå att Rikets Ständer 960 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
För att återkomma till talarens skäl och satser för öfrigt, syntes han slutligen finna mest klandervärdt i det hvilaude förslaget, att den första kammaren skulle vid alla vigligare tillfällen kunna öfverrösta den andra, och han påstod, att den andra kammaren icke fått en nog sjelfständig organisation, dä den icke kunde afslå allt hvad den första kammaren tillstyrkte. Jag ber alt i anledn. häraf få erinra, efter jemväl andre talare åberopat analogien med andra länder, att man ingenstädes sett, att den öfre kammaren ovillkorligen någonsin kunnat motväga den nedra kammarens riktning. Derföre just, att detta icke låter sig praktiskt verkställa, är det nödigt, att en konungamakt finnes, som kan träda emellan med kraft. Att den öfre kammaren alltid skulle till vidare kraft och verkan än ett periodiskt uppskof innebär, och alltså ovillkorligen förmå kullslå hvad den nedra kammaren upprättar, deruti ligger en stor förvillelse; ty ingen pairskammare kan i längden, såsom en permanent conservativ kraft, skydda monarkien, om dess rot i det democratiska elementet icke är så stark, att den vågar sjelf träda fram, och alltså kan skydda sig sjelf. Jag öfvergår till hvad en annan talare sagt. Han har trott sig kunna fälla det omdöme om det bifall, som blifvit afgifvet för det hvilande förslaget, att det vore ett tillfälligt bifall. Tillfälligt var det visserligen, det må medgifvas, för det ögonblick då det, genom majoriteten vid förra riksdagen i förstärkta Coust.Ulsk., blef sådant som det nu är; men hvad vigt förtjenar väl en sådan anmärkn., 2 H. 8 58 Den 28 Augusti. i fall förslaget sedermera blifvit af allmänheten omfatladt med bifall? Kan då den värde talaren påstå, alt detta bifall äfven nu bör anses såsom tillfälligt, så fordras dertill i sanning en förmåga att ransaka folkets hjertan, som jag tviflar på att han äger, då jag icke kan föreställa mig att någon äger den. För mig synes förhållandet alldeles motsatt, eller sä, som om bilället icke vore så tillfälligt, som man velat förklara detsamma.
Belåtenheten med denna anstalt vitsordas säkrast af det förhållande, att såsom delägare anmält sig personer från alla socknar i Länet. Hela ansvarighetssumman liar nu stigit till 1 <7,622,230 Rldr. Det mera vidtomfattande Bolaget mellan alla släder i Riket lill försäkring för eldskada å lösören i allmänhet, varulager och machinerier, hvil31 ket den 3o Augusti 1842 fick dess reglemente af Eders Kongl. Maj:t i Nåder faslstäldt och den 24 påföljde December trädde i verksamhet, har äfven tillvunnit sig förtroende och belåtenhet i städerne inom Skaraborgs Län, hvilkas godkända försäkringar, vid sistlidet års slut uppgingo: Uti Mariestad till R:dr 308,940: — ■>—- „ Lidköping „ 501,080: — L Skara . 338,010: „ Sköfde 65,300: „ Hjo 91,250: „ Fahlköping » 61,800: Summa R:dr 1,366,380: Sparbanker äro inrättade med behållning vid slutet af år 184 å Landet: vid Bromö Glasbruk B:co R:dr 9,/0/: 37. b. och vid Carlsfors Alunbruk >> 3,189: 17. 9. i Städerne: Lidköping » 3,120: 18. o. och Mariestad » 52,002: 16. 5. Från Länets Hushållningssällskaps beredningsutskott bär lill direktionen för sistnämnde bank blifvit framställd fraga, huruvida samme bank skulle vilja såsom en centralinrättning, till förräntande och under vanlige vilkor för uppsägning och återbetalning, mottaga medel, sorn från andie inom Länet blifvande dylike stiftelser kunde insändas; hvilken framställning Bankens direktion under vissa vilkor bifallit. Anledning är dock att desse vilkor hvarken blifvit eller blifva antagne, hälst utskottet sedermera uppgjort förslag lill reglemente för en gemensam sparbanksinrättniug föt alla socknar inom Länet.
Commerce-Collegii förvaltning ställda fonder Svar på återremiss , , , , , af Bevillnings-Utskottet, verkställd i afseende å: 64:o Post-taxornej för inrikes brefvexlingen 111111111111 , af Banco-Utskottet, verkställd i afse ende å: 65:o Banco-Discont Verkets förvaltning och räkenskaper för år 1 8 j9 j > f > 66:o dito dito för är 1840 , , af LagUtskottet,verkställd i afseende å: 67:o Justitise-Ombudsmans Embetsberättelse 11111111111 Svar pä återremiss , , , , Gratificalion, om sådan till en af Bankens Commissarier för Banco-Utskottet 1cmnadt biträde ,,,,,,, „ om en sådan till Banco-Discont-Verkets Vaktmästare a , Gratificationer åt Stats-U(skottets Secreterare och Notarier; se Canzli-Betjening 11. 3» åt Ståndens dito; se Caneellie-Betje ning 13. Gravyrer och Lithograf er, om ansvar för efter tryck deraf , Grip, f. d. Stats-Secreterare; se Löne-ersättning, Anmärkning 7. Gripsholms Slott; se Hufvud-Titel Irsta. Grisslehamnj om förhöjd skjutslega deremellan och Eckerön — T r o & pr N:o •x Samlir > ■^5 rT 3 eller Memoria jpg a:: a,3 7~ 03 &5 5 B Cl. Riks-Ståndens Beslut V.9 pr - —. n 5 are_ p. pr cL "S CC re yjt J3 tts « re —- ' crq c” Kidd. 0. PresteBorgareBondeN:o Sid. Adeln. Slåndet. Ständet. Ständet.
Jatt den, som undfått afsked utan högre Caracter, än som åtföljt förut innehafd tjenst, icke må påföras någon Caractersbevillning/’ har Utskottet, i betraktande af ofvan anförde grund till definition å de Caracterer, hvilka borde erlägga skatt, ej kunnat godkänna, helst, i händelse undantaget uteslöts, möjligen, genom ett oskyldigt iakttagande af hvad vana och språkbruk gemenligen begagna, tvifvelsmål vid beskattningen kunde uppstå, och på den grund, att namnet, hedern eller värdigheten innehades utan motsvarande lön på Stat eller tjenstgöringsskyldighet, en oförskyld skatt kunde påföras den, som från denna skatt var fritagen. Hvad åter beträffar den anmärkning, att Utskottet hellre än bestämmande utaf bevillningen med viss procent af Chartse-beloppet, bort upptaga alla kända Titlar uti vissa classer, med bestämdt skattebelopp? för hvarje dass, får Utskottet upplysa, att vid frågans pröfning behörig uppmärksamhet åt detta beskattningssält inom Utskottet redan blifvit lemnad; men Utskottet har, vid utförandet af ett likartadt förslag, funnit större svårigheter, samt mera obillighet och orättvisa dervid förefinnas, än i det förslag, som af Utskottet blifvit framställdt, synnerligen som mätningsgrunden för beskatlningsprogressionen, classerne emellan, troligen uteslutande blefve endast af godtycket beroende. I följd af hvad här anfördt blifvit, har Utskottet icke funnit skäl frångå något af de i dess förra Betänkande afgifne tillstyrkanden, och destomer styrkt i den förmodan, att i det återremitterade Betänkandet så nära som möjligt hafva uppfattat meningen af Rikets Höglofl. Ständers beslut i förevarande ämne, genom det förhållande, att just de tvänne Stånd, hvilkas beslut, genom votering i Förstärkt Stats-Utskott blifvit ett Rikets Ständers, utan förändring antagit det förslag, som Utskottet i Betänkandet N:o 34 afgifvit, får Utskottet vördsammast föreslå, att så väl Höglofl.
Men oaktadt således, på grund af dessa och öfriga anförda omständigheter, militärläkarnes lönevilkor i allmänhet onekligen kräfde en väsendtlig förbättring, hade likväl motionären, vid det förhållande, att Kongl. Maj:t icke till Rikets nu församlade Ständer aflåtit framställning om en mera genomgripande förändring uti aflöningsförhållandena för arméens läkare, ansett sig ej höra förnya sin vid förra riksdagen väckta motion om fullkomlig likstämmighet i aflöningen för läkare och för officerare af motsvarande grad, utan inskränkt sig till att nu framställa följande förslag: att de vid sistförfluten riksdag provisionel fastställda lönetillökningarnc för arméens läkare måtto på ordinarie stat uppföras; — att alla vid ständiga garnisonskorpser anställde ordinarie läkare måtte, i öfverensstämmelse med hvad den för den militära hälsovårdens ordnande i riket bildade Kommitté uti underdånigt betänkande föreslagit och Kongl. Sundhets-kollegium uti deröfver afgifvet utlåtande tillstyrkt, utöfver den på stat uppförda lönen erhålla: Regementsläkarno 400 R:dr och Bataljonsläkarne 300 R:dr R:mt, hvarigenom för Staten skulle uppkomma en utgift af 8,200 R:dr att på 25 garnisonsläkare fördelas; — att arméens läkare måtte vid kommenderingar erhålla lika dagtraktamente med de regementets eller korpsens Officerare, hvilka med dem egde lika grad, och inqvarteringspenningarne, efter enahanda grund, de garnisonerande läkarno tilldelas; — samt att Indelta arméens Bataljonsläkare måtte förklaras berättigade till delaktighet i de öfverskottsmedel, som bland regementets eller korpsens öfriga tjenstemän utdelas. På sätt motionären anfört, hade Rikets sednast församlade Ständer, som för innevarande statsreglerings period provisoriskt beviljade en icke obetydlig förbättring i håde aflöningsoch pensionsförmåner för arméens och Flottans läkare, i sammanhang dermed underdånigst anhållit, att Kongl. Majk täcktes vid detta riksmöte till Rikets
Efter att hafva anfört hufvudsummorna af skulderna vid revisions-årets utgång, få Revisorerne meddela följande, beloppet af hvarje särskild skuld upptagande, utredning af Riksgälds-kontorets utbalanserade Skulder vid vid Räntebärande: 1860 års slut. 1861 års slut. Annu icke till inlösen företedda Trollhätte slussverks s. k. lottsedlar 2,875: — 1,875: — Obligationer med 5 procents ränta, hvilka, i anseende till deras ordalydelse, icke kunna uppsägas, 10,125: — 10,125: — » med 4 procents dito, för åren 1854 och 1855 upplånta medel till utbetalningar utaf kreditivet för neutralitetens upprätthållande 330,750: — 330,750: — » med 4 dito, för det, enligt Rikets Ständers beslut vid 1853 och 1854 års riksdag, till jernvägs anläggningars bekostande upptagna, fonderade statslån 225,500: — 225,500: — » med 3£ dito, för dito dito 54,400: — 54,400: — Rånteoch amortissements-fonden för samma lån, hvilken fond af Riksgälds-kontoret under 1861 års lopp godtgjorts 5 procents ränta för fondens behållning vid årets början 26,260: 37. 37,339: 54. Obligationer med 41 procents ränta för det under år 1861 inom, riket upptagna fonderade statslån — 3.000,000: — Ränteoch amortissements-f onden för detta lån — 46,550: — Obligationer med 4 procents ränta, utfärdade till Rikets Ständers Bank, af hvilka årligen skall infrias ett antal af 22 stycken å 4,000 R:dr B:ko hvardera, eller å ett sammanlagdt belopp af 88,000
I anledning af denna framställning, hvilken uppenbarligen ådagalägger felaktig uppfattning af föreskrifterna i denna § och 2 § i 6 kap. af Skiftes-stadgan, få Utskotten upplysa, att, enligt förstnämnde §, protokoll öfver landtmäteri-forrättning, hvari landtmätaren skall anteckna allt hvad i hvart och ett ämne anfores, af handlas och beslutes, bör för delegarne uppläsas samt med deras, landtinätarens och gode männens påskrifter förses: att delegare, om han vägrar sin underskrift, skall till protokollet uppgifva sina skäl dertill; att, om han vägrar äfven det, anteckning derom skall i protokollet göras, och att i dessa fall förrättningens fortgång ej må deraf uppehållas. Då delegares underskrift således icke ovilkorligen erfordras, enär hans vägran att på sådant sätt protokollet godkänna, icke föranleder uppehåll i förrättningen, så vida icke denna vägran afser godkännande af landtmätares och gode mäns i protokollet intagna utlåtande i sådan fråga vid laga skifte, som före skiftet bör vara afgjord, i hvilket läll delegares vägran af underskrift, enligt (> kap. 2 anses såsom tillkännagifvande af missnöje med utlåtandet, samt så väl landtmätares och delegares ömsesidiga, som de sistnämndes inbördes säkerhet synes fordra, att delegare, genom sin underskrift, bindes vid sitt en gång afgifna godkännande af vid förrättningen vidtagna åtgärder, tillstyrka Utskotten, atl å o/»jorm alde framställning afseende icke md Jasias. 18 Ixap. 9—1.3 §§ af A. IV. Svartling, som, i sammanhang med det här ofvan vid 0 kap. omförmälda förslag tili förändring af ordningen för föredragning af de vid egoskiften förekommande frågor, anmärkt, att det förhållande, att frågan om egograderingen icke blifvit upptagen bland de preliminära frågor, som enligt 18 kap. 9 böra vara afgjorda, innan skifte fortsättes och fullbordas, icke allenast innefattade en oformlighet, utan ock föranledde ökade kostnader och tidsutdrägt vid skiftens verkställande. Till stöd för dessa anmärkningar har motionären anfört, Lagsam t Allm.
Då således intet med klara ord stadgats om tiden, från och till hvilken Skånska passevolancens utgörande må beräknas, torde det tilläfventyrs synas som någon tid ej blifvit bestämd; men i slikt fall anser Constitutioiis - Utskottet, för sin del, det ligga i sakens natur, att passe volanceafhandlingen, såsom rimligtvis ej ämnad att evärdligt bestå, kunnat å ömse sidor, när som helst, uppsägas, Utskottet tror dock innehållet af 1816 års Kongl. Bref och hänvisningen i kneckte-contractet till gällande författningar snarare föranleda den slutföljd, att tiden för passevolancens fortfarande bör antagas som bestämd, oaktadt härvid uppkommer en ny, outredd fråga, nemligen huruvida berörde tid skulle antingen tilländalöpa vid samma termin, då passevolance-contracten för Indelta Armeen i allmänhet upphörde, eller ock, i likhet med dessa, räcka i femton år, räknadt från Comtltutionsrotskottets Memorial N;o ao, den x Januarii 181G, perioden för Skånska ständiga roteringens början, I detta sakens invecklade skick saknar Constitutions-Utskottet ali stödjepunkt för egentlig anmärknings-åtgärd, hvilken ej eller i öfrigt finnes af omständigheterna påkallad. Från hvad under öfyerläggningen om ärendet förekommit, har likväl Utskottet hemtat anledning till en serskild anmälan, hvarom Utskottet nu endast får vördsamlägen åberopa dess allmänna betänkande, i följd af Stads-Håds-Protocollens fulländade granskning. Stockholm den j5 April 1839, 6 Cot!stitutioiis-XJtsk.ottcts Memorial. Njo. -y.ii N:o a i. Ankom till Exped. Utsk. d. i Maji 182g. Memorial, med föreslående af ett tillägg i 15 §. Rihs dags-Ordningen, åsyftande frelse-hermnansegares Rcpresentations-rätb. Va 1823 års
[196] Mottagning: helgfria dagar kl. uppfostran låta aga förekomma så litet som möjligt. Skulle dock barnet under föräldrar| 1 0 — | 12 f. m. Plats som lärarinna önskas af en nes frånvaro begå ett så stort, fel, att det förtjenar handgriplig bestraffning derför, låt det flicka, pligttr. o. med god undervisn.- Tandläkaren då fä detta straff vid ioräldrarnes återkomst. vana i vanl. skolämnen, språk, musik Den aga, som det då får, gör långt bättre C o n s tance Elbe, o. finare handarbeten. Vackra betyg. verkan, än den, som barnet skulle erhållit medan den straffande kanske sjelf stod under Svar t. » Juni 8 9 », Iduns byrå. Huru kan en fader vilja förlita sig pä, att hans tjenare hafva nog omRådfrågningstid 1 — 2. [120] döme, fär att rättvist bestraffa hans barn; För sommaren! hvad en orättvis bestraffning beträffar, är den En i stad anstäld lärarinna önskar långt skadligare för karaktären än inga best ratfningar alls. Dess utom bör en fader tillbringa sommaren i familj för att, betänka, huru barnet fördcrfvas äfven till sin kropp, om det utsattes för en oförståndig aga; mot resa och vivre fritt, undervisa i ett barns öratåliga lemmar äro ej konstruespråk, musik eller andra ämnen. Svar rade för handgripliga bestraffningar, allra till Fru O. Magnusson, 33 Nygatan, minst dä dessa utdelas utan allt omdöme om Kalmar. [213] faran dervid. Vädja till barnet3 ambition, tala raed det Lärarinna, lugnt och allvarligt, försök hvad goda ord förmå, och om ni dock, hvilket ej är troligt, ledig vid innev. termins slut, under— 8 Juni — slutet af September. — behöfver aga det, så gör detta sjelf och då visningsvan och med utmärkta betyg Storartadt societetshus, propra, rymalltid med lugn besinning; lät blott aldrig en söker anställning till 1 sept. Svar till tjenare bära hand på ert barn, ni skulle bitliga bassiner och varmbadshus. Goda [212] tert ångra det.