Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ännu mera olämpligt fäster Utskottet sig vid samma justitiae-ombudsmans person, då Utskottet, hvars fleste ledamöter aldrig sett denne embetsman, förklarar hans helsotillstånd så beskaffadt, att det icke tillåter honom att jemte sina öfriga göromåls bestridande, taga verksam del i granskningen af det nya lagverket. Man må väl här fråga, huru vet Utskoltet det? Afven i detta afseende har Utskottet begagnat tystnadens vältalighet. Nödigt synes mig hade varit, att, då detta förklarande afgafs, Utskottets majoritet förskaffat sig behörigt läkarebetyg. På grund af hvad jag nu anfört, och då jag anser, alt Justitias-ombudsmannen framdeles likasom tillförene bör kunna på ett gagneligt sätt bidraga till fullbordande af det nya lagverket, anhåller jag vördsamt, att Rikets Ständer måtte ogilla Utskottets gjorda hemställan.” Häruti instämde herrar Oxehufvud, Uggla och Coyet samt herr doktor Annerstedt, Af herr friherre Cederström, Rudolf: ’JVid bedömandet af denna motion, har jag ansett följande omständigheter böra tagas i noggrannl betraktande: att 96 § af regeringsformen föreskrifver, det Rikets Ständer skola vid hvarje riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom deras ombud, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad m. m.; samt att instruktion för honom i enlighet härmed blifvit utfärdad sednast den irsta Mars i83o; att Rikets Ständer med fullt förtroende för detta sitt ombud, vid utförandet af deras talan i afseende på iakttagandet af deras bästa, önskat, att, på sätt motionären anfört, juslitiae-ombudsmannen måtte 4 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Ulhllande, N:o 79. Jernnäs tillfälle att deltaga uti den förberedande pröfning af det utarbetade nya lagförslaget, sorn borde ega rum, innan detsamma inför Rikets Ständer framlades, och att Kongl. Maj:t, genom nådigt beslut den 3o:de Mars 184*» sådant beviljat.
Jag öfverlemnar, som jag redan yttrat, med tillförsigt, saken åt det H. Ståndets ombepröfvande. Äfvenså vågar jag, med anledn. af den under riksdagen inträffade händelsen, att ett grundlagsförslag blifvit lagdt på R. St:s bord, uti hvilket förslag representationen är grundad på val och icke på Stånd, och till följe af hvars möjliga antagande Riddarhussalen endast skulle komma alt öfvergå lill ett historiskt monument, göra följande motion: Att, då vapnen här på väggarna äro upphängda utan allt både systeme och ordning, Ståndet ville finna det lämpligt, att, innan vi öfverlemna detta hus åt efterverlden såsom ett historiskt monument med sina både stora och små minnen, alla vapnen, genom Directionens föranstaltande och på Riddurhuscassnns bekostnad, upphängdes och ordnades efter sysleme i historisk nummerföljd, som är densamma de i matrikeln intaga. Äfven denna motion anhåller jag måtte blifva remitterad lill Ridd.Utskottet. Gr. Horn, -Claes Fredr.: Det har visserligen icke undfallit R. o. Adis minne, att deri siste värde talaren lill ganska betydlig del förlängt våra öfverläggning.-)!-, och det synes som hans afsigt vore att än ytterligare förlänga riksdagen, när han på de sista dagarna af densamma framkommer med en motion, som, ifall deri upptoges, kunde leda till 54 Den 4 Juni. stormande och långvariga debatter. Jag hoppas således, alt R. o. Ad., långt ifrån att bordlägga denna motion, genast måtte fatta sitt beslut alt densamma förkasta, hvilket ingalunda vore stridande emot formen, och i min tanke det bästa, väldigaste och lämpligaste svar, som ifrån Ståndets sida derpå kunde lemnäs. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag märkte icke alt någon före mig anmält sig att tala i anledn. af hvad Hr Munck af Rosenschöld behagat orda; men då Gr.
Och vid de foro framåt vägen, kommo de till ett vatten; och kamereraren sade: Si, vattnet; hvad hindrar, att jag icke döpes? Då sade Philippus: Om du tror af allt hjerta, så må det väl ske. Han svarade, och sade: Jag tror Jesum Christum vara Guds Son. Och han lät hålla vagnen; och de stego ned i vattnet, både Philippus och kamereraren; och han döpte honom. Och när de gingo upp utu vattnet, tog Herrans Ande Philippum bort, och kamereraren såg honom intet sedan; utan for sin väg, och var glad. Och Philippus vardt funnen i Azot; och vandrade omkring, och predikade Evangelium i alla städer, tilldess han kom till Cesarea. Men Saulus hade ännu i sinnet trug och slag emot Herrans Lärjungar; och gick till öfversta Presten; Och han beddes af honom bref till de Synagogor i Damasco, att hvem han finna kunde af denna vägen, män eller qvinnor, dem skulle han föra bundna till Jerusalem. Och vid han var i vägen, och nalkades intill Damascum, då kringsken honom hasteliga ett sken af himmelen. Och han föll ned på jordena, och hörde ena röst, sägandes till sig: Saul, Saul, hvi förföljer du mig? Då sade han: Ho äst du, Herre? Sade Herren: Jag är Jesus, den du förföljer; dig är svårt att spjerna emot udden. Då skalf han, och bäfvade, och sade: Herre, hvad vill du jag skall göra? Sade Herren till honom: Statt upp, och gack in i staden, och der skall dig varda sagdt, hvad du göra skall. Och de män, som voro i sällskap med honom, stodo förskräckte, hörandes väl röstena, och dock likväl sågo de ingen. Då stod Saulus upp af jordene, och upplät sin ögon, och kunde dock ingen se; utan de togo honom vid handena, och ledde honom in i Damascum. Och han var i tre dagar, så att han såg intet, och intet åt, ej heller drack. Så var uti Damasco en Lärjunge, benämnd Ananias; till honom sade Herren uti en syn: Anania.
Collegium hade äfven, då flere af de föreskrifter, som nu gällande Fiskeri-författningar innehålla, vore af den egenskap, att endast vetenskapsmannen kan afgöra, om och i hvad raon ändring och rättelse deri bör ega rum , inhemtat utlåtanden af Professorerne Fries och Sundevall, samt Intendenten Magister Lovén, och med anledning deraf i underdånighet tillstyrkt, att, eller Wetenskaps-Academiens hörande, någon sakkunnig person måtte af Kongl. Majrt i Nåder förordnas, som finge sig ålagdt att, i sammanhang med undersökningen af lax-fisket, taga kännedom af strömmingsfisket i Bottniska hafsviken, i Stockholms, Södermanlands och Östergöthlands skärgårdar, samt uppgifva de föreskrifter, som till detta fiskes förbättrande kunde vidtagas; hvilket uppdrag, Collegium veterligen, ej någon vetenskapsman baft sig tillförne auförlrodt. 1 det underdåniga förslaget till förnyadt Reglemente för fisket, har Commerce-Collegium upptagit de fleste stadganden i nu gällande Författningar, med de förändringar i redactionen, hvilka kunnat vara af nöden eller ansetts lämplige; och innehåller 23 hvilken motsvarar 8 §. 2 Cap. af 1766 års Stadga, i 1 och 2 mom. följande stadganden: ”Strömmingsfiske i Norrbottens, Wester-bottens, Wester-Norrlands och Gefleborgs Län må af hvar och en oqvaldt vid alla skogs-, bergsoch sten-stränder, men ej vid stränder, der åker och äng möta, afgiftsfritt idkas gemensamt med strand-egaren, som dock är berättigad att, hvarje Måndag och Onsdag, så länge fisket pågår, draga första notvarpet.” ”Sedan strand-egaren blifvit bevisligen underrättad om det vid hans strand tillämnade strömmings-fiske, må hans uteblifvande från fisket ej hindra fremmande fiskare att, utan strand-egarens deltagande i fisket, dermed för egen räkning börja och fortgå.” Emot 6 §. 2 Cap.
S. D. Remitterades till Stals—Utskottet: l:o Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers Berättelse om den af dem verkställda granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1854 och 1855, jemte de i anledning af samma berättelse infordrade och lill Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden: 2:o Samma Revisorers berättelse angående förrättad granskning af de under Kongl, Majlis och Rikets Kommers-kollegium ställda fonder och medel jemte nämnde kollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande; 5:o Samme Revisorers berättelse om granskningen af Riksgälds-konlorets tillstånd och förvaltning; 4:o Rikets Ständers år 485 församlade Revisorers berättelse om af dem verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel beslående fon ders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1856, jemte de af samma berättelse föranledda underdåniga utlåtanden; 5:o Samme Revisorers berättelse om förrättad granskning af de under Kommers-kollegium ställda fonder och medel, jemte bemäldte kollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande; samt Prot.-Utdrag den 2 November 1859. 15 6:o Samme Revisorers berättelse om granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning. S. D. Kommunicerades de öfriga Stånden och remitterades till Lag-Utskottet Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans embetsberättelse för år 1657, samt bemälde Embetsmans berättelse till innevarande riksdag; och lades till handlingarne den af Rikets Ständers Kommitterade till Tryckfrihetens vård afgifna berättelse al den 14 sistlidne Oktober. S. D. Remitterades till Sfats-Utskoltet: Herr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, denna dag väckta motion angående ersättning af Statsmedlen lill Hans Maj:t Konung Oscar Usles sterbhus för hvad Hans Maj:t i lifstiden till gäldande af den s. k.
Denna vidsträckta latitud förutsätter en domarecorps af män med stor vishet, snille och mångsidiga kunskaper, med menniskokännedom och lika mycken själsstyrka, som menniskokärlek, långvarig och bepröfvad erfarenhet, samt slutligen en för alla främmande inllytanden otillgänglig fast och ädel karakter, det vill säga egenskaper, som i sin förening inom alla embetsklasser torde böra räknas till de sällsynta undantagen, och dem staten aldrig kan eller får öfvera 'It påräkna. En betydlig del af tjenstförrättande domare utgöres af unga män, hvilka för några få år sedan från Academierna ingått på den praktiska banan. Deras insigter, theoretiska skicklighet och goda vilja medgifver jag alltför gerna; men jag tviflar, om det vore välbetänkt att åt dem öfverlemna en så vidsträckt och obestämd makt, der det handlas om menniskans lif, ära och hela välfärd, om familjers heder, lugn och lycka. Den sakta llde skall aldrig anse sin dom rättvis; misstankan om privata konsiderationer, korruption och vald skalf träffa domaren; lagen skall upphöra att i folkets ögon vara en rättvis måttstock för den brottsliga gerningens straffbarhet och domarecorpsen förr eller senare förlora förtroende och anseende. Af dessa skäl måste äfven jag bestämdt förklara mig emot det i förevarande CriminaHag föreslagna latituds-systemet. Jag har öppet uttalat min öfvertygelse om de vigtigaste punkter af det tilL Riksens Ständers pröfning öfverlemnade förslag till Criminaloch Fängelse-lag, och hyser den förhoppning, att äfven dess anhängare skola göra rättvisa åt betänkligheter, sorri icke hafva annat syftemål, än mensklighetens och fäderneslandets väl. Det handlas hår i flera fall om ett folks framtida vid eller ve, om införandet af ett nytt. straffsystem} utan egentlig förbindelse med förutvarande förhållanden och folkets tänkesätt, och som, för att kunna sättas i verkställighet, fordrar utomordentliga kostnader, hvilkas vidd icke eris kan approxirnationsvis för närvarande beräknas.
Ur denna synpunkt skulle konstituerandet af hvarje pastorat med dertill hörande annexsoknar till en primärkommun ostridigt bättre motsvara en kommunalförfattnings ändamål; men då Committerade vid pröfningen af denna vigtiga fråga, efter mycket betänkande funno sig böra i detta afseende lämpa sig efter de gamla, häfd vunna förhållandena, förbisågo de dock ej, att, der sådana till ett pastorat hörande mindre soknar sjelfve ville förena sig under gemensam kommunalförvaltning, och sålunda utgöra en borgerlig kommun, denna förening så mycket mindre borde möta hinder, såvida de tillhörde samma län, som den allaredan i fråga om fattigvården är medgifven. Tillåtligheten af en så beskaffad förening föreslås alltså uti §. 3; och då, der dylika föreningar redan nu ega rum, ännu större skäl finnas för deras bibehållande, är äfven detta i §. 2 upptaget. Emot en förening af landsoch stadskommuner under gemensam kommunalförvaltning tala deremot många omständigheter, grundade på de alldeles olika förhållanden, som utgöra hvarderas lifselementer. En sådan är derföre afstyrkt. Att det åt Konungens Befallningshafvande uppdrages att, der framställningar från kommunerna sjelfva inkommit, om sådana tillåtna föreningar, som ofvan äro nämnda, eller om upplösning af dem, i saken förordna, torde icke förtjena ogillande, då frågan i alla fall icke torde kunna undandragas hans bedömande under en eller annan form, och mot afslag på framställningen besvärsrätten står öppen. Någon annan eller närmare bestämning af de särskilda angelägenheter, som borde kunna blifva föremål för kommunernas sjelfverksamhet och beslutanderätt, än den, som ligger uti de tre orden: ”gemensamma ordningsoch hushållningsangelägenheter”, hafva Committerade icke funnit lämpligt att bland de allmänna stadgandena intaga.
Jag förstod på samma gång, att det var hans och hans likars pluralitet, som tryckte mig själf ned, gjorde mig omöjlig för världen och skulle sluta med att kasta mig bort bland den stora skräphögen af misslyckade existenser. På ett säreget sätt blandade sig i denna sinnesstämning medvetandet, att jag var afskedad från min plats, och som om han varit orsaken äfven till detta, steg mitt raseri mot honom genom denna tanke, medan jag samtidigt blygdes inför mig själf, att jag kunde afundas honom något så futtigt som hans ställning i lifvet. Och under det att jag satt så, reste sig bredvid Sixten i min inbillning en annan gestalt, bilden af den ensamme grubblaren, som jag lämnade på Petersburgs aveny. Det föreföll mig, som om jag handlat mot honom, så som en gång Sixten mot mig och på samma gång tyckte jag, att någonstädes på afståndslinien mellan dessa båda låg min egen utvecklings hemlighet. Jag var länkad till dem båda, och i hatet mot den ene och hängifvenheten för den andra fanns både mystiken i och förklaringen af mig själf. Denna tanke släppte mig icke, och när vi gingo hem, föreföll det mig, som om ingenting dunkelt legat däri. Vi skildes efter en tyst promenad in mot staden, och jag lämnade Sixten med den föresatsen att aldrig mera trycka hans hand. Men dagen därpå talade jag vid min hustru, jag sade henne allt, sade henne, att vi voro utblottade, och att efter endast ett par månader, skulle hvarje dag blifva frågan, hur vi skulle kunna lefva till den nästa. Jag sade henne, att för hennes skull, och för att få henne till min hustru hade jag en gång svikit mig själf och med öppna ögon gått en väg, som syntes mig vara en ginväg att nå henne och lyckan. Jag hade kastat all egen tanke öfver bord och böjt mig – den enda gången i mitt lif – böjt mig för andra. Och hvad hade jag vunnit? Endast det, att jag stod där fattigare, mera utblottad, än om jag aldrig ägt ett lefvebröd att bjuda henne. Jag hade misslyckats i kompromissens kamp, som var oförenlig med min natur, och jag hade förlyft mig, när jag fann, att hvad jag tagit för en lättnad, var ett ok, tyngre än andra.
"Vid öfvervägande af hvad sålanda blifvit an förd t och upplyst samt hvad handlingarne föröfrigt innehålla, har ölskottet, beträffande först ilen före år 1818, emot befrielse från extra roterings-skyldighetens utgörande in natura, erlagde afgift, funnit, att, enär denna afgift grundade sig på ett emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt staden ingånget conlract, hvilket under tiden varit ömsesidigt förbindande, någon återbäring af de medel, hvilka härigenom Statsverket tillgodokommil, destomindre borde numera kunna skäligen yrkas, sorn stadens rättighet härtill, vid conlractets upphäfvande, icke ens blifvit ifrågasatt. Utskottet anser sig således böra afstyrka bifall lill Herr Norins motion, så vidt den alser restitution af dessa medel. Vidkommande åter den staden Hudiksvall sedermera påförda rotefriliets-bevillning, hvilken med del af motionären uppgifna belopp verkligen blifvit utgjord och i Krono-räkenskaperne redovisad, fastän, enligt hvad nu är vordet upplyst, denna stad genom förbiseende af den tjensteman, som meddelat ofvanåberopade uppgift, icke kommit att derå upptagas; så förekommer, i afseende på berörde bevillnings restituerande, enahanda förhållande, som i Utlåtandet JNf:o 3oo blifvit an förd t, i fråga 0111 samma bevil 1- nings-afgifts återbärande till de deruti uppräknade städer.
Preste-Slåridel den 12 Borgare Ståndet deri 12 Bonde-Ståndet den 12 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vilkoren för briinvinstillverkning. (Sammans. Bevillms-, Lagoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 2, Utlåtande N:o 5, Mern. N:ris 3 och 12, samt Be vi 11 n.-Utsk: ts Mern. N:o 12.) S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer vid innevarande riksdag åtskilliga framställningar blifvit gjorda om förändring i vissa delar af nu gällande förordning angående vilkoren för bränvinslillverkning, hafva Rikets Ständer, med anledning såväl häraf som af hvad i öfrigt vid granskning af nämnda författning förekommit, funnit sig böra hos E. K. Majit anhålla örn utfärdande af ny förordning i ämnet, i öfverensstämmelse med det förslag, hvilket härjemte i underdånighet öfverlämnäs, och dervid Rikets Ständer, utan att särskildt redogöra för en del redaktiorisförändringar af mindre betydenhet, ansett sig höra fästa E. K. Majlis nådiga uppmärksamhet på nedanstående delar af berörde författning, deri förändringar funnits af nöden. 24 Expe.ditions-Utskottets Förslag lil/ anderd. Skrifvelse, i\:o 156. § 1. Då i 1 mom. af denna § dels några öfverflödiga ord förekomma, dels ordet “berättigad" blifvit användt i stället för "behörig", hafva Rikets Ständer ansett nämnda moment böra erhålla den förändrade. lydelse förslaget utvisar. Enär det synes obilligt att förbjuda praktiserande läkare, hvilka icke äro i Statens tjenst, alt utöfva bränvinsliliverkning, hafva Rikets Ständer vidare ansett detta förbud böra ur författningen utgå. § 2.
Såsom ledamot af Höglofliga Expeditions-Utskottet får jag vördsamt underrätta, att till samma Utskott från förstärkta Stats-Utskoltet ankommit ett memorial, jemte protokoll för den 6, 7 och 11 dennes, hvaruti icke blott tillkännagifves förloppet vid åtskilliga voteringar i några statsregleringsfrågor, utan äfven ett beslut derom, att berörda protokoll skulle, jemte sagda memorial, tryckas och utdelas. Delta beslut har dock flertalet af Expeditions-Utskottets ledamöter ansett icke böra till någon annan åtgärd å Utskottets sida föranleda, än att memorialet bör tryckas, hvaremot protokollen skola till förstärkta Stats-Utskottet återställas, med antydan derom, att Expeditions-Utskottet anser sig icke böra med någon tryckning och utdelning af berörda protokoll laga befattning. Som jag anser detta Expeditions-Utskottets förfarande kunna föranleda dertill, ali Rikets Ständer undanhållas all kännedom om ofvanberörde, i mer än ett hänseende märkliga protokoll, får jag, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, vördsamt föreslå, det måtte ifrågavarande protokoll varda till trycket befordrade och bland Riks-Stånden utdelade. Och torde, i sammanhang med remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion, densamma varda de respektive öfrige Riks-Stånden kommunicerad. Stockholm den 19 Augusti 1863. J. Rundbäck. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1863. Motion i Bonde-Stå/ndet 1863• Haniel Danielssons från Jönköpings
oc-j^llec) åectono^eiv mtj » SDejb |ocixg.eii, Jxn-cj-ÅU-cjferi-. ixxcUcj. t) et f&gt;eti / ncV&lt;xix Altim UAIT-TIA - cjDS. i tac - II t^c^fce. * * 3^ott ctfcfc teDan. Oa-cpix axxcÅ, ötiofl då- J ^- dccaenå bx-ota ocff i-aenora. J-O / Efet ena cpjflbff, n. fej ?iaa-3; &gt;cj (.EXIA-I.ricj, |ortktb exena-pef! Percival Holland, l:sta årg. Hos jjPPff Frankrike, Amerika. Lien. Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större boklådorna samt a tidningskontoren. den sjuke. oeh erinringar. fölen strålar der ute och böljorna locka åter ^ B S G med sin hänförande och melodiska sång, men många finnas, som ej få följa de lockande ljuden, fäugslade som de äro vid sjukbädden. Det måste nu under sommardagarne kännas dubbelt svårt så väl för den sjuke som sjuksköterskan, men de äro ock skyldiga livar andra dubbel häusyn, dubbel fördragsamhet. Minnas de alltid detta, skall pröfningen mista mycket af sin bitterhet. Vi förutskicka detta som en erinran, då vi träda in till den sjuke, för att lära känna hvad så väl han som hans omgifning har att iakttaga. Man välje det sundaste boningseller sofrummet till sjukrum. Så vida det ej är midt i högsommaren, är ett mot söder eller vester beläget ändamålsenligast, enär solstrålarne ej blott ega förmågan att desinficiera, utan ock utöfva ett välgörande inflytande på den sjukes lynne. Målade eller bonade golf få dagligen den vanliga lätta aftvättningen; hvita golf gnidas hastigt med en hårdt urvriden klut.
(R. A.) Då Stats-Utskottet, uti denna dag afgifvet Utlåtande, tillstyrkt Rikets Ständer alt till Kongl. Majlis nådiga disposition å Riksgälds-kontoret anvisa ett särskildt kreditiv å Tre millioner Riksdaler alt, i mån af behof, användas till försvarsverkets fullständigare ordnande, har Utskottet ansett sig jemväl nu böra för Rikets Ständer särskildt föreslå det sätt, på hvilket de härtill erforderliga medel må erhållas. Härvid torde
Sorn tre Stånd stadgat, att vigt bör blifva grunden för lullbehaudlingen, samt den af Ridderskapet och Adelil antagna lull utgör lika stor procent af uppskalluingsvärdet, som den af Borgareoch Bonde-Stånden bestämda utgör af det stadgade värde, de för artikeln antagit, vid hvilket förhållande Ridderskapet och Adelns ifrågavarande skiljaktighet ej lärer lä antagas kunna inverka på tullintradens belopp, torde densamma icke böra föranleda lill någon åtgärd, utan genom de tre andra Ståndens beslut vara afgjordt, att artikeln skall efter vigt förtullas. Beträffande sedermera det tullvärde och den införselstull, som må böra åsättas, hemställer Utskottet, att Preste-Slandet ville från sitt beslut härutinnan afstå och instämma med Borgareoch Bonde-Stånden; men om afseende härå ickes varder lästadt, lärer följande omröstning böra anställas: 142:o Den, som gillar Utskottets förslag, att för den bland Trädvaror intagne rubriken alla, ej specificerade, mer eller mindre arbetade, derunder inbegripne ej specificerade snickareoch svarfvare-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering skall antagas 2 R:dr värde och 32 sk. införselstull skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, Bih. Ull fi. St. 5 Sami i Afd. 16 Häff 6 42 Bcvillnings-Utsholleis Memorial, N:o 30. bestämmes tullvärdet lill 3 R:dr och införselstullen till 1 R;dr per skålpund. Vin: på fastager, på buteljer. Presteoch Bonde-Stånden hafva godkänt
Vid 53 §. aj) att stadgandet om husbondes ansvarighet för tjenstehjons förseelser emot Föi fattningen vore högst farligt, och innebure en frestelse för ett elakt tjenstehjon att hämnas på sin husbonde; bj) att slutet af denna §. måtte erhålla följande förändrade lydel se: ”så vida visas kan, att sådant skett, till följd af husbondens befallning, utan afseende på, om ban vistats hemma, eller icke.” Vid 54 $. aj) alt det i denna §. gjorda undantag för Soldater vore olehöfligt, enär desse icke borde belraglas annot lunda., än som andre resande. Vid 55 f. aj) att köpare af bränvin må kunna antagas såsom ojäfvige vittnen, äl\ en i fråga om det bränvin, de sig Kjelfve tillhandlat, och ali förthy denna §, må erl ålla enahanda lydelse med stadgandet i Kong). Majlis Nådiga Föiordning om hvad, som för iagttagas till behörig efterlt fuad af Kongl. Majlis Nådiga Stadga under den i5 Juni iSoo, angfende brån vinsbränningen i ii ket, samt deras ansvar, som sannia Stadga öfverträda, nemli - 6 B c v.- LagSamt Allm.. Besv. och Ekon-Utskottens Utlåtande, N:o i5. gen : ”Vid alla händelser, då åtal göres på oloflig bränvinsförsäljning, kan köparen, utan hinder af denna hans åtgärd, så vida han för öfrigt ojäfvig finnes, till vittne åberopas och i denna egenskap edeligen höras.”