Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en vid slutet af förra riksdagen vidtagen förändring uti 14 § Riksdags-Ordningen erhöllo i stad bosatte icke burskapsegande näringsidkare, äfvensom egare af hus eller tomt samt egare eller innehafvare, med ständig besittningsrätt, af jord under stadens domvärjo, rättighet att, jemte stadens Borgare och Magistratspersoner, deltaga i riksdagsmannaval och dervid kunna komma under omröstning; men ifrån denna rättighet uteslöts, bland andra, den egare af hus och tomt, och den egare och innehafvare af stadsjord, som frälseman är eller till presteståndet hörer. De bland Lärarne vid elementar-Iäroverken, som besitta fastighet i stad och sålunda numera hafva valrätt och valbarhet uti Borgare-Ståndet, skulle, genom antagandet af det hvilande förslaget till ändring i 15 §, hafva kommit att tillhöra Preste-Ståndet och sålunda förlorat sin valbarhet uti Borgare-Ståndet, — ett förhållande, som ansågs mindre lämpligt, särdeles då redan till innevarande riksmöte blifvit till riksdagsmän i Borgare-Ståndet utsedde några Skollärare, hvilka, genom förslagets upphöjande till lag, skulle blifvit nödgade frånträda denna sin riksdagsmauna-befattning. Som Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 38. nuvarande Konstitutions-Utskott, uti Memorialet N:o 32, afgifvit förslag till upphäfvande af ofvannämnda undantags-stadgande i 14 § Rikdags-Ordningen, och Utskottet sålunda, så vidt på detsamma ankommer, undanröjt det skäl mot Elementarskollärarnes inrymmande i Preste-Ståndet, som hemtats från berörda förhållande; så har Utskottet icke kunnat vidare finna något giltigt hinder emot framställandet af nytt förslag om valrätt och valbarhet inom Preste-Ståndet för de ordinarie lärare vid rikets elementar-läroverk, som ega presterlig befordringsrätt.
Något, som gör en nöje! Nöje? FÉEN. PER. Uppfyllandet af ens önskningar! Önskningar! Nu börjar jag kanske förstå. Har du känt när du står der ute på altanen PER. FÉEN. PER. FÉEN. hur det liksom drar dig, lockar dig ner i djupet. Ja det känner jag! Ser du den mörka randen der borta, der ljuset och mörkret mötas; om dagarna ser han annorlunda ut och när det blåser rör han sig. FÉEN. PER. Skogen! Hur ser det ut in i skogen? Der är svalt och skönt! FÉEN. våldsamt, att jag ville springa ut genom torngluggen och som foglarne segla genom luften. Och bortom skogsbrynet! FÉEN. PER. Det är bra! Dit, ser du, drages jag ibland, så PER. Fins det något bortom? Hvad är det? Der ligger verlden? Verlden! Hvad är det? Vill du se den? Är den nöjsam? FÉEN. PER. FÉEN. PER. FÉEN. fram skall jag visa dig några bilder ur denna brokiga Ser du det stora huset vid torget, der det lyser Somliga säga så, de flesta säga icke så! Kom hit tafla, som menniskorna kalla lifvet. (Fonden transperant.) i alla fönster; der bor den rike mannen; se nu in i behängdt med gåfvor af alla slag: söderns gyllne rummen: det står ett brinnande julträd på bordet, frukter, som kommit med skeppen öfver hafvet, jordens dolda skatter, som menniskorna böja knä för, men ser du ljusskenet i de smås ansigten, det är och som i sina skimrande drägter spegla ljuslågorna; jordelifvets sol, det är glädjen: Den känner du icke, stackars barn, men du skall känna den, du vill ju det? PER. ger barnen af de gyllne frukterna? Det är modern! FÉEN. PER. Hvem är den goda féen, som går omkring och Modern? Hvem är det? du blef till åren. Du har också haft en mor, men hon dog innan PER. FÉEN. milda skenet i sitt ansigte? Och den gamle, som sitter i sin vrå med det FÉEN. barndom.
Utom det att en förhöjning häruti säkert skulle medföra en betydligt minskad tullintrad, ett factum, som är af erfarenheten vid den föreglde nedsättningen i tullen å samma vara nogsamt styrkt, ehuru i motsatt förhållande, så är denna vara numera ej en luxartikel, hvarvid således en höjning eller sänkning i priset, såsom endast träffande de förmögnare samhälls-classerna, kan vara mindre vådlig, utan den utgör en verklig nödvändighetsvara äfven för de minst bemedlade, särdeles i städerna ; och skulle dessa betydligt lida genom den föreslagna förhöjningen. Lika litet synes mig något skäl vara till den ännu högre afgift, som Utsk. föreslagit på de caffe-surrogater, särdeles cichorie, som med stor fördel begagnas i an - Den 12 Augusti f. m. dra lander, synnerligast i Tyskland, och som kunna lemnäs för vida bättre pris än det Amerikanska calfet, och äro lika stinda. Om folket vande sig vid att mera allmänt begagna dem, hvilket endast kan ske genom en lättad import, så skulle säkert snart de dertill hörande vexter äfven hos oss komma att odlas, lill verklig nytta för landet. Af samma skäl, sorn de ofvananförda, eller att man i möjligaste måtto bör, genom nedsättande af tullen å de varor, som höra till de fattigare classernas uppehälle, bereda åt dessa en lättnad, anser jag, att tullen bör så mycket sorn möjligt nedsättas på art. fisk, nemi. sill, der den föreslagna afgiften 32 sk. synes böra nedsättas till högst 24 sk., och gråsidor eller sey till 8 sk. — En ökad consumtion ersätter snart den minskning i intrad, detta kan åstadkomma, och en större lättnad för det fattigaste folket att lifnära sig, bör i alla fall först och främst afses. Ännu mera synes mig en sådan nedsättning både vara nödvändig och genom ökad comsumtion lätt ersatt å art. koksalt.
Dito £reDje $jerDe $emte ©jette ©junDe Dito ÅttonDe Dito iuteringS*afgift, i Åtta Siager: SR:Dr 30: — 20: — 15: — 10: — 5: — 3: — 2: — 1: 16. $å De (tallen, Der ©äftgifwerict emellan flere är förDelDt, DelaS äfwen ofwanftåenDe afgifter emellan Dem alla, efter Den anDel De i ©äftgifweriet ega. 2)e ©äflgifwaregårDar, forn ide tjafwa någon förtjent! af fin ©afl* gifwernrörelfe, utan enDaft funna anfeS fåfont (fjutSombptningé*(tällen, ega £aperingS*männen, om De få finna ffäligt, att befria från all afgift för näring od) rörelfe. ■jemtnans* od) Soflallsnnnebafware famt öfrige 3orD*egare, betala efter Denna Artifel, fåfom reöan (taDgaDt är. ^ofmåflare, ) 4ue^åUerffor, J lifa meD Dem i ©täDerne. 3o 4ue»pre&flfanter, fc bern i ©täDerne.
Utskottet erhållit, desse medel äro utlånte emot sådan säkeihet, som icke lemnar något tvifvelsmål för deras inbetalning inom föreskrifven tid. Sluteligen och alldenstund ifrågavarande Inrättnings framtida bestånd ovilkorligen krafvel-, att densamma icke belastas af ett allt för stort antal Gorrectionsbjou , hvarigenom den skulle förr eller sedna - Betänkande n. 3g3 re blifva otillräcklig och ytterligare falla StalsVerket till last, och en sådan personalens tillväxt högeligen är att befara dels till följe af Inrättningens belägenhet i Stockholms Stad, dels till följe af den lätthet som Inrättningens tillvaro erbjuder åt vederbörande att undgå vidsträcktare åtgärder med vanartige personer till stor del synes bero dels af de grundsatser, hvarifrån Mantalsoch SkaltskrifningsFörordningarne utgå, dels från den grad af alfvar och stränghet, hvarmed vederbörande tillämpa och handhafva dem, helst erfarenheten utvisat att CorrectionsPersonalen till en icke obetydlig del utgöres af sådane personer, hvilka saknat ett bestämdt och således af tillfällige arbetsförtjenster oberoende Näringsfång; finner Utskottet den hemställan vara af omständigheternes kraf högeligen påkallad, att R. H. St:r hos K. M:t i underd:liet anhålla om vidtagandet af nödig Författning, hvarigenom de personer, hvilka sakna bestämdt uppgifvit och godkändt näringsfång, måga allvarligen tillhållas att söka tjenst och försvar. Utlåtande, i anledning af väckt motion om skatte-lösen af Presterskapet i Skåne tillhöriga hemman, som ej äro af Boställs-natur.
Hon såg hans ögon, hörde hans röst, som tycktes kalla henne, o c h då reste hon sig o c h gick med lätta steg omkring för alt samla ihop de nödvändigaste saker, s o m hon måste taga med på flykten. Allt hvad hon ägde af smycken, hade hon fått af onkel Jonas, och ingen af hans gåfvor ville hon behålla. Icke ens den lilla klockan med pilen genom de båda hjärtana ville hon bära mera. Hon lade den i sin låda för att kunna se timmen, då hon skulle gå bort. Sedan kunde den gärna få stanna. Det var icke svårt för henne alt på själfva dagen, som var bestämd för hennes flykt, förklara sig sjuk. Hon hade icke sofvit en blund natten förut. Hon var blek som alabaster med blå ringar under ögonen, kunde hvarken äta eller dricka o c h darrade på benen, när hon gick. Cordelia ville nödvändigt, att hon skulle gå i säng och dricka fläderte, men hon försäkrade, att hon icke alls hade någon feber, hon kände sig endast så trött o c h önskade att vara ensam så mycket som möjligt. Modern kom ett par gånger på dagen o c h såg till henne, men sade henne godnatt, innan hon gick ned till aftonmåltiden. Cordelia bar upp té till henne på hennes rum och sade, att hon strax efter aftonbönen skulle komma upp till henne. Tony rörde läpparne till tack, men kunde icke tala. Men då hon såg denna sin mest älskade syster gå bort emot dörren, greps hennes hjärta af en förkrossande ångest. » Cordelia! » ropade hon och sträckle armarne efter henne. Systern vände om och böjde sig öfver sängen, där Tony låg påklädd. » Cordelia, håller du af m i g? » frågade hon. Bidrag mottagas me.d tacksamhet. Logogryf. Hela världen är det arbetsfält, där jag trägen flitens slända ställt. Hyddorna, palatsen måste lämna platsen där i hast jag spänner upp mitt tält. Jag är hemma uti mark och skog, och vid sjö och strand jag finnes nog, styr för fulla segel öfver hafvets spegel: hemmastadd i hvarje vrå och fog. Jag i listens skickligt spunna nät är en medelpunkt i hemlighet, lägger, full af ränker, säkert mina länker: världen vill bedragas, som du vet!
Ehuru i visst afseende tillhörande frågan om innehållet af ifrågavarande strafflag, torde här äfven kunna behandlas frågan, huruvida, på sätt ofvan omförmälts, från strafflagen bort uteslutas alla sådana allmänna bestämmelser, som angående grunderna för latitudsystemets tillämpning meddelats i 6:te kapitlet af Svenska och Norska Lagkomitéernas den 1 Augusti 1831, Svenska Lagkomitéens den 16 Januari 1832 och 19 December 1833, Kongl. Lagberedningens den 25 November 1844 och Rikets Ständers LagUtskotts den 11 Augusti 1848, äfvensom Norska Lagkommissionernas den 31 Oktober 1831 och den 4 Juli 1835 afslutade förslag rörande ny brottmålseller strafflag, och hvilka bestämmelser äfven finnas i 6:te Kap. af Norges “Lov angaaende Forbry delser Redan den omständighet, att dylika bestämmelser finnas ej blott i alla svenska och norska förslag, som föregingo det ifrågavarande, utan ock i den för brödrariket, — der juristerne i allmänhet torde få anses ännu hafva af den juridiska “doktrinen" större lefvande förråd, än det de svenska praktiserande juristerne vanligen ådagalägga, — nyligen antagna och ännu gällande Strafflag, utan att mig veterligen någon ändring i detta afseende föreslagits, synes mig antyda det betänkliga i alla dylika bestämmelsers uteslutande. — I afseende å en sådan yttrar Utskottet sig hafva “lika med Kongl. Majit, ansett den snarare genom doktrinen än genom ett uttryckligt lagbud böra göras gällande." Och uti det särskilda protokoll, som öfver ett Justitie-departements-ärende den 23 sistlidne September hållits inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet, och tryckt bifogats den Kongl. Propositionen om Strafflag, har (nedre delen af sidan 109) bland skälen dertill, att från det nådiga förslaget uteslutits omförmälda bestämmelser om vållande och de allmänna grunder, hvarefter straff skulle mätas, anförts, att “i den bayerska nyligen antagna Strafflagen" "förekomma" “hvarken några allmänna bestämmelser om vållande eller några straffmätningsreglor“*).
Ståndet ihågkomma, att läsetimmarnes antal på senare åren snarare förminskats, på samma gång man iner än förr fäster tillräcklig vigt vid ungdomens kroppsöfningar och fysiska utbildning. Ser man åter på de skäl, som tala för grekiska språkets bibehållande såsom obligatoriskt ämne på den klassiska linien, så hemställer jag först och främst, huruvida ej redan »en klassisk linie utan grekiska» är en »contradictio in adjecto», och om ej bibringande af klassisk bildning utan det klassiska språket par préférence är en ren orimlighet. En reservant härom det Helleniska språke s vigt ocii betydelse förden menskliga odlingen yttrat några särdeles tänkvärda ord, men då de af nästföregående talare blifvit anförda, kan jag nu förbigå dem. En sanning är, att grekiska språkets studium är i hög grad fängslande, när man deruti hunnit något längre, men lika sannt är, att det för nybörjaren är svårt och ofta motbjudande, och att derföre mången lärjunge och mången målsman förledts att söka en dispens, sorn, efter hvad officiela intyg gifva vid handen, icke sällan föranledt en för sen ånger. Ty jemförelsevis få torde de vara, som i så unga år af inre kallelse välja ett visst vitae genus; ofta nog bestämmes detta först vid högskolorna, och många exempel skulle kunna anföras pä dem, sorn, drifne t. ex. af en andlig kallelse till prest-embetet, vid universitetet måst börja studiet af de förut åsidosatta klassiska språken och derigenom nödgats betydligt förlänga sin akademiska lärotid. Utsk:t sjelft megifver dock (sid. 6) angelägenheten deraf, »att universiteten befrias från bördan af en mängd elementarstudier.» Skulle nu den klassiska linien få åtnöja sig med latinet och förlora 416 Den 17 Mars f. m. grekiskan, luiru koinnie detta vidare att stå tillsammans med Utskits yttrande å sid, 11, om den af R.
Maria nickade, men rörde sig icke. »Jag skulle ha vetat på förhand, att de inte voro besväret värda», sade hon. »Och med kärleken är det likaså. Tänk, hvad alla flickor anstränga sig för den sakens skull. Hur de skaffa sig bekymmer och hjertesorger, och när de så ändtligen få den man, de ha fiskat efter! — Ja, har du sett något lyckligt äktenskap?» »Jag säger ju infe, att jag vill gifta mig», svarade Dina. »Men jag vill älska och ha någon, som älskar mig alldeles oerhördt! Någon som natt och dag ginge och suckade utanför mitt fönster, och som blefve alldeles ohyggligt olycklig, om jag inte ville höra på honom, — kanske till och med sköt sig för min skull!» »Vill du verkligen, att en menniska skulle döda sig för din skull?» frågade Maria skarpt. »Inte precis skjuta ihjäl sig», sade Dina och blef röd i ansigtet, »men så der litet, — i en arm eller så. — Tänk, att veta, att det ginge en der nere i snön och såge upp till mina fönster och spejade efter hvar skugga af mig på gardinen, — så roligt! — Jag tror jag skall gå och se, om der inte fins någon.» Hon reste sig, smög sig bort till fönstret och drog undan gardinerna. Der ute yrde snön, och lyktorna sågo ut, som om de suckade för blåsten. Der kom en vandrare med uppvikt krage, kämpande sig fram genom snön. Han lyfte verkligen hufvudet och såg ett ögonblick upp till det upplysta fönstret, men skyndade vidare, som om han icke kunde komma nog fort i väg. »Ack nej, der fins ingen», sade Dina och släppte ned gardinen. »Nej du, det är bara i romanerna herrarne gå utanför sina tillbeddas hus och sucka. I verkligheten gå de på klubben eller kaféerna och höra noga efter hur mycket hon har i hemgift. — Du har ju goda inkomster för att vara en ung flicka, men det skulle inte förslå det minsta, om du finge en man. Mitt ideal är att sjelf kunna förtjena allt hvad jag behöfver och inte vara beroende af en enda själ på jorden», sade Maria.
»Jag ville bara fråga dig, om du kunde låna mig en fyra tusen kronor.» Börje, som gått fram och tillbaka på golfvet, stannade. Walter reste sig och gick ut. »För närvarande har jag inga penningar disponibla; de äro nedlagda i jorden och bundna.» »Nåja, så är ditt namn lika godt som penningar.» För den artighet, som låg i detta yttrande, var Börje alldeles döf; han höll sig uteslutande till dess afvigsida. – Jaså, var man nu der? Han visste hvart man syftade. Det var han – den rike svärsonen – som skulle hjelpa sina svågrar fram i verlden! Till det kunde han vara god nog. – Och dimmigt döko de upp, alla små högfärdsdrag han sett hos dessa unga herrar och alla de rikmansvanor, som voro honom främmande, och som harmade honom så obeskrifligt. – Jaså, nu skulle de klifva på hans axlar för att komma upp, och sen spotta ned på honom, då de kommit ännu högre. Han hade sett sådant. »Man kunde ju ta ett amorteringslån i någon sparbank», fortsatte svärfadern, då Börje förblef tyst. »Men det fins inte ringaste skäl för att pappa tar upp lån.» »Jo, visst fins det skäl!» Den gamle herrn kunde icke låta bli att dra på mun öfver yttrandets naivetet. »Men du kan nog säga så, eftersom du inte känner min ställning.» »Jag känner den alldeles tillräckligt för att kunna döma, efter hvad jag vet. Ett amorteringslån, säger pappa. Men pappa har sin gifna bestämda lön, som inte kan bli större och som går jemt åt för hvarje år. Hvad skall pappa då amortera med?» Börje talade med en lugn torrhet, som verkade obehagligt. Svärfadern höll på att ge ett häftigt svar men betvang sig, och endast en förlägen tystnad lade sig för några ögonblick öfver rummet, som hade ett oskickligt yttrande blifvit fäldt derinne. »Men faktum står qvar, att jag måste anskaffa penningar att slå ihjäl ett par vexlar med, samt att jag nästa år får tre studenter att hålla i Lund.» Börje hade tveksam gått några slag af och an på golfvet, så stannade han. »Hör du, Karl, jag har ett par ord jag skulle vilja säga din far.»
Dnr nägra af Ortens inncwänare blifwit upplysningswis tillkallade, med rättighet, att i händelse af uppenbar mannamstn till Protoeollct anföra sin protest, hade man, tror jag förmarat allas rätt utan att frångå hittills antagne Lagliga former och utan att betaga den skattdragande det hopp om Lagens beskydd, som wid alla tillfällen bör för honom bewaraö. Den andra anmärkningen jag hade welat göra, angell' tiden, under hwilken individuelikulle wara underkastade utskrifning. Jag finner dest utsträckande ända till 45 ar alt för owanligt. Dä ingen Rote eller Rusthållare fär antaga en Aari, som är öfwer z6 är, hade jag trott, att samma förhållande bordt i anseende till UtstrifningsManffnpet iagttagaS. Jag skulle äfwen förmoda, att förslaget derigenom blifwit antagligare, emedan det torde för nägot hwar synas en alt för läng tid den af 2.; str, att under densamma wara i owisthet om sitt öde, och jag hade derföre önffat, att Utskottet stadnat wid Baron LecleiLtröms förslag i detta amne. För det närwarande anhäller jag, alt desta fa sttfstlja de öfrige Ridderjkapets och Adelns anmärkningar i detta Ämne. Uplastcs och godkändes följande underdäniga Skrifwelse till Kongl. Majit: Stormägtigste AllerNädigste Konung! l^ä behandlings-sattet med Skogarne i Riket icke altid warit det mäst hatande för Staten och enjkildte, haf - 973 Den 26 April. tva Riksens Ständer insekt nödwändigheten af förbättra. Le stadgande» till fö nion för denna wigkiga gren af Allmänna hushällningcn.
Jag sökte uti min förra underdåniga Fem-årsberättelse visa detta vid redogörelsen för undsättnings-åtgärderna efter 1826 års missvext; och då nu tvenne missvexter således öfvergått Wermland, utan att Staten förlorat genom afskrifningar llågot af de lemnade penninge-underslöden, ej heller med något sken af fanning den aflägsnaste backstugusittare i Wermland bevisligen svultit 1*jäl, hvilket ofta händer uti det rika London, bland detta ställes concentrerade population, och på continentens bördigaste trakter; torde den s utsats kunna dragas, att principen, hvarefter här handlats, förtjenar en harnish. 5-årsberättelse efver Wermlands Län. 2 allmännare tillämpning, än en oefterrättlig filantropi synes vilja medgifvaAtt Wermlänningarne icke allmänt klagat öfver Landshöfdingens radica.U grundsatser alt låta dem betala hvad de fått, under det andra orter omkring dem förunnas afskrifningar, torde också visa, att man anser principen som riktig och äfven med temporära uppoffringar önskar den mått® göra sig väg till allmän båtnad. Mina åsigter i denna del, som jag underdånigst vågar här nedanför® visa, äro äldre än den offentliga tillämpningen; och jag har i detta sorn* andra tall noga sökt göra mig reda för hvad jag velat och kunnat åstadkomma, innan jag gått till verkställigheten. Undsättningsverket i allmän' het väckte tidigt min uppmärksamhet i anseende till dess skadliga inö/' tande på denna ortens ekonomi och mången iakttagelse på stället, saf®' manbunden med hvad man tänkt och skrifvit i andra länder öfver dell3 ämne, stadgade slutligen min öfvertygelse så bestämdt i den delen, att jafj utan fruktan, sedan jag blef omgifven af underlydande Embetsman, til* hvilka jag kunde äga förtroende, och som delade mina åsigter, vågade föll3 denna öfvertygelse, ehuru den visserligen icke då ännu var öfverensstär®' mande med föreskrifterna och de rådande opinionerna.
Professor Ribbing, med hvilken Doktor Ljungdahl instämt, har uti en inom Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 54), af anförda skäl och under åberopande af den väsendtligt förändring i skollärarnes ställning, som genom borttagandet af deras rätt till dubbel presterlig tjensteårsberäkning egt rum, föreslagit, att Rikets Ständer ville åt lärarne vid elementarläroverken, så adjunkter och kolleger som lektorer, på det sätt bevilja en löneförbättring, Bih. till R. St. Sami. 2 Band. 1 Haft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. att den nuvarande första lönegraden inom hvardera klassen borttoges och såväl adjunkt och kollega som lektor finge börja med den lönegrad, som nu utgör den andra, för att sedermera med samma rätt och på samma sätt, sorn nu gälla, successivt avancera till högre grad, så att efter femton års tjenstgöring, adjunkt eller kollega i lön finge uppbära 3,000 R:dr och lektor 4,000 R:dr R:mt; äfvensom att rektorernes lön efter tio års tjenstgöring måtte ökas vid hufvudstadens femklassiga läroverk till 4,000 R:dr och vid de femklassiga i landsorten till 3,500 R:dr; men enär andra Statens tjenstemän i allmänhet först efter flera års tjenstgöring såsom extra ordinarier erhålla den löneinkomst, som för närvarande står skolläraren till buds, så snart han till inträde vid elementarläroverken är kompetent, torde den föreslagna allmänna löneförhöjningen icke, på sätt motionären antagit, kunna anses vara af jemförelsen med andra Statens tjenstemän påkallad.
St:s und. skrifvelse!' till K. M., nemi.: N:o 51, ang:de upphörande i vissa fall af Svenska kustallmogens skyldighet att erlägga tull i Öresund; och N:o 52, ang:de åtgärd till arbets-häsl-racernas förbättrande inom riket. Äfvenledes upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s nedannämnde förslag till §§ i riksdagsbeslutet: N:o 1, innefattande ingress lill riksdagsbeslutet; N:o 2, ang:de postbevillningen; N:o 3, ang:de kurhusafgiften; N:o 4, ang:de Rikets sednast församlade Ständers beslutade lagförändringar, hvilka ej blifvit af K. M. i nåder bifallne; samt N:o 5, ang:de skedd omröstning öfver högsta domstolens ledamöter. Öppnades Hrr Electorers lista vid val af ledamöter i hemliga Utsk.; och befunnos följande Hrr hafva dertill blifvit utsedde: Frih. Palmstjerna, Carl Ollo; — 236. Frih. Stjerneld, Gustaf Nils Algernon, och — 1682. Hr Ehrenstam, Johan Fredrik. R. o. Ad. beslöt alt härom underrätta Exped.Utsk., med anmodan att uppsätta och till R. St. inkomma med förslag till und. skrifvelse, innefattande anmälan om såväl detta, som de öfriga RiksSt:ns val af ledamöter i det hemliga Utsk.; hvarefter prot.- utdr. ronde detta beslut genast uppsattes och justerades. Den 5 April. Vidare öppnades Hrr Electorers listor vid val af en ledamot i livartdera af Bevilln.-, Banko-, Allm. Besv.- o. Ekon.- samt Ridd.Utsk:n; oell hade dertill blifvit utsedde i Bevillnings-Utskottet: efter N:o 86. Hr Stuart, Fredrik Christoffer: N:o 1428. Hr Ridderborg, Jakob Fredr. Georg. Ba n ko-Utskottet: efter N:o 69. Gr.