Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu synes den tidpunkt hafma inträffat, dä behofmet, understödt af allmänna rösten, allwarligen hos oh kräfwer en sädan förbättring i sjelfwa Representationssättet; och hmilket sä mycket mindre bör möta nägra hinder, som det icke stär i nägot oskiljaktigt sammanhang med sädane inrättningar i Staten, som hafwa afseende pä en »verklig äganderätt, utan rörcr endast de conventionella anstalterne, som till större delen blott tillfälligt händelser föranlätit, i anseende till sammansättningen af Rikets Lagstiftande Corps. Konnngens och Folkets inbördes rättigheter, personliga friheten, de särskilde Folkclassernes förhällande till hwarannan, egendomsrätten och andre allmänna eller särskilde förmäner efter gällande Lagar och Författningar rubbas härigenom pä intet »vis, endast ett lämpligare och till ändamälet bättre tjenande sätt för Folkrepresentationen »vid Riksmöten är härtvid i fräga: och, med förutsättande af de hittills orepresenterades allmänt erkända rätt att deruti deltaga, bör wäl tvid en i sammanhang dermed oundwiklig förändring »nan heldre 35 546 Expeditioner till Riks-StLnde». »vidtaga helt och hältet det medel man anser för det bästa, än att genom, om jag sä mä säga, lappwerk blott tilt cn ringa del, kanske ock alldeles intet, winna den förbättring, som önskas. Härmed will jag likwäl ingalunda äsyfta en sädan inrättning, der hela Folkrepresentationen skulle besia blott af cn enda Corps. Flere Länders erfarenhet har lärt oh, att i sädant fall denna Corps förr eller sednare gör inkräktningar pä executiva magtens omräde, hwarutas merendels följer en strid, som leder till den ena eller andra af deha magters störtande och Landets förderf.
För att fortsätta den inslagna tankegången vill jag tänka mig, att ju längre in mot den absoluta centralstjärnan man komme bland det vimmel af världar, som genomskäres af den radie som tänktes utgå från centralstjärnans medelpunkt, dess mer skulle man på alla äller några af de närmare solsystemens världar, centralsolar äller icke, finna det högsta, rikaste och mäst utvecklade lif, som lefver på vår planet, öfverträffadt af ännu högre, rikare och mera utveckladt, samt de här på jorden förekommande antydningarne till jagmedvetande, centraljagmedvetande och centralalljagmedvetande allt starkare, allt mer tydliga och allt mer utvecklade — på så vis att allt fler personligheter kände sig icke blott som väsen för sig, utan äfven såsom ledande personligheter hvar i sin större äller mindre krets, och att ju längre in på radien man komme, desto starkare utvecklade skulle man finna en äller några personligheter, som tenderade åt centralalljagmedvetenhet, d. v. s. kände sig och uppträdde såsom allomfattande om en större krets. Jag känner mig dock här tvifvelaktig med afsende på många dylika personligheters tillvaro inom samma krets, alldenstund alltför stor trängsel af mycket omfattande centralpersonligheter inom samma krets icke synes ändamålsenlig. Dock kunde man tänka sig att de personligheter, hvilka inom en lägre, mindre och mindre utvecklad krets skulle te sig som centralpersonligheter och t. o. m. relativt som centralallpersonligheter, inom den högre, större och mer utvecklade kretsen tedde sig i förhållande till ännu högre väsen något så när som blott jagmedvetna varelser te sig i förhållande till de öfver dem stående relativa centralpersonligheterna och centralalljagpersonligheterna — äller kanske snarare att den högre kretsen tillika vore större och därför tillräckligt omfattande att gifva centralpersonligheter hvar sin egen mindre krets af underordnade personligheter att råda öfver. Min hypothes må emällertid vara rimlig äller icke, så vill jag i alla fall fortsätta den för att se hvart den bär. Man kunde tänka sig, att jämsides med allt starkare jagmedvetande, centraljagmedvetande och centralalljagmedvetande utvecklade sig allt större inre och yttre vetande inom allt vidare och vidare vetandekretsar ända upp till allvetande, d. v. s. vetande om allt som är och sker i universum.
Ständer afgifva nådigt förslag till ett fullständigt ordnande af såväl den militära som den civila helsovården i riket, hvarförinnan Rikets Ständer ansågo sig icke kunna företaga en slutlig reglering af ifrågavarande löneoch pensionsförhållanden. I följd häraf hafva ock särskilda af Kongl. Majk tillförord. 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. nade Kommittéer sedermera utarbetat och till Kongl. Maj:t ingifvit underdåniga förslag i nämnda hänseenden; men dä Rikets Ständer ännu icke lått af Kongl. Maj:t emottaga nådig framställning i ämnet, synes det Utskottet, att Rikets Ständer svårligen kunna, under afvalctan derå, ånyo upptaga denna fråga till pröfning och afgörande i vidsträcktare mån, än som föranledes af det uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof meddelade förslag, att de vid förra riksdagen beviljade förhöjda löner i allmänhet måtto på stat definitivt uppföras. Häröfver har Utskottet, hvad angår de särskilda afdelningarne af arméen yttrat sig uti en föregående punkt (Nio 24) af detta utlåtande; och, i händelse Utskottets deri gjorda hemställan vinner Rikets Ständers bifall, följer deraf, att motionärens framställning om uppförande på ordinarie stat af nu provisoriskt utgående löneförhöjningar till arméens läkare jemväl blifver af Rikets Ständer hufvudsakligen godkänd. Hvad åter motionären i öfrigt föreslagit, dels om tillökad aflöning för de vid garnisons-korpser anställde läkare, och dels om rättighet till förhöjdt dagtraktamente äfvensom till delaktighet uti de så kallade öfverskottsmedlen, innefattar frågor, af hvilka Utskottet på nyss anförda skäl, icke anser lämpligt att Rikets Ständer nu ingå i pröfning, och lår således Utskottet hemställa, att förevarande motion icke må föranleda till annan åtgärd, än som påkallas af Rikets
Majit behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallte att, i enlighet dermed, nådig proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Kongl. &laj:ts Nåd. Proposition, M 16. A,nk. till Exp.-Utsk. d. 12 Dec. 1853, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående framlidne färre Departements-Chefen i Kongl. General-Tull-Styrelsen, KansliRådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från honom ådömdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Uppbörds-Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans; Gifven Stockholms Slott den 16 November 1855. Då Kongl. Maj;t härmed till Rikets Ständers pröfning och behjertande öfverlemnar den underdåniga ansökning, förre Departements-Chefen i Kongl. General-Tull-Styrelsen, Kansli-rådet Johan David Valerii enka Aurora Christina Ingell, samt hennes fyra harn till Kongl. Maj:t ingifvit, i ändamål att vinna befrielse frän den, bemälde Kansli-råd i lifstiden, jemte åtskilliga Tullverkets embetsoch tjenstemän, ådömda skyldighet att ersätla den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér år 1857 yppade balans, anser Kongl. Maj:t sig böra i Rikets Ständers minne återföra de omständigheter, som med nämnda fråga ega sammanhang, fastän desamma redan vid flera föregående riksdagar varit hos Rikets Ständer anmälda och foranledt särskilda af Rikets Ständer fattade beslut.
M. i un'derd:het afgifna berättelser om tillståndet och styrelsen af de under deras förvaltning stående delar af Statsverket för samma lid; samt 3:o alla de K. bref, prol:r och handhr utan undantag, på hvilka nämnde räkenskaper och berättelser sig grunda. I afseende på tolagsmedlen komma inga K. bref, prot:r och handhr i fråga; l:sta punkten i nu uplästa § rörer allmänna bidrag; tolagsmedel äro icke af denna beskaffenhet, ty dermed menas de som genom skatter hafva influtit, sådane som till statsförvaltningen, eller Den 12 Augusti. 195 en och annan del af densamma inga, men ej sådane slags medel som inga till kommuner och äro underkastade de kommunala styrelsernas förvaltning. Ordalydelsen i instruktionen för R. St:s Revisorer är således stridande mot hvad här yrkats; och måste följaktligen i densamma ändring eller tillägg göras, innan R. St:s Revisorer kunna befatta sig med granskning af ifrågavande räkenskaper. Frih. Klinkowström: Med anledn. af den siste värde talarens yttrande, nödgas jag åter besvära med några ord. Frih. Palmstjerna har haft godheten tillägga mig en kännedom om motionens verkliga mening som jag får bekänna att jag icke har. Jag har ingen annan kännedom om ifrågavar:de motion än den som kan läsas på raderna. Derjemte har Hr Frilen yttrat, det jag skulle hafva nämnt, att det vore ett missbruk af tolagsmedlen att de äro använda för vissa fromma stiftelsers behof. Hafva mina ord så kunnat förstås, så har jag uttryckt mig mycket illa. Min mening har icke varit sådan, och jag förmodar icke att jag kunnat gifva anledn. lill en sådan tydning. Jag tror tvertom att dessa likasom alla andra allmänna medel äro mycket användbara till slika ändamål, och just derföre att de kunna användas dertill, anser jag det vara Ständetnes och Regeringens rätt att granska och revidera dem samt tillse att de icke dragas frän sina egentliga och allmänt nyttiga ändamål. Man har vidare sagt, att denna revision skulle vara ett hinder i Städernas kommunala verksamhet, vid hvilken dessa medel tagas i anspråk.
Efter tagen kännedom om livad dervid blifvit anfördt och efter noggrannt öfvervägande af de omständigheter och förhållanden, hvilka nödvändigt måste afses vid bestämmandet och anvisandet af hvad som erfordras och för Kongl. Majit bör finnas att tillgå för de utomordentliga utgifter, hvilka oförutsedda händelser inom eller utom Riket under tiden mellan Rikets Ständers sammanvaro kunna påkalla, får Utskottet nu meddela sitt infordrade utlåtande rörande detta, isynnerhet vid nuvarande tidpunkt, högst vigtiga, ämne. Till följd af det i förevarande nådiga proposition anförda grundlagsstadgande, har, sedan dess tillkomst, den kreditiv-summa, hvarom nu är fråga, blifvit vid särskilda riksdagar bestämd till olika belopp samt uti stadgad ordning, under riksdagarnes mellantider, i större eller mindre mån anlitad. Då Rikets nu församlade Ständer, vid bestämmandet af denna kreditiv-summas belopp under tiden intill näst härefter inträffande riksdag, torde önska upplysning ej allenast om hvad enahanda kreditiv under framfarna tider utgjort, utan äfven oin hvad deraf Jyftats, helst en sådan upplysning innefattar svar på den frågan, huru grundlagens uttryckliga stadgande, att omförmälda summa skal! vara »tillräck/ig», blifvit af föregående Ständer uppfalladt och tillämpadt, samt huruvida kreditivets älven tillförene anvisade jemförelsevis högre belopp skäligen kan anses hafva medfört deremot svarande utbetalningar. Vid 1S0Ö och 1810 års riksdag, bestämdes ifrågavarande kreditiv till 500,000 R:dr, hvilket belopp under år 1811 lyftades, för att användas till då pågående försvars-anstalter., Vid 1812 års riksdag, anvisades enahanda belopp för detta kreditiv, och blef detsamma lyftadt under år 1814 för bestridande af åtskilliga utaf föregångna årens krigsställning föranledda utgifter.
Om antagande af ytterligare en Canzlist. 4:o lnftåtnmande uti den af BondeStåndet 'beslutade underdåniga anhållan i afseende på Ståndets förhjelpande till rättigheten att lvå - 17 dnnefter sjelf utse eine Notarier, samt obehindrad utöfning deraf i framtiden; uti Ridderskapets och Adelns beslut, att de af visse couimitterade uppgifna Förslag till en förändrad organisation af åtskilige Rikets Styrelse-Verk, skulle genom Särskildta Utskottets föranstaltande befordras till trycket, samt StatsUtskottet anmodas, att till tryeknings-kostnadens bestridande utse nödige medel, samt uti det beslut Ridderskape* och Adeln samt BondeStåndet gemensamt fattat i anledning af Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förra Betänkande, röranda indrifningen af Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d. DiscontVerks ännu utestående fordringar, 5:o Öfverlemnande till ConstitutionsUtskottet, af den hos Ridderskapet och Adeln väckte fråga om tillsättande af ett särskildt ^Utskott för att utreda orsakerne och uppgifva botemedlen för den nu i flere delar af Riket och isynnerhet för Jordbruks-nåringen öfverklagade förlägenhet, rt * 6:0 Underrättelse om Ståndets beslut, rörande sättet för tryckningen af dess Protocoll och om Motions-tidens beräknande vid innevarande Riksdag. 7:0 Anmodan till ExpeditionsUtskottet, att uppsätta förslag till en underdånig Skrifvelse från Riksens Ständer till Kongl Majrf, med uppgift på de hos samtlige RiksStånden valde 666
M. tillika i Nåder framställda förslag, att vid Pastorat af 2:dra och l:sta classen en högre löne-inkomst malte bestämmas såsom vilkor, hvarförutan indragning af behaglig Lids förläning icke finge ega rum, nemligen vid 2:dra dassens Pastorat 250 tunnor och vid Pastorat af Esta chss-n 350 tunnor; så, och då ett dylikt stadgande till förmon för innehafvarne af Pastorat af de högre classerne icke öfverensslämmer med de uti ofvannämnde Kongl. Bref af år 1812 för indragningen af ifrågavarande slags spanmal föreskrifne grunder, kunna Rikets Ständer desto mindre instämma i berörde förslag, sorn, i anseende till de med Pastorat af Esta och 2:dra classerne förenade betydligare löne-inkomsler, saknaden af föilänings-spanmålen derstädes måste vara mindre kännbar, än vid 3:dje classens Pastorat. På grund häraf hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt, för deras del, medgifva, att, med ändring af hvad genom Kongl. Brefvet den 29 April 1812 uti ifrågavarande hänseende är vordet stadgadt, T 74 Expeditions-Ut skot tels Förslag lill und. Skrifvelse , A'.-o tit. indragning lill Stats-Verket af behaglig tids förlänings-spanmål hädanefter endast må ega rum vid sådana lediga Pastorat, utan afseende å den class de tillhöra, der Kyrkoherdarnes behållna löne-inkomster, beräknade efter medlet af de tio sista årens markegång, öfverstiga värdet af 150 tunnor spanmål.
Ståndet återremitterade andra yttrandet, pag. 6, angående ett nytt moment uti 3 punkten af 4 § uti Karta Sigillata Förordningen; hvad förekommer i pag. 7, i anledning af Johannes Nilssons der nämnde motion, samt Förordningens 16 §, på grund af Herr Jkallings, i afseende derå, afgifna reservation, afslog första tillstyrkandet, pag. 13, med bibehållande af nu varande stämpelafgift å tidningar, lade förbehållet vid slutet af betänkandet, pag. 15, till handlingarne, och biföll i öfrigt Utskottets utlåtanden och förslag, N:o 7, angående stämpling af spelkort och afgiften derför: bifölls. N:o 8, angående städernes Salu-accis; bifölls; och N:o 9, angående Postbevillningen; bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Banka-Utskottets utlåtanden: N:o 38, i anledning af förre Kamereraren A. Nikodemus ansökan om afskrifning af öfverränta å diskont-lån; bifölls; och Bih. till R. St. N:o 39, i anledning af Riksståndens återremiss å vissa delar af betänkandet N:o 24, med förslag till reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse.
„ 4,889: „ „ 1837 4,848: Ilvnrnl inedinnl utgör II:dr 4,964, 8^ne8 den Ilär llunns UjljltNgN8 till Denn-i inlLoir>8d är vi88erliF6lr keroencle pä lcontrnlcder, oelr 8yne8 väl 8älecle8 I)ui n lcuunu niecl nä«orinn<I:> 8älcei!>ed l>e>äl!>:>8; ineir i ringeencle Den liar likväl udA^ord: ar 8om Allvid 1833 . 1834 . 1835 . 1836 . 1837 . i bondand in1833 . „ 1834 . „ 1835 . „ 1836 . .. 1837 .
BancoSedlar, fordringsbevis på Svenska Banken, som •icke inlöser dem och ej heller derföre godtgör någon ränta, och hvilkas värde således ej annat kan än vara obestämdt, vacklande och merendels till försämring lutande. Desse BancoSedlar emottager den Finske Säljaren tf den Svenske köparen: i stället för att sälja sin vara på den enskilde köparens Credit, säljer han den, om jag så må säga, på Bankens Credit. Att häraf någon förlust skulle förorsakas Sverige kan jag icke finna, utom i den händelse att Banken framdeles inlöste sina sedlar till ett högre silfvervärde än det hvartill Finnarne dem emottagit; men sorn denna händelse ar föga att förvänta; så torde man i det hänseendet kunna vara obekymrad; och det är troligen icke med uträkning på förbättring af vår Vexelcours och vårt sedelvärde, sorn Finnarne gerna emottaga Svenska BancoSedlar, utan emedan de här efter behof kunna köpa varor eller vexlar för desse sedlar, som de cmedler - Den g September J'. m. tid använda såsom bytesmedel inom sitt eget Land. Sådant var törbållandet äfven den tid Finland lydde under Svensk spira, och det är lyckligt att det icke med detta Lands afträdande alldeles upphörde. Kanske håfve vi till en det att tacka denna omständighet, nemligen vårt sedlars användbarhet i Finska handeln, för det att deras värde någorlunda bibehållit sig desse sednare åren, och på det hela icke undergått en betydligare försämring än den redan nog betydliga, som Finske ej mindre än Svenske innehafvare af Bankens Sedlar eller derpå lydande fordringar måste vidkännas i följd af den stora Sedelutgifningen åren 18oy och 1810, hvarigenom på en gång desse sedlars-och fordringars verkliga värde tild mer än hälften förminskades. Man torde medgifva att de Svenske BancoSedlar som äro i Finland elier komma dit, antingen qvarblifva der eller återkomma hit. 1 förra fallet fortfar
Hvad först reservanternas förslag angår, så lörbiser jag ingalunda de fördelar, sorn deraf kunna vinnas. Den förnämsta är den att, derest nu på en gång uptages hela det lånebelopp, som erfordras lör att fullgöra de påbegyuta arbetena, skulle man kunna hoppas, att vid nästa Riksdag några nya arbeten, kräfvande nya ansträngningar från Statens sida, ej komme i fråga. Jag tillstår, att häruti ligga några chaucer, och medgifver att, i läll man med någon säkerhet kunde bygga på dessa, det vore ett starkt skäl för att biträda reservanternas åsigt. För min del hyser jag dock häremot vissa betänkligheter. Vid förra Riksdagen instämde jag visserligen icke uti de åsigter, som af Regeringen uttalades, nemi. att jernvägsbyggnadeu skulle uteslutande vara en Statens angelägenhet, och att det var af vigt, att alla de hufvudbanor, som byggdes i landet, vore Statens egendom. Men på samma gång jag anser, att de flesta banor böra byggas af enskilde, i den mån de äro eller blifva af behofvet påkallade, då Staten genom en eller annan utväg, lån, räntegaranti m. ra., kan understödja byggnadsföretagen, finnes det en väg, hvilken ovilkorligen måste af Staten byggas, och detta är den, som skall utgöra föreningsbandet mellan Sverige och Norige. Åtskilliga moln hafva visserligen skockat sig mellan båda länderna, men just derföre att dessa framträdt, och att man i Sverige uttalat hvad som under 30 k 40 år legat i djupet af Svenska hjertan, Den 15 Februari e. m. hoppas jag att derigenom det oväder skall skingras, som i närvarande stund tyckes hota föreningen. Det är af vigt för Sverige att föreningsbandet genom jernvägarne blir fastare tillknutet, det är af vigt att, i händelse af politiska förvecklingar, de förenade staterna må kunna hastigt sammandraga sina stridskrafter.
Man kan således icke vänta, att ett antal af 5,000 frivillige skulle anmäla sig, och man blefve följaktligen, örn detta antal ovilkorligen skulle uttagas, utan allt tvifvel nödsakad att genast, tillgripa lott ningen; om deremot de första åren liestämdes ett mindre antal, r. ex. 2,500 man, eller \ i stället för j af årsklassen, synes det mig sannolikt, att detta antal frivilliga med mera lätthet skulle erhållas; hvarefter, och sedan erfarenheten lärt de beväringsskyldig», att den fruktade exercistiden lätt nog ginge förbi och att 62 R,:dr sålunda lätt förtjenades. antalet kunde småningom ökas till det erforderliga af 5,000. På detta sätt tind vekes också den olägenhet, som Utskottet rätteligen förutsett kunna blifva en följd deraf att j af de beväringsskyldig^ ut,t oges. nemligen att husbönder tvekade att i årstjenst antaga ynglingar af en viss ålder, af fruktan att de kunde träffas af lothringen, hvilket, blir sannolikt, om hvar fjerde man sålunda uttoges. Det är sannt, att på detta sätt komme att dröja något år, innan det erforderliga antalet af 25,000 man mera öfvad krigsförstärkning erhålles; men en ny institution blir aldrig straxt fullfärdig. En öfvergångsperiod måste eg a rum, och då Utskottet icke ansett sig böra tillstyrka upphörandet af den allmänna beväringsexercisen, blefve, äfven under öfvergångsperiodcu, förhållandet alltid något bättre än nu. Skulle man derjemte möjligen finna sig kunna minska r. ex. ett åi' af de föreslagna fyra för den större öfningen, eller något inskränka rekrytskolan för dem, som redan visade sig hafva såsom skarpskyttar eller annorledes förvärfva! någon vapenfärdighet, så skulle äfven derigenom utsigten till frivilliga anmälanden ökas.
S i har hon v u x i t den föreniag, Som fest i aftan j r a r ha7; Och 7.iitt .hon tydt des ctjz@a rneni ?zg, Naturens tysta språk oss lär: .El ' kallan ensam ger åt floden Dess makt att hän mot Aafvet gå, Om e j med handling fast forbundtvz ' A i ~ t tanken aldrig n~dlet m. ?. Finns erzigk.etens t d d i banden De brista icke, som man vet. Att en beror zrta f de andra, Det hela u t a f en och hvar, Yi k.äiz7za !etta,?) h a. viS ' rz7zer; Och d&amp;i städs v å r styrka var. ' 0111 g a m v i vaga, sy och %afva, Om rita eller räkna tal; Oni v i i styrelsen fått s a k, Om vied paketerna vi g;, H v a d mer! Vi äro alla delar A f ett gemensamt helt aa&amp;. ' Mi Handarbetets v i h e r Zcfva Och verka, so? ?z forztf de gjort, Och ' nar en gång vi s e g h rcfva M 2 andra strayva i ?mzerfuz ' t Att frärttja fos terlatcdska syften, Att fillo i&amp;eh kraf; Och att de rika skatter öka, Som tankens kala åt oss gaf. Meddelanden frhn Fredrika-B~emerFörbundet, S tipen~ef~nBergna. På grund af testamentariskt förordnande af framlidna fru Sopliie Adlersparre, född Leijonhufvud, liar till Fösbundet öfverlarnnats ett kapital af kr. 5,000 under benämning LeijoizhufvudAdlerspa~rska stipendiefo ?zden. Af kastningen Af niiinnda fond skall inom vissa af testator bestämda släktled utg.8 som yrkeseller studiestipendier %t kvinliga medlemmar af släkterna Leijonhufvud och Adlersparre. Allmannor Stbendiefonden.
– För all del, min nådiga, protesterade svensken, då Louise och han flämtande hunnit upp miss Hyne – ett litet tillfälligt illamående – jag ger er mitt ord på, att ni absolut ingenting har att frukta, jag tillåter inte, att ni tar ett steg längre på de här farliga gatorna ... – Jag fruktar Chicagos gator mindre än svenska gentlemän, svarade miss Hyne kort och melodiskt – godafton min herre. Följande en hastig impuls sprang Louise fatt henne. – Får jag gå med? – Naturligtvis. De gingo framåt snabbt, nästan muntert. – Får jag hålla er hand? sade Louise barnsligt. Hon kände en egendomlig ro, och kvällsluften svalkade härligt hennes brännande hufvud. – Visst, visst – sådan liten lustig toka ni är! – Den unga flickan tog skrattande fatt om hennes fingertoppar. – Men amerikanerna dricka i smyg, säger folk – började Louise, som plötsligt tyckte, att hon kunde säga hvad som helst i världen utan att missuppfattas. – Göra de? – Miss Hyne såg ned i svenskans ansikte med sin förunderligt klara, skimrande blick. – Det händer nog, amerikanerna göra allehanda dåliga saker – fast jag ... min släkt, mina bekanta aldrig hört talas om sådant, det kan jag försäkra er. – Jag vill också råda mina landsmän att dölja saken mycket väl, för det kan jag säga er, madame, att en sann amerikansk kvinna – (med hvilken ljus stolthet hon uttalade ordet!) – kan icke tåla spirituosa i sitt hus, det ligger i blodet, hon är född med afsky, med hat till sådant – vi få ju öfverse med fel ... men – det här är något annat än ett fel. Om jag en gång sett en man, som inte är herre öfver sina tankar och sin handling, så har jag sett djuret – den förfärliga fulheten – jag har liksom satt min fot på hans nacke, känt honom som underlägsen, jag kan aldrig mer tänka på honom som min like. – Åh så hårdt, ropade Louise.