Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man måste nemligen eftersinna, att sedan ett sådant mål blifvit afgjordt, får icke RiddarhusCanzliet ensam sysselsätta sig med samma mål, intill dess det blifvit expedieradt, utan efter en eller två dagars uppehåll förefalla nya plena, hvarigenom tiden således icke kan ensamt egnas åt en slik handläggning. I anledning deraf skulle jag för min del våga föreslå, att i händelse tnan önskar ett stadgande härutinnan, man a46 Den 7 Augusti e. m. kunde tilläfventyrs medgifva Riddarhus Canzliet en tid af 8 dagar, inom hvilken yttranderne borde vara uppsatta, och till genomseende tillställde vederbörande talare, hvilka skulle efter ett par dagars förlopp till Canzliet återställa dem, hvarefter Canzliet. sedermera ålåg föranstalta, att de inom i4 dagar, efter det målen blifvit afgjorde, varda till vederbörande Utskott försände. Att annorlunda bestämma någon viss tid för Talarnes granskning, anser jag vara utan ändamål, enär de fleste talare vanligen efter några dagars förlopp pläga återställa sine yttranden, och de öfrige talarne visserligen icke genom något lagstadgande, som i allt fall icke kunde af RiddarhusSecreteraren executive tillämpas, utan endast genom täta och vördsamma påminnelser lära dertill förmås. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag anser mig så mycket mera pligtig, att bemöta Herr RiddarhusSecreterarens utförliga anförande, som jag Gudnås icke kan frånkänna mig det felet, att icke alltid hafva ställt mig RiddarhusOrdningen i denna del till efterrättelse; och jag delar detta fel med bekanta, hos hvilka jag nyligen sett yttranden qvarliggande från Mars och April månader. Det är just slutet af Herr RiddarhusSecreterarens vackra tal, i hvilket jag anhåller att få instämma. Jag tror, att då RiddarhusCanzliet får 8 dagar på sig Den 7 Augusti e. m. 2 47 att uppsätta Protocollet, och Ledamöterne andia 8 dagar att justera det, ar en riktig proportion iakttagen mot de öfriga Stånden, der Protocollen vanligen justeras i nästa Plenum.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 19 September 1857. Förslag* tili Förordning, angående vilkoren för briinvins tillverkning. Art. Om rättighet till bränvins-til/verkring och tiden för dess utöfning. § 1. Bränvin må, på landel och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är enligt författningarne berättigad att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord. Öfver-Ståthållare, Under-Ståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Landseller Slads-fiskal, Polisfjensleman, Domare på landet, Borgmästare eller annan Magistratsperson i stad, ecklesiastik embetseller tjensteman, kyrkobetjent, folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande läkare, justerare af bränvins-lillverknings-redskap, bränneri-kontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embetseller tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvins-tillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 425. 313 lik tillverkning, der han ej år 1852 eller 1853 sådan idkat, i hvilket fall han å den egendom,o hvarå tillverkningen då idkades, får intill 1857 års slut densamma fortsätta.
Huset hörande personer skola hafva anslag till särskilda hofhållningar. En talare har sagt att om Furstarne skulle erhålla sina anslag medelbarligen genom Konungen, skulle de tvingas att kasta sig in i börsspekulationer m. fl. sådana saker som icke just kunde anses lämpliga eller värdiga Furstliga personer. Men jag frågar om det finnes något Grundlagsstadgande eller något vilkor för sjelfva anslaget, som hindrar en Furste alt göra detta ändå. Således tror jag icke heller att detta skäl håller streck. Man har ytterligare sagt, att de Furstliga personernas ställning vore helt annorlunda än andra enskilda medborgares, emedan dem vore förbjudet mycket, som är andra tillåtet. Detta medgifver jag; men man måste väl också medgifva, att de hafva företrädesrättigheter, sorn ingen annan har. Den svåraste inskränkningen som är dem pålagd, svårast emedan den gäller en af menniskans heligaste rättigheter, är den att de icke efter eget behag kunna välja sig en maka. Men kan denna inskränkning betalas vare sig med penningar eller lifgeding eller särskild hofhållning? Denna inskränkning må vara nödvändig för den monarkiska principen, jag anser den dock olycklig i många fall. Då jag således icke funnit något af de skäl, som blifvit anförda, vederlägga den åsigt, som i motionerna uttalas, förenar jag mig med dem, som yrkat afslag å Utsk:s Betänk, i denna punkt och bifall till Frih. Cederströms framställning. Hr von Francken, Au g. Alfred: Det kan visserligen anses förmätet af mig att upträda, då så utmärkta män, som Gr. Anckarsvärd och andra redan klart och tydligt uttalat sina åsigter samt bevisat deras riktighet. Men jag anser som en skyldighet för hvarje representant att öppet gifva tillkänna hvad han i denna fråga tänker, och jag tror och vet att många på jjdetta rum finnas, som hafva samma öfvertygelse som jag, ehuru de icke våga uttala den. Detta kan jag dock icke annat än på det högsta ogilla; ty E. o. Ad. sammanträda för att öfverlägga om landets väl, och då få inga konsiderationer komma i fråga: tjenst och relationer få icke hindra en IV. II.
» 3,200 — » 2 Fanjunkare, å 900 » i ,800 — X> 2 Förste Sergenter, å 350, jemte portion med tillägg af 12 öre å 0,60 — 219 » 1,138 — » 6 Andre Sergenter, å 250, jemte samma portion » 540 — » 8 Vice-Korpraler, å 30 240 — Summa årlig underhållskostnad Rdr 273,591: 04- Förblefve sqvadrons-organisationen den nuvarande, med 100 man på hvarje värfvad sqvadron, komme uppsättningen af 400 man värfvadt kavalleri att kosta staten ej obetydligt mera. Ofvan upptagne omkring 1400 man måste då fördelas på 14 sqvadroner. Befäl till ytterligare 2 sqvadroner erfordrades, för hvilket befäl (se föregående beräkning) kostnaden stiger till 27,472 Rdr. Dessutom kunde vid de svagare sqvadronerna icke samma antal hästvakanser få finnas. Åtskilliga gånger har visat sig att med det nuvarande, il vakanser på sqvadron vid Lif-gardet till häst och 16 å 17 vid Husarregementet Konung Carl XV, sqvadronerna svårligen kunna hållas vid en styrka af 72 man i ledet, hvilken är den minsta de för god exercis behöfva. Detta antal kan således icke ökas. Om nu af de 4 sqvadronerna 2:ne införlifvades med hvartdera regementet (minst 2 böra af militära skäl med Lif-gardet till häst förenas) skulle således vakansernas antal uppgå: vid Lif-gardet till häst till 11x6 66 vid Husar-regementet K. Carl XV till 6 : 8 23 hästar måste således under fredstid ytterligare uppsättas. Efter medelpris för båda regementena, utgör årliga kostnaden för remontering, furagering, sadelmunderings-underhåll, samt skoning 317,06 på nummer eller för 23 nummer 7292,38.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter. propos.: Den som bifaller att, såsom Bevilln.Utsk. föreslagit införseltullen å fläsk nedsättes till 36 sk. Lg, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. införseltullen å fläsk böra bestämmas till 1 r:dr Lg. 21* 324 Den 2 Juni e. m. Efter voteringens slut, befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 17. Nej — 19. H. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ Gil 11 e. m. In fulem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 3 Juni 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för d. 24 sistl. Maj. Företogs val af Bänkman inom 13:de Bänkm:s-afd:n efter N:o 743. Hr Crafoord, fullm. Hr Björnstjerna, Johan Magnus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedd: N:o 833. Hr Werdenhoff, fullm. Hr Tham, Sebastian Mathias. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 13, ang:de Tullbevillningen; hvarvid bland de punkter, hvaröfver B. o. Ad. förbehållit sig att serskildt besluta, nu förekom. 17:de punkten, ang:de artikeln garn. Efter uppläsning af första delen af Utsk:s utlåt, i denna punkt, ronde ofärgadt bomullsgarn, yttrade Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag hemställer om ej läsningen kunde få afbrytas här; och om man ej kunde särskildt få företaga frågan om det ofärgade bomullsgarnet?
" To " (lin) användes numera nästan aldrig enbart, utan blandas med bomull till civäl lakan och duktyg som undepkläder livarför kunna de ej uppgifva, säga blott att de unga nu för tiden ej vilja hafva enbart ' to '. Boniullsklädningar användas icke häller numera, utan klädriingarna väfvas af victoriagarn, ehuru de gamla med saknad tala OM hur starka deras bomullsklädningar vor0 - men " de brukas icke nu för tiden. ' Några egendomliga mönster eller annan fornslöjd har jag icke sett här, utom deras häst-täcken, soni väfvas af " to ' och nöthår, ofta i mycket vackra mönster - och vid ett par gamla gårdar grindar nied drakhufvud. Gummorna, i synnerhet, bli niycket glada, när man uppskattar den gamla slöjden och de gamla bruken; och en gumma fröjdade sig högeligen, när hon sag mig i hemniaväfd bomullsklädning och upptackte att till och med banden pQ den vor0 hemmaväfda. Flickorna t ' 5 tidigt läras att sy och sticka o. s. v. De rikaste bonddöttrar såväl soni de fattigas flickor taga tjenst som pigor. SA niiinga, soni behöfvas, tjena hemma, och då h a de ingen annan piga; de, som ej behöfvas hemma, taga tjenst hos bönder, och ändå hällre hos herrskap. Likaså sönerna. Pigorna arbeta - *! Allmogens indelning af botaniken. ute med, och är det hriidtoni deltager äfven hustrun i liöräfsning o. s. v. Häraf följer att tjenstfolket är fullt ut lika mycket aktadt som husbondefolket, och ingen skilnad göres mellan dem. En bondhustru talade om för mig skoin niigot märkvärdigt, att i en församling i Vestergötland var tjenaren intet " exmerad ' (estimerad), så en piga ' fägnades " aldrig så mycket som en annan, när hon koiii bort; och en bonddotter tjenade aldrig, utan flyttade till staden och blef sömmerska. Och detta fann hon högst ofattligt.
Härefter hafva större possessionater och större jordbruksägare fortfarit att afhysa sina hemman och torp under hufvudgården och inrätta, med tillhjelp af nybyggarnes afkomlingar, nu s. k. stattorpare med hustru och barn, (för att ersätta arbetsstyrkan), som tilldelas blott husrum med en liten kålgård, samt för 1 å 2 personer sparsamt beräknadt underhåll, hvadan föräldrarne gemen - Den 8 December. sarai dagligen vid vanlig arbetstid, för erhållande af någon tillökning lill föda åt barnen, måste tidigt lemna deni utan vård och tillsyn, då dessa kräk, sig sjelfva lemnade, kanske hela dagen* med några potatis och litet vattenvälling sig få lifnära, och efter eget tycke äga full frihet alt söka sällskap med äldre, redan i hög grad vanartiga barn, hvadan en så tillväxande generation är tvungen att hörja sitt lif med tiggande och sluta som större eller mindre samhälls-störare Och förbrytare, och föräldrarnc, vid aftagande arbetsförmåga, placeras utan villkor till värd och underhäll på andra jordbrukares bekostnad, som ej tillstyrkt eller dragit nytta af deras arbetsförmåga, då deras afkomlingar öka de legioner förbrytare, som nu i fäderneslandet hota med förstörande af husligt lugn och äganderätt. Till möjligt förekommande af en för fäderneslandet så hotande ställning, så, ehuru ingripande uti äganderätten, som ovillkorligt mäste vika för allmänt väl, får jag inför nu församlade R. St. föreslå, att det nu så allmänt antagna stattorpareoch proletär-systemet inom utsatt kortaste tid, måtte förändras antingen genom upprättande af behållne jordtorps anläggande, eller med ogifte tjenstehjons biträden, sköta sina utvidgade jordbruk, eller också genast åläggas att genom antaglig garanti, med säker inteckning uti fastigheten på eget ansvar förbindas att hvarken fader, moder eller barn af sådane under svältkur bragte familjer i all framtid, hvarken genom tiggande eller något behof, komma dess sockengrannar till last och tunga, samt likaledes deras barn få en sedig och christlig uppfostran, och hvaröfver nu tillsatte skoldireklioner skulle taga den nogaste uppsigt till verkställighet.
Hr Cederschjöld har yttrat, att då den förändrade redactionen till 72 §. finnes intagen i lagförslaget, och då i motiverna till 1 §. står, att om samma redaction blir antagen, denna 1 §. icke behöfver uti banklagen införas, men att den i annat fall bör qvarstå; så har sådant gifvit honom anledning till ilen farhåga, att Utsk. möjligen kunde tillstyrka bifall till banklagen i dess nuvarande skick, att R. St. kunde bifalla detta betänkande och att slutligen Konungen skulle dertill lemna sin sanction. Den värde ledamoten ar dock sjelf ledamot af Constit.Utsk. Den n Mars e. m. 169 Dylika farhågor skulle kunna liemtas af hvarje motion, som göres, af hvilken grundlagsstridig framställning som helst; Utsk. skulle kunna till R. St. inkomma med förslag tillförändringar i grundlagen, icke för att hvila till nästa Riksdag, utan för alt vidden innevarande afgöras. Sådant är visserligen bland möjligheternas tal; men jag vill erinra den värde ledamoten i Constit.Utsk. derom, att grundlagen uti Reg.Frs 106 §. förvarat samma Utsk. rättighet att ställa den Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt en olaglighet, under tilltal, och att således han nu bör vara en af dem, som minst hysa farhågor för en sådan laglöshet. Jag förnyar min begäran om remiss till Lagoch BancoUtsktn. Gr. Cronhjelm: Det är med smärta, jag hört Hr Cederschjöld uppläsa de omnämnda motiverna till banklagförslaget. Det förslag till remiss, jag framställt, har skett just för att vinna en möjlighet att kringgå dessa olycUiga motiver, som åtföljt I\. RI:s Propos. och som innehålla, att om 72 §. icke lili grundlagsenlig väg blir antagen, bör den dock intagas i banklagen. Jag hade önskat att låtsa, som örn jag aldrig läst dessa motiver, och af denna orsak hade jag vidtalat flera af mina vänner att ej på detta rum nämna dem.
— Har han gifvit befallning, att jag ej får komma in? — Han har gifvit befallning, att han ej på vilkor vill störas. Edmée gick fram till Duroc. Hon lade begge händerna på hans skuldror och såg honom fast in i ansigtet med sina stora, feberglänsande ögon. — Svara mig — ärligt. Ni vet, för mig gäller det lif eller död, jag kan icke bedragas nu. Är det hon — Madame Fourès? Duroc ryggade ett steg tillbaka. Han lossade sakta hennes händer med nedslagna ögon. General Bonaparte har önskat att tala med henne, sade han. Edmée hade vändt sig om. Hon hade plötsligt blifvit stilla, glansen i hennes ögon var som utsläckt. Duroc tyckte, han såg henne vackla, när hon gick mot dörren. Han skyndade fram till henne. — Mademoiselle de La Feuillade, ni gör honom orätt i era tankar! sade han allvarligt. Hon smålog. I mina tankar Jag vet inte. Anne Charlotte Leffler, duchessa di Cajanello INLEDNING. När jag blir 70 år skall jag skrifva min biografi», skref Anne Charlotte Leffler för några år sedan. »Och att jag aldrig skall uppfinna någon intressantare, mer psykologiskt märkvärdig, mer komplicerad roman än den, det är säkert. Det går med mig som med George Sand – hon har aldrig skrifvit någon intressantare roman än sitt lifs historia – och ändå har hon där dolt och ljugit bort det intressantaste, men det skall jag inte göra.» Denna uppriktiga själfbiografi blir aldrig skrifven. Andra pennor än hennes egen komma att teckna A. Ch. Lefflers lif, när tiden är inne för en sådan fullständig skildring. Den samtida minnesteckningen kan ej meddela, ej ens antyda allt. Den kan därför ej ge en hel bild. Men en nära stående kan lämna stoff till en senare, fullständig biografi och hindra en framtida felteckning af bilden, genom att nedrifva samtidens, på lösliga grunder uppförda, konstruktioner af en personlighets skaplynne. Fullt kan man ej lyckas häri, då man, af berättigade hänsyn, bindes att endast medtaga vissa drag ur en nyss lefvande personlighets lif.
Sådan är allmänna opinionen; och jag beklagar på det högsta, om Konungen skall vara omgifven af sådana rådgifvare, sorn Hr v. Hart - I 38 Den 3 Nortmber c. m. mansdorfF, hvilka således, med eller utan afsigt, fördölja sanningen för Honom. Men denna sanning kommer att på ett bedröfligt sätt visa sig, och jag önskar, att den ej måtte komma att visa sig på ett sådant sätt, som äfven skulle väcka Hr v. Hartmansdorff. Hr Rosenblad: Med all aktning för hvar och ens enskilda opinion, öfvertygad, såsom jag önskar vara, att hvar och en grundar den på egen öfvertygelse, och utan att låta skråma mig af de farhågor, den siste talaren förespegla!, kan jag icke annat än instämma med de talare, som yrka bifall till K. M:s nåd. propos. oförändrad. Jag tror, att hvar och en, som gör sig mödan att följa sakernas gång från 1809 till närvar, tid, icke skall hafva svårt att finna, hvarifrån de brister härleda sig, som nu öfverklagas. En till StatsUtsk. vid sisth riksdag afgifven utredning visade, att summan af hvad som afprutats på begärda anslag för krigsmateriellens behof sedan 1809 uppgick till 18,000,000 r:dr. Betraktar man derjemte, att denna summa icke är detsamma nu som då, att 1 r:dr specie icke är detsamma som 1 r:dr banco, så synes mig, att statens bidrag till krigsbehofvet är icke större, utan snarare mindre; ty landets skatter äro vida mindre nu än då, helst ingen enda afgift blifvit förhöjd, under det mången blifvit upphäfd eller nedsatt. Af dessa anledningar finner jag mig föranlåten att bifalla K. M:s propos:n. Hr Hjerta, Lars Joli.: Jag bekänner, att jag var bland dem, som förundrade mig öfver H. Ex. Gen.adjutantens yttrande, att Ständerna, utom vid sista riksdag, ej gifvit något till försvarsverket sedan 1812.
Kvinnlig simkonst — ett 35- och ett 25-årigt minne. I slutet af juli månad 1859 öppnades den första simoch badinrättning i Stockholm för fruntimmer. Det är den nuvarande fruntimmerssimskolan vid Skeppsholmsbron. som sagda år byggdes å pontoner och förankrades i Kastellholmsviken, nedanför den plats, där nu Svenska segelsällskapets villa är uppförd. Därifrån fördes den till sitt nuvarande läge 1870. Fröken Nancy Edberg, som kan räknas såsom den första simlärarinnan i Stockholm och som inlagt stora förtjänster om simkonstens utveckling bland de feminina släktet, började redan 1853 att i en mindre bassäng å Djurgården meddela undervisning i simkonsten. Att få en egen fruntimmerssimskola till stånd visades intet intresse för, trots den goda hjälp, som framlidne professor F. A. Cederschiöld egnade åt denna tanke. Men en simuppvisning, som fröken Edberg lät föranstalta i den gamla Giörkeska simskolan 1858 med sina elever, väckte då så stort deltagande, att redan år 1859, som sagdt, den första fruntimmersskolan i Stockholm blef byggd. I flera af Sveriges landsortsstäder voro förut fruntimmerssimskolor anlagda, såsom i Jönköping 1852, i Norrköping och Vestervik 1855, i Linköping 1856, i Nyköping och Marstrand 1857, i Göteborg och Vexjö 1858 och i Halmstad 1859. Tio år efter Stockholms fruntimmerssimskolas anläggning, eller år 1869 i augusti, d. v. s. för snart 25 år sedan, egde den första simpromotionen för fruntimmer rum i simskolan vid Kastellholmen under ledning af framlidne simläraren A. F. Longström. De föregående simprofven, som aflades af fröknarna Dorothea Carling, Cecilia Grafström, Mimmi V o l - fenstein, Sigrid och Hulda Englund, utfördes på sommaren 1869 mellan södra landet och stora simskolan å Manilla.
Skolegodsfogde-tjensten kunde indragas vid innehafvarens afgång och arrendet af hans boställen, ett halft mantal Wettersmålen och ett halft mantal Stenkilstorp, jemte öfriga löneförmåner tillfalla Staten och tillsynen öfver hemmanens häfd åläggas kronobetjeningen; 3:o att hemmanen blefve i allmänhet bättre käfdade; 4:o att rättvis fördelning af arf efter föräldrar, sorn innehaft skolegods-hemman, måtte möjliggöras; 5:o att en mängd tvister och rättegångar om åborätt emellan slägtingar måtte undvikas, på dessa grunder och för att vinna dessa fördelar, jag vördsamt föreslå: det Rikets Ständer måtte tillstyrka, det åbo, med stadgad åborätt å Wisingsö skolegods-hemman, måtte tillåtas att, på för sådana köp vanliga vilkor, till skatte köpa sitt inuehafvaude hemman. Om remiss till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ankålles vördsamt. Stockholm den 19 November 1862. J. Janzon. Af Kongl. Hofpredikanten P. Lithner: Angående lönejörhöjning Jer Lärare vid elementar-låroverJcen. Bland föremålen för Rikets Ständers synnerliga välvilja och frikostighet har utan tvifvel olementar-läroverken under de sistlörflutna riksdagarne intagit ett af de främffa rummen. Bestämda och efter viss tjenstetid stigande löner hafva blifvit lärarne med betydlig uppoffring från Statens sida beviljade. Det torde derföre anses obefogadt och förmätet att nu åter och det så nyligen efter fastställandet af nu gällande lönestat yppa nya eller vidsträcktare anspråk.
Innestående aflöningar, samt fordringar för underhållet vid Sjukhusen , Fragter, Hyror och äldre I.everanser, vagar Krigs-Comitéen underdånigst anhålla, att Eders Kongl. Maj:t , genom ett större anslags beredande, täcktes sätta KrigsComitéen i tillfälle att besörja de mest angelägna liqvider; hörandes Krigs-Comitéen vid detta tillfälle icke förbigå att i underdånighet nämna, det åtskilliga leverantörers fordringar löpa med renta, och att dessa fordringars fördröjda liqvi. derande således öker Kronans utgift. KrigSr Comitéen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernädigste Konung! 'Eders Kongl. Majus underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter Fr. Tersmeden. F. G. Billberg. Joh. Helin. P. G. Welin: Stockholm d. ra Maj 1815. And. Levini Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 2g Ma|^ Vördsamt Memorial. J^iksens Höglofl. Ständer hafva vid sednaste Urtima Riksdag, i anledning af då varande läanco-Utskottets uti Memorial af dea 8 Juli 1813 Den 2 9 Maj. 531 s8l2 gjorda hemställan, medelst Rrotocolls-XTtdrag'äf den iti, iS och 21 i samma manad, bi.' fallit, att 1 den händelse en synbar svårighet i allmänna penni ngeröfelsen, genom Bancosedlarnas successiva förmindskning, skulle före nästpåföljande Riksens Ständers sammankomst inträfr fa, den hos. Riksens då församlade Ständer sökta tillökning af 200,000 R:dr å Manufactur-Discon. tens i Banken anslagna Lånbiträde, finge vinna ett för Manufacturernas bestånd nödvändigt afseende.
Jag har ansett att §. 15 af Utskottets förslag hordt utgå och i dess ställe införas en §. af detta innehåll: ’’Brister Banken uti åtagne förbindelsers uppfyllande, anses dess octroy förverkad och Bolaget uti edes; hvarefter ulgifne Sedlar, Invisning»? eller Depositions-bevis löpa med 6 procents ränta till dess de inlösas.’’ Bill. till K. St. Bancooch Lag-Utskottens Betiinkanclej N;0 z. 1 N:o 2. Ank. till Exp. Utsk. d. a5 Augusti, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckte frågor om uppluifvande af Förordningen den 27 yl pr il i~42j oc'b Förklaringen den 4 Juli 1745* angående förbud emot Guldoch Silfvermynts utförande utur Riket samt nedsmältande och förvandlande Från Välloflige Borgare-Ståndet har lill Lag-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Ii. F. Christierson väckt motion, att, då Kongl. Förordningen den 27 April 17/p samt Förklaringen deröfver af den 4 Joli 1745, angå ende förbud mot guldoch silfvermynts nedsmältande, numera, till följd af de i senare tider tillkomna allmänna stadganden i Rikets myntväsende, derigenom hvar och en blifvit upplåten fri och oinskränkt disposition jemväl öfver hvad han i mynt egde och sådant äfven finge exporteras, ej syntes fordra tillämpning af deruti utsatte neslige straff utaf böter och landsflyktighet, berörde lagbud, hvilka, såsom ännu bibehållne, kunde missleda till åtal, måtte varda upphäfne, eller, derest giltiga hinder deremot molte, strafT-bestämmelserne ändras i öfverensstämmelse med hvad närvarande lid och förändrade förhållanden kräfde. Som Lag-Utskottet ansett denna motion jemväl böra af Banco-Utskotlet behandlas; få Utskotten gemensamt Utlåtande deröfver afgifva.