Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Sveriges ”lag och laga stadgar” måste hafva sin gång. Konungen får dock icke egenmäktigt ingripa i domaremaktens utöfning ■— icke tillvälla Sig rättigheter, som äro domstolarna ensamt förbehållna. I samma mening heter det vidare: ”Konugen bär ingens samvete tvinga eller tvinga låta, ulan skydda hvar och en vid fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer i1'1 Det är af sjelfva sammanhanget klart, att här talas endast om hvad Konungen eger göra och låta. Han -— Konungen — bör (naturligtvis i öfverensstämmelse med ofvanför i §:n anförde ”Sveriges lag och laga stadgar,”) skydda hvar och en vid fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer. Konungen bör alltså, Sjelf, genom sin högsta ombudsman Justitie-Kansleren eller andra embetsoch tjenstemän, tillse, alt enhvar får tillgodonjuta den rätt honom enl. Svensk lag tillkommer. Tillägget: så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, är ganska märkeligt. Långt ifrån att lemna något stöd åt deras mening, hvilka anse en oinskränkt religionsfrihet vara genom 16 § Reg.F:n i Sverige grundlagd, synes detta tillägg utvisa, att Konungen, om någon störde samhällets lugn eller åstadkomme allmän förargelse genom sin réligionsutöfning, änskönt denna i och för sig icke vore stridande mot Svensk lag och laga stadgar, skulle kunna, utan domaremaktens mellankomst, förvägra honom det skydd, i och för sin religionsutöfning, hvilket Konungen, jemnlikt 16 § Reg.Fm i allmänhet åligger. Så läser, så förstår jag 16 § i Reg.Fm, och jag bet villar, att de mest ”rättsinnige och kunnige jurister” kunna annorledes Den ii) December. 327 upfatta och tillämpa densamma. Det vissa är, att veterligen aldrig någon domstol såsom grund för ett utslag åberopat denna §. Någon af behörig myndighet afgifven förklaring, innefattande att den bör annorlunda förstås, finnes ej eller. Val bar Frih.
Robsahm^ S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition af dea 2 1 sisth Juni, angående etc ytterligare tillägg i 9 Gap. 6 §. Jäandels-Ealken. Ut supra. Ex Protoccrllo Carl Magn. Robsahm, S. i>. Vid förnyad föredragning af Stats-Ut* skottKts den 20 Juni afgifna och den 28 pä bordet lagda Utlåtande öfver anmärkning vid $:te bBamlet. 2- dess \ Defi 2 Juli. dess Betänkande om medel till större sundhet i Städerna , lät Eorgare-Ståndet vid samma Utlåtande bero. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. I). Lät Borgare-Ståndet bero vid hvad Lagutskottet uti ett den 27 Maj afgifvet och den 28 Juni på bordet lagdt Memorial sig ytterligare utlåtit uti frågan om förhöjning i Nämndemäns dagtractamente rn. nr. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. o S. D. Återremitterades, i anledning af deremot gjorda anmärkningar, Lag Samt Allmänna Besvärsoch Oeconorrii-Utskottens gemensamma Betänkande af den 16 Juni, sorn sedan den 28:de hvilat på bordet, angående strömrensningar och vattenverk. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn,. Robsahm. S. D. Uti ett ifrån den 28 Juni på bordet livilande Memorial af den 21 i samma månad, hade Allmänna Besvärsoch Oeconomi-Utskottet besvarat de inom Borgare - Ståndet gjorda an märk 11 imtar emot Utskottets Betänkande om Krono - Den a Juli. Krono-brefbäringen; och lät BorgareStåndet nu, vid förnyad föredragning , vid det ytterligare Utlåtandet bero. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. U.
Utan att en sådan grund stadgas och iakttages upphör hela ändamålet af Författningen, oell för det nöjet att göra Nådebevisningär, skola Riksens Ständer med tiden finnas hafva ådragit sig ökade bördor; — Det är för att, undvika detta, det är för att göra Författningens tillämpning enlig med dess Esprit, och för att i detta afseende stadga grunder, hvilka må tjena till ledning för kommande StatsUlskptt, som jag, utan att för öfrigt äga någon kännedom af von Schewens Sterbhus eller de Barrnhertighets-inrättningar, hvartill han donerat sin betydliga förmögenhet, ej kan annat än anse den hjelp, som skulle dessa sednare tillkomma, vara obehörig, då den skedde på Statens bekostnad, och emot en grundsats, hvars åsidosättande i framtiden, skulle kunna för Staten medföra en skadelig påföljd, då den tillintetgjorde Författningens ädamål och verkan, och det är i följe häraf, som jag tror mig böra tillstyrka afslag på StatsUtskottets Betänkande och att von Schewens Sterbhus må förklaras oberättigadt att utbekomma den af honom under dess lifstid outtagne Pension, hvilket Hög välborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens, samt Höglofl. Ridderskapet och Adelns upplyste ompröfvande, ödmjukast underkastas. Herr PåhlmanOtto Fredric: Som jag icke tror mig böra bysa någon annan tanka nu än den jag förut framställdt i StatsUlskotlet, torde mig tillåtas förklara, att, ehuru Riksens Ständer otvifvelaktig! äga rättighet att afslå den Den 24 Januarii. 271 af aflidne BegeringsRådet von Schewens Sterbhus sökte Restitution, anser jag likväl för min del att, sedan frågan, på grund af 1812 års Författning, Blifvit af Kongl. Maj:t till Riksens Ständer öfverlemnad, bör man icke till StatsYerkets förmon begagna en Persons uraktlåtenhet, att inom behörig tid uttaga sin Pension.
Guldtörsten var således en orsak till kriget; det säger oss myten, det bekräftar hjeltelifvet. Men icke guldtörst allena, utan äfven äregirighet och qvinnokärlek äro orsaker till kriget; det säger oss äfven hjeltelifvet, och en annan myt bekräftar det. Denna myt är berättelsen om Hild (fn. Hildr), som finnes i åtskilliga sagor, hvilka alla äro mytiska, änskönt de bära en historisk drägt. Hildr f., krig. Myten är i korthet denna. Loke stjäl från Fröja halskedjan Brising (sid. 67), och lemnar den åt Odin. För att återfå kedjan måste Fröja, i öfverensstämmelse med Odins uppstälda vilkor, uppväcka ett krig mellan två mäktiga konungar, som evigt skulle vara. Konung Högne hade en dotter, Hild, som bortröfvades af konung Hedin. Högne förföljer Hedin och träffar honom på Hå-ö (nu Hoy), der de kämpa till gudarnes skymning, i det att Hild hvarje natt åter uppväcker de fallne. Valhall (fn. Vallhöll) heter den guldstrålande sal, hvilken höjer sig i Gladsheim, den femte himmelsboningen. Dit komma efter döden alla, som falla i strid, och der herskar Odin som Valfader (fn. Valföðr). Med spjutskaft är huset bjälkadt, med sköldar salen täckt, med brynjor bänkarne strödda. Till kännetecken hänger en ulf vestan för dörren, och deröfver sväfvar en örn. Af blixtrande svärd upplyses salen, och om hans storlek kan man göra sig en föreställning, då man får höra, att der äro 540 dörrar och att 800 hjeltar på en gång kunna gå ut genom hvarje dörr. Utanför Valhall sträcker sig den strålande lunden Glase (fn. Glasir); allt hans löf är det röda guld. Borgen har sitt hägn, och Valgrind heter den port, genom hvilken man kommer in deri. Valhöllr, af valr, val, urval, de utvalde hjeltarne, och höll, hall (eg. rummet mellan husets båda pelarrader), sal, borg.
Som emellertid, på sätt härnedan vid Fjerde hufvudtiteln om förmäles, Kongl. Maj:t i nåder föreslagit Rikets Ständer, att det till Kongl. Maj:ts disposition hittills ställda öfverskott af indelningsräntorna vid Bohus läns regementes södra bataljon från och med början af nästa statsregleringsperiod måtte indragas tili statsverket, för att till statens utgifter i allmänhet användas, och då detta öfverskott, hvilket hittills levererats af Statskontoret till Krigskollegium, utgjort för åren 1858—1861 sammanlagdt 28,911 R:dr 50 öre, eller årligen i medeltal 7,227 R:dr 87 öre, anser Kongl. Majit den Kronan behållna delen af ordinarie räntan böra ökas med motsvarande belopp eller i rundt tal 7,000 R:dr och således utföras med 2,057,000: — Transport R:mt R:dr 4,768,800: — Kongl. Maj:ts Nåd. Tiondespamnålen, så vidt densamma är indelt, beräknades år 4858 till 631,025 kubikfot, motsvarande 1,262,050 R:dr » 1860 » 633,625 » » 1,267,250 » . Härtill kommer nu kronobonden för Gotland, hvilken tionde, såsom anslagen åt presterskapet derstädes, tillförene hvarken i kronoräkenskaperna eller i riksstaten varit intagen, men från och med 1859 blifvit i de förra uppdebiterad, utgörande 23,053 kubikfot 5 kannor. Om till den år 1860 beräknade spanmålsqvantitet 633,625 kub.fot lägges nyssnämnde tionde 23,053. 5 k:r, blifver beloppet af den indelta tionde-spaninålen 6,56,678. 5 k:r.
Måhända vore det ock nyttigt, att sådane Odlings företag, som stå i sammanhang med enskiften, äfvensom Odlingar af större mossar och kärr, företrädesvis understöddes, och att om icke hela nu varande fonden ^13, slika företag ansloges, återstoden då användes på så sätt, att densamma i annan väg komme Landtmannen till godo, nemligen genom Fastighets-lån , dem jag för min del tillstyrker. Det torde väl vara i prin«- cip sannt, att fastighets lån ej äro så särdeles enlige med en Banks rätta functioner, men de hafva emedlerid ägt rum i en tidpunct, då Landtbrukaren kunde påräkna en mera säker, mera förmånlig afsättning, de hafva derföre nu, Deri 19 Julii é. m. 1021 under alldeles motsätta förhållanden, blifvit så mycket oumbärligare för hans trefnad och bestånd. Ingen period kunde väl vara mera otjenlig, än den närvarande, att beröfva Landtman» nen ett understöd, som Bergverk med flere andre Näringar fortfara att äga, ett Understöd, som hans släpsammä, äfventyrliga och föga lönande yrke så väl behöfver, synnerligast under en tid som denna, då sjunkne varupriser och. bristande afsättning fört honom i en förlägenhet, hvilken i brist af lånebiträden skall sluta nied undergång. — På denna grund, och i afseende på Utskottens yttrande, angående Odlings-lånen , anhåller jag, att Betänkandet må återremitteras, då jag förmodar, att Utskotten, med anledning af hvad under discussionen här förekommit, och äfven med afseende å hvad reservationerne mot Betänkandet innehålla, må tillstyrka Odlings lånens fortfarande, åtminstone till hälften af summan, samt föreslå återstodens användande till Fastighets-lån.
Om jag sedan erinrar om fru Stenfelts tant Paula i » Namnkunniga fruar » — på sätt och vis ett prof på hennesi » Mostrar » nyförvärfvade specialitet; men i behof af mera kläm och utarbetning — frkn Lundqvists frkn Fried land, herr Holmqvists Jens och herr Varbergs rätt roliga konditor i » Nervösa fruntimmer », torde i hop med ofvanstående antydningar af mig ganska samvetsgrant allting af mera märklighet i afseende på spelet vid denna teater vara berördt. En höroch synbarligen mycket hastigt utförd repris af den ovanligt outslitliga pjesen, Andersson, Pettersson och Lundström, beredde tillfället att återse den der ovanligt dråplige Holmqvist-Lundström. Hr Warberg ser man ju äfven gerna der, men hr Sandgren, han var svår att dras med. Och hvad var det för meningslöshet att låta fru Littmarck, om hvars genre ingen borde kunna misstaga sig, spela ung och sjunga. — En annan repris var af » Mamsell Ettermygg ». Fru Selander var en rolig pensionsförestån-derska. Fru Lundberg, som mera genom energi än egentliga röstresurser redde sig bra med sången, var rätt rolig och spelade energiskt och lifligt, men just genom bristen på frisk omedelbarhet gick hon dock icke upp mot nuv. fru Cederberg. Och så återkom på icke fa ställen en alldeles ohöljd och hänsynslös Hartmans-imitation. Man behöfver ej mer än se den dramatiska förmåga, alltid parad med friskhet, naturlighet, finhet och elegans, frkn Anna Pettersson utvecklar t. ex. i » Amor gengångare », » Kolhandlarne », » Boccaccio », » Riddar Blåskägg » etc., för att inse, att om hennes begåfning skulle från böljan ledts öfver på det rent dramatiska området, hon säkerligen med lika allvarliga studier som på sitt nuvarande fält skulle uppnått en framstående position. Men nu ha icke händelserna så fogat, och derför är det ju ursäktligt, om hennes rent dramatiska prestationer icke fullt hålla måttet, utan kunna ge anledning till befogade anmärkningar, exempelvis i afseende på tal och mimik.
Thorshälla, äfven belägen vid Eskilstuna å, \ mil från dess utlopp, 9l/g mil från Nyköping samt 11'A mil landväg och 12 mil sjöväg från Stockholm, är en bland öfra Sveriges äldsta orter, först såsom hedniskt offerställe och sedermera såsom köpstad, hvars äldsta privilegier äro utfärdade af Konung Birger Magnusson år 1317. I början af 1600:detalet lärer staden i viss mån ägt stapelstadsrätt, men denna upphörde dock snart. Vid samma tid räknades de näringsidkare, som voro bosatte i Eskilstuna, såsom lydande under Thorshälla, och till slutet af 1700-talet hade dessa båda städer gemensam Borgmästare. Genom Eskilstuna stads och Carl Gustafs stads uppkomst såsom mera sjelfsländiga inrättningar, drogs rörelsen från Thorshälla, hvars borgerliga rörelse numera torde inskränkas till den, som ställets egenskap af sjöhamn lör nämnde inrättningar medför. Befolkningen, som 1850 utgjorde 607 personer, uppgick 1855 till 683 invånare af alla åldrar. Afven för denna stad, som har en ägovidd af 555 tunnland åker och äng, åsatte 9 Va mantal, utgör jordbruket en väsendtlig näring, hvaremot handeln och handtverkerierna äro fortfarande obetydliga. Kostnaderne för fattigvården finnas nu, liksom 1850, upptagne till 800 R:dr Banko. Ortens provincialläkare, som här är stationerad, ombesörjer äfven stadens sjukvård. 38 Mariefred, belägen vid Gripsholmsfjärden af Mälaren, 7% mil från Nyköping, 7 mil landväg och 5 mil sjöväg från Stockholm, hade år 1850 en folkmängd af 643 personer, men 1833 endast 621 invånare. Till staden höra 2,4217/;j2 tunnland jord, uppskattad till 4'/2 mantal. Jordbruk jemte handeln utgöra äfven stadens hufvudnäringar. Hvad handeln beträffar, kan den anses hafva, under de sednare åren, något tilltagit, hvilket förhållande dock måste tillskrifvas tillfälliga omständigheter, synnerligast de personers drift, redbarhet och omtanka, i hvilkas händer den hufvudsakligast befinner sig.
Alla förslag hafva sina brister, och jag vill visst icke påslå, att detta för slag skulle derifrån vara fritagel, men det är min innerliga öfvertygelse, att om förslaget blefve -antaget, skulle det leda till det mål, hvartill man vill komma. Man har fästat mycken vigt vid sjelfskrifvenheten, men Gr. Lagerbjelke har redan på ett i min tanke ganska fullständigt sätt utvecklat, huru det står till med denna sjelfskrifvenhet. Han har fästat upmärksamheten deruppå, ali R. o. Adis representationsrätt hufvudsakligen utöfvas af i Stockholm bosatta tjenstemän och andra personer af adlig börd samt af åtskilliga adliga possessionater i hufvudstadens grannskap, hvilka till stor del på grund af fullmakt erhållit riksdagsmannarätt och begagna densamma efter behag och beqvämlighet, på längre eller kortare tid. Vi känna äfven, Mine Hrr, att en stor del af landtadeln be» står af tjenstemän, hvilka icke hafva råd att sjelfva sig underhålla vid Riksdagar, som ofta fortfara ett helt år, och just i denna omständighet ligger ett skäl för antagande af förevaride förslag, enl. hvilket R. o. Adis representationsrätt skulle för framtiden komma att utöfvas utaf ifrån rikets alla delar valda samt aflönade ombud. Då jag således icke kan annat än finna detta förslag innefatta en verklig förbättring af det beslående representationsskicket, måste jag beklaga, att förslaget genom 2:ne Stånds beslut redan förfallit och slutar med att förklara det jag ämnar lemtia min röst till bifall åt förslaget. Hr Fåhraeus, Olof Iram anuell Det är nu för tredje gången efter 1809 års statshvälfning, som ett mera omfattande förslag till grundlagsförändring förekommer till afgörande. De 2:ne föregående förslagen hafva inom detta hus fallit, hufvudsakligen af det skäl, att de ansetts icke hvilande på nationel eller historisk grund. Hvad man än må kunna förevita det nu förevaride förslaget, kan det åtminstone icke af denna orsak förkastas, ty det afser icke att Den 15 Februari e. ra. 90 den gamla slatsbyggnaden skall rubbas i sina grundvalar utan endast lill inredningen förbättras.
Den enes och andres räll äro lika gällande och böra bewaras för mistbruk, hwilka likwäl lätteligen kunde äga rum vin Gäldenär, hwars enstilta förmon, det ofta kunde wara, att förswära den i mät tagne Egendomens försäljning , ägde att efter egit wälbehag Auctionsställek utsätta och derigenom til! äswenkyrs bereda hinder och uppehåll i Auctionens werkstallande. Högste Domstolen tillstyrkte allt derföre att Förfarrningarne i detta ämne mätte oförändrade warda bibehällne. z:o Att det hittills rvanlrga försäljnings - sällek af Ben 28 Februari!» rZ8§ ss uppoch afflag malte asskaffas och endast Upp« stag nyltjas; dock att med de Egendomar, som Baugner, och andre publique Werk för iNlecknade fordringar läka försälja, Mä esler förra Författningar förhällas. I denna fråga om Fastigheters försäljnings-sakt Nilsag Högste Domstolen det icke aldeles wara lured! i hwad mohn det nn brukeliga geponi uppoch afstag elier dek Riksens Ständer förestagit, mä wara nyuigast för Gäldenär och Borgenär. Hitintills gällande Förfallningar grunda sig pä den för. Modan, att genom uppoch afstag Egendomen skulle gä till högsta möjeliga pris. Erfarenheten torde wisa att detta änbamäl i allmänhet wunniks, änskönt någon gäng tilläfwenkvrs ett annae förhällan, de i anseende till serffille omständigheter inträffat. Dä likwäl Riksens Ständer önskat den nu förestagne förändringen och nägre hufwUdsaklige skäl deremot icke upstä, skulle Högste sDoMstolen ej tweka alt i underdänighet tillstyrka bifall deraf, sä framt ej Riksens Ständer derjemte förklarat» att sörre Författningar L denne del borde tjena till efterrättelse i anseende till de Egendomar, bwilka aro pant, satte i Banque» och andre publique Castor. Uti en fräga af den beskaffenhet som denna synes Högste
Gemensamt haveri eger rum, fastän den fara, som föranledt detsamma, varit vållad af befälhafvare, redare eller godsegare, eller då befälhafvare, utan tillräcklig 88 anledning, företagit den handling, hvaraf det gemensamma haveriet följt. Talan om skadestånd vare dock öppen emot den, som vållat haveriet; och är denne förlustig den ersättning i haveriet, som honom eljest kunnat tillkomma. § 148. Gemensamt haveri eger rum endast då både fartyg och gods, belt och hållet eller delvis, och ej blott ettdera, blifvit räddade. § 149. Egare af gods och af fartyg vare aldrig förbunden att, utan särskildt åtagande, till gäldande af gemensamt haveri, bidraga med mera, än värdet af det, för hvilket han i fördelningen af haveriet deltager. § 150. Uppstår fråga om vidtagande af en sådan handling, hvaraf gemensamt haveri kan löija, kalle befälhafvaren, der faran det medgifver, till rådplägning styrmannen och dem af besättningen, som kunnigast och erfarnast äro, så ock redare och godsegare eller deras ombud, der de ombord finnas. Äro meningarne skiljaktiga, gånge alltid befälhafvarens i verkställighet. Rådplägning och beslut, så ock en kort berättelse huru verkställighet följt, skall, så skyndsamt sig göra låter, i fartygets dagbok, om sådan föres, intagas och af dem, som i rådplägningen deltagit, undertecknas. § 151. Har befälhafvaren, utan egarens tillstånd, å fartygets däck lagt annat gods, än sådant, som i § 87 omförmäles, eller vid dess sidor gods fastsurra! eller i dess båt inlastat, och godset förthy, efter skedd kastning, icke blifvit i det gemensamma haveriet upptaget, håfve godsegare rätt till skadeersättning, såsom i § 50 sägs. § 152.
Tab. XVI. utvisar Finska importen af ■dissa articlar, endast tillStockholm, åren 1811—i8r4. Ut - Den 20' Juni'. Utdrag af Protocollet, hullet inför Riksens .Högloft. Stunders Särskildta Utskott nid Urtima Riksdagen istockholm den 20 Juni 1815. Jemte det Utskottet nu till Riksens Höglofl. Ständer afgifva r sitt betänkande örn öfverklagade förlägenheten'i allmänna rörelsen, och förslag till inskränkning af umbärliga utländska varor m. m., skulle jemväl grue Ledamöters särskildta yttranden i ämnet öfverlenånas. Ut Supra. Ex Protocollo W. Pereswetoff Morath, Vördsamt Memorial! •Det ar val egentligen blott i frågan om med.’ len till den skadliga yppighetens hämmande, som jag äger en annan öfvertygelse än den, sorn det Höglofl. Utskottet i sitt betänkande yttrat. Jag nemligen igenfinner orsakerna till den så ofantligt ökade förbrukning af utländska Vällefnadsarticlar, icke så mycket i den individuella lättsinnigheten, som i de principer, hvilka under den förflutna tiden legat till grund för de finan ciella - Den 20 Juni' 853 ciélla och Commerciella åtgärderna; och i följe deraf finner jag botemedlet ligga i antagandet af vigtigare principer för finance och handel, icke i en Ofverfiöds-Förordning, såsom icke behöflig der sann fosterlands känsla finnes, men icke till fyllestgörande der den sakrias. Då likväl det vill synas mig, att i det pro« ject-betänkande, sorn jag den 6;te i denna månad hade den äran att underställa det Högloft. Utskottets granskning och sorn jag sedan låtit genom trycket utgå, icke allenast orsakerne till förlägenheten äro strängare beviste, utan ock carrectiverrie bestämdare uppgifne, och j.ig anser en fullständigare öfversigt af sa väl de förra sorn de sednare af vigt for de beslut, sorn Riksens Högloft.
VII. B. 520. A. 536. Lösningsrätt. Se Arfda-Balkens 12 Kap. 7 §• Lösväskor, om rättighet för innevånarne i Wermland att, uti sådana med posten sända paketer af till och med ett skålpunds vigt. X. B. 40, 247. A. 258. Löwenborg, Carl Fredrik, yttrande: Löwenhjelm, H. Magnusson, X., t', d. Banko-Bokhållare, om förhöjd pension åt. IV. A. 46 Malmagens by i Heda tingslag af Jemtlands län, om understöd af allmänna medel för uppehållande af gästgifveri vid, på vägen frän Långå by till Norrska gränsen. VI. 370. B. 464. VIII. B. 453. IX. A. 27. E. 206 Malmö Lånekontor, om afskrifning af 3me diskontlån, utgifna från. III. B. 412, 501. A. 514. Malmö skolas bibehållande såsom högre elementar-läroverk, om statsanslag till. II. 139. R. 192. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 14S. Malmöhus län, om upprättande af en ny jordeboksliggare för. III. Mannerskantz. Marieberg, om förenande af läroanstalten derstädes med den å Carlberg till en Krigs-Akademi. Se Carlbergs läroanstalt. Mariestad, om statsbidrag till anläggande af en jernväg derifrån till vestra stambanan, lil. 44, 70. 11. 79. XI. B. 131, 134. A. 141. E. 445 Markaryds socken i Kronobergs län, angående förflyttning dit af postexpeditionen i Wittsjö socken. III. B. 252. A. 345. Markegångsprisens bestämmande, angående ändring i det genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 meddelta stadgande att Landshöfdingarne skola föra ordet vid Riks-Ståndens Deputerades sammanträden för.
Följden är, att då Halländningarnes grannar Småländningarne i Jönköpings och Kronobers län utgöra en Soldat af |:delar så utgöra Halländningarne rote-vakans-afgift för en båtsman af 6 mantal. Om Frih. Raab, som sjelf är Småländning anser det billigt alt Halländningarne få nedsättning, ehuru de blott utgöra 1 man af 6 mantal, sä mätte han väl anse ännu billigare alt Småländningarne Ja nedsättning, som utgöra en man af f. Om vi sålunda fortfara öfver hela riket, så kan jag icke inse annat, än alt vi fä hela indelningsverket uphäfvel. Jag befarar lill och med alt i bolten på denna sak ligger elt bemödande alt rifva indelningsverket omkull, hvari jag icke kan instämma. Här har blifvit sagdt, all allmänna omdömet i Halland är det, att Halländningarne hafva blifvit för bardt beskattade. Ett sådant omdöme hafva alla landskap om de skatter, som dem åligga. Under den tid jag utöfvade Landsh.-embelét i Cal mare län, höll jag en sammankomst aug. kolningsskyldigheterna. Sedan man derom länge talat fram och tillbaka, frågade jag de närvarande, om slutsatsen af deras meningar icke vore den, att alla de, som hade några skyldigheter ville slippa dem och alla de, som hade några rättigheter ville bibehålla dem. Dertill svarades allmänt ja. Så är icke blott med Halländningar och Småländningar, ulan det är så öfverallt. Frih. Raab yttrade, om jag hörde räll, att taxerings-värdet i Halland vore lågt, hvilket skulle bevisa hemmanens svaghet. Det förhåller sig likaså i Småland. Jag lillät mig vid 1840 års riksdag säga om Calmare län, alt taxeringsvärdet derstädes utgjorde blot t ^ af det verkliga. Det uptogs illa på den liden; men jag har sedermera icke förnummit, att någon bevisat motsatsen. I Jönköpings län, är förhållandet enahanda, kanske ett ännu lägre taxeringsvärde. Delta anförande blef härvid afbrutet genom ankomsten af Hr Slals-rådet m. m. Nils Fredr. Wallensteen, som på vanligt sätt emottogs och å K.