Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf Commissariernes i RiksgäldsContoiret afgifne Utlåtande, som finnes intaget uti H:rr Fullmäktiges Protocoll för d. i3 Januarii 1825, har Utskottet inhemtat, att den ifrågavarande Fordringen grundar sig på o:ne st. af K. LiquidationsCommissionen utfärdade och d. 29 Mars 1727 till betalning godkände LiquidationsRäkningar, enligt hvilka, Fordringen hos K. M:t och Kronan inneliades af ÖfversteLieuten. Eric Drakenberg å 54o D:lr 17 öre 4f pgr. och af Lieutenanten, sedermera Ryttmästaren Eric Drakenberg å 6o5 D:lr 29 öre lif pgr. Sant; att uti R. St:rs Kungörelse af d. 7 April 1744) ang:de deras legitimerande, som sjelfve ej äro fordrande hos Kronan, utan vilja för hvarjehanda på R. St:rs Contoir anviste Kronans Skulder, å andras vägnar, uppbära betalning stadgas och förordnas, att, enär arf efter någon gifves, som under en eller annan Titel haft hos Kronan att fordra, Arfvingarnes Fullmakt till penningarnes uppbärande af någonderas Syssloman i Stockholm, på det sätt bör vara beskaffad, innan den må antagas, att Domaren i orten, om alla den dödes efterlemnade Arfvingar samt hvars och ens uti KronoFordringen, efter Betänkande n. Lag, ägande del dess vittnesbörd meddela, på det hvar och en sedan uti Contoiret vederbörlig rätt ske måtte och till, ingens förfång några steg göras, som, genomen ofullkomlig underrättelse om de i Riket varande åtskilige Slägter eljest lätteligen sig skulle kunna tilldraga. Det af fordringsbevisens innehafvare företedde Utdrag af Arfskiftet efter afl.
Då hemmansvärde tsges till grund för pannerymden , värdet åter hufvudsakligen och allmännast bestämmes efter 6pannemålsproductionen , är det orimligt, att vid ett hemman, som afkastar 2000 tunnor säd, icke skall få tillverkas mera bränvin, än vid ett, som afkastar 4 a 500. Det ena får bränna för hela sitt värde, det andra blott för fjerdedelen deraf. Det är väl sagdt, att tillverkning med större pannor och i sammansatt Verk är förmooligare, än med mindre; men om detta förhållande ägde rum den tid, då temporaira förbud Den 25 Juni: e. m. 179 gjorde derna handtering mera lönande, och det i mon af möjligheten att under den tillåtna tiden tillverka större qvantum, tror jag likväl icke att det nu inträffar, utan torde den, som nu bränner med en 20 kannors panna, kunna sälja sin tillverkning till samma pris, sorn den, som begagnar en eller flera 90 kannors, äfven om beskattningen vore beräknad lika för hvarje kanna af pannerymden , etne dan sjelfva inrättningen och dess drifvande är kostsammare i samma mohn tillverkningen är större och skyndsammare kan verkställas. Ef. ter nu gällande författning inträffar, att ett hemman, fördeladt emellan 20 Åboer, får bräm na med pannor om sammanlagdt 400 kannors rymd, då ett. annat med större afkastning, i en ägares hand, endast får bränna med 180 kannors rymd. Hvad jag nu anfort, torde bevisa, att Utskottets Betänkande icke grundar sig på någon, helt utförd princip, utan att de serskilde stadganden, som bli i vit föreslagne, äro sig emellan stridiga.
Maj:ts och rikets Krigs-kollegii disposition, hemställer Förvaltningen underdånigst, att Krigs-kollegium och Förvaltningen måtte få gemensamt bestämma, hvilka af besagde persedlar och effekter äro att anses såsom Armdens eller såsom Flottans tillhörigheter, samt derefter om persedlarnas och effekternas förflyttning eller användande på annat sätt förordna. Beträffande derefter den i det andra af ofvan berörde transsumter, hvilket angår granskningen af Konvoy-kominissariatets räkenskaper, gjorda anmärkningen, att först i slutet af redovisningsåret blifvit till bemälte Kommissariats kassa ifrån Flottans station i Karlskrona inlevererade 126 R:dr 46 öre, såsom utgörande till expeditionen med Fregatten Eugenie åren 1851 — 1853 influten ersättning för återlevererade medikamenter, hvilket förhållande synts Revisorerne vittna om en anmärkningsvärd långsamhet i redovisningsväg, anser sig Förvaltningen endast böra till den af vederbörande kontor vid Karlskrona station, i ett Befälhafvande Amiralens underdåniga yttrande bifogadt och deri åberopadt memorial, afgifna förklaring tillägga, att då det hvarken tillkommit Förvaltningen att disponera anslaget till ifrågavarande expedition eller kontrollera användandet af detsamma, såsom utgående af Konvoy-kommissariatets medel, och då stationen egt att derför med Kommissariatet direkte uppgöra liqvid, har Förvaltningen saknat all anledning att meddela stationen någon föreskrift, huru förfaras borde med nämnde i stationens hufvudböcker, såsom en skuld till Konvoy-kommissariatet, balanserade belopp’ efter det liqvid om berörde anslag redan den 18 Mars 1855 blifvit med Kommissariatet uppgjord. De remitterade handlingarna återfölja, och Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: fi. S. ANNERSTEDT. C. B. LILLIEHÖÖK. C. A. SUNDIN. P. O. BACKSTRÖM, Referent.
Hon var uppfostrad i åsigten om kvinnans lika rätt med mannen samt att kärleken aldrig kunde försvaga den rätten. Men den gamla boken, i hvilken hon kommit att läsa den ofvan nämnde aftonen hos sin gamla fränka, hade ledt hennes tankar i en annan riktning. Med den uppfostran hon fått och som ej haft till uppgift att blott utveckla hennes konstnärliga anlag, utan äfven att göra henne, liksom alla andra kvinnor, skicklig, till äfven offentliga värf, kände hon sig icke underlägsen att deltaga i lagstiftningen. En sådan underlägsenhet hos kvinnan hade man icke vetat af under de senaste århundradena och minst på den tid, om hvilken nu är fråga. Visst var Aromasia ännu ganska ung, men ungdomen lade på 2300-talet inga hinder i vägen för att utföra offentliga uppdrag, utan ansågs till och med som ett företräde. Det var den företagsamma kraftens och ihärdighetens ålder hvilken icke borde förflyta utan tillfälle att däraf draga nytta. Så tänkte man åt minstone i senare hälften af det tjugufjärde århundradet, och det föll naturligtvis icke Aromasia in att tvifla på den åsigtens riktighet. Men just därför voro en uppoffring så mycket mer betydande, en försakelse af så mycket större värde. Kvinnans uppgift är att försaka, stod det i den gamla boken, och till det påståendet återvände Aromasias tankar nästan hvarje ögonblick. Borde hon kanske underkasta sig en sådan uppoffring för att gifva Oxygen ett bevis på sin kärlek? Det var hvad hon tänkte det ena ögonblicket. Det nästa sade hon till sig själf, att hon älskade Oxygen lika varmt och uppriktigt, äfven om hon icke afsade sig det förtroende, hvarmed man hedrat henne, då man ville välja henne till folkombud. Oxygens uppförande vore oförnuftigt och borde ej främjas af den som älskade honom så högt. Och likväl! Aromasia fann sig i ett ytterst pinsamt tillstånd. Hvilket beslut skulle hon fatta? Hon kände sig oförmögen till någon sysselsättning. Hennes ododion stod orördt sedan flera dagar. Hon tog icke mot något besök. Hon for ej ut. Dagarne i ända och långt in på nätterna satt hon orörlig i sin trädgård. Det var klara och varma dagar. Endast då och då uppsteg ett moln hvilket synbarligt var konstgjordt.
Om det inom Utsk. finnes någon, som gjort resor efter resereglementet, torde han kunna göra TJlsk. reda för hvad det kostar. Sedan^ öfverlemnar jag åt Utskts billighet alt bestämma, örn det är skäl att göra denna inskränkning eller icke. Jag tror det ej, på grund af den erfarenhet, jag sjelf haft såsom resande både i underordnad ställning och i högre befattning. Skulle den nu föreslagna förhöjningen af skjutslegan äga rum i ett eller annat afseende, så begagnar jag tillfället att nu göra motion om allmän förhöjning i lönerna för alla sådana embetsoch tjenstemän, sorn äro skyldige att utan ersättning, d. v. s. för deras nuvar. löner, göra embetsresor. Beviljas icke denna förhöjning, så är ett sådant R. St:s beslut en verklig löne-nedsältning för dylika embetsoch tjenstemän, till hvilken jag icke anser oss berättigade; ty de hafva emottagit sina tjenster med sådana villkor, som åtföljde dem, när fullmakterna utfärdades. Här är föreslaget, att ’’ft. St. skola hos K. M. i und. ''anhålla, att, genom användande af ångfartyg och andra sjö"Jägenheter, behofvet att anlita kronoskjutsen må, så vidt sig "göra låter, inskränkas." Jag har yttrat, då det var fråga om anslagen under 3:dje hufvudtiteln, att det är nödvändigt för alla landttrupper att lära sig gå i fredstid, ty eljest kunna de det icke heller i krig. Dervid skulle Rikets försvar koin - Den ro Juni c. in. 2o5 ina att lida, särdeles i clt land, der så lunga marscher beliöfvas som bär. Deli ekonomiska beräkning, som ligger till grund för detta förslag, nr så inskränkt, att bon icke har ögonen öppna för den militäriska nyttan, som dock är Imfvudsaken. Jag vågar soga della, så civil jag än är. En ledamot har bär yttrat, att man skulle kunna antaga detta förslag på försök, och sedan, om det icke lyckades, åter förkasta det vid nästa riksdag. Som det bland annat är fråga om att våga lifvet på detta försök, så afslyrker jag det.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. ij.-de Iläflel. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o Sa. med nästa års början, upphöra samt, i dess ställe, af Slats-medlen anvisas ett motsvarande anslag, att användas lill Armeens vapenöfningar, emot serskild redovisning inför Rikets Ständer och de af dem utsedde Revisorer, samt med rättighet för Kongl. Maj:t, attoni, till följd af missväxt eller andra vigliga skäl, Armeens möten för något år alldeles eller till någon del inställas, begagna besparingarne för samma ändamål under de följande åren, äfvensom alt, derest rlet skulle finnas mera ändamålsenligt att påkosta en fullständigare iecryt-öfning, dertill, utaf samma medel, disponera hvad sorn, utan förlust för gamla stammens ändamålsenliga vapenöfning, skulle kunna inbesparas; uti hvilket förslag flere af Bonde-Ståndets Ledamöter instämt. 3:o Af Jan Olsson från Gefleborgs Län, som likaledes yrkal mötes passevolance-afgiftens upphörande och ett deremot svarande anslags upptagande uti Stals-regleringen, ali af allmänna bevillningen utgå; hvarmed åtskiliige af Bonde-Ståndets Ledamöter sig förenat.
Ständcrne hafva i sin skrifvelse af 18 54) uied förklaringen att på besparingarna inga stadigvar. löner borde uppföras, förnyat den af föreg:de Ständer stadgade rättighet, att Konungen måtte på besparingarna anvisa de utgifter, flan anser beliöfliga, och Ständerne hafva dervid tillagt, att de ansågo detta vara af högsta nytta. Att dessa besparingar äro till sitt belopp okända, då på dem assigneras, är en sanning. De kunna icke heller kännås', förrän rikshufvudboken blifvit afslutad , hvilket inträffar först efter nära 2 års förlopp sedan assigneringen skett. Derigenom kan visserligen en öfverassignering äga rum ; men då den sker, så är den assignerande i sjelfva verket oskyl - Deu a Maj f. m. 4? elig, ty lian kände icke oell kunde icke känna det belopp, hvarpå lian assignerade ; behofvet ur deremot kändt och kräfvande mången gång, men det belopp, hvarinom det skall fyllas, är obekant, och med detta behofs fyllande kan icke fördröjas, till dess man fått veta besparingssumman. Sådana öfver-assigneringar, sorn de ifrågavar., böra således icke lill öfver-assigneringar å af R. St. ufsatta summor, hvarom grundlagen talar, hvilka både kunna och måste undvikas. Anmärkntr mot de förra synas här vara åsyftade, och örn de från Statseller Const.Utskm framträda, mäste de hafva sin gil Ida gång, och skola i det fallet ej lemnäs utan redovisande och besvarande.
Grunden för mitt motsatta påstående ligger i StatsUtskottets Utlåtande, der orden lyda: ”Utskottet har väl ”uti sökandernes medellöshet funnit ömmande anledning för bifall till deras underdåniga anhållan; men enär härvid til”lika förekommit, att emot de öfrige Sterb”, husdelägarnej, hvilka, jemlikt Kongl. Kam - Den 3o Januarii. ”mnrRättens förut åberopade Utslag, äfven ”äro betalningsskyldighet ålagde, något kraf, ’’efter hvad handlingarne föranleda, ännu ”icke blifvit anstäldt, och således icke är ”utrönt, huruvida hos dem tillgång saknas; "så liar, uti sakens nu varande skick, Utskottet ansett sig icke kunna bifall till ”den underdåniga ansökningen tillstyrka.” Det torde derföre ursäktas, om jag mera tror på StatsUtskottets uppgift om förhållandet efter handlingarnes föranledande, än på den motsatta berättelse derom, hvarmed en enskildt Ledamot framkommit, och hvilken jag dessutom ännu icke hört, då jag förra gången yttrade mig. Beträffande den af Grefve Spens omnämnde fruktan, att målet kunde förekomma vid ännu en Riksdag, tror jag ej, att något sådant skäl bör mera föranleda Ständerne i detta fall, än en Domstol i andra, att brådstörta med afgörandet, innan ärendet blifvit fullständigt utred t. I afseende på den obillighet, Friherre Anckarswärd ansett ligga deri, att Statens fordringar utsökas hos de gäldskyldiges arfvingar i 3:e och 4:e led, får jag blott erinra, hurusom Staten ännu i denna stund utsöker bylesfordringar, härledande sig från Carl den XI:s tid, och hvilka drabba gäldskyldiges arfvingar ända i 5:e och 6:e led. Mig synes, att någon större miskundsamhet Den 3o Januarii. emot Uppbördsman, än enskilte personers arftagare, icke är skälig. Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Jag vill ej sätta mig emot återremiss af utlåtandet, men blott lemna några upplysningar i anledning af hvad flere värde Talare deremot anfört.
Nyheter i nästa års almanacka, hvilken inom kort utkommer, äro att förutom Ingeborg, hvilket namn inflyter å någon dag i slutet af maj, äfven namnet Ebba kommer att intaga plats å en dag i mars månad. Till Svenska kvinnoföreningens för fosterlandets försvar gåfvokomité hafva följande bidrag lämnats i Ett guldur från fru Eurén, född Lilliecreutz, och en byst i gips af Carl X V från fru Constance Molin. Gåfvor mottagas med tacksamhet af friherrinnan Anna Rappe, Brunkebergstorg n:r 2, fröken Ingeborg Elfving, Riddaregatan n:r 11 A, och fru Rosa Norström, Brahegatan n:r 60. Sveriges enda kvinnliga apoteksinnehafvarinna har gått ur tiden. Efter långvarigt lidande afled nämligen den 21 aug. vid nära 07 års ålder fru Matilda Katarina Montelin, född Oldberg, änka efter apotekaren i Lund Carl Ad. Fredr. Montelin. Fru Montelin var såsom innehafvare af apotek enastående i vårt land, i det hon efter sin mans död fortfarande innehaft och genom examinerad föreståndare drifvit apoteket Svanen i Lund, ett af landets största och bäst skötta apotek. Apotekarereglementet medgifver nämligen änka eller sterbhus efter apotekare, som innehaft säljbart apoteksprivilegium, att fortfarande innehafva det af mannen eller fadern ägda apotek, en rättighet som fru Montelin, hvad apoteket Svanen i Lund beträffar, 1896 fick sig af K. M:t för sterbhuset ytterligare bekräftad. Varmhjärtad och ädel, utöfvade fru Montelin jämte sin man en stor hjälpsamhet mot behöfvande. En välgörarinna. Den nyligen aflidna kamrerskan E. A. Lindstrand har i sitt testamente, förutom hvad som tillfaller släktingar och vänner, gjort följande storartade donationer till allmänna och välgörenhetsändamål: Till Föreningen för välgörenhetens ordnande på vissa villkor 75,000 kr. att användas till späda barns vård och uppfostran. Till Östermalms församling 50,000 kr., hvaraf räntan vid julen hvarje år skall tilldelas 10 äldre obemedlade fruntimmer. Till Tekniska högskolan 25,000 kr.
Ank. till Exp, Utsk, den 2p Nov.j kl. 6 e. m Utlåtande, i anledning af väckte motioner om ett årligt understöd för afl. General-Directeuren m. m. Claes Livijns efter• lämnade enka och oförsörjda barn. (U. Af Uti serskilda inom Bidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, under åberopande af 56 § Riksdags-ordningen, väckte, till Stats-Utskottet remitterade motioner, hafva Herr Cederschjöld , R. T., och Kyrkoherden Bergvall, med anledning af General-Directeuren och Chefen för Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar i Riket, Claes Livijns den 12 sistlidne October inträffade död, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, med afseende å denne embetsmans många och utmärkta förtjenster örn det allmänna, till understöd för hans efterlemnade enka och oförsörjda barn, bevilja ett årligt Stals-anslag af 666 R:dr 32 sk. B:co; — och hafva uti Hr Cedersclijölds motion, som med de öfrige Riks-Stånden communicerats, flere ledamöter af Borgare-Ståndet förklarat sig instämma» Af ett hos Utskottet företedt, den 8 innevarande November af Justitise-Collegii och Förmyndare-kammarens i Stockholm Deputerade upprättadt boupptecknings-instrument, har Utskottet inhemtat: att General-Directeuren Livijn efterlemnat, jemte enkan, Fru Beata Sophia Löwenborg, fyra söner och två döttrar, den äldste 21 år och den yngsta 10 år gammal, samt alt beets tillgångar upptagits till 8,455 R:dr 11 sk. utom osäkra fordringar 2,522 R:dr 37 sk. 4 rst. och skulderna till 6,770 R:dr 11 sk., 2 rst», så att behållningen blef 1,646 R:dr 11 sk, 8 rst.
Inträdesanmälan, egenhändigt skrifven af sökanden, skall vara åtföljd af ansvarighetsförbindelse från målsman för årsafgiftensfinbetalande 2i af styrelsen bestämda terminer, intyg från läkare, att sökanden icke är med svårare eller smittosam sjukdom behäftad och prestbetyg samt ställes till hushållsskolans styrelse under adr. Norrköping. Styrelsen utgöres af: Fru Doktorinnan Hedv. Haglund, Ordförande. Fru Borgmästarinnan NI. Lothigius, Fru Doktorinnan A. Edström, Drottninggatan 32. Fru Malla Grönlund, Gerda v. Friesen, Dr o ttninggatan 6. Föreståndarinna för Norrköpings nya läroverk för flickor. Carl Grönlund, Carl Otto Björck, Kronofogde, Kassaförvaltare. Prakt. lilkare, Sekreterare. * Lithograiisks Aktie-Bolaget I Norrkaping. 65 En svensk storman i hans förhållande till sitt land och till sin hustru. Svenska akademiens handlingar från 1886. Del. Norstedt &amp; Söner. 5, 4$ n ny serie af Svenska akademiens handlingar är i sig själf en literär företeelse af nog mycken vigt för att förtjena större uppmärksamhet än som hittills egnats densamma. Och när dertill första delen af en sådan serie utmärker sig for ett innehåll af så gediget värde och fängslande intresse som den här ofvan a-nförda, vore det att beröfva sig själf en verklig njutning om man lemnade den oläst. Volymen inledes med ett kort och kärnfullt tal af professor c. T. Odhner, hvari lemnas den öfliga öfversigten af det föregående årets händelser. Talaren erinrar om akademiens jubelfest och kastar en blick pii tidens betryck, hvilket tvingar såväl höga som låga att öfva den försakelsens konst, hvilken eljest i vårt land så ofta varit bortglömd af alla andra än armodets barn. Vid en blick på den inhemska literatnren befinnes den icke hafva lidit några svårare förluster. Men det särskilda landets literatur står i liflig vaxelverkan med verldsliteraturen; och denna hade under det förflutna året förlorat mer än en af sina yppersta målsmän.
Rustställare mätte för en längre och bestämd tid äga säkerhet, att fä tillgodo njuta de nu blifwande Vacancer, med hertvid stadgade afgifter, och i öfwerenSftämmelse med hwad jag nu haft äran anföra, instämmer jag, att tillstyrka den projecterade indragningen ä indelta Armeen, öfwertygad att hwarken Rikets säkerhet eller anseende nägot derigenom lider. I fordna tider med widsträcktare omräde, och mindre mägtiga Grannar, war wär Armee tillräckelig till Landets förswar, men sedan den blifwit ej allenast betydligen inskränkt, utan äfwen wär mägtigaste Granne, genom denna inskränkning , i dubbelt afseende wunnit tillökning i dest öfwcrlägsenhet, torde man näppeligen kunna räkna pä Landets förswar allena af denna Armee, om denna Granne skulle med all sin öfwcrlägsenhet ost anfalla, och om i en sädan händelse förswaret till en del mäste sökas i Nationens friwillige nit och biträde att skydda Rikets Gränser» torde wid.ett sädant fbrhällande, en indragning, som till en del skyndsamt kunde ersättas pä Landets beskydd, icke hafwa sä hufwndsakeligt inflytande , att man i afseende derpä borde äsidosätta, att under ett förmodat Fredslugn, begagna de utwägar, som kunde lätta allmänna bördorne och medwerka till Lterfbrandc af ett förloradt Sjelfbeständ. Jag anställer ödmjukeligen, att detta anförande mä till behörigt Utskott 79v Den 22 September. Utskott remitterar, att r samma,chana med Herr Sfs werste Locks Memorial till pröfning förekomma. ^sob. tteunwA (-)llenborA.
Kronohemmanen ej kunna försäljas och gå i gälds betalning, afhjelptes, om desamma, under sådane förhållanden, då åboens lösörebo är otillräckligt, finge påräknas såsom tillgång, hvarigenom utsigt lättare yppades att erhålla lån; att, om åboen ändå icke blefve i stånd behålla hemmanet, det då komme i fordringsegarens och således i en mera bemedlad mans hand, som egde förmåga afbörda utskylderne, uppodla hemmanet och sedermera inlösa det till skatte; Samt att hvarken åboens äldsta son, eller de öfrige barnen härigenom förfördelades, emedan, om något af hemmanets lösen blefve öfrigt, de då kun - 6 St als-Ut skottets Utlåtande IV.-o 36. de erhålla hvar sin lilla del, och i motsatt fall, då ej någon förhoppning vore om hemmanets bibehållande i slägten, söka sig tjenst.” Varande härvid af Riksdags-fullmägtige Anders Danielsson från Elfsborgs Län och Nils Mänsson från Malmöhus Län erinradt, att Motionairens förslag skulle leda till oordning i stället för fördel, och innefatta en lika obehörig som onödig inskränkning uti Kronans eganderätt, samt att den åsyftade friare dispositionsrätten af Kronohemman kunde vinnas genom erläggandet af en skattelöse-skilling, för hvars bestämmande billiga grunder voro uti Förfatlningarne utstakade. Då ifrågavarande motion åsyftar rubbning af de uti allmänna Lagen och Författningarne meddelade föreskrifter rörande besittnings-rälten af Kronohemman, - samt förbud emot de sistnämndes försäljning till gälds betalning, och för öfrigt den fria och obehindrade dispositionsrätt öfver dylika hemman, sorn Motionairen afsett, kan, genom skatteköp, i föreskrifven ordning, vinnas; så anser Utskottet sig föranlåtet föreslå, att ofvanberörde motion må lemnäs utan afseende. Stockholm d. 3 April 1834- Reserv ation af Riksdags-fullmägtigen J. L. Wiklund från "Westerbottens Län. Innan Ilöglofl.
— Att bolaget, när Actie-fonden befanns alldeles otillräcklig, att på en gång forcera den nya Grufveanläggningen vid Ryd samt Ler-fnbricationerne, enligt Hr Balds tillstyrkande, till en början gifvit företrädet åt dessa sistnämnde, för att, genom deras afkastning, bereda ett beliöfligt penninge-understöd, till arbetets bedrifvande vid Ryd, har Utskottet för sin del ansett böra godkännas. Utgången har också visat, att dessa beräkningar varit väl grundade, då redan på andra året, efter det Ler-fabricationerne kommit i gång, behållna vinsten för det året varit utöfver 10,000 R:dr; så att den antagne arbetsplanens säkra utveckling till en framtida önskad fullbordan icke synes tvifvelaktig; derest ett för närvarande högst nödvändigt penninge-förskott kunde af Bolaget anskaffas. Vid undersökning om StenkohlsVerkets nu varande tillstånd, befinnes, att tillgång på Stenkohl från den gamla Grufvan icke kan med säkerhet påräknas för längre tid, än omkring 2§ högst 3:ne år härefter: att sänkningen vid RydsSchactet till nedre flötsen följaktligen bör vara fullbordad och Stenkohl från denna nya Grufve-anläggning kunna erhållas, när tillgången på kohl i gamla Grufvan är uttömd, emedan detta är 446 Stats-Ut skottets enda vilkoret, både för Stenkohls-productionen oell för Ler-fabricationernes fortgång. Men om åter anläggningen vid Ryd skall hinna att inom behörig tid fullbordas, mäste anstalterne genast sättas i gång, samt, för arbetets bedrifvande, 2:ne Angmachiner ofördröjligen anskaffas. Enligt Hr Balds Calcul, komma omkostnaderne för Grufarbetet vid Ryd att uppgå til! omkring 168,000 R:dr; hvaremot