Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någre talare hafva ansett lämligast att man till Fullmäktiges bepröf;vande anförtrodde åtgärderna i detta hänseende. Jag tror i detta Den 18 April f. m. hänseende såsom i alla föregående, att Fullmäktige böra bindas af föreskrifter, dem R. St. hafva meddelat. Hr Rosenblad har fruktat för de rädda i Bancostyrelsen. Jag har deremot en stor räddhåga för de öfvermodiga i denna styrelse, eller de modiga, hvilketdera de vilja kalla sig. Det är derföre, som jag önskar, att bestämda föreskrifter måtte Bancostyrelsen lemnäs. Hvad Hr Lagerhjelms förslag angår, sä erkänner jag, att det gifvas händelser, då Fullmäktige böra föredraga silfverlåns upptagande till Bancocassans förstärkning, framför sedlars indragning, och bästa beviset på denna min öfvertygelse är, alt jag, allt ifrån December månad år 1842 och intill 1844 om sommaren, fortfarande inom Bancostyrelsen yrkat, att ett silfverlån skulle upptagas, för att genom detsamma återställa den proportion emellan silfver och sedlar, hvilken var oss ålagd att upprätthålla. Men fråga är, huruvida den omflyttning af momenten, som Hr Lagerhjelm föreslagit, är riktig. Jag betviflar det, och anhåller att få uppgifva skälen dertill. Det morn., som Hr Lagerhjelm velat framflytta, innehåller, alt Bancofullm. skola ”antingen emot betalning i bancosedlar försälja innehafvandc obligationer, eller” etc.; månne denna åtgärd hjelper? Om Fullmäktige vilja sälja obligationer, är derföre icke gifvet, att någon har penningar till deras inköp. Huru länge skola då Fullmäktige vänta på köpares ankomst? Derom kan tvist lätteligen uppstå bland Fullmäktige, ty sedan man en gång utbjudit dessa obligationer, så kunde den ene Fullmäktige efter den andra förklara, att man ännu icke väntat nog länge. Emedlertid förginge den rätta tiden att göra hvad göras bort. Den andra åtgärden, som i mom. c) föreslås, är att upptaga lån emot räntebärande förbindelser, ställde på viss tid eller uppsägning. Denna utväg hafva Fullmäktige längesedan sökt begagna.
N:o 44. 77 kronotionde i fast mål, som för närvarande rätteligen tillkomma Pastor i Botkyrka ock Salem, vid blifvande ledighet anses böra öfverflyttas och användas vid den föreskrifna allmänna regleringen af presterskapets löner. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 19 November 1862. N. O. Wennerström. Af Doktor J. A. Säve: Om nödiga förändringar i 1859 års Läroverksstadgas låsordning och strafflagar. Ibland föremål, som förtjena den största uppmärksamhet och den sorgfälli gaste pröfning äro de tid efter annan gifna föreskrifterna och vidtagna anorduingarne i afseende på de allmänna elementar-läroverken. Ty skulle brister deri förekomma, som menligt inverkade på undervisningens gång, eller sedernas vård, eller själsförmögcnheternas harmoniska utveckling, så borde de ju med första undanrödjas. Kongl. Stadgan för rikets allmänna elementar-läroverk af den 29 Januari 1859 innehåller så många förbättringar i den nådiga Stadgan af år 1856, särdeles genom de många dispensernas borttagande, att man ej kan vara annat än tacksam för förändringen. Men fullkomlighet är dermed så litet vunnen, som man i allmänhet kan vänta den af något annat menniskoverk. Redan i afseende på lärosättet måste man anmärka icke såsom en fullkomlighet, utan såsom en kännbar brist, att äfven i skolans lägre klasser så mycken tid behöfver användas för hemläsning, samt att öfverläsningen icke kan bedrifvas utan så mycken och dyrt påkostad privat handledning. Stockholms nya elementarskolas erfarenhet, att så många hemlexor ej behöfvas, om läraren gör sig mödan att sjelf förbereda lexorna på lärorummet, och de till en del der också öfverlåsas, bade dock kunnat tjena till föresyn. En annan omständighet, som förtjenar beaktande och tilläfventyrs rättelse, är att alltför många divergerande läroämnen blifvit hopade ofta i en och samma lägre klass, till ej ringa svårighet för det unga sinnet, att sig dem tillegna.
Men, sedan menigheterna i orten hos mig hemställt, det jag måtte fästa K. M:s Nåd. upmärksamhet på detta förhållande och i underd:het anhålla om stadgande af vissa inskränkningar uti dessa skadliga utvandringar, så har jag år 1850 underdånigst anhållit, det några kontroller i afseende på ifrågavande personers kringvandring -måtte i Nåder stadgas, bland hvilka äfven de i förevande Betänk, föreslagne finnas i mitt Mein., hvilket jag här har i min hand, uptagne. Jag vill icke besvära R. o. Ad. med åhörande af detta Mern., men anser mig dock böra förklara, att det af K. M. ännu icke blifvit pröfvadt. Det vore således på det högsta oriktigt af mig, att icke understödja en motion från samma ort, der man just begärt, att hvad jag hemställt måtte sättas i verket. Jag vet visserligen att motionen är afslagen inom BorgareSt. Detta kan hafva sina skäl, Den 25 Februari f. m. 319 ty det ligger i Stads-handlandes intresse att till omförmälte kringvandrare afyttra sitt kram; men jag vet äfven att motionen blifvit återremitterad af BondeSt. som egentligen med fästadt afseende vid de särskilda förhållanden, som inom Kronobergs län ega ram, och af denna ani. bifallit återremissen, och äfven jag hemställer, om icke K. o. Ad. af samma skäl skulle vilja falla enahanda beslut. Då dessutom, efter hvad jag tror mig veta, K. M. fått mottaga flere underd. petitioner i samma syftning, hvilka ännu icke lära vara pröfvade, samt således icke hinder möter, att, vare sig Betänk. återremitteras eller ej, taga det förslag jag afgifvit i öfvervägande, så får jag äfven på denna grund förnya min anhållan om Betänkandets återremitterande, i fall det icke, såsom jag helst önskar, blifver bifallet, då jag ingenting har alt deremot erinra. Frih. Cederström, Bud.:
Menniskans bestämmelse tillkännagafs redan genom sjelfva namnet Adam: som betyder jord, eller egentligen jord-ämnet i sin renhet. Ty hon är ifrån sin början den jordmån, hvari det Goda och Sanna insås af himmelska inverkningar, att uppväxa till skörd för Himmelen; men hvari visserligen äfven, om motsatta inflytelser segra, växter af helt annan beskaffenhet uppgro. Kärleken och Äktenskapet. Ehuru äfven Menniskans individuum är, strax vid begynnelsen, i den hufvud-omständighet olika med Guds, att det har en begynnelse; att det icke har lif i och af sig sjelft; att det derföre icke heller har inom sig sitt lifs grund, på något ovillkorligt och fullständigt vis: så är dock uppenbart, att hon, i sin egenskap af Guds personliga motsvarighet, är bland alla de på jorden uppträdande varelserna den enda, som har fått sig meddeladt det egentligaste lifvet. Endast åt henne gafs nämligen Kärlekens lif såsom Förnuftets lif; det är: Viljans, Förståndets, Frihetens lif, i odödlig förmåga till Godhet och Sanning. Derföre kan ock endast hon varda omedelbart delaktig af gudomliga och gudomligt tillåtna inflytelser, som i alla sphärer, och på alla grader, till henne oafbrutet strömma. Ty hon är utrustad, att dels såsom handlande, dels åtminstone såsom föreställande, i sin själs spegling omfatta Skapelsens både högsta och lägsta föremål; att liksom i en miniatur förena hvarje tillhörighet af det Helas gudomliga Ordning; att således vara Himlens och Jordens föreningsband, omslutande bägge; att, sjelf på engång en liten Himmel och en liten Jord, genom sina krafters rätta bruk beherrska så väl den sednare (eller sin utvärtes menniska), som den förra (eller sin invärtes menniska), i motbild till den makt, hvarmed Gud, af sin stora Himmel, regerar sin stora Verld; att alltså befinna sig i ett förhållande mellan sin själ och sin kropp, hvilket afbildar förhållandet mellan Honom och Verlds-alltet.
Väl kan det icke helt och hållet förekommas, att, i följd af olika förmögenhetsvilkor, bötesstraffet drabbar särskilda sakfällde med olika tyngd; men den ytterliga ojemnhet, att genom böters uttagande den ene försänkes i nöd för framtiden, då den andre lider en förlust, som vål för ögonblicket kan kännas tryckande, men dock icke betager honom möjligheten af framtida existens, synes böra genom lagstiftningen, så vidt möjligt är, undanrödjas. Och det är derföre som Utskottet gifvit åt denna § en förändrad redaktion, hufvudsakligen öfverensstämmande med hvad två af Högste Domstolens ledamöter föreslagit. Såsom närmare motiver härför åberopar Utskottet de af bemälde Justitieråd till Högste Bih. till B. St. Domstolens protokoll anförde skäl; erinrande endast att den hufvudsakliga skilnaden emellan Kongl. Maj:ts och Utskottets förslag består deri, att Utskottet från utmätning undantagit jemväl den sakfälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning häfver, — nödig bostad, — till jordbruket nödiga lösören samt hvad den sakfällde eljest till sin närings bedrifvande behöfver. 15 § upptager såsom särskildt straff för embetsman endast afsättning. Det nu brukliga suspensionsstraffet eller ”förlust af embete på viss tid” skulle således ej komma att bibehållas. Sådant har likväl af Högste Domstolens fleste ledamöter, på de i dess protokoll upptagna skäl, yrkats; och hvad till vederläggning deraf blifvit anfördt, har synts Utskottet icke vara fullt öfvertygande. Den omständighet, att suspension eller afhållande från tjenst kan ega rum redan innan dom fallit, såsom följd allenast af åtal, har sin tulla motsvarighet i det fängelse, som användes emot en för brott allenast misstänkt person, och torde ej utgöra något giltigt skäl emot suspensionens användande jemväl som straff. Att suspensionen skulle nedsätta embetsmannens anseende inom den krets, der han är satt att verka, är ett antagande, som, enligt hvad Högste
Landtmannen, som xroäucerar sädén, kommer således at skatta fyra gänger sä mycket för sin bränwinStunna, som Stadsboen, och får med fördubblade kostnader icke mera Bränwin efter halfannan tunna än den sidstnämnde fär efter en; hwaraf »twunget följer at Bränwinet blifwer Landtmän dubbelt dyrare än Stadsboer. Men kan det wäl förenäs med billigheten, at Allmogen, som med tusende mödor, med tryckande beskattningar, med sin swett, med sina tunga arbeten, hämtar sädén frän en härdbrukad jord, som i sin fattigdom icke äger annan wederqwickelse än Bränwinet, da Städernas Jnnewänare i maklig lefnad njuta lifwets nöjen och otaligt mänga beqwämligheter, at denne sin Konung, sit Fosterland trogne Allmoge skall för 116 denna enda wederqwickelse betungas med sä härda, wilko?, och at St de. na med sina stora Brannener stola fä upbr'ma Landets säd, hwarigenom hunger och dyr tid stall upkomma, och uslingen i nödens stund sakna bröd. M:n säger wäl, at en nogare tilfyn, eir härdare bestraffning, stall hemina misibruken; men der ar omöjlig'. Wi ivete något hwar huru dermed tilgar. Hrjffa icke stora Brännerietgatt hela arén unoer fo-budna tider? Bränwins - angifware äro haia e° Ämbel«m:n äro fa och fattige; Bränwinsbrännarc rike, de lega k^ävocater, som jäftoawittneu och draga ut tiden; Äro straffen Hrrda, talar menstligheten til blw slingens försa,ar; Är plikten luen, sä trottfas Lagarne; alltid sörtpdas de. Brotten kunna icke uptäckas; det gifwas hundrade utwägar at dölja dem.
S@ndet har lagt sig och det blir godt skridskoföre hem. ENGELBREKT. Måtte det blott räcka länge, ty med första storm, som bräcker isen, har ni Hansestädernas segrande flotta utanför edra vallar. (Bengt Podebusk och Hofmannen skratta.) ENGELBREKT. Har ni glömt år 1428, då Hansestäderne belägrade denna hufvudstad och då konungen med sina hofmän af förskräckelse flyktade till Sorö? Har ni glömt att det var då konungen öfver trenne riken räddades af hvem? jo af en qvinna! af drottning Philippa. I ett land, der män blifva qvinnor och qvinnor män, der förtjente Ridderskapets sköldar att krossas! HOFMANNEN. Bonde! ENGELBREKT (slår hofmannen på axeln så att denne signar ned dervid). Tack för den hederstiteln! BENGT PODEBUSK. Du känner då inte anledningen till denna högtid? Har du inte hört omtalas den seger våra härar vunnit vid Flensburg? Har ni hört sagan om räfven, som fastnade i räfsaxen? Efter mycket bemödande fick han slutligen sitt ben oskadadt derur; men bäst som han jubilerade öfver sin seger, kom en varg och bet af honom hufvudet! (vänder dem ryggen och går.) HOFMANNEN (till Bengt). Kunde han mena dig med räfven, Bengt Podebusk? Det der djuret har grofva ramar, men fint väderkorn. (går och förenar sig med de öfrige hofmännen, hvilka med en gycklande nyfikenhet betrakta Engelbrekt, som kort derefter aflägsnar sig.) BENGT PODEBUSK (för sig). Inte räfven; men möjligtvis vargen (gnuggar händerna). Denna själ af jern blir, utan att han sjelf vet det, ett verktyg i min hand! Denne man är svafveltråden till den mina, jag lagt under Eriks tron. Sverige i uppror! vår segerfest ett gyckelspel! drottningens välde brutet! Den helige fadren skymfad! Jag ville inte vara i Eriks ställe! inte nu. SJUNDE SCENEN. DE FÖRRA.
Landshöfdingarnes underdåniga förslag till reglering af Lasarettens framtida underhåll och styrelse, hvilka hufvudsakligen instämt deri, att Lazaretten omöjligen kunde ega bestånd utan understöd, samt att för dem och Curhusen vore förmonligast, om deras styrelse blefve gemensam, utom på de ställen, hvarest deras afskiljda läge fordrade att den äfven åtskiljdes; alt Seraphimer-Ordens-Gillet, som uppgifvit, att, enligt sammandrag af Länens Curhusoch Lazarettsräkenskaper för år i83o, Curhusafgiften för samma år utgjort 92,804 R:dr 15 sk. 2 r:st., samt öfrige inkomster vid Lazaretten 28,824 R:dr J4 skii r:st., eller tillhopa 121,328 R:dr 3o sk. 1 r:st., hvaremot utgiflerne för Curhus och Lazarett under samma år uppgått till 119,758 R:dr 44 skU nst, ansett Curhusafgitens fortfarande således nödigt äfven för Lazareltens underhåll, hvartill utväg genom bidrag af Hospilalsfönden för närvarande saknades; att Lazaretten från början aldrig haft någon rättighet till understöd af HospitaIsfonden; att Kongl. Maj:t den 10 Oct. 1765 uttryckligen stadgat, det Lazaretten skulle anläggas och underhållas på Länens egen bekostnad, men att, då Lazarett sedermera blefBihang till R. 2 Btvilluinst-Xitsktttttt Bet. N:« 8. to på högst få sLällen inrättade, och Hospilalsfofiden haft nog betydliga tillgångar för att kunna dermed understödja Lazaretten, stadgades, genom Kgl.
Ridderskaper och Adeln, samt på sådant sätt antagen af Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, att Bankens CreditivFordran lios Götheborgs Discont äf 2 oq,ooo 'R:dr skulle intill Octroy tidens slut, den 26 nästkommande October, fortfara, att löpa med den förskrifna räntan af Tre procent; äfvensom denne fordrans Capital-belopp borde, i likhet med Discontens andre Skulder, liqvxderäs tiU En. femtedel hvarje år; och skulle, efter Oct roy - tidens utgång, Banken, i afseende på räntan å detta begagnade Creditiv, njuta lika rätt med Discontens öfrige Fordrings-ägare. Hedervärda Bonde-Ståndet har åter stan2 nät i det Beslut, att Bankens Creditiv-fordran af 200,000 B:dr skulle fortfara, att löpa endast med den förskrifne räntan af Tre iprocent, samt liqvideras, i den mohn Discontens tillgångar inflyta och liqviden meri de private Fordrings-Egarne inedgifver.. Då nu 2:ne Stånd, nemligen Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, sam; 1854 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. manstämt deruti, att Banken Refter Octroy tidens utgång, bör åtnjuta ränta, i likhet med de öfrige Fordringsegarne, hvilken ränta, efter hvad desse Stånd vid ia puncten yttjat, skulle kunna komma att öfverstiga Tre procent om årer, men Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet ansett endast
Denna ordning har Utsk iakttagit, då Utsk. sagt, att R. o. Ad:s beslut blir alternativ för contra-propos:n emot Borgareoch BondeSt:ns; hvadan, och då PresteSt:s beslut kommer att utgöra ja-propos:n i voteringen öfver hufvudfrågan, alla de särskilda besluten sålunda varit under omröstning Jag finner altså, att Utsk. härutinnan rikligt förfarit, och bestrider derföre återremissen; öfverlemnande för öfrigt åt R. o. Ad. att, om så tjenligt pröfvas, bifalla Hr Dalmans förslag om instämmande i PresteStjs beslut, för att undvika den ena voteringen. Gr. Gyldenstolpe: Då Gr. Frölich erkänt, att Utsk. raisonnerar riktigt t. o. m. ordet hufvudfrågan, måste Hr Gr. ock medgifva, att ja-propos:n är riktig, sådan den blifvit af Utsk. föreslagen, och då den kommer att upptaga summan 180,000 r:dr. Några andra alternativ än det af 3oo,ooo och det af intet återstå då icke, och ett af dessa måste altså blifva contra-propos., för bestämmande hvaraf åter votering emellan båda måste äga rum. För min del kan jag icke finna någon annan uppställning antaglig. Frih. von Schulzenheim: I afseende å resultatet synas de anmärkta olikheterna, i min tanka, fullkomligt likgiltiga. 3:ne meningar finnas; alla 3 komma äfven under votering, och ingen blir således undertryckt. Jag anser likväl det sätt, Utsk. valt för voter:s-propos:nas uppställande, Den iQ> November f. m. varn det rättaste. Utsk. har nemi. tagit sitt förslag, hvilket antagits såsom bifallet af a:ne Ståud, till ja-propos:n. Delta grundalsig på gammalt bruk-, som jag icke vet hvarför man skulle frånträda, enar, såsom jag redan nämnt, hvar och en af de särskilda meningarna får tillfälle att göra sig gällande.
Som tre Stånd godkänt den föreslagna ändringen i förlullningssättet och den införselstull, Ridderskapet och Adeln sålunda bibehållit, är, i förhållande till uppskattnings-värdet, lika med det af Bonde-Ståndet stadgade belopp, jemfördt med det af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden antagna värde, lärer artikeln höra efter vigt förtullas; men om icke Ridderskapet oeh Adeln samt Bonde-Ståndet afstå från den af dem beslutade högre införsels-afgiften, kommer omröstning att derom anställas i följande ordning: 107:o Den, som gillar Utskottets förslag, att, på 2 R:dr värde skålpundet, införselstullen å den under Skomakare-arbeten upptagna rubriken andra slag bör utgöra 24 sk. röstar ja; den, det det ej vill, röstar nej. Vinner nej, Betalnings-Ut skot tets Memorial. N:o SO. kommer införselstullen att antagas till 33j procent al sagde värde, nemligen 32 sk. skålpundet. Smör. Den i gällande taxa bestämda införselsafgift å Smör, nemligen 2 2 Pedr 24 sk. lispundel, hvaruti någon ändring icke blifvit af Utskottet föreslagen, hafva Ridderskapet och Adelli, samt Presteoch Bonde-Stånden bibehållit; men som Borgare-Ståndet antagit sagde införselstull till endast 1 R;dr 16 sk. lispnndet, föranleder denna skiljaktighet, derest den icke af sistnämnde Stånd frånträdes, följande omröstning: 108;o Den, som, lika med Utskottet, anser nuvarande införselstull å Smör 2 R:dr 24 sk. lispundet böra bibehållas oförändrad, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, bestämmes införseis-afgiften å denna artikel till 1 R:dr tt> sk. lispundet. Sot-kerj Mateo vad eller etc., krossadt lumpetc. I afseende å hvad
Redan pa 1600,talet har pa Flyinge och Dahlby Kongsgardar warit anlagt ett Stuteri, som dock ödelädes under Konung Carl XII.s langwariga Krig; men efter högbemälte Konungs återkomst till Riket bestöts, att Stuteriet a nyo stulle inrät. tas med behörig Stat, hwilket likwäl i Konungens lifstid icke kom till någon »verkställighet. Sedermera förordnades ar 1724 framledne Amiralitets Kam, mar-Rådet Lagerbjelke såsom Arrendator, att besörja utförandet häraf; Men i allseende till uppkomne lwister med Lunds Akademie, till hwarS förmvhn samt de Studerandes Exercice detta Stuteri stulle anläggas, följde icke eller någon »verkställighet hära. Wid 1747 ars Riksdag anmälte hos Kongl. Maj:t Rikstens Ständer i underdånighet, huru svin i anledning afOfwerste-Lieutenantens Friherre Sten Coijets gjorde framställning om nödrvändigheten af Stuteriets anläggande i Riket i anseende till den brist som pa gode och Mönstergille Hästar, da för tiden befans, Riksens Ständer detta ämne förehaft, hrvarwid de inhämtat, det ibland andre orsaker till denna brist va gode Hästar besynnerligast wore den, att i Skane såsom bästa afwelftorten för sabane Kreatur, de Stuterier, hwilka derstädes warit pa Flyinge och Dahlby Kongsgardar i förra tider - Den rz Julik. 154; der inrättade, sedermera blikwit alldeles försummade och nerlagde; Men som Riksens Ständer med un, derdanig fägnad förnummit, att Hans Kongl.
Klockan slog elfva. Evelina tittade oupphörligt ut, men ingen syntes till. Han dröjer, tänkte Evelina, och «Gud ske lof, för att han icke kommer nu, jag hoppas Efverling snart går ut.» Evelina började återigen att sy med samma flit. «Se der!» sade Efverling, «kom unga Schröder, och troligen var den andra den som väntas.» Evelina blef blodröd. «Hvad jag ändå är pjåkig,» tänkte hon. «Jag vet icke hvarföre jag finner Säfves besök vigtigare, än någon annans. Jag är mycket barnslig.» Efverling tog sin hatt då Albert inträdde. «Går ni nu?» sade gumman. «Åh nej blif qvar, och hjelp mig, att prata med den här,» tillade hon sakta. Men Efverling gick, och man var ej van att få tvinga honom. Om aftonen skref Evelina till Clara. «Men lilla bästa Clara! Albert Säfve har varit här! Jag vill icke yttra något af mina egna omdömen; jag vill endast anföra mosters, som var att han är en «för prägtig gosse.» Just en «hygglig ungdom.» Gumman var alldeles förtjust, och bad honom vara välkommen hit, så ofta han behagar. Efverling, (jag vet icke hvarföre hans stumma språk alltid förefaller mig vigtigare än då någon annan bullrar och pratar vidt och bredt) skakade på hufvudet då moster vid middagsbordet höll sina loftal öfver Säfven. Efverling är en rigtig buse hos oss, så mycket jag än håller af honom, önskade jag likväl att han ville resa nu; jag får aldrig vara munter, då han är närvarande. Moster gläder sig åt det bostonparti hon nu kan formera med Efverling och Säfve. För min del förefalla de mig, som hjerter och spader kung, med ruter fru emellan sig. Men min Gud! jag höll nästan på att glömma det förnämsta. Säfven bad moster att i morgon få bli min ledsagare till Wickeby, det blir gudomligt roligt! bara för de andra flickornas skull. Men säg mig du, mitt orakel, min Clara, om det är farligt. God natt, vi skola drömma om frågan, din Evelina.»
Majit öfverlemna de fordringar Staten eger hos städerne Malmö och Yitad, för att dermed, efter i behörig ordning föregångne värderingar och på de billigaste vilkor, som kunna betingas, inköpa de stalloch magasins-rum för fourrage-persedlar, sorn af städerne Malmö, Ystad och Helsingborg nu egas, samt i och för inqvarteringen derstädes erfordras; börande det öfverskott å fordringarne, som efter köpsluten må uppkomma, ingå till Riksgälds-Contoret och liquideras elter de grunder, som vid utlåningen aro stadgade. Slutligen, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Rutbergs yrkande, att de bilagor och handlingar, som åtföljt Kongl. Majus Nådiga Proposition, måtte Rikets Ständer delgifvas, hafva Utskotten skolat tillkännagifva, att nämnde handlingar äro hos Oeconomie-Utskoltet att tillgå, lör den eller de medlemmar af respective RiksStånden, som önska alt fullständigare taga kännedom af deras innehåll, än sorn, i anseende lill handlingarnes vidlyftighet och den återstående korrta tiden för Riksdags-ärendenas behandling inom Utskotten, kunnat i detta Betänkande meddelas; och anse Utskotten i öfrigt de väckte möfionerne rara genom Utskottens här ofvan gjorde tillstyrbanden besvarade. Tvänne Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 28 November j 83!\. Statttamt Allm. Bååv. och Oecon.-Utsk.