Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ett sådant tillfälle kan icke det förra beslutet tillämpas, emedan det är Konungen tillåtit att, om Han medhafver 5 af Stats-Rådets Ledamöter, kunna utöfva Regeringen , och den sorn är här i Stockholm blott får sysselsätta sig med de mål Konungen föreskrif• 54o Den 19 Martit, ver. Om fulla utöfningen af Styrelse-magten öfverlemnades åt Regeringen i Stockholm, så betoge Sig Konungen rättigheten, att i Sitt Eget land färdas annorlunda än som resande. Detta öfverlemna!' jag nu till Ridderskapets och Adelns bepröfvande och jag skulle tro att Ridderskap pet och Adeln utan att detta syftar till någon ändring uti Grundlagen, kan gå tillväga med samma förtroende som då de, i händelse af Konung Carl XIII;s sjukdom uppdrogo åt då varande KronPrinsen att föra Styrelsen. Grefve von Schwerin har äfven anmärkt, att ämnet blifvit framställdt genom en skrifvelse och ej genom en proposition. Just det att Konungens framställning bär namn af skrifvelse visar att frågan blott ar personel. Man har äfven anmärkt, att det icke står om Regeringen skall vara mindre eller lika med hvad i 4ö §. RegeringsFormen finnes stadgadt. Jag tror att då denna §. i Grundlagen, endast åberopas i Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, på sätt sorn skedt är, bevisar detta tillfyllest att den, i afseende pä den tillförordnade Regeringens personal icke kan, eller får undergå någon förändring, och att KronPrinsen skulle blifva Ordförande i den Regering som består af fyra Ledamöter, bland hvilka Justitiae Stats-Ministern är inbegripen. Jag tror således, att till den Furste som i händelse af Konungens sjukdom, kommer att, med full Konungslig makt och myndighet, föra Rikets Styrelse, kan man nu med säkerhet och tillförsigt, lemna rättigheten att med 2.me röster presidera i Regeringen. Ben 19 Martil. Friherre Boije, Ludvig: Äfven i denna sak skall jag yttra mig i enlighet med hvad min känsla säger mig vara rått, och min förståndspröfning såger mig vara sannt och klokt.
KAPPHANDELSFIRMAN A. LAMBERG, hvars rikhaltiga lager med allt skäl torde kunna rekommenderas, nu då säsongen är inne, har ytterligare öppnat en försäljningslokal i n:r 29 Vesterlånggatan, hvilket vi velat påpeka för våra ärade läsarinnor. Den förra försäljningslokalen finnes emellertid fortfarande kvar i n:r 44 samma gata. SAISON 1 JUNI — 1 SEPTEMBER. Synnerligen SUND och NATURSKÖN BELÄGENHET i medelpunkten af den s. k. GULDKROKEN och i omedelbar närhet till staden HJO; ljusa, rymliga och bekväma BADLOKALER, alla inomhus brukliga BADFORMER, utmärkta TALLBARRSBAD af dagliligen på stället beredt DESTILLAT, GYTTJEBAD i förening med MASSAGE, ELEKTRISKA BAD; servering af MINERALVATTEN, naturliga och artificiela; MAGSKÖLJNING, DIETKURER; ELEKTRICITET, MASSAGE och SJUKGYMNASTIK. Särskildt KALLVATTENBADHUS I VETTERN, beryktad för sitt klara och genomskinliga vatten. Kurorten lämpar sig företrädesvis för behandling af reumatiska muskeloch ledaffektioner, gikt, blodbrist och nervsvaghet, scrophulos, magoch tarmsjukdomar, hudsjukdomar och specifika lidanden samt är i öfrigt en SYNNERLIGEN LÄMPLIG OCH BEHAGLIG REKREATIONSORT. LÄTTA KOMMUNIKATIONER flere gånger dagligen genom järnväg och ångbåtar. BILLIGA KURAFGIFTER o. LEFNADSVILKOR i öfrigt; tillfälle till inackordering i familj. GOD RESTAURATION. Komfort, o. välbelägna VILLOR, endast afsedda för kurgäster. INTENDENT och BADLÄKARE: D:r Arvid LAMPOR, som icke skola begagnas under sommaren, böra sättas undan utan veke och med tomt, väl rengjordt oljehus. Läkareråd. SEIDEL &amp; NAUMANNS Fanny. Om Ni förut ej är van därvid, gör Ni klokare i att vänta.
att kunna tvinga, måste man vara stark och ni är mycket svag. Ni har inga vapen. Än sanning och rättvisa, då! VALBORG. Mitt kära barn, ni talar om att tvinga. För BJÖRNKLO. en strid, sådan som vår. De vapnen ha ännu aldrig uträttat något i VALBORG. BJÖRNKLO. lemna sitt barn åt er, om de visste allt? Tusende. Det är inte sant. BJÖRNKLO. VALBORG. Tror ni, att någon far, någon mor skulle åt adelsmannen, fideikommissarien och egaren af 30,000 kronor årligen VALBORG. Inte åt mig personligen, det är möjligt, men BJÖRNKLO. den. Verlden är inte så lumpen, som ni vill göra BJÖRNKLO. och tror! Det är naivt. Vi få se. Ni har fått er verldserfarenhet genom mig VALBORG. skap intar passionens plats, men jag hyser verkligen vänskap för er och skulle ogerna vilja göra er mera ondt, än jag redan gjort. Det kan ni inte. VALBORG. Hör mig, Valborg. Det är sällan som vän BJÖRNKLO. Jag har alla korten på hand. Tro mig, öppna ingen strid ni blir slagen. VALBORG. BJÖRNKLO (rycker lätt på axlarne). Hvad gör det mig, när de äro falska. Var nu förståndig. Jag ska' lemna er en pension på 1,000 kronor. VALBORG. Falska kort ha vunnit större spel än detta. BJÖRNKLO. Ni bjuder penningar åt mig! ner sig med högra handen, om han bara tvättar sig ren med den venstra. Verlden skulle kalla hederlig, som ni vet. Min vän, en man har full rättighet att smutsa BJÖRNKLO. mitt anbud mycket honnett honnett betyder VALBORG. mina egna tankar skulle förmå att upplyfta mig. Och er har jag älskat er! BJÖRNKLO. VALBORG. Ni vill då sänka mig så djupt, att inte ens Vi kunna alla begå misstag. (Sätter sig). Förstår ni då inte, att det är lika omöjligt för er att bli en ung oskyldig flickas make, som för mig att bli hustru åt en hederlig man.
N:o lil, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 64, angående Bergs-Collegii upplösning och dess förändring till en Bergs-VetenskapsAcademi; i sammanhang med hvilket Utlåtande Betänkandet N:o 64 jemväl togs i betragtande. Ståndet afslog Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i Betänkandet N:o 64 afgifna och i Utlåtandet] N:o lil vidhållna förslag, att Rikets Ständer må till Kongl. Maj:t frambära deras underdåniga önskan, det Bergs-Collegiurn måtte, i sådan egenskap, upphöra, och i dess ställe en under CivilDepartementet lydande Bureau af Kongl. Maj:t varda Nådigst organiserad, i och för utredningen af de ärenden, hvilka det, efter år 1828, ålegat Bergscollegium att besörja; hvaremot Ståndet godkände Utskottets, i Betänkandet N:o 64, meddelade yttrande öfver väckt fråga om Bergs-Collegii förändring tili en Bergs-Vetenskaps Academi; och N:o 112, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utlåtandet, N:a 31, rörande tullen i Öresund.
M. åberopade handlingar, hvilka böra blifva StatsUtsk. meddelade, innehålla, är ådagalagdt, att behofvet af det begärda anslaget förnämligast härrör från den betydliga tillökning i de till hospitalsvärd anmälda sinnessjukas antal, samt den omsorg-fullare vård och skötsel dem egnas, äfvensom den bättre föda och beklädnad, än som tillförne bestods; alla dessa förbättringar åstadkomna i öfverensstämmelse med så Väl K. M:s förordnanden och R. St:s yttrande önskan. Väl förordnade K. M. genom nåd. Kungörelse af d. 3 Dec. 1847, att, i st. f. den inträdesafgift af 33 r:dr 16 sk., som intill samma års slut erlades för hvarje Hospitalshjon vid dess intagande pä Hospital, men full kostnadsersättning för dem, som dertill ägde tillgäng, skulle från 1848 års början betalas vid inträdet å Hospitalet 20 r:dr och sedermera 10 r:dr hvarje år, så länge patienten på Hospitalet qvarblifver, och härigenom kan framdeles någon tillökning i inkomst påräknas, i den mån de, före 1847 års slut å Hospital intagna, afgå och lemna rum för andra; men under de första åren blifver denna tillökning ingen och sedermera icke eller betydlig. Således gifvas annan utväg icke till Hospitalernes ändamålsenliga underhållande med nödiga inkomster, än den uti den K. proposm nu föreslagna, så vida ej K. M. skall se Sig nödgad att betydligt förhöja så väl inträdessom årliga afgiften, en åtgärd, som förmodligen skulle finnas misshaglig och tryckande för dem som kommo ali den vidkännas och hvilka oftast äro församlingarnes fattigvård. I anledn. af K. SeraphimerOrdensGillets underd. anmälan af den förlägenhet hvaruti K. OrdensGillet sig befann för bristande tillgång till de oundgängligaste utgifternas vid Hospitalernes bestridande, beviljade K. M. genom nåd. Bref d. 26 Januari 1850 ett förskott af 14,000 r:dr, dem K.
Jag anser det vara ganska rättsenlig!, att, i mål utaf så särdeles ömtålig beskaffenhet som dessa, Konungen må lemnäs tillfälle alt yttra sig, innan ransakningen fortsattes. Det bör icke få bero på åklagaremakten alt genom alla instanser fullfölja ett sådant mål, utan att förut i lind. hafva inhemta!, huruvida Konungen anser nödigt och nyttigt alt åtalet fullföljes; och då, i händelse detta förslag icke anlages, måhända samma tvistigheter skola uppstå hädanefter som hittills huruvida ifrågavar. påbud skall tillämpas äf ven i tryckfrihetsmål, så får jag, till uudanrödjande afall tvekan i detta hänseende, tillstyrka R. o. Ad. alt till grundlagsenlig behandling antaga Gunst.Utsk:s förevar, förslag. Hr Lagerheim: Då grundlagen med skäl måste anses öfver all annan Ing och ännu mera Öfver en tillfällig, för längre tid sedan utfärdad, förordning, så kan jag icke inse huru man kunnat lemna Tryekfr.lagens bestämda föreskrift åsido för en sådan förordning. Alt så likväl inträffat, deruti har Frih. Boye ganska rätt. Om derföre frågan nu vore, att på laglig väg förklara 1777 års K. bref genom Tryckfr.lagen upphäfdt och till all kraft oeh verkan i tryckfrihetsmål ogillligt, så skulle jag icke underlåta att biträda en sådan mening; men då Const.Ulsk:s förslag, i strid med nu gällande tryckfrihetslag, är af motsatt syftning, så får jag ytterligare förena mig med dem, hvilka anse R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke böra förklara ifrågavar. förslag onödigt och onyttigt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Det vore visserligen önskligt, att alla de lagar och författningar, som olika tydas, finge en bestämd och behörig förklaring, men det förhållande, som Frih. Boye anfört i afseende på 1777 års bref, existerar beklagligtvis i fråga om många andra lagar och författningar, och detta förhållande blir således icke ett skäl för mig alt rösta till fördel för det nu framställda förslaget. Jag har alltid ansett att 1777 års bref icke kunde lämpas på tryckfrihelsförbryleiser.
Med dessa förmåner var det dubbelt svårt för Bertholds far att öfverge hoppet, att se sonen icke välja en bana, som anstod hans anlag och ställning. Men han hade en sådan respekt för denne son, hvilken sjelf högt respekterade bondeståndet och dess fördelar, att han slutligen lät öfvertyga sig det Berthold i dessa lefnadsförhållanden kunde bli så god och hedrad som någon född herreman, och han lefde tillräckligt länge för att erfara hur aktad sonen var och huru anlitad vid allt, som skulle framåt inom hela häradet ... ja, hans ord gällde ännu längre bort. Något, som också syntes särdeles angenämt i gubbens ögon, var att han på en mängd bref till sonen fick läsa följande utanskrift: “Landtbrukaren herr Berthold Anundsson“. Och alla dessa goda intryck förenade hade till följd det på dödssängen gifna samtycket till Bertholds giftermål. Då unge husbonden nu hemkom med den tillkommande husmodern, var det just vid middagstiden, när folket var uppe och höll sin måltid i det stora köket. Kerstin Maria hade föreslagit att med detsamma få fara till moderns stuga, men då hade Berthold svarat att hon bara skulle komma olägligt, om hon komme så tidigt. Ty som han ställt om att inre kammarn blifvit målad och fått några möbler, som kunde anstå hans fästmö, höll gumman nu på med att feja upp yttre stugan, der hon sjelf bodde. När vagnen stannade framför manbyggningen, tog Berthold sin käresta vid handen och förde henne till köket, der det blef ett skramlande, skrapande, uppstigande och gapande så att det stod herrliga till. “Sätt er igen, go’ vänner!“ yttrade Berthold med en värdig husfaders välvilliga ton. “Eftersom ni alla ä’ inne, vill jag med detsamma för er föreställa henne, som är mitt högsta goda på jorden och som åtta månader härefter, då året är fullt efter föräldrarnes död, på Guds makt blir er matmor.“ Kerstin Maria, som först genom denna offentliga föreställning blef underkunnig om tiden för giftermålet, kände sig på en gång rörd och sårad. Han borde väl ha talat ensam med henne förut.
Hvarefter BorgareStåndet, enligt serskilde Protocolls-Utdrag af den >7:de Februarii i83o, valt till Revisor vid Låne-Conloiret i Götheborg, ”för den Revision, sorn tager sin början den uste Mars i834j> Herr "Borgmästaren C. G. Arfvidsson " och lill Revisors Suppleant för denna Revision, Grosshandlaren C. Kjellbergs samt lill Revisor vid Låne-Contoiret i Malmö, ”för den Revision, som tager sin början den 1 Mars i834s Handlanden Mathias Flensburg" och till Revisors Suppleant för denna Revision Handlanden M. Möller. Hedervärda Bonde-Ståndet, att Banco-Utskottets Memorial N:o io3 bifölls. Hvarefter sistnämnde Riks-Slånd, den i7:de Februarii och 12 Mars i83o, utsett Revisorer för granskning af Låne-Contoirets Räkenskaper och förvaltning, till och med Revisionen i834j för hvilket år blifvit dertill valde Lars Larsson i Borgunda, Skaraborgs Län, vid Götheborgs LåneContoir, samt Pehr Nilsson i Genastorp, Christianstads Län, vid Malmö Låne-Contoir; derjemte Revisors Suppleanter blifvit af Bonde-Ståndet utsedde för hvartdera Låne-Contoiret. Banco-Utskottets Memorial N:o 1. 3 I anledning af hvad Riks-Stånden sålunda vid sistlidne Riksdag uli denna fråga besiulat, och ehuru sist församlade Rikets Ständer icke, enligt Beslutens ordalydelse, afsett alt välja Revisorer och Suppleanter vid Låne-Contoiren för längre tid, än ”intill nästa RiksdagJ‘ likväl då dels Trenne Riks-Slånd, under antagande deraf, att
Ständer, örn det nu Så oförmodadt inträffade dödsfall, iiinaii Fullmägtige skrida till den sist valde Suppleantens insättande i Ämbetet; och detta så mycket mera' * sora Stats-Utskottets Betänkan den. 6.^9 sorn valet af en ny Suppleant väl aldrig lärer kunna betagas Riksens Ständer, alt under sin ännu fortgående sammanvaro förrätta. Herr Doctor Liljenwald: Af det uppdrag Riksens Högloflige Ständers Fullmägtige i Banken oell Riksgälds-Contoiret, genom Juslitiae - Ombudsmans Instructionens 26 §. erhållit och den skyndsamhet der anbefailes, synes mig R. Ständer deruppå hafva Jagt en särdeles vigt, alt ett så maglpåiiggaude Ämbete ej någonsin ganora vacance skulle blifva overksamt. Nödvändigheten föreskrifver således i min tänka att ett Protccolls-Uldrag härifrån expedieras till den valde Suppleanten, hvarigenom lian antydes att skyndsamt förfoga sig till Stockholm för att emottaga den efter framlidne Justitias-Ombudsmannen ledige Ämbetsbefattningen. För denna åtgärd tror jag ej något Riksens Ständers beslut böra begäras eller afbidas, emedan i anseende till den långsamhet i formerne, som åtföljer Riksdagsärender ett dröjsmål derigenom uppkommer alldeles stridande mot den 4:deSaml. £de Band. 65o S ta ts-TJ tsk o it als Eg tänka nilsa, snara verkställighet i detta mål, som Riksens Högloflige Stander i sin föreskrift tydligen åsyftat.
Uti Spanien, hvars folk var upptändt af det mest glödande hat mot Fransoserna och af brinnande religions-fanatism, hade inom få år motståndet varit qväfdt, om icke Napoleon, för andra stora krigsföretag, till en del blottat landet på trupper och Engelsmännen under Wellington uppträdt till resningens stöd. Huru litet denna fältherre sjelf skattade Spaniens dåvarande soldater, synes af den omsorg, med hvilken han undvek att med sina Engelska trupper inblanda dem. Och slutligen hvad visar oss det sednaste Amerikanska kriget. Så länge härarne hufvudsakligen utgjordes af frivilliga, med viss kortare tjensteförpligtelse, hvälfde sig striden utan afgörande fram och åter. Det var först sedan man af erfarenheten lärt att med värfning söka ersätta frivilligheten, sedan sålunda äldre soldater under fanorna bildats, som seger slutligen vanns. Krigshistorien vittnar således ej gynnsamt för folkbeväpningen. Dessutom kan Frih. Klinckowström ej hafva förbisett, att mer än någonsin förut framtidens krigförande kräfver manöver-färdighet. Eldvapnets utbildning och långa portée, nödgar så väl till uppställning längre ifrån fienden, som ock till anfall i gles ordning. Man kan ej som förut framrycka med massor, inom hvilka de mindre öfvade kunna inneslutas, ej med djupa kolonner, tröga i sina rörelser och hvilka, innan de hunnit halfvägs, skulle af kulor vara genomplöjda. Med stor hastighet och i nära spridd ordning måste afståndet tillryggaläggas och anfallets kraft och sammanhållning likafullt bibehållas. Allt detta kräfver hos soldaten ett eget godt begrepp om striden, en snabb uppfattning af befälets minsta vink, som endast fullgod öfning kan gifva. National-beväpningen har sitt kall, och att detta ej af komitén blifvit förbisedt, derom vittnar dess förslag om landstormen. Den är duglig till ortförsvar; den kan, öfverfallande och nedgörande smärre truppafdelningar, hindra fienden att allt för mycket utbreda sig; den kan hota kommunikationerna, förstöra transporterna och, tvingande fienden att starkt skydda dessa, försvaga hufvud-korpsen.
öppnades med en kort inledning af ordföranden, Den lilla förtjusande truppen marscherade och exerKarin Löf och såg sig omkring. » Ni får ursäkta, att jag anser mig som hemma här. » hvarefter motionen upplästes. En af inbjudarin cerade riktigt bra, och ett par af de unga damerna, Därmed lossade hon på klädningslifvet, tog af norna höll därpå ett varmt föredrag om kvinnans Sophies och Julies representanter, ådagalade en scenplikt att bekämpa hemmets farligaste fiende, osedoch sångvana, som mången liten aktris af facket sig kängorna och kröp upp i soffhörnet. » Se så ligheten. Talet mottogs med lifliga bifallsyttringar. kunde afundas dem. Hr Oriinder gjorde af fästningsdär, nu har jag det bra. Låt oss nu prata. » » Jo, ser ni, Kerstin. » sade hon, » på min tid Sedan dessa tystnat, föredrogs under lifligt bifall kommendanten en högst dråplig typ, som framkalen uppsats om kvinnlig renhet. Till sist antogs lade det lifligaste bifall. Han understöddes förträfffick man inte så mycket lärdom som nu. Jag har enhälligt en resolution, i hvilken de församlade ligt af hr Norrby. Henris roll utfördes af hr Lemon; aldrig gått igenom mer än en kurs på landstingsuttalade sin af varmaste öfvertygelse betingade anöfriga roller af amatörer. Tillställningen var i sin seminariet i H, och det är då icke mycket. Men man har förstås fått söka skaffa sig litet vett slutning till brukspatron Tamms motion. helhet mycket lyckad. — Den andra af de båda föresjälf, och hvad mina stycken i småskolan beträfResolutionen skall öfversändas till ordföranden ställningarna gafs i tisdags afton inför en till sista plats far vill jag se den, som kan dem mera » profekt » i första kammarens tillfälliga utskott, som har att med en synnerligen elegant publik, däribland konunän jag. De här moderna semminariumerna tycker gen och prins Carl med uppvaktning, besatt sa-, behandla den af hr H. Tamm väckta motionen. jag inte mycket om. De äro stränga och torra. long. Bifallet var denna gång likaledes lifligt. * Då skulle ni ha sett på min tid.
Borgare-ståndet bar i anledning af Utskottets ifrågavarande tillstyrkande beslutit, att högst 250,000 B:dr R:ml, motsvarande ungefärligen den personliga skydds-afgiftens halfva belopp, må till folkundervisningens befrämjande användas. Med afslag å Utskottets hemställan har slutligen Bonde-ståndet för sin del beslutat, att hälften af den återstående, lill Riksgälds-kontoret nu ingående personliga skydds—afgiften må ytterligare, på sätt Kongl. Förordningen den 13 Mars 1846 innehåller, till församlingarnes Skol—styrelser aflemnas, till de vid folk-skolorna anställde lärares och lärarinnors aflönande eller för förbättrande af dessas löner, der sådant anses nödigt, samt för anskaffande af böcker och undervisnings-materiel vid skolorna. Af denna framställning visar sig således, alt såväl Ridderskapet och Adeln som Presteoch Bonde-ståndens beslut, ehuru sins emellan skiljaktige i fråga om sättet för medlens utgående och vilkoren för deras användande, likväl sammanstämma derutinnan, att halfva beloppet af den personliga skydtis—afgiften må till folkundervisningens befrämjande användas, samt att endast Borgare-ståndet fattat ett i så måtto från de andra Ståndens afvikande beslut, att sistnämnde Ständ ansett ett bestämdt anslag af högst 250,000 R:dr R:mt böra för berörde ändamål anvisas. Då emellertid 3 Stånds sammanstämmande mening uti ifrågavarande hänseende utgör Rikets Ständers, är sålunda beslutadt, att den personliga skydds-afgiftens halfva belopp, uppgående till omkring 250,000 R:dr R:mt, må till folkundervisningens befrämjande användas.
Förordningen den 18 April 1849, följande lydelse: 6 Lag-Utskottets Betänkande M 22. »I Rådstufvu-rätt böra parterne vid middagstimma dagen förut stämmas genom anslag å Rättens dörr att dom å tid föresattan afhöra; dock må Rådstufvu-rätt genast och utan anslag dom muntligen eller skriftligen kungöra, der saken af ringa värde är.» I anledning af, bland annat, en framställning af Rikets Ständers Justitie-ombudsman och enär lagens föreskrift om afkunuande af Rådstufvu-rätts dom efter anslag för parterne medförde fyrfaldiga olägenheter, bestående dels i den tidsförlust, part finge vidkännas genom nödvändigheten att nästan dagligen i Rätten efterse, om anslag blifvit utfärdadt, dels deri,- att parten genom en ganska ringa, ofta ofrivillig underlåtenhet härutinnan äfventyrade att försitta tid att emot domen anmäla missnöje, och dels i det dröjsmål, som, enligt hvad erfarenheten gåfve vid handen, stundom under ganska lång tid vid Rådstufvu-rätt förelöpte med afgörande af sådana mål, deri dom skulle efter anslag afsägas, samt då denna föreskrift jemväl af domstolarne sjelfva betraktades såsom icke tillfyllestgörande, hvilket visade sig deraf, att de ofta läte särskildt underrätta parterne om tiden för domens utgifvande, hvilket sistnämnda bruk, då det icke grundade sig på något lagbud, kunde föranleda dertill, att, örn det vid något tillfälle åsidosattes, parterne förlorade sina fatalier, beslöto Rikets Ständer vid sisthållna riksdag en författning af följande lydelse: »Med upphäfvande af 2 mom. af 24 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849, förordnas, att samma moment skall erhålla följande lydelse: »I Rådstufvu-rätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen dom afsägas, eller ock viss tid tillkännagifva, då parterne ega komma tillstädes för att afhöra dom.»
Ad. skulle utsätta ett plenum till morgondagen, men så har jag icke upfattat denna motion; detta vore visserligen ett medel att ernå det åsyftade ändamålet, men i motionen upställas frågor om valbarhet, val distrikt-vis 0. s. v.; så har åtminstone jag upfattat den. Det är just dessa frågor, som till Riddarh.Utsk. skulle remitteras, med föreläggande för Utsk. att med svar derå inkomma jemte förslag till grunder för en ny vallag. Detta tror jag, såsom Frih. Raab, skulle "med någon välvilja kunna låta sig göra till ett plenum före nästa Onsdag, och jag kan således icke annat än understödja motionen, sä vidt delta ändamål åsyftas. Hr Stjernsvärd: Frih. Tersmeden har ganska riktigt upfattat min motion; det var icke för att bereda R. 0. Ad. till - 438 Den 8 Februari. fälle till mer eller mindre angenäma samtal, som jag gjorde mitt förslag, utan det var för att få några grunder bestämda för vallagen, hvilket jag anser oundvikligt för att man må med godt samvete kunna antaga det hvilande förslaget. Hvar och en kan i denna min framställning inse snarare en böjelse för att antaga förslaget än motsatsen, men då dylika grunder hvarken förut finnas eller nu kunna komma till stånd, så är troligtvis det enda som återstår för mig, så väl som mången annan, att votera nej till förslaget. Jag fruktar nemi. alt en remiss till Riddarh.- Utsk. icke till något gagnar, men skulle motsatsen vara fallet, vill jag visst icke sätta mig emot remissen. Hr Bråkenhjelm: För att ådagalägga att jag alldeles icke har något emot att R. o. Ad. får veta i dag åtta dagar till på hvilka grunder R. o. Ad. kommer att godkänna eller afslå det hvilande förslaget, skall jag gerna medgifva och votera för att R. o. Ad. i morgon sammankommer på en stund för att remittera frågan till Riddarh.Utsk., sä vida Hr Gr. o. Landtm, anser densamma kunna remitteras, hvarpå jag dock tviflar.