Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken hvarföre detta isolerade, för tillfället lämpliga, och nu särdeles nyttiga förslag af BancoUisk. blifvit framstäldl, lärer troligtvis vara den, att BancoUtsk., som ansåg sig äga rättighet att lemna en föreskrift, lika lydande med den nu under öfverläggning varande, verkligen lemnat en sådan, men att h os Bancostyrelsen uppstått skrupler, huruvida BancoUtsk. dertill ägde rätt eller icke, till följd hvaraf majoriteten hos ■ Bancostyrelsen stannade i den mening, att en sådan rättighet icke fans. Denna skrupel är anledn. till detta förslag, genom bifall hvartill alla skrupler i delta hänseende för framtiden skulle undanrödjas. Detta förslag afser i öfrigt möjligheten att kunna uppköpa silfver och hafva det liggandes i Hamburg för vår räkning, d. v. s. att kunna uppköpa vexlar, samt dernäst, huruvida Svenska Banken, i likhet med den Norrska, skall fä äga varaktiga behållningar på främmande vexelplatser, pä hvilka de kunna draga i händelse af behof, och hvilka de framgent må kunna förstärka. Detta är en fråga af den största vigt, och då det svårligen lärer kunna bestridas, att det är nyttigt, i ett ögonblick då rörelsen känner den största svårighet, att utväg beredes till exportens lättande, hvarigenom åter utländsk valuta inströmmar i landet för våra varuartiklar, och dä vi se af tidningarne till hvad grad varupriserne inom landet fallit, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till förslaget, under förklarande, alt en äterremiss derå vore detsamma som afslag, i thy, att innan svaret hunnit till Ständerne återkomma, den nuvar. lyckliga conjuncluren för silfverköp kunde vara förbi. Gr. Horn: Sedan jag begärde ordet, hafva de 3:ne talare som sednast yttrat sig, hufvudsakligen anfört allt hvad jag velat säga.
Då blott 30 ledamöter funnos i StatsUtsk. och ingen enda höjde sin röst för en förändring i Utlåt, sådant det nu är, vågar jag hemställa, hvad skäl man har att tro, att de skulle så förändrat sina tänkesätt att man kan motse det inom Utsk. utbildat sig en åsigt som icke allenast är för hvad jag i min reservation uttalat, utan äfven den utsträckning som Hr Klint önskat. Jag tror att man på detta sätt riskerar hela anslaget. Frih. Tersmeden har yttrat att krigförande står i fullkomlig öfverensstämmelse med aktiv krigstjenst. Att vara vid en främmande Armé i aktiv krigstjent vill säga att man i den Arméen tjenstgör såsom Officer. Jag har sett en mängd främmande Officerare tjenstgöra vid franska Arméen, hvilka der inträdt såsom franska Officerare och med dragen värja fört befäl öfver franska soldater samt varit enrollerade i Arméen; detta kallas aktiv krigstjenst, likasom man kan säga alt hvarje svensk Officer som gör tjenst är i aktiv krigstjenst; men lägger man till ordet krigförande, så visas derigenom att meningen icke blott är att göra aktiv krigstjenst, utan äfven att strida för det land i hvars Armée man tjenar. Jag understöder på nu anförda skäl Hr Stjernsvärds förslag. Hr Stjernsvärd: För att slita denna tvist får jag begagna mig af min Grundlagsenliga rätt samt begära Hr af Klints förslag såsom motion på bordet. Det är nemi. en fråga af helt annan Den lft Juli e. m. beskaffenhet än den min motion innehåller. Hvad beträffar Frih. Tersmedens anmärkn. om krigförande eller aktiv krigstjenst så har visserligen detta blifvit utredt af Hr Bildt; jag vill blott nämna att i motionen står aktiv krigstjenst och att dermed naturligtvis icke kan menas annat än verklig tjenstgöring. Man säger krigstjenst utan att derföre en Armé skall befinna sig i krig. Detta är blott en benämning på yrket.
måste till en början skillnad göras emellan den besutne allmogen och obesutne folkklassen, med den sednare mena dt hemmansbrukare på alltför små lotter eller utan besutenhet, samt torpare, backstugusittare och inhyseshjon, med flera dylika. Genom förut afgifna underdåniga berättelser är vordet upplyst och ådagalagd t, att tillgåugarne för folkmassans fysiska bestånd vunnit progressif förkofran eller, sorn vill säga detsamma, atL allmänna välmågan i sjelfva verket tilltagit. Hvad nu särskildt angår den besutne allmogen, så finnes detta tilltagande hafva än vidare utvecklat sig under nu ifrågavarande qvinqvennium, såsom följd, bland annat, af jemn efterfrågan och förhöjda afsättningspriser på nästan alla jordbrukets alster; men i motsats härtill, och för någon del af samma orsaker, har den obesutna och vanligen medellösa folkklasen endast kunnat, stundom med knapp bergning, draga sig fram, utan alt förbättra sin ekonomiska ställning under loppet af detta qvinqvennium, hvilket äfven varit en naturlig följd deraf, att dagsverkslöner och annan arbetsförtjenst icke stigit i förhållande till iifsmediens ökade pris. §. 3. Näringar. Åkerbruk. För Länet i det hela kan åkerbruket, bet rak hult såsom särskild näring, anses vara den, sorn frambringar högsta värdes-produkten, fastän trakter finnas der andra näringsgrenar härutinnan täfla. Inom södra Dahlsland och den tillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras bestånd på åkerbruk, har vid större egendomar och hos jordbrukande - 9 kande ståndspersoner växelbruk blifvit hästan allmänt anlaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter pä öppna åkerjorden. Vanligen trädes i dessa trakter {alel eller ’:del af åkern och det öfriga besås med höstoch vår-hvete till omkring fidelar, höstoch vår-råg 12, korn 6, hafre 50, blandkorn 6, ärter 2 och potatis 24 sådane delar.
Vid sådant förhållande och då Direktionen i dessa dagar, genom en af Lektor Tham gjord anmälan, inhemtat, att han, åt hvilken arbetets utförande, alltsedan det påbörjades, varit anförtrodt, efter det förenämnde 4:de häfte blef afslutadf, genom ögonsjukdom varit hindrad att sysselsätta sig med läsning och kopiering af handskrifter och korrektur, och att således ifrågavarande arbete alltsedermera stått stilla samt slutligen att han lör fortfarande svaghet i ögonen, då intet hopp om fullkomlig bot v sade sig, ansåge sig nödsakad att helt och hållet afstå från företaget, och dertill kommer ej allenast att Direktionen, åtminstone för närvarande, icke kan uppgifva eller känner någon litteratör, som är villig att öfvertaga arbetets fortsättande och åt hvilken med någon tillförsigt förtroendet att dermed taga befattning kan lemnäs, utan ock, att sedan nu förenämnde 3 delar af arbetet utkommit, man medhunnit en åtminstone i visst afseende afslutad historisk period, får 17 får Direktionen till Högloft. Ridderskapet och Adeln öfverlemna, huruvida någon åtgärd till vinnande af fortsättning af ifrågavarande arbete bör vidtagas. § 14- Sedan numera hela den sednaste upplagan af Carlskiöldska Vapenboken med dertill hörande tillägg befunnits utgången, har Direktionen låtit föranstalta om en ny upplaga af samma Vapenbok i dess helhet, hvilken icke ännu hunnit blifva färdig, men är att förvänta mot årets slut. § 15. Genom af Högloft. Ridderskapet och Adeln den 11 Mars 1857 lemnadt bifall till Riddarhus-Utskottets vid sednaste Riksdag afgifna memorial N:o 10, bestämdes Riddarhus Kamererarens aflöning, från samma års början till lika belopp med hvad Kongl. Maj:t föreslagit för kamererare i Statens embetsverk eller i ett för allt till 3,500 R:dr R:mt, deraf 1,800 borde utgå från Riddarhuskassan, såsom lön, och återstoden 1,700 R:dr, beräknades såsom arfvoden från öfrige under Direktionens förvaltning ställde kassor och fonder efter den fördelning Direktionen kunde finna lämplig. Till åtlydnad deraf fattade
Friherre LastetttröM! Mätte ' säga att jag nu ej förskär ben wärda och uplpsta Ledamoten Grefwe Oe la Oarclie. Huru kan det wara möjligt att answara för sitt famwete, och ej wilsta göra det inför Domstol? Om nägon här ffulle mihfirma en annan till hans heder och rpckte, skulle den omständigheten att han innehar en plats i detta ruln kunna frikänna honom för answar? Grefwe Dela 6 Lt st i e: Friherre Lsgerström har mpcket orätt fattat mitt mening, om hatt tror att jag här eller nägon annorstädes skulle will)» Undandraga mig aftswara för mitte gerttingar elier nst« na ork. Men annat är att anklaga, anttat att enligt sin pligt anmäla bä matt warit af ett skiljaktig mening med det Utskott, af hwilket man är. Det förra 44! Den 19 Gctober. förra anser jag wara ett brott, som straffbart ej heller Lör undgä att straffas. Det sednare äter är min skyldighet, hwars uraktlätande mitt egit samwete och mine Medborgare, hwilkaS förtroende lämnat mig tillfälle ernä upplysning, skulle äga rätt att fbrebrä mig. Mia tanke är att en Riddersman-första pligt är, att handla efter sin öfwertygelse, och att den anmälan han.L följe deraf gör öfwer be olika begrepp han med en majoritet i ett Utskott ägt alldrig kan anses som eir anklagelse. Jag känner ej hivad beslut Ridderskapet och Adeln häruti behagar taga; men jag stall alldrig gä ifrän ben öfwertygelse, att som Ledamot i Constitutions -Utskottet blir min pligt alltid den som tillkommer hwarje Riksdagsman, den att handla enligt fin öfwertygelse, och att fritt och otwungit yttra sin mening. Ropades bra och proposition. Friherre Westerström:
Att något hundra riksdaler anslås till biträde i skrifveri m. in. åt rektorer vid läroverk med minst 300 lärjungar. Man ihägkonune härvid, att alla de göromål, som förr tillhörde 3:ne personer (rektor gymnasii, rektor scholae och konrektor), jemte mycket nytt, nu blifvit lagde på en enda. Det kan visserligen invändas att denne nog kan få biträde af medlärare; men grannlagenheten förbjuder honom att mycket begagna detta biträde utan någon ersättnings erbjudande, och en ej mindre grannlagenhet nekar honom att ur sin egen ficka bjuda en vän penningersättning. Slutligen må upplysas, dels att rektors aldra liesta skrifverigöromål ej kunna fullgöras af någon annan än en lärare, sorn sjelf nogare känner förhållandena, ja sjelf i ärendena deltager; dels också, att i Danmark Staten allönar åt rektor vid högre läroverk en dylik biträdare, utsedd bland läroverkets lärare. 5:o. Att de, som frän lägre läraretjenst blifvit till lektorer befordrade, må, vid fråga om uppflyttning till högre lönegrad, beräkna äfven de är de före 1858 (före hvilket är elementarläroverkslärarne voro särdeles svagt aflönade) innehaft ordinarie tjenst vid elementarläroverk. Ifrågavarande lektorer äro sannolikt ganska fä, och en af Rikets Ständer utöfvad rättvisa mot dessa skall derför ej blifva mycket dyr. Att de reseunderstöd, som de 2:ne sista åren sä. välbetänkt blifvit meddelade ät elementarlärare för iuhemtande i främmande länder af kännedom om dervarande elementarläroverk, må sä anordnas, att dylika understöd äfven tilldelas ärligen åtminstone 2:ne lärare i främmande lefvande språk, att de mätte få äfven utrikes studera dessa, språk. 7:o. Att de högre löner, som i Kongl. Majits
För min del instämmer jag till alla delar med Gr. Cronhjelm. Jag kan visserligen säga, att jag önskar, att Hr Munck mätte blifva antagen till Ridd.seeret.; men jag kan icke anse det rikligt, alt R. o. Ad. nu för beständigt antager Ridd.seeret., då det möjligen i en framtid skulle kunna inträffa, att denna tjenstebefattning icke blir af den vigt och det värde, som den nu kan äga. Jag tror det derföre vara riktigast, att nu blott tillsätta tjensten för den lid, hvarunder den med visshet kommer att vara behöflig, och anhåller derföre all få instämma med Gr. Cronhjelm. Frih. Raab, Adam Christian, förenade sig med Gr. Cronhjelm. Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. förklarar, enligt Gr. Cronhjelms och andra värde ledamöters yrkanden, att den bestämda lönen endast skall såsom arfvode tills vidare tillfalla innehafvaren af Ridd.secret.tjenslen, sä kan det möjligen hända, att hvarken Hr Munck eller någon annan vill söka tjensten, ty det är klart, att den som på sådana villkor inträdde i tjenstens utöfning och genom henne vore förhindrad, att göra sin väg i Statens tjenst, skulle efter förloppet af de år, som förflöto innan representationsförändringen inträffar, befinna sig utan all tjenst. Hellre än att äfventyra eli sådant missöde, söker man icke en så osäker befattning Jag tror således, att för R. o. Ad:s eget bästa är det nödvändigt, att man afstär ifrån sä härda villkor, som dem Gr. Cronhjelm och andra ledamöter här hafva föreslagit. Frih. Boye, Fredr.: Jag kan icke neka, att det beslut, som R. o. Ad. nyss fattat, icke är i öfverensstämmelse med min åsigt; men då detta nu mera redan är gjordt, sä är bär således endast frågan om, mine Hrr, att 11. o. Ad. måtte fä en skicklig, utmärkt man till sin secreterare.
Kjellenberg, Bataljons-läkare, angående pension åt 152: 21. Kock, A. V., Statskommissarie, angående gratifikation åt 212. Kollektoch stamboks-insamlingar, angående upphörande af 192. Kolningsmethod, förbättrad, angående anslag till 93: 47. Kolshult, angående utbyte af emot hemmanet Hagebohl 20. Knäreds församling, angående eftergift af beviljadt kyrkobyggnadslån åt 132. Kommers-kollegii fonder, revisions-berättelse rörande 37. 8 Utlåtandets Nummer och Moment. Kongsbacka, angående anslag till kyrkobyggnad uti 107. Konvoy-kommissariatet, angående indragning af 142. Kreditivsummor, angående de i Regerings-formens 63 §lföreskrifna 216. Krig s-Hofr ättens Notarie, angående pensionering af .t 152: 11. Kriminal-lagstiftningen, angående lifgifvande af sammandrag utaf 123: 124. Kroberga, angående dess utbyte mot Förarebostället Wreta 154. Kronans egendomar, angående förkortning af tiden för utarrendering af 98. Kronogodsens förvaltning och bortarrenderande, angående förändrade föreskrifter för 181. Krononybygget upplåtande, angående förändrade föreskrifter för 164. Kronotionde, angående rättighet för ecklesiastik-tjenstemän att uppbära lösen för 92. Kronoutskylder, angående förändrad uppbördstid för 89. Kröningsdeputation. angående kostnaden för dess resa till Norge 115. Kröningskostnader, Utlåtande angående 215. Kungsgårdar, Kammar-kollegii berättelse angående 77. » och Boställen, angående upphörande af arbetsskyldig het till .. 118. Kyrkokassorna i Skåne oeh Halland, angående statsanslag för 14. Köping —Hults aktiebolag, angående återbekommande af medel, deponerade i Stats-kontoret 161. L. Lagerheims enka, angående pension åt 152: 44. Landshöfdinge-ackorden, angående amortering af 135. » Memorial med voterings-proposition rörande dito 175.
Jag gick på spetsen af dessa höjder, der en liten smal gångstig var trampad af fotgängare, och hade en härlig utsigt öfver den underliggande ruinfulla och till förfall lutande staden, begränsad i NV af vackra gröna fält och trädanläggningar samt Nilen med sina båtar, längre bort af Afrikanska sandfält, på hvilka högst reste sig de trenne pyramiderna, och längst bort sandhöjder, liknande dem jag stod på. Åt NO låg öknen, så långt ögat kunde nå, under mig åt öster sandhöjder och sanddalar, i en af hvilka närmast mig syntes nästan en liten stad af gamla kungars grafvar, uppförda i form af moskéer. Jag satt en stund på den största höjd jag kunde komma upp till, fröjdade mig öfver utsigten och betraktade med min kompass direktionerna af staden, som jag tänkt mig större än den nu förekom mig. Jag vandrade sedan ner och kom riktigt tillbaka genom staden, allt med min kompass, på annan väg än jag stigit upp, förbi stora moskéer, ur hvilka folket just kom från middagsbönen. Jag gick sedan till Köhler, satt hos honom en stund, återvände hem något före 'asr, och fick kort derpå besök af shekhen i Darb el gineneh, som jag i dag träffat på gatan och inviterat att komma till mig. Han satt en stund och pratade, men förekommer mig högst usel, villig att för en bakhshish sälja sitt skägg och allt annat. Jag blef kort derpå efterskickad af Murad effendi, hos hvilken jag tillbragte hela aftonen under prat vid vårt thé. Gick om morgonen till Murad effendi, som just var sysselsatt med en man, hvilken skulle göra åt honom något arbete. Han krånglade mycket med honom, visade, förklarade och ritade för honom, samt accorderade om priset; det var högst roligt att se huru väl han förstod att ställa sig med honom. Sedan följdes vi åt ut, vandrade mycket omkring i Khan elkhalili, och i trakten af Elazhar handlade vi 2 muslinshawlar till turban för 26 piaster. Sedan gingo vi genom Judarnes qvarter, som var trängre och smutsigare än något annat jag ännu sett här, och veko der upp hos föreståndaren för ett silfvertrådsspinneri.
Utskotten , II s 1212. Utskottens Betänkande, VII 1. s 3a5 — 331, återrem. af Adeln, IX s 3o6, bif. af PresteStåndet, IX s 310, återrem. af BorgareStåndet, IX s 3n, af BondeStåndet, IX s 315. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s io48 — io52, bif. af PresteStåndet, IX s 928, af BorgareStåndet, IX s 954» af Adeln, IX s 965, af BondeStåndet, IX s 973. Underd. Skrifvelse, X 2. 1. s 5o—-53. RiksdagsBeslutet, §. 44* Guld och Silfver, om anskaffande af, på uniformer. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1238. Se Nationalitetens återställande, om. Underd. 44- Guld och Silfver, om förändring i nu gällände belanhvgsvärde å, i Banken. BancoUlskottets Betänkande, V*I 2. s 331 — 335, åtc^rem. af Adeln, IX 3. s 2i5,bif. af PresteStåndet, IX 3. s I2t, åter renn af BondeSlåndet, IX 3. s 258. Gyllenstjernska Familjens, angående, Kronofordran. StatsUtskoltels Betänkande, IV 4- s 5 02 — 5iy, bif. af PresteStåndet, IX s 924, af BorgareStåndet, IX s g54, återrem. af Adeln, IX s 966, bif. af BondeStåndet, IX s io45. Underd. Skrifvelse, X 1. s 744 — 74^* Gårdfarihandel, om uppbäfvande af. Motioner, remitt. till Ekon.
Bergsbruket, i sin natur mera "Vetenskapligt än Landtbruket, eger redan, mera än det sistnämnde, bildade personer vid sin närmarehandläggning, dock finnas äfven der många platser för den omtalade Classen; Manufacturer och Fabriker kunna visserligen icke umbära Vetenskaperne; ju mera personer af uppfostran kunde dragas, till deras skötande, ju mera skulle desse Näringsgrenar vinna. Många personer af den omtalade Classen skulle rymmas inom Handtverkerieimas område, om bruket och ställningeu vore sådan, att de kunde gå dit. Handtverkare-Classen skulle vinna på upptagande af personer med någon primitiv uppfostran och på de famille-förbindelser, som Betänkanden. 449 som skulle helt oell hållet inflytta dem på de odlades gebit; sjelfva yrkena skulle vinna, om till deras handläggning kommo personer med någon grad af Vetenskap, bildning och nied Capitaler, försmå att begagnas i mera upplyflade syftningar, men tillräckliga att upprätta Verkstäder. För att vinna afsigten, fordras att en ny rigtning till lefnads-föremål skulle gifvas. Det skulle blifva ett föremål för uppfostran, att ej allenast hos deni verlden inträdande ynglingen såsom högsta ändamål inplanta begäret att lära något för att blifva något; dertill skulle äfven läggas begäret, att lära något för alt genom skicklighet och omtanka, förvärf va något för att skaffa sig en oberoende existence, och för att derigenom blifva något för sig och samhället. Många Stats-dAgder hvilkas saknad man beklagar, såsom tarflighet i lefnadssätt, redbarhet i sysselsättning, måtta och klokhet i speculationer skulle uppväxa, sorn nödvändiga frukter ur den på dessa principer beroende förändring af allmänna tänkesättet; och Statens tjenster skulle upphöra att, icke så alldeles riktigt, vara ansedde som en särskild Näringsgren.
Man håller igeln (köpes på apoteket, 33 — 40 öre) med en handeller näsduk och sätter sig framför en spegel. Vill ej igeln strax taga, får man ej förlora tålamodet. Har man vid den sjuka tanden haft droppar eller annat, måste man först smörja något tjock grädda med socker i på tandköttei för att få igeln att taga. Igeln får sitta på så länge, tills han sjelf släpper, man får aldrig söka draga den bort, ty då kan ett stycke af tandköttet medfölja. Då igeln släpt, kramar man antingen det sjuka blodet ur den, ty eljes medföljer döden — för igeln förstås — eller ock, hvilket jag alltid gjort, strör man blott litet salt på den snälla igeln, som då sjelf afbördar sig blodet. Igeln sköljes, lägges ned på en flaska med friskt vatten uti, hvilket dagligen ombytes. Öfver flaskan bindes en tunn linneväf, som dessutom ytterligare genomstickes med en stoppnål, att tillräcklig luft tillföres igeln. På så vis kan det lilla djuret vara till nytta många gånger och lefva i åratal. Att låta en barnmorska sätta igeln på är förstås beqvämt, och många hysa en så stor fruktan för iglar, att de ej ens en gång våga ombyta deras vatten, mycket mindre sätta igeln på tandköttet, men dylikt kallar jag pjunkj och det bor ovilkorligen Öfvervinnas. Att så vidt möjligt sjelf hjelpa sig sparar såväl tid som pengar. Ebon Hoi. Hvarjehanda. IWjölkprof. Om mjölken (grädden) fräser, då man slår stark ättika i den, har soda, pottaska eller kalk i en för helsan skadlig mängd blifvit blandade deri. Anta W. Ett medel mot solbränna, hvarefter så många Iduns läsarinnor fråga, är att gnida den solbrända huden med en citronskifva och derefter tvätta den med söt mjök Får upprepas några gånger.
BancoUtskottets Betänkande, N:o -> g. omsorg fullbordadt, onder användande af för hvarje behof bäst passande och fullgode malerialier. Af hvad sålunda förekommit, har det synts Ulskollet uppenbart, att det, efter upplysning om brislfalligheternas beskaffenhet, med reparationen af deri nya v.ei khusbyggnaden inträffade uppskof, hvilket härrört från de undersökningar och förberedande åtgärder, sorn för en ändamålsenlig arbetsplan varit af nöden, medfört en väsendtlig fördel för verket, enär, i händelse de fiån murens förvittring härrörande brislfälligheter genast år i835 blifvit iståndsalte och grundmurens sjunkning derefter inträffat,. Bruket med säkerhet fått vidkännas ökade kostnader genom verkställandet, hvar för sig, af reparationer, som nu blifvit, efter en omfattande plan, i ett sammanhang utförde; vid hvilket förevetande, och ehuruväl Utskottet finnér Revisorerne icke hafva saknat all anledning till det af dem yttrade omdöme öfver Fullmäktiges åtgärder i omförmälde hänseende, Utskottet dock anser förhållandet härmed icke till någon erinran föranleda. (Rev. Berättelsen af år i83p, pag. —61.) gro I afseende å de Kamereraren Möllers efterträdare i förvaltarebefattningen vid Tumba, Notarien J.
Nyläsarne i Westerbotten fortfor, förordnades dåvar:de JustitieRådet Sylvander, med flere, att på stället närmare undersöka förhållandet. Den 30 Nov. 1819 afgåfvo de underd. berättelse, innehållande bland annat, - att ”en länge önskad rättelse uti de ”inom Skellefteå församling upkomna och af nya Läsarnes förhållande alstrade oredor kunde anses säkert beredd och grundlagd genom de af K. M. i nåder vidtagna beslut, men att ”vissheten derom i betydlig måtto berodde deraf, att församlin”garnes presterskap använde en fördubblad omsorg att omkring ”sig samla deras åhörares hjertan och såmedelst blifva medelpunkten för deras enighet och förtroende”; och ålades med anledning häraf Consistorium, att på tjenligt sätt föreskrifva Presterskapet, att med fördragsamhet bemöta och söka tillvinna sig sina åhörares förtroende, ehvad olika tänkesätt i vissa amilen de ock kunde ega; ”och borde Consistorium derjemte tillse, att de ”Prester, som till tjenstgöring i Skellefteå försändes, genom klokhet, foglighet och öfriga egenskaper vore tjeniige att befrämja ”samma ändamål”. — Redan innan dessa föreskrifter d. 20 Maj DeD 19 December. 335 1830 Consistorium meddelades, hade K. M., d. 20 Januari samma år, medgifva t Läsarue att, såvida de infunno sig vid allmänna gudstjensten med öfriga församlingen i Guds hus och vid deras sammankomster i enskilda hus ej inginge i förklaring öfver hvad som lästes, de fingo å sönoch helgdagar, före eller efter allmänna gudstjensten, samlas i kyrkostaden lill enskild andaktsöfning. Den 0 Jan. 1822, sedan nya anmälanden af klagomål mot Läsarne ingått, förklarade K. M.: ”Wi vilje icke, att Läsare”sällskapet skall för sin öfvertygelse förföljas” — ”icke tvinga ”någons öfvertygelse eller samvete”. Samma frihet till enskild andaktsöfning, som år 1820 beviljats Läsarne i Skellefteå, medgafs d. 19 Juni 1830 åt Piteå Läsare.