Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, det måste vara en direkt penningförtjänst! Hur hon grubblade och funderade, så återstod endast en utväg! Mannen hade föreslagit, att de skulle taga emot spisgäster, hon hade en särskild talang att laga g o d och billig mat, så att det borde bli bra förtjänst. Några af hans kamrater hade till och med gjort förfrågning, om de ej kunde få komma, men hon hade uppskjutit åtgörandet tills vidare. Det var henne så motbjudande med dessa främlingar. Deras lilla lugna, lyckliga hem, där barnens läxläsning, lek och skratt omväxlade med de förtroliga kvällstimmarne, när hennes man läste högt ur en bok eller tidning. Allt skulle sopas bort, eller helt och hållet mista sin karaktär; hon skulle bli upptagen vid spiseln nästan hela dagen och måste tänka på mat och åter mat. Då familjen möttes vid frukostbordet, anmärkte pappa, att mamma såg så blek och trött ut, men hon skämtade öfver barnens strykande aptit och frågade, om de ämnade äta upp allt julbrödet före jul. Och när pappa gick till sitt arbete, följde hon honom ut i den mörka tamburen och sade liksom i förbigående: » Vet du, jag har tänkt pä det där förslaget med spisgäster, det är nog inte så dumt. V i kunna ju försöka från och med den första januari. » » Min kära lilla hustru! » han tryckte ömt hennes hand, » tror du bara att du orkar med allt? » Hon smålog tappert och sade: » Laga du bara att vi få många spisgäster, jag skall nog sköta om dem. » Fanns det då ingen annan utväg? Jo en, men den vågade hon knappast tänka sig. Det var j u ingen möjlighet, att hennes ungdomsdröm skulle kunna uppfyllas, och ändå! Att få behålla sitt hem för sig själf, utan störande ingrepp, att få använda en del af den tid, som nu plottrades bort på småsaker, för att vid skrifbordet gifva form och lif åt det, som rörde sig djupast inom henne. Det vore att lefva helt och fullt. A. B. Ett konstnärsjubileum. &gt;-:: — TT —; — ••• " ".
S» D. Föredrogs ånyo och afslogs Lag-Utskottets Betänkande ]y:o /io. öfver motion om meddelande af föreskrift, alt äktenskap bör, inom viss tid efter skedd lysning tredje gången, genom vigsel fullbordas, eller ock fästningen varda upplöst» S. D, Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomic-Utskottecs Betänkande N:o 3^, i anledning af väckta motioner, ej mindre om bestämda föreskrifter för befordringat inom Postverket, än ook om beliofvet af ny Postordning och Instrnction för Postinspeclorer och Postförvaltare samt af nytt löningssält för dessa tjenstemän, blef samj' ma Betänkande bifallet. Trot. D. Föredrogos ånyo följande Stats-Utskottets Utlåtanden, nemi,:: j:o N:o 60, i anledning af väckta motioner om löneersättninc till Cnpitainerne Sjöbohl och Tilosius samt Lieutenanten G, M’ Härd; Bifölls; 2:0 N:o 61, i anledning af väckta motioner om rättighet för hemmansegare å Gottland, att få .erlägga penningelöseu för deras räntetjära; Bifölls; 3:o N:o Ga , i fråga om upphörande af de i norra delen af Biket utgående Räfstetingspenningar; Bifölls; 4:o N:o 63, angående frihetsår för Jernverk inom jyorroch Westerhotten; Bifölls; 5:o N:o 64, i anledning af väckt fråga om skatteköp af hemmanet IVorrgrylstorpet till Klockareboställe för Carlskoga Församling; Bifölls; .6:0 |\po 65, i fråga om förändrade tider för restransakningars verkställande inom Westerbottens
Jag för min del anser det vara temligen obestridligt att, då den afgift, som erlägges, upkommit genom legningens afskaffande och således kan anses motsvara densamma, denna afgift äfven bör utgå på samma sätt, som denna sednare hittills utgått. Legningssumman har alltid utbetalats på en gång, och det har, mig veterligen, aldrig inträffat, att, om en person legt en karl för att utgöra beväringspligten och den legda sedermera antagit värfning eller ingått i nummer, att den, som vi här kunna kalla principalen, återtagit de utbetalade penningarne eller ansett sig hafva fog dertill. Det synes mig således äfven uti förevarande fall vara ganska billigt att utbetalningen sker på en gång, och är detta äfven uti andra afseenden önskvärdt, enär redovisningen derigenom blir både lättare och enklare. Hvad derefter beträffar det förslag, som blifvit framstäldt i afs:de på beväringsmanskapets beklädnadssätt, så torde det väl icke egentligen böra uti första hand utgöra ett föremål för K. Ms nu afgifna nåd. förslag. För den händelse allmogen, eller rättare sagdt den beväringsskyldige sjelf skulle vilja anskaffa uniform, så anser jag att sådant icke borde förhindras; lämplig slitnings-ersättning borde t. o. m. derför beviljas. Likväl erfordrades äfven då förråder af persedlar för de bevärings-ynglingar, hvilka icke ville sjelfva bekläda sig. Hvad som dock, uti min tanke, strider mot tillämpningen af det utaf den värde talaren uti detta fall föreslagna förfaringssätt är, att de ynglingar, som hafva bättre råd och tillfälle än mängden, då säkerligen skulle kläda sig finare och båttre än de andra, och detta förhindra eller menligt inverka på den jemlikhet, hvilken hos trupp i allmänhet, och isynnerhet hos dem, som stå i samma led, framför allt bör ega rum. Ytterligare har af en talare yttrats några ord med anledn. af hvad åtskilliga reservanter vid Komiterades Betnle uti förevide fråga anfört rörde en »Landstorm», att nemi. genom lag eller föreskrift borde stadgas, att beväringen skulle såsom Landstorm kunna upkallas.
Om wi åge ökwerwigt uti RikrtS handel med Utlänningen, händer icke Lpecis myntets utwandring utan återkomst, ty dä betale wi wära utlandffa waror med vmvki vch fä uki Silfwer indraga öfiverssolltt ettele 54» ock fä wi Utrikes fordringar ströende emot ränta som ökar tvär n tionalwälmaga; men uri en ställning twärism, dä utwandrar ärligen Luscia mynter « den män mac rm^orr icke hinner ar nied waron af-lionisterss. Detta Händer, bade wid cn hastig och cn luccssstvs ^saliisrion, der bada förrättas genom tilräckelig reel sonö, hwtlken lemnar säkerhet, at genast för rexreseniariva Sedeln, fä dest lp-ois wärde. Alla kezlisglionsrs waraktighet härflyker sälkdes eitdast strän jämnrvlgt eller öfwer hglzncr uri umikcK handeln, da man icke har egna Sllfwcrgruswor lil fyllnad. 8«! ^nens säkerhet uti ke-ililatmnem» bestånd, under en god styrelse, flyter således ifrån samma källa, samt uck allmänna strändernas lämna gang; men som dock, genom fi ra mitzwäxiär eller krig, hwilka olycksa» kiga och förstorande Landeplägoc Gud nådeligen ifrän Fäderneolanket aswände, kunna oförutsett inträffande, giswa Riket den wadeligaste ställning, sedan alla rilgangar äro tömda; hwarföre jag stuieligen waqak ek kro» jestl: lil ke,Iisgri„li, sedan jag ödmjukast anfört mina Rell xi-,ner, rörande Högloflig» Hemliga Ulffokttt» ost förelagda Plan.
Herr Bruncrona har trott sig finna någon irring i de nämnde Utlåtande bifogade Tabeller, men jag får dervid erindra, att alla deri förekommande uppgifter blifvit tagne ur Bankens egna Böcker, och controllerade af en af Utskottens ledamöter, nemligen af mig sjelf, samt BancoSecreteraren, så att jag ikläder mig ansvarspligt för ziffrans öfverensstämmelse med Bancoböckerne, fastän jag, såsom ej närvarande vid tryckningen, ej kan ansvara för, om tryckfel deri insmugit sig, hvilket lärer vara förhållandet med några af de i texten anförda ziffror. Jag förfogar mig nu till egentliga föremålet för discussionen eller förevarande Utlåtande; och håller mig för ordningens skull till de deremot gjorde anmärkningar, efter som ämnet förekommer i Utlåtandet. Emot Utskottens första satts, att anse tiden för silfverutvexlingen böra blifva oberoende af kommande Ständers beslut, har man invändt, att sådant ej vore grannlaga emot blifvande Representanter. Jag deremot tror, att grannlagenheten emot oss sjelfva nu varande Ständer, samt rättvisa mot alla, hvars intresse beror af detta vigtiga beslut, fordrat denna åtgärd, emedan ett beslut om en myntbestämning, som icke skulle gå i verkställighet förrän den kun - 32 H. 4 5o Den g J ui ii f. m. de ändras, ej föranleder till något annat förändradt förhållande, än att i stället för 48 sier i sedlar 1111 lagligen utgöra en R:dr silfver, kommo 128 sk:r i sedlar att utgöra denna lagliga proportion, utan att lagens i»ud erhöll för senare fallet mer förmåga att göra sig gällande, än det nu äger för det förra. Vårt redan fattade beslut om Bancosedelns devalvation är, såsom jag vid tillstyrkandet, hade den äran yttra mig, en vexel dragen på vår heder och upplysning, att vi sjelfva skola bereda detta beslut en ofelbar verkställighet, och häri kan jag icke finna någon brist på aktning mot kommande Ständer.
Denna utställning kommer säkert att tilldraga sig mycken uppmärksamhet af män och kvinnor af facket i Amerika. Och så till sist ett par ord om daldockoma (iitställarefi.ökn.ar~za Krcepelin och Svedems), de trefliga, nätta och på samma gång bastanta daldockorna, till hvilken gren af kvinnoarbetet hänföra dem? Till det konstnärliga? Nej. Till det nyttiga? Lika litet. Det återstår då adet nöjsamma, en bransch, som väl äfveii har sitt berättigande här i världen. Det vissa ar, att litet hvar vid åsynen af de trefliga och prydliga masarna och kullorna, ovillkorligt måste känna sig liksom litet varm och ungdonilig om hjärtat, och vi våga med säkerhet förutsph, att de skola göra lika mycken lycka bland sina landsmän pil andra sidan bafvet. Harmed tror jag mig i det närmaste ha uttömt v %r utställningskatalog. J a g liar sökt, s i vidt möjligt, taga med allt, äfven med risk att blifva 18ngtr&amp;dig, ty livad som, ej intresserar en, kan ju möjligen vara af intresse för en annan. Och nu vid det här laget äro alla dessa föremhl, vackra och nyttiga, konstnärliga och praktiska, stadda på den långa resan öfver Atlanten, inneslutna i bastanta trä- 18rar af olika dimensioner, försedda med inskriften r Swedish ~ a d i e s r jämte den för alla svenska utstallningskollis geinensaninia stämpeln, den blågula flaggan.
Majit, på grund af hvad upplyst och anfördi blifvit, så väl angående de för ifrågavarande kronofiske tillförene •er lagda, vida lägre, arrendesummor, som ock angående samma kronofiskes numera betydligen förminskade afkastning, jemte inlräffadt dröjsmål med Mörrums-åns i 1 § af arrende-kontraktet omförrnälde uppmuddring, ansett billigt, att någon eftergift må sökanden förunnas af det dryga arrendebelopp, BilI. lill II. St. Prat. 1847 och 1849. 1 Sami. 1 Afd. 20 Hafi. I 2 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, N:o 69. lian si" atagit, liar Kongl. Maj:t, jemte öfverlemnande af de målet rörande handlingar, härmed velat i nåder föreslå Rikets Ständer alt, med behjertande af sökandens genom det omförmälde arrendet iråkade bekymmersamma belägenhet, förunna honom den eftergift, att arrendeafgiften för nästlidet år, äfvensom för det nu löpande sista arrendeåret, varder lil! hälften nedsatt, under förbindelse för sökanden alt fullgöra, hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stals-Ulskott med ali Kongl, nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. S. A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rddet u Stockholms Slott elen 11 Januari 1848. Närvarande: Hans Excellens Justilise-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre, Stats-råden: Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, S il/ver stolpe , Waern , Friherre Gjllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departemenls-chefen, Statsrådet Munthe, föredrog i underdånighet —- 7:0.
Ståndet lät vid Utskottets yttrande bero; 5:e punkten. Ståndet vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och lade Utlåtandet i denna del till handlingarne; och ll:e punkten, dervid Ståndet lut bero; N:o 182, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 69, angående ut gifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel. 3:e och 8:e punkterna blefvo af Ståndet afslagne; Vid hvad Utskottet yttrat i 4:e, ll:e, 13:e, 14:e, 20:e, 2i:a och 24:e punkterna lät Ståndet bero, och lade Utlåtandet i dessa delar till handlingarne, hvaremot 17:e punkten bifölls; N:o 183, i anledning af återremisser af Betänkandet N:o 71, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtitel. 3:e punkten, 2:a mom. bifölls. Beträffande 9:e punkten l:a och 2:a mom. samt 32:a punkten, så vidt den angick af Kongl. Maj:t i nåder föreslagen kapital-ersättning åt fattigvårds-inrättningen i Södertelje för den till Södertelje kanal upplåtna så kallade Skolmästare-ängen, vidblef Ståndet sina Prot.-Utdrag den 29 Juli■ 1854. 323 förut i dessa ämnen fattade beslut, dock, i sistberörda afseende, med godkännande af Utskottets nu gjorda hemställan, äfvensom 2ia punkten, 3:e punkten l:a morn., 9:e punkten 3 morn., 13:e, 15:e, 23:e, 24:e, 33:e och 3o:e punkterna, jemte öfriga delar af 32:a punkten och Betänkandets N:o 71 återstående punkter, jemväl lades till handlingarne. N:o 184, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 1% angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjunde Hufvudtitel.
Sparre förmält, Lagkomitén biträdt enahanda åsigt som LagUtsk:t, men att Lagberedningen deremot visligen frångått densamma. Jag vill endast tillägga några ord i anledning af det exempel, Gr. Sparre anfört om skadligbeten af moratorierne under den senaste s. k. krisen. Jag bär sjelf någon kännedom om förhållan dena under den tiden, oeh får med anledning deraf yttra, att jag icke kan annat än lyckönska det allmänna dertill, att en sådan lag, som den nu föreslagna, då icke fanns, och att domstolarne förforo utan iakttagande af den yttersta stränghet; ty om en hvar, som då inkastade sin cessionsansökan, bade blifvit tvungen att fullfölja konkursen, hade troligen med få undantag hela handelskorpsen, åtminstone i hufvudstaden, gått öfverända, troligen äfven härvarande Enskilda Bank m. fl., så att nästan hela landet blifvit försatt i konkurstillstånd. Det hade just varit ett tillstånd att önska sig! Gr. Mörner: Jag är bufvudsaktigen förekommen af den siste värde talaren; jag har icke framstått såsom loftalare af det närvarande; men jag är för gammal att hylla den åsigten alt bola ondt med hälften värre, hvilket jag tror vi nu äro på väg att göra. Med auledn. af hvad jag tagit mig friheten yttra, har Gr. Sparre förklarat Utskrts mening; och jag betviflar ingalunda, att den också varit sådan Gr. Sparre uttydt den; men en annan sak är huruvida Utsk;t lyckats att tydligt uttrycka hvad i §:n åsyftas. Att så icke skett, tror jag mig redan tydligen hafva bevisat. I andra mom. af denna § står »ng:de gäldenär: »förnöje genast sökanden eller stil lie antaglig borgen för hans fordran.» Det står ej föreskrifvet, att giltigheten af de, skäl, som blifvit framstälde, skall pröfvas, utan gäldenären skall försättas i konkurstillstånd, så vida han icke kon prestera penningar till borgenärers förnöjande. Det är just mot redaktionen af denna §, som mina anmärkningar varit rigtade, oeh dessa tror jag ännu vara ovederlagde. Gr. Sparre:
Men Adelns rättigheter i afseende på arfsoch giftorätt hafva dock alltjemnt fortfarit oförändrade, icke på grund af några särskilda privilegier, utan endast till följd af den allmänna lagens stadganden; hvilket blir än tydligare, då man tar i betraktande dels hvad som förekommer uti Konung Fredriks, den 23 Jan. 1736 meddelade stadfästelse på 1734 års lag, eller: ”att allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt, har i denna allmänna lagen ej kunnat inflyta,” hvaraf följer, att det som uti lagen influtit, icke ansetts vara af privilegii natur, dels att uti R. o. Ad:s privilegier icke förekommer någonting om Adelns arfseller giftorätt. Min mening uti ifrågavar. hänseende vinner än ytterligare stöd uti 87 § Reg.F., der det föreskrifves, att B. St. äga gemensamt med Konungen makt att stifta allmän, civiloch criminalsamt kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva, hvilket stadgande tydligen måste innefatta äfven Adelns arfsoch giftorätt, emedan eljest något undantag väl skulle hafva blifvit gjordt för denna del af civillagens föreskrifter. Af 114 § Reg.F., der det stadgas, att Konungen låter samtlige R. St. deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta, synes jemväl af uttrycket Riksens Ständer, att det är hufvuesakligen såsom Riksstånd, som R. o. Ad. äger privilegier, och ville man påstå, att Adelus arfsoch giftorätt vore af privilegii natur, så kunde man med lika skäl påstå, att allmogens och bondens arfsoch giftorätt vore detsamma. Men ett privilegium för ett Rikets Stånd måste, till följd af sin natur, afse dess fördelar framför ett annat RiksSt., eller öfrige medborgare, hvilket här icke är fallet, enär frågan rörer ett förhållande Adelns ledamöter emellan. Då jag således finner frågan om Adelns arfsoch giftorätt vara icke af privilegii natur, utan innefatta ett förhållande, derom allmänna lagen meddelar föreskrift, och R. St. gemensamt med Konungen äga ändra en sådan lag, så synes det mig ock vara oriktigt och lagstridigt att, sedan R.
Särskildt förtjänar fröken o h ö r s a m h e t m o t tant o c h mitt egenmäktiga Ahlander de amplaste loford för sitt dråpliga återbeteende, j a g glömde alla större eller m i n d r e gifvande " af den gamla kokerskan. Hr Hamrin gaf med säker komik en god framställning af obehag, j a g glömde allt för min n y a, underkusken och matinégifverskan själf vann bifall som b a r a lycka. den täcka husan. Det e n a ordet tog n u det andra, o c h förklaring p å förklaring följde. » Du är mitt a l l t. Det v a r s o m sagdt en regnduskig dag, m e n för o s s låg lifvets solsken utbredt öfver framtiden. J a g var dödligt förälskad. j a g h a d e hufvudstupa störtat mig i ett gränslöst djup af kärlek. de ringlade sig u n d a n så lätta s o m en insjös vågor. Hvar tillbringade vi d e m? I regnväder, äfven om m a n ledes omkring vid sin älskades a r m, föredrager m a n gärna, om m a n s å k a n, att vistas inom h u s. en riktig guldfisk. Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. telefon. J o h n höll sig styf och kavat. Och t a n t? Bidrag mottagas med tacksamhet. Alla veta vi ju, att han i sitt föredrag begagnar sig af konkreta bilder, låt vara att det är ett mod, en annan tid har annan sed, m a n måste ge honom det vitsordet, att han gör det obesväradt som en tennsoldat. Har inte Berta mesta bestyret för er resa i maj. Lefver den gamla ä n? Du hade rätt i din aning, posten medförde budskapet. Ange rätta förhållandet, när du vet det. Han sköt henne på en kälke, vägen öfver mon tog dem en timme. Lika godt om än ni ge ringa, det blir välkommet i banko. Kan du se domherr ' n där i granen vid din grind. b-g. Charader. Mitt första uti vatten visst Får dväljas både först och sist.
Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den 6 Slals-Utskoltels Memorial, N:o 215. vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer fastställt till en million riksdaler banko, hvaraf hälften, eller femhundra tusen riksdaler, bör vara att tillgå, för rikets försvar och hälften, eller femhundra tusen r:dr, för andra ändamål. § För bestridandet af de utbetalningar, som å sistberörde kreditivsumma kunna ifrågakomma, böra riksgäldskontoret härtill disponibla tillgångar begagnas, och, i fall dessa icke Uro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af riksgäldskontoret upplånas mot kontorets obligationer, ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; egande fullmäktige att, med hänsigt till de vid upplåningen sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma räntevilkoren samt fastställa helalnings-teiminerna för dessa obligationer; dock får obligationernas förfallotid icke utsättas sednare än tio år efter deras utgifningsdag. För öfrigt iakttages: att någon kapital-rabatt icke får vid obligationernas utlemnande medgifvas; att någon obligation icke får utfärdas å mindre summa än 250 rrdr banko; samt att fullmäktige, så vidt af deras tillgöranden beror, böra söka att emot den möjligen lägsta ränta erhålla de medel, sorn måste upplånas. I sammanhang härmed anser sig Utskottet jemväl böra afgifva förslag till den förseglade anordning å stora kreditivet, som, jemlikt ofvan åberopade § i Regeringsformen, skall fullmäktige i riksgäldskontoret tillställas, för att, i händelse af kreditivets lyftning, brytas sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord: „Till Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgäldskontor.
I)å af hvad sålunda blifvit anfördt synes, att Dahls häradsboer af ålder åtnjutit förmånen af skogsfång å ifrågavarande kronopark, i förra tider utan afgift och i sednare först emot betalning efter halft och sedan efter fullt markegångspris, men Utskottet icke kunnat af tillgängliga handlingar vinna upplysning, af hvad anledning häradsboerne gått miste om denna förmån, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer, att till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, det täcktes Kongl. Majit, så framt, efter föregången undersökning, skulle sig visa, att Dahls häradsboer ega giltiga anspråk på tillgodonjutande af ifrågavarande utsyningsförmån, förunna häradsboerne en dylik förmån, dock emot skyldighet för dem att efter markegångspris betala den utsynade veden och med förbehåll, att kronoparken fortfarande blifver under Konungens befallningshafvandes och jägeribetjeningens tillsyn och vård. Stockholm den 10 Juli 1848. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 249. i\:o 249 Alik. till Exp.-Utsk. den il Juli, kl. 10 f. m. Utlåtande i anledning af väckt motion, angående rättighet för åboerne å de s. k. Hvit/eldlska slipen dii-/t em/n an en, att inlösa dem till skatte. CL A.) Från Hederv.
Ständer vid sistförflutna riksmöte å anslaget för Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien beviljat en tillökning af 1,333 R:dr 16 sk., att under tiden för den då uppgjorde statsreglering utgå, bar E. K. M:t, sedan upplyst blifvit, att denna tillökning allt framgent vore för akademien behöflig, nu föreslagit, att förenämnde belopp måtte varda på ordinarie stat uppfördt; och hafva på de i den nådiga propositionen bilagde Statsrådsprotokoll öfver ecklesiastik-ärender anförde skäl, Rikets Ständer bifallit högstberörde nådiga framställning. Naturhistoriska Riksmuseum. 24:o. Då Rikets Ständer funnit, att de löner, hvilka uppbäras af de fleste bland de vid Naturhistoriska Riksmuseum anställde vetenskapsmän, icke mot svara vigten af de befattningar, för hvilka de utgå, samt att, enär de i Riksmuseum förvarade dyrbara samlingar, betydligt tillökade genom gåfvor af nämnde vetenskapsmän, äro staten tillhöriga, det ock bör vara en statens pligt att draga försorg derom, att de personer, hvilka fått sig anförtrodd tillsynen och vården deraf blifva så aflönade, att de icke nödgas, af omtanka för sin utkomst lemna en befattning, som, fastän till dess fullgörande erfordras den högsta vetenskapliga bildning, likväl icke åt innehafvaren bereder nödtorftig bergning, hafva, till afbjelpande af detta missförhållande Rikets Ständer till löneförbättring åt de vid Naturhistoriska Riksmuseum anställde, 4 Intendenter, hvilka i lön nu åtnjuta endast 600 R:dr beviljat ett årligt anslag af 1,600 R:dr att med 400 R:dr till dem hvardera utgå. Kongl. Som vid regleringen af utgifterna under riksstatens 7:de hufvudtitel, Rikets Ständer i öfverenstämmelse med E. K. Mits derom gjorda nådiga Bih. till R.