Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2:o om antagande af en författning, angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat; 3:o om antagande af en författning, angående giftermål emellan Kristen och Mosaisk trosbekännare; samt 4:o om antagande af en författning, angående allmänt kyrkomöte. S. D. Efter föredragning af Herr Dalmans, Wilhelm Fredrik, den 42 dennes vackla och bordlagda motion, om undersökning af mulbetesrätten, blef denna motion tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande remitterad till Lag-Utskottet; och skulle motionen jemväl med de öfriga Riks-Stånden kommuniceras. Bih. lill R. St. Brot. 1862 & 1863. 9 Sami. 4 26 Prot.-Utdrag den 15 November 1862. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Grefve Wachtmeister, Hans, afgifven motion, angående ändring i gällande Läroverksstadga i fråga om lärjunges befrielse från läsning af de klassiska språken. S. D. Föredrogs och lades till hand/ingarne Kongl. Majrls nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna lagförändringar. S. D. Kommunicerades med de öfriga Riks-Stånden och remitterades till Stats-Utskottet Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorers till Riddarhuskansliet i original aflemnade berättelser om granskningen af Riksgälds-kontorels tillstånd och förvaltning samt om granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium ställda fonder och medel. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Friherre Cederström, Gustaf Carl, väckt motion, om upphäfvande af det i 22 § Gäst gifvare-oi dningen förekommande, förbud emot minderårige personers användande till skjutsande samt om meddelande af nödige föreskrifter i berörda hänseende.
Derinne satt gubben och läste högt i en gammal bibel. Dottren satt med sammanknäppta händer och hörde på. Tant Ulla och hennes följeslagare, som ännu ej blifvit af stugans innevånare bemärkte, höllo sig stilla, emedan de ej ville afbryta akten. Andaktens hvita dufva sänkte sig sakta ned öfver dem, och smälte deras hjertan tillsamman till ett. Först sedan gubben slutat läsningen, lyftade han sina ögon upp utur boken, och blef varse sitt främmande. Så fort hans gamla ben tilläto honom, reste han sig från stolen, gick emot de främmande, och bad dem fryntligt stiga in. Han var så förtjust öfver, att tant Ulla och de «små fröknarna» gjorde sig så «gemena» och ville helsa på honom, och äfven «baronerna» bad han vara välkomna, ehuru han ej kände dem. Det var nu blott fråga om, hvad han skulle fägna sitt rara fremmande med, och för den saken blef snart råd, ty tant Ulla tog alltid en butelj vin med sig att fägna gubben med, då hon kom, och Anna, gubbens vackra dotter, var ej sen att taga fram hvad huset förmådde, som bestod i färskt smör, bröd, ost och filbunke. Glas fanns väl inte, men en gammal silfvertumlare hade gubben i behåll, och den fick gå laget omkring. Ack hvad det smakade skönt! Allt var så renligt och snyggt i den lilla stugan; blommor stodo i fönstren, björklöf var upprest i den hvitmenade spiseln, och bordet, som ej var måladt, behöfde ej heller vara det, emedan det var mycket snyggare som det var, renskuradt och fejadt. Gubben gaf sig ingen ro, förr än alla fått sätta sig, men det var en kinkig sak, ty det fanns ej i rummet mer än två stolar, af hvilka tant Ulla naturligtvis intog den ena, och den andre nödgades gubben att intaga sjelf. De andra hade då ingen annan råd, än att sätta sig i – sängen, och det kunde de gerna göra, ty fastän täcket ej just var af siden och stoppningen mycket mjuk, så – och hvad skall det behöfvas att göra så många omständigheter? vi veta ju ändå, att det smakar rätt godt.
Balken, att den , sorn för skuldfordran hos Konungens Befallningshafvande sökes , är pligtig att inom förelagd tid med svar mota. samt att om sådant utan bevist laga förfall försummas, sökanden bör njuta sin rätt efter de skäl han uppter; äfvensom Riksens Ständer i under* dånighet föreslå, det genom utfärdande förklaring må bestämmas, att underlåiet iakttagande af föreskriften i 3 §. af 17g8 års förordning, i afseende på förfallotiden af skuldebref, ställde till innehafvaren eller till viss man och ordres, icke Jean medföra annan påföljd, än att den rätt , fordrings ägaren för så beskaffad förskrifning äger , att af Galdenären genast njuta betalning , eller , vid bristande godvilligt fullgörande deraf, få honom bysatt, såmedelst till sin verkan upphört. Hvilket allt Riksens Ständer härmed få till liders Kongl. Majus Nådiga pröfning och fastställelse i underdånighet Öfverlemna. Riksens Ständer framhärda ined djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:tS' underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns På Prest Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner, J. A. Lindblom, ht t. Landtm. n. v. Talman. På Den ii Juli. 999 På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets Vägnar vägnar H. Schwan , Lars Olsson, h-. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst den II Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af lios Biksens Ständer gjordt förslag : 1:0 Att för den jordägare, som äger tjenlig! vattenfall , måtte tillåtas att uppföra så kallade Svanshamrar, eller Husbehofs-smedjur, äfvensom att anlägga stampverk till valkning af Valmar och andra Ylletyger: 2:0
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Friherre Boijes ofvannämnde motion, jemte de af Friherre Boije den 19 dennes e. m., och af Herr von Hartmansdorff nu, rörande samma ämne, afgifne yttranden, måtte till Bancooch LagUtskotten remitteras. Bifölls. Föredrogs å nyo Friherre Anckarswärds j Carl Henrik j den 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, innefattande hemställan, att Lag-Utskottet måtte utur LagCommiteens förslag till ny Civil-Lag framställa grunder i afseende på giftorätt, arfsrätt, personers myndighet att råda öfver sig och egendom, Testamente, Credit-och UtsÖkningsförhållanden, arfvejord och börd, samt Domstols-Inrättningen. Herr Törnebladh, Carl_, hade inleinnat ett så lydande anförande: För Dort 39 December f. ra. 33 För den del af Friherre Anckarswärds motion, hvilken innefattar anmärkning, som skulle Justitiae-Ombudsmannen hafva uraktlåtit, att å hane bringa frågan om sättet för antagandet af Lag-Comitéens uppgjorde förslag till CivilLag, får jag vördsamt anmäla: att det varit i följd af Kongl. Maj:ts Rescript under den 11 Mars 182/f, som jag, i egenskap af JustitiaeOmbudsmun och Ledamot i LagCommitteen, gemensamt med öfrige Herrar Committerade under den 2 Augusti 1826 till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat det reviderade och omarbetade Förslaget lill allmän CivilLag: att det följaktligen beror på Kongl. Majit, huruvida, efter Högsta Domstolens och StatsRådets hörande, dessa Lagutkast varda Riksens Ständer proponerade antingen i deras nuvarande skick , eller med ändringar, i det hela, eller till vissa delar: och att denna method för lagarbetets fulländning redan tillförene varit af Kongl. Majit den i4 Februari 181 t föreskrifven och af Riksens Ständer år 1815 godkänd.
Men i Lagen saknas föreskrifter för de fall, då Domare eller Konungens Befallningshafvande gjort sig skyldig till försummelse i tjensten eller eljest till fel af annan beskaffenhet, än som kunna hänföras under orätt dom eller uppsåtligen gjord orättvisa i lagsöknings ärenden. Häraf händer, alt vid skeende åtal för försummelser, obehöriga dröjsmål, felaktiga betyg eller hvilka origtigheter som häldst i tjenstgöring begås, domare eller Konungens Befallningshafvande ej annorlunda kunna fällas till ansvar, än med åberopande af den lag, som bestraffar orätt dom. Det torde dock icke bestridas, att sådant sker endast i brist af lag, som på förhållandet verkligen är lämplig, och att denna brist behöfver afhjelpas. De uti 28 kap. af Lagberedningens förslag till straffbalk upptagna förordnanden om brott af embetsmän i allmänhet lära icke lämpligen kunna antagas annorlunda, än i sammanhang med strafflags-förslaget i det hela; och för att gifva anledning till afhjelpande af den anmärkta bristen, har jag således funnit mig böra påtänka ett förslag, hvilket utan dröjsmål och utan rubbning af lagens öfriga innehåll vore antagligt. Jag har dervid trott mig icke böra vidare utsträcka detta förslag, än att tillstyrka tjenliga tillägg till de åberopade nu gällande lagställen, nemligen till första kap. 12 §. Rättegångs-Balken: Gör Domare sig skyldig till annat fel eller försummelse, vårdslöshet eller obehörigt dröjsmål i det, som till hans embete hörer; stånde äfven derföre till ansvar, efter hvad nu sagdt är och gulde skadan. samt till nionde kap. 5 §. Utsöknings-Balken: Försummar Konungens Befallningshafvande sitt embete eller gör sig deruti skyldig till vårdslöshet, obehörigt dröjsmål eller annat fel; varde äfven derföre ställd till ansvar, såsom om Domare sagdt är, och gälde skadan. Kongl.
Att hvarje år, inom November månads utgång, öfversändas från Riksgälds-Contoiret till Konungens Befallningshafvande en fullständig Förteckning på hvad som af hvarje Låntagare skall erläggas; hvilken Förteckning derefter ifrån Konungens Befallningshafvande remitteras till Magistraten, som det åligger, att, under enahanda redovisnings ansvar, som för Krono-Uppbörden, medlen indrifva och till Riksgälds-Contoiret kostnadsfritt Leverera. 16 Mom. Skulle antingen förste Låntagaren, eller ock den, som genom köp, ari eller Testamente, kommer att inträda i hans rättigheter och skyldigheter, afstå sin Egendom till Borgenärers förnöjande, eller ock, i anledning af års Stats-Uskottets Betänkanden. 63 Proclama, Fatalier skola bevakas, innan ännu den för Lånet utgifne förbindelsen till Riksgälds-Contoiret inkommit, böra Committerade opåminde, vid ansvar, till Fullmägtige uppgifva det uppå Lånet uttagne belopp, som skall bevakas. ty Mom. Hvarje gång en för Riksgälds-Contoirets räkning intccknad Tomt ombyter egare, åligger det Magistraten, att till Commissarierne i Riksgälds-Contoiret uppgifva namnet på den nya egaren på det anteckning härom må kunna göras uti Riksgälds-Contoiret; äfvensom skeende ombyten bland Stadens Äldste och Committerade likaledes Commissarierne tillkännagifvas. Länet till Borås Stael. i §. Utaf hela Låne-Summan Etthundrade Tusende (100,000) Riksdaler, äro Tio Tusende (10,000) Riksdaler anslagne till uppbyggande af Stadens afbrände Allmänna Byggnader, hvilka böra vara fullbordade sednast år 1828. Lån-Summan ställes under c förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas C4 Stats-Utskottets Betänkanden. reqvisitioner eller Fullmagter, penningarne alitsa komma att från RiksgäldsContolret utgifvas.
Antingen ska’ en inte göra sig grön och låtsa sig vara helig, eller också ska’ en tro på skriften. Och står der inte, att när jag drifver dig en på det venstra örat, så skall du vända det högra till. Står der inte det, du? Eller är det kanske också en liknelsa?» Hans hade sträckt fram sin stora knytnäfve, men icke alls som någon hotelse, utan blott som en gest betraktadt. Micke rönte icke desto mindre en obehaglig förnimmelse vid att se på denna näfve, som mycket liknade en rundsliten slägga, fästad vid ändan af ett långt skaft. Och Micke retirerade längsmed ena väggen, medan han tyst beslöt att hellre taga emot hur mycket stryk det skulle vara, än att skilja sig vid någon af sina kyrkeklädningar. »Nog känner du till hur många liknelsar tet finnes i ten heliga skrift?» sade han, med ett skickligt schackdrag vädjande till den lärdom, öfver hvilken Hans var så stolt. Denne började verkligen dra öronen åt sig vid den tvärsäkra tonen. Det föll honom in att han möjligen kunde blamera sig genom ett allt för kategoriskt påstående, när han rörde sig på ett område, der den andre var så hemma. För hans tanke hägrade det något om »den gyllene medelvägen», som det alltid är så klokt att följa. Han antog derför en skarpsinnig min, som om han noga ransakat sitt minne. »Ja, det kan hända att det fins nå’n ynka (enda) liknelsa i det gamla testamentet», medgaf han tviflande. »Men näggu om det fins nå’n i det nya! För det är det rena or’et.» Och vid han sade detta, betraktade han Micke med den öfverseende vänlighet, som en stor hund ibland täcks visa mot en mindre. Micke hade återtagit slagan och sysslade i halmen med en min, som borde inge den andre den lyckliga tanken, att argumentet varit bindande. Häraf drog Micke den dubbla fördelen att både slippa från att uttala en osanning och att få prygel. Hans Lando ansåg freden sluten på hederliga vilkor, och äfven han återtog sin slaga, stolt öfver att genom sin blotta klyftighet ha redt sig ur detta svåra teologiska spörsmål.
Joseph Oscar älmqvist från Norrbottens län liar förnyat sin vid sistlidne riksdag gjorda framställning, alt Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla „att det för telegraf-verket utfärdade Reglemente i så måtto må blifva ändradt, alt ingen tjensteman må, utan eget begifvande, Irån den ena stationen till den andra förflyttas; samt att fullmagter för alia tjenstemännen utfärdas, och att deri tjenstemännen blifva på viss bestämd station placerade., Motionen, hvilken bär N:o 309 i 4:de Serien, har blifvit remitterad lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som i anledning deraf anser sig endast böra åberopa sitt vid nyssnämnde riksdag afgifna, af Rikets Ständer gillade Betänkande i ämnet (N:o 51), deri yttrades, att motionärens förslag kunde anses hvarken befrämja det allmännas bästa eller de ifrågaställde tjenstemännens sannskyldiga nytta och fördel. Ehuruväl telegrafinrättningar redan vore inrättade i alla rigtningar inom landet, ifrågakommo dock alltjemt nya anläggningar; nva linier och stationer uppstode, och gamla förändrades antingen till följd häraf, eller af andra anledningar. Att behofvet af tjenstemän på de olika stationerna rättade sig derefter och vore underkastadt ständig vexling, läge i sakens natur; och det vore redan i anledning häraf nödvändigt, alt stationspersonalen ställdes under Telegrafstyrelsens förfogande. Andra skäl härför hemtades af ifrågavarande tjenstebefaltningars beskaffenhet och af tjenstemännens olika förmåga att uppfylla de olika behofven på särskilda stationer, hvilken förmåga ej genast kunde pröfvas, det vore utan tvifvel mindre fördelaktigt, att på en plats, som kräfde bättre kunskaper (t. ex. i främmande språk) eller större arbetsförmåga, nödgas bibehålla en person, som ej vore samma plats fullt vuxen, men hvilken kunde befinnas användbar i enahanda befattning på en mindre station och tvärtom att ej kunna tillgodogöra en förmåga, som ej funne användande på en plats af underordnad betydelse.
Ständer häldre än at tilsätta flere '^Utskott rswitter» sädane mäl, som til wisit "Utskott icke höra, antingen til Bestvärsoch "Oeconomis-Utffottet, eller til nägot af de "öfrige förut tilsatte Utskott, ware samma "Utskott pliktigt, at med des Utlätande, i "enlighet med erhällen kemiss, inkomma. Och "bestämme sjelfwa ämnets bestaffenhet ef"ter Grundlagen, men icke den hwarje sär"skildt Utlkott i allmänhet updragne besatt''ning, huruledes et mäl i enlighet med Rik"sens Sländers deröfwer tilhörige bestutande "rätt bör afgöraS." ( 23 ) Z6. §. Härwid föreflogs wid sistledne Riksdag at efter orden: Beswär och angelägenheter, införes: "samt sädane särskildta "meningar öfwer wid Riksdagen förefallande "Oeoooomislre Ärender, hwilka af Ständer, "nes ?Iur,litöt ej blifwit gillade, men nägot "Ständ ändock, för sin egen del, önskade hos "Konungen fä anmäla" 38. §. eonsrjkutions - Utskottet wid denna Riksdag förestog följande nya ksäskioo af denna §. "Alla omröstningar i Utskotten ikola ske "per e>pitL emellan Utskottets samteligs Leda"möter, utan afseende pä Ständ. Da Vats"ring med stutna sedlar anftälles, mä alltid en "Sedel uttagas och förseglas, hwilken öpnes, "endast i det fall, at röfierne wid up.summe"rsnäet skulle befinnas Ilka delade. Är plural"teten redan wunnen, bör den aflande Sedeln "genast förstöras. Inom k3nco-Utskottet böra "i de mäl, der Utskottet med Riksens Ständers "rätt bestuter, Twä Tredjedelar ai hwarje Stänts "Ledamöter wara närwarande." 46. §.
Jag har under flera riksdagar varit ledamot af Lag-Utslct och jag har funnit att mångfaldiga af de klagomål, som inkommit öfver denna lag, varit befogade, ty det kan icke nekas att lagen är olämplig för vissa orter. Vilja vi nu tvinga dessa orter att rätta sig efter en lag, som vi erkänna icke är lämplig för dem, och kan det väl vara äfventyrligare att tillåta Gottland att hafva en särskild stängselförordning, än att tillåta det att hafva en särskild skiftesstadga? Ar det väl vådligare att bestämma olika tidpunkt för kreaturs utsläppande på bete i Skåne och i Norrland, än att, såsom jag nyss nämnde, bestämma en viss dag för damluckors öppnande i denna sednare provins. Man har anfört såsom ett ovedersägligt bevis på att denna fråga skulle höra till civil-lagstiftningen, att den blifvit behandlad af Sammansatta Lagoch Ekon.-Utsk:t. Jag ber då att få upplysa om att jag sedan år 1844 vid hvarje riksdag har varit ledamot af Lagoch Ekon.-Utsk:t, och der har man ofta handlagt mål af ekonomisk natur, t. ex, skiftesstadgan, så att den omständigheten att Lag-Utsk:t deltagit i behandlingen af en fråga, kan alldeles icke anses såsom ett kriterium på att denna Iråga är af civil-lags natur. Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till Betänka. Hr De Maré, Baltzar: Jag ber endast att i största korthet få förklara att jag instämmer i Gr. Sparres åsigt, att en gemensam stängsellag icke kan finnas gagnelig för hela lan det, utan att behöfliga modifikationer göras i vissa fall, lämpade efter de olika trakterna, skogsbyggd och slättland. För öfrigt vill jag förklara, att detta Betänk, icke synes mig vara förtjent af en så vidlyftig diskussion, som nu förevarit, utan det tycks vara af den oskyldigaste beskaffenhet. Det innehåller nemi. blott att landstingen må ega att hos Iv. M. göra hemställan om modifikationer i stängseilagen, och det tror jag icke är något sorn R. St:r kunna på förhand neka de blifvande landstingen. Ar detta af ekonomisk natur, så rättar K.
Jag får de» aran, upfysningsIvis, kilkärinagjfma, at pär staga om möens ltt-ustons-Casia upkom iuoin Hemliga Urstottxt, söreftogs fason, e„ compofikior-, at densamma icke »lätte ista» bestaltningen undantagas, just derföre, ak undantag war gjordt för Ivfilikairsns Boställe». Herr Koräsn stolle, ^»äsrs. Den af Herr lassor 8isckc mi aker uprrpade Lapitulsricm, som han säger stedt i H mliga blist»lick, i afftc-ide pä lVllljijw-BostallenÄs fricagande, emot det, är deras Casia stalie betala; anser jag icke för gällande nu wid öfwerläggningen har; utan är fast i min tanka, st:„ jag nist förut haft äran yttra; och »ror, ar da ätsti'- liga Enkor mäste betala af sina Boställen, och dero.s C"sia äfwcn mäste ^omribusrs, et lika Erhållande bordt wara med MHitis: Boställen, ätmisst.me de större. Jast gör mig ä» der säkra hopp, at Herrar NegemeiikS Olncerars säkerligen störa lika sa wäl en ALnersux uooffrinH ar det allmänna, son. Herrar Bruks» Patroner iörur i dag har gjort; och C-stja» nödgas jag ktl styrka böra betala, dä ingen af de Castor, jag förut nämnt, urr Beivillmngs-xrojeLsl tyckes wara eiler nu blifwa fritagna. Herr lagercrans?., Lsn^t, yrkade billigheten deråt, at .grmeens ?s-Nons-Casta marte midauttgaS, efter den more inrättad ri! sörman för Oistcersre, hwilke fullgjort sin tjenst mot Riket.
Hos Heder v. Bonde-Ståndet har, i motion, som lill Statsoch LagUtskotten blifvit öfverlemnad, Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län föreslagit, att enär ganska ofta inträffade, så väl att personer åläggas att såsom vittnen i brottmål inställa sig vid Domstol, utom hvars domvärjo de hafva sitt hemvist, som äfven att den tilltalade saknar tillgång att ersätta dem reseoch tractaments-kostnader, godtgörelse vid dylikt förhållande måtte af Staten till sådane vittnen utgifvas, helst den enskildes lidande eljest många gånger skulle blifva ganska känbart och det otvifvelaktigt vore rättare, att en uppoffring i detta hänseende folie det allmänna, än enskild person lill last; varande ett sådant Statens åliggande, enligt motionärens åsigt, desto angelägnare, som under nuvarande förhållande, mången, den der vore i tillfälle att lemna de vigLigaste upplysningar i ett brottmål, fördöljer all kännedom derom endast af farhåga att blifva besvärad med långa och kostsamma tingsresor, utan att derföre kunna påräkna billig ersättning. Utskotten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, anse sig desto heldre böra detsamma biträda, som det står i öfverensstämmelse med grunderna till nu gällande Lag.— 17 Cap. 5 §. R. B. innehåller nemligen icke allenast föreskr ft derom, att ingen, som till vittne nämnd varder, eger draga sig vittnesmålet undan och att Domaren eger våld att honom dertill hålla genom vitén eller fängelse, der han ej orkar böta, utan äfven det allmänna stadgande, att den vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring; hvarjemte 21 Cap. 3 §. samma Balk förmår, att den, som saken tappar, skall gällda sin vederpart allt det åter, som han trängd varit att derå kosta. Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o to’].
Lagsamt Allm. Besv.- och .Ekon.-Utskottets Betänkande N-.o 10- 1 “att hemman af hvad natur som helst, med undantag af lotshemman, skattehemman, oskiljaktiga från bruk, samt nybyggen, som icke till någon del ingått i skatt, må, såvida deras egor undergått laga skifte eller eljest icke ligga i flera skiften, än 1827 års skiftes-stadga högst medgifver, få klyfvas, utan annan begränsning i afseende på storlek, än att hvarje hemmansdel, utom andel i skog och betesmark samt öfriga förmåner och rättigheter, innehåller minst fem geometriska, till odling af säd och foder tjenliga tunnland, i hvilket fall hemmantalet bestämmes enligt grunderna i 19 § af Kongl. Förordningen den 6 Augusti 1864“; eller om detta icke ansåges lämpligt, utan att fordririgarne på viss afkastning borde bibehållas: att orden: “en häst eller ett par dragoxar11 må från 2 § i författningen utgå; att följaktligen de sex första §§, i enlighet med det blifvande beslutet, allt efter dess beskaffenhet, antingen ändras eller också upphäfvas; att orden: “här ofvan11 från 14 § 1 mom. och:|“i denna förordning", från 19 § 1 mom. uteslutas; — samt att förändringen tillämpas genast efter derom utfärdad förordning. Hvad det första af dessa alternativa förslag angår, tillåter sig Utskottet erinra, att, under det lagstiftningen i fråga om jordafsöndring gått så långt man kan gå, i det afsöndring tillätes af huru liten del som helst, deremot, angående grunderna för hemmansklyfning, besutenhet antagits såsom den gräns, hvarutöfver sådan klyfning icke borde medgifvas; och Utskottet har icke hvarken uti det af motionärerne anförda eller eljest funnit något skäl att för närvarande tillstyrka ett frångående af denna grundsats.
Fulimägtige minst hade anledning att söka uvhäf waru - Den 7 December Z79 wander af denna för Conroiret stkadcliga förbindelse med Allmänna Brandförsäkrings-Werket. Ett tillfälle nvpade sig ar 1807 dä delägarns i hela Riket 6 mannder förut moro kallade till öswerläggning om flere nödige förändringar uti Brandförsäkrings-Reglementet. Sorn Revisor af Werkst för delägarne, märkte jag srägan om Fondens förräntande emot intekning i Brandsörsäkrade Fastigheter i Städer ost) a Lander, hwilker dock icke kunde ske, sä wida sadane utlaningar med upsägningstid nödwändigc borde förenas. Uti sammanträde emellan Revisorerne och Directionen blef dock af Pluraliteten beflutit att inhämta Fnll nägtigeS i Riksgälds Contoiret yttrande om BrandsörsäkringsWerket kunde i händelse af behof, sedan fonden more pä ofwanförmäldte sätt emot imrkningar utlänr, bekomma län emot dest revers och hypotheker af Lantagarnes inteknade obligationer. Som Fullmägtig i Riksgälds Contoiret ansäg jag detta förslag åtminstone ledande till lindring uti ContoiretS räntebetalningar för sä stor del, som Brandförsäkrings-Werkct lid ester annan kunde utlåna, men att dä göra förbehåll om fondens Uttagande inom wist tid efter gjord upsägning, eller afsäga Contoiret emottagandct af Brandförsäkrings medlen, har warit alt genast öfwerändakasta hela förslaget. Fullmägkige gjorde likwäl del förbehåll att af hypothequer icke binda sig wid lika summa, som den Brandförsäkrings Directionen äskade, utan förbehöll sig en större, om Fullmägkige för ContoiretS säkerhet funno sädant nödwändigt.