Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedelstock, deruti inberäknade obegagnade andelar af kreditiv. Metallisk kassa evalverad i R:dr Banko. Skillnad emellan sedelstock och metallisk kassa. Da Prival-bankernas sedlar medföra åtminstone ett medelbart inflytande på bankens metalliska kassa, har Utskottet uptagit det ungefärliga beloppet af nämnde sedlar, utgörande efter afdrag af Prival-bankernas kassa-behållningar i Rikets gångbara mynt: 570,000: 027,251: 974,565: 1,253,142: 2,531,249: — 3,390,845: 3,994,000: 3,992,000: 3,901,000: 4,514,000: 3,908,814: 4,088,207: 3,801,101: 5,990,361: 0,811,125: 7,019,935: För den del af Bankens sedelstock, som icke motsvaras af metallisk valuta, fastställdes vid 1844—1845 årens Riksdag ett maximum af 20,000,000 R:dr. Derförinnan fanns i delta afseende icke något annat stadgande, än att då metalliska kassan ej öfversteg två femtedelar af sedelstocken, denna sistnämnda i intet fall finge genom någon af Banko-Styrelsen beroende åtgärd ökas. Till upplysning om sedelstockens omförmäldta förhållande, får Utskottet framlägga nedanupplagna redogörelse: 9 Öfverskott i proportionen af 3 till 5.
Det förtjenta erkännande, hvilket » Mäster Olof » såsom literär produkt ändå under tidernas lopp tillvunnit sig, kommer måhända ännu motsträfvigare att egnas » Fordringsegare ». Ämnet är för obehagligt, gud bevars. Men dess tid skall komma, ty det är ett i högsta måtto förtjenstfullt stycke. Oaktadt hvad som kunde brista i utförandet gjorde det ock vid den 0. k. Strindbergsmatinén på Svenska teatera ett ovanligt gripande och medryckande intryck. Det år en kraftig, men på samma gång mer konstnärligt beherskad lidelse än i Fadern, som ger det anda och lif. Replikerna äro smidda med ett mästerskap och en energisk genialitet, som låter dem tränga djupt in, karaktärerna äro lefvande och den k vinliga hufvud-personen mera konkret än den# motsvarande i Fadern; den dramatiska byggnaden verkar förträffligt. Funnes någon teater med verkligt planmässiga literära sträfvanden, borde naturligtvis det stycket likasom de flesta andra af Strindberg tillhöra dess fasta representativa repertoar, som stäudigt skulle hållas uppe och i ära. Men att bilda en fast repertoar tyckes ej ligga för våra teatrar, så snart det inte gäller » En telefon », » En räddande engel » o. d. Utförandet af » Fordringsegare » var delvis ganska för * Jfr en visa takt full annons i St. D. till » Georg Skånberg (Mäster Olo /) » .tjenstfullt, särskildt hvad fru Dorsch beträffar. Det manér, hon gjort till sin andra natur, var här i viss mån berättigadt och karakteristiskt, så mycket mer som det var prisvärdt dämpadt, hvarigenom särskildt vissa yttranden och scener i pjesen, som eljest lätt kunnat slå öfver till karrikatyr, verkade det åsyftade resultatet. Hr Hjertstedts spel var äfven på flera ställen väl genomtänkt och godt. Orätt vore att förneka, att icke Dramatiska teatern understundom under detta år vidtagit åtgärder, som länder den såsom konstinstitution till verklig heder och i dessa bedröfliga kaotiska teaterforhållanden, som * tyvärr tyckas bli kroniska, äro att betrakta som ljusglimtar.
Vid ånyo skedd föredragning bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 39, i anledning af Aurora Cedergrens ansökning att fortfarande få tillgodonjuta det arfvode af 66 rdr 32 sk. bko, hon hittills i egenskap af formbindare-elev å Tumba bruks stat uppburit. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 136, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till Auditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz för en af dem uppfunnen maschin för ut räkning och tryckning af mathematiska tabeller; bifölls. N:o 137, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 63, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift för Notarien E. Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms Kungs-ladugård, af halfva spanmåls-arrendet för år 1852. Utlåtandena, N:ris 63 och 137, afslogos, och N:o 138, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående försäljning af åtskillige Kronan tillhörige byggnader och tomter i Götheborg, samt försäljnings-medlens användande till nya artilleri-förråds-byggnaders uppförande derstädes; bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 124, i anledning af väckt motion om förändring i nu gällande stadganden, i afseende å det, åtskilliga af Kongl. Kammar-Rättens tjenstemän tillkommande, anmärkningsoch aktorats-arfvode; bifölls. Prot.-Utdrag den 14 Juni 1854. 255 N:o 133, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 56, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift, till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Närings-idkerkan Johanna Emilia Hollander, fallet dana-arf.
N:o 55, i anledning af väckt motion om upprättande i Carlskrona af en ständig värfvad båtsmanstrupp. Bifölls. N:o 56, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Brefvet den 25 Augusti 4 000, i fråga om fördelningen särskilde rusthållsegare emellan af ansvaret för rustningshästens vård och skötsel. Bifölls. N:o 57, i anledning af väckt motion om förändrad behandling af frågor om ansvar för vanskötsel af rustbäst samt om upphörande af visitalioner å rusthästarne. Bifölls. N:o 56, i anledning af väckt motion derom, att Bonnebv köping måtte bestämmas till rendez-vous-plats för Ronneby sockens båtsmän. Bifölls. N:o 59, Prot.-Utdrag den 4 April 1860. 513 N:o 59, i anledning af väckta motioner om dels revision af, dels särskilda ändringar uti Kongl. Maj is nådiga Instruktion af den 10 November i 855 för Landsböldingarne i rikets län samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän. Bifölls. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Professor Carlsons den 31 sistlidne Mars bordlagda förslag, angående den ändring i nu brukliga sättet lör behand lingen af Expedilions-Utskollets förslag till Ilikets Ständers underdåniga skrifvelser, alt Expedilions-Utskottet hädanefter må öfverlemna dylika förslag i särskilda exemplar samtidigt till alla fyra Hiks-Stånden, biel' samma förslag, jemte i anledning deraf inom Ståndet afgifna yttranden, remittcradt till Expedilions-Utskottet, med anmodan alt utlåtande deröfver afgifva. S. I).
Om också Hypotheks-föreningens Styrelse skulle med gällande kraft kunna bevaka sin fordringsrätt, och således edeligen styrka, att för det fordrade beloppet penningar eller deras julla värde derför blifvit utgifne (se concur»-eden) samt möjligen äfven blifva tilldömd rättighet att fordringsbeloppet med förmonsrätt utfå, uppstår likväl den besynnerlighet, att Hypotheks-föreningen, till förfång för en senare inteckningshafvare, skulle få uppbära och disponera, utan återbetalnings-skyldighet, en summa, för hvilken den hvarken då utgifvit eller tilläfventyrs någonsin komme att lemna någon den minsta valuta. Hvarthän detta skulle kunna leda, bevisas lättast genom ett exempel. Den, som eger fastighet med ett taxeringsvärde af t. ex. 80,000 R:dr Bancosedlar, blir berättigad att af Hypotheksföreningen få inlösta inteckningar och blifva dess gäldenär för 4»,000 R:dr Bancosedlar, men måste serskildt lemna inteckning till reservfonden för 10,000 R;dr Bancosedlar, och denna sistnämnde summa blefve således den„ hvilken Hypotheks-föreningen, i en sådan händelse som jag nyss förutsett, skulle kunna på tredje mans bekostnad sig tillskansa. 8:de punkten bestämmer 750,000 R:dr Specie, » millioner Bancosedlar eller 3 millioner Riksgäldssedlar, såsom minimum af egendomars vär - Stats-Utskottets Memorial JV:o 424' i3 de, för bildande af en Hypolheks-förening. Detta minimum anser jag alltför ringa, då i vissa orter en sammansättning af några betydliga possessionär sålunda kunde tillvägabringa en dylik inrättning i rak strid emot sjelfva syftemålet, att förena många fastighetsegare. Nu ifrågavarande minimum finnér jag således böra bestämmas åtminstone lill i,5oo,ooo R:dr Specie, eller 4 millioner Banco, eller 6 millioner Riksgäldssedlar. <)*de punkten innefattar i andra perioden den föreskrift, att Hypotheksförening bör i sina räkenskaper med hvarje skuldbelopp balancera vissa specifikt uppräknade tillgångar.
Revisorerne hafva vid Inrättningens Förvaltning och Räkenskaper icke funnit något alt anmärka, utan endast ansett sig böra anmäla, att, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 18 Juni 1836, de utaf framlidne Comrnerce-Rådet P. E. Fiieen Lili denna Inrättning anslagne medel, utgörande 62,003 R:dr 25 sk. 4 rust, blifvit, enligt serskild liqvid, af 2,396: 8. 9. 20,370: 20,000: 20,000: 1,748: 9. 4. 4,837:24. - 5,606: 26. 2. 450:16. — 1,751:10. 7. 21,902:24. - 20,000: 20,000: 1,428: 9. 8. 4,837: 24. - 4,289: 45. - 7,416: 20.11. 453:15.10. — 156 Exeeutor Teslamenti öfverlenmade till Directionen, uti 10 stycken Barthelemy-Fondens, af Cabinetts-Cassan garanterade, Obligationer, hvardera å 2,500 R:dr Hamb, B:co och löpande med 6 procents ränta. Arméens Pensions-Cassa. Angående Förvaltningen af Stats-Bidragen till denna Cassa för Pensioneringen utaf afskedade Pensions berättigade Militaire och Civile Embetsoch Tjenstemän frän Arméen, hafva Revisorerne inhämtat, att Inkomsterne utgjort: |:delar af Wadstena Krigsmanshus äldre inkomster 48,949:16. 9. Ar meens Pensions-Cassa tillkommande andel af |:delar utaf Wadstena Krigsmanshus-Cassas äldre inkomster, hvilkas belopp vid räkningens, uppgörande icke var kändt, dock bör afdragas.
Med händerna under hakan och armbågarna stödda mot stenbarrièren står fransyskan från i går och dricker östanvinden och sjödoften, under det hennes fina näsvingar spela och lefva. Hon är så nära, att han kan urskilja hvarje hennes drag och själfva uttrycket i dem. Det flyger en plötslig idé genom Klerckens hjärna: Han har spejat efter platsen, där han haft sitt samtal med döden, och finner i stället sin märkvärdiga fransyska bekanta från i går! Ännu vibrera hans nerver efter alla egendomliga, mystiska och symboliska intryck han haft i Italien, och han kan icke värja sig för att göra en dunkel sammanställning af dessa omständigheter. Allt medan han girigt ger akt på den ensamma damen, spekulerar hans irriterade hjärna öfver möjligheten af ett samband mellan hans dödsfantasier i går och i förgår och mellan fransyskan och sin nyvakna lefnadslust i dag. Hon blir allt mera för honom ett mystiskt redskap i en högre makts hand, ett något, som ställt sig i hans väg till hans räddning, för att döden ej skulle vändt hans timglas förgäfves. Oklart, men likafullt säkert tillskrifver han henne sitt förändrade själstillstånd, han har läst om dylikt förut; han finner ingenting underligt i att en vacker kvinna endast genom könets magnetiska makt kan utöfva ett afgörande och gynnsamt inflytande på hans öfverretade nervlif. Och han känner liksom en varm flod af tacksamhet mot denna kvinna, som genom sin blotta närvaro förmått jaga hans stora ångest på flykten, hvilket hälsovården och läkarna aldrig lyckats göra. Han förblir liggande alldeles orörlig, upptagen af sina ofrivilliga tankekombinationer, noga följande med det skiftande uttrycket i det vackra ansiktet ofvanom balustraden. Han njuter af det egendomliga och sällsporda i detta tillfälle, som låter honom observera en vacker kvinna, hvilken tror sig vara ensam med sig själf. Han känner med sig att det är så godt som tjufnad, att han borde gifva sig tillkänna, men han hålles tillbaka af sin redan från första stunden erfarna, obetvingliga lust att utforska henne. Damen, som nu lutar sig mot balustraden, har icke mycket kvar af det egendomliga, tysta minspelet, som vid dinern i går först drog Klerckens uppmärksamhet på henne. Alltså var det bara koketteri.
Hvarföre skola alla dessa samfund nödgas sakna det kraftiga biträdet af ett i hufvudstaden befintligt Universitet, och hvarföre skall Universitetet sjelf nödgas sakna biträde af medlemmar uti dessa samfund, af så mången utmärkt vetenskapsman ? De skäl som tala för Upsala Universitets förflyttning hit till Stockholm, äro så öfvervägande, att jag i sanning icke kan fatta, på hvad sätt de skulle kunna jäfvas, och om jag deremot eftersiunar de skäl, som föranledt Utsk:s afstyrkande, finner jag dem alldeles underhaltiga. Såsom sagdt är, hufvudstaden har behof af Universitetet och Universitetet har behof af hufvudstaden, men detta behof är kännbarast för de fakulteter inom Universitetet, som närmast befatta sig med de s. k. praktiska vetenskaperna, eller den Juridiska och den Medicinska fakulteten. Jag säger det med smärta, emedan jag sjelf är Jurist, men jag måste utsäga, att den juridiska bildningen är inom vårt Den 15 Juli f. m. 315 faderneslsnd så djupt sjunken, att jag djupt bedröfvas hvarje gång jag tänker på dess tillstånd. Och det. måste så vara, mine Hrr, under nuv:de förhållanden, ty huru är det tänkbart, att en person med öfverlägsna juridiska insigter skulle vilja gräfva ned sig i Upsala, lemna hufvudstaden, der han dagligen har tillfälle att meddela sig med män af yrket, att dag efter dag skåda in i det praktiska lifvet, för att genom en sålunda ständigt förökad erfarenhet vidga sin vetenskapliga synkrets! Huru är det tänkbart, att en sådan person skulle vilja draga sig undan till Upsala, till en småstad, der han icke har några materialier, på hvilka han kan stödja utvecklingen af sin juridiska bildning, der han saknar all beröring i någon större skala med det praktiska lifvet och således icke har tillfälle att göra de iakttagelser i lagskipningsväg, utan hvilka ingen sann, ingen verklig juridisk bildning kan vinnas? Följden häraf har också blifvit den, att vid de sednaste professorstillsättningarne inom den Juridiska fakulteten har antalet sökande varit ganska inskränkt, ja vid den sednaste ledigheten tillsattes en person, som för icke längre tid än tre är tillbaka tagit sin examen !
Till täcke har hon ett vargskinn och till madrass en knippa, halm och lite hö. Det doftade så skönt af den vissnade timotejen. Nå, Greta lilla, hvad spådde hon, skulle vi bli rika och lyckliga? Tyst, Antti, så får du höra! Weitikka hade ett gammalt skåp, som hon ärft ifrån gården. Det var ljusblått och måladt med röda rosor, tulpaner och brinnande hjertan. I skåpet stodo tre böcker: en bibel, en psalmbok och Robinson Crusoe. Hon kan läsa, men endast om sommaren, ty om vintern har solen så sällan tid att titta in. Ibland snöar det öfver hela jordkulan, och då ser hon ingenting förr än hon fått tid att skotta sig igenom snön och göra gluggen fri. Hon har då intet annat ljus än pertbloss ... och deras sken är ju flammande och rödt. Mest lefver hon i mörkret. Stackars kräk, hvarför bor hon så der ensam i skogen, kan man inte inhysa henne här på gården? Hon skulle icke för något i verlden lemna stugan! Weitikka eger sjelf kullen med sitt potatesland, sina tallar och sina vindfällen. På detta har hon lefvat i fyratio år. Hon hugger sjelf sin ved och bär den ifrån skogen så nära sin jordkula, att det inte om vintern skall möta svårigheter att få den hem genom snön. Sin potates förvarar hon under sitt golf, och för näten som hon binder får hon penningar att köpa bröd. Strax nedanför ligger stranden. Weitikka fiskar och saltar in fisk åt sig. Den räcker hela vintern om. Om somrarne lånar hon fiskarns julle och lägger ut nät, men om vintern hugger hon en vak i isen och drar upp torsk. Det är en besynnerlig figur, den der Weitikka, och nu vet du hela hennes ekonomi. Vill du veta ändå mer? Jag vill veta hvad hon spådde dig, tala om det hellre, så är du snäll! Hvad du är tråkig! Hon spådde inte alls. Hon bara berättade, och när hon såg hur jag tyckte om att höra, så blef hon helt varm... Nå, tala om hvad hon berättade!
Inrättningars obligationer med lägre ränta än 4V2 procent, skola Fullmäktige, vid näst derefter inträffande sammankomst, meddela sitt yttrande och beslut, angående antagligheten af de i sådant afseende gjorda anbud.” ”Vidare hafva Fullmäktige, till fullgörande af stadgandet i sednare perioden af Reglementets 78 §, under sistberörde dag meddelat erforderliga föreskrifter i afseende på verkställigheten af den RiksgäldsContoret uppdragna belåning af de i samma § uppräknade räntebärande papper. Härvid hafva Fullmäktige jemväl, med anledning af Fullmäktiges, enligt sista punkten i åberopade §, erhållna åliggande,- tills vidare bestämt tiden för de lån, sorn emot ifrågavarande hypothek utgifvas från Riksgälds-Contoret, lill minst 6 och högst 12 månader, samt lägsta lånebeloppet till 1,000 R:dr.” Tollinska Såsom tillägg till hvad 1887 och 183p årens Revisions-berättelser balansen innehålla, angående den, under förre Landt-Räntmästaren Tullius tjenstetid, i Östergöthlands Läns Landt-Ränleti uppkomna balans, hafva Revisorerna ansett sig böra upplysa, att, i afbetalning å nämnde balans, för Riksgälds-Contorets räkning, ytterligare influtit ett belopp af 5,048 R:dr 3a sk. 7 rst., så att delta Verks fordran för dess oérsatta andel i balans-summan numera är nedsatt lill 1,912 R:dr 12 sk. 4 rst. Afl. Landt I sammanhang härmed få Revisorerne anmäla, att, efter Landt Räntmäatw-en Räntmästaren E. G. Harlins frånfälle, en balans uti Vester-.Norrlands Märlins bälsns Läns Landt-Ränteri blifvit, i början af Juli månad innevarande år, upptäckt, af hvilken balans Riksgälds-Contorets i Ränteriet influtna medel skola utgöra en väsendtlig andel. Men tillkomsten och egentliga beloppet af denna balans lärer ännu icke hunnit i föreskrifven ordning utredas.
Då denna fråga torde utgöra ett önskningsmål, som genom två Stånds redan fattade beslut förfallit, hör man väl icke dermed upptaga tiden. Jag anhåller om bifall till Betänk:t. Hr Mannerskantz: Med anledning af Gr. Björnstjernas sista yttrande, får jag nämna, att en af B. o. Ad. beslutad återremiss i den utaf mig angifna syltning, i min tanke, måste ega icke ringa betydelse, ty denna åtgärd visar, att B. o. Ad. gillar den grundsats, till följd hvaraf återremiss blifvit yrkad. Jag tror för öfrigt, att framtiden skall visa, att denna fråga är långt ifrån svårlöst, allenast man har vilja att fortgå i en bestämd rigtning, men så länge man lappar, kan man icke komma till en god lösning. Frih. Sprengtporten: Jae vill endast tydligare förklara, att jag icke bestrider den af Hr Mannerskantz framställda åsigt, att det vore önskvärdt om skjutsbesväret framdeles kunde helt och hållet skiljas Irån jordbruket; men jag tror, att man måste afvakta tiden och att Utskits förslag i betydlig mån kommer att befrämja saken. Jag anser, att jordbruket är mera belåtet, om man kommer till ett praktiskt resultat, än att frågan uppehälles genom en skrifvelse till K. M., deri icke något positivt förslag innefattas. Då nu redan två Stånd bifallit Betänk:t, finner jag deri ett ytterligare skäl att icke motsätta mig detsamma. Hr Uggla: Med ani. af Gr. Björnstjernas anmärkning, får jag nämna, att jag visserligen yttrat, att skjuts i vissa trakter icke kunde fås till något pris, men att jag menat, att ilen icke kunde fås utan ett särdeles högt pris; hvilket jag anhåller att härmed få rättadt.
Bengt Håkans eller Sörgården, samt försäljning af «/4 mantal Fiskaregården i nåder föreslagit, må af Rikets Ständer bifallas; äfvensom Utskottet, på de i den nådiga Propositionen anförda skäl hemställer, att Rikets Ständer jemväl ville bifalla Kongl. Maj:ts nådiga framställning i afseende å utarrendering af den odisponerade delen af nämnde kungsgård.” Häruti instämde Prosten Schram, Doktor Nordxh lim och Prosten Berlin; samt af Herr Skogman, C., som yttrade: ”Då jag i Ståts-Utskottets Inkomst afdelning deltagit i det förslag till tillstyrkande utlåtande, hvilket i Utskottets plenum blifvit underkändt, och då jag ej kan erkänna giltigheten af de för underkännandet anförda skälen, får jag mot Utskottets utlåtande mig reservera. Såsom skäl emot ekplanteringars anläggande vid Leckö kungsgård har man anfört ett yttrande af en af Sveriges utmärktaste vetenskapsman, Professor Elias Fries, hvilket skulle bevisa att ekens norra vextgräns oupphörligt flyttar sig åt söder; att således, äfven om ekplantering i allmänhet ur politisk eller statsekonomisk synpunkt kunde anses gagnelig eller angelägen, Leckö, såsom för nordligt beläget, vore olämpligt, och att tjenligare plats längre söderut borde uppsökas. Till ytterligare stöd för denna åsigt har man anfört att ekplanteringen på Wisingsö ej gifvit önskadt. resultat. Utan att våga bestrida riktigheten af nämnde theoretiska åsigt, tager jag mig dock friheten påstå, att Professor Fries’ anförda yttranden kunna ganska olika uppfattas och tydas, i synnerhet om de sammanställas med åtskilliga andra, hvari han tiilskrifver likartade fenomen mera menniskans förstörande framfart, än någon af allmänna inre orsaker härrörande förändring i jordmån och klimat. Äfven om man gifver dessa yttranden den i utlåtandet antagna tydningen, så torde dock få erinras, att. den tiderymd, hvarom professor Fries talar, är så betydligt längre än den, hvilken vid ifrågavarande plantering kommer i beräkning, att något afseende på nämnde förhållande ej behöfver göras.
REDIVIVUS, En christeligh Tragicocomædia, lärandes huru allom siälfzwyrdigom och öffwerdådigom skalkom, som föräldrars, öffwerheets och lärares förmaningar och agha för achta, på sidstone til skam wardha; Men the som aff them haffwa warit bedröffwadhe, på endalychtene tröstade: sedan the haffwa sins raserijs mått vppfylt, Thet är: JUDAS Allom, och huarjom och enom vthi huadh stand, eller huadh wilkor the wara kunna, till rättelse. Vthi itt Christeligit upsåt stelt och författat JACOBO RONDELETIO Gudz ordz owärdige tiänare, och i Telge på thenna tijdhen Ludimoderatore. Acta I: Die Michaelis. aff Anno Christi @ @ CXIV. KLEMMINGS ANTIQVARIAT. JUDAS REDIVIVUS. Så offta som iagh, elskelighe brödher, gunstige be fordrare, och synnerlighe godhe wenner, tencker på (thz iagh medh retto ofta gör) then benegenheet, och hooss edher warit haffwer, bewijst är; kan iagh ey godh wilia som migh aff edher, vthi then tijdh iagh här annat än beklaga min ringheet och oförmöghenheet sådant hooss edher allom till at förskylla; och endoch till warit ursächtat, tycker migh doch thz här effter iagh i så måtto nogorlunda haffwer kunnet syntz här icke länger gälla wihlia. Ther före haffwer iagh i förlidhen tijdh (medh huad olempa kan iagh icke säija) taghit migh före, thenna ringa comædiam som iagh
Hr John Morley, Gobdens biograf, * som icke sjelf är nationalekonom ex professo, nedlåter sig ej till att göra sitt arbete till häfstång för en polemisk diskussion, hvarigenom han skulle beröfvat det samma dess moumen-tala värde och gifvit det ett efemert intresse. Naturligtvis var det omöjligt att skrifva om den store frihandlaren utan att skrifva om frihandeln, och Morleys bok gifver klara bevis på klokheten i den frihandelspolitik, hvars förfäktande utgör Gobdens största ära. För närvarande tyckes frågan om frihandel och protektionism vara mer eller mindre brännande i alla Europas land, och följaktligen är ögonblicket särdeles gynsamt för att öfverskåda frihandelns historia, ett af de vackraste kapitlen i Englands historia, skildringen af en stor, ej blodig • revolution, berättelsen om en stor triumf, så mycket mera lysande, som den fullbordats utan vädjande * Det är utgifvaren af Fortnightly Beview, John Morley, som ' genom sitt i dessa dagar utkomna arbete om Cobden gifvit närmaste anledningeu till Miss Zimmerns uppsats. Red: s anm. till fördomar eller passioner, och af män utan andra resurser än sin begåfning och sin entusiastiska tro på det sannas och rättas grundsatser. Skildringen af den absoluta och plötsliga omkastningen i en politik, i enlighet med hvilken det britiska väldets kommersiela öden blifvit ledda ända till 1846, är utan exempel i det förflutna; men dess historia är glömd i England af det nya slägte som vuxit upp utan kännedom om den svåra ställning man hade att uthärda i protektionismens gamla dagar, och utomlands är den alltför litet känd. Det fins intet föregifvande, som mera ofta eller mera ifrigt användts såsom argument af utländska motståndare till frihandeln, än att England derigenom blifvit förstördt. Det bästa svar på ett sådant argument, grun-dadt ' på missuppfattning, är att lugnt utveckla sakförhållandet, med stöd af historiska och statistiska fakta af oförneklig autenticitet.