Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till besvarande af hvad Grefve Mörner behagat yttra, får jag förklara, att jag ej km frångå , att icke just nu här uppstår samma omöjlighet att bedomina oell besluta , då man ej äger tillfälle att med Utskottets Utlåtande jemföra den anmärkning, hvarom nu är fråga. Oagfadt all den tillit, man har skäl att sätta till Constitutions Utskottets omdöme, tror jag dock icke att någon Domare får grunda sitt beslut på blotta lörtroendet till en Auctoritets tilleller afs.yrkan. Constitutions-Utskottets hörande kan i denna del aldrig blifva annat än en upplysninggifvande och vägledande åtgärd, aldrig ett Lagstiftande beslut i saken. Hela mitt yrkande inskränker sig dertill att få till Ståndet ifrån Constitutions Utskottet öfverlemnad den ifrågavarande anmärkningen, för att i stöd af den kunna pröfva å hvilka grnnder Utskottets yttrande är fotadt. Grefve de la Gardie, Jjhcob•. Sedan så mycket i förevarande ämne redan blifvit talad t, skulle det synas af mig djerft och för Ståndet öfverflödigt, att vidare förlänga Discussionen. Jag anhåller derföre blott fä nämna, att hos mig icke uppstått någon tvetydighet om förståndet af 107 §. i Regerings-Formen; och om någon ovisshet derom ett ögonblick kunnat uppkomma, har den fullkomligt blifvit sking. Ben z? April. 4T3 råd, sedan jag hört den agtningsvärda man, som sielf deltapit i Grundlagens stiftande. > o o # och hvilken alltid följt sin Öfvertygelse, förklara, att den i 29 § Riksdags ordningen Riksens Ständer förbehäline pröfnings-rätt endast hade afseende på de tali, då Constitutions-Utskottet funnit någon Stats Rådets Ledamots förhållande anmärknings-värdt och ansett sig böra enligt 107 §. i Regerings-Formsn sådant inför Riksens Ständer anmäla. Då en olika tydning gifves åt samma Lagens rum synes mig dens yttrande vara öjåfvigt, hvilken sjeif deltagit i nämnde Lags stiftning.
S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Constitutions-Utskottets Memorial N:o 29. till Hedervärda Bonde-Ståndet, angående grund-* lags-enligheten af en yrkad, men vägrad proposition; Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets ytterligare Utlåtande N:o 111, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse, rörande ett på Bikels Ständers begäran utarbetadt förslag till en Låne-inrättning för Bergsmans-handteringen i Riket; och Lag-Utskottets Memorial N;o 117, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N;o 82, öfver väckte motioner, om upphäfvande af Kämners-Rätter, Lagmans-Rälter och Riddare-Syne-Rätter samt om ändring eller upphäfvande af åtskillige Lagens runi rörande RättegångsOrdningen. SD. Föredrogos ånyo följande Lag-Utskottets Utlåtanden:
Deri skref han, att han naturligtvis kommer hem i sommar, om ”pappa” ber honom, att han funderat på att söka sig någon anställning i Helsingfors, att han icke antagit platsen i Göteborg, om han vetat att han icke skulle tillträda den förr än den 1ste Augusti, att Justus hoppas få sälja taflor nu, att Axel och kusinen, den vackra fröken Krumlinde, stått modell för honom till en figurtafla: ”Ett kärkommet besök”, hvilken lyckats rätt bra. Axel är en målare, som i en elegant atelier sitter vid sitt arbete, smygande bakom honom kommer kärestan hans. ”Ole Krum” och Justus ämna ställa till ett stort tafvellotteri, förtjena sig 4000 kr. derpå och för dessa penningar resa till Paris. Båda ämna komma hit ned till Hörby i början af sommaren för att taga naturstudier. Härifrån ämna de sig till Hallands väderö för samma ändamål.24 Just som jag sitter här och skrifver, kommer Anna vacklande in om dörren, jag vände mig om för att se hvad hon ville.26 Jag förskräcktes vid att se henne gul i ansigtet som ett vax, nej färglös som en död menniska. Att en olycka hade händt var klart, men hvad? ”O, fru, det var hemskt,” sade hon och ryste till. ”Hvad?” Jag stirrade häpen på henne. Var någon död? Ihjelslagen? ”Blif icke rädd,” sade hon, dragande efter andan, ”jag bara blef så altererad.” ”Men så säg hvad det är.” ”Det var bara eneqvinnan som ” Och nu kom berättelsen. Qvinnan började med att förklara hvarför hon icke kom med ene förra Lördagen. Hon hade nämligen varit i prestens trädgård och arbetat. Der hade varit två qvinnor förutom henne. Frun stod och talade med dem, i det samma kom kyrkoherden ut. Frun gick vänligt emot honom och helsade god dag, men han svarade henne knappt. Sedan frun vankat omkring litet gick hon in. Derefter kom fröken ut. Hon och kyrkoherden talade med hvarandra, sedan promenerade de i trädgården arm i arm.
149 33ebrägerier ocfj orebligt förljåtlanbe af fTerfalbig bejfaffenfjet 3 l^önfPaläge ..*...«.«. 1 ©lagömål 18 brottmål, betita anftå i brtft af bevvisntng ocb t aftvaga tan af flere upplysningar. Slngåenbe tib efter annan ittlemnabe fal|?a 23anfofeblar . 27 lifalebeö ittlemnabe faljfa 3vifögälbé 1 •dtpacbfalfmeri 1 2lfgjotba Politie inål. £tpi|fer emellan btmbtmerfare ocl) beraö arbetare famt Ijtrébönber ocl) tjentsehjon .. 392 £ranöport 962 — 53 — Sranöport &mi|fer emellan 3fa6rifé 2|ttfare ocf) beraö arbetare . @feppare ocf) fjöfolb — Allmogen 0$ böpare om tnnejbåenbe bopeffilltn gar för förfålbe maror Stöärfningömål Oloflig utminutering af bränmin Ofoflige fpel på frogar . i enllilbaö ipuö på gator . @lagömål . Olaga fbänfning ocf) gäftning famt olaga nattfamqmäm . jfrögerjtoré unberlåtenfjet att å fine ^äringö-jMen mara för
Når till exempel nierinosfår blifvit införskrifne, så vet man, att naturen, efter några generationer, har påklådt dem en annan påls, 6å att de icke likna sina förfäder. Så år det ock med Bosksps-kreatur. Hollsteinska kor, som införskrifvas, blifva magrare, och mjölka mindre. Jag tror således, att, i afseende på håstafveln, inrättningen icke kan uppfylla ändamålet, och detta bevises deraf, att just uti Westmanland kring Strömsholm åro de sämsta håstarne, I öfrigt förenar jag mig med Herr von HartsmandorfF, och begår återrerniss i det afseende, att det år bäst att upplösa inrättningen, om den år onyttig. Den undersökning Utskottet begärt vill jag ej afstyrka, men en undersökning förutsätter, att något vore att upplysa; hår år likväl allt upplyst genom en Committée, som lör denna inrättning varit tillsatt. Således år det ej något mera att upplysa, men om man för att vinna större visshet örn odugligheten af inrättningen vill anställa en under - a(5* lim 30 Augusti J. m. sökning, så har jag ej något deremot. Jag anhåller blott, det Eaksens Stånder måtte tillstyrka Kongh Majit, att, om inrättningen beiinries ej uppfylla sitt ändamål, Kongl. Majit då måtte tillåta, att medlen indragas och nyttigare anländas, Herr Munck af Rofenjkjåld, Eberhard: I händelse af återremiss anhåller jag att få beledsaga den med en reflexion, sorn år den, att då vi söka med kostsamma anstalter inskaffa utländska racer, för att förbättra håstafveln, så vårdslösa vi de inhåmska goda racer, som finnas på flera ställen. Så år i Skåne den goda Fårsinga-racen, och den så kallade Åsa-racen nästan utgångne, hvilka voro mera öfverensstämmande med vårt ehrnst och våra betesmarker, ån de utländska racerne.
Kommittéen har dervid endast haft att tillse det densamma på passande ställe måtte komma att beröra provinsens andra stora segelbara vattendrag genom Fryksdalen, Gch har derföre låtit utstaka den till Nedra Frykens utlopp genom Norselfven i grannskapet af Harsäter och Fryksforsen, till följd hvaraf det folkrika och produktiva Fryksdals härad kommer i medelbar förbindelse med jernbanan. lil Då staden Karlstad, såsom provinsens liufvudort och såsom belägen vid Klarelfvens utlopp i Wenern, alltid förtjenar att af jernvägen beröras, samt gjorda undersökningar visat, att genom liniens utläggning längre in i landet från Kristinehamn till sjön Fryken några tekniska eller ekonomiska fördelar icke skulle vinnas, så har Kommittéen icke funnit skäl att frångå detta förslag, ehuru deraf följer, att banan i sin fortsättning från Karlstad till Kristinehamn på nära 4 mils längd måste anläggas i närheten af Wenerns norra strand. Från Kristinehamn, der linien träffar den från Filipstads och Karlskoga bergslager dit anlagda kombinerade jernvägsoch kanalförbindelse, är den utlagd förbi flera betydande jernverk (med en tillverkning af tillsammans 68,000 centner tackjern och 78,000 centner stångjern) samt berör vid Degerfors södra ändan af sjön Möckeln i Karlskoga bergslag, hvarigenom de omkring denna sjö belägna jernverk äfvenledes kunna begagna banan. Den genomgår dessutom p)å denna linie ej obetydliga timmertrakter, hvarifrån export äger rum.
Ansökningen anmältes den 26 Augusti 1S12, som derpå den 24 December 1812 icke yttrat sig öfver Lönens utbekommande, utan, förmodligen för att i ett sammanhang sedermera kunna afgöra hela frågan,'anmodat LandshöfdingeEmbetet att låta LandsContoiret författa uträkning öfver beloppet af hela ifrågavarande Mantalsskrifvareprovision under 9 är, räknade ifrån 1302 ars början till slutet afår i8/o, och densamma insända. Sedermera afgick ifrån LandshöfdingeEmbetet i Götheborg, under den 12 Mars 1814» ny reqvisition å provision för 1809 Och 1810 årens löner med behöriga uträkningar för dessa bägge åren; men denna ansökning. Den 3 Juni, c. m. som ej var annat än ett iteratum af i S r 2 års anmälan, blef, under, åberopande af Kongl. Kungörelsen af den y December i 81 2, afslagen. Hvad åter angår den af Kongl. StatsContoiret infordrade uträkning öfver beloppet af JVJantalsskrilvare provision under 9 år, hvilken uträkning skulle tjena till grund för bestämmandet af Åkerströms Pension, så har den aldrig ifrån LandsContoiret emanerat} hvadan då Pensionssumman dessförinnan icke kunde bestämmas, Åkerström icke förnyat ansökningen om utbekommande af i8li års Pension, icke heller för de följande åren annars än mundtligen yrkat på utbekommande af Pensionen, och i stillhet förväntat att LandsContoijret skulle medhinna en sådan uträkning. Jag hoppas att af dessa förut för Respectiva Utskottet okända upplysningar, hvilka nyss kommit mig tillhanda, StatsUtskottet skall finna, att Åkerström ingalunda underlåtit hvad i hans magt stått, för att bevaka sin rätt, och sig sjelft befogadt att tilldela honom det begärda anslaget, hvarföre jag äfven anhåller, att StatsUtskottets Betänkande må blifva återremitteradt. Det är ömkansvärdt, att en mot 8o år gammal, blind och välförtjent
De unga läsare, hvilka redan gjort bekantskap ined Rolf och bans kusiuer, skola sakedigen vara Noster Lotta tacksauma för a+t hon så väl samlat alla dessa bref. Härigenom f8 vi nu reda pil kusinernas vidare öden och erhalla till slut, i en efterskrift, en redogörelse för hur, de ha det * femton Ar senare; har111ed ä.r den lilla berattelsecykeln afslutad. Denna sista del 5iï kanske icke fullt sa tilltalande; om de föregående; det förefaller stundom som om förf. icke s&amp; lätt och enkelt som f örut, funnit motiven till händelserna. Barnens yttranden iiro dock fortfarande lyckligt och ofta med en viss fyndig humor återgifna, i trots af de svårigheter, som href-formen härvid erbjuder. Själfvn titeln synes icke vara ratt val funnen. En mosters brefsamling &amp; r betydligt mindre lockande an berättelser om sormnmferier och nya kusiner. Den lilla boken är vackert, niistan för .vackert inbunden. Barn böra icke vänjas vid att fasta sig vid utsidan af en bok, och priset p&amp; d e n s a m a bliher onödigtvis fördyradt genom lysen i bokbinderiarbetet. rad. Folksagor och afveiityr af Svend Grundtvig. Pris 3 kr. Utgifvmen af dessa sagor ar en stor auktoritet på folkdiktningens område. Ett af hans arbeten, Danmarks gamle folkeviser, anses ju för ett af de yppersta i sitt slag. Hans namn bör &amp; ledes vara en borgen bhde för &amp; - theten af sagornas innehåll och lämpligheten af den form, hvilken de iiro iklädda.
Men det var ej endast de unga flickorna, som kommo till brunnen, utan folk af alla åldrar. Och då han nu såg huru fattiga och olyckliga de flesta voro, började han tala med dem om framtiden. Han lofvade dem, att det snart skulle bli bättre tider. Han sade till den gamla Assunta, att hon hädanefter skulle få sitt dagliga bröd, utan att behöfva bedja någon människa om en allmosa. Och då hon sade, att hon ej förstod hur detta skulle kunna ske, frågade han henne nästan med vrede, om hon ej visste, att tiden nu var kommen, då ingen ålderstigen och intet barn skulle vara utan huld och skydd. Han pekade på den gamle stolmakaren, som var lika fattig som Assunta och därtill mycket sjuk, och han frågade om hon trodde, att man längre kunde uthärda, att det ej fanns fattigförsörjning och sjukhus. Kunde hon ej förstå, att detta omöjligt kunde fortfara. Kunde de ej alla förstå, att hädanefter skulle det blifva sörjdt för de gamle och sjuke. Han såg också några barn, om hvilka han visste, att de mest lefde af krasse och syra, som de insamlade vid flodbrädden och vägkanten, och han lofvade att hädanefter skulle ingen behöfva svälta. Han lade handen på barnens hufvud och bedyrade så stolt, som hade han varit furste af Diamante, att de ej mer skulle sakna bröd. De visste ingenting i Diamante, sade han, de voro okunniga, de förstodo ej, att en ny välsignad tid var kommen, de trodde, att detta gamla elände alltjämt skulle fortfara. Under det att han sålunda tröstade de fattiga, hade allt fler och fler samlats omkring honom, och han sprang helt hastigt upp, ställde sig på brunnskaret och började tala. Hur kunde de, sade han, vara så enfaldiga och tro, att intet bättre skulle komma? Skulle människorna, som ägde hela jorden, nöja sig med att låta de gamle svälta och låta barn växa upp till uslingar och brottslingar? Visste de ej, att det fanns skatter i bergen och och i hafvet och i marken? Hade de aldrig hört, att jorden var rik? Trodde de, att hon ej kunde nära sina barn? De skulle ej mumla emellan sig och säga, att det var omöjligt att ordna sakerna annorlunda. De skulle ej tro, att det måste finnas rika och fattiga.
Tillbaka! mitt svärd, liksom mitt hjerta, känner inte mer några slägtförbindelser! JÖSSE ERIKSSON (drager svärdet och störtar mot Abilgard). Fängslen dem alla tre! (Ingrid och Ingeborg hasta sig emellan.) INGEBORG (till Abilgard, hvars svärd hon tillbakahåller). Abilgard! i himlens namn! INGRID (till Jösse Eriksson). När lejonet är borta, söker röfvaren hans bo; men han har glömt, att lejoninnan stannat hemma. Har hon inte kraft att segra, har hon åtminstone mod att dö! tyrann! Jag följer dig! (Vapenbrak, buller och skrik höras utifrån.) JÖSSE ERIKSSON. Död och helvete! hvad är det! TOLFTE SCENEN. DE FÖRRE. SVEN ULFSSON. PETTER MATSSON. DALKARLAR (beväpnade med spjut, yxor, klubbor och bågar). JÖSSE ERIKSSON. Samlen mina knektar! SVEN (till Jösse Eriksson). Dina knektar! de sprattla nu som bäst i lågorna, du sjelf tändt upp, mordbrännare! PETTER. Du ska' få värma dej du med, så du aldrig ska' frysa mer, ser du. SVEN (visande Jösse Eriksson sin yxa). Ser du yxa min? Ä' färgad med blod; men, ser du, den törstar efter mera (höjer yxan mot höfdingen). 20 ABILGARD (springer emellan). Knektar, sluten er kring er höfding! (till sin far) Jag skall nu försvara ditt lif, liksom jag nyss sökte försvara din ära! DALKARLARNE (i det de rusta sig till att anfalla höfdingen och hans soldater). I lågorna med mordbrännar'n! Död åt mördar'n! INGRID (träder emellan båda partierna). Ingen strid i Engelbrekts boning sänken edra vapen, mina vänner! Sen hur tyrannen bleknar; sen hur ångestsvetten droppar från hans panna! hans straff har redan börjat och biter skarpare än edra yxor. (närmar sig Jösse Eriksson.)
Huru magtpåliggande blir det icke derföre att dessa lyckliga relationer, sorn kamratfkapen och vdnfkapsbandsn åtminstone gifva, utsträckas, äfven i afseende på Militairer utom KrigsAcademieo på Carlberg till de öfriga Academierna, och ännu bättre till Gymnasierna och om möjligt ända till ApologistSkolorna, hvarigenom uppfostran för alla stånd, blefve så allmän och utvidgad, som är görligt, på det att dessa band må bli desto större och starkare och dess trådar komma i gemenskap med alla samhällsclasser, så öfverensstämmande med en Constitutionel Statsförfattnings anda och kraf, och så välgörande för hvarje individs framti* da lycka, qm man icke skall stå ensam och förlorad. Ändå tror Friherren att Universi - £o5 Den 2x Maji f. ni. teferne äro olämplige för Cadetter; ”att Gymnafieierne ej äro tjenlige för andrs än de sorn egna sig till Lärdomsståndet, att TrivivlSkolorna äro tor en yngre ålder än den på Carlberg befintliga; att Apologi fl Skolorna icke kunna uppfylla ändamålet af en solid vettenskaplig bildning, och att den enskildta uppfostran är mera gjord för det milda könets stilla dygders än tor mantien:” och frågar i följd deraf, ”hvarest skall ungdomen som ämnar sig till Krigsjlåndet inhemta de förberedande kunskaper, som dertill erfordras om Carlberg förstöres?” och utan tvekan svarar jag: der hvarest så minga andra elier rättare de Heste andra, inhemiat deras kunskaper, hvilka icke bevistat någon KrigsAcademie och ändå äro eller hafva varit utmärkt skickliga Militairer, och må hända grundligare vetenskapsidkare äfven i Krigsyrket, än de som åtnjutit en ensidig Militairijk uppfojlran: der hvarest en Gujlaf den bste.
Att x §. 6 momentet så förändras, Mt efter orden: inom Sverige boende Svenska Medborgare, sättes: ”hvilka, i händelse Skrifnen inom L-'ga tid åtalas skulle, Författare ”ansvar åligga, så vida Författarens namn ”och hemv.i-t befunnes 01 igtigt uppgifna el”ler i Sedeln saknades:” i sammanhang hvarmed det öfriga ifrån och sned orden: eller ock, till oeh med orden: ifrån svaromålet uteblefne, alldeles skulle uteslutas. Att andra punkten af r §. 7 momentet, salunda förändras: ”Utgifvare af Dagblad och ”Periodiska Skrifter vare alltid, i afseende *’på ansvaret, ansedd som Författare, derest ’’han sig ej med dennes Namnsedel försett, , ”eller ej kan på annat sätt bevisligen uppgifva Författaren; åliggandes Utgifvaren ”under lika förbindelse att tillse, det de ”vilkor, som vid titgifvandet deraf i denna ”Lag ytterligare stadgas, varda nogainkttagna. yiz Deu 14 Juli. f. m> Att i 8 momentet samma §. eft<-r order uppgifvet, följande tillägges: ”Kan ut gifvare förete Namnsedel å Författaren till den åklagade Artikeln, eller pa annat satt '■Författaren bevisligen uppgifva; vare han '■ifrån Författare ansvaret frikänd.’’ Att i stället för den följande meningen, Sorn begynner med: Domaren ager, och slutas med:' Domstolen inkalla, följande, d. som ett nytt moment, måtte in ättas: "Do. ”maren åge att Namnsedeln genast öppna, ’’och att på hvilketdera af ovannämnda spit ”den rätta Parten sålunda blifvit känd, ho’’nom inför Domstolen inkalla.” Att i sammanhang härmed 4 §• 7 momentet måtte salunda förändras: ”Utgifvare ”af
Jag får således, lika med Hr Bos, tillstyrka B. o. Ad. att, med afslag å denna ifrågav:de skrifvelse, ålägga StatsUtsk:t att inkomma med voter.-propos. i ämnet. Hr Printzensköld: Man finner af den siste värde tala rens yttrande, huru farligt det är att göra sig skyldig till motsatser i sitt handlingssätt. Det förundrar mig verkligen att ingen voter.-propos. ankommit från StatsUtsk:t, ehuru frågan redan för flere månader sedan blef afgjord. Man började derföre draga häraf den slutsats att StatsUtsk:t verkligen icke ansåg någon sådan propos. böra ifrågakomma, och för min del har jag så mycket heldre antagit detta, sorn jag delar den öfvertygelse, sorn i detta fall inom Utsk:t gjort sig gällande. Emellertid hade jag väntat att någon af StatsUtsk:ts ledamöter skulle yttra sig och åtminstone anmäla orsaken hvarföre man med tystnad förbigått denna fråga, ehuru Utsk:t flere månader haft kännedom om det beslut, B. St:r fattat. Eu ledamot af StatsUtsk:t har också, på förfrågan af en ledamot af Exped.Utsk:t, förklarat att någon voter.-propos. ej kommer att af StatsUtsk:t upställas, samt att Exped.Utsk:t med allt fog kunde upsätta ifrågav:de skrifvelse. Det är naturligt att hvad jag i sjelfva saken yttrar lika litet kan inverka på B. o. Adms åsigt, som då jag tog mig friheten vid föreg:de frågor gifva miu öfvertygelse tillkänna; meu om någon af StatsUtsk:ts ledamöter i detta fall ville understödja min åsigt, torde något lyckligt resultat kunna vinnas. För att visa, huru lång tid StatsUtsk:t haft pä sig att öfverväga, huruvida voter.-propos. skulle upställas, får jag uplysa derom att frågan hos B. o. Ad. afgjordes d. 10:de Mars, hos PresteSt:t d. 7:de Mars samt hos Borgareo. BondeStm d. 10:de i samma månad.
Båtsmansbållet är af tvåfaldig natur: -voteringen, eller de kompanier, som tjenstgöra hvart 3:dje år samt äro försedda med torp; indelningen, som tjenstgör 4 månader hvarje år, och hvilka aflönas in natura. Till denna tjenstgöring tillkommer likväl kommenderingar till sjös, s. k, sommartjenst, äfvensom handräckningar, och hvaraf följer, att båtsmannen nästan kan sägas vara i en ständig tjenst och blott undantagsvis på roten. Indelningen af 2301 man i 9 kompanier. Kompaniernas storlek är olika, från 61 till 300 man. Men oaktadt kompaniernas storlek, ega Kompanicheferna inga biträden, hvarken någon Officer eller Underofficer, endast korpraler, som, i brist på korpralskolor, äro ganska klena. Kompanicheferna skola således ensamme förrätta alla resor inom kompaniet, torpsyner, kyrkparader, sköta hela expeditionen, föra alla rullor o. s. v. Enär det naturligtvis måste för en enda person blifva omöjligt att med noggrannhet fullgöra allt detta, bör en och hvar lätt inse huru tjensten verkligen skötes. Enl. K. Förordmn af d. 27 Apr. 1685 egde Kompanicheferna boställen; dessa hafva på sednare tider fråntagits dem, blifvit utarrenderade på 30 år, efter samma grund som för landtarméen, slutligen indragne till Statsverket, då 5:te HufvudTiteln ökades med motsvarande summa och Kompanicheferna erhöllo i ett för allt 200 R:dr b:ko, oberäknadt likväl ett litet reseanslag. För omkring ett år sedan ingingo en stor del, om ej alla KompaniChefer vid Carlskrona Station, med underd. anhållan om förhöjning å besagde reseanslag: Befälhafvande Amiralen förordade 5 0 proc:s förhöjning; förvaltningen af Sjöärenderna 33 l/3 proc. och Begeringen beviljade 25 proc. Men ämnets skuggsida är ännu icke uttömd; den mörkaste återstår. Det löneanslag, som båtsmannen har af roten, upgår icke till
Derför lät jag den lille engeln stanna hos mamma, medan vi reste dit. Jag tänkte att det då skulle bli bättre. Men när talar han väl till mig? Han är vänlig och snäll – det förstås – men vi ha aldrig något att säga hvarandra, när vi äro på tu man hand.» »Men barn lilla, inte kan han prata jemt, heller.» »Men när vi voro nygifta hade han tusen ting att tala om, och under förlofningstiden ...» »Ja det tror jag! Det ha de ju alltid – idel dumheter, som man skulle bli rent sjuk af i längden. Inte ville du att han skulle fortsätta med det?» »Det kan väl vara. Men när jag nu söker läsa i hans ögon hvad han vill, när jag i allt – från det minsta till det största – bara rättar mig efter honom! När jag vid allt hvad jag tar mig till bara tänker på hvad han skall tycka!» »Det är just det som är felet. Du gör för mycket af honom, och det tröttar. Om du bara hade en skymt af sjelfständighet ...» »Ja, der ha vi det! Men det är ju en orimlighet. Man skall väl tycka bäst om den som i allt vill göra en till viljes.» »Jag vet inte det; jag tror att hvar och en menniska skapades till att vara en person för sig. Söker man att göra sig blott till ett aftryck, så hämnar det sig sjelf: man blir ingenting.» »Det är just sjelfständigheten han tycker om hos dig, det vet jag.» »Med oss två är det en helt annan sak, vi stå ju icke i närmare förhållande till hvarandra. Men vi ha så många gemensamma intressen, gamla minnen också ... och dessutom ... nå ja, det der är saker som jag inte förstår.» »Hvad?» »Jo jag tror att en man aldrig i längden bryr sig om någon annan än den som kan hålla honom på afstånd. Det är ett egenkärt slägte. De tro nog ändå att vi äro förälskade i dem.» Hon log med ett litet ironiskt leende. »Men det kan ju aldrig en hustru», utbrast Elvira nästan förskräckt i det hon vände sig om. Selma halflåg på soffan; hon såg på sin gäst med en lång spejande blick, icke utan en skymt af gäckeri.