Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den goda viljan, som adlar äfven den ringaste handling, ställer våra handlingar i en ljusare dager och kommer oss att våga hoppas och tro, att vi ej lefvat förgäfves. Tant Ann. Iduns julklappsbasar. Koskälla som ringklocka. En liten originel och treflig ringklocka kan man göra af en vanlig koskälla, som guldbronseras och på ena sidan förses med någon liten målning. I ringen fästes en brokig rosett, och en billig o c h lustig småsak är färdig. Dicken. I stället för fönstervadd eller mossa är det mycket praktiskt att isynnerhet mellan fönster, som under vintern kunna öppnas, använda följande mellanlägg. Af domestik sys en påse så stor, att när den blir fylld med sand, den upptar samma rum mellan fönstren som en vanlig vadd. Denna sandpåse öfverklädes med ett på ylleväf sydt korsstygnsbroderi och blir sålunda på samma gång den är nyttig äfven en prydnad. Ella. Reskudde. Af brun chagrin eller saffian göres en fyrkantig kudde, 60 cm. lang, 45 cm. bred. I kanten hopsnöres den med smala skinnsnodder. Upptill fästes ett stadigt handtag. Stoppas med tagel. På ena sidan anbringas en klaff för tidningar och om man så vill remmen för fastspännande af en paraply. Monogram i ena hörnet är praktiskt och elegant. Dicken, Staffliskynken att drapera. I en vanlig väf uppsattes entrådig varp. Ljusvekegarn, oblekt och kulört, inslås efter smak, randigt och mycket brokigt. Hvarannan rand, 4 ä 5 cm. bred, bör vara hvit med rikt islagna trådar af bronseller guldtråd (köpes i nystan ä 8 — 10 öre). Ju mera guldtråd man vill bestå, j u mera höjes effekten. I de hvita ränderna instoppas små tussar ren, hvit bomull, tillslås väl, ungefär vid hvar 15:de tråd, blott i de hvita ränderna. De färger, som stå väl tillsammans, äro blekt blått, rose, gult och erggrönt. Mellan alla ränder skiljerand af två guldtrådar. Varpens bredd: 4-0 cm.
Enär Utskotten nu gå, att, i anledning af berörde anmärkningar, aflemna förnyadt utlåtande i ämnet, finna Utskotten sig först böra fästa sin uppmärksamhet vid ofvanomförmäldte gjord© erindran, att Utskotten skola genom förenämnde Betänkande och deruti framställdte förslag vidtagit en vidsträcktare pröfning än den, hvartill Utskotten af de till deras handläggning remitterade Motioner, bordt finna sig föranledde. Denna, tillvitelse tro likväl Utskotten sakna behörig grund. Utom det att flere af de i ämnet till Utskottet remitterade Memorialer, och deribland j synnerhet det sorn Riksdagsfullmägtigen Pehr Pehrsson ifrån Södra Möre Härad af Calmare Xän afgifvit, lernnat Utskotten fullkomlig anledning, att med allmännare åsigt behandla den under skärskådande komne fråga, lärer det ock finnas nog tydligt, att sådant varit en nödvändighet, vid antagande af de grundsattser, hvarifrån Utskotten uti Betänkandet utgått. Utskotten hafva nemligen funnit, det vara Lag* och Besvärs-ZJtsiouens "Bet än} an den. 635 v genom Kongl. Förordningen om Landtmäteriet i Piket den j 2 Augusti 1783 uti 73 §, redan stadgadt, att vid Storskiftesdelningar hvarje Hemmansdelägares ägolotter, så i åker och äng, sorn i skog och mark, borde, så vidt möjligt blefve, laggas i'ett skifte, och att den Jordägare, som åstundade ett sådant delningssätt, vore dertill berättigadj fastän de öfrige meddelägarne i Hemmanet eller byen låta dela deras*ägor i flere lotter , för iakttagande hvaraf ej något annat undantag skett, än om, genom en grannes ägors enskiftande, Storskiftet för de öfrige skulle göras oredigt och obfeqvämt, samt den bästa och bördigaste jorden komme att till större andel medtagas, än på nämnde granne skäligen kunde belöpa. Enär nu de sederrqera utfärdade
Preste-St:t endast genom den förseglade sedeln vunnit seger. Jag skall nu med några få ord granska hvarje mom. för sig, jemte de skäl, Utsk:t deremot andragit. I första mom:t föreslår motionären, det R. St:r måtte i underd. skrifvelse till K. M:t göra hemställan om stadgande deraf, att aflagd theologiko-filosofisk examen måtte medföra rätt att beräkna tvenne presterliga tjenstår. Mot den nu gällande bestämmelsen, att theologiko-filosofisk examen berättigar till beräknande af endast ett presterligt tjensteär, har motionären anmärkt, att då nämnde examens absolverande för den, som eger vanlig skolbildning, kan antagas fordra ungefär två års studier, den också borde medföra fördelen af två tjensteär, emedan man annars kunde befara, att dess afläggande komme att. höra till sällsyntheterna, och att alltså vinsten af dess inrättande blefve mera skenbar, än verklig. Till vederläggande häraf anför Utsk:t, att man i detta hänseende ännu saknar all erfarenhet, och att, då ärendet så nyss varit föremål för Regeringens behandling, torde med dess hänskjutande till K. M:ts förnyade nådiga pröfning lämpligen böra dröjas, till dess sig visat, om och i hvad mån den af motionären yttrade farhåga vinner bekräftelse. Men om nu äfven Utsk:t hade rätt i sitt förmenande, att man i ifrågav:de afseende ännu saknar all erfarenhet; om vi än icke egde mer än ett års bekräftelse på motionärens farhågor, under hvilken tid ingen i Upsala åtminstone 58 Deu 2 Maj. anmält sig till denna examens absolverande; vore icke rättvisan och billigheten af, att en person, genom att göra grundligare akademiska studier, åtminstone icke toge skada i afseende på sin framtida befordran, tillräckligt skäl till en sådan underd. hemställan hos K. M:t, som den, hvilken här föreslås?
»Hvarför plötsligt så vemodig, du lifsglädjens apostel?» Och han svarade med en anstrykning af själfironi: »Därför att teori inte är praxis. Har du inte lagt märke till det? Jag känner en asket, som predikar fri kärlek och malthusianism i litteraturen och en läsare, som drager i härnad emot religionen ...» »Och en melankoliker, som predikar lifsglädjens evangelium?» Han teg. Han hade gjort ett par slag öfver golfvet och stannat framför piedestalen, på hvilken marmorstatyetten stod. Han betraktade den. Det var en ängel med sammanknäppta händer och ett ansikte, däri hvarje drag andades hänförelse, ödmjuk tillbedjan. Ögonen voro vända uppåt, läpparne nämnde ett namn, det stora namn, inför hvilket hela gestalten böjdes ofrivilligt. Och öfver denna andakt skuggade vingarne som ett par stora, signande händer. Hela figuren, sådan den stod där, lefde, andades; hvarje linie i denna marmorkropp var rörelse och innerlig hängifvenhet. Man kunde icke se den utan att själf känna lust att falla på knä och tillbedja. Inför detta konstverk hade Eric stannat, försjunken i andakt. Maria såg på honom; »Ja, icke sant? Den är vacker?» sade hon sakta. Han skakade på hufvudet: »Nej.» Det blef tyst, men han kände hennes förundran i luften bakom sig och tillade förklarande: »Jag menar — ’vacker’ är inte ordet. Det är för litet.» »Du har rätt.» Hon hade rest sig upp och gått fram till hans sida. I detta ögonblick möttes deras själar i en gemensam beundran; de kände båda med samma innerlighet. Han var den, som först bröt tystnaden: »Konstnärer borde aldrig ge sina skapelser namn; de misslyckas alltid därmed. Se nu till exempel detta: ’Ängeln, som uttalar Guds namn’. Det uttrycker ju inte en tusendel af det skönhetsintryck, bilden ger.» »Hvad skulle du vilja kalla den?» frågade hon med en starkare betoning än vanligt på det lilla ordet du. »Jag vet inte ... ’Andakt’ hade varit bättre, tror jag. Ordet hade rymt mera. Eller ’Hänryckning’ eller ’Religion’.» »Eller — ’Kärlek’!»
StanderK ompröswande »vördsammeligen underställdt. Herr 1206 - Den 6 Julii. Herr Doctor Hed rens, Herr Borgmästaren Lagergrens, Herr Grosshandlaren Se g erda HI§ med fleres sersiilda meningar warda pa deras begäran bifogade. Orebro den i Juli» 1812. Pa Höglofl. Lag, samt Allmänna Beswärö- och Cconomie - Utskottens wägnar, Pä Högloft. Riddersi. och AdelnZ Ledam. wägnar, kkl. k. strömfelt, ^ok. 6^I1enborA. jPä Högw. Prest-StändetS Ledam. magnar, ^ok. ^Lc k^eclrön. L. v. Kosen8tein. Pä Wällost. Borgare-Ständcts Ledam. wägnar, Olok 8gÖ8te6t. Utdrag af protocollet, hällit LnfZr Riksens Högloft Sccnders Lagsamt Allmänna Leswärsoch Economie - U sköttens sammansatte beredning wid Urtima Riksdagen i Orebro den 20 Junii 1812. SD. ^fter föredragning af Niksdags-Fullmag, sigen Per Nilssons fran Christianstads Län remitterade Memorial, angående ändring i Lagens Stadaande vin Landt-handel, uppläste och ingas Herr Borgmästaren Lagergren ett sa lydande anförande : "I en jemt afpassad öswerensstämmelse med Författningarne om Städernes administration och med de Städerne t allmänhet Madigst förunnade . Pri - Den 6 Julii. ias7 Priwilegier, har Ordningen i 6 Cap. HandelsBalken rörande Landt-handel och gransorna derföre i likhet med äldre Stadganden, blifwit föresirifwen. Förordnandet i detta Capitcls 2 §, och sitta Moment. bar giiwit anledning till den i Kemi.
Bifall till Srals-Utstkottets betänkande, om tryckningen af bihanget till Riks - Ståndens pro. tocoll; Bifall till Stam» Utskottets betänkan-de, om kostnaden till tryckning af Riks-Standens protokoll; Bifall till StatS-UlEvlletS betänkande, om en särskild författning om drätzelwerket pä Swenffa ultramarinstka besittningar; Rcmitzcr till Bewillningö»Utskottet af Borgmästaren länstes memorial om förändringar i Be. millnings-Förordningcn; samt till allmänna Be» swärsoch Oecononna-Utskottet af Grosihanblaren Lsckström8 memorial om bränminsbrännings ftrhelen i Carlscrona; Bifall till Stats« Utskottets yttrande rörande räntan ä det af Majoren Uosenbc>r§ innehafwande län. Af den t 5 Maji. Bifall till Konungens nädiga proposition om sörandring i ulskrifningösättet af det faststälde förstärkiiingsmanskopet pä sätt det ftrffilta Utskottet före - 46o Den z Iunii. fSrestagit; saint beslut att lära bemälte Utskotts yttrande om framföronde önskningar i derra ämne lill Konq'. Maj:t, blifwa hwilande pä bordel; Bifall kill Stats-Utskottets betänkande, angående accords ersältningar för Ofstceraee as f. d. Finska Armeen; Af den 2Z Maji.
Så snart hon förgjort, förstört eller förvandlat dem, tar hon den otrogne gemålen till nåder igen. Det måtte väl inte ligga någon gudomlig storslagenhet eller kvinnlig stolthet i ett dylikt handlingssätt, åtminstone tycker inte jag det! Går ni redan, fru Säfve? Åja, här är bra varmt. — Jag har fått nog af mytologi, sade Eleonore till Alma Kronfelt, då de kommo in i salongen. Hvad hon pratar och går på! Wanda hade låtit Junoämnet falla och gått fram till fönstret. Säfve stod bredvid henne. Det var han, som började. — Ni ville tala vid mig. Om porträttet. — Skall jag komma i morgon? — Nej. Vet ni, jag får afstå från att måla er, det går inte. Jag bara tröttar er, och jag får inte fram det jag vill. Han svarade ej på detta. — Om ni ville säga mig, på hvad sätt jag sårat er, sade han plötsligt. Jag har inte talat med er sedan dagen efter er middag — vet ni, hur länge sedan det är? — och då var ni redan ond på mig. Det måtte således varit då, jag försyndade mig. Jag märkte genast, att herr Kron ej tyckte om mig, tillade han med en röst, som skälfde af undertryckt häftighet. — Ni är elak, herr Säfve, det visste jag inte låg i er natur. — Allt ligger i ens natur, alla förutsättningar så till godt som till ondt. Det beror bara på, hvilka som väckas och hvilka man själf — eller andra lämna i ro. — Det vore sorgligt, om ni hade rätt, sade Wanda med en viss bitterhet. Och således är ni ond på mig? — Jag förstår mig inte på nyckfulla kvinnor, sade han skarpt. Ja, försök inte att inbilla mig, att det är konstnären, som inte går i land med sin uppgift. Det är inte sant. Det är kvinnan, som vill bli kvitt modellen. Ni kan inte neka, ni ser, jag har rätt. Det gör ju också detsamma. Men ni borde inte förbjuda mig ert hus utan att ge något skäl, utan att säga på hvad sätt, jag försyndat mig. Han höll inne i afvaktan på hennes svar. Men hon svarade ej.
Riksrådet Bengt var utom sig af förargelse och skref långa epistlar till lagman Johan om den oerhörda skandal, dennes son efter blott ett par dagars vistelse i hufvudstaden lyckats åstadkomma; det fattades föga, att herr Bengt delade sin brors öfvertygelse, att Adolf genom den förmenta kärleksdrycken blifvit förvriden i hufvudet; åtminstone lät han icke i sina bref påskina annat. Ryktet nådde äfven Adolfs vän Erik, den unge prestmannen, om hvilken förut varit taladt i denna berättelse. Han skaffade sig underrättelse om Adolfs bostad, skyndade dit och fann denne sängliggande af sitt sår, hvilket, ehuru icke lifsfarligt, likväl qvarhöll honom vid sjukbädden. – O, välkommen, sade Adolf och räckte Erik sin hand; – hvad jag har längtat att få se och tala med dig! Det var just min afsigt att besöka dig, då ödet i skepnaden af Steinbergs värja nödgade mig afstå derifrån. Sätt dig bredvid mig, min vän, och lyssna med tålamod till min berättelse! Jag känner beklagligen alltför väl de rykten, som gå om min person, men hoppas, att åtminstone du icke skall ogilla mitt handlingssätt, fördöma eller förlöjliga det, då jag för dig berättat saken i dess sammanhang. Ack, det kännes hårdt att vara bunden vid sjuksängen, omgifven af idel främmande menniskor, som nästan frukta att nalkas mig, för att gifva mig det bistånd, min hjelplösa ställning kräfver ... det kännes hårdt att under allt detta plågas af fruktan för älskade vänners öde. Om du finner mig blek och affallen, så sök orsaken i detta, icke i det sår, som nödgar mig till overksamhet ... Endast modershjertat, fortfor Adolf, i det han fattade ett bref, som låg på det bredvid stående bordet och förde det till sina läppar, – endast modershjertat är sig likt, men äfven det oroar mig med sin fruktan och nedtynger mig med ömma förebråelser. Ack, du finner nu, min vän, huru vederqvickande din åsyn måste vara för mig! Adolf berättade nu omständligt sin sednaste historia: sitt förhållande till Ingrid och Ellen och följderna af detta förhållande.
Själf skrifver hon härom: » Våren 1 8 7 6 satt jag en söndagsmorgon ensam framför min bibel, då jag helt plötsligt tyckte mig förnimma följande maning: Du skall tala för kvinnans rösträtt, såsom ett vapen att försvara hennes barn och hem mot dryckenskapens tyranni, » och ända sedan dess har hon ej svikit denna uppgift, oaktadt allt motstånd hvarför hon varit utsatt. Under de närmaste åren reste miss Willard oafbrutet från den ena staden till den andra och höll nykterhetsföredrag, fulla af ande och lif. Hon och hennes sekreterare skrefvo under loppet af ett enda år (1881) tiotusen bref, utom allt annat literärt arbete. Ingenting kunde hindra henne i hennes oförtrutna nit. Öfverallt där hon talade, ställde hon nykterhetsreformen sida vid sida med kvinnans rösträtt och småningom började äfven motståndet mot denna att gifva vika. Den storartade utveckling kvinnornas kristliga nykterhetsförening nu fått är till största delen en frukt af miss Willards snille, organisationsförmåga och outtröttliga arbete. Medlemmarne i nämnda förening uppgå till en half million, dess tidning utgår i 7 5, 0 0 0 exemplar och dess filialer i de olika staterna utgöras af 1 0, 0 0 0. De grundsatser efter hvilka nykterhetsarbetet bedrifves, innefatta följande hufvudmoment: IDUN 1894 Att rädda barnen och lära dem att aldrig supa; att visa mödrarna deras plikt att iakttaga nykterhet, att väcka en slumrande kyrka och en domnad söndagsskola till insikt af sin plikt i detta hänseende; att öfverallt sprida bevisen på olaglig brännvinshandel, söka att inverka på lagstiftningen, så att hvad som är fysiskt och moraliskt orätt icke må i ett kristet lands lagböcker stå som laglig rätt, och att, just för att åstadkomma detta, sätta valsedlarne i kvinnans hand till skydd för hennes hem och hennes kära. 1 alla sina intressen har hon stadigt för ögonen hemmets helgd och skydd.
I motsats med de flesta föregående talarne, måste jag för min de) på det högsta afstyrka antagandet af det nu framställda förslaget till representationens ombildning. Jag anser det vara allt för demokratiskt för vårt land, emedan, utom andra samhällsvådliga följder, det säkerligen skall till största delen förminska, om icke alldeles tillintetgöra det me - Den i December. 223 delbara och det moraliska inflytande, som den svagare statsmakten nödvändigt måste utöfva på den starkare, såvida hon icke skall blifva en lekboll, ett viljelöst redskap i den sednares understundom nog hårda händer. Jan anser vidare förslaget vara, om jagså får uttrycka mig, allt för aerostatisk!, emedan det hvilar på de lösaste, de rörligaste, de osäkraste grunder, emedan, ibland annat, den högre bildningen der endast lefver på nåder, utan någon berättigad plats, utan fotfäste, utan eget hem. Man skulle nästan kunna tro, att de ädle och om fäderneslandet i flera afseenden högt förtjente män, hvilka sammanfogat denna luftiga byggnad, dervid velat nog mycket efterfölja den allsmäktige byggmästarens oupphinneliga föredöme, om hvilken vår store skald säger att Han: »Hängde på intet sitt murarelod, när Han murade verlden.» Jag anser sluteligen förslaget vara allt för vulkaniskt, emedan det otvifvelaktig!; skall i sin fortsatta tillämpning likt en underjordisk eld småningom undergräfva och förtära det som Svenska folket, näst religionens stöd, främst af allt behöfver, en stark konungamakt, visserligen inskränkt inom stränga konstitutionella gränser, men åtminstone fri och oberoende inom kretsen al sina grundlagsenliga rättigheter och isynnerhet oåtkomlig för de brännbara ämnen, hvilka förslaget — jag är öfvertygad derom, med renaste uppsåt och i bästa välmening — närmar omkring thronens fot och hvilka så lätt kunna blossa upp till förstörande lågor genom dagens politiska hetsigheter och vindkast och vid sidan af en periodisk press, som tyvärr allt för ofta misskänner och missbrukar sin vigtiga, sin välgörande bestämmelse i ett fritt, men lagbundet samhälle. Annu är det ej »för sent» att aflägsna de vådor, förslaget bär i sitt sköte.
Remitterades till Stats-Utskottet en af Herr Rosenblad, Bernh., den 10 dennes e. m., med åberopadt stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, väckt motion, att de kyrkoherdar och skolmästare i Lappmarken, till hvilka den dem, dels på lön, dels såsom kosthåll för skolbarnen, anslagna spanmål utgår elter markegång i penningar, måtte berättigas att emot en lika lösen i närmaste kronomagasin eller kvrkoherberge årligen uttaga ett deremot svarande spanmålsbelopp, samt att den spanmål och öfriga inkomster, som ingå af framlidne Riksrådet Friherre Johan Sliyttes donation till Lycksele skola, måtte skiljas från statens beräknade inkomster och serskildt godtgöras Hernösands Konsistorium, att användas för det af stiftaren afsedda ändamål. S. D. Kommunicerades de öfriga Riksstånden en af Herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, den 12 dennes, f. m., afgifven reservation, i anledning af Ridderskapet och Adelns beslut vid pröfningen af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51, angående beräkningne af statsverkets inkomster, samt dervid bifogade Utlåtande Litt. A. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Upplästes det förlidne gårdag hos Rikets Ständers Elektorer för val af Kommitterade till tryckfrihetens vård hållna protokoll, hvaraf inhemtades, att till Kommitterade i berörde hänseende blifvit utsedde: Kyrkoherden i St. Clar* församling, R. K. C. XIILs Orden, L. K. N. 0. Doktor Josef Wallin; Riksantiqvarien och R. K. N. O. Bror Emil Hildebrand; Professoren och R. K. N. O. Lars Magnus Enberg; Lektorn och R. K. N. 0. Jonas Lundstedt; Riksarkivarien och R. K. N. O. Doktor Johan Jakob Nordström samt Assessoren Grefve Erik Sparre.. Och beslöt Ståndet anmoda Expeditions-Utskottet uppsätta förslag till behöriga för Bih. till R. St.
Med afslag å Utskottets inbjudning, har Borgare-ståndet derjemte vidblifvit sitt från de öfriga Riks-slånden skiljaktiga beslut, alt följande rubriker, jemte för dem upptagna sifferbeslämmelser, skola ur författningen utgå, nemligen: Vikarier och Substituter; Masmästare-bref; Mästare-bref vid Hammarsmeds-embetet; Mästersvens, Hyttedrängs och Uppsättares antagningsbref; Förordnanden och antagningsbevis för städernas betjente, med flere; Musikanter och Dansmästare, förordnanden för; I anledning häraf föreslås följande omröstning: Bevillning!- Utskottets Memorial N:o 18. 7 N:o 10. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd gillade förslag, att följande rubriker, nemligen: Vikarier och Substiluter; Masmästarebref; Mästarebref vid Hammarsmeds-embelet; M ästersvens, Hyltedrängs och Uppsättares antagningsbref; Fölrordnanden och antagningsbevis för Städernas betjente, med flere; Musikanter och Dansmästare, förordnanden lör; skola i författningen qvarstå, med för desamma i förslaget vid Utskottets Betänkande N:o 8 upptagne afgifts-bestämmelser, röstar Ja; Den det ej vill, röstar . NeJ Vinner Nej, komma dessa rubriker att, i enlighet med Borgare-ståndets beslut, ur författningen utgå. §• 7. Utskottet hade föreslagit, att den allmogen hittills medgifna befrielse från skyldighet att kartera besvärsskrifter, ansökningar och förklaringar, med bilagor, som hos Kongl. Maj:t ingifvas jemte de resolutioner, utslag och domar, som i anledning deraf till allmogen utfärdas skulle upphöra. Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Borgare-stånden hafva gokänt Utskottets förslag, men Bonde-ståndet har, för sin del, beslutat, att allmogen fortfarande skulle vara befriad från ifrågavarande karterings-skyldighet.
I allmänhet hade Blenda ganska lätt för att rodna, och att det nu skedde så grundligt att hela hennes ansigte förvandlades i en morgonrodnad, härledde sig deraf att löjtnanten var bekant med grefven och att han kanhända händelsevis skulle komma att nämna honom. Den unge militären, som visste sig se tillräckligt bra och martialisk ut för att sjelf kunna göra det behagligaste intryck, tviflade icke en sekund, sedan han sett denna rodnad, denna förlägna tystnad – ty för ögonblicket var Blenda fullkomligt svarslös – att den lilla förtrollande landtfröken blifvit dödligt betagen i honom; och för att visa sin tacksamhet för denna ”fortune”, som kom ännu mer brådstörtande än de hvarvid han var van, och hvilken dessutom lofvade honom ett oskattbart nöje under resan, antog han genast en ton, som på ett behändigt sätt parade en viss påflugen förtrolighet med den mest insinuerande artighet. ”Så här under resor, fröken von Kühlen, är det ju icke blott tillåtet, utan ett häfdvunnet bruk, att en smula rubba på etiketten tillåt mig således förstått presentera mig sjelf – löjtnant S.*, alltid till er tjenst – och dernäst att underrätta er det jag redan i går inhämtade den intressanta och lyckliggörande vissheten att jag skulle komma att resa i sällskap med en af de skönaste bland de sköna.” Vår hjeltinna tog för afgjordt att det obesvärade sätt, hvarpå hennes nya bekantskap uttryckte sig, hörde till god ton, och fann det äfven ganska angenämt, ehuru det långt ifrån icke hade samma behag för henne som det hennes hemlighetsfulle riddare uppenbarat; och utan att det föll henne in att hon redan här var vid ett af de tillfällen, för hvilka han varnat henne, svarade hon så frimodigt som hon trodde det anstå en belefvad fröken, hvilken skulle göra sig löjlig genom att visa landtlig blyghet: ”Nå, om det hör till resornas förmån att lägga bort all etikett, så har jag ingenting deremot. Låt oss då genast göra början!” Löjtnanten betraktade icke utan förvåning sin nya eröfring. ”Det här”, tänkte han, ”kan då verkligen kallas tur hvarifrån kommer denna lilla koketta oskuld?” Men högt hette det: