Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon klagade aldrig, talade endast litet, men då med en så underbar röst, som ljöd som en mjuk violoncell, och hon hade alltid, när hon kom in, den vackraste helsning och ett litet leende till alla. Tofte och Nina talade ofta om henne och undrade hvad hennes öde månde vara, och i synnerhet Tofte var uppfinningsrik i alla möjliga gissningar. Han kallade henne »tystnadens gudinna» och sade, att hon endast behöfde en murgrönskrans kring pannan och en dolk i handen för att vara den mest fulländade Melpomene. En eftermiddag hade Tofte gått ut ensam på en längre promenad. Nina var trött och hade lagt sig för att hvila i en stol på verandan. Emot solnedgången fick hon öga på två punkter nere vid sjön, som långsamt kommo närmare. Den ena punkten var svart, den andra hvit. Då de växte och kommo närmare såg hon, att den hvita var Tofte i sin ljusa sommarkostym, och den svarta var signorina Cossas svarta klädning. De rörde sig mycket långsamt framåt, och då de kommo så nära, att hon kunde se dem riktigt, märkte hon, att de höllo hvarandra under armen. Hon fick åter en af dessa stötar i hjertat som af en förlupen kula, hvilken hon började känna så väl till. Det var en smärta, som ville göra sig till herre öfver henne, och som hon genast förhärdade sig emot, men den yttrade sig som ett slags lamhet öfver hela hennes väsen. Hon ville resa sig, men kunde icke, och sjönk tillbaka i stolen, och der låg hon och stirrade framför sig med en tung, qväfvande hjertklappning. Tofte kom ända fram under hennes altan och stödde den unga damen. Det var tydligt, att hon var sjuk. Nina reste sig hastigt och gick ned till dem. »Jag fann henne derborta vid utsigten», sade Tofte hastigt, utan att säga god afton. »Hon satt der nästan afsvimmad, och det var en riktig lycka, att jag kom. Skynda dig att få henne i säng, och så tror jag, att något stärkande skulle göra henne godt!» Han sade allt detta på svenska, medan han långsamt förde den unga damen uppför de trappsteg, som ledde till nedra botten i villan.
Hvad beträffar beloppet af det anslag, som bör anvisas till arfvoden åt extra biträden i Kongl. Kommers-kollegium, så är Utskottet förhindradt alt deröfver yttra sig numera, sedan detsamma redan är af Rikets Ständer till siffran bestämdt; och enär det synes Utskottet, alt Kollegium icke bort från Kongl. Stats-konloret reqvirera 14 Stats-UtsJcottcts Utlåtande N:o 148. medel lill större belopp än Kollegium behöfl, samt då det icke kan vara med Statens fördel förenligt alt dylika besparingar förefinnas uli de särskilda förvaltande verken och derstädes förblifva ofruktbara, föranlåtes Utskottet alt hemställa, det Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Kommers-kollegium måtte erhålla nådigt förständigande alt berörda besparade medel lill Kongl. Slats-kontoret återbära. Upsala Kongl. Universitet. § H (Rev. -ber. pag. 210. Förkl. pag. 335.) Sedan Revisorerne erinrat, att uti årets räkenskaper utbalancerats såsom inneslående hos Intendenten vid den Akademien tillhöriga Sätra helsobrunn följande kontanta behållningar, nemligen i hospitalsoch fattigkassan 1,283 R:dr II öre, i badhuskassan 0,993 R:dr 59 öre och uti brunnskassan 1,754 R:dr 35 öre, eller tillsammans 10,031 R:dr 5 öre, utan alt med behörigt intyg blifvit styrkt, att delta belopp vid revisionsårets slut lörefunnits såsom behållning i kassan; så och efter det Consistorium Majus erhållit nådig befallning att öfver anmärkningen sig yttra, bar Konsistorium i sitt underdåniga utlåtande anfört, hurusom den för hvarje år uppkommande behållning eller brist svårligen kunde styrkas på annat sätt, än genom Intendentens behörigen uppgjorda och granskade räkning, enär helsobrunnen, ehuru tillhörig Universitetet, dock med hänseende till hushållning oell förvaltning vore ställd under Intendentens förfogande.
Man bringar vattnet i en stor kruka till sjudande kokning och sänker sedan ungefär tolf ägg, lagda i ett nät, långsamt ned i vattnet och tager dem upp utan dröjsmål. Äggskalens porer hafva då slutit sig lufttätt och man kan förvara äggen i en korg eller på ett luftigt ställe. Husmor, Hvarjehanda. Klister, ersättning for gummi arabicum. Ett gummisurrogat, billigt och med stor förmåga att binda, hvilket ej möglar eller blir illaluktande, erhåller man, om man blandar vanlig hvetestärkelse torrt med 5-procentigt dubbelt kolsyradt natron. Blandningen ställes på ett underlag i en stekugn, tills stärkelsen i följd af hettan börjat gulna. Naturligtvis omröres den då och då, så att den blir jemt upphettad. Sedan kokas stärkelsen i vatten. Härigenom förvandlas stärkelsen till luktlös dextrin, hvilken liksom gummi arabicum löses af kallt vatten och klistrar lika fort och säkert. Dess företräde ar att ingen illaluktande mögelbildning eger rum. Probus. e Doktor A. Afzelius Doktor Carl piensburg Edla B. k. Om er framställning är riktig, så är nog detta orsaken, hvarför be14 Lilla V a t t u g a t a n 14. Innehållsförteckning *: handling bör inledas ju förr desto hellre. Morgon och afton tages en tesked af Pulvis amaHvardagar ' / z 3 — H e l g d a g a r 10 — 11. rus ferratus. Efter en vecka göres uppehåll Fru Haraldsons tredje föredrag. UppteckBehandlar företrädesvis Barnsjukunder några dagar, hvarefter behandlingen nadt af Ave. — Bella rosa. Dikt af. /. P. upprepas en eller flera gånger. Hvar annan Wallin. — Ur hvardagslifvet. Skiss af L. — domar. [297] afton tages ett stort (1 — H / 2 kanna) lavemang I den gamla goda tiden, af Smilo. — Namnen med ljumt vatten, som qvarhålles åtminstone i vår almanack, af Blenda Ingeborg. — Fråga. en qvart. Hvarje qväll göres dess utom sköljPoem af » Ribon ». — Välgörenhet, af Pereival.
Den kammare, som väljes för längre tid, utses genom val af den kammare, sorn väljes för hvarje riksdag, med rättighet att välja inom eller utom sig. Hr von Hartmansdorff erinrade, att Frih. Hamilton 3^8 Dan a8 Octo ber f. iu. nu icke var tillstädes, och uppsköts fortsättningen af målets behandling till e. m. Frih. Rantzou, Joh. Albe rt, reserverade sig emot B., o. Ad:s genom sista voteringen fattade beslut. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m. In Edem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 28 October i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot. för den 14 dennes f. ni. Fortsattes pröfningen af Const.Ulsk:s mern. N:o 38, ang:de nationalrepresentationens ombildning. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att en redaction af 8 punkten af Frih. Hamiltons förslag nu blifvit uppsatt, hvilken öfverensstämde med R. o. Ad:s redan fattade beslut och blifvit af Frih. Hamilton gillad, så lydande: ”Den kammare, hvars ledamöter väljas för längre tid, bildas och hålles fulltalig genom val, förrättade af den kammare, hvars ledamöter väljas för hvarje riksdag, ägande denna sednare kammare rättighet att dervid välja, vare sig bland egna ledamöter, eiler andra valbara medborgare.” Hr No r d e n sk öl d, Otto Gustaf: I plenum sisth Lördags, uppläste jag ett mern. på förmiddagen, hvaruti jag gaf tillkänna min åsigt om huru de båda kamrarne borde vara sammansatte, synnerligen med afseende på den första, eller, såsom jag kallade den, den andra, med ett ord sagdt, den kammare, hvars ledamöter skola vara fleråriga.
Härvid vill jagerinra, att jas tror, att offentliggörandet af Constit.-Utskrs prot. apg:de Statsrådet icke skulle för Regeringen på något vis vara menligt; lika så litet sorn jag tror, att Rikets val derigenom bunde äfventyra^ under närvar, förhållanden, Mep förhållandena kunna icke alltid vara enahanda, och denna princip att kunna erhålla Constit.-Utskrs prot., sorn nu vore ^skadlig, skulle under andra förhållanden kunna medföra skadliga följder; och ehuru jag således erkänner, att motionen under närvar, omständigheter är af så ringa betydenhet, att jag för densamma kunde rösta såväl ja sorn nej, finnér jag likväl, då jag sträcker min tanke något längre än för tillfället och eftersinnar, hvad följden kunde blifva för framtiden, att regeringsärenden kunna förekomma, sorn böra hemliga hållas, men att, om jag bifaller principen nu, jag äfven bör göra det en annan gång. Det är derföre, som jag tillstyrker afs.lag å motionen, oph jag gör det så mycket hellre, sorn, jag icke kan instämma uti Hr Cederschjölds skäl , att det icke skulle vara R. o. Ad. värdigt att vägra bifall till en motion, sora afser ett ändamål, sorn kan ernås emot det ringa beloppet af roo r:dr, helst jag skulle anse det mindre värdigt, om R. o. Ad, grundade sitt beslut på beräkningen af bötessummans belopp. Gr. von, Fersen: Jag har icke velat förlänga discus-, sionen i detta ämne; men jag har ansett mig skyldig att till besvarande upptaga åtskilligt af hvad Gr. Cronhjelm mot mig riktat. Jag skulle visserligen förebrå mig, i fall jag ansåg denna motion så oskyldig, sorn andra talare funnit den, a,t i detta ämne hafva talat om Rikets väl eller ve. Men då jag finnér i motionen, som jag uppläst, dessa ord: "såvida Constit.-Utskrs prot., angrde Statsrådet, icke äro af beskaffenhet att genom utlemnandet äfventyra Rikets väl," mäste det väl tillåtas mig att begagna desamma. Gr.
Tredje anmärkningspunkten vidträffar, som innefattar, det orsak saknats för de utgifter, som till aflöningar i flera Församlingar utgått, få vi äfven alierunderdånigst förklara: att årliga afsknfningarne till Kyrkoherden , med flera under särskilta benämningar, grunda sig dels på urminnes häfd och dels på sockenstämmobeslut, hvilka vunnit vederbörande Auktoriteters sanktion, och derefter fortfarande blifvit utbetalta. Besluten hafva vanligen bilagts vid den räkning, hvaruti den derpå grundade afibringen första gången skett, och Sedermera hafva inga andra verifikationer ansetts behöfliga, än behöriga evittenser för den verkställda årliga utbetalningen. — 400 Med anledning af Rikets Ständers Revisorers gjorde anmärkningar ofver Räkenskaperna för Landtkyrkorna i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, få undertecknade, Stäfvie Kyrkas Syssloman, i djupaste underdånighet afgifva följande underdåniga Förklaring: a) Att, under den tid undertecknade ansvarat för Stäfvie Kyrkas Räkenskaper, inga större oförräntade behållningar, än som medgifves uti i6:de punkten af Kongl. Kyrko-lnstruktionen den 12 April 1815, innestått, utan hafva Kyrkans penningar, så snart de uppgått lill 100 K dr, blifvit utlånta. b) Alt Invenlarieconlo öfver Kyrkans alla tillhörigheter varit Kyrkans Räkenskaper bifogad, samt tilt några brister i Kyrkans tillhörigheter af böcker ni. m. ieke ägt rum under den tid undertecknade ansvarat fér Kyrkans medel och lillhörigheler. C)
Utsk. säger, att detta endast skett, för alt icke rubba bestående förhållande; men en utsträckning till städerne af hvad som man anser mindre lämpligt för landet, torde icke vara riktigt; således — denna genom Utsk:s förslag gjorda modifikation i Kongl. Maj:ts Propos. måste jag bestrida. Vidare har Utsk. sagt, att rättighet till bränvinstillverkning skall tillkomma en hvar, som, enl. 4 § 1 mom. i Fabriksoch Haudtverks-Ordn. den 22 Dec. 1846 är berättigad alt idka fabriksrörelse; men hvarföre skall ej den, som enl. 5 och 6 §§ isamma förordning eger rätt att idka fabriksrörelse, äfven hafva enahanda rättighet till bränvinsbränning. Uti 6 § säges att då omyndig varder egare till redan anlagd fabrik, äfvensom då fabrikseller handtverksidkare varder under förmyndare stäld, rörelsen må kunna fortsättas med förmyndarens samtycke och under hans ansvarighet. Hvarföre skall nu, om en person användt betydliga kapitaler för anläggning af en bränvins-lillverknings-fabrik, ett kapital l. ex. af 20,000 R:dr, han icke få begagna denna rättighet, derföre att han varder under förmyndare vård ställd, och hvarföre skall man heröfva hans arfvingar denna förmån, derföre att de tilläfventyrs äro omyndiga? Hvarföre skall man göra det nedlagda kapitalet.ofruktbart eller på sådant rätt förringa anläggningens värde? Jag kan icke finna något skäl dertill. Enl. 5 § i Fabriksoch HandlverksOrdn. är del tillåtet att idka fabriksrörelse för frånskiljd hustru, enka och ogift qvinna, som eger Svensk medborgarrätt.
Jag vill ej bestrida den nära likhet med Utlåtandet öfver Tjenstehjonsstadga!!, som ifrågavarande Betänkande kan äga, emedan jag icke läst det; men jag har deremot läst Riksdagsordningen, som bjuder, att ett Betänkande endast skall återremitteras, då anmärkningar deremot göras, hvilka hindra antagandet; och jag hemställer till Herr Grefven och LandtMarskalken, om för så beskaffade anmärkningar kunna anses de, hvilka blifvit gjorde emot ett föregående Betänkande, och om icke samma ändamål, sorn genom återremissen åsyftas, vinnes derigenom, att det sednare Betänkandet får hvila, till dess det förra återkommit. Grefve Posse^ Arvid: På sätt Grefve Gyldenstolpe anmärkt, innefattar detta Betänkande flera frågor, hvilka äfven tillhöra det redan återremitterade Utlåtandet öfver Tjenstehjonsstadgan. Enär nu mot sistnämnde Utlåtande åtskillige anmärkningar gjordes, hvilka äro af natur att lämpeligen kunna äfven vid förevarande Betänkande åberopas; så anser jag detta Betänkande, 4<j H. 17* i6o Den 7 September e. m. pä grund deraf, jemväl böra till Utskotten återförvisas. Herr Munck af Rosenschöld: Äfven jag skall anhålla om återremiss af detta Betänkande, i fall de emot ett föregående gjorde anmärkningar få verka emot ett sednare. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef Lag-oell EkonomiUtskottens förevarande Betänkande till Utskotten återremitteradt. Justerades 8 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den x dennes f. och e. m. fattade beslut. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden: Frän Bevillningsoch EkonomiUtskotten: Af den a5 sistlidne Julii: N:o i5. Angående yrkad högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor. Frän BevillningsLagoch EkonomiUtskotten: Af den i3 sistlidne Augusti: N:o 16. Angående
Den tidigaste skrift, som Thorild utgaf i Tyskland och tillika på det gamla Roms tungomål, var ett polemiskt sändebref Ad F. D. Graeterum, clarum editorem Braguris: utfärdadt från Altona i Maj 1795175, och undertecknadt Sviogothus. Enligt en i det allbekanta Brockhausiska Lexikon införd artikel om Thorild, kringskickades denna epistel till ”alle literarische Behörden in Schweden und Deutschland, nur nicht an Den, an welchen sie gerichtet war, und über den sie hauptsächlich ihre Galle ergoss”. Den sista underrättelsen är alldeles origtig. Vredens föremål är ingalunda Gräter; utan Doctor Samuel Ödman i Upsala, från hvilken Gräter hade i sin tidskrift ”Bragur” låtit trycka ett bref ”Ueber die Schwedische Literatur und Sprache”176. I afseende på Utgifvaren yttras väl förundran, att han icke funnit sin tidskrift för god åt uppsatser af så ytlig och lättfärdig art, hvarigenom hon, i fall han så fortfore, skulle förvandlas till en Venus volgivaga, ett pro, stibulum till behag endast för huius aevi homines177. De enda ord, som kunde förekomma sårande för Gräter, äro dessa: Haec, Graetere, his schedis inserui, ne a tui penderet arbitrii numine, ea ad te missa fortasse non edere; en farhåga, som den hederlige mannen, en af de första nitälskarne i Tyskland för både skandinavisk och tysk fornkunskap, visst icke förtjente. Hvad af Ödmans utlåtelser enkannerligen hade förtörnat Thorild, var det uttryck, att han blifvit landsförvisad ”wegen politischer Thorheiten”178; men föröfrigt hade jemväl öfverhufvud hela flygtigheten af detta bref, som kanske af Ödman sjelf ej var ämnadt att tryckas i sin ursprungliga gestalt, till det högsta stegrat hans förtrytelse.
325 raren trodde således för sin del, att, lika litet sora införsel i Kungsgårdar kunde beviljas för skatterättsfordringar, lika litet kunde den meddelas i Kronan förbehållne hemman under Ädelfors, såsom varande att rakna bland Kronans öfrige i 77 §. i RegeringsFormen omnämnde lägenheter. Dernäst borde det undersökas, huruvida i öfrigt desse hemmans användande till skatterätts-fordringars botalande vore med Författningarne och hvad tid efter annan blifvit i ämnet förordnad! öfverensstämde. F.fter äldre föreskrifter hafva enskilde varit berättigade, att uti odisponerade Kronohemman få införsel till ersättning för dylike fordringar hos Kronan, enär de uppgå Ivo sådane heraman. I annat fall hade de den utvägen, att sälja dem till andre, som behöfdc dem, för att dermed betala dylika skatterätts-skulder till Kronan, hvarigenom således qvittning med Kronan uppkom, och på hvilket sätt foidringarne blefvogodtgjorde. Vid sådana tillfällen hafva dessa fordringar i sednare tider vanligen gällt 10 R:dr för hvarje daler och ansetts af föga värde, emedan, sedan 1789, då Kronohemmans åboer lingö företräde till skatte-rätten å sine åboende hemman framför skatterätts-fordrarcn, svårighet mött, att kunna i hemman få desse fordringar ersatte; hvaremot före 1789 skatterätts-fordraren, med ganska få undantag, kunde erhålla så många dylika hemman, han ville, emedan åboerne då i allmänhet voro skyldige att hemmanen afträda. Detta var ock anledningen, hvarföre flere enskilde gäldenärer i Byten hos K. M:t år 1821 begärde att få qvitta dylike 326 S tats-Utskottets fordringar emot andre Bytesskulder af Frälseränta och Efterräkning , emedan de eljest ingen utväg hade att fa dem använde; och det ansågs af dem som en stor förmån, då K. M:t tillät det oell bestämde värdet å en skatterättsdaler till i3 R:dr 16 sk.
Oaktadt jag har all anledn. att förmoda att discussionen nu räckt så länge, att R. o. Ad. redan tröttnat att behandla denna fråga, kan jag likviil icke underlåta att yttra mig i densamma, dock utan all bitterhet och med åsidosättande af alla tillmålen, och emedan mitt yttrande, förra gången denna fråga förevar, till en del blef missförstådt. Jag vill nu först endast nämna, att jag förenar mig med motionären och verkligen önskar en förändring af den förargelseväckande Sacramentallagen, men jag vill dervid bifoga en önskan, som äfven uttrycktes af motionären, att I^agUtsk. måtte med tillräckligt allvar undersöka denna lag, och kanske icke helt och hållet föreslå uplmfvandet af densamma utan att sätta något annat i stället. Jag erkänner, att det finnes anledn. till förargelse, att det finnes institutioner, som äro förargelseväckande och många gånger sårande för det religiösa sinnet, men de, som föranledt dessa institutioner, lagar och förbud, böra genom sitt upförande visa, att de söka en sann bättring. De borde känna allt för väl till Bibeln för att icke känna budet: »Varer all mensklig ordning undergiliie» Jag tviflar på att dessa Hrr egentligen kunna hafva känt något så hardt och svårt tvång på sitt samvete, att de måst vända sig utom de i landet befintliga Kyrkliga institutioner för att vinna frid för sin själ. Jag vill ock nu förklara hvad jag menade dermed, då jag sade att jag icke uttryckt mig tillräckligen tydligt förra gången. Min afsigt var då icke på något sätt att hindra kolporteringen af skrifter eller att lägga i presternas händer någon makt att censurera desamma; min Den 19 Novemi)er.
Gederström, som icke fann den inconsequens, jag anmärkt, ligga i sista inom. af förevar, punkt, deri man föreslagit en afgift af 4 sk:r per k:na för sådana konstapparater, som icke i tariffen äro upptagna, men möjligen kunna komma att framdeles begagnas. När det kan bevisas, att med den största tillåtna konstapparaten, nemi. den dubbla pistoriska pannan af go k:rs rymd, icke kan tillverkas mer än circa 3o,ooo k:r, och således afgiften per k:na för sådana apparater blefve omkring 2 sk., kan jag ej annat än finna orätt, att 4 sk. per k:na skola erläggas för andra konstapparater, och jag ser deri endast ett försök att hindra denna näringsgrens friare utveckling hos oss. Jag ville deremot, att förbättrade apparater må uppfinnas och begagnas, emedan jag önskar, att brännvinsbränningen må behandlas mera såsom en fri näring, när den, en gång för alla, blifvit ansedd såsom nödvändig, än såsom ett skrå. Jag anhåller derföre, att den i sista mom. föreslagna afgiften må blifva nedsatt till 2 sk, per k.‘na, för att blifva i Öfverensstämmelse med den Öfriga beskattningen. Gr. Posse* Då jag nu för andra gången kommer att begära bifall till Utsktns förslag, är det för mig angeläget att få i prof. antecknadt, att jag gör det icke derföre, att jag anser förslaget godt, men derföre, att jag finner vägen stängd för bifall till något bättre. Jag begärde egentligen ordet, emedan jag i mitt förra yttrande försummade att gifva en upplysning, som af Gr. Horns anförande påkallades. Hr Gr. har erinrat ora, det jag i ett föregående plenum yttrat, att, enligt den erfarenhet jag hade, spirituösa varor just äro de lättaste att på oloflig väg införa i landet.
Vid 9,6 §. har Utskottet funnit sig ä* ga anledning att, så väl till förekommande af den , särdeles i mera aflägsna landsorter, för rättsökande parter uppkommande olägenhet af saknad tillgång på Tingsstället af stämpladt Papper , föreskrifva , det böra Domare vid Tingsoch andra förrättningar, vara , mot åtnjutande af de med försäljningen åtföljande förmåner , försedde med behörige Chartor , som åt DomCapiden i Riket upplåtit samma rättigheter i detta afseende, som öfrige Embetsverken äro förunnade. 20 0 Som BevillningsUtskottet dels inhämtat, att, sedan provision för Chartas5igilIa'a;Försäljningen blifvit vid 1812 års Riksdag till hälften nedsatt å de Chartor, som öfverstiga 2 Bldrs varde, hafva de på Norr-och Söder-malm i Stockholm inrättade ForsäljningsContoir upp^ BcvillningsUtsk. Betänkande^, 57 hört, i brist af personer , som mot elen bestådde ringa procenten velat åtaga sig detta besvär, dels funnit genom antaglige beräkningar styrkt, att den nu varande försaljningsrnannen i Stockholm svårligen skulle med of vanomförmälte ringa procent förmå , oagtadt en större försäljnings-summa , bestrida nödige utgifter, ännu mindre erhålla en skälig vedergällning för sitt af en vidlyftig redogörelse och strängt ansvaråtföljda besvär, så har detsamma, till förekommande af de efter 1812 års beslut uppstådde olägenheter, ej ansett sig böra, i afseende på provisionen för ChartteSigillatte-försäljningen i Stockholm , tillstyrka någon förändring i det stadgande 1815 års Författning härom lemnar.
Norrmannen bligade öfverlägset medlidsamt på denna lilla ' bourgeoise ' o c h skulle just öppna munnen — han var minsann inte den, som kunde tiga, när han hade något att säga, o c h han hade alltid något att säga — då dörren slogs upp o c h A j a B o r g s t r ö m trädde in, följd af B i c h e r t. Kronprinsen och kronprinsessan af Danmark D e slogo sig ner: » H v a d ha ni för er nu tiden? » frågade norrmannen. » (Forts.) för fira sitt silfverbröllop den 28 juli 1894. V i d Sveriges hufvudstad, där kronprinsessans vagga stått och där hon framlefvat sina första ungdomsår, är hon ännu fästad med band af den varmaste hängifvenhet. Äfven Stockholms befolkning å sin sida håller i kärt minne konung Carl X V: S dotter, och därför lärer densamma säkerligen ock vilja begagna tillfället att på nämnda dag gifva ett varaktigt intryck åt dessa sina känslor. Kvartalsprenumeranter Idun och Iduns Modetidning Lifligt öfvertygade härom och tillika förvissade, att bättre och för kronprinsessan själf kärare tillgifvenhetsbevis ej kan bjudas än ett, som för all tid hugfäster hennes minne vid någon välgörenhetsanstalt, den hon önskar företrädesvis omhulda, hafva undertecknade härmed velat inbjuda Stockholms invånare att lämna bidrag till en penninggåfva, som genom vår försorg skall, enligt deras kungliga högheters uttalade önskan, på silfverbröllopsdagen öfverlämnas till kronprinsessan Lovisas vårdanstalt för sjuka barn. uppmanas att ofördröjligen förnya prenumerationen, enär upplagornas storlek i god tid måste bestämmas och. senkommande löpa risken att bli utan ett eller annat af kvartalets första nummer. Prenumerationsprisen ställa sig som kändt på följande vis: med illustr. romanbibliotek tre kv. planscher Iduns Modetidning utan kol. planscher Anteckningslistor finnas hos undertecknade, som jämväl emottaga bidrag, för hvilka redovisning skall lämnas i de allmänna tidningarna. Stockholm den 10 mars 1894. Gust. Joh. InnehåUsförteckning. (M e d ett helsidesporträtt). — Spets a r; a f Max.