Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kyrkotorn borttaga de öfverlopps - bjelkar , hvilka Handtverkaren Byggmästaren, af en missförstådd varsamhet, ditsatt. t örin gjorde tornet ett fåfängt mot* stånd emot si ormen, och bröts af ilarna: efteiåt böjde det sig för vinden, men återställde sig under 'ugnet i sitt förra skick, och står ännu sorn ett ryktbart minnesmärke efter den, sorn först efter sanna natur reglor uppgjorde d« ss plan. Om en Statshushållning redan gerom onaturliga inrättningar är kommen i oordning, är det då rätt att genom nya artificiella inrättningar för tillfället afhjelpa ögonblickets nöd, men kanske förbereda en större framdeles? Kanske kunde mycket hjelpas med tålamod och med ett försigtigt borttagande af de stadgar, som ledt till olyckan? Jag vill ej ingå att i sin vidd besvara dessa frågor, men jag vågar yttra den önskan, att då Riksens Ständer allramindst kunna vara i tillstånd att afgöra alla en Statshushållnings detaljer, de med varsamhet måtte vidröra dem, men deremot med full kraft uitrycka den allmänna rösten i afseende på grundsattser, födda af en sann och öfvad slutkonst, och bevisade genom en fördomsfritt anställd erfarenhet. Den 20 Mart. I afseende på tredje punkten, får jag till noga eftersinnande hemställa, om förbud af utländsk Spannmåls införsel behöfves, enär Regeringen äger rätt att derpå efter omständigheterna afpassa Tullafgifterna? Ändamålet med författningarna i detta afseende måtte väl ej vara att alltid hålla Spannmålen i högtuppdrifvet pris, hvarigenom dyrhet på födoämnen och höga tillverkningspris underhållas: det kan ju ej rimligen vara annat, än att deri hålla en jemnhet, och i nödens stund kunna anskaffa hjelp? Ett yrkadt beständigt förbud emot införsel af allt slags utländskt Brännvin torde ej alldeles qvadrera emot det yrkandet, att Landtmannen måtte åtnjuta beständig bränningsfrihet ifrån den i November till den i Juni. Månne det ej vore rättvisast, att åt Landtmannen lemna en alldeles obehindrad rätt att använda den vara han sjelf frambringar? Behöfver
Likaså hvad 1787 års Bref angår, synes det mig atts då Utskotten sagt, att det åtminstone tilt sin princip Vore håfvit genom TryckfrihetsLagen, Utskotten icke motsagt, att det icke mera bör komma i fråga till någon tillämpning, ehuru Utskotten tvekat att bestämdt antaga detta, då flere Riksdagar förbigått, utan att något formeligt och uttryckligt upphåfvande af delta i en officiel Lagsamling införde stadgande ägt rum, eller blifvit yrkadt. I anledning af Herr von Hartmansdorff:? anmärkning får jag Upplysa, att då Utskotten föreslogo, att anmärkningar mot Collegier och EtnbetsVerk af lika värdighet skola till Högsta Domstolen Öfverlemnas för att dår prÖfvas och afgöras, af. såg man å ena sidan hvarje anmärknings-författares råttj att få sine anmärkningar pröfvade, men å andra sidart ansåg man med EmbetsVerkens värdighet öfverensstämmande, att de icke kunde dömas af med dem jetnförlige aUthorite-; ter. Denrta princip år iakttagen öfverallt ifrån högre till lägre grader. Högste Domstolen och Konungens Rådgifvare dÖmmas af RiksRått* Landshöfdingar och deras Vederlikar af HofRått. Så dömas Coilegiörne i Och för Cmbetsfel icke af HofRått, utan af Högste Domstolen, fif hvars Omedelbara pröfning, i afseende på åtal för embetsfel, man har exempel i Gustaf IILsi tid, då Götha HofRått ställdes under tilltal irH Den 2 Julii f, m, 19 för Högsta Domstolen. Kunna nu Rikets Collegier i mål, sorn åro af juridisk beskaffenhet; icke ställas till ansvarighet inför HofRått; så tyckeis idet icke eller vara Ined principeh förenligt att de i mål af kameral beskaffenhet af Karri'marRåtten dömas; ty mari bör ihågkomma; att uti sådane ämnen år det ej alltid blott fråga orri redovisning och pecuniairt ansvar; det kari äfven blifva fråga om tillgrepp och deraf följande isvåra straff.
Derjemte har Eders Kongl. Maj:t funnit att hvar och en af berydliga resultater åtföljd rörelse i penningeverket kräfver åtskillige förberedande anstalter, mångfaldiga gyn^ namie omständigheter och valet af en lämpelig tidepunkt. En dylik kunde icke alltför hastigt inträffa. Ifrån det sällhetsbådande ögonblick , då Eder Kongl. Majus öden oupplösligen' förenades med vårt fosterlands, hvilken mängd af hufvudsakliga föremål, af hugvigtiga angelägenheter, som upptagit Dess tid och delat Dess omsorger! Till en början var nödigt att befästa Statens yttre förhållanden, hvilka af tillräckligen kända händelser blifvit hämmade eller afbrinna. Snart tillkom det Europeiska krig, hvars ändamål var den allmänna jernnvigtens upprätthållande och uti hvilket Rikets misskända rättigheter och förolämpade värdighet gjorde dess del - Betänkande om Rikets Pcnninge-Verk. 353 deltagande nödvändigt. Knappt Var tryggheten för det närvarande och säkerhet för det tillkommande vunnen, förr än Eder Kongl, Maj:ts visa förutseende hade träffat anstalter till afbördande af Rikets utländska gäld, den mest olideliga a£ ett samhälles bördor. Då detta vigtiga ärende nalkades sitt afslutande, ansåg Eder Kongl. Majit tjenligt att ännu något följa det emedlertid kraftigt uppmuntrade jordbrukets framsteg, i förmodan att nationen snart skulle frikallas från den tryckande gärd, hon, för sina närings-ämnen, så ofta betalt till fremmande länder. Några på hvarannan följda ymniga år tyckas så mycket mer bekräfta grundligheten af denna beräkning, som försök att utskeppa spannmål redan kunnat ske, och Europa, törhända ej utan någon förundran, skådat Svenska Jordbrukets producter till salu utbudne i Oceanens och Medelhafvets hamnar. Innan något hufvUdsakligt Vid pen* ninge-verket kunde uträttas, voro alla här ofVannämnde förberedelser nödvändiga: de hafva äfven alla blifvit noggrannt fullbordade. Om man återvänder till förhållanden, som mera särskildt tillhöra det af Committéen behandlade ämne, syftes den förflutne tiden ej mindre nyttigt vara auvänd.
Möjligen har jag misstagit mig om framställningen, men jag har ej kunnat fatta orden annorlunda, och under den förutsättning att jag förstått den värde talaren riktigt, hemställer jag hvad slags tillämpning på våra förhållanden må kunna göras af Sir Robert Peels ord; ty hos oss är lyckligtvis bancoluckan icke stängd, och något behof att stänga densamma är ej eller för handen; ty Banken äger ett öfvermått af förmåga att kunna realisera sina förbindelser och alt derjemte på ett klokt och afvägdt sätt komma näringarne till hjelp. Men för att åstadkomma såväl det ena som det andra, måste den brist afhjelpas, hvaraf vår Bank lider, oaktadt den äger ett öfvermått af securiteler, nemi. bristen pä silf - Den 18 December e. m. 517 ver. Alt sätta Banken i tillfälle att utbyta dessa securiteter emot silfver är liela det problem, som nu behöfver lösas, och lärer detta svårligen kunna åstadkommas annorlunda, än att Banken antingen upptager lån, hvilket torde möta flere svårigheter, och dessutom är till sina följder en oviss utväg, eller också, hvad som är naturligast och ofelbart, att de stalsobligatiouer Banken dels redan äger, dels förvärfvar. genom öfverflyttning till Riksg.cont. af en för Banken olämplig rörelse, göras disponible för att af Banken efter behof kunna, antingen försäljas på utländsk ort mot silfver eller spridas inom landet, i den mån silfver på andra vägar ingår i Banken. Jag högaktar den politiska dygd, att jag så må uttrycka mig, som icke ulan nödtvång vill sätta statspapper i omlopp; jag har mig bekant till hvilken öfverdrift statsobligalionssyslemet kunnat gå; men att åter icke begagna sig af denna utväg om sådant är för landets väl nödvändigt, anser jag vara ensidigt och kunna leda till ännu svårare följder för fäderneslandet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkäunagaf, att af de ledamöter, som anmält sig, ännu återstodo 9, som icke yttrat sig, och att H. Ex. således föreställde sig, ali öfverläggningen icke kunde blifva fulländad i afton, hvadan II.
73 ti, att i nåder pungslås, efter en för detta lucrativa ändamål inrättad plan, hvars ensidighet blifvit för väl invecklad, att annorlunda än Algebraice kunna förtydligas, ännu mindre att hos en Menighet motväga tjusningen af något vinst-fenomen allclraminst att afskräcka en sådan vinnspelare, som Statens John Bull, hvilken också vissast antager partiet, för att derpå; våga , alltid hvad h3n sjelf ej kan umbära, ofta hvad han at andra kan försnilla. Svårt måste sålunda blifva, att framleta de bevekelse-grundep, som skulle rättfärdiga bibehållandet af: Lotteriet, i synnerhet sedan deras samsyskon i de private Vågspelen för deras mindre allmänna skadlighet, likväl måst aflysas, genom de alfvarsame Lag-förbud, i jemförelse hvarmed detta bibehållande skulle bilda den contrast, som icke later förena sig med öfverensstämmelse hvarken i Styrelse-grunder eller i Lag-Systéme. Af desse anledningar tror jag mig böra vördsamt tillstyrka bortläggandet af Lotterier i allmänhet, hvilka i egenskap af Financeoch Drätsel-operationer, jag anser vara ett ädelt Folk mindre värdige. Herr Mannerstarn, Johan: Vid det för någon tid sedan återremitterade Stats-Utskottets Betänkande, angående Inkomst-Titlarne, upptogos 6o,ooo R:dr påräknad Stats-Inkomst af Nummer-Lotteriet, gjorde jag den anmärkning, 74 Ben t8 April, att denna Inkomst-Titel , lika osäker till sitt belopp som skadelig till dess påföljder för redligheten och tryckande för de lägre Falk-Classerne, borde försvinna. Jag tillstyrker således för min del, att - ifrågavarande Inrättning, som är en lämning från den tid, dä man icke var nogräknad om medel, hvilka kunde inbringa Staten någon Inkomst, må afskaffas.
Oiel, Idikvit, eller »ttrirduudet ul KLrliZit Krelvet den 2 l^elliuuri 1888^ till 8lstsVerket indiu»en, ui^orunde dettu kelojlp endu8t 92 tunnor 101 k.ujljxir, lriilften rä» oell ludden korn. Klter Äinnidun l>iir:>f u^^1li8te Ke^urtenrenls-LIlefen ett, jemlikt Xon^l. Nsj:t8 förut futtade lVädiA» K>e8lnt, ujl^8»tt för8luA till lXädiZ L>krif - LowAL. ^ r. volss dill llikst8 8Liittl1sr» »NAiiSlttls ul8l<itli»u x^rliolisrtlur^ ttnclsrtlätti^u. unxöliiliNF^r OIU lcino-lo-rlrättrmF iik iilllruFSU lreiiu^li^ ti(l8 lorlii>rili,r;8-8^uuroul; Iivilllst lor-iluF, 8u-ilui»t ilst iri>ii<>8 1'rntosiills! liilu^clt, lion-;!.
Ett atlägsnande af universitetet från Lund skulle derföre Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 97. 5 i allmänhet ogynnsamt inverka på Sveriges sydligaste, rikaste och mest beifolkade provinser, hvilka säkerligen i sådant fall skulle i allmänhet föredraga att sända sina söner till Köpenhamn, der desse i de flesta ämnen kunde få motsvarande undervisning, och hvarifrån de kunde under ferierna med lätthet återvända till närbelägna hem. Derigenom skulle dock säkerligen under tidens lopp uppstå ett beroende af utländska förhållanden, hvilket småningom fråntoge bildningen det nationela element, för hvars bibehållande och bevakande Lunds universitet otvifvelaktigt blifvit inrättadt. Slutligen tror Utskottet jemväl, att de vid stiftandet af Lunds universitet uti donations-handlingarne gifna föreskrifter lägga hinder i vägen för en flyttnings verkställande. På sålunda anförde grunder får Utskottet vördsamligen afstyrka förslaget om båda universitetens förening till en läro-anstalt i hufvudstaden, äfvensom förflyttning af Lunds universitet. De skäl, som här ofvan blifvit anförda mot förflyttning af Lunds universitet, äro i allmänhet icke gällande i afseende å frågan om universitetets i Upsala förläggande till hufvudstaden, hvarföre Utskottet finner sig föranlåtet att öfver denna sednare fråga meddela särskildt utlåtande. Det hufvudsakligaste af hvad till stöd för nyttan och behöfligheten af ett universitets förläggande till hufvudstaden blifvit anfördt, innefattas uti den ena motionärens yttrande. watt våra universitet voro belägna i så obetydliga städer, att de nära nog utgjorde ett slags kloster och befunnes nästan alldeles isolerade, utan gemenskap med någon korporation af den Utskottet tror visserligen, att detta yttrande för en längre tid sedan kunnat ega tillämplighet, och att universitetens lärare och lärjungar då befunnit sig uti en alltför afskiljd ställning, men detta förhållande är, hvad särskildt Upsala universitet angår, numera betydligen förändradt, i anseende till den ovanligt lifliga kommunikation, som eger rum emellan Upsala och Stockholm, och hvilken, derest jern vägs-förbindelse emellan dessa städer blifver tillvägabragt, kommer att i högst väsentlig mån förökas, så att Upsala derefter torde kunna anses nära nog såsom en förstad till hufvudstaden.
Af de uti sednast afgifne berättelse omförmälde vatten-aftappnings-arbelen hafva under sist förflulne tre år följande blifvit fullbordade, nemligen: sänkning af Harsjön och Kyrksjön i Harmångers socken, Wantjern i Hanebo socken, Dalbo viken, Skridsvikssjön med flere vattendrag i Rogsta socken, Syltaoch Långsjöarne i samina socken, Bodoch Öfverenstjernarne i Söderala socken, samt utdikning af Sjömyra-sjön och Bondeboängen i Delsbo socken. Genom dessa arbeten, sorn blifvit genom nådigst beviljade statsanslag understödde med tillsammans 24-,502 R:dr 32 sk. banko, hafva 1,505 tunnland jord blifvit i odlingsbart skick försatte. Allmogen är i allmänhet benägen för dylika arbeten, då de med statsanslag understödjas, hvilket ock synes deraf, alt femton ansökningar om statsbidrag för valtenaftappningsarbelen äro lill Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader ingi 1 lie samt på handläggning och pröfning beroende, men utan understöd af allmänna medel fbnnår ej allmogen att utföra så dyrbara arbeten. 4 § 2. Invånare. Enligt de år 1850 upprättade mantalslängder utgjorde befolkningen: Uti Gestriklands Fögderi: Af Mankön 16,031 » Qvinkön Uti Södra Helsinglands Fögderi: Af Mankön 16,849 » Qvinkön 18,564 35^13. Uti Norra Helsinglands Fögderi: Af Mankön 17,706 » Qvinkön 19,308 37^14. Uti Gefle Stad: Af Mankön 3,977 » Qvinkön 4,919 8,896. Uti Söderhamns Stad: Af Mankön 811 » Qvinkön 880 1^591, Uti Hudiksvalls Stad: Af Mankön 898 » Qvinkön 1,118 2,016. eller tillsammans 118,350 personer, sorn utgöra Länets liela folkmängd.
Töranleda till någon annan åtgärd än att desamma, såsom i flera hänseenden uplysande, måtte i Riddarhus-Arkivet förvaras. § 16- Slutligen har Direkt, anmält, att, sedan numera ett Gaslysningsbolag i Stockholm blifvit bildadt, fråga inom Direkt:n upstålt, huruvida det derigenom beredda tillfället, alt uti Riddarhuset använda gaslysning, borde begagnas, men alt Direkt, funnit sig desto mindre böra derom falla något definitivt beslut, som den i sådant afseende nödiga inrättning ansetts svårligen före Riksdagens början kunna fulländas, och, såsom behöflig endast i och för Riksdagarna, icke torde böra bekostas af Riddarhuset. Emedlertid har dock Riddarh.-Direkt, från Direktionen för Gaslysnings-bolaget begärt kostnadsförslag å gaslysningsinrättnings anbringande och användande i Riddarhuset, till uplysning af så väl ingången, trappor och förstugor, som öfra våningen och 352 Den 25 Februa,-i f. m. de s. k. Secreta Utsk:s-rummen, hvarefter Bolagets Direkt, latit uprätta kostnadsförslag, uptagande för sjelfva gasledningen samt erforderliga kronor, lyktor, väggarmar m. m. en utgift af tillsammans 2,985 R:dr b:ko, och ordfiden i Bolagets Direkt., Ofverste-Löjtnanten och Ridd. Stål uti en promemoria om förbrukningen af gas och priset derå lemnat uplysningar, som, då dermed jemföres, att den nu betingade betalningen med lampor inom Riddarhuset upgår till 1 sk. 8 rst. b:ko i timman för hvarje låga, synes leda till den slutsats, att, medelst användande af gaslysning, en icke obetydlig besparing i kostnaderna för lyshållningen i Riddarhuset kunde vinnas; och har Direkt., med öfverlemnande af berörde kostnadsförslag och promemoria. hemställt, om icke med beslut i detta ämne bör anstå, intill dess den i R. St:rs hus anordnade gaslysning lemnat en säkrare ledning för bedömandet af ändamålsenligheten utaf sådan lyshållning i lokaler, som utgöra arbetsrum för större rådslående församlingar.
Det missförhållande, som i berörde hänseende förekommer under år 26 — 202 — 1842, härleder sig, dels ochhufvudsakligast, från den betydliga utgift, Kgl. Akademien för reparationen af dess hus, år 1841, fått vidkännas, dels deraf, att diverse afskrifningar uti utgifterna ingå. Bland dessa afskrifningar befinnes den, Kongl. Akademien den 10 December 1842 beslutat, af skillnaden emellan brandförsäkringsvärdet’ och det balanserade fastighetsvärdet å byggnaderna på experimental-fältet, hvilken åtgärd visserligen orsakat nedsättning af Akademiens förut balanserade tillgångar i fastigheter och effekter, men likväl kan anses lämplig, enär derigenom dessa kommit närmare sitt rätta värde. Experimentalfältets afkastning har icke under någotdera af revisionsåren kunnat betäcka de omkostnader, som föi detsamma åtgått. §•2. Revisorerne få tillika vitsorda den utmärkta ordning och noggranhet, hvarmed räkenskaperna äro uppgjorda. Teknologiska Institutet. Dess räkenskaper, som i Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för båda åren utan anmärkning, framställa förhållandet sålunda: Debet. år 184%. år 1843. Balans frän föregående äret: Uppbörd: Stipendiemedel 470: 620: Af f. d. Mekaniska Skolans anslag 100: 100: Anmärkningsmed el 28: S:r 14,570: — 14,748: Credit. Ehuru sist församlade Revisorer anmärkt, att Berättelse rörande Institutets förvaltning ej blifvit meddelad, har likväl en sådan ej heller vid denna Statsrevision från Direktionen aflemnats, utan endast en af t. f. Sekreteraren, den 16 nästlidne September författad, ”Uppgift, angående undervisningen vid Institutet under åren 1842 och 1843,” jemte ett af Kamreraren upprättadt Sammandrag af nämnde Instituts räkenskaper för ifrågavarande tvänne år. §. 2. Revisorerne hafva ansett räkenskaperna i deras nuvarande skick sakna nödig fullständighet, enär icke någon kassaräkning, utan endast särskilda utgiftsredogörelser för hvarje vecka, under revisionsåren, blifvit förda. §. 3.
Rikets Ständer förklarade, uti underdånig skrifvelse al den 21 November 1863, att de, högt uppskattande värdet af hvarje åtgärd, som på ett ändamålsenligt sätt kunde bidraga att bland allmänheten sprida upplysning och vetenskaplig bildning, och erkännande hufvudstadens behof i detta hänseende, ansågo kostnadsfria, för en större allmänhet beräknade föreläsningar i ämnen, tillhörande allmän bildning, kraftigt befrämja förenämnda ändamål; och ehuru de, förmenande att en särskild undervisningsanstalt, med fasta lärare, för hvilken några bestämda lärjungar icke kunde påräknas, ”måhända skulle anses mindre välbetänkt”, icke ansågo sig kunna bifalla motionen i sin helhet, anvisade de likväl ett belopp af 10,000 Riksdaler årligen, ”till bekostande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning”. Efter riksdagens slut hafva i följd häraf, under ledning af en för sådant ändamål bildad komité, offentliga föreläsningar blifvit här i Stockholm hållna i naturvetenskap5 national-ekonomi, historia, statsrätt och vitterhet, m. m.; och det lifliga intresse, hvarmed dessa föreläsningar i allmänhet blifvit af ett åhöraretal, större någon gång än de största lokaler i hufvudstaden kunnat beqvämligen rymma, bevistadt, har tillräckligt bevittnat tillvaron af det behof, som motiverat dessa föreläsningar. På det sätt desamma varit anordnade och, i följd af anslagets ringa belopp, måhända af nödvändighet mäst anordnas, befarar jag likväl att de blott i jemförelsevis ringa mån kunnat verka till varaktigt gagn för den vetgiriga allmänheten och till sann upplysnings befrämjande. Offentliga föreläsningar i vetenskapliga ämnen kunna nemligen hafva tvänne syftemål, dels Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 297 dels att bereda den stora allmänheten tillfälle att inhemta öfversigter af vetenskapernas resultater eller den historiska utvecklingen inom statsoch kulturförhållandenas vidsträckta områden, dels äfven att åt en inskränktare krets af åhörare lemna en exakt och detaljerad undervisning i ämnen, som för studerande i egentlig mening, vare sig att de tillhöra eller icke tillhöra ett universitet, kunna ega intresse.
Herr Baron och Landt-Marskalken tillkännagaf att till underrättelse för RidderffapetS och Adelns nu antecknade Ledamöter skulle nrr uppläsas samtelige Riks-Ständens, under sammanwaron i Orebro, till Kongl. Majtt i undcrdänigbet aflätne ffrifwelse, af innehäll, att alla Riksdags-göromälen ffulle den 18 October wara definitift afflutade och Riksdags-beflutet samma dag justeradt, hwarefter Riksdagen mätte till Hufwudstal>en förflyttas, och den enda af Riksdags-beflutet äterstäende H., nemligen rörande Hans Kongl. Höghet Kron-Prinscns Försäkrans afgifwande samt Hyllning af Riksens Ständer, efter sammanträdet här i Stockholm, justeras. Denna underdäniga ffrifwelse blef häruppä uppläst, ock Herr Landt-Marskalken anmälte att Kongl. Majtt till desia Riksens Ständers beslut lemnat sitt Nådiga bifall. Herr Baron och Landt-Marskalken förklarade derefter sin enffilta tillfredsställelse, att finna antalet af de rättsinnige och för Fäderneslandet »vältänkande Ledamöter, hwilka i Orebro öfwerwarit Riksdags-ärcndcrne, nu med en mängd lika sinnade förökadt. Herr Landt-Marffalken lät uppläsa en frän Hans EMence Herr Stats-Ministern för Utrikes ärenderna Friherre von Ludström till Herr 626 Den 26 Octoker. Herr Landt-Marskalken ankommen Biljett med hosfogad marche-route för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, hwaraf inhämtades att Prinsen, som den 28 October ankommit till Helsingborg, skulle den 23 derifrän afresa och inträffa i Christianstad, den 24 i Wexiö, den 2.6 i Jönköping, den 26 i Linköping, dea 27 i Nyköping, den 28 pä Sturehof och nästkommande Mandag den 29 pä Drottningholm.
Emedan Kongsbacka-ån, vid hvars venstra strand staden är belägen, nu är så uppgrundad i mynningen af en der uppdrifven sandbank, att endast 3 å 4 fots djupgående fartyg kunna ingå, i stället att fordom äfven större fartyg kunnat gå upp till staden, väcktes, i anledning af berörde olycka, den fråga att flytta staden i mil, till utloppet af den så kallade Rolfs-å, men äfven dess mynning är uppgrundad, och olägenhelerne af flyttningen ansågos dessutom icke motsvara den möjligen blifvande fördelen, hvarföre frågan förföll. Af dertill förordnad landtmätare har, efter branden, ny indelning af staden blifvit uppgjord, och sedan den vunnit Eders Maj:ts nådiga fastställelse, hafva, i de afbrända husens ställe, nya, rätt snygga och några temligen prydliga bus blifvit uppförde. Gatorna äro bredare, tomterne utvidgade, och staden har i allo fått ett mera trefligt utseende än förut. Till lindring i de ganska betydlige kostnader, desse åtgärder medtagit, har Eders Maj:t af statsmedel i nåder anvisat ett belopp af 5,000 R:dr Banko, öfver hvars användande redovisning dock bör lemnäs. År 1841 utgjorde stadens folkmängd 487 personer, och vid 1847 års slut 529, i följd hvaraf befolkningen under dessa 6 år ökats med 42 personer. Det nära grannskapet lill Götheborg, som är endast 2l mil aflägse, gör att staden icke kan komma sig före. Näringarne äro sedan längre tid tillbaka af ringa betydenhet, och sjöfarten nästan ingen. Handeln med trädvaror är den enda som håller sig uppe, och sätter staden i förbindelse med angränsande orter. Dessa trädvaror komma från Elfsborgs län, och flottas, dels nedåt Kongsbacka-ån, dels lill södra ändan af sjön Lygnern, derefter de sedan vidare transporteras på axel. De år, då missväxt inträffat, har staden drifvit en ej obetydlig handel med span mål, som, uppköpt i Skåne, sedan föryttrats till allmoge inom så väl Halland, som angränsande delen af Elfsborgs län.