Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under-ollicerare att pä nämnda sätt förskaffa sig insigter, till hvilkas inhemlande staten blott (einnar ötillräckliga medel; hvadan ock hittills den grundsats följts, att frikostigt bevilja tjenstledighet, då sådan begärts, i ändamål att idka sjöfart, mån som man varit att åt vapnet bevara fördelen af den större öfning i yrket, som såmedelst, utan särskild kostnad för staten, står detsamma till buds, — en fördel destomera magtpåliggande, som sjömanskap, på samma gång det kräfver lång tid alt förvärfva, dock är och förblifver den vigtigaste kunskap befälet på Flottan bör ega.» »Erfarenheten har derjemte visat, att under nuvarande förhållanden, med den personal Flottan nu eger, och oaktadt det ringa antal Officerare och Under-officerare, som i vanliga fall är sjökommenderadt, Stations-befälhafvarne äro nödsakade att sommartiden -sammanslå 2 eller flera befattningar åt en och samma person, hvarigenom tjensten blir särdeles trägen. Blefve nu anbefaldt, att det Flottan tilldelade bevärings-manskap skulle exerceras af Flottans befäl, så ökades naturligtvis derigenom behofvet af detta, och deraf skulle följa nödvändigheten att i betydlig mån inskränka permitterandet till sjötjenst, hvarigenom Flottan och dess befäl ginge miste om en väl behöflig, men svårt anskaffad erfarenhet i yrket, som hittills erbjudits genom sjöfart å handelsfartyg, utöfver hvad det knappa exercisanslaget förmår åstadkomma medelst kommendering å våra örlogsfartyg; ty det är tydligt och sjöfartens natur är sådan, att befattning på hvad plats som helst å handelsfartyg svårligen kan när som helst afbryta», om än för aldrig så kort tid, lika litet som inställelse på gifven ort kan med visshet på dag och timma bestämmas, och ingen skeppsredare skulle lemna sitt fartyg till en befälhafvare, som vore tvungen att, om ock endast för 30 dagar om året, lemna sitt fartyg och befäl, och på sådant vilkor antoge ej heller en Kapten sin styrman.
Bäst är att taga tjänarinnan från en aflägsen trakt på landet, där hon innehaft plats hos någon skollärare eller komminister. När sedan den enkla landtflickan kommer, anmärk ej för mycket på hennes tarfliga uppträdande; låt henne tala landtligt, beröm hennes hemväfda kläder. Bed er hustru framförallt föregå henne med ett godt exempel och med arbetsamhet, bed er hustru på lediga stunder undervisa tjänarinnan i nugot handarbete, som kan göra henne ett nöje. Försök att för tjänarinnan indela arbetstiden med t. ex. en timmes ledighet efter middagen, samt så att arbetet om aftnarna ej blir för sent slut. Lämna tjänarinnan några timmars ledighet om sön dagarna att använda efter godtycke. Iakttager ni nu allt detta, så är jag viss om, att tjänarinnan med villighet både skall gå ärenden och hämta upp eder ved ur källaren. Moster Emma. Gammal erfaren husmoder. Idun Stockholm, N:r Fredagen den 5 januari 1894- 1 (316) Prenumerationspris pr är: tdun e n s a m kr. pl, ... » 8 B.yrn. Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m. telef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Trätias säkrast kl. 2 — o. Itedaktioiissekr. : Louise Under det man nyss öfverallt i hemmen redde sig till att fira den stora glädjens o. ljusets högtid, kringförde de dagliga tidningarna ett dödsbud, ägnadt att i de h ö g s t a såväl som (i. lägsta kretsar framkalla känslor af berättigad saknad o c h sorg. En ädel o c h välsignelserik lifsgärning var afslutad: den åldriga grefvinnan Louise Posse hade lagt sitt trötta hnfvud till hvila. D e t är f ö r oss en särskild tillfredsställelse att fä börja arets porträttgalleri m e d bilden af den vördnadsvärda gamla, som i så inånga hänseenden står såsom typen f ö r en varmhjärtad o c h liögsinnad svensk kvinna.
– (eller var det skuldran – axeln – och armbågen, jag vet inte.) – ”Fröken Edith, jag skulle också gerna vilja kyssa er på axeln, om jag finge lof,” hade den galante unge mannen svarat. – ”Men det vågar ni inte!” hade hon utropat med en för henne ovanlig häftighet, hvilken förvånade pappan, ty hon brukar icke vara så snål med sina kyssar, ”ni får inte lof att kyssa mig!” På qvällen sedan hon gått till sängs, och då fadern kom in till henne, låg hon med stora glänsande, vidöppna ögon. Hon frågade om den unge mannen också vore med. – Ja, det var han. – Det kunde väl inte gå an att han fick komma in till henne fastän hon låg. – Om hon då önskade det så mycket? – Ja, hon tyckte så om honom. – Och så fick han komma in, satte sig på sängkanten och språkade med henne. Sedan dess har det fortfarit och det räcker ännu. För länge sedan fick hon ett bref ifrån honom. Härförleden drog hon ut en låda, der hon har leksaker, Brandes såg ett papper ligga der, väl hopvikt och som det syntes omsorgsfullt förvaradt. Han frågade hvad det var. Jo den der unge mannens bref. Hon säger också att han gerna kan vänta på henne; han måtte väl kunna låta bli att gifta sig tills hon är femton år. ”Lägg er hand på min,” sade han alldeles omotiveradt, rätt som vi sutto och pratade. Naturligtvis gjorde jag som han bad, men efter en liten stund tog jag bort min hand igen. Jag ville inte trötta. Och så har jag alltid en känsla af att vara så ful. Jag satt just och såg på min stora, förskräckliga hand, som nu låg på stolkarmen, då böjde han sig fram och kysste den i en rad från handleden ända ut till mina magra knogar. Jag såg på honom och höll på att skratta. Det föreföll mig så löjligt att Georg Brandes icke är kräsnare än som så. Jag är ju gammal och ful, hemskt ful nu. – ”Hvad ler de ad? Jeg har vist sagt noget dumt, det gjør vi mænd altid.” – ”Nej, det har ni visst inte. Ni är bara så lustig.
Skrifvelse, N:o £6. täckas i ämnet göra nådig framställning till Rikets Ständer; till stöd för hvilken anhållan Justitierådet Alexanderson hufvudsakligen anfört: att han redan den 1 Augusti 1861, under afbidan på sin numera godkända fordrans pröfning, hos Kammar-kollegium, i ändamål all underlätta fordringens realisering, å auktion inropat arrenderätten till/ ifrågavarande hemman utan aning om att detsamma icke skulle anses disponibelt; att. arrendets maximibelopp, som af förrättningsmännen i orten och af E. K. Maj:ts Befallningshafvande föreslagits till 28 tunnor, blifvit al Kollegium förhöjdt till 53 tunnor 16 kappar samt att, då förre arrendatorn icke velat begagna sin optionsrätt, sökanden ] bjudit nämnda maximibelopp jemte kontant städja 350 R:dr och blifvit såsom arrén'i dator antagen; att sökanden sedermera vid hemmanet måst uppsätta inventarier och vidkännas en mängd kostnader på stället, så att, med beräkning tillika af städja, arrendea fgifter, brukningskostnad och räntor, hemmanet, efter afdrag af de obetydliga inI komster sökanden deraf haft, redan tillskyndat honom en förlust af mer än 5,000 R:dr; att härförutom de flesta husen å hemmanet blifvit i laga ordning utdömda, men likafullt afträdaren frikänd från allt ansvar för bristande 29£ års nybyggnad och sökanden såsom tillträdare fått sig ålagdt att verkställa samma nybyggnad, för hvilken kostnaden beräknades, ehuru alltför lågt, till 2,850 R:dr 67 öre; samt att sålunda för sökanden uppkomme en utgift af sammanlagdt öfver 8,000 R:dr, som sökanden, i fall införsel uti skatterätten fortfarande honom förvägrades, mäste anse förlorad, enär ingen visat sig benägen att öfvertaga det höga arrendet, och ej heller någon utsigt funnes att afkastningen skulle beläcka både arrendealgifl och brukningskostnad; och slutligen att, i anseende till hemmanets beskaffenhet, Kronan icke kunde anses göra någon uppoffring genom att låta detta hemman, i stället för något annat, gå i liqvid lör sökandens ofvanberörda fordran, hvaremot, om sökanden beviljades införsel i skatterätten och såsom följd häraf säterifriheten upphörde, fördel härigenom skulle beredas för både Kronan och andra hemman i orten, emedan hemmanet då komme att utgöra eller deltaga i besvär och utiagor af flera slag, hvarifrån detsamma nu vore befriadt; Och har E. K. Maj:t, vid pröfning af detta mål den 19 Augusti 1864, efter Kammar-kollegii hörande,
Enligt den Nådiga Pi opositionen, har E. K. M., i följd af den förändrade organisation, som E. K. M., till befordrande af dessa Regementens tjenstbarhet, funnit nödigt vidtaga, uti de hittills beviljade anslagen äskat följande tillökningsbelopp: För Lif-Gardet till häst R:dr 6,835:21. 6. „ Svea Lif-Gardet 5,866:27. — „ Andra Lif-Gardet „ 5,866:27. —- Tillsammans Skrifvelse, N.-o 1"]3. med 188 tunnor spanmåls-anslag under lönerna; och har E. K. M., såsom skäl för bibehållandet af den år 1831 fastställda Interims-stat, enligt hvilken dessa tillökningar erfordrades, i Nåder anfört, att E. K. M. ansett hvarje förändring deruti, vare sig medelst förminskning i den tjenstgörande styrkan, eller genom nedsättning af befälets löner, elier reduction af hefälsplatser, dels vara oförenlig med garnisons-ljenstgöringen inom hufvudstaden, .så vida andra mera kostsamma anstalter ej skulle behöfva vidtagas, dels innefatta en orättvisa emot de i allt fall icke högt aflönade OHicers-corpserne, dels ock föranleda till andra för Statsverket betungande utgifter. O O Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad vid nästförflutna Riksdag af Rikets då församlade SLäuder i ämnet }^ttrades och på enahanda grunder, ansett sig icke böra ifrågavarande af E. K. M. å nyo äskade ytterligare anslag bevilja; varande således anslaget för Gardes-regementena i staten oförändradt utfördt. l5:o Kronprinsens Hussar-regemente.
Hon hade stått fadder åt honom under jullofvet och ansåg honom nästan som sitt eget lilla barn. Hennes far och två systrar sutto vid väggen och afhörde examen. Fadern var en ännu ung man, kraftig och solbränd med ett manligt, godmodigt utseende, och de två äldre systrarna liknade alldeles Sofi och voro alldeles lika klädda i blått af två nyanser, med runda hattar, och skinande af helsa och renlighet. Då och då nickade Sofi till dem. När examen var slut, skulle de äta middag på hotellet och sedan genast resa hem, en half dagsresa på jernväg. — Ja, när examen var slutad, men det var en gräslig stund, och Sofi blef alldeles het i hufvudet, när hon tänkte på betygen. Hon gjorde sin far och mor föga heder. Lilla Berta var klädd i ljusrödt med guldskinnskor. Hon hade mindre förstånd än vanligt i sitt lilla hufvud, hvarifrån den tunga, långa flätan hängde ned så blank och välkammad. Vid de frågor, hon fick, rullade hon tankfullt med ögonen, bet sig i läppen, framhviskade några otydliga ord, sänkte ögonhåren och började blinka med dem. Strax derpå blef något vått synligt, och en liten underläpp stack fram. Frågan passerade vidare, der Hulda satt och väntade på att gripa den. Hvarken herr eller fru Anderson voro närvarande, men vid afslutningen kom frun upp, gick in och tackade alla lärarne och lärarinnorna och bad dem vara välkomna till en stor middag nästa söndag. Dinas gamla tanter kommo ett par timmar och sutto i det starka solskenet och ansträngde sig att hålla sig vakna. De smålogo hela tiden och försökte se intresserade ut, men de förstodo icke ett ord och togo sig omvexlande en liten lur och knuffade sedan hvarandra vakna. Ebbas mor, grefvinnan von Tärne, hade fått en bra plats anvisad åt sig, och hon satt der under hela examen och lyssnade med intresse, icke blott på Ebbas, utan ock på alla de andra flickornas svar. Det var något uppmuntrande i att möta hennes ögon. De sågo ut, som om de sade: »Tänk dig nu för; du vet det bestämdt mycket väl.
År 1757 föreslog collan medicum att lönen skulle förhöjas till 1000 da' sant, och i nåd. svar d. 18 Oct. samma år erkände K. M i allo behofvet af den föreslagna förhöjningen; men som af de i5,ooo dasant, hvilka blifvit anslagna till medicinalverkets upphjelpande, icke mer än a ännu blifvit i staten uppförd; så kunde K. M. icke tillsvidare tillägga honom mer än 5oo da' s:mt, hvarigenom lönen sålunda förhöjdes till 800 das:mt. Ännu hade artis obstetricioe professorn ingen annan befattning, än att undervisa barnmorskor, nästan blott för hufvudstadens behof. Genom instruction af d. ig Aug. 1761, ålades artis obstetricioe professorn att läsa offentligen 2 terminer 0111 året, särskildt för barnmorskor, och särskildt för medicinae studiosi, 2 timmar i veckan för hvartdera slaget, samt privat, när så begärdes, mot särskild öfverenskommen betalning. Han erhöll utom den gamla ordin, lönen på stat, stor 800 d:r sunt, år 1782 särskildt af medicinal-fonden 33r:dr 16 sk., och år 1788 ytterligare af accouchements-fonden 166 r:dr 32 sk., eller då tillsammans 333 r:dr 16 sk.~ spec. Denna nya tillökning af 200 r:dr spec. tyckes kunna anses såsom ett särskildt arfvode, icke blott för den år 1761 tillkomna nya befattningen att läsa för medicinae studiosi, utan äfven för det genom 1777 års barnmorske-reglemente utsträckta åliggande att undervisa barnmorske-lärling'ar äfven från landsorterna. Utom dessa löneförmåner af allmänna medel, hade artis obstetrieiae professorn af ålder uppburit af hvarje barnmorske-Uirling minst 2^ r:dr för s. k. inskrifning och utskrifning med barnmorskebref, samt åtminstone alltsedan år 1782 för ett slags tentamen eller s. k. kammarläsning 10 r:dr b:co.
Göi ma vinnas, under det att en mängd Fabricatiouer deraf, lill bäd.e inhemsk och utländsk förbrukning, på sjelfva stället bör kunna sysslos.ätta ett stort antal arbetare, och äfven i detta afseende torde Skånska Stenkols-Verket, såsom det enda ställe i Riket, der denne Radimaleria är att tillgå, .förljenar Rikets-Ständers synnerliga ojm> Vårdnad. Jag tillstyrker derföre, att Statens fordran, utgörande iffiSGo R:dr Banco må afskrifvas och; öfverlåtas på Intressenterna uti Skånska Stenkols-Verket, under löljande villkor; ; i:o Alt Bolaget ombesörjer teckning och uppbörd af en Fond stor 200,000 R:dr, Banco, hvilken Fond ovilkorligen, mäste användas för fullbordandet af Ryds Schackt, för arbetets bedrifvande på nedra Fiötsen och inrättande af sådane Fabricationer, hvartill i synnerhet den ymniga tillgången, af eldfast lera erbjuder rudimateria. 2:0 Det sålunda formerade nya Bolag, som innom arne år, efter kungörandet al* Rikets-Ständers derom fattade beslut, bör vara uppgjordt, skall genom ordentelige Räkenskaper, hvilka af Riksens-Ständers Revisorer granskas, redovisa på hvad sätt 6o4 Stats-Utskottets Betänkanden? och till hvad belopp den tecknade summan blifvit använd. 3:o Till säkerhet för Staten, att denna summa till förenämnde ändamål användes, bör afbetalningen å Framlidne Hans Excellence Herr Grefve jRuuths skuld till Staten tills vidare och på vanligt sätt årläggas till Riksgalds-Contoiretj, men något deraf icke af Bolaget lyftas förr, än genom Räkenskaperne blifvit styrkt, att hela den tecknade Summan för ändamålet blifvit använd.
Inom Ridderskapet och Adeln hafva ledamöter yrkat, dels att af de nu för handen varande tillgångar måtte reserveras medel, för att, efter ytterligare anställde undersökningar, öfverlemnas till den myndighet, Stats-Utskottet anmodades föreslå, för att disponeras till denna canalanläggning, hvarvid ett så kalladt Fond-system för arbetets fortare verkställighet borde följas, dels att 100,000 R:dr årligen af nu besparade tillgångar måtte öfverlemnas lill Kongl. Maj:t att, efter fullständiga undersökningars verkställande och sedan bolag blifvit bildadt, som förband sig så väl till deltagande i kostnaden som lill underhållsskyldighet i framtiden, användas lill arbetets utförande. Inom Preste-Ståndet har blifvit ifrågasatt icke allenast att en viss summa måtte anslås till verkställande af möjligen ännu återstående undersökningar samt till utarbetande af fullständig arbetsplan jemte kostnadsförslag, utan äfven att Rikets Ständer måtte intill nästa Riksdag lemna en vilkorlig anvisning på Riksgälds-Conloret tili understöd för det bolag, som under tiden kunde bilda sig och vilja arbetet verkställa. Af ledamöter utaf Borgare-Ståndet har blifvit yrkadi, att 4,000 R:dr måtte anslås till undersökningarnes fullbordande samt alt 1 ~ million R:dr må afsältas för arbetets verkställande. Hos BondeStåndet har den mening blifvit uttryckt, alt den undersökning, hvarom Utskottet ansett underdånig framställning böra hos Kongl. Maj:L göras, icke måtte komma att afse något arbete, som af Staten skulle öfvertagas, hvarjemte Petter Pehrsson från Örebro Län, under förklarande att hans af Utskottet omförmälde motion icke haft afseende å de för den egentliga canalen erforderliga undersökningar, utan angått de utgreningar, som derifrån ansetts böra anläggas till Nerikes och Wermlands Bergslager, yrkat, alt det af honom för sådant ändamål ifrågasatte anslag af 8 å 10,000 R:dr årligen måtte beviljas.
Sr, 2 Band. 2 5, 554 Den 3 Martil, ina i fråga, i afseende på hvilka missbruk vid deras nyttjande kan ske, utan författningarna böra noga afse möjlighet oell säkerhet vid verkställigheten, ty om man förbjuder hvad som icke till förbrukning kan hindras, eller må hända till och med till nyttjande är befallt, så råkar författningen genast i förakt. 3) Som våra egentliga egna eller Svenska jiroducter merendels äro tunga och volumineusa, samt således icke lätt eller med stor förmon kunna ©lofligen inpractiseras, bör derå läggas så hög tull, att deras införande icke skadar eller undergräfver vår egen produetion. 4) För att skydda och upprätthålla alla sådane inhemska Manufacturer, som bero af våra egna alster, eller kunna upprätthållas utan konstlade biträden, bör vid Införsel tullens stadgande noga öfvervägas, hvad tillverkningen hos oss nödvändigt skall kosta mer, än hos den Nation från hvilken införseln af samma artiklar är tillåten, och tullen på varorna derefter bestämmas så att våra egna fabrikanter kunna genom förnuftiga anstalter vid sina företag, täfla med iutländningen. 5) Hvad åter angår införsel af sådane till bruk och nyttjande lofgifne, utländska varor, som hos oss, antingen alldeles icke, eller också icke utan förlust eller allmänna uppoffringar, och konstlade hjelpmedel, kunna alstra och tillverkas, hör tullen derå göras så lindrig, attLu_ téndreijaren icke kan täfla med den redeliga ^köpmannen, eller Tullförsnillaren finna sin ut - Den 3 Martin 5 55 rakning förenad med den fara oloflig införsel medförer. 6) Nationens vinst består deruti, alt afla varor,som införas, erhållas till bästa pris, och mod andra dermed förknippade vilkor, sorn befrämja dess allmänna fördel; derföre och då det icke är nödvändigt, att utländska varor skola få införas från alla Nationer utan undantag, torde Rikets Ständer hos Hans Majit Konungen underdånigst böra anhålla, det Honom täcktes, i enlighet med de af Ständerne föreslagne grunder, erbjuda fri införsel af tillåtne varor till den eller de Nationer, som deremot ville lemna Sverige reciproka fördelar.
Är det nu för Riket förmonligare, att denna tunna aska, än att dessa famnar ved lått utföras? Icke är vedens förvandling till aska en förädling, som bör uppmuntras genom förbud mot veds fria afsättning? Jag fruktar att om detta förbud har någon grund, så är det icke någon annan än den, att man ville genom det tvinga Säljaren af Skogs-Producter, att lemna Städernes Innevånare i Blekinge godt pris. För Flottans behof i Carlskrona böra ej Skogarns i Blekinge nekas fri försäljning af det trädvirke, som Flottan ej hehöfver. Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med anförande af flere skäl för en sak, för hvilken blotta framställningen af förhållandet tillräckligen talar, och jag tillstyrker således bifall till Oeconomiae-Utskottets Betänkande. Grefve Mörner, Adolph Göran • Jag ämnar Jcke bestrida bifall af ifrågavarande Betänkande, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt sådant lemna 5 frågan kommer Ben 4 April. £47 likväl sedermera, att vid föredragning inför Kongl. Majit undergå en nogare profning, jag vill endast anmärka , att det varit en på Secler grundad inrättning , att Finland till Oss afyttradt de producter, som derifrån kunde aflåtas och att Blekinge icke fått till Skåne utföra ved och Skogs-Effecter. Orsaken till en sådan Författnings vidtagande har icke varit, såsom en värd Ledamot yttradt, att man ansett Export af våra egna varor farligare än Import af utländskt gods, utan den , att Stockholms Stad icke kunnat få sitt behof af ved och bränsle uppfyllt annorlunda än genom Finlands biträde, samt att Flottan i Carlskrona tillika med sjelfva Staden icke kunnat umbära den vedtillgång, som Blekinge erbjuder, och skulle utom den brist, som således otvifvelagtigt uppstodo för Flottan och Stadsboerne derest Elekjngjbosrne lingö tillåtelse utföra sine SkogEffecter, äfven derigenom ett Öppet fält lemnäs för det missbruk, hvilket icke vore möjligt att förekomma, att under föregifvande aE att med Lasten afsegla till Skåne, densamma öfverfördes tiil Köpenhamn eller upplades vid Bornholm.
1 Punkten uti Kongl. Majrts fastställda Nådiga Reglemente för Städernes Allmänna Brandstodsbolag af den 3o Junii 1828, är bestämd att, för hvarje försäkring, utgå i 3:ne års tid, nemligen ”först, när föxsäkringen sker, dernest, inom följande året, och sedan, inom samma lid året derpå,” blifvit för alla tre åren erlagd; och b. Alt Lån-Innehafvaren, hos Brandstods bolagets styrelse, afsagt sig den uti t Cap. 5 §. af högstberörde Reglemente medgifne rättigheten, att Brandstods-bolaget frånträda, så länge något af Banco I^net är obetaldt. 8 Banco■ Utskottets Betänkande. N:o 36. 2:0 Innehafvare af Banco-Lån mot pant af hus och byggnader i Städerne, som styrka, att deras egendomar blifvit försäkrade i Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen. Banco-Utskottet har inhemtat, att fråga härom förut blifvit, genom Skånska Brandförsäkrings-inrättningens Förvaltare, väckt hos Herrar Banco-Fullmägtige, af hvilka pluraliteten, på sätt deras protoeoll för den April nästlidet år omförmäler, efter Commissariatets och Fiscals-Embetets hörande, — med afseende på beskaffenheten af de stadgar, som utgöra grunden för Skånska Brandförsäkrings-Inrättningens sammansättning, och innefattas uti det af Kongl. Maj:t den 5 Marti; 1828 i Nåder stadfästade Reglemente, och under serskildt fästad uppmärksamhet yid de vilkor, som dess i q:de och aorcle §. §. innehålla, nemligen, att dels, skadeersättningens gäldande skall hero på hvarjehanda undersökningar, huruvida försäkringstagaren uppsåtligen eller genom vanvård vållat branden, och dels, att Inrättningen ej ansvarar för eldskada, uppkommen genom fiendens härjande, eiler explosion af publika krutförråd, — förklarat denna Inrättnings Brandförsäkringsbref, nu under tiden , ej vara antaglige såsom nöjaktig sä - Banco-Utskottets Betänkande.
Då stannade vi båda och blottade våra hufvuden för de i främsta ekipagerna åkande. Jag lade märke till att kung Oscar med en särskildt nådig nick besvarade den gamle herrns hälsning. När sista vagnen rullat förbi, voro den obekante och jag de enda vandrarne på väg till staden. Jag ämnade gå fram om honom, då han i detsamma tilltalade m i g: » V i ämna oss visst åt samma håll, min unge herre, därför kunna vi j u göra sällskap, så går alltid vägen lättare. » Jag tackade för förslaget, ty nog insåg jag, att det icke var en vanlig landsvägslöpare, jag skulle k o m m a i följe med .. Samtalet inleddes med något ordande i anledning af kronprinsens till följande dag utsatta förmälning. Den obekante yttrade sig därom så intresseradt och med sådan insikt i den blifvande kronprinsessans härstamning från den fräjdade Oraniska furstesläkten, att jag måste antaga honom vara antngen en lojal ämbetsman eller en historiskt beläst privatperson. Bäst vi gingo, låg alldeles framför mina fötter en stor, charmant bukett, den jag skyndade att upptaga. Kosorna voro ännu friska och doftande. Buketten måtte så- ledes nyss hafva blifvit tappad, troligen från någon af hof ragnarne, om icke af prinsessan själf, så af någon hörande till sviten. » Detta fynd betyder lycka, » yttrade den obekante leende. » Ödet strör j u rosor för edra fötter. » » Väl, o m så vore, » genmälde jag. » Det behöfs nog lycka för att man skall kunna taga sig fram i världen. » » Arbetsamhet och redbarhet skapa lyckan, » inföll den obekante och såg på mig med ett par vänligt forskande ögon. Jag uttryckte min förtjusning öfver de vackra rosorna. » De äro visserligen sköna, » medgaf den obekante, » men i all sin frächör äro de dock icke annat än lik som titta. » Samtalet afstannade för en stund och vi gingo tysta framåt. Den obekante syntes försjunken i tankar och bar hufvudet nå- got lutadt nedåt. Jag inandades alltsomoftast vällukten från mitt bukettfynd.