Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades Ja. 69 §. 5 Punkten. v., Detta serskildta Utskotts Leda - D*n 26 Februarii f. m. 337 möter röste sedermera samfäldt, med slutna sedlar, — —- — Denna redaction blef, uppå gjord proposition, af Ridderskspet och Adeln antagen. 97 §. 2 Punkten. Desse Electorer skola samfäldt, först medelst slutna sedlar Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till bifall af d enna redaction; hvilken proposition med Ja besvarades. io3 §. 3 Punkten. I deri ordning 69 och 97 §§. föreskrifva, röste samtlige Ledamölerne, man för man, med slutne sedlar, — Denna redaction blef, uppå derom gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln godkänd. 108 §. 4 Punkten. . .— Desse Comitterade skola väljas af Riksens Ständer, genom 6 af hvarje Stånd utsedda samfäldt röstande, Electorer. Hvilken nya redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln antogs. Uplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ls i dag ankomne och till innehållet i5* 558 Den iG Februari i f. m. här ofvan i Protocollet intagne tvänne Nådiga Propositioner och tvänne Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer. Högloft. Ridderskapet och Adeln åt skiljdes klockan £ till 3 eftermiddagen. In lidera Protocolli, O. J. Lagerheim. Thorsdagen den 26 Febr. 182.9. Plenum kl. half till Sex Eftermiddagen Herr Virgin, Arvid, hade inlemnat följande, som uplästes: Vid Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 3i, anhåller jag att, i och för hvad som rörer Slitningspenningar för Soldatens egna arbetskläder, vördsamt få göra några anmärkningar. Jag kan ej dela Utskottets åsigt i detta fall.
Och får Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, att, i fråga om tiden för verkställandet af regleringen utaf presterskapets löneinkomster, instämma i Utskottets, af de öfriga Riks-Ständen godkända, förslag; äfvensom, lika vördsamt, inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att, BorgareStändet med frånträdande af den utaf detsamma beslutade ändring af Utskottets förslag, instämma med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet om intagande i denna punkt, emellan orden »således» och »ovilkorligen» af följande mening: »derest konvention eller förening om prestratligheternas utgörande antingen icke blifvit uppgjord eller är för obestämd lid fastställd.» Fjerde punkten har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänd i enlighet med Utskottets förslag, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden uteslutit orden »och Biskop» samt Borgare-Ståndet efter ordet »hushållningssällskap» insatt orden: »så länge ingen läns representation fi nes, men i sådant fall denna.» Då två Stånd godkänt Utskottets förslag, får Utskottet, med vidblifvande af detsamma, vördsamt inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden, att med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet sig förena. Af sjunde punkten är sednare momentet af alla Riks-Stånden utan ändring godkändt. Förra momentet äter, som, enligt Utskottets förslag skulle erhålla följande lydelse: »All tionde, vare sig tertial-, smör-, fiskeller qvick-tionde, utbytes mot bestämda afgifter för en tid af femtio år från fastställelsedagen, oansedt tillämpning af regleringen ej genast kan börja,» har endast af Bonde-Ståndet blifvit utan förändring godkändt, T hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, i öfverensstämmelse med samma 4 Allm. Besvärs oell Ekonomi-Utskottets Utlåtande IS:o 4AS.
Emot detta sätt att sluta reserverar jag mig, emedan det är det samina som att säga, att allt hvad som icke är Kongl. Majit förbjudet, är honom tillåtit. Jag tror tvärtom, att ingenting kan anses lillåtet, sorn en 3 F e b r u a r i i f. m. 163 cj är Bestämdt medgifvil i Gontractet. Då nu ändamålet i alla fall vinnes genom Herr Hjertås förslag, så tillstyrker jag detsamma, •synnerligen som jag anser angeläget att ej onödigtvis lemna Styrelsen en rättighet, som så lätt skulle kunna missbrukas. Hans Excellence Herr Grefven och LändtMarskalken tillkannagaf, att plenum klockan half till 6 på eftermiddagen skulle komma att fortsättas. Friherre Cederström: Då Herr Hjerta yrkat afslag på Utlåtandet, och sagt sig ej vilja afstå utan votering, anhåller jag att Ja propositionen måtte blifva bifall till Utlåtandet. Herr Hjerta: Jag har ej begärt afslag på Utskottets Utlåtande, utan blott instämmande med BondeStåndet, som ogillat grundsattserne, men bifallit den föreslagne Skrif* velsen. tians Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställde proposition till bifall å Utskottets Betänkande. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken tillkannagaf, att, enligt det sätt, på hvilket Hans Excellence uppfattat de af Ridderskapet och Adeln på hans sednast gjorde proposition afgifne svar, liaGo H. ii* 164 Den 3 Febr na l ii f. m. de Ja öfverröstat Nej och Betänkandet blifvit sålunda af Ridderskapet och Adelil bifallit; men då votering blifvit begärd ansåg Hans Excellence Contrapropositionen bora bestämmas, i anledning hvaraf Hans Excellence föreslog, att, då Japropositionen borde innefatta bifall å Utskottens Betänkande, Nejpropositionen skulle komma att innefatta afslag å detsamma. Herr Hjerta:
Då jag i egenskap af ordförande i Biddarlnis-Utsk:t icke ansåg mig kunna utlemna pollett, på grund af den för Adliga ätten N:o 1629 Wulfcrona utfärdade fullmakt, var det af den anledning, att fullmaktsutgifvaren för 15 år sedan gjort konkurs, utan att det efter denna tid blifvit visadt, att han är fri från sina borgenärers kraf. Med anledning af fullmakts-innehalvarens derom framställda önskan, får jag nu hemställa, huruvida R. o. Ad. anser, att utgifvaren på grund af tioårig preskription numera kan anses vara fri från sina borgenärers kraf, och pollett således utlemnas? För min del har jag icke något yrkande att i saken framställa. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Då det är af lika mycken vigt för Ståndet, att ingen obehörig vinner inträde, som att den, hvilken verkligen eger rätt att representera, får deraf begagna sig; men, enligt min tanke, den af Gr. Oxenstierna nu vidrörda fråga icke är tillräckligt utredd, får jag anhålla, att den måtte till Riddarhus-Utskit återremitteras. Gr. Den 9 December. 465 Gr. Mörner, Carl Göran: Efter de upplysningar, Gr. Oxenstierna lemnat, synes det mig vara ådagalagdt, att hufvudman n e n för Adliga Ätten Wulfcrona icke är så qvalificerad, att han kan utfärda en giltig fullmakt, hvarföre jag anser, att den framställda anhållan om polletts utlemnande icke kan bifallas. Gr. Oxenstierna: Jag kan icke förstå, hvartill en återremiss skulle tjena, då det är til! fullo utredt, att hufvudmannen lör ätten Wulfcrona icke är fri från sina borgenärers kraf. Det har blott varit på fullmakts-innehafvarens uttryckliga anhållan, jag hänskjutit till Ståndets afgörande den frågan, huruvida den tioåriga preskriptionen i detta fall kunde anses tillräcklig. Hr von Francken: Efter den nu erhållna upplysningen, anhåller äfven jag om afslag. Vid Gr.
Mat-, sedeln upptager följande rätt kuriösa rätter: vinbär (möjligen vindrufvor) med flott, stekta ägg och äggkakor, kokta rofvor, ärtsoppa, stock - fii.k, ris med mjölk, stekt fisk med kapris, rostade brödskifvor. Bröd fanns ej i äldsta tider i mellersta och nordliga Europa: det var en uppfinning af grekerna, kom från dem till romarne och spridde sig sedan vidare. Men endast handkvarnar funnos för mjölberedningen, ända till dess de första korsfararne af Saracenerna fingo lära konsten att betjäna sig af väderkvarnar. Brö- det blef ej sönderskuret vid bordet. Det hade ej heller samma form som nu, utan var tunnt — judarnes osyrade bröd — och kunde lätt brytas. Däraf det ofta använda uttrycket: bryta brödet. Antagligen var det ej heller likt det nu i Sverige brukliga knäckebrödet, då detta är för Sverige egendomligt. En rund sådan kaka företrädde under flere sekler bruket af tallrikar — man kallade detta i Frankrike pain tranchois Sedan man ätit, fördelades detta bröd bland de fattiga. Redan på romerske historieskrifvaren Plinius ' tid betjänade sig gallierna af bryggjäst för att göra brödet lättare och smakligare. I sjuttonde århundradet förklarade emellertid medicinska fakulteten i Paris detta bruk skadligt, och en långvarig process uppstod mellan lä- kare och bagare, som dock ej förde till nå- got resultat. Den oförsonligaste fienden härtill var en läkare vid namn Linguet; men jästen fick en lika ifrig försvarare i den europeiskt ryktbare läkaren Tissot. (Forts.) U P notisboken. En dugande kvinna. Innehafvarinnan af pianofabriksfirman Aug. Hoffmann, fru Nanna Hoffrnann, som den 23 maj fylde 50 år, hade af denna anledning inbjudit firmans samtlige arbetare, omkring ett trettiotal personer, till en angenäm fest. Under den samma tolkade fru Hoffmann i varma och hjärtliga ordalag sin erkänsla till arbetspersonalen samt öfverlämnade till sex af dem Patriotiska sällskapets medalj för 23 — 30-årig trogen tjänst.
Jag vill icke förlänga discussionen i detta ämne, enär den blott rörer en formfråga. Jag vill blott säga att då det kunde hända att dylika motioner från eli Stånd remitterades till Ekon.-Utsk., från ett annat till Lag-Utsk., skulle 120 Den 28 Januari f. m. detta kunna gifva anledn. till trassel inom båda Utsktn, oell detta vore icke lämpligt. Ulskts Betänktde biel uppå härefter framstäld propos. al R. o. Ad. bifallet. Pöredrogos ånyo och bifollos Alim. Besv. och Ekon.-Utskts nodannämnde d. 21 och 2-1 dennes på bordet lagda Betänktn. N:o 12, i anledn. af väckt motion om tillägg till 1 kap. 3 § 1 mom. i Kongl. Piskeri-stadgan d. 20 Juni 1852; och N:o 13, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende å laxfisket i hafvet utanför Listers härad. • Ånyo föredrogs Allm. Besv. och Ekon.-Utskts d. 21 och 24 dennes på bordet lagda Betänktde Nto 14, i anledn. af föreslagne ändringar i Kongl Reglcmttet för skyddskopps-ympningen af d. 29 Sept. 1853. Hr Estenberg, Carl Christian: Frågan om skydds koppsympningen börjar mer och mer vinna belysning så väl från vetenskapens som erfarenhetens uptäckter. en belysning, som för ingen del är egnad att gifva ett så odeladt förtroende åt densamma som den hittills rönt. Till en början får jag nu här fästa upmärksamheten på det missförstånd, som mitt anförande förra Riksdagen d. 22 April e. iri. 1854 hade olyckan att röna af Hr Ekströmer, då äfven fråga förevar om skyddskoppsympningen. Hr Ekströmer sade sig då icke hafva kunnat höra mitt då afgifna yttrande i sin helhet, och af hans då vid samma tillfälle afgifna yttrande, synes uppenbart, hur han misstagit sig om hvad jag då anförde.
Propos. måtte remitteras, anser jag vara så utredd, att jag derom icke vill orda något; men jag begärde ordet, då jag hörde en ledamot åberopa praxis för den anhållan, att målet måtte remitteras blott till ett Utsk. 56 §. Reg.F. säger nemligen, att innan ett ämne till afgörande företages, skall det förvisas till vederbörligt, icke vederbörliga, Utsk. Lag stif - Den 11 Mars e. m. stiftaren liar ej ansett någon remiss till flera Utsi. behöfvas, inen deremot i 43 §• Riksd.Ordn. lemnat Utsk. rättighet att med annat Utsk. sammanträda, i fall målets beskaffenhet så fordrade. Nu är ifrågavarande ämne af den egenskap, att det af Bancooch LagUtskm bör behandlas. Det beror således på It. o. Ad., lill hvilket af dessa Utsk. remiss skall ske. Af sakens natur finnér man, att BancoUtsk:s behandling tillhör den materiella delen af frågan och LagUtskrs den formella, så att, om Ståndet remitterade frågan antingen till LagUtsk., eller Lagoch BancoUtsk., blefve ändå följden, att BancoUtsk:s beredning af målet korame att föregå den öfriga handläggningen deraf; hvadan jag således tillstyrker remiss till BancoUtskottet. Här har älven blifvit föreslaget ett tillägg, som borde åtfölja remissen till förekommande af en grundlagsvidrighet; men jag hemställer, huruvida denna åtgärd är grundlagsenlig. När ett ämne till remiss förekommer, äger ju hvar och en att göra sina anmärkningar, hvilka åtfölja till Utsk. och deruti så många ledamöter, som behaga, kunna förena sig. Men att hela Ståndet, såsom en enda moralisk person, aflemnar ett yttrande, innan målet från Utsk. återkommer, finner jag mindre grundlagsenlig!. Om vi dessutom närmare betrakta tillägget, innefattar det icke annat än en påminnelse för Utsk. att behandla frågan i öfverensstämmelse med grundlagen , som Utsk. besvurit; och upplyst af de åtföljande anmärkningarna, bör det icke kunna fela af okunnighet.
I berörde afseende, eller med hänsigt till spanmåls-produktionen, har jemväl Nässjö-liniens vestra sida i så måtto ett företräde framför Laga-liniens östra, att vid delning midt i tu af den mellan de begge linierna belägna trakt, falla 18,400 tunnland odlad jord på den sida, som ligger Nässjö-linien närmast, men endast 16,000 tunnland invid Laga-linien. Vidkommande dernäst produktion och försäljning af boskap och ladugårdsprodukter åberopar jag de af Jernvägs-kommittéen anförda uppgifter, som visa, att, då från Sunnerbo härad årligen afyttras omkring 1,800 kreatur och något öfver 7,000 centner viktualievaror, utgör försäljningen af dylika produkter från Allbo, Kinnewalds och Norrvidinge härader vida mer än dubbelt så mycket, och denna proportion torde jemväl fortsättas inom de särskilda banornas olika distrikter genom Jönköpings län. Hvad vidare angår skogsprodukter, är, enligt de upplysningar, som derom kunnat inhemtas, den östra trakten fullt jemförlig med den vestra, och af detta slags produkter kommer den östra trakten att aflemna ett vida större qvantum till jernvägs-forsling, emedan de trakter af Vestra Sunnerbo, som egentligen ega någon skog till afsalu, såsom t. ex. Lidhults och Wrå socknar, äro belägna i sjelfva Hallands-kanten, med kortare väg till Halmstad än till Lagaå-dalen. Deremot har hela östra sidan icke någon annan försäljnings-utväg än att söka jernbanan, ifall denna skulle komma att förläggas genom Allbo. — Således visar äfven i detta hänseende den Östra linien ett företräde, på hvilket jag dock icke vill lägga så synnerligen stor vigi, enär jag för öfrigt är af den meningen, att skogsprodukter svårligen kunna med någon egentlig fördel aflemnas till fortskaffning på jernväg. Att fabrikerna inom det östra distriktet äro talrikare och framför allt mera produktiva än inom det vestra, har ännu icke af någon blifvit lörnekadt.
Side d:o » » » 22:dra d:o » 3^ » » 27:de d:o » » » 50:de d:o »10 » o. s. v. Kond. kungörelsen den 30 November 1810 innefattar en varm rekommendation för detta »bevillningssystem, som» — heter det — »mera än något annat förvarar åt Svenska folket dess urgamla rättighet att sig sjelft beskatta, som med mera billighet, än något förut användt, fördelar en oundviklig samhällsbörda mellan samhällets medlemmar, som, redligen utfördt, skall undanrödja de flesta anledningar till afund och missämja mellan särskilda klasser af medborgare; men som, för att ega bestånd och leda till de atliigsnare föremål det åsyftar, lordrar att lifvas af den allmänna rättsinnighet, som egnar ett fritt folk och från åldriga tider utmärkt det Svenska.» Det dröjde dock icke längre än till nästa eller 1812 års riksdag, innan man öfvergick från progressiv-afgi/t ä inkomst lill additionel progressiv-afgift å sjelfva bevillnings-afgiften, hvilken sednare i allmänhet fastställdes till 5 procent af inkomsten. Den additionella afgiften började med 1y procent och slutade med procent af bevillningen. Men redan vid påföljande eller 1815 års riksdag öfvergafs äfven detta system. Ett beskattningssätt, som har så gamla anor, som här vunnit ett dylikt förord från tronen, som bland sina förespråkare räknar sådane män, som Monlesquieu, J. B. Say m. fl., och till stöd hvarför man till och med ansett sig kunna åberopa en af de förnämsta auktoriteterna för nu allmännast godkända beskattningsteorier, Adam Smith, hafva Komiterade icke bort med tystnad förbigå. Det skulle dock blifva alltför vidlyftigt att här upptaga hvad som för och emot de progressiva afgifterna kan åberopas. Komiterade hafva redan antydt sin åsigt, att de skäl, som tala emot sådana afgifter, äro öfvervägande.
Endast koret och platsen närmast skranket voro fria från trängsel, såsom förbehållna åt presterskapet i och för de heliga ceremonierna. Icke långt från det sednare, och midt emot predikstolen hade man ställt de kättare, som blifvit lifdömde för hemlig gudstjenst. De bestodo af män och qvinnor, gamla och unga, förmögna medborgare och fattiga slafvar. Deras armar voro bakbundna, och några soldater bevakade dem. Man hade åt kättarne utsett denna plats, emedan det var till dem, som predikanten ämnade rikta sitt tal, och på det att de ständigt skulle hafva för ögonen honom, hvilken de anklagades att hafva mördat. Deras afrättning skulle ega rum efter gudstjenstens slut. Mellan denna grupp och det på katafalken hvilande liket voro församlingens ögon delade. När rökelseskyarne skingrade sig och afslöjade Simons bleka ansigte, förekom det de rättrogne, som om hans läppar ville öppna sig, för att bestyrka den förskräckliga anklagelsen mot kättarne, som om hans drag förvrede sig, för att förskräcka mördarne. Man väntade ett underverk. Det hviskades, att Petros ville anropa himmelen, att ett sådant måtte ske till vittnesbörd om homoiusions sanning och till kättarnes omvändelse i den sista afgörande stunden. Hymnen och bönerna, med hvilka gudstjensten öppnats, voro slutade. Clemens, den unge föreläsaren, hade med darrande röst uppläst inför församlingen ett messianskt kapitel ur Daniel och ett stycke ur Evangeliet. Derefter hade biskopen uppträdt på predikstolen. Han afhandlade först försoningsläran, sådan hon den tiden uppfattades af begge de stora kristne partierna. Genom våra första föräldrars fall hade döden och djefvulen fått magt öfver verlden. Menniskoslägtet hade hemfallit under Satan och hans änglar, dyrkande dem i de hedniska gudarnes mångfaldiga gestalter. Gud i sin vishet hade förutsett detta, innan verlden blef skapad, och i sin barmhertighet utsett en menniskoslägtets förlossare. Detta Guds råd var för djefvulen obekant.
Att i deHe Magaziner allt hwad i hwarje Län till Kronan i Spanmäl utgöres, af ehwad namn och beskaffenhet det wara mä, tillika med den säd som upphandlas, bör upp. läggas och förwaras, samt derifrän anordnas och disponeras: att de Magazins. Inrättningar, som äro wid Landshöfdinge Restdence alltid bö. ra bibebällas, för den beqwämare tillsyn som Wäre Befallningshafwande dä kunna ä dem hälla: att Magaziner i de Städer, hwarest Garnizoner äro lagde, tillika med de i Osterboltn inrättade Kornbodar, som Allmogen der. städeS för Kronans tionde underhäller, dernäst böra komma i ordningen: att dä näaot Maga. zin derutöfwer i ett Län betarfwas, bör, jemte beqwämligheteu af desi läge för uppbörd och ulgift, äfwen hafwas afseende pä den större el. ler mindre kostnad som Betjeningens underhäl. lande wid ett sädant framför ett annat Maga. zin förorsakar, sä wäl som pä wigheten för Landshöfdingen att sjelf eller genom Krono Betjente hafwa tillsyn ä Magazins. Förwalt. ningen, till hwars bestridande andre Krono Detjen» 488 Den rz September. Betjente emot arfwode hälst bora nyttjas, dä deras sysilors beskaffenhet och omständigheterne det tilläta: Och att de Magaziner som Kronan, sedan denna Reglering för sig gärt, sinnes icke bctarfwa, böra ifrän allt der bcsinteligt Spanmäls upplag endtledigas, och sedermera uthyras, och det alltid med större afseende pä förbindelse och säkerhet för Maaazinets tillbörliga rvidmagthällande, än hyressumma», pä det de mä wara att tillgä i fall de i framtiden kunna för Publike behof blifrva nödige.
Förvaltningen af Sjöärendena, Kammar-kollegium och Stats-kontoret under den 2 Mars 1848 gemensamt underdånigt utlåtande, deruti upplystes, éj mindre att, enligt de genom Kongl, brefvet den 11 Juni 1842 gillade indelningslängder, inom Blekinge län blifvit efter indelningsgrund af emellan 18 daler 20 öre och 21 daler på båtsman bildade 20 nya hela rustningsnummer och att spridda hemmansdelar, som ej kunnat till hela nummer sammansättas, öfverblifvit med en ränta af 296 daler 27 öre 22 penningar eller 98 r:dr 45 sk. 9 rst., motsvarande efter 20 daler på båtsman nära 15 hela nummer, än äfven att det af Rikets Ständer åberopade förhållande, att vakansafgiften för gamla båtsmansindelningen i Blekinge utginge med endast 8 r:dr för hvarje nummer, dåmera upphört; hvarjemte kollegierna i underdånighet anförde» att sedan Kongl. Maj:ts befallningshafvande i) Biå. till B. St.
Att flytiniogstiden måtte i likhet med hvad Herr Grefve Posse i Reservation, som Utskottens Betänkande åtföljer, yttrat, varda utsatt till midsommaren; och till styrka lÖr denna mening har anfördt blifvit, afl någon lämpligare flyttningstid icke kunde utfinnas, emedan vårbruket då vore fulländadt: nya skörden icke börjad; de längsta dagarne inträffat; och hvarje Landtbrukare, som håller ordentliga böcker, nödvändigt måste finna nyttan af att börja sitt räkenskaps-år med den 1 Julii, eller culminations-punkten emellan det gamla och det nya. Att flytlningstiden för tjenstehjon på landet måtte fixeras till den 14 Junii, emedan denna dag inträffar på jemt månads, tal efter laga fardag: en omständighet, sorn tycktes hafva, mera än vederbordt, undgått uppmärksamhet. Hvar och en kände, eller kunde åtminstone af andras erfarenhet få inhemta, hvilka olägenheter ofta träffa afträdaren af en egendom , ett boställe på lan Bih. till Rikt-St. Allm. Besv. o. Oee. Utsi. TJil. N.o 7 1; det o. s. v. då Iian sista året al besittnings^ tiden städslat tjenstoch arbetsfolk för hela året, och således nödsakas att, under 7 månader efter sin egen afflyttning, draga försorg om dessa tjenares och arbetares underhåll, husrum in. m. i fall, hvilket ofta inträffar, han sjelf saknar utvägar för dessa personers emploj, och tillträdaren ej behöfver dem, utan städslat nödigt tjenstfolk för sin räkning. Att allas önskningar j hvad frågan om tiden för tjenstehjons flyttning beträffade, torde bäst blifva uppfyllde, om Tolf flyttningstider fastställdes, och således En för hvarje månad, eller åtminstone Fyra flyttningstider, nemligen En för hvarje qvartal.
En del af fältet upptogs af små ett års gamla träd, icke stort högre än paraplyn, och hvilka nu buro frukt för första gången. På hvart och ett af dem räknades 28 å 35 äpplen, stora som en knuten hand. Aldrig hade vi skådat en sådan skörd. — » Direktörn bör blifva rik snart nog, » yttrade en af sällskapet. — » Ähja, kanske till slutet, men ännu äro omkostnaderna stora, » blef svaret. Vi fördes till de präktiga växthusen, med en fasad af 350 fot. Ny förvåning! — • Hur blomstrade och doftade ej allt härinom. Man måste vara botanist för att kunna namngifva alla de olika slag af sydfrukter, blommor och prydnadsväxter, som här frodades. En art ormbunkar af synnerlig skönhet väckte särskild uppmärksamhet. » Se här, » sade direktören och pekade på en rosenkast, » från denna, som är 40 fot lång, har jag 1 år sålt 7,000 rosor. » — Sådana siffror tala. Men så äro ock här nedlagda kapital, som ingen anar. Marmelad-inkokning påbörjades vid Norrviken under förra vintern, och en ciderfabrik är under anläggning för att kunna tillgodogöra fallfrukt och osäljbara partier. Såväl frukt som blommor afyttras för det mesta i Göteborg och Kristiania, men gå äfven till Stockholm. Då vi genomgått anläggningarna och tagit plats på en soffa, börjades vår interview. » Tror direktörn på en framtid för den kvinnliga trädgårdsverksamheten? » » Ja, obetingadt! — De elever, som utgått härifrån, hafva alla erhållit anställningar eller börjat egen verksamhet med godt resultat. Men tyvärr, de duktigaste äro gifta, » sade hr Abelin med en ton, som skulle de stackars flickorna därigenom gått förlorade för mänskligheten. » Men arbeta ej de manliga eleverna bättre och punktligare? » » Nej, sådant är individuelt och tillhör ej könet. — En och annan fröken kommer hit i tanke att passera en sommar angenämt, och då blir det ej mycket bevändt med arbetet. Men de, som taga saken på allvar, visa sig mycket intresserade. » » Men sky de icke de gröfre göromålen? » » Icke alls! En och annan har gjort sin början med handskar på, men innan åtta dagar gått om, äro dessa vanligen bortkastade. Sådant reglerar sig själft.