Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Låter man nu verkställigheten bero på undersökningar, och dessas resultater med eller utan afsigt blifva stridiga, så låter det sid icke beräkna, om eller när Inrättnin O # gen kan komma i gang. — Sedan Vi nu anfört våra'anmärkningar emot Högloft. Utskottets ib län1 ande, utbedja vi oss slutligen, att i korthet få upptaga vår åsigt af saken i det hela, och hvad vi deruti tänka och önska: Att ålägga en viss del medborgare att emot fastställd lega skjutsa de öfriga, var och blir alltid en orättvisa, sorn althig kan göras liden. Enda botemedlet vore att upphäfva all denna skjutsning: skyldighet, och endast bibehålla kronoskjutsen; men för dennji utväg tyckas ej allmänheten vara beredd. jBesv. och Ekon. Utsn. Betänk andem 74.9 Att landtbruket o h d n enskilde lider af skjutstyngden är niedgifvet, och då nu iångskjntsen äfven blifvit legd på res rve-.och hållskjutsaren-, blir hans stillning sä myck t svårare. Vi kunna ej föreslå någon annan hjelp för honom, än skjutslegans förhöjning, till mindst 24 sk. milen, och en forvagnsinrättning till något lindrigare pnis, på det den sä mycket mera måtte bii anlitad. Intet skäl företer sig emot för,höjningen, och intet kan bestå emot den fråga: hvarföre skola en del medborgare b tungas förde öfrigas beqvämlighet och fördel? Forvagnsinrättningen på stora stråkvägen, i förening med postforingen och med de modifi ationer af medbrodren Longberg föreslagne äro, anse vi mycket verkställbar, och Statens bekostnad derå blifva väl använd. Må hända skulle månget Hållskjutslag sjelf hålla vagnar vid betraktande af de förmoner deraf vunnes. I allt fall kan saken exequeras utan undersökningar, som kunna bli långa och stridiga. Ett påbud, att förslaget skall verkställas, häfver betänkligheter, som annars alltid skola stå i vägen.
Fattigvården ordnades efter en förbättrad plan, hvars välgörande verkningar redan visat sig deruti, att tiggeriet inom staden upphört; att de behöfvande och skröpliga i mån af förmåga och behof fått arbete och full försörjning; samt att fattigvården nu kan göra gällande anspråken på sådane personers arbetsförmåga, som tillförene öfverlemnade sig åt lättja och utsväfningar samt betungade samhället med vården om deras familjer. Utgifterne för fattigvården, som sistlidet år stego till 10,190 R:dr Banko, anses nu för innevarande år erfordra ett vida lägre belopp. Sedligheten är i allmänhet god. Bränvins-utskänkning var under år 1855 tillåten på 5 ställen inom staden. Stadsskjutsen är upplåten på entreprenad. Sölvesborg, belägen vid en vik af Östersjön, nära Skånska gränsen, har i äldre tider varit af betydenhet, förföll i medlet af 17:de århundradet, då Danska Regeringen förflyttade både stapelstadsrätten och största delen af det förmögnare borgerskapet till Christianstad, i sådan vanmakt, att staden icke förmådde underhålla egen styrelse, utan lades under Carlshamn. Under sednare tider har staden småningom förkofrat sig, försågs med egen rådhusrätt år 1837, blef under de sista 5 åren uppflyttad från femte till fjerde klassen bland rikets städer och förunnades åter stapelstadsrätt. Folkmängden, som vid 1850 års slut utgjorde 1,459, har nu uppgått till 1,479, hvaraf Mantalsskrifne. Skaltfria. Handel idkas af 25 handlande. Hufvudartiklarne för stadens handel äro: skogseffékter, bränvin, spantnål och viktualier samt heck och tjära. Afsättningsorterne äro Stockholm och andra rikets sjöstäder samt Norrige; och ske befraktningarne hufvudsakligen på de handlandes egna fartyg. Handtverkerierne bedrifvas af 51 mästare, hvilkas rörelse inskränker sig till ortens behof och afsättning vid marknader. Staden har ett boktryckeri. 20 Till stadens hufvudsakliga näringsvägar bur jemväl räknas jordbruket, emedan staden äger 3^ mantal donerad jord, 'deraf numera 600 tunnland äro uppodlade till åker.
Underrätts dom gånge i verkställighet, ändå att deremot vädjas; vare dock den, som vunoit, skyldig att ställa borgen för hvad honom tiildömdt blifvit, der han det lyfta vill. 89 §. Vexelgäldenär ege begagna endatot sådane jåf eller invändningar, som äro 36 Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o 69. grundade på vexelns beskaffenhet och i sjelfva vexelrätten, eller till hvilka han kan vara befogad på grund af sitt omedelbara förhållande till käranden. 90 §. Beropar sig någon på utländsk lag eller sedvana och vill han, att afseende derå fästas skall; vare han skyldig att sin uppgift styrka, der den ej af vederpartcn medgifves. i4 Kap. Allmänna bestämmelser. 91 §. Vexelgäldenärer svaren, en för alla och alla för en, för sina förbindelser. Har någon å vexel-förbindelse tecknat borgen (aval); stånde ock han och den eller de, för hvilka han sådan förbindelse tecknat, i ansvarighet en för alla och alla för en. 92 §. Hvad i denna lag om dragen vexel stadgadt är, gälle äfven om vexel, som är ställd att af vexelgifvaren sjelf betalas å utgifnings-orten eller å annan ort (egen vexel, egen domicilierad vexel), dock med de undantag, som följa deraf, att utgifvare af sådan vexel, tillika ansvarar såsom godkännare, och att serskildt godkännande af sådan vexel ej erfordras. 93 §. Förekomma på vexel falska underskrifter eller underskrifter af personer, de der icke ega bindande aftal ingå; lände sådant ej till förändring i öfrige vexelgäldenärers ansvarighet, hvilkas underskrifter äro riktiga och hvilka äro berättigade att sådane aftal ingå. \ 94 §. Då förfallodag eller annan tid, som i denna lag bestämmes, skall räknas ef - Kongl. Majlis Dåd.
Stånden först gör sig fullt gällande, innan Utsk. föreslår förändringen, emedan i annat fall följden skulle blifva den, att, med ogillande af redactionsförändringen rör:de bestämda spannmålstullen, det gamla, oegentliga ordet ”landt-tull” komme att stå qvar, enär redaclionsförslaget i sin helhet ogillades. Detta är skälet, hvarföre jag önskat, att principen måtte blifva allmänt uttryckt genom återremiss till Utsk., innan redactionsförändringen framslälles. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag får äfven tillkän - Den 17 Juni e. m. 3ot förpligtad suppleant under nuvar. förhållanden torde blifva lika besvärlig, ja, mången gång, i följd af obekantskapen med den förutgående behandlingen af de ärender, som förekomma, besvärligare, än det ordinarie ledamotsskapet, hvadan det är föga sannolikt, att någon större benägenhet för emottagande af suppleantsplatser Lomme att visa sig, än den nu temligen ovanliga för emottagande af de ordinarie utsktsbefattningarna; dels att vid det förhållande, som hos de andra Stånden sällan eller aldrig, men hos R. o. Ad. ganska ofta inträffar, att nemi. ordinarie utsktsledamot i al-> lo från riksdagen afreser, svårigheten att erhålla lämpliga personer icke blott till ordinarie ledamöter, utan ock till suppleanter, komme att betydligen ökas, anser Utsk. dessa flerahanda olägenheter vid verkställigheten af ifrågavarande förslag hindra detsammas antagande. Och då Utsk. i öfrigt föreställer sig, att om det correctiv, som i R. o. Ad:s ordningsstadga finnes föreskrifvet emot utsktsledamöters försumlighet, nemi. af anmälan hos Ståndet samt derpå följande pliktfällning, vid alla tillfällen utan undseende begagnades, det af motionären åsyftade ändamålet derigenom skulle vinnas, har Utskottet icke ansett sig böra Hr Cederschjölds motion om val till suppleanter för R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. med sitt tillstyrkande understödja. Hvilket dock allt till H. R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlämnäs. Stockholm d. 11 Juni 1834.
11 :te punkten. Utskottets hemställan bifölls, utom i hvad densamma-rörde frågan om lönerna för Kongl. Fångvårdsstyrelsens Registrator, Kammarförvandt och Förste Revisor, hvilka löner Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets förslag i denna del, bestämde till det af Kongl. Majit föreslagna belopp, 2,300 R:dr för hvardera af ofvannämnda tjenstemän. 12:te—17:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 18:de punkten. Lades lill handlingarne. Utskottets hemställan under litt. a) bifölls och yttrandet under litt. b) lades till handlingarne. Utskottets hemställan bifölls, dock med lörbehåll om iakttagande af de förändringar i afseende ä FIufvu-1 titelns åtskilliga anslagsbelopp och slutsumma, som föranleddes af de beslut, Ridderskapet och Adeln dels redan fattat och dels komme alt fatta. Utskottets hemställan bifölls. 22:dra punkten. Återremitterades. 23:dje punkten. Utskottets hemställan bifölls. Dcu 4 Februari. Från Höglo fl.
Det har likväl den förtjensten att vid hvarje Riksdag framkomma med allt bättre och bättre förslag, och jag 108 Den 7 Mars. tror att förhållandet skulle blifva detsamma med Lag-beredningen. Att man med samma exempel kan bevisa motsatsen af en sak, det bar Gr. Sparre nyss ådagalagt. Hr Gr:n säger nemi.: »den som är initierad i förhållandena och fullkomligt vet hvarom lian skall lagstifta lian finner nog också ord derför.» En stund derefter säger Hr Gr:n, att Lag-beredningen som utgaf 173 i års lag icke gjorde annat än kodifierade, hvad några utmärkta personer förut uttänkt, nemi. Stjernhöök och Kålamb. Här är just fråga om att kodifiera, hvad som utmärkta män förut uppfunnit. Om, som sagdt är, det stora ändamålet kunde vinnas, att författningarne blefvo tydligare än hittills, och en mängd gamla författningar, sorn motsäga hvarandra, blefvo undanröjda, så anser jag det viii vara värdt den utgift man här ifrågasatt. Man har vidare sagt, att Hr Hjertås amendement lade hinder i vägen och att det förvillade frågan. Jag vet ingenting enklare än att Utsk., med afslag af detta amendement, tillstyrkt bifall till frågan i hufvudsaken. Erih. Åkerhjelm har antydt att motionären icke nog utvecklat sin afsigt. Nu har motionären utvecklat sin afsigt närmare än i sjelfva motionen, och då Frih. Åkerhjelm förklarat att han ansåg ändamålet nyttigt, godt och önskvärdt, om icke Hr Hjertås amendement lade hinder i vägen, så anser jag att Hr Frih. icke kan hafva någonting emot en återremiss, då Utsk. derigenom blir i tillfälle att undanrödja dessa hinder. Det är ur denna synpunkt som jag yrkar på återremiss, och upmanar Hr Dalman att med mig deruti instämma. Hr Dalman förklarade sig häri instämma. Gr. Björnstjerna: Förslaget har blifvit så grundligt granskadt af Gr. Sparre, att jag ej vidare dervid vill uppehålla mig. Jag önskar endast fästa upmärksamhet vid en omständighet likväl nog egen att icke böra förbigås.
Academier heslås och serskildt af förhållandet med Universitetet i Christiania, visat behofvet af tillök la anslag för Sveriges bägge Universitet, serdeles till förbättring i lärare-personalens svaga och i vissa fail äfven ojemnt fördelade aflöning; och har Professor Grubbe, i afseende på beloppet, tillstyrkt bifall lill hvad Stals-Secreteraren för Ecclesiastik-Ärenden, på sätt det vid Kongl. Ma.j:ts Nådiga Proposition bil agde Stats-Råds-Protocoll (pag. i3 o. f.) utvisar, i underdånighet föreslagit, eller ökad t årligt Anslag för Upsala Academie af . 19,877. och för Lunds Academie af ... 16,468. oberäknadt hvad, lill byggnader och anskaffningar, för en gång kunde erfordras. Och har, inom Borgare-Ståndet, Herr J. P. Borg, med anledning deraf, alt i nyss åberopade Stats-Råds-Protocoll ett serskildt anslag för en gång blifvit ifiågaställdt för Upsala Academie, men ej för Lunds, ehuru denna senare vore deraf i lika stort behof, och ulelemnandet således efter all sannolikhet vore ett misstag, föreslagit, att, om Rikets Ständer bevilja något understöd åt Universitetet i Upsala, ett motsvarande äfven måtte lemnäs åt det i Lund. Om Utskottet äfven måste medgifva, att det vid sista Riksdagen tills vidare anvisade, men nu till uppförande å Stat tillstyrkta Anslag för Universiteten och Tillämpnings-Skolorna gemensamt af tillsammans 18,000 Rdr icke är tillräckligt alt afhjelpa alla för Universiteten anmälde årliga behof, så kan Utskottet likväl, då Kongl. Maj:t, hvars Nådiga pröfning frågan om ökade anslag för Universiteten blifvit underställd, förklarat Sig icke vilja för det närvarande derom göra framställning, och då anledning således är att hoppas, det de väsendlligaste behofven kunna, genom en ändamålsenlig disposition, i det närmaste fyllas, icke till ofvanberörde motioner, i hvad de afse tillökade årliga anslag, tillstyrka bifall.
Så har det tillgått; Den 5 April f. m. 85 men ifrån den stund här väcktes det colossala förslaget, att ändra hela representationen, —ett förslag, sora Hr von Hartmansdorff, då han nyss hade ordet, kallade ett oerhördt förslag, hvarmed han troligen menade eli ovanligt förslag, ty att det icke nu är oerhördt, det vela vi, som hört ordas derom under 2:ne riksdagar, — då började man, säger jag, anse alla förändringar i grundlags-§§:ne, såsom ”oerhörda”. Emedlertid hafva vi nu detta oerhörda förslag och en Regeringsledamot har förklarat, att det icke kan falla. Nu finner man, att i samma mån, som ett sådant oerhördt förslag om en representationsförändring har kommit på bane, och ett sådant allmänt tänkesätt har blifvit ultaladt på det sätt, att det icke kan falla, i samma mån skulle nödvändigt striden om denna motionsrätt blifva ofantligt mycket varmare än förut. Nu talar man om att icke mera splittra opinionerna, och en talare näst före mig har, sedan han i början af sitt tal yttrat sig på ett sådant sätt, att jag skulle vilja kalla det för motsatsen emot en bok, som skrefs för en ålla å tio år sedan och som allmänt fick namn af 1’éloge de loui le monde, d. v. s. att Frih. Palmstjernas yttrande innehar en condamnalion de tont le monde, åtminstone af allt hvad R. St. i den frågan gjort, icke dess mindre, efter alt hafva afhört hvad två Stånd hade beslutat, funnit sig föranlåten att, för att icke splittra meningarne, förena sig med en annan ledamot.
Taft, kypert eller levantin och satin eller sidensarge, vare sig en~ färgadt eller genom olika färgadt silke, men ej genom väfnadssättet, skiftande, rutigt ell6r randigt. jilia andra slag, så väl släta, som genom väfnädssättet, olika färgadt silke, tryckning, pressning eller vattring faconerade. Anledningen dertill rar, att den nu gällande redaction, oansedt den för - Tior lill Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o t\5. 17 förklaring deröfver, som Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 20 Juim i83i meddelal, vid efterlefnadeu mött stora svårigheter, då fråga uppstått om hvilka slag af så beskaffade väfnader borde till ena eller andra classen hänföras och således vara lill införsel förbudna eller tillåtna, emedan skillnaden berodde på bedömande, huruvida tyget vore väfdt på enkel eller annan stol, hvartill fordrades en specielare kännedom om sjelfva tillverkningssättet, än som kunde begäras af de trafikerande eller verkställande. Genom votering inom Utskottet, har den af Tull-Comiteen föreslagne redaction, ehuru uppgjord med biträde af sakkunnige fast ointeresserade personer, blifvit förkastad och den gamla bibehållen. I ovisshet, huruvida Kongl. Maj:t i Nåder godkänner förslaget om tillåten införsel af alla slags väfnader, i hvilken händelse redaclions-tvisten förfaller, förnyar jag mitt yrkande, att den af Tull-Comileen föreslagne redaction må antagas såsom verkställbar vid urskiljandet af hvilka slags sidenväfnader må vara förbudne eller tillåtne tili införsel, i synnerhet som Tull-Comileen dermed förenat förbindelse för Kongl. General-TullStyreisen, alt meddela alla Tullkamrar profver på de serskilda slag af sidentyg, som må hänföras lill ena eller andra classen afdetvänne, som Comiteens förslag upptager.
Uti. N;o jjr. sadane förrättningar i frerlslid, Ijvilka afsa utförandet af något för fäderneslandet gagneligt företag, någon pröfningsrätt icke tillkomma Rikets Höglofl. Ständer i frågor, som rörde krigsfolkets användande, på salt Konungen i öfverensstämmelse med KneckteContracten funne för Riket nyttigast, samt fördenskull afstyrkt inotionerne i frågan om arbetscoaunenderingars upphörande. Det lage nemi., efter Herr Grefvens tanka, i öppen dag, att omförmälde Grundlags stadgande, i 14 §. Regeringslorxnen, afser endast Konungens höga rätt, att föra befälet öfver krigsmagten, men icke någon dermed lörenad rättighet, alt lata försätta den i dagsverkstillstånd till enskilda Bolags eller Personers fordel, efter godtfinnande, hvaremot de voro betryggade genom Rotehåliares Contract med Kronan, innehållande, alt Soldaterne icke kunde lagligen commenderas på andra arbeten, än Kronans och dessemellan vöre förbundne till arbete hos Rotehållarne, hvilket ytterligare bekräftades i Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär 1706, 70 §., af innehåll: ”Ingen uppbådning af Soldaten får ske till enskildt arbete, enskilde personer till nytta, helst sådant i förra Resolutioner är uttryckligen förbjudet, utan ankommer det i slika händelser på beting och öfverenskomtnelser, allmogen och vederbörande emellan hvarförutan omsorgen att inakrän - 8 Allm. Besv. o. Otc. Utsi. Uti. N:o 171, ka indelta Soldatens arbetsskyldighet visade sig i stadgandet i Kongl, Resolutionen på Allmogens Besvär 1756, §. i5, att nemi. ''soldater vid indelta Infanterierne kunna icke förskonas för arbete vid fästningsbyggnaderne; dock vill Kongl. Maj:t, til! någon lisa lör Allmogen , i
En fullkomlig näringsfrihet, lossad från allt skråtvång, är ock en sak, bidragande till mera lättad lefnadsförtjenst, hvatföre jag i allt hvad det vidkommer, förenar mig med de Herrar som derom redan väckt motioner. Detta mitt vördsamma anförande, hvilket med åsigter i olika ämnen likväl hafva samma syftning torde få åtfölja, de i desse afseenden, förr inlemnade memorialer och yttran* den, till Statsoch OeconomieUtskotten. Den 21 Februarii, N.O 20. Grefve Gyllenborg, Johan Henning; Vid sista Riksdag har jag på då anförde grunder, tillstyrkt det Konungens Befallningshafvande borde föreskri'vas, att med undanH tag af sådane kungörelser, sorn angå tillkännagifvande af auctioner, efterlysningar efter förrymde personer m. m. till JustitiaeCanzleren och JustitiseOmbud-mannen hvarje månad insända ett exemplar af alla öfrige ( utgående kungörelser sorn rön allmänna och enskiltea rättigheter och skyldigheter, i ändamål, att de samma måge af JustitiacCanzelleren och Justitieombudsmannen granskas. Deröfver hafva I Lagutskottet delade meningar uppstått, sorn föranledt till framställning af tvenne alternativer i Betänkandet af den r4 Maji i8»8, det ena till bifall, det andra till afs*ag, af min motion, hvilken sedermera genom RiksStåndens pluralitet, blef afslaget, men, som jag nu, i afseende på frågans betydlighet och de af Lagutskottet sista Riksdag anlörde skäl, anser mig icke sakna anledning, att Riksens StänJ ders pröfning åter underställa, med förklarad de, att denna motion icke är föranledd af någon serskild händelse, eller erh-ndran vid någon af Konungens Befallningshafvandes åtgärder, hvilkas lagenliga behandling af ärender, jag visserligen icke betviflar, ut,n blott af den allmänna nytta mig synes kunna blifva en följd af bifall, tHf förslaget.
Jag är ingalunda den, sorn i mitt anförande icke lemont afseende å den nödvändiga omständigheten, att förebygga R. St:s möjliga nedsättning af det anslag, som nu kunde lemnäs, ehuru jag öfverlemnat bästa sältet åt dem, som häruti hafva bättre jusjgter än jag. Frih. Cederström: Det är i anledn. af Frih. Sprengtporten yttrande, jag hegärde ordet. Han har kastat på mig den tanken, som jag ej skulle vara för att jemna skatterna och förvandla dem till bevillning, så vidt möjligt vöre. Jag hänvjsar Frilen till den af mig väckta motion vid 1828 års riksdag, och hvilken jag förnyade vid den påföljande riksdagen; och den kan öfvertyga honom om motsatsen Han lärer dervid finna, att sådant skett med iakttagande af fullkomlig rättvisa, så att hvar och en, som skall erhålla lindring, betalar lill den, som kommer att erlägga en högre skatt, ett capital, motsvarande denna ökade tunga. På sådant sätt kan, utan rubbning i enskild rätt, det rättsförhållande inträda, hvarigenom man, i mån af inkomst, bidrager till statsbehofven, och att icke det lilla hemmanet kommer att betala större skatt än det stora. Dessa olägenheter äro icke af beskaffenhet att kunna, genom efterskänkande af jordeboksräntan eller hvad annat som helst, tillåta någon jemnare fördelning. Obilligheten står qvar, och den partiella orättvisan öfverflyttas på dem, som skola fylla de nya statsbidragen. Frih. Sprengtporten och StatsUtsk:s ledamöter i allmänhet, som önska lindring, vill jag gerna Den g Maj e. ra. nicka handen till biträde, endast alt rättvisa sker, och att Statens rätt måtte gå framom den enskildes. Man har åberopat som grundsats för detta betänk, det besynnerliga förhållande, att vid 1828 års riksdag ett Statsrådets protocoll åtföljde, som tillstyrkte ett annat beslut än Konungens. Detta var till den grad besynnerligt, att det aldrig bort nämnas. Emedlertid har man derifrån velat draga den slutsats, att ifrån detta förhållande härleder sig den splittring i sinnena, som man påstår finnas hos nationen.
Utskottet yttrar nemligen härom, att, då hvarken förhöjning eller minskning uti skatternas belopp lärer afses utan endast en förändring uti räntepersedlarnes mängd eller deras utbyte emot kontanta penningar i stället för deras leverering in natura, så skulle denna förenkling ej kunna komma att i någon väsendtlig mån verka till rubbning af statsinkomsternas beräkning i det hela, ehuru den måhända skulle föranleda en eller annan summas öfverföring ifrån en till annan inkomst-titel, men förbiser dervid först och främst att verkligen flera motioner blifvit väckta om skatters upphäfvande eller afskaffande, hvarom mera här nedan, och för det andra att skatternas höjning eller minskning ej är det enda, sorn kan inverka på beräkningen af deras belopp, utan att denna beräknings resultater nödvändigtvis äfven mäste vara beroende af de grunder, hvilka för Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 27 densamma blifvit fastställda eller antagna, och uti hvilka hvarje förändring mäste inverka på heloppet. Sistnämnda förhållande inträlfar, så snart en öfverflyttning sker från den indclda andelen af den ordinarie räntan och kronobonden till den Kronan behållna. Den sednare, eller den kronan behållna andelen, beräknas nämligen efter medium af hvad den under tio föregående år utgjort, d. v. s. så nära det verkliga förhållandet som möjligt, och den förra deremot efter ett förslagsvis uppg jordt markegångsvärde, vida under dess verkliga belopp. Uti detta värde behöfver likväl, så länge indelningarne qvarstå orubbade, aldrig någon förändring vidtagas, enär hela det indelda beloppet förekommer så väl bland utgifterne som inkomsterne och en uti bådadera till följd af olika varuvärden uppkommande förhöjning eller förminskning ej det ringåste inverkar på Riksslaten. Men dä, pä sätt uti motionerna om beskattnings-väsendets förenkling blifvit föreslaget, indelda räntor och kronotionde indragas och ersättas med kontanta statsanslag, inträffar ett motsatt förhållande, ty ersättningarne mäste naturligtvis beräknas och i Riksstat uppföras till det belopp, de indelda anslagen i verkligheten utgjort och ej till det belopp, hvartill de i den föregående Riksstaten finnas upptagne.