Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Tänk, Gustaf», sa jag sakta och tog hårdt hans hand i min, »tänk, om det vore en af våra egna!» »Fy fan!» sa Gustaf. I detsamma gjorde hon en ansträngning och lyckades att sparka sin meddansare på näsan. Publiken applåderade ursinnigt, men då reste jag mig upp. »Det förefaller mig», sa jag så lugnt jag förmådde, fast jag hörde, hur rösten darrade, »som om det här inte vore syn för mödrar och fäder och knappt borde vara det för bröder och söner häller, men hvar och en dömmer i sitt. Vi väntar dig utanför, Villy.» Därmed tog jag Gustafs arm och gick mot dörren. Det blef skratt och hyssjningar bakom oss, men så ropade en stark röst: »Tyst!» Och hvem reste sig upp och följde oss med raglande steg genom salen, om inte den svarta. Han öppnade dörren och bugade sig så djupt han kunde, när vi gick igenom. Ögonen var fuktiga – Villy påstår, att det var af punsch, men jag håller mig vid, att det var af en bättre vätska – men så skrek han: »Åt fanders med all sentimentalitet!» och återvände med ett skallande skratt till sina kamrater. När Gustaf och jag väl var ute i det fria, drog vi omedvetet in en hel massa frisk luft – men sedan kände jag på slappheten i Gustafs arm, att han började bli förargad – inte på henne därinne – men på mig, som fört honom därifrån. Vi satte oss på en bänk. Jag skulle inte ha kunnat säga ett ord, om det så gällt alldrig det. Tårarna stod och pockade i halsen, och hjärtat slog så hårdt, att det knakade i klädningslifvet. Efter en liten stund kom Villy. Han var mycket röd, gick med hastiga steg och såg förargad ut. »Här är väskan och schalen», sa han kort, »som tant Lova inte hade tid att ta med sig.» »Tack min gosse», sa jag. Hjärtklappningen gaf med sig, och jag kände, att jag började få bugt med mig själf igen. »Jag ska säga, tant Lovisa», sa Villy och började promenera fram och åter, »att det är förbannadt obehagligt det här. Först att bli utskrattad af en hel salong och sedan kanske komma i tidningarna med både namn och allt.
A 130 E. 329. U. 373. 417. — reorganisation, angående utarbetande af fullständiga förslag till inrättande af nva förvaltningsverk i nuvarande Kollegiers och styrelsers ställe, samt. framstäldt förslag till Kongl. Krigs-Kollegii oinbildning till th Armée-förvaltning jemte förslag till aflöningsstat åt densamma. II. 253, 526- R. 527. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 71. — Se äfven Arméen och Statens Embetsverk; Förvaltningen af Sjöärenderna. Engelblom, (larl, Lagmannen oell Lands Sekreteraren, angående eftergift af honom ådömdt ersättnings-ansvar för kronans förlust i följd af Lans-bokhållaren Caspar Långlots bedrägliga förhållande. III. 44. R. 55 VII. B. 221, 310, 380. A. 381 VIII. E. 197. Enskilda Banker, angående lagstiftning för. Se Banker. En-per-inille-afgiften. Se Wadstena Krigsmanshus Kassa. finström, Anders, Kornett och Fanjunkare vid kroiioarbets-corpsen, angående rättighet lör honom alt erhålla pension å Rikets Allin. Indragiiingsstat. Entreprenad-auktioner för statens räkning, om nya förskrifters meddelande rörande tiden lör utlysande och anställande af. Ericson, Nils, yttrande. V. 580. Eskilstuna kanals anläggning, om utbetalning under nr 1858 af återstoden utaf anslaget för. Eskilstuna Kungsladugård, angående öfverlåtelse af en denna tillhörig tomt åt fabriksidkare!) Theophron Munktell för utvidgande t — E — Si af hans mekaniska verkstad, samt af en del af berörde kungsladugårds jord, jemte annan kronomark, åt staden Eskilstuna. ^ III. 315. II. 321. V. B. 415. A. 576 E. 638.
”Det är visadt exempel, att en exportör blifvit af gillet lagsökl för 1,2.45 r:dr 11 sk. b:co i frakt för plankor, sorn han utfört under året, utan att begagna hemförare-båtar, och att lian., efter träffad förening, måst erlägga 3oo r:dr af hvad sålunda blifvit fordradt, äfvensom att en annan handlande, som begagnat berörde båtar, måst, för lossning fiån ett fartyg af 102 lästers dräglighet, betala 294 r:dr 16 sk. b:co, då denna lossning skall kunnat skett för 100 r:dr, om godsets landsättning varit fri.” Jag vill tro, att dessa, i Utsk:s betänk, uppgifna, icke vederlagda fiicla, torde vara klara bevis nog, alt detta förhållande är af beskaffenhet att fordra en undersökning. Hr Westfelt, Nils: Inom Utsk. var den lanken p111 - ralitetens, att en rättelse var behöflig. Frih. Cederström har ganska riktigt upptagit de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande alt en undersökning måtte ske, och anroärkningarne emot båtförare-gillets förfaranden voro inom Utsk. så talrika, alt Utsk. fann sig nödsakadt föreslå Ständerna att hos Konungen anhålla att undersökning i frågan måtte anstallas. Jag tillstyrker bifall lill Utsk:s betänkande. Hr Ed en hjelm: Som jag hört att BorgareSt., hvilket denna fråga naturligen mäste synnerligast röra, bifallit det första betänk, och lagt detta sednare till handlingarna, så ser jag ej hvad de andra Stånden kunna hafva för intresse utaf att detta betänk, bifalles. Hr von Hartmansdorff: Jag har äfven sett de anmärknlr, som finnas upptagna i Utskts betänk. ang:de missbruken af delta gilles rättigheter. Men om de äro så betydliga sorn Frih. Cederström påstår, så förundrar det mig, att Utsk. i sitt första betänk, ansett saken böra förfalla, eller rättare sagdi, det bör ieke förundra någon, att Utsk.
U. — Ridderskapets och Adelns Protocolls Utdrag i målet. E. — Expedition i målet. A. Actier, f. d. Konungen förut tillhörige, angående. VI. B. 178. A. 189. P. U. 191* Adeliga Jungfru-Stift; se Jungfru Stift. Adelsman, angående Bouppteckning efter, som inom Stad vunnit Burskap och Borgare-rätt. III. IV. A. 70. P. U. 117- Adlerbelhs, Jacob, yttranden. III. 285. Adlercreutz, Carl Johan, Grefve-introduction för, I. 5p. Adlercreutz’s, Carl Johan, Grefve, Excellence, yttrande. II. 38o. Adlerheims, Pehr, yttranden. I. 56. i53. II. i58. Adierstams, Johan Patrik, yttranden. P. U. 1170. E. 1348. •— till Konungen och Kronprinsen för att fästa uppmärksamheten på Rikets oeconomiska ställning. V. 1117. AflÖningen, angående, för Riks-Ståndens och deras Utskotts Canzlier samt Vaktbetjening. II. 162. P. U. 748. III. U. 242. E. 267. IV. B. 253. A. 369. P. U. 190. Afskrifning, angående, af en summa som af Stats-Verket blifvit Riksgälds-Contoiret ersatt. V. E. 1270. — angående, af Stats-Verkets skuld till Banken. II. 535. V. B. i33. A. 281. P. U. 285. Afsägelser och ledigheter inom Bänkmännen: I. 74°* IV. 253. — inom Electorerne. I. Akademien för de Fria Konsterne, om tillökning i anslaget för. V. B. 111. Å. 236. P. U. 1264. Akademierne, angående Bevillnings-Taxeringssättet för. V. 732.
Till följd af hvad Utskotten ofvan antydt, torde en dylik anmärkning icke kunna med log framställas, vid närmare begrundande af de citerade §§:s innehåll; Och hvad Peter Gabrielssons ifrågavarande framställning i öfrigt beträffar, få Utskotten erinra, att stadgandet i 7 §:s 4 morn., likasom det i 2 morn., tillkommit i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sisthållna riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet uttryckta önskan, hvilken omständighet Utskotten anse innebära tillräckligt skäl till den vördsamma hemställan, att Peter Gabrielssons motion i denna del må lemnäs titan bifall. 10 §. Af Herr Kontraktsprosten Runsten: (4:de punkten) att med hela denna §;s uteleinnande, all omsorg om behöflige fattigmedels anskaffande och utdelning måtte varda åt kommunerna sjelfva återlemnad, att såsom en kyrklig angelägenhet ombestyras, på sätt de sjelfva finna tjenligast; 8 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande., Ns 20. af Riksdagsfullmäktige!) Anders Andersson från Wermlands Ian: att mom. 1 af berörda §. matte erhålla följande, förändrade lydelse: -Om af kastningen af fattigvården tillhöriga fastigheter oell kapitaler, jemte inkomster of sterbhusafgifter, böter, kollektör, frivilliga gåfvor oell andra sådana bidrag, icke äro för fattigvårdsbehnfvet tillräckliga, "skall, till fyllande af bristen först erläggas en afgift för äret. af högst åtta skillingar för mansoch fern skillingar banko för qvinsperson, sorn är mantalsskrifven och fyllt 18 år; dock må för den, sorn befinner sig i särdeles knappa omständigheter, eftergift häraf kunna af fattigvårds-styrelsen beviljas.
Hemligt har jag bedt grefvinnan att utverka konungens förbud mot penningarnas skickande ... Därmed jämt! Med mina landsmän är jag hit kommen, och hos dem vill jag ock stanna, efter det icke blef oss civile förunnadt att få en kula. Bredenberg log åt den gamle excellensens hetta men böjde sitt hufvud och blef stående bredvid bänken. – Det sägs att tsaren ämnar föra ers excellens till hårdt fängelse i Schlüsselburg, och vid nära sjuttio år är kroppen ett skört käril ... Innerligen ber jag i min enfald, vänd om till det hem, dit allt vårt hjärta trängtar, om än smädelser böja oss till jorden. Lägg inte den outplånliga skammen öfver oss, att den man som stått två af våra största konungar närmast, omkommer i hunger och trasor, landsflyktig och oförsonad med sitt folk! Piper famlade utefter kojans vägg. – Böj han sin panna inför altaret och inte inför människors afdankade storheter! Men blir han mig när, då förlossningen stundar, så se till att stoftet blir bäddadt på kryddor eller på salt och kan föras till hemmet. Mina dagar äro snart räknade. Har jag hos två herrar tjänat de svenske, må jag då ock till det sista i ödmjukhet tjäna, där de nu ha sina olyckligaste söner. När Bredenberg med bekymradt sinne drog sig tillbaka, kom från det närbelägna senatshuset en flock svenska officerare i fårskinnspälsar och kappor. Framför dem gick i brun mantel drabantpredikanten Nordberg, lätt igenkännelig på sin resliga växt. De skulle utväxlas och hemsändas, och deras tiggarekram låg redan hoplastadt bland mjölsäckarna på en pråm vid flodstranden. Uppe på fästningsvallen tystnade slamret af kedjorna, och de svenska arbetsfångarna sträckte sig öfver skottkärrorna och sågo efter sina hemvändande landsmän. Snart begynte dock hjulen åter att gnissla och hackorna att klinga. Det var de ringa och namnlösa, de lefvande döda, som ingenting visste om de sina och som aldrig skulle bulta på stugdörren men stanna och försmäkta och dag efter dag bygga på den främmande staden.
Vi hafva deruppå t. ex. erfarenhet af förhållandet med smör, som bestämdt i silfvervärde och jemförelsevis med t. ex. spannmål, har stigit mot hvad det var för 100 år sedan, och det vore icke svårt att finna i upgifterna öfver de serskilda persedlarna, alt, åtminstone hvad åtskilliga af dem beträffar, om det pä något sätt väger mot Statsverket på ena sidan så väger det deremot för Statsverket på den andra. Hr Printzensköld säger vidare, hvad menas med småpersedlar? Jag kan icke finna det vara obestämdt i hufvudräntorna, enär å pagina 6 i Utsk:s betänk, står omnämndt i Konungens propos.: ”Att ifrågavar. hufvudräntor för hela riket, lämpligen skulle kunna efter olika förhållanden inom serskilda orter bestämmas endast lill Spannmål, Dagsverken, Smör, Hö, Kol, Ved, Kött, Fläsk, Tackjern samt 20* 308 1) e n 5 Juli f. m. Strömming och Lax”, således 11 persedlar. Hufvudräntorna äro sålunda upräknade och de öfriga skulle vara att anse som småperlar. Att bibehålla, såsom nu är förhållandet, denna mängd af småpersedlar, det är enl. min tanke icke öfverensstämmande med begreppet om skatter. Man ser t. ex. i Stockholms län en persedelränta, som kallas Hare, är del en skattepersedel för Statsverket? Bandstakar i Upsala län, Brotiljor i Södermanland till 38 sk. 4 rst. uti hela länet, Löf och Grått Papper jemväl i Nyköpings län, Koljor till 12 sk:s summa uti Bohus län, Hampgarn i Jönköpings län till ett belopp af 7 sk.; detta äro räntor, som förefaller hvar och en löjliga. Det är verkligen tid på att ändra sådana förhållanden, som vid en granskning icke kunna innebära annat än en verklig löjlighet. Att debitera en hemmansegare för delar af Ägg och Höns, finner jag vara af så märkvärdig beskaffenhet, alt det är för underligt, alt man år 1851 vill bestrida behofvet af rättelse derutinnan.
Utlåtande N:o 7. 5 af hvad här ofvan är nämndt, de i dessa §§ intagna ord: “eller, på sätt i § 19 föreskrifves, å postkontor aflemnade“, böra, på sätt Ridderskapet och Adeln jemväl erinrat, ur författningen uteslutas. § *23 (*20 i förslaget). Med afstyrkande af väckt motion hade Utskottet, i fråga om rättigheten att, då tillverkningen ej uppgår till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, återbekomma någon del deraf, hemställt, att nuvarande stadgande: “och (må) återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan, enligt § 4, får ske“, måtte bibehållas. Berörda hemställan har blifvit bifallen endast af Preste-Ståndet, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet uteslutit nyssomförmälda stadgande, och Borgare-Ståndet återremitterat jemväl denna §. Anledningen till Utskottets hemställan var den, att Utskottet, som under § 4 föreslagit, att det minsta tillverkningsbelopp på dygn, för hvilket anmälan finge ske, skulle bestämmas till 200 i stället för 300 kannor, till följd deraf ansett någon vidare eftergift icke böra ifrågakomma. Då emellertid, på sätt ofvan är nämndt, minimibeloppet nu blifvit bestämdt till 300 kannor, tinner Utskottet, jemväl i betraktande deraf, att öfver skotts tillverkning öfver det fastställda maximum är mcdgifven, fullt konseqvent att, vid undertillverkning under minimum, derför erlagda afgift må återbekommas.
Vid ofvan nämnda nyårsuppvaktning hörde den, som nedskrifver detta, och för hvilken fru Björkman dittills varit okänd, IDUN 350 1897 Den, som talar mycket, kan ej alltid tala väl. ' under samtal med två personer den ene om henne fälla ett omdöme, som bättre än något annat är ägnadt att känneteckna hennes uppfattning af kvinnans kallelse, att klargöra hennes lifsåskådning och angifva den innersta grunden för hela hennes lifsverksamhet. Också hvilade detta omdöme på en noggrann kännedom o m såväl hennes tänkesätt som hennes göranden och låtanden under en lång följd af år. Han sade: » Hon är hemmets sol. » Ja, det är just i hemmet som fru Björkman har all sin varelse. Hon är där solen, som både lyser och värmer; strålarne äro mängda ej blott af den fint bildade intelligensens klara ljus, utan ock af kärlekens värmande glöd. Men solens strålar gå långt bortom sin källa, de gå här från hemmet äfven ut öfver samhället och sprida välsignelsebringande verkningar i vida kretsar. Fru Björkman har behof af att efter sitt sinne verka äfven utåt. Den hemmets lycka, hon själf känner, vill hon att äfven andra skola få känna; den hemmets trefnad, hon själf förstår att bereda, vill hon att äfven andra skola bibringas förmåga att bereda. Med den framskjutna ställning, som landshöfdingens maka alltid ' intager i residensstaden, kunde fru Björkman ej undgå att i Gefle snarast möjligt blifva tilldelad sådana förtroendeuppdrag såsom ordförandeskap i styrelsen för Gefle fruntimmersförening, ledamotskap i styrelsen för Gefle skollofskolonier m. fl. Det är dock visst, att dessa uppdrag mottog och sköter hon icke blott pliktskyldigast, utan m e d sitt goda hjärtelags hela hängifvenhet. Särskildt betecknande för fru Björkmans böjelser och skaplynne äro de fall, hvari hon själf tagit initiativ eller ledning. Man skall finna, att det då företrädesvis afser sådana företag, hvarigenom kvinnan af folket sättes i tillfälle att utbildas för hemlifvet och verksamheten i hemmet. Bland vittnesbörd härom må i främsta rummet framhållas Gefle hushållsskola till bildande af tjänarinnor.
Den innovation, sorn här blifvit föreslagen, att färsk fisk skulle beläggas med införseltull, har jag, såsom min reservation utvisar, icke biträd t, och får således föreslå afslag-å denna punkt, synnerligast som jag tror, att ingen tulltaxa i något land har ett dylikt stadgande. När man besinnar, huru svår transporten är af färsk fisk, torde man lätt finna obilligheten af Utsk:s förslag, särdeles om man derjemte tager i betraktande, att varan utgör ett födoämne för alla samhällsclasser, och att den aldrig kan behandlas som handelsvara. Jag anser således artikeln böra, såsom hittills, vara fri från tull, desto hellre som Utsk. gjort det tillägg, att tull endast borde erläggas, då varan införes af utrikes man, hvaraf följden skulle blifva, att den i allt fall blefve tullfri blott genom omlastning i öppna sjön. Frih. Rantzou: Jag har i Utsk. delat Gr. v. Fersens åsigt, och tillstyrker afslag å Utsk:s betänk, i förevar, punkt. Utsk:s yttrande, rör:de tull å färsk fisk afslogs, i följd hvaraf den skulle vara tullfri så till insom utförsel. Sill, all annan. Gr. Posse: Om 4° sk. tull å sill, såsom Tullcommitle'en föreslagit, kunde åstadkomma en förhöjning i priset på denna nödvändighetsvara, skulle jag ej vilja tillstyrka en sådan tullbestämmelse. Men då sill från Norrige får införas mot half tull, och tillökningen således blott utgör 4 sk. på tunnan, drager jag ej i betänk, att tillstyrka antagande af Tullcommitte'ens förslag, särdeles som denna obetydliga förhöjning ändock verkar till en betydlig ökning i tullintraderna. Hr Stuart: Jag medgifver, att en förhöjning af 8 sk. i tullafgiften för en tunna sill kan anses alltför obetydligt influera på denna varas allm. försäljningspris; men jag anser i allmänhet betänkligt att öka tullafgifterna för nödvändighetsvaror, och tror derföre, att nu gällande tullbestämmelse i afseende på sill bör, på sätt Utsk. föreslagit, bibehållas oförändrad.
Reglementariska för en lag af denna beskaffenhet. Men innan det blifvit nogare utredt hvad som hörer till Regeringssättets hufvudgrunder, och hvad som kan, utan skada, derifrån afsöndras, tror jag det är bättre tåla ofullkomligheterna än tillvägabringa några, till sin hela omfattning ej beräknade förändringar. Slutligen återstår mig endast den önskan, att den värde Författaren, oaktadt olikheten i vårt satt att se vissa ämnen, behagade vara öfvertygad att jag altid skall med nöje göra rättvisa åt dess snille och insigter. Lades på bordet. Föredrogs ett af Förste Expeditions-Secreteraren Herr Pehr af Forsselles ingifvet Memorial af den 1 Augusti, med förslag att Justitia1 Ombudsmans-Embetet, uppå anförde skäl, måtte varda afskaffadt. Lades på bordet, för att att afgöras i sammanhang med den af Grefve Löwenhjelm i lika ändamål väckte1 fråga. Utskottet åtskildes Kl. ty 2. In fidem Aug. von Hartmansdorff. 1 Dessa båda meningar, liksom af Forselles’ memorial återfinnas i C. U. M. 1810—1815, sid. 633 ff. 376 Bilaga till protokollet den 7 aug. 1812 Regeringsrådet Hallenstjernas anförande.1 Då Höglofl. Constitutions Utskottet ieke behagat uptaga och låta under öfverläggning komma hvad jag så väl i mit Memorial af d. 4 förl. månad som i mit svar på Tit. Silf v er stolpes yttrande deröfver til Utskottets pröfning upgifvit, är jag nödsakad återföra Utskottets upmärksamhet derå. Jag har tagit til grund för mit förslag den olikhet som blifvit införd i adelsståndet genom 3 mom. af 37 § i Reg. formen, en olikhet den allmänna opinionen icke gillar och som icke bör gillas, då alla medlemmar i et riks stånd böra njuta enahanda rättigheter.
Revisorerne tillstyrkt för spanmålen i slottsmagasinet och statsverkets å metallvågen befintliga bergseffekter; blifvande derigenom nämnde böcker så fullständiga som skäligen kan önskas: och hemställer i underdånighet Stats-kontoret, att frågan om särskild hufvudbok, hvarmed äfven blefve förenade kostnader för statsverket, måtte, efter hvad i målet förekommit och utredt blifvit, i stället för att uppskjutas, helt och hållet få förfalla, helst någon sådan, som länder till verkligt gagn för det allmänna, ändå aldrig kan upprättas, utan rikslmfvudboken, hvars afslutning numera sker efter års förlopp, är och förblifver den enda säkra och till efterrättelse ländande räkenskapen, och som tillförlitligt visar Stats-kontorets och drätselverkets ställning. Att Revisorerne funnit de nyss omförmälda memorialböckerna för åren 185(1 och 1851 med ordning och redighet förda, utgör en tillfredsställelse för Statskontoret och påkallar icke något vidare yttrande. Frågan om vissa förslagsanslags otillräcklighet och behofvet af tillökning deruti blifver föremål för Rikets nu församlade Ständers pröfning och torde böra förbigås af Stats-kontoret, som vid Revisorernes yttrande icke har något att i underdånighet tillägga. Lika med Revisorerne, får detta verk i underdånighet hemställa, att afskrifning måtte fä ske af 56 Rdr 25 sk. 9 rst., utgörande besparingsmedel, sorn vid afslutning af 1840 års rikshufvudbok blifvit hufvudtitlarne för litet godtgjorda och derigenom oriktigt tillkommit statsverkets grundfond. Revisionsberättelsens 3 §, om en godtgjord brist å 4:de hufvudtiteln, föranleder icke till något utlåtande från Stats-kontorets sida.
: För en mans arbetsriiin liar inan en lielig vördnad. Men dottern eller systern, soiii arbetar lienima, far visa sig inycket stram för att icke oiippliörligeii störas af visiter eller fb svara ' p5 de mest obetydliga frkgor. Och till cleii eiisaiiima kviniiau, som sjalf öppii (zr sin clörr, nar det iingex, springa de sysslo-] .ösa utan försyn iiiiclt p i förniiddagen. Man ar db saker p&amp; att traffa henne lieniina, och livad gör dett: att limii pratar .bort .en stiiiid? Det $ii. lieiiiie bara goclt - och hon kali iii återtaga arbetet sedan. Ellei:. snarare: inaii ar icke van ricl att reflektera alls öfrer, att man -. 56; bör tanka tv&amp; ginger, iiiiiaii niaii ger sig till a t t störa er1 kvinna i heiines arbete. (Hiirvicllag begis en diibbel orittvisa; ty skiille det ges iiiidantag friii deii enkla psykologiska regeln, a t t clet fordras sainh d nppmiirksainhet för a t t kunna arbeta med sainmaiiliang och fart, skiille detta iiiidaiitag val icke galla det svagare könet?) Ibland kan det ena besöket afliisa det iindra och hela ens enda, dyrbara, obriitiia arbetsförmiddag plottras bort med att lyssiin. till areiiden, som likn g2ir~n kzmnat cdriittas skr {ftligt. 1 Loiidon gör iiiaii j11 detta allmänt. Det faller ingen in att dar söka hraraiidra för s W m t soni bref kan meddela.
Polates-planterandet fortgår med lika ihärdighet och synes vara i tilltagande, hvilket kan tillskrifvas de i sednare åren å mångfalldiga ställen inrättade ängoch konst-brännerier, hvarvid tillverkas en nära oerhörd qvantitet bränvin, i synnerhet vid de trakter hvarest tillgång på eldbrand är meia ymnig. Denna hantering har i allmänhet ansetts lönande och den fabriksmässiga tillverkningen undanröjdt många af husbehofspannorne, hvilka icke anses kunna tälla med de förra. På det egentliga slättlandet återstår föga jord att odla; men i skogstrakten och der belägna större egendomar hafva nya odlingar i större skala 6 fortgått. Ibland dessa egendomar må nämnas Marsvinsholm, Gedsholmen Tjutegården, Zireköpinke, Svaluf, Axelvold, Börringe, Rögla, Öfveds Kloster och Södertow, och hvilka odlingar, efter jordmånens mer eller mindre goda Beskffenhet, lemnat ägarne nöjaktig afkastning. Desse, så väl som de odlingar, hvilka till oräknelig mängd skett hos bönder och å mindre egendomar, hafva tillkommit genom jordinnehafvarnes enskilta bekostnad och å lieie ställen medelst aftappningar af kärr och uppbrytning af förut oländig mark. Förbättrade modeller af åkerredskap af alla slag hafva blifvit kringspridde dels ifrån jordbruks-institutet och dels ifrån andra ställen inom Länet, hvarest fabriker för åkerbruks-redskap, blifvit inrättade, De flere utlänningar, särdeles Tyskar, som inkommit i Länet i egenskap af jordägare, egendomsförvaltare eller arrendatorer hafva äfven i någon roan bidragit till jordbrukets förbättring och framvisat åtskillige nya gagneliga åkerbruksredskaper. Om beloppet af den spannemål och det brännvin som uppköpes å och utskeppas från fiskelägen saknas närmare besked; men enligt uppgifter från tullkamrarne inom Länet äro från städernes hamnar och Trelleborgs köping under sitförflutne fem åren utskeppade: Till inrikes orter: 218,587 tunnor spannemål 184,418 dito 240,937 dito 218,487 dito 172,165 dito.