Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då TJlskm säga, att föreskrifterna uti föreg:de mom. icke må anses lägga hinder i vägen för en mera utsträckt hemläsning, der den af loeala förhållanden eller andra omständigheter finnes vara nödvändig, så hafva Ulsktn derigenom tydligen uttryckt, att hemläsningens utsträckning icke bör ifrågakomma annorlunda än såsom en tvungen följd af dertill verkande omständigheter, och alt detta undervisningssätt således icke bör, framför skolgången, befrämjas och vidtagas i den mån sådant sig göra later. Detta ogillar jag och utgår dervid från den grundsatsen att, om man äger rättighet att bestämma hvad och huru mycket mina barn minst böra Inia, så torde man dock ej, ulan för stor inkräktning på medborgerliga rättigheternas område, kunna föreskrifva på hvad sätt detta kunskapsmått skall bibringas. Jag mäste således äga rättighet all undervisa mina barn genom 342 Den 17 Februari e. m. informator, ifall genom honom kan ernås detsamma, som genom skolgången kunde vara att påräkna; i hvilket hänseende mitt åliggande icke bör kunna vara vidsträcktare, än att låta barnen å föreskrifna tider examineras i skolan, till utrönande i livad mån barnens undervisning i mitt hus vederbörligen handhafves. Jag har således icke velat säga annat, än alt hemläsningen, synnerligast i den dass, som hufvudsakligen kommer att begagna folkundervisningen, i min öfvertygelse är nyttigaste sättet att bibringa undervisning, och att fasta skolan egentligen är att anse såsom en regulator och controll derå. Hr Ribbing, Bengt: Lika med Hr von Hohenhau sen finner jag, att Hr von Rosens redactionsförslag, enl. hvilket hemläsningen skulle äga företräde framför skolundervisningen, icke är lämpligt; ty med hemläsning förstår jag undervisning, som bibringas barnen, icke af särskilda lärare eller s. k. informatorer, utan af barnens föräldrar eiler målsmän; men då de i allmänhet icke äga den bildning, att deras undervisning kan jern föras med den som kommer att erhållas i skolan, så kan icke heller hemläsningen företrädesvis afse* i jemförelse med skolundervisningen, ehuru hemläsningen visserligen är att recomrnendera under sådana förhållanden, som i märklig mån försvåra eller rent af göra skolundervisningens begagnande omöjligt.
Med föranledande af hvad Rikets Ständers för år 1849 utsedde Revisorer, uti afgifven berättelse om granskningen af de under Kommerskollegii inseende ställda fonders förvaltning och räkenskaper för åren 1847 och 1848, anfört och upplyst, hade Rikets sednast församlade Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, att Rikets Ständer, med fästad uppmärksamhet derå, att beloppet af Manufaktur-diskontens osäkra fordringar, under de begge revisionsåren, ökat sig med ej mindre, äu 20,462 ll:dr 16 sk., och vid 1848 års slut utgjorde 182,801 R:dr 17 sk. 2 rst., hvilken tillökning skulle visat sig ännu större, derest icke en summa af 6,349 R:dr 6 sk. 9 rst. blifvit i Diskontinrättningens hufvudbok för år 1847 afskrifven, ansett detta för diskontfondens förkofran och utvidgade verksamhet menliga förhållande hufvudsakligen böra tillskrifvas beskaffenheten af nu gällande föreskrifter angående säkerheten för de län, som af nämnde fonds medel utgifvas; på grund hvaraf Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t mätte låta granska berörde föreskrifter och derefter i nåder utfärda sådana nya eller förändrade stadganden, hvarigenom Manufakturdiskontens säkerhet för derifrån ulgifna låns behöriga återbetalning på ett i möjligaste måtto tillfyllestgörande sätt kunde betryggas, samt dylika kapitaloch ränteförluster, som Diskonten hittills måst vidkännas, så vidt, utan åsidosättande af de med ifrågavarande lån afsedda ändamål, sig göra läte, för framtiden förekommas.
Au egendoms priserne de sista arén blifvit högt upjagade, än gansta sant, men det ar wist icke följd af egendomars stigande warde, under förökade utffylder,utan afmyntels wacklande warde och lättare till. gäng till penningar hos mänga, som utan all beräkning af större eller mindre ränta, wilja fästa dem 452 Den 3 Augusti. 1 jord, för att ej wara underkastade myntets föraNs dringar. Skall nu detta btifwa en grund för egendoms -värdering, sa, nied förbigående af alt det misinöje, kanske misisamja r Taxeringarne, hwartill rättigheterne för godtycket kan föranleda, sa wisar det sig tämmeligen tvdligt, akten egendomsägare får stundom betala lika bewillning för egendom af 2 elter 2 2 procents wärkelig afkastning, som i annan-väg af andre betalas af förmögenhet som lemnar warkelig och säker behälluing affem procent och således dubbelt emot andre medborgare, sem erlägga bewillning efter förmögenhet eller af beräknad saker inkomstEgendoms ägarens emot andre således ojämförliga betungande, wifar sig ytterligare i följd deraf i ännu starkare dag, dä den förcstagne prsgres va afgiften sedermera kommer att tillämpas. Han fak dä ä nyo för egendoms warde betala en afgift, sä mycket mera kännbar, som den otta icke är grundad pä weickelig förmögenhet och inkomst i synnerhet wid inträffande misiwäxt, utan som förenämnt är, efter en wida högre pä god ycko grundad beräkning och som ännu mera afwiker frän rätt-visan; han mäste Mgifwa den, uran rättighet till afdrag pä sin skuld. Desie sammanlagde omständigheter torde uplysa att, vm egendoms ägaren icke äger den förmögenhet att
I denna är ock den grundlag nedlagd, enligt hvilken qvinnans bestämmelse är att verka inom den husliga kretsen, inom familjen skiijd från det offentliga lifvets bestyr; och det är äfven en hos qvinnor, med sann qvinlig bildning, nästan ovilkorlig instinkt, att draga sig undan dessa mot hennes bestämmelse stridande och med hennes svagare natur, finare känsla och vekare lynne äfveutyrliga bestyr." Detta yttrande, i hvilket Utskottet instämmer, torde undanrödja den fruktan för familjens upplösning och rubbning af samhällets sedliga grundvalar, som ifrågaställde inskränkning injagat hos herr Winge. Då qvinnan verkar efter sin naturliga kallelse, verkar hen inom familjen; — der utgör hon den goda, allt försonande andan; — der ingjuter hon frid och kärlek; — der sprider hon välsignelse; Och så länge hon icke ryckes utom detta sitt af naturen anvisade område, qvarstår alltid ett stöd för familjen, hvars undanryckande snart nog kunde leda till dess upplösning; och dermed ramlade ock en bland de vigtigastc af samhällets sedliga grundvalar. Det är från denna uppfattning, som lagstiftaren utgått; men då lärer man ej kunna beskylla honom för att hafva betraktat qvinnan endast “för en sak, men ej för en menniska"; och om qvinnan handlar i öfverensstämmelse med sin naturli - Lag-Utskottet* 'Betänkande, It.o 53. 5 ga kallelse “blifva hennes krafter ej liggande ofruktbare*, och ej eller saknas ds ..för hennes verksamhetsdrift ett passande utrymme.“ De skäl, som i öfrigt blifvit anförda synas ej eller öfverlygande. Att en vid unga år gift qvinna snart kan förlora sin man, så att hon redan vid 16 år kan vara enka och således myndig, har erfarenheten bevittnat; men derifrån kan dock ei hemtas giltig grund för den allmänna myndighet bland ogifta qvinnor hvarom fråga är. Nyssnämnde fall hörer till undantagen. Det vanligaste är att enkoståndet icke inträder förr än vid mera framskriden ålder. Då är qvinnan vanligen moder. Derigenom fear hon erhållit föremål för sin känsla af den art, att hon icke lätt vilseledes af yttre hänförelser
Q5ancofbt>reffén bär att begagna ocb påräfna, i ocb fö* ett oafbrutet fortfättanbe af Q5‘anEenä utgifne feblar^ inlofen. meb ftlf* roermpnt, feban allmänna: flfroettpe;Iingen tagit fin början; c) Dm ben ferflPilba bepofttion^-räfnfag,. forn i 53'anfenfemmer att opp* na£, för infattning af gulb ocb ftlfroer mot 33anBenä feblar, intill befl nämnbe fTlfn>er*uttt>ejrling begynner; d) Dm ben utmerlmg af ftlfmecmpnt mot febfar, a 128 fl?., forn färe' all* manna melingen» början enfamt får ega rum, nemligen: till be #5ga £ongl. ^ierfonerneä enffilba bebof, mot bera$ egenbänbigt unbertecfnabe reqoifitioaer, ocb till några Slcabemier, €ollegier ocb allmänna inrättningar inom J6uf*»ub* ftaben, åt f) milt a bet; anjtagna mapimnbeloppet utgör tillfamrnanä Rifäbaler 2,240 årligen, efter gamla mpntfoten; 6i 2) ^drbdllattbet af 22>«nfen0 wela fonb till feöelffocPcn, wib f»If> Et?er*utn?epltttcjCB0 berjan, od? anfialter tili beona fcmb© förvärfning famc atmyntmng;: a) öm fTIfm€!rfonben$ bringanbe i ett fårfjåDdnbe fåfom ? tid 8 mot $23anco# odj 9Ril£gdlb£feblaruel fammanlagbe belopp, grunberne får betalningen i betta (jdnfeenbe', famt be mebel 0$ uttrdgar, 33ancofh;telfen bertill eger begagna ot£> pärdina;;, b) örn 25aneo#$uHmd§tige# ålrgganbeJ att/ febnafi mib-1831 aré flut, gora &06 ixongl. tO?a/:t unberbanigfjemffallan om utfdttanbe af tiben/ bå allmdnria fftftoewuttreplingen fFall taga fin början; c) Örn be Ijielpmebel'gullmagtige ega att tillgå/ får-att ffdbfe bibeljåfa' reda f-onben tnib en nobrg fh;rla;; åy örn' grunberne/ ©marefter roiga utldnbfTa filfmetmpntforfet Funna i trejr#' ling emottaga» oc& utgiftraS trib'S3anlen 0$ fProoinee#l!åne#€ontotren; e> örn be grunber, forn får betalning afgutb, i fårftållanbetill ftffmer, lomma att fåljaé;; f); Om åtgdrberne får erfjållanbe" af nåbigt fllftrermtmtr efter npa’ mpntfo# ten, få mai tia infrianbe af Stongl.
Kraftiga uppmuntringar till hushållning och omtanka för framtiden äro utvägar, sorn på dessa folk-klasser kunna användas; men till något på förvaltningen öfver hvad de med sitt arbete förtjena, har, i Commitéens tanka , lagstiftningen lika så litet för dessa som för andra Samhällets medlemmar någon rätt, Med sådana åsigter har Commitéen föreslagit i första rummet en afgift, att af dem, hvilka för sine personer, näringar och fasta egendomar begagna tjenst eller arbete af de tjenande och arbetande lägre folk-klasserne, årligen erläggas för hvar och en sådan tjenare och arbetare utöfver 15 års ålder, för mansperson Tolf skillingar och för qvinsperson Sex skillinga,r, samt, om denna afgift ej fyller Fattigvårdens behof, dernäst, i plån af bristen, ett sammanskott af dem, som idka borgerliga eller andra näringar samt ega fastigheter och hvarjehanda fruktbara Inrättningar, grundadt på den Bevillning, som dem i och derför påföres. Det blir häraf en följd, att Betänkande om Fattigvården i Riket. Tiar den förstnämnde afgiften ej räcker, de, som deltaga derjemte i det sednare sammanskottet, få vidkännas tyngden af Fattigvården i större mån än de öfrige; Men Commitéen tror icke någon obillighet häruti finnas, enär det är fika obestridligt, att näringar och fastigheter i större mån skörda frukterne af arbetande händer, samt uti Städerne oftast måste inträffa, att tilL näringarne begagnas Arbetare, för hvilka, såsom sjelfberoende, icke den förstnämnde afgiften kan påföras, men på Landet åtec sällan, att icke alla Fattigvårds-skyldige få i begge Sammanskotten deltaga.
Han hade haft trassel af alla slag, sedan det stora kriget i Tyskland begynt uppsluka alla slags varor och lägga embargo på skeppen för nödig transport. Holländarne hade blifvit oregerlige, sedan konungen vunnit nya stora kuststräckor vid Östersjön och gjort intrång i deras indräktiga handel på Danzig. Kom så därtill att Lydik Larsson åtagit sig betydande leveranser till kronan, hvilka, på samma gång de fyllde hans penningpung och ökade hans anseende som affärsman, inkvarterade en hel myrstack af nya bekymmer i hans förslagna hufvud. Nu hade han varit på resa till Ekenäs i ändamål att uppköpa humle för kronans räkning. Soldaten, som slogs så tappert, förtjenade ock att stundom få muntra sig med en remmare öl. Men förrådet af humle var medtaget i Ekenäs, och tullnären begaf sig, på återresan, till prästgårdarna för att där ifylla hvad han behöfde för leveransen. Så hände sig, att Lydik Larsson, sommaren efter den tilldragelse, som förändrade lille Bennus öde, inträdde i den stora stugan på Karis prästgård och fann kyrkoherden Petrus Mathiæ Tavia i tal med en bondkvinna, som åtföljdes af en liten flicka. Hvad är det ni säger, mor Dordej? frågade med rynkad panna själasörjaren, som just den dagen råkade vara öfverlupen af ostar och sommarsmör från alla sina rökar. Hvad är det ni säger? Böcker? Hvad skall ni göra med böcker? Det är för flickan, vördige far, svarade torparhustrun. Hon ligger öfver mig dag och natt, att jag skall låna henne böcker från prästgården, för vördige far kan väl förstå, att fattigt folk ej har råd att bestå sig så dyr lärdom. Gif henne katekesen! Den kan hon utantill från perm till perm. Vördig far minns nog läsförhöret. Så gif henne psalmboken! Den kan hon också utantill. När jag sjunger i kyrkan och hon sitter bredvid mig i bänken, minns hon hvar vers och på hvilken sida den står. Så gif henne bibeln, om ni har någon bibel! Jag tänker, att där har hon och vi alla nog att begrunda för alla våra lifsdagar.
Enligt berörde calcul skall fodertillgången på 10 hela mantal, inberäknad afkastningen af de odlingar, hvarpå 3o,000 R:dr B:co skola blifvit använde, icke gifva större revenue, än som kan påräknas efter 4° kor, 3o stalloxar, samt 4° får; men jag hemställer till hvarje kunnig landthushållare att bedömma, om 10 hela mantal i en bördig ort med 3j mil landtoch sjö-transport till Stockholm och 2,58o dagsverken icke skäligen böra kunna gifva större afkastning. Om detta är händelsen, hvilket icke gerna kan motsägas, är det då skäl, att vidare göra årlig upolfring af i5o tunnor spannemål på Statens bekostnad. Jag kan 112 Den 2 Mars e. m. icke bevisa någon origtigbet i den problematiska calculen, dock saknar jag deruti de storbåtslasler med potates, som hvarje höst komma till Stockholm från Svartsjö Kungsgård; men jag håller mig vid den märkvärdiga omständighet, att Arrendatorn Wener sjelf hegart få årligen förlora 343 R:dr 35 sk. 8 r:st. Banco. Vid sådant förhållande, och då det tillhörer Nationens Representanter, att vaka öfver statens tillgångar, och tillse, att deraf ingenting förloras, är det min öfvertygelse, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande bör ogillas, och att Rikets Ständer böra besluta, det Svartsjö IiungsLadugård å auction utbjudes till arrende vid de beviljade io arrendeårens slut. Herr Lefrén, Johan Pehr: StatsUtskottet har föreslagit ett års ytterligare förlängning å tiden, på det Sökanden skulle lia sig bevarad rättigheten att få saken pröfvad af nästkommande Ständer. Utskottet bar ej funnit den verkställde undersökningen vara sådan den borde vara. Jag bestrider ej återremiss, men vill blott lemna denna uplysning. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus:
Enär i de fall, då, i afseende å beviljade årliga Stats-anslag, annorlunda icke serskildt stadgas, desamma skola utgå ifrån och med den tid, då nja Stats-regleringen vidtager, och således, ehuru detta icke uti PresteSlåndets beslut finnes utsatt, nu ifrågavarande anslag, om det beviljas, bör utfalla ifrån och med nästa år, samt någon skiljaktighet i detta afseende emellan RiJderskapels och Adelns samt Preste-Ståndets beslut således i sjelfva verket icke förefinnes, har Utskottet ansett sig böra i contra-propositionen inlaga, att anslaget skall ifrån och med år 1841 utgå. I öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet jttradt, föreslås till votering följande proposition: Den, som, med bifall till Stats-Ulskotlets hemställan, anser upplåtandet af Ulltuna Kungs-ladugård till Landtbruks-Institut nu icke böra medgifvas och något anslag af allmänna medel till inrättande eller underhåll af dylikt Institut derstädes ej eller beviljas; voterar Ja; den, det ej vill, JSej; ' vinner Nej, beviljas ett anslag af 4.000 R:dr årligen, motsvarande Ulltuna Kungs-ladugårds arrende, att från 184* afsättas, helst räntebärande, till bildande af en fond för uppköp af inventarier, m, m., för ett Landtbruks-Iustitut på Ulltuna, hvarjemte denna Kungs-ladugård vid arrendetidens slut, eller förr, om arrendatorn vill från arrendet afstå, upplåtes lill ett allmänt Landtbruks-Institut för hela Sverige, under öfverinspection af den serskilda Styrelse, sorn Kongl.
För att vinna båda de lika vigtiga och angelägna ändamålen, att, i ena sidan, fullt tillförlitlige garantier uppställdes för realisationens bestånd eller alt åt Banken bereddes så beskaffade tillgångar och utvägar, alt hvar och en med fullkomlig säkerhet på förhand visste, det Banken förmådde uppfylla sin ulvexlings-förhindelse, men att ock, å andra sidan, tillgångar och utvägar härtill blefvo beredde på ett sätt, som, under den för näringarne så eritiske öfvergångs-perioden till ett fast mynt, icke medförde någon sedel-indragning eller något afbrott i lånerörelsen, fordrades, enlig* Banco-Utskotteis Utlåtande N.-o iG. den af Herr Tottie framburna planr allenast den enida operatron, att Bankens hela lånerörelse bie fre till Riksgälds-Contoret öfverflyttad, emot det att Conloret lemna de Banken sine räntebärande Obligationer för bela beloppet af de lånefordringar, som Contoret ifrån Banken öfvertagit, hvaraf, efter Herr Totties omdöme, skulle uppkomma det lyckliga resultat, att ingen sedelindragning och ingen rubbning i lånerörelsen kunde uppstå, ulan utlåningen forlginge orubbad, förvaltad af RiksgäldsConlorets Fullmägtige, i samma ordning sorn förut, och Banken, förvandlad endast till en Vexlingsoch Sedel-Bänk, hade i stället för nu innebafvande fordringar, å hvilka icke silfver kunde erhållas, fått i sina händer en valuta, genom hvars hypothiserande Banco-Slyrelsen alltid med lätthet å Utländsk ort kunde upptaga det qvantum silfver, som den någon gång möjligen kunde behöfva, för att upprätthålla utvexlingen.
Preste-Slåndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående anslag af Statsmedlen till en vid Stora Räby i Skåne inrättad Räddningsanstalt för moraliskt vårdslösade barn. (Stats-Utsk. Uti. N:o 00.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har anmälts, huruledes vid Stora Råby inom Malmöhus Län skall på Öfverste-Kammar-.Juakaren m. m. Friherre Gyllenkrooks bekostnad, och till hufvudsaklig likhet med en i närheten af Hamburg bildad dylik inrättning, blifvit stiftad en anstalt, hvarest till årligt fritt underhåll komme att upptagas ett visst antal barn, från 10 till 15 års ålder, hvilka dels blifvit beträdde med brott, dels sysslolöst kringstrukit och sakna föräldrars eller annan vård, äfvensom att Inrättningens Direction, uti hvilken Länets Höfding och Stiftets Biskop voro Ledamöter, beslutit, det Inrättningens Föreståndare borde under innevarande vår-tid företaga en resa, för att besöka förenämnde jemte andra likartade Inrättningar i Tyskland; med anledning hvaraf och enär de upplysningar, hvilka såmedelst kunna erhållas, i afseende på de i främmande länder befintlige anstalter för vanvårdade och vilseförda barns räddning från moraliskt förderf, böra blifva serdeles gagneliga till ledning för de åtgärder, hvilka i enahanda afsigt jemväl inom Sverige komma i fråga, Rikets Ständer, äfven såsom ett erkännande af den ädla och gagneliga syftningen i företaget, beslutit, att tili den person, som af Räddnings-anstaltenS Direction utses att i Hamburg och andra orter taga kännedom af dervarande för samma ändamål stiftade Inrättningar, anslå, såsom reseunderstöd, en summa al Ett Tusen R:dr B:co, att af Riksgälds-Contoret hållas bemälde
Jag är en salamander för sådan eld.» – «Får väl se. Att du blir kär, derpå vill jag våga tio mot ett, men i hvem, tror jag mig ej ännu så noga kunna bestämma. Den, hvars natur otvifvelaktigt vore mest öfverensstämmande med din, är Nanna, den egentliga dottern i huset, ty den andra, Celestine – men jag tror jag redan i bref till dig nämnt i hvilket förhållande hon står till familjen.» – «Jag vet det, och det är just det, som redan på förhand intresserar mig för henne.» – «Men emedlertid – dock, jag säger ingenting ännu så länge. Du får sjelf se.» – «Någon ledning måste du ge mig.» – «Nå väl! men namnen sätter jag ej under porträtterna. Den ena finner du troligtvis vid ditt inträde i salongen vid fortepianot. Det är just nu den timman, som enligt öfverstinnans eviga ordning skall egnas åt musik, och som hon, om hvilken jag nu talar, är den mest musikaliska af de begge kusinerna, eller systrarne, så finnes hon för det mesta vid instrumentet. Hon har verkligen mycken känsla för musik, och naturen har försett henne med en mer än vanligt vacker röst. Det är egentligen altstämma hon har, och det hörs äfven när hon talar –» – «Ack, det är just min vurm, sådana der djupa stämmor hos fruntimmerna. Men det stöter väl icke på karl, ty då reserverar jag mig.» – «Alldeles icke, ehuru inte jag, och säkerligen ej heller du, kan bestämdt exprimera hvari den brytning i stämman består, som gör uttalet i altomfånget hos qvinnor så retande, så fattar jag det i alla fall ganska väl, och det är då just ett sådant slags brytning, som – som hon, jag nu syftar på, har.» – «Hon är väl vacker; eller är hon inte vacker? Säg gerna för mig det ena eller andra.» – «Vacker! – sannerligen jag kommit att tänka på det; – men förtjusande är hon, det är säkert.» – «Bravo! blond kanske?» – «Egentligen ha hennes ögon lika många färgskiftningar, som dagar på år. Grundfärgen har emedlertid förefallit mig att vara himlahvalfvets om natten.
Jag säger dig än en gång: gå härifrån eller akta dig för mina klor! Känn själv, huru de kunna klämma! Simon hoppade fram till Klemens, utsträckte sina långa, magra armar, och hans köttlösa, mörkbruna fingrar grepo kring Klemens' hals. Ynglingen gjorde en våldsam ansträngning för att slita sig lös. Men förgäves. Simons armar och fingrar voro som av järn. Han släppte icke sitt tag. Hans ögon, lysande av vansinnets eld, tycktes kasta gnistor. - Pojke, väste han, svär att gå härifrån ... för alltid ... eller jag stryper dig! Fattad av dödsfasa skulle Klemens svurit den ed, som helgonet avfordrade honom; men han kunde det icke. Han kände sig nära att kvävas. Förskräckelsen gav honom en ögonblicklig styrka, så att han förmådde resa sig upp från mossbädden, där han suttit under detta uppträde. Han grep med ena handen om den ryslige gubbens långa, toviga skägg; den andra sökte instinktmässigt fiendens ögon för att blända honom. Simon uppgav ett skri, liknande ett sårat vilddjurs rytande. Hans händer släppte sitt tag. Klemens hade intryckt hans ena öga. I nästa ögonblick föllo båda under brottningen till marken. Men Klemens' kraft var nu uttömd. Simon kastade sig över honom och grep ånyo med de långa nagelväpnade fingrarne kring hans hals för att strypa honom. Klemens förlorade medvetandet. Hela detta uppträde hade endast upptagit några sekunder. I nästa ögonblick hade Krysanteus ilat till sin sons hjälp. Med möda lyckades han befria Klemens ur pelarmannens händer. Simon uppgav ett ursinnigt rop, när han igenkände sin nye motståndare. Han reste sig på sina genom den oupphörliga knäböjningen vanformade ben. Blodet rann ur hans intryckta öga; det andra tycktes spruta lågor. Det började nu mellan Krysanteus och pelarmannen en långvarig brottning, varunder denne senare utvecklade hela styrkan hos en vansinnig, som är i raseri. Lampan nedstöttes, och de kämpande omgåvos av mörker på sin trånga valplats. Krysanteus lyckades förflytta striden från grottan till fältet där utanför, och här segrade hans från ungdomen genom gymnastiska övningar utvecklade styrka.