Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna tid är dessutom den Jämpeligaste, icke allenast i redan omförmälte afseenden, utan äfven derföre, att vägarne då äio torra och goda^ Sjötransporten lättare och säkrare, än sent på hösten. Men om denna flyttningstid antages, så blelve också nödigt, att prescriptionstiden för uppsägning ur tjenst flytta des fram till våren; och som före den nu gällande flyttningstidens antagande, sista uppsägning borde ske sju veckor före flyttningen, samt detta mellanrum synes vara tilltäckligt; så skulle sista uppsägningstiden mi kunna utsättas tili den 12 Maji. Den 25 Martu. 891 Jemte det jag anser denna förändring af flyttningstid i allmänhet vara nödig, håller jag tilika före, att intet undantag i detta fall för Stockholm bör äga rum. Jag inser icke den minsta nytta hvarken för husbonde eller tjenare kunna medföras mera i Stockholm än annorstädes af tvenne fiyttningstider om äret, men detta undantag, tillkommit genom ‘Kongl. Brefvet den 6 Julii 1732 och i rak stridighet med 1734 års allmänna lag, (14 Cap. 2 §. HandelsBalken) förvillar och inverkar till oordningar för Landtmannen. Deraf har uppkommit den sed på landet, åtminstone närmare Stockholm, att uppsäga tili flyttning om våren Om nu en sådan uppsägning icke äger laga verkan, så äger den likväl ett moraliskt inflytande pä tjenst hjonets förhållande sedan det yttradt sin önskan att flytta och det finnér att det lättare och med mera beqvämlighet kan föda sig om Sommarn genom frihet att gä för beting och dagspenning hvar helst det lyster, än att uthålla året hos sin husbonde för lika vilkor om sommarn som om vintern. Begreppet om tvenne fiyttningstider om året för tjenstehjon i Stockholm, har dessutom i sednare tider som jag tror allmänt varit gå-'* dant, att
Då skall allt, som bundit samman mellan Pierre och mig, vara mig så dyrbart att jag då skall frukta att förlora, hvad vi gemensamt äga af minnen, lika mycket som jag nu fruktar att mista, hvad som binder oss samman af lycka och lif. Ty allt som sker, och allt som är, fogar en ny länk i den kedja, som vi båda flätat samman i lifvet, jag kan icke tåla, att den minsta bit däraf skulle gå förlorad, och därför kommer jag att behålla min hemlighet, som jag nu har gjort, och hvar kväll, innan jag somnar, kommer jag att tyst bedja Pierre om förlåtelse. Som minnet af en underlig dröm besöker mig understundom tanken på den kvinna, hvilken aldrig älskade en man, men sökte ett barn, som blef hennes rikedom. När det händer, tänker jag alltid på Erik, och jag undrar, hvad han skulle säga, om han visste ... Jag tycker, att denna kvinna skulle ha något att säga mig, om jag finge se henne, men jag förstår henne icke. Jag minns Pierres ord, att det alltid är ett fel hos en människa, om hon möter något i lifvet, som hon inte förstår. Men skulle väl han kunna förlåta mig, om han visste alla mina tankar? Jag tror det icke. Kanske är det detta tvifvel, som från början varit hela min olycka. Emellertid äro vi nu hemma igen, och allt är som förr. Pierre är i arbetstagen i dag, jag hör det på hans röst, när han ibland hvisslar ute i ateliern. Jag sitter ensam – det är endast ett rum som skiljer mig ifrån honom – jag är icke längre rädd för att gå in, när jag längtar efter att vara i hans närhet, och jag slår icke längre ned min blick, när jag möter hans. Det är ett jubel i denna känsla, som är utan gräns. Och ibland känner jag en vild, obetvinglig, oresonlig och oförnuftig stolthet öfver allt, hvad jag lidit för min kärlek till honom. Jag tycker, att mitt lidande gifvit mig rätt att vara lycklig, och jag känner mig stark, därför att jag kan lita på mig själf. Men det finns också andra ögonblick, och då smyger sig öfver mig en fruktan, som jag icke kan betvinga, att hvad som en gång händt, skall kunna upprepas.
Om så förhåller sig, hade Utsk. icke eller bordt vidtaga annan åtgärd, än alt afgifva en dylik förklaring, emedan 81 §:n lleg.F. innehåller, att Const.Utsk. blott eger föreslå sådana förändringar i grundlagarne, hvilka det anser högst nödige eller nyttige”. Utsk. har likväl icke uppehållit sig vid denna punkt, utan genast ingått i pröfning af förslagets lämplig - 240 Den 1 FebrUari f.m. het. Ibland llere andra talare har sist Gr. Gyldenstolpe anmärkt att förslaget icke vore beliölligt, serdeles på den grund attil. St. skulle vara så måne om den fattige arbetarens bästa, att de aldrig genom någon lagstiftning tagit honom brödet ur munnen. Huru vet Gr:n del? har han någonsin varit, eller värdigats ingå uti arbetarnes boningar eller verkstäder för att efterse huru dermed kunnat sig förhålla? lian åberopar sin öfvertygelse, såsom alla frihandlare göra då de vilja kasta gällande författningar öfver ända. Men hvar och en kan åberopa sin öfvertygelse, och det gör äfven jag med min, att det förhåller sig tvärt emot hvad Grin tror. Om ickes Konungen haft förbuds-rättigheten och derigenom afskräckt frihandlarne att göra så stora förändringar, sorn de eljest velat; så fruktar jag att tillståndet skolat vara än mindre tillfredsställande. Gr. Gyldenstolpe har äfven anfört den liberala tulllagstiftning Konungen vid 1847 års Riksdag föreslog; livar och en af oss vet alt detta förslag genast återtogs; jag vill påminna mig att det skedde under hand men den uteblifna verkligheten är doek allmänt bekant. Månne icke detta förslag var ett misstag, emedan man så snart nödgades återkalla det ? är det väl då skäl att söka få ett dylikt felsteg förnyadt? Förevaride fråga bör dock betraktas ur en vidsträcktare synpunkt, såsom Utsk. äfven gjort. Det fägnar mig emellertid att den K. Proposin föranleder framdragandet af en brist i vårt samhällsskick, hvilken är en bland de största. När man nu engäng börjat anslå denna sträng, hoppas jag att klangen deraf icke afstannar förrän della missförhållande blifvit rättadt.
Har man icke fast mera härigenom förnärmat dem, hvilka, under säker öfvertygelse att jorden skulle få oförändradt behålla de af ålder henne lillagde fördelar färvärfvat densamma? Kan man väl påstå att icke härigenom en minskning sker i deras lagliga egendom, utan att de derföre erhålla ringaste ersättning. Jag tror för min del att fjerdingsmannabestyret, om äfven besvärligt, dock icke är så betungande, att ju icke de hemman och lägenheter, hvilka hittills dragit detsamma, jemväl hädanefter förmå att dermed fortfara. Man ser, alt då fråga är om andra saker der billighet och rättvisa talat för bifall, men motionen icke kommit från det håll hvarifrån denna härleder sig, beständiga afslag hafva egt rum, och således synes det mig som skulle man icke här vara allt för benägen att ouphörligen gå de beständiga fordringarna på utvidgade rättigheter på andra medborgareklassers bekostnad tillmötes, hvarföre jag anhåller om afslag å ifrågavar. betänk. Hr von Troil, Sam. Gust.: Den siste värde talaren har yrkat afslag å ifrågavar. betänk., på grund deraf, alt yrkandet af detta nya onus för den privilegierade jorden kommit från ett håll der man icke är benägen att biträda de åsigter han för sin del vidhåller. Jag får för min del fästa upmärksamheten på att den privilegierade jorden icke uteslutande tillhör någon samhällsklass, utan att BondeSt. likaväl som R. o. Ad. besitter delar af denna jord. Då BondeSt. redan bifallit detta betänk., och de ledamöter af detta Stånd, som äro egare af privilegierad jord, icke deremot hafva någon invändning att göra, synes det mig som borde detta Stånd fatta enahanda beslut. Hvad för öfrigt saken i sin helhet beträffar, torde väl rättvisa och billighet fordra, alt samtlige egare af jord helaslas med detta kommunalbestyr, och då Utsk. i sitt sednare betänk, har rättat och borttagit hvad som hufvudsakligen kunde vara att mot det förra anmärka, nemi. åliggandet för innehafvare af boställen Den 14 Juni. 59 att äfven deltaga i ett sådant bestyr, så får jag i öfverensstämmelse med hvad af Frih.
Genom förut omförmälda nådiga skrifvelse af den 28 November 1856, har E K M t lör Rikets Ständer tillkännagifvit, att, medelst serskilda al E. K. M:ts Be failninishutvande i Jönköpings och Kalmar Län insända och förordade underdåniga ansökningar intressenterna i ett ifrågaställdt företag, att anlägga jernbana från staden Oskarshamn immi Stranda härad af Kalmar län till Hvetlanda inom Ostra harad af Jönköpings län, anhållit, att, sedan för bestridande af koslnaderne till erforderliga undersökningar och förslag i afseende på en sådan, af behofvet högt påkallad kommunikationsled jordegare och näringsidkare i orten sammanskjutit nära 6,000 R:dr Banko och Chefen för Östra Vägoch Vatten-byggnads-distriktet Majoren Friherre G. De Expeditions-Utskotlcts Förslag till lindard. Skrifvelse N:o 251- 229 Geer upprättal fullständig arbetsplan, med tillhörande kartor och ritningar samt alternativa kostnads-förslag för anläggning af en jernbana med enkelt spår, af något öfver 8| mils längd, från nämnde stad uppåt Emmå-dalen till Hvetlanda, enligt hvilket förslag kostnaden för en hana af 5 löts spårvidd skulle uppgå lill ett belopp af 5,063.000
Emedlertid må det tillåtas mig uppläsa något ur en tryckt handling, som torde upplysa en del af hvad jag yttrat, nemligen en skrift, ingifven till BiskopsEmbetet i Lund af en Domkyrkans Tjensteman, som icke sedermera blifvit vederlaggd, hvarken i officiel väg eller i någon tidning. Den är tryckt i Lunds Veckoblad för år 1827 d. 3oMaji, och deri förekommer följande: ”Jag får underställa andras omdöme, hvari nyttan elder nödvändigheten består att, till dryg "kostnad för den utarmade Domkyrkan, gedom renovation, vanställa dess dyrbara forn"tids-monumenter. Är det månne öfverensstämmande med närvarande tids smak, att "på en altartafla af marmor tillstoppa mun”nen på hvarje figur med rödfärg: att utstyra en del med röda, andra med gröna "tröjor, med gullskägg och med gyllene hår: ”att icke ens låta de sköna alabaster-pelar”nes Capiteler blifva befriade från handt"verkarens grofva färgor? Skulle man ieke "tro sig försatt i den crassaste medeltid, 3o4 Den i6 Mars f. m. "då man på graf-monumenterne af sten ser ”chcruber framtitta med smink på kinderna, "och de större figurerna liksom blygas öf"ver sitt guld och sina svärtade mustacher? ”Sjelfva den ryktbara Alabaster-Predikstolen har icke en gång blifvit lottlös af den"na målarens frikostighet. När härtill kom”mer det för flere år tillbaka utdömda Or"gelverkets prydnader med en klädsel, som ”nästan liknar en mångfärgad Harlekins-kå"pa; den nya och dyra läktaren, så place"rad, att Predikanten af få kan derstädes ”ses, af ännu färre höras; de antingen borttagna ekeziraterna, såsom på läktarne, elter de med kalk öfverstrukna, såsom på ”dörrarne i Choret; månne icke detta allt "tyckes till kännares förargelse utmärka, att "Tit. Mengel lärt sin iEsthetik i Abdera?”
Ännu i sina sista dagar var Gustaf honom så bevågen, att Thorild, i sin då utgifna ”Upplysning om Handelns sanna Frihet”, kunde drista offentligen yttra: ”Jag vet, att jag icke misshagar Den, som kunde gifva åt mig ett så vackert beskydd, som åt någon annan. Men, heliga Sanning! du, du från min första ungdom har sagt mig – att man hellre bör bero af sin egen allraringaste förtjenst, än af den allrahögaste Dödliges nåd”. Vi förebrå honom ej, att han sköt denna nåd ifrån sig i en ynglingstrotsig sjelfständighetskänsla, för att oinskränkt bibehålla sin ställning af opponent och reformator. Han har, omsider, sjelf förebrått sig det. Men af dessa omständigheter, sammanlagda, hvad annat måste följa, än att klyftan mellan honom och Leopold snart vidgades till ett för alltid åtskiljande svalg? eller att det band, som förenat dem, ändtligen helt och hållet sönderbrast? Redan det Tal, hvarmed Leopold tog sitt inträde i Svenska Akademien, innehåller en målning på ”förvillade snillen”, hvilken omisskänneligt syftar på Thorild: men den är här ännu en halft beslöjad, och halft berömmande. Följande är det hufvudsakliga deraf: ”Man har sett författare, hvilka ägt nästan alla egenskaper af snille, utom den att styra och bruka det. Födde med ett slags misshag för det sorgfälligare i alla ämnen, söka de mindre dugbarhetens visa inrättning, mindre prydlighetens behag, än den spänning, som fordras för att åstadkomma stora verkningar. De åstunda icke bifall; de vilja beundras. Beröm, gifvet af en stående, en sittande läsare, smickrar dem föga; det måste ske af en knäböjande. Deras stil saknar icke glans, styrka och skönhet; de svinga sig opp i höjden, i sanning, på eldsvingar; men det sken de kasta omkring sig, är något helt annat än dagsljuset; det upplyser ej, leder ej, fägnar ej; det förstummar.
Majit aflåtit; och 2:0 af Nils Strindlund från Wester-Norrland_, sorn yttrat sig hufvudsakligen lika me l ofvanbemälde Herrar Ledamöter af Högvördige Preste-Ståndet. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och som, i afseende å det i första punkten af Betänkandet afgifne yttrande, att Utskottet ansåg"de väckta motionerne, i fråga om vilkoren för rättighet till befordran inom Postverket, ej föranleda till annan åtgärd, än tillstyrkande af den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, vid återbesättande af tjenster inom och under nämnde Verk, täcktes fästa Nådigt afseende å långvarig, nitisk och pålitlig tjenstgöring vid samma Verk, någon omständighet ej blifvit anmärkt, som icke redan vid ärendets förra behandling är vorden pröfvad; får Utskottet, under åberopande af de skäl Betänkandet härutinnan innehåller, vördsamt hemställa: att anmärkningarne i denna del må förfalla. Beträffande åter hvad inom Högvördige Preste-Ståndet samt af Riksdagsfullmägtigen Strindlund blifvit erinradt; så har Utskottet inhemtat, alt Kongl. Majit, sedan Öfver-Post-Directeuren redan, uti Kongl. Brefvet den 27 Mars i83o, rörande regleringarne af Inrikes postgångens förbättring, erhållit förnyad Nådig befallning alt upprätta underdåniga förslag till nya instructioner och reglementen för så väl Postverkets Öfverstyrelse som dess underlydande Tjenstemän, genom Nådig Skrifvelse den 22 sistlidne Februarii, beviljat nu varande Secreteraren vid Öfver-Post-Directeurs-Embetet tjenstledighet till innevarande års slut, för upprättande af omförmälde förslag, som till sistnämnde tid borde vara färdiga, för att sedermera af Öfver-Post-Directeuren, efter egen granskning, underställas Kongl. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande JV:o 84•
Såsom årligt anslag under den tid nästa statsreglering omfattar: till uppgörande af en allmän plan för vatten-aflednings-arbeten i enlighet med Landhbruks-akademiens förslag 69,000:, eller för 3 år Såsom anslag för en gång: l:o till inköp af instrument för begagnande vid ofvannämnde plans uppgörande 5,000: 2:o till inköp af Cotswolds-får 10,000: jjqooc) Fisken-näringens understöd. Såsom ständigt årligt anslag: till arfvodes-förböjning åt den person, som meddelar undervisning angående fiskodling, från 900 till 1,500 R;dr, eller med 600: — Såsom årligt anslag under nästa statsreglerings-period: till vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna — 1,000, eller för 3 år Maj:ts nådiga tillåtelse Sachsiska undersåten Doktor Alexander Muller blifvit, genom Landtbruks-akademiens Förvaltningskommittés föranstaltande, i egenskap af Agrikultur-kemist, mot bestämda vilkor, i statens tjenst anställd, samt Kongl. Majit behagat den 12 sistlidne Juni för tiden intill 1857 års slut anvisa erforderliga medel till Doktor Mullers aflöning samt hyran för den lokal, som till hans laboratorium Lomme att begagnas, hemställde Statsrådet nu, att Kongl. Maj:t täcktes1 af Rikets Ständer äska, att å anslaget till »befrämjande af jordbruk och landtmanna-näringar» måtte uppföras dels Agrikufturkemistens årsarfvode, 2,000 R:dr Riksmynt, dels ock ett årligt belopp af 600 R:dr samma mynt till hyra för hans agrikultur-kemiska laboratorium. Ehuru det från Landtbruks-akademien i nåder infordrade utlåtande öfver Svenska Trädgårdsföreningens nyligen ingifna underdåniga ansökning om förhöjning i det till Föreningens. Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856.
» November samma år med . » » 200,000. » December samma år med . » » 200,000. 1,700,000. » Februari 1855 med » » 100,000. » Mars sistnämnde år med . » » 200,000. » April » » med . » » 200,000. » Juni » » med . » » 200,000. 700,000. och under Juni 1856 med 100,000. S:ma R:dr B:ko 2,500,000. Tryckfel. Sid. 8, rad. 18 uppifrån s-lår: 10,00 kapotler, läs: 10,000 kapotler. Uppgift å de utbetalningar', som före slutet af April månad 1857 blifvit bestridda utaf dessförinnan för försvarsverkets fullständigare ordnande, enligt Kongl. Brefven den 8 Februari 1855 och den 12 Januari 1856, lyflade summor, tillsammans 1,400,000 R:dr Banko, af det till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, under 1853 och 1854 års Riksdag, på Ri/csgälds-kontoret anvisade kreditiv. Under åi 1855. Under år 1856. Under år 1857. Summa. FörtLaii<ltförsvarct tillhörande föremål. a) Fortifikationsafdelningen: lill fästnings-byggnadsarbeten vid Slitehamn » anskaffning af fält-smedjeoch förbinderi-vagnar samt selar och verktyg för ingegeniör-lruppens behof 20,463 4,200 37 4 26,463 4,200 37 4 S*ur w Ti 30,603137 4 -I-I - 30,663 37 4 b) Artilleri-afdelningen: till anskaffning af 27 st. bombkanoner med laveltage » anskaffning af 13,000 st. Under år 1855. Under år 1856. Under år 1857. Summa.
St:rs Revisorer öfver StatsVerket vara så bestämdt ådagalagdt, att någon serskild framställning derom icke behöfver förutgå Utskottets^yttrande i sjelfva saken. De orsaker åter, som påkallat detta behof, hafva synts Utskottet hufvudsakligast böra uppsökas ifrån den skiljaktighet i meningar, som sedan sista Riksdag yttrat sig dels hos R. St:r och deras Ombud, dels ock från verkställande Magtens sida ito i frågan om omfånget af Revisorernes granskningsrätt, i afseende på de allmänna Verk och Inrättningar, hvilkas förvaltningar och redogörelser böra utgöra föremål för Revisionen; samt 2:0 rörande tiden, till hvilken granskningen af Föivaltnings-ätgärderne må i afseende på StatsVerket kunna sträcka sig. K. M:t har nu mera, genom sitt till R. St:r aflåtne Nåd. Förslag till ny Instruction, i Nåder förklarat, att alla de allmänna Fonder och Cassör, som icke tillförene af R. St:rs Statsutskott eller deras Revisorer undergått Revision, hädanefter skola, i sammanhang med StatsVerket, öfverscs och granskas, samt i sådant afseende förordnat, att äfven räkenskaperne för sådane Be länkanden, N:o 353. 21g Cassör och Fonder böra ifrån och med detta ur i RiksBokslutet ingå. Härigenom är således undanröjdt det hinder, som hittills mött för utfärdandet af en Instruction för R. Sttrs Revisorer, öfverensstämmande med det beslut R. St:r förut fattat iden första frågan, eller att alla allmänna medel förvaltande Verks räkenskaper böra vara underkastade R. Stms Revisorers granskning; hvadan Utskottet anser all vidare pröfning af denna fråga, såsom genom K. M:ts Nåd. medgifvande hufvudsakligen redan afgjord, icke erfordras.
För närvarande deremot innefattade den ifrågasatta förändringen, enligt Utskottets åsigt, ett brådstörtadt steg, som för visso icke lände till undervisningens fromma; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, l:o. att Ola Bosson Olssons och Jonas Anderssons omförmälda motioner icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 6 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet» Betänkande N:o 56. Herr Bråkenhjelms framställning står väl med de nyssnämnda förslagen i samband i så måtto, som denne motionär yrkar indragning af elementarläroverkets lägsta eller första klass. Men på samma gång föreslår han en sådan indelning af undervisningen, att alla klasserna, med undantag för en enda på den klassiska linien, blifva ettåriga; och ändamålet härmed angifves vara att förkorta skoltiden, sorn motionären anser upptaga för stor del af lärjungens lifstid och alltför länge fördröja inträdet på den bana, han kommer att välja. Men då motionären tillika sökt ådagalägga, att nio år vore en alltför späd ålder för ett barns skolgång, följer deraf, att icke någon tidsvinst efter hans mening skulle sökas eller vinnas derigenom, att en lärjunge finge börja sin skolgång omedelbart i nuvarande andra klass. Det torde dock vara klart, att ju kortare tids undervisning man vill medgifva, desto angelägnare blefve det att tillse, det undervisningen ifrån början varder grundlig, och att följaktligen den handledning, som lärjungen nu af erfaren lärare erhåller i l:sta klassen, minst i detta fall skulle kunna öfverlemnas åt hemmet eller folkskolan. Den fördel åter, som motionären jemväl synes åsyfta, att nemligen antalet af lärjungar i elementarläroverken snart skulle »nedgå derhän, att det blir möjligt för Statsverket att bestrida omkostnaderna för lokal och aflöning«, dem motionären anser alltför dryga, torde ej få anses såsom det mål, hvilket bör eftersträfvas. — Hvad i öfrigt angår tiden för skolgången, måste man vid beräknandet deraf taga till utgångspunkt, icke vid hvad ålder ynglingen bör kunna blifva embetsman, utan hvad han, i enlighet med tidens fordringar och giltiga anspråk på embetsmannens bildningsgrad, bör ega i kunskaper.
Öfverallt, på omnibustak, kyrkspiror, på toppen af fontäner, på husknutar, i gathörn och nischer, ja, öfverallt der elefanter kunna placeras eller rättare: öfverallt der elefanter icke kunna placeras, voro dessa djur uppstälda. Elefanten är Catanias vapen, och att expornera det är en svaghet, som staden delar med mången. För öfrigt gjorde jag den upptäckten, att Catanias befolkning måtte vara mycket svag för sötsaker, ty öfverallt funnos »dolci» (sockerbagarebutiker), alla fulla af menniskor, hvilka med en färdighet, som blott en trägen öfning kan gifva, kommo bakelser och syltade kastanier att försvinna. Sedan vi kastat en blick på »Villa Bellini », der den illustre tonskaldens bildstod står upprest, i en omgifning, lika täck och leende som hans egna melodier, skyndade vi ned till det gamla S:tNiclas-klostret, som är ett bland de största kloster som finnas och hvars kyrka är den rymligaste Sicilien eger. På vägen mötte vi ett helgon, som var ute och hemtade frisk luft, buret af två prester i svarta kjortlar och sidenkragar, skyddadt mot solen af en stor, eldröd parasoll, hållen af en annan kyrkans tjenare, i gredelinblå klädning, med spetsgarneringar och kalott. Jag fick sedan höra, att helgonet skulle bort till en sjuksäng och göra underverk, och löjet förbyttes till allvar, när jag tänkte på, med hvilka känslor det väntades af kanske en förtviflad mor eller maka. S:t-Niclasklostret var en verkligen mäktig och storartad byggnad, ehuru klostrets frid och helgd voro borta. Der fordom grubblande munkgestalter glidit fram, samtalande blott med sitt samvete och svarade af Guds röst, rörde sig nu en stojande, skrattande ungdomshop.
Ständers Lag-Utskott anfört, bcflöt Ständet att till Den 19 September. 629 Kongl. Ma):tS nädiga proposition om förklaring af 57 och 58 §§ 14 Cap. uti 1798 ärS KrigS »Articlar, sitt bifall lemna; hwarom de Respektiv? Med-Ständen samt Lag-Utskottet komma att genom ProtocollS-Utdrag wdrdsamt och wänligen underrättas. supra. Lx krotocoll» H7. ^Iin^uik. Utdrag af Protokollet, hällrt hoS Hög, tvördigc Preste-Ständer ben 14 September 1809. S. O. Efter fulländad granskning af Riksens Hbglofi. StänderS Allmänna DeswärS - och Ekonomie - Utskotts Betänkande, angäende BränwinS - brännings-rättigheten och allmänna Magaziner af den Zo nästledne Augusti, har Preste - Ständer bcrbrde Betänkande uti heta betz widd difallit; bock skulle Ständer hälst önska, att Respektive Med-Ständen wille tillika med Peeste-Ständet i underdänighet begära, det Kongl. Majtt, i anseende till sedligheten i Landet» täektcS i nä« der reglera alt hwad som rdrer Krogar och Krogfriheter; hwarom de Respektive Med-Ständen samt allmänna BeswärS - och Ekonomie - Utskottet skulle wördsamt och »vänligen underlättas. Ot supra. Lx krotocosto Lric Kongl. 6Z0 Den 19 September. Kongl. Majus Nädiga Proposttion till Riksens Ständer rörande ett ärligt underhäll för den älerstäende delen af Finsta Armeen. Sifwer» Stock* holms Slott ben 18 Sept. 1809.