Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts i ämnet aflåtne Nådiga Proposition, fann Ståndet för godt utlåtandet i öfrigt alsia, enär Ståndet ansåg vederbörande kyrkors egande-rätt lill de så kallade Halländska kyrkohemmanen nu mera vara så bevisad och ådagalagd, att någon allmän undersökning derom icke är behöllig; äfvensom Ståndet ansåg dels någon öfverenskommelse, åsyftande hemmanens afhändande från kyrkorna genom skatteköp, icke vara med kyrkornes egande-rätt förenlig, dels ock kvrkohemmans-åboernas rättmätiga fördelar genom de nu gällande höga Förfatlningarne fullkomligt betryggade. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets memorial, N\o jo, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut, i anledning af Utskottets betänkande, N-.o 5st, rörande indragning af Lagmans-, Kämnersoch Riddare-syne-rälterne; Utskottets förslag, alt omröstning öfver denna fråga måtte anställas 668 Prot.-Utdrag, den e6 Februari 1845- i Förstärkt Lag-Utskott blef af Ståndet förkasladt, och kommer, i följd häraf, den i delta utlåtande framställda voterings-proposition att förfalla. S. D. Föredrogs ånyo Slats-Ulskottels utlåtande, N:o 189, i anledning af väckte motioner om pension för afskedstagande Consistorii-Nolarier: Med afslag å Utskottets utlåtande, beslöt Ståndet, alt Consistorii-Notarier måtte, när de vid uppnådde 70 års ålder eller, i följd af behörigen styrkt sjuklighet, vid 65 år taga afsked, uppföras å Allmänna Indragningsstaten till en pension af 480 R:dr, motsvarande hälften af lönen för äldste Lector vid Gymnasierna. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Slals-Utskoltets följande utlåtanden:
Maj 1817 om k}rrkostugor; 20:o Ingemund Odins från Gottlands län motion, angående förhöjdt ansvar för skogsåverkan; 2l:o Ola Pehrssons från Blekinge län motion, angående förklaring af Kongl, brefvet den 1 Augusti 1803 om skogarne i riket; 22:o Christen Pehrssons från Gottlands län motion, angående ändring i nu gällande stängselförfaltning; 23:o Pehr Nilssons från Christianstads län motion, med förslag till ny stängsel-stadga; 24:o Johan Bergströms från Skaraborgs län motion, angående förändrade stadganden vid ingående af äktenskap mellan besvågrade; 25:o Densammes motion, angående förklaring af Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, i fråga om förmyndares åliggande att redovisa omyndiges egendom. 2(>:o Nils Strindlunds från Vester-norrlands län motion, angående ändring i Kongl, stadgan den 29 Maj 1846; 27:o Matts Pehrssons från Stockholms län motion, angående tillåtelse för sjöfarts-idkande allmoge att besöka utländska hamnar; 28:o L. J. Gezelii och Lars Olssons från Stora Kopparbergs län motion, angående ändring i lagstadgandet rörande egandeoch besittningsrätt till fa,st egendom i berörde län; 29:o Bengt Petter Skantzes från Halland motion, angående presterskapets underhålls-skyldighet af prestgårdsbyggnader; 118 Prot.-utdrag den 23 Deember 'IS41 30:o Ola Pehrssons från Blekinge län motion, angående för.daring af 12 kap. 7 § Ärfda-balken oell 6 kap. Utsöknings-balken; 3l:o Adolf Fredrikssons från Upsala län motion, angående ändring i 26 kap. 1 § Byggninga-balken; Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet.
Till följd af Kongl. Mynt-Verkets Öfver-Styrelses, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den eyde Maji innevarande år, angående Koppar-Skiljemyntet^ uti till Banco-Fullmägtige den \ sistlidne Junii afbiten Skrifvelse gjorda lillkännagifvande, att prägling af de genom Högstberörde Kungörelse påbjudna nya Kopparrnyntsorlerne ofördrojeligen lomme att börjas, hafva Banco-fullmägtige verkställt requisilion af omförmälde myntsorter och i sammanhang dermed beslutat, alt, så snart till Banken blifvit aflämnadt det qvantum kopparmynt af nyaste prägeln, sorn reqvirerades, utväxlingen af de dittills gångbara kopparmjmtsorterne borde inställas. General-Cassans behållning i Koppar-Skiljemynt, utgjorde vid Inventeringen den 21 näsllidne November, enligt Specilicalion, 17,966 R:dr 3a sk. af gamla prägeln, 4,5oo R:dr efter nya prägeln, samt 4,o5o R:dr efter nyaste prägeln, af hvilket sistnämnde belopp 3,000 R:dr uti tvåskillingar, 280 R:dr uti -|:dels skillingar och 800 R:dr uti ^:dels skillingar.
Hwil» ket genom Utdrag af Protokollet, skulle de Respeclive M-d-Ständen wänligen tillkännagifwaS. S. D. Esler föregången öfwerläggning biföll Ridderskapet och Adeln till alla delar der af StatsUtsätter den 8 Nowember afgifne, och den i8tde tennes hos Ridderskapet och Adeln upläste och pä bordet lagde Memorial angående nedsättande as en Comils till föreslående af indragningar till winst och besparing för Stars-Werkst. Och skulle Utdrag as Protokollet härom de , RespscriVe Med Slänten wänligen meddelas. S. DFöredrogs ä nyo Allmänna Beswärs och Oeconomie Ulskorrers den 27 dennes upläste och pä Barder lagde Betänkande angående åtskilliga förändringar uri Kongl. Förordningen as. den 24 Februarii -748, om Förlag wid Bergs» och.Brukshandteringen. Hwad Utskottet Uti det afgifne Betänkandet hemställt och tillstyrkt blef af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallit. Hwarvm de öfrige Respcckive Ständen, genom Prowcolis, Utdrag wäallgen skulle underrättas. S. D. Föredrogs ä nyo Lag-UtffottslS den 27 Okowsmder upläste och pä Borver lagde Betänkande al den 10 i samma manad, angående yrkadt uphäfwande af ro mi Kongl. Stadgan om Wärfning Den i December. ? ech Manskaps lcgands kill Krigstjenst den 7 April !'k'o2, i hivad summa innehåller, att Handkwtrks Gesäl!, som i fredlig tid blifwer anwärfd, eller elstst rist' Krigstjenst förfaller, icke kan twmq -S atl deta,a sin'skulo ho/r .Husbonden till större belopp är s R:d.
Den 4 Novemberro? swar, till framtidens wägfpel öfwerlemnadt, stulle se den olycksbädande stund inträda, dä besia heliga ord af Frihet och Fosterbygd för Swensta bröst hlif» wa främmande, och ur S veriges häfder af Inkräktarens jern utplänades; da ej mer för Lagliga rättigheters helgd, för egen sjelfständig jord, för uppratthällandet af en, sedan urminnes tider af ryktet hyllad och troget förwarad krigsära, de underkufwade Jnbyggarne i delta Land fingo spilla sitt blod eller anwanoa sin medfödda tapperhet; da detta äldriga Göthijka namn, som ännu eldar wära hjertan, och trotksat sä mänga ärhundranden, stulle bland tidens hwalfningar förswinna, och endast öfwerlemna ett sorgligt minne af hwad wi warit, dä och ma -enna rysliga mätning aldrig besannas! stola wära efterkommande, Oster af närwarande tids owerksamhet, ätmindstone ej rätkwist, kunna göra Kongl. Majtt den förebråelsen att ej hafwa warnat sitt folk för tillkommande oblida Oden, att ej hafwa bundit wid desi samwete och answar medlen och förbindelsen akt dem afwända. Kongl. Maj.t förbliswer Riksens Ständer med all Kongl. Näd och ynnest städse wälheivägen. O ^ RI.. s 6. ak V/etterstestt. Z. i. Med Swenst manna rätt följer den owillkorliga pligt, att Personligen förswara Fäderneslandet mot fientligt anfall, samt alt upprätthålla desi sielf siän - io8 Den 4 November. ständkghet. En National Besvaring konrmer i följe häraf att upprättas; och skyldigheten att deruti deltaga, äger full kraft ifrän tjugu till och med trettio ärs älder.
Äfven om man skulle godkänna denna tolkning, kan det dock hända, att fastigheter), hvilka först gemensamt äro intecknade, derefter hvar för sig blifva besvärade med inteckningar till högre belopp än deras värde, och då uppstår likafullt nödvändigheten att fördela den gemensamma inteckningen, samt att äga föreskrifter, huru dermed bör tillgå. För min del har jag likväl trott, att den ofvannämnde tolkningen af InteckningsFörordningens nuvarande stadganden icke är rigtig, och ej öfverensstämmande med verkliga lagstiftningsgrundsatser. Ett exempel torde bäst upplysa frågan. Yi föreställa oss att tvänne egendomar, A och B, äro i en ägares hand gemensamt intecknade för Booo R:dr. De äro hvardera värde denna summa, och försäljas till detta pris till 2:ne olika personer. Den ene, som fått A, har ej lemnat inteckning deruti för någon ny gäld; men ägaren af B har ytterligare lemnat inteckning för 5ooo R:dr. Följden skulle då blifva att, när den gemensamt intecknade gälden skulle utmätas, hela köpeskillingen af A. åtginge, och ägaren deraf hade ingen annan rätt än att söka sitt åter af säljaren, hvilken kanske ej mägtade återgälda hvad a6 Den 29 December f. m. han uppburit. För att förekomma en sådan förlust, skulle den som köper egendom, som gemensamt med annan blifvit för gäld intecknad, blifva nödsakad att genast för diktad gäld lemna inteckning i fastigheten till belopp af hela värdet och lägga reversen i sin bureau. Då hade han icke allenast förebyggt en förlust, utan äfven öfverflyttat ansvarigheten för den gemensamma gälden från sin fastighet på de andre. Det vill säga, att diktad inteckningsrätt måste äga rum för att skydda äganderätt, hvilket aldrig måtte vara rätt.
Har Viktor Hugo på ett fantastiskt sätt gifvit ett symboliskt lif åt kyrkan Notre Dame, så har Zola gjort detsamma med Paris, med grufvoma, med jorden, med jernvägståget — och om Dom Glaude och Quasi-modo, Jean Valjean och Jarvais äro på samma gång verkliga menniskor och allegoriska figurer, som representera krafter och principer i samhället, så äro Zolas hufvudfigurer del äfven — Nana, dräggens dotter, som hämnas sitt slägtes förkastelse på de rike och mäktige, icke medvetet, men förd af naturens hemlighetsfullt verkande makter, Jaques Lantier, kvinnomördaren, i hvilken hanen, le mäle, oberoende af hans menskliga jag rufvar på hämd för kvinnornas förnedrande och förslappande inflytande på en lång följd af ätteled. Och hos begge forfat-tarne lefva menniskorna i närmaste samband med det element, der de blifvit försatta — de äro i sjelfva verket lika mycket elementets barn som menniskobarn. Denna frändskap mellan den franska literaturens begge stormän är ingalunda en tillfällig. Det har i alla tider gifvits sinnen, hvilka grubblat öfver förhållandet mellan menniskans högre medvetna lif och hennes lägre animala drifter, likasom äfven mellan hennes väsen i och för sig och den omgifvande lefvande eller döda naturen. Och då det rena tänkandet foga eller icke alls förmått göra något åt saken, har fantasien haft ett behof att på sitt vis gifva en förklaring eller åtminstone en symbolisk bild. Och så uppstodo under forntiden dessa half-intelligenta varelser, nymfer och fauner, vättar och dvergar, i hvilka naturens elementer och krafter tagit ett slags lefvande nästan personlig form för att komma i innerligare beröring med ocli förstås af menniskorna. Under vexlande gestalter fortlefde de genom medeltiden och fingo en föryngrad form i romantikens skapelser och sedan naturkrafternas verkningar i dci socialx lifvet blifvit föremål för uppmärksamhet, hafva diktare äfven åt dessa förlänat konturer och gifvit dem pulsslag och hjerta.
Utsk, Betänkanden, Dessa Norra orter finna dock, utan synerlig möda, afsättning för deras väfnader i närbelägne städer, på marknader och i Stockholm, allt i partier; vore ej ett dylikt försäljningssätt af Elfsborgs läns tillverkningar lika möjligt, då derigenom de öfverklagade olägenheterna förekoromos? Den nödig befunne, nyligen vidtagne, Författningen, att hvarken smide, glas eller porcellaine får genom utskickade på Landsbygden afyttras, huru högt påkallar den icke Gårdfarihandelns afskaffande, eller, i vidrigt fall, berättigar Tillverkarns af de ofvan uppräknade artiklarne till en billig klagan. Slutligen instäminer jag i Betänkandet i afseende på allmogens Gårdfarihandel, mea tror Städerne Borås och Ulricehamn böra vid deras rättigheter bibehållas, samt att Landsbygdens Gårdfarihandlande måtte förunnas tid till 1824 års utgång, att afsluta deras ingångne handelsförbindelser, för att sig derefter i annan väg lofligen försörja. Häruti instämde RiksdagsFullmägtigen från Vesterås Län, Eric Andersson. Herr Lagerstrand förenade sig med Herr Lehning, utom i frågan angående städerne Borås och Ulricehamn, hvilka, efter Herr Lagerstrands tanka, icke böra tilläggas vidsträcktare handelsrättighet, än att på * Besv, och Ekon. Utsk. Betänhanäen, marknader i städer och på landet få försälja sina producter. RiksdagsFullmägtigen från Elfsborgs JLän Olof Håhansson' ”Den så kallade Gårdfarihandel^ emot hvilken Utskottet i det nu gillade Betänkandet ifrar, har visserligen förr varit mycket omtvistad; men så landsförderflig har jag aldrig sett den förr afmålas, som den nu blifvit. Att
Den 22 Zcbruani. ro§Z Wid den tredje af besia hufwud-titlar, rörande Militaire, Sraterne och Förfwars - Werten till Lands och Sjösi anmälde sig Grefwe ^amilton, ^xel, för akt upläsa ekt Dictamen rörande Wargeringen i Skäne. Zerr Grefwen och Landtmarffalken erindrade, att derom nu icke kunde blifwa fräga, man att de anmärkningar Herr Grefwen wille göra, hörde till ekt särskilt Betänkande, som framdeles till pröfning skulle komma att företagas. Grefwe Hamilton förklarade sig gerna dermed wilja upffjuta, allenast han finge sin talan öpen; hwilket Herr Landtmarffalken lofwade, och hwarefter läsningen fortfor till flut. Friherre kvlannerkeim, Lars ^utzust, uplaste ett Dictamen sä lydande: Herr Grefwen och Landtmarffalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln har af del nu upläste Betänkande inhämeat att Stats-Utffottet i anledning af gjorda anmärkningar, med fortfarande föresats att befrämja riktiga ändamål, inskränkt anslagen till Staren inom Ätta hufwudtitlar. Förmonerna af en sadan föreskrift skola blifwa det allmännas. En öpnad friare werknings krets, lämnar en omtänksam och kraftfull Regering i tillfälle att obehindrat sträcka sina »välgörande omsorger till alla Riks hushållningens grenar; ett adagalagt förtroende skall underlätta desi wälwilja, da deremot, misitrocnde utmärkande föreskrifter - 1096 Den 22 Zebruarii ler äro merendels kraftlöse att förebygga mistbruk; dä desta föreskrifters instränkande egenstaper stulle sannolikt hafwa de obehagliga, tör hän a obotliga följder, att brister i den ena hushällsgrenen ej kunde afhjelpas med de tillgängar, öfwerstott af anslag lill en annan öpnade. Jag wägar således hoppas och tillstyrka art detta uplysta samfund i denna del antager Stats-Utjkottets grundsatser.
Jag vidhåller således, utan afseende på den belaningsrätt, som kan blifva bestämd för Riksg.cont:s obligationer, mitt yrkande, att Armeens Pensionscassas obligationer må belånas till fulla beloppet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag kan för min del icke gilla, att Riksg.cont:s obligationer få full belåningsrätt i Banken, och det förundrar mig att höra detta yrkas från ett håll, der man förut bestridt all öfverflyltning af Bankens lånerörelse på Riksg.cönt. Jag förenar mig för öfrigt med Hr Lefre'n deruti, att jag icke skall vara emot, om belåningen af Riksg.cont:s 5-proc:s-obligationer bestämmes till go proc.; men dä ett stadgande härom icke tillhör mom. lit. cij sora endast angår belåning till fulla capitalbeloppet, oell jag ej har tillfälle att här förblifva närvar., tilldess mom. lit. c förekommer, har jag blott reservationsvis velat yttra min tanka i ämnet. 424 Den 31 Juli f. ra. Hr Hegardt: Det har visserligen ej undfallit mig, hvad som blifvit stadgadt till förekommande af missbruk med en alltför stor utsträckning i lånerörelsen genom bestämmandet af en proportion som 2 till 5 emellan metalliska cassan och sedelstocken, innan denna sistnämnde får ökas; men det skulle kunna hända, att genom en obegränsad beläning af publika papper, i förening med den redan beslutade belåningen af jern och andra exportabla effecter, denna proportion hastigt nedsattes så lågt, att metalliska cassan sjunke ända till 2 millioner; och det är för alt undvika detta, som jag ansett bättre att bestämma en viss fond för publika pappersbelåningen. Hvad Armeens Pensionscassas obligationer särskildt angår, instämmer jag med Hr Lefre'n.
Anton, som steg upp vid omnämnandet af vinhandeln med Vestindiefararen, bytte en betydelsefull blick med Birger. Det låg ett bittert hån i det korta skratt, hvarmed han ofta beledsagade sina rörelser; men det var skarpare än vanligt, då han räckte fadern korkskrufven, för att öppna vinbuteljen, en af de sista representanterna af den gamla goda tiden, då gubben Haraldson ej behöfde annat mynt, än sin oförvägenhet och sitt rymliga samvete, för att skaffa sig alla möjliga sällsyntheter. Vinet slogs uti, och Gabriella bjöd den unge kaptenen att smaka drufvans utvaldaste saft. Rosenberg tycktes icke vara någon kostföraktare. Med en artig bugning för sin unga värdinna tömde han glaset och sade: ”Maken till vin har jag ej druckit hvarken ineller utrikes! Och jag vore frestad tro att det legat gömdt här på ön sedan våra tappra vikingar gjorde sina små lusttåg ut i verlden.” ”Ja, de höllo just sina stamhåll här i Bohusläns skärgård,” utbrast Anton, som alltid kände sig underbart fängslad vid minsta anspegling på sagotiden. ”Här fins i bergen inhuggna många skepp, och det talar för den tron att vikingarne lefde godt här bland våra klippor.” ”Det är ej otroligt,” menade Rosenberg, ”och jag undrar icke att de företrädesvis valde den här fördömda skärgården, när de ville lefva i fred. Deras fiender skulle, vid min arma själ, den tiden ej haft synnerligt godt att söka upp dem i sådana smyghål. Det säges ock att de här trakterna egna sig förträffligt till smuggelhandel.” ”Åh, den tiden är längese’n förbi,” inföll Haraldson. ”Men hvad nu vikingarne anbelangar, så var det nog ett satans duktigt folk, som förstod att lefva. Och att de lefde här, hafva vi all anledning att tro. I min ungdom, då jag jemt flackade omkring, var jag ofta på Sotenäs. Der fins många märkvärdigheter från fordom-timma: bland annat är i Tossene socken ett flackt berg, der ett helt sjöslag står inhugget; och den stora jättegrytan på Russeberget duger ock att se på.
Härvid får Stats-Kontoret underdånigst nämna, att detta ärende, i anseende till ytterligare infordrande från Eders Kongl. Maj:ts Befall - 20 ningshafvande af upplysningar, hvilka från åtskillige af dera ännu icke inkommit, för närvarande ej hunnit så beredas, som sakens vigt och ämnets beskaffenhet påkallar, för afgifvandet af det underdåniga Utlåtandet. Alt Revisorerne af Upsala och Stockholms Läns Landsböcker, äfvensom af särskilt meddelade officiella upplysningar inhemtat, all Öfverste-indelningen vid f. d. Adelsfane-Regementet, hvilken, eber förvandlings-uträkning, år 1840 uppgick till 5,653 R:dr 23 sk. 7 r:st., och år 1841 till 6,229 R:dr 30 sk. 10 r:st., fortfarande uppbäres af En af Rikets Herrar m. m. Herr Grefve Björnstjerna, i dess egenskap af f. d. General-Adjutant för Armeen; men då berörde indelning, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 2 Februari 1833, tagits i beräkning vid Indelta Armeens lönereglering, samt Herr Grefve Björnstjerna, såsom Svensk och Norrsk Minister vid Kongl. Stor-Brittaniska Hofvet, åtnjuter de derför anslagna, ganska betydliga, aflönings-medel, åberopa Revisorerne, i afseende härå, hvad förut i deras Berättelse blifvit anfördt, angående ett likartadt förhållande med En af Rikets Herrar m. m. Herr Grefve G. Löwenhjelm. I afseende å denna framställning bar Stats-Kontoret ej vidare att andraga, än hvad som derom tillförene blifvit i underdånighet anfördt.
Prinsessan Sophia Albertinas hofhållning har blifvit föreslagen, utan att de nya utgifter ne i sednare åren, som skola föranleda detta behof, äro uppgifne; men med liflig önskan att kunna uppfylla ett behof, följer alltid den, att veta hvaruti det består. 538R:dr 32 sk. och 48 T:r spannemål årligen till fyra Slottskaektar för brandredskapsvården inom Slottet är visserligen nödigt att anslå, derest ej denna befattning skulle kunna förenas med någon annan tjenst inom Slottet, sorn ej är allt för trägen. Löneförhöjningen för JustitiaeRåden till en sammanräknad årlig inkomst af 4000 R:dr B:co för hvarje Justitiae-Råd, synes mig, såsom en värd Talare Herr Cederchjöld nyss yttrat, snarare för låg än för hög, Hvilket äfven med skäl kan sägas om den förhöjning, som för RevisionsSecreterarne är fö - Den 4 December f. m. reslagen till endast 1800 R:dr årligen; men härvid, så väl som vid det nödiga ansedda uppförandet på stat af ytterligare en Revisions-Secreterare, torde billigen böra komma i betraktande, att af de nuvarande Revisions-Secreterare-lönerne lärer en del utgå till personer, hvilka icke förrätta någon Revisions-Secreterare-eller annan tjenst; hvadan, utom det att någon förhöjning för deras del icke lärer kunna komma i fråga så länge de ej göra tjenst, det torde böra föregå anslaget till nya Embeten, att de redan varande fullgöras af dem, som derföre uppbära lön. 1 alla 3 Rikets HofRätter är föreslagen en allmän tillökning af flere Ledamöter i hvardera, samt i Svea och Götha HofRätt äfven af Betjeningen.
Händelsen anses tilldraga sig uti Tavast Kyro och Birkala till hvarandra gränsande Kyrk-Socknar uti Öfre Satakunda Öfredels Härad af det egenteliga Finland, hvilket skiljes ifrån Österbotten genom stora skogar och vattendrag.2 FÖRSTA AKTEN. Teatern föreställer en plan emellan klipporna vid ena stranden af Kyro forss, som ifrån den längst oppe i fonden till liten del synlige Ikalis-fjerden, genom klyftor störtar sig ned, och föreställes ytterligare sjunka i djupet på Teaterns ena sida. På den andra, nära Avant-scenen, under en brant, men remnad, klyfta står en förfallen koja, i skygd af tvänne på ömse sidor om ingången växande tallar. Bakom kojan röjes en smal gångstig uppföre, längs efter remnan. För öfrigt synas här och der stenar, passande till säten, samt tallar. Det är en mörk September-natt. FÖRSTA SCENEN. WÄINÄMÖINEN, EMOINA, RUHO, FINNAR. WÄINÄMÖINEN (framträder uppå en mot fonden vid det starkaste forssfallet utstående klippa, hållande i ena handen en finsk skogslur. Han stödes af sin Dotter Emoina, som upplyser deras stig med ett bloss. Efter dem synes en blossbärare med Wäinämöinens harpa.) (Ur luren.) Hembygd, frälsning! (Echo repeterar dessa ord. Wäinämöinen fortsätter sedermera samma melodi, men icke ur luren.) På min hälsning Återsvara Djup och kullar. CHOR (af Finnar med bloss, som draga ned sina båtar utföre bergshällarna:) Dragom båtar Uppå rullar3 Kända stråtar. Bråddjupens faror lysom med bloss. WÄINÄMÖINEN, ur luren. Lön för dygden! (Echo repeterar, Wäinämöinen fortsätter sedermera melodien, men icke ur luren) Fosterbygden Hörs förklara Sina söner. CHOR af Finnar, som nedkomma: Gudalära; Trycktas böner; Fädrens ära, Fädernas hamnar nedkalla oss. RUHO, fram på scenen. Nedan om forssfallet alla sig samle.
Det är härvid som nit, skicklighet och drift särdeles komma i fråga; och det skulle vara ganska väl om jag ända till den grad hade misstagit mig, att häfdatecknaren efter den värde Talarens förmodan, stödd uppå samtidens vittnesbörd, verkeligen skulle finna anledning till småleende vid betraktande af mine påminnelser rörande Styrelsens åtgärder BIL lill Ridd. o, .Ad, Pr. IV Banch 2 n Den 5 Maji e. nit efter Samhällets förändrade Statsskick. Jag faar framlagt mine åsigter, Herr Grefve Mörner har i egenskap af Styrelsens organ , sök C vederlägga deras riktighet; det tillkommer nu Svenska Folket att bedomina halten af bådas vära skäl; och medvetenheten samt kännedomen af hvad som är och icke är, skall hos Folket blifva det ojäfvige vittne, emot hvilket opinionsstriden alltid kommer att ändas genom sanningens slutliga seger. Om allmänheten godkänner, att hvad jag öfver bristande undervisning uti Grundbgarne anmärkt, efter den ädle Grefvens yttrande är obetänkt; så förmodar jag likväl, att man af den ädle Grefvens sätt att föreläsa dem, skall finna nödvändigheten, att vid deras läsning åtminstone förordnas iakttagande utaf komma och punkt. Jag har egenteligen icke fordrat deras förklarande, emedan jag, lika med d«n ädle Grefven, tror, att deras ordalydelse bör antagas såsom tydlig, jag har påstått deras läsning såsom nödvändig, derföre, att det vid inträdet å Embetsmannabanan synes vara nödigt>att veta hvad man svurit iakttaga att med lif och blod försvara. Hvad Herr Grefven för öfrigt yttrar om de offentliga undervisningsanstaltefnes beskaffenhet och närvarande tillstånd, tror jag mig kunna lemna obesvaradt, och återupprepar blott i förbigående huru Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag anhöiio, att undervisningsverket i sin helhet mätte blifva ett föremål för undersökning och reform, hvilken dock ännu uteblifvit i hvad universiteten elier den vigtigaste delen deraf beträffar, lör öfrigt torde det Den 5 Maji e, fti.