Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Drottningen, återkommen till sin, brast ut i gråt. Det var dels smärtans, dels förtrytelsens tårar. Kammarfrun Olivia misslyckades i sina bemödanden, att ställa henne tillfreds och att skingra Sofia Magdalenas misstankar, det konungen haft för afsigt att drifva gäck med henne, och kanske just i detta ögonblick skrattade med sina gunstlingar åt hennes förlägenhet och missräkning. Och det blef ej första gången, hon vore en skottafla för bespottelse vid konungens utsväfningar i sina gunstlingars krets. Så snart Olivia blef ledig från drottningens uppassning, skyndade hon att söka upp morianen. «Det här är just en snygg historia, du inledt mig uti!« – yttrade hon till honom. – «Bättre hade varit, om allt, utan det här dumma upptåget, förblifvit på gamla foten. Drottningen tror att kungen har henne till sin narr, och Gud vet hvad man bör tänka.« – «Gif dig tillfreds, Olivia, och lugna ditt majestät; det här är min själ! för allvarsamma saker att gyckla med. Jag har visst icke narrat dig, och den herrn, som skickat mig, är för sträng, att låta mig löpa med limstången,« svarade Badin. Imedlertid sökte morianen upp riksrådet Scheffer och berättade honom hvad som förelupit mellan drottningen och hennes kammarfru, äfvensom hvad denna tillagt för egen räkning. – «Låt er hustru intala drottningen, att skicka efter hofstallmästaren Munck och förehålla honom, att han låtit nyttja sig till verktyg att förolämpa henne. Ju värre drottningen i det afseendet tilltygar konungens gunstling, desto bättre; ty så mycket säkrare bär han fram alltsammans till sin och vår nådigste herre. Det öfriga blir min ensak. Följ bara ni, kära Badin, skyndsamt och till punkt och pricka mina föreskrifter.« Det skedde. Morianen stålsatte sin hustru; Olivia drottningen; drottningen jemrade sig för Munck; han för konungen, som i sitt bryderi rådgjorde med Scheffer. Just detta hade denne beräknat och väntade.
Om Ridderskapet och Adeln derföre remitterar målet till båda Utskotten, undvikes denna tidsutdrägt, och StatsUtskottet tillegnar sig genast den kännedom af saken, som BancoUtskottet redan äger. Jag tillstyrker således remiss till håda Utskotten. Herr Hjerta: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste Talaren, och underställer Ridderskapet och Adeln, huru .86 Den i5 December f. m. det skulle se ut, om man remitterade Kongl. Maj:ts Skrifvelse, hvars rubrik tillkännager anledningen vara de inom RiksStånden i ämnet väckte motioner, till annat Utskott, än dessa motioner blifvit remitterade. Kongl. Majit föreslår visserligen obligationer i stället för räntelöpare; men då saken i alla fall är densamma, anhåller jag om remiss till det Utskott, som handlagt sjelfva hufvudfrågan, d. v. s. till Statsoch BancoUtskotten. Jag tror med den siste Talaren, att i annat fall StatsUtskottet kommer att borttaga en hel förmiddag med öfverläggning rörande sammanträde med BancoUtskottet. Grefve von Schwerin: Hvad beträffar den befarade förmiddagstvisten inom StatsUtskottet, så betyder en förlorad förmiddag intet för StatsUtskottet, emedan det slutat sine öfrige göromål. För BancoUtskottet återstår deremot ännu mycket. Om StatsUtskottet vore så benägit för att tvista, så blifva retelserna dertill icke förminskade derigenom, att remiss sker till Statsoch BancoUtskotten gemensamt. Här uppstår en preliminair-fråga, den nemligen om RiksgäldsContoiret kan åtaga sig en sådan uppoch utlåning, som den Kongl. Skrifvelsen föreslår; denna fråga tillhör ensamt StatsUtskottet. Blir denna fråga nekande afgjord, bar StatsUtskottet ej vidare med saken att göra. Dessutom existera så täta Den i5 December f. in. 187 communicationer mellan Statsoch BancoUtskotten, att, om sammanträde behöfves, det visserligen icke möter någon svårighet.
Dess dunkla färgton af mossgrönt med ett skimmer som af blekt rosa och gammalt guld kommer rummets små koketta soffor och sirliga taburetter att stå ljusa och luftigt läckra i färgerna som sirliga blommor på en äng. Kokett växla möblerna i utsökta nyanser. Men det är en äkta konstnär, som ställt dem samman just så och kommit dem att trots de djärfva skiftningarna bilda denna raffineradt vackra färgkomposition, som oemotståndligt betager alla, som träda här in. Under en längfingrad jättepalm en tomatröd bergére på rococons nigande ben, en turkosblå taburett bredvid en länstol i guld och créme med empirens raka, fina stelhet i alla linier, en liten egoistisk soffa för två med ett nätverk af röda nejlikor öfver lilasskär botten. Och så en soffa i Ludvig XVT:s graciösa stil, bronseradt siden i gyllene gult med blekröda rosenslingor. Just en sådan liten soffa med en sirligt skulpterad guldkrans öfver karmen och öfverdådigt svällande dyna — just en sådan en, som våra mormödrar brukade sitta på, stela och sirliga med pösande sidenvolanger och styfva flskbenslif. Bizarrt egendomliga med gula tofsar och styfva guldbroderier bilda några orientaliska möbler sitt lättjefullt mjuka hörn för sig. Den turkiska silkessammeten lyser rubinröd öfver karmar och kuddar, och pärlemorinläggningarna på de låga turkiska borden glimma i gulviolett som öppna ormögon. Minister Reuterskjöld är en känd gourmand på antikviteter. De små borden och etagé- rerna, där alla dessa oräkneliga bibelots trängas med hvarandra, skulle äfven säkert kunna fånga en kännares intresse timme efter timme. Endast alla dessa små klockor, sköra, täcka små tingestar, som slå timslagen med spröd silfverröst, skulle kunna vara en samlares stolthet. Men pärlorna i svensk-norska ministerhemmets antikvitetssamling äro dock de två svarta ebenholtzskåpen, som flankera gobelinens bronsgröna ram.
Exc. yttrat rörande nyttan och kanske snart sagdt nödvändigheten deraf, att Norrmän tillåtas att tjenstgöra i UtrikesDep t, för att taga kännedom om hvad som rörer de båda rikena gemensamt; jag förbiser eller nekar ingalunda, att denna anordning måste vara i många hänseenden politiskt nyttig och tjenlig, och jag skall icke undandraga mig att, vid tillfälle af det begärda revisionsarbetets framtida pröfning hos R. St:r, söka medverka till beredande af den jemkning i grundlagen, som H. Exc. i sin praktiska tillämpning deraf synes anse vara den rätta; men jag kan också icke å andra sidan, med afseende å nu gällande lagar, förbise, att så val H. Exc. i främsta rummet, i egenskap af föredragande, som hans kolleger, härutinnan, att jag så må säga, gått framom sin tid. Detta är visserligen någonting, som man vanligen icke anmärker för att klandra, men Konst.Utsk. har dock måst följa lagens föreskrift, och jag tror derföre, att Utsk. icke varit obefogadt, att fästa li. St:rs upmärksamhet på förhållandet, så mycket mer som, om man också icke får förbise, att, under en lång följd Den 10 Mars f. m. 5if år, tjenstemän af Norsk börd varit anställda inom UtrikesDepd, så har likväl en reglering af tjensteförhållandena inom samma Depd egt rum, och måhända hade rict då varit tillfälle, att taga i särskildt betraktande, huruvida grundlagen verkligen tillstådjer, att Norrmän må kunna, på ett nästan än mer definitift och prononceradt sått än tillförene, t. ex. medelst redovisningsåliggande inför KammarRätten o. s. v., framgent i UtrikesDep:t anställas. Till bemötande, af denna punkt har H. Exc. visserligen åberopat den Promemoria, som hans företrädare i embetet vid sisth Riksdag ingaf och som beledsagade den Kongl. Propos. äng. lönetillökningar i UtrikesDcpd; och då dessa tillökningar beviljades, efter tagen kännedom om besagda P. M., finner II.
Men det enkla häri verlden är det inan vanligen icke vill förstå; det invecklade deremot begripa alla. Jag tillstyrker afslag å denna punkt. Hr Printzensköld: Vid jemförelse af Ulsk:s betänk. N:o 170 med detta sednare, nu till pröfning, förevar, utlåt. N:o 326, finner jag, att Utsk., med frånträdande af dess förra afstyrkande å motionen i denna del, deremot i det sednare utlåt, tillstyrkt bifall å densamma. När man upprättar förslag och tillstyrker dess antagande, skulle jag tro alt föista villkoret derföre är, att förslaget är verkställbar!. Det är också dens skyldighet, som framställer ett sådant förslag, aft betänka ett sådant förhållande. Huruvida detta är händelsen med Utsk:s tillstyrkan, lemnar jag derhän och jag tror mig kunna bevisa motsatsen. Vi veta alla, att innan någon uppbörd kan börja, måste de afgifter, som skola upphoras, vara bestämda. Vi veta också, att, enligt gällande författningar,' hvilkas upphafvande StatsUtsk. icke föreslagit, skall uppbördsboken så väl för städerna som för landet upprättas oell till K. M:s Bef:h:de inlemnas, för att genomses och granskas i landscontoret, hvarefter K. M:s Bef:h:de befordrar uppbörden till verkställighet. De utskylder, som Utsk. föreslagit att uppbäras i September månad, äro till största delen sådana, som utgå under namn af bevillning. Innan dessa utskylder kunna blifva kända till deras belopp, mäste all taxering, så val å landet som i städerna hafva försiggått, samt Pröfnings-comite'en hafva verkställt taxeringslängdernas granskning. Det lärer icke heller vara obekant för någon, .åtminstone icke för någon annan än StatsUtsk., att dessa förrättningar omöjligt hinna slutas förrän i Augusti månad.
Sedan, vid återföredragningén i Vallöf!. Borgare-Ståndet af Kongl. Maj:ls linder den 3 dennes aflålna Nådiga Skrifvelse, med förslag till Lag för Banken, Herr Helsingiusefter motiverad framställning af sin åsigt, att högstberörda Nådiga Skrifvelse, med åtföljande Lagförslag, endast borde till handlingarne läggas, å samma framställning äskat proposition, och flere Ståndets Ledamöter härutinnan med honom sig förenat, men Herr Talmannen, vid discussionens slut, förklarat, det han sålunda förstode 44 §• Riksdags-Ordningen, att Remiss å Konungens Propositioner ej finge vägras, och derföre grundlagsenligt begagnade sin rätt att å den motsatta åsigten vägra proposition, så har, enär Ståndets, genom votering utrönta pluralitet icke i Herr Talmannens förklarande instämt, det blifvit till ConstitutionsUtskottet hänskjutet att afgöra, huruvida en sådan vägran må ega rum, eller icke, öfver hvilket beslut Constitutions-Utskottet i dag inhändiga! Vällofl. Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag. Denna, med hemtadt, fastän ej uttryckligen åberopadt stöd af 55 §. Riksdags-Ordningen, till Constitutions-Utskottet förvisade fråga, hvilken således påkallar ett omdöme blott öfver bokslafliga grundlagligheten af den yttre formen för sjelfva hufvudmålets behandling, innefattas i Vällofl. Borgare-Ståndets yrkande, att den Nådiga Skrifvelsen, jemte Lagförslaget, måtte lemnäs utan remiss-åtgärd. Nu stadgas likväl i 56 §. Reger i ngs-For m en och, med ytterligare utveckling deraf, i Riksdags-Ordningens 44 §•> att Konungens Propositioner äfvensom de i Ståndens plena väckta allmänna frågor ej må till omedelbart afgörande upptagas, utan skola remitteras till behörigt 'Utskott, som ege att deni utreda och deröfver sig yttra; och 4p §•
Jag anhåller vördsamt att denna min motion må meddelas Rikets öfriga Ständer, samt till StatsUtsk. blifva remitterad. Lades på bordet. Frih. von Kraemer, Robert, uppläste vidare följande arne motioner: I. Ehuruväl upplifvandet af stä mmo-böterna, hvilka, enl. K. M:s och Rikets Statscontors kungörelse af d. 8 Dec. i836, böra utgå med 12 sk. b:co af hvar och en, som sina krono-utskykler i föreskrifven tid och ordning icke inbetalar, utan afseende på debet-sedel0 s summa, haft ett ganska fördelaktigt inflytande på uppbörden, har dock det ringa bötesbeloppet egentligen endast inverkat på de mindre Ben 4 Mar* f. m - 59 förmogna af de skattskyldiga, af lättfattliga skäl. Ett sådant förhållande är icke allenast i högsta grad orättvist, utan kan äfven medföra betydliga förluster för K. M. och Kronan, då de större uppbördsposterna vanligen erläggas utan den controll, som vid uppbördsstämma!] iakllages. Med anledning häraf får jag vördsam! föreslå, att för hvarje debetsedel, som icke i föreskrifveu tid och ordning blifvit inbetald, uppgående till och med 12 r:dr b:co, stärnmoböterne oförändrade bibehållas vid 12 sk. b:co, men att desamma ökas för hvarje full skatteriksdaler derutöfver med 1 sk. b:co; dock så, alt fördelningen af stämmoböterna bli fver, som hittills, emellan uppbördsmannen och församlingens fattiga, till hälften ut hvardera. 2. Den vigtiga sa 11 pe t er-binäringen bär, genom tid efter annan nedsatt lösningspris, blifvit för landtmannen mindre lönande, men utgör dock ännu för en del af Rikets provinser en ganska väsendtlig inkomstkälla. Förar i838 uppgick nemi. sultpetter-tillverkningen inom Riket till 28,968 lisp., och deraf ensamt för Westerbottens
Men det var just detta, som var så förföriskt herrligt: att beständigt genom de långa dagarnes mödor och genom de korta nätternas drömmar bära med sig den stora hemligheten som en afundsjukt öfvervakad skatt i sitt hjerta. Att låta tankarne flyga — det är Ruth, som tänker — från det mekaniska arbetet i » gummans » sommarupphettade verkstadsrum, der ljuset silar trögt fram genom de fördragna persiennerna, flyga ut till den glada artistkolonien vid Järlasjön och stanna, ideligen stanna, hos en viss brunögd ung herre, som hvisslar Boccacciomarsch till sin ängslappsstudie. Låta dem gå — det är Karl Vrede som tänker —, bort från färger och pensel, fogelvägen till » liten », hvars runda kind så lefvande står i syne för hans konstnärsöga, runda kind med ljusa rodnad, hvilken han vet hvem den gäller. Käthe. Julgranen som ljuskrona. Jag väljer mig en gran, som ej är särdeles stor, men vid och jemnrund, skär af stammen strax nedom understa grenarne och kläder stället med en rosett af guldpapper. Binder derpå ett starkt snöre öm stammen, lägger detta öfver kroken i taket och leder det vidare till en annan krok vid, exempelvis, en dörrpost, så att jag, när jag vill, kan hissa granen upp eller ned. Härpå vidtager granens smyckande och fastsättande af vaxljusen. Dessa senare förses med manschetter af kulört papper, hvilka förhindra det smältande vaxet att droppa ned. Den på detta vis anbragta granen är ej i vägen, hvilket den annars lätt blir i mindre rum, och tar sig särdeles prydlig ut. Hur roligt att låta juldansen gå under julgranskronan; man ser riktigt med vemod på den tomma platsen, när dock till slut barrens fällning tvingar en att aflägsna den samma. Eva. Vackra prydnader för julgranen kan man lätt nog sjelf förfärdiga sig med en smula uppfinningsrikhet och händighet.
Då delta likväl icke är möjligt, så kommer ju pröfningen af ifrågavar:de ärenden att ensamt bero på landskamreraren; och jag hemställer då hvart det tar vägen med Kronans säkerhet, när man vet till hvad grad landskamreraren är sysselsatt med andra ärenden af mångfalldiga slag? Skulle likväl llr Akerman sjelf vilja befatta sig med den speciella handläggningen af afskrifningsfrågorne inom Wester-Norrlands län, så har jag, för min del, icke emot att hans utslag i dessa frågor må befrias från underställning hos kam.rätten; men då måste Hr Akerman icke, såsom vanligen är händelsen, en betydlig del af hvarje år vistas utom länet för att sköta sin helsa. Frih. Cederström: Om man måste erkänna alt Underlätelse att betala sina kronoutskylder är en förbrytelse, så frågar jag, hvarföre skall ej den ene förbrytaren efterlysas likasåväl sora den andre? Om det är ett brott alt ej utgöra sina utskylder, så bör ock den, som sådant sig undandrager, varda underkastad skamen af efterlysning. Jag sillstyrker afslag å punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller jemväl om afslag å punkten, och tror, för min del, att, om efterlvsningarne skulle borttagas, så skulle åtskilliga medel, hvilka nu utbekommas, gå för Den 11 September e. m. 307 Kronan förlorade. Jag vill ej drifva saken sä långt, som Frih. Cederström gjort, och tala om brottslighet, utan jag vill blott hålla mig till den skam, som en efterlysning medförer, och hvilken en hvar gerna söker undvika. Del händer ofta alt vederbönde tjenstemän alldeles icke gifva sig tid eller möda att, ulan efterlysning, noga efterforska de personer, som icke betalat sina kronoutskylder. Jag vill anföra ett exempel huru dermed tillgår. Ett fruntimmer, af mina bekanta, flyttade från Slockholm ned till en landsort öfver en vinter. I stället att här, hvarest hon var skattskrifves efterforska hvar hon sig befann, vidtog man den lättare åtgärden alt efterlysa henne. Händelsevis fick jag se kungörelsen, och underrättade min bekanta derom samt drog försorg om hennes ulskylders betalning.
Der före är den ringa qvantitet vin, söm sedari blifvit införd , ej något bevis på tullförsnillning , utan blott derpå , att införseln redan förut varit öfverflödig. Vin , för att blifva godt, behöfver när det är ungt ligga en viss tid , och då det förut varit förbudet , trodde mao , att detsamma ännu kunde komma att äga rum , och införskref på speculation storå qvantiteter, hvilka till större delen irikömmo i8'i9* Utan tvifvel finnes mycket deraf ännu qVsr. Jag ber således RidderskSpet ecb 975 Ven 22 Augusti f. >n. Adeln fästa uppmärksamhet vid Friherre Wrangcls yttrande. Grefve Cronhjelm; Jag får underställa Herr Grefven och LandtMarskslken samt Ridderskapet och Adeln, om icke uti contrapropositionen kunde upptagas en prasscriptionstid af ett år. Herr Munck af Rosenskjöld' jag skulle anse praescriptionstideo billig, om det icke syntes , som man då äfven borde bestämma en sådan för de öfrige artiklar , hvilka redan äro nedsatte. Jag hämtar ett rnnat skäl emot densamma deraf, att åtskillige lager ej blifvit så högt förtullade som vanligt. I afseende på voteringspropositionen, anhåller jag, att contrapropositionen , måtte bestämmas så, sorn Hans Excellence Herr Grefve Mörner före" slagit. Grefve Cronhjelm t beträffande första delen af den siste talarens yttrande, får jag anmärka, att bland de väsendteiiga tullartiklarne vet jag ej någon , uti hvilken ett så förändradt system som detta blifvit beslutadt, och ej eller att någon varit så högt förtullad. 'Den som lurendräjat in vinet , kan för öfrigt hafva försålt det, så att det nu är i andra hand. Friherre Wrangel'. I första ögonblicket fann jig medelvägen af en prasscriptionstid vara lämpelig , men nu anser jag den öfverflödig » B*n 82^Augusti f. m, dig , då Konungen kan nedsätta tullen.
Men hör du, pappa – Constance strök sin kind mot faderns rockärm – du som är född diplomat, fast du ibland misslyckas, tror du ej, att du mot någon lämplig dusör kunde förmå min fästmans kammartjänare att tvätta sin herres händer eller åtminstone hälla luktvatten öfver honom, innan han beger sig direkt från fågelskeletten härtill för att kyssa mig – huh – i nacken? – Nå, nå, sakta i backarne, min sköna! Härmed får väntas, tills du är John Halls kammartjänares matmoder. Men i afton måste du tala med John Hall om vårt underhåll. Det är en opportun momang, eftersom han är vid sådant ypperligt humör. – Han var, men hvem kan förutse hur han blir i afton – – Du måste i alla fall gripa dig an. – Jag skall försöka, men det faller sig för eländigt svårt. Flera gånger har jag pröfvat på, men innan han ens märkt hvaråt jag syftat, har jag lupit bort från alltsammans. Jag finner nog själf, att det är nödvändigt att få visshet häri – men det är ogörligt att gripa sig an. Jag hatar honom, och jag hatar mig själf, när jag skall sta’ och börja. – Det är bara barnsligheter. Låt det ske i afton, så är det undanstökadt till i morgon. Jag skall sörja för att ni bli lämnade ensamma. – Det tycker jag alltid sörjes för till öfverlopps. – Nu talar du mot bättre vetande. Tvärtom, jag arrangerar ju ständigt, att din mor eller en af gossarne komma in för att afbryta en tête à tête, som, om den varade alltför länge och du finge sköta dig ensam, skulle kunna sluta med en brytning. Constance skrattade. – Ja sannerligen, om inte hela familjen spelade rollen af min och John Halls skyddsängel, så hade vi nog klöst ögonen ur hvarandra, innan timmen var till ända. Inte han på mig möjligen – men jag på honom. Han är inte så häftig som jag på långa vägar, men han är desto mera envis och besynnerlig. Det är visst och sant, han kan reta gallfeber på en ängel – Och jag är ingen långmodighetens ängel. – Det behöfver du ej nämna, jag vet det, och det är därför jag spelar skyddspatron.
Härjemte får jag vördsamt underställa, om det kan vara lämpligt, att i Riddarhusordningen införa ett rent Policemål såsom detta synes mig vara, då fråga i Plenum redan uppstådt och tankarne deruti icke synas mycket delade, att en omarbetning af denna Stånds—i ordning erfordras på sätt, att den med uteslutande af hvad i Grundlagame redan är stadgadt och hvars bindande kraft ej kan ökasj RiddarhusOrdningen endast komme att innefatta hvad i Riksdagsordningen ej blifvit infört; utan blott hänvist, nemligen huru Ridderskapet; och 11 Martil, 7°S och Adeln vid Riksdag skola representeras m. in. dithörande; samt uti en serskild stadga införas den Polisordning inom Riddarhuset, söm aktas nödig, och hvad dermed bar genien. kap. t Jag tror mig afven till besvarande bora upptaga en anmärkning sorn blifvit gjord ”att 20 §. i RiddarhusOrdningen skulle lägga hinder i vägen för åhörares inträde på Riddarhuset. Nämnde §. stadgar, att RiddarhusFiscalen skall tillse, att ingen obehörig öfverläggningarrte bevistar; hvilka som äro behörige att intaga säte och stämma på Riddarhus: förklaras äfven uti flere §. §. af denna StåndsOrdning, men här är icke fråga om säte och stämma och Ståndets egen CanzlieBetjening, hvilka icke behöfva vara Riksdagsmän, och Vagtmästare som äfven hafva att syssla i salen måtte väl vara behöriga att finnas der. Behöriga blifva naturligtvis åhörare äfven på sitt rum, i samma ögonblick de erhållit Ståndets tillåtelse att intaga plats på läktaren. Enligt öfvertygelse kan jag ej eller instämma med betänkandet uti det bestämda företräde, som deruti TidningsRedacteurerne med. delas. Utom att jag fullkomligt förenar mig i de skäl, jag här hört yttras mot ett sådant företräde, får jag, ehuru med misstroende till egen insigt, anföra ännu ett ytterligare skäl. TryckfrihetsFörordningen 2 $. 4 Mom , som Bil. till Ridd, o Ad.
Utan förbiseende deraf, att frågor om en fästnings raserande under krigstid borde ur annan synpunkt betraktas, emedan omständigheterna dä kunde fordra snabba beslut och skyndsam verkställighet, syntes frågans behandlingsform under fredstid kunna annorledes ordnas; och bar motionären på dessa skäl hemställt, alt Rikets Ständer ville, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t göra framställning derom, att raserande af någon bland rikets fästningar icke måtte företagas under fredstid, innan Rikets Ständer derom blifvit hörde och fått tillfälle att sig deröfver utlåta. Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit-och får, på grund af de utaf motionären åberopade skäl, samt i likhet med hvad Konstitutions-Utskottet vid denna frågas behandling uli Memorial N:o 6 Litt. B. mom. Ili sig utlåtit, vördsamt hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet göra framställning derom, att raserande under fredstid af någon bland rikets fästningar ej mätte företagas, innan Rikets Ständer öfver frågan, och hvad dermed sammanhänger, blifvit hörde och fält tillfälle sig deröfver utlåta. StockUolm den 24 Juli ISot. Häremot anfördes följande reservaion af Herr Kontrakts-prosten, Doktor A. Nordström, som yttrade sig: ”alt, hvad angår raseringen af Christianstads fästning, hvarigenom motionen blifvit föranledd, denna åtgärd, sedan fästningen blifvit utdömd, företagits i öfverensstämmelse med Kongl. Majits nådiga Bref till Krigs-kollegium af den 19 Februari 850, på den grund, att fästningen var ofullbordad och, i det skick den sålunda sig be fann, oduglig att till eget försvar användas.