Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvänne hennes bröder ha på vetenskapens fält, liksom hon på vitterhetens, förvärfvat sig anseende, nämligen Gösta Mittag-Leffler, den berömde matematikern vid Stockholms högskola, o c h L. F. Leffler, e. o. professor i svenska språket vid Upsala universitet. Redan tidigt röjdes arten hos det unga sinnet; o c h pensionsflickans kriaböcker fylldes ofta nog a f vittra försök, hvilka lågo vida utom den W a l l i n s k a flickskolans pensa. E n ung dam på 20 år, trädde hon första gången fram för allmänheten — dock under signaturens skyddande förklädnad. B a k o m » Carlots » lilla novellsamling » Händelsevis » var det endast ett invigdt fåtal, som skönjde A n n e Charlotte Lefflers drag. D e tre småberättelser, hvaraf detta förstlingsarbete består, smaka visserligen starkt nog af den omogna fruktens kartighet, men röja ej dess mindre ett obestridligt författargry. D o c k har författarinnan behöft många o c h långa läroår, innan hon lyckades förvärfva det herravälde öfver den yttre formen, s o m nu i h ö g grad utmärker henne, den enkla o c h klara stil, som åskådligt f ö r läsarens andliga öga framställer allt, hvad hon vill måla. S o m dramatisk författarinna debuterade A n n e Charlotte Leffler m e d ett tvåaktsstycke, » Skå- despelerskan », s o m anonymt uppfördes på Dramatiska teatern i slutet af år 1873 o c h rönte rätt stor framgång, ehuru ännu här vidlåder en svaghet i formgifningen, som i det hela var helt naturlig för en så ung o c h ännu sö- kande penna.
Sättet för det årliga uttagandet af det manskap bland beväringen, hvilket i fredstid skulle erhålla en fullständigare vapenöfning, kan vara olika. Frivillighet vore det önskligaste, men derpå kan organisationen ej byggas, ehuru denna frivillighet till icke obetydlig del torde kunna påräknas här i landet, om en lämplig uppmuntran kunde tilldelas dem, som frivilligt anmäla sig till den drygare beväringspligten, i stället lör att äfventyra tvungen uttagning dertill. Tillgång till denna uppmuntran kunde beredas genom de medel, som inflyta för befrielse från vapenöfning under fredstid och, om brist deruti uppstode, genom anvisning på anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar. Emellertid, för att fylla antalet af dem, som skulle undergå den vidsträcktare vapenöfningen, måste sättet för uttagningen genom lag bestämmas. Enklast och rättvisast torde denna, såsom i andra länder är antaget, kunna ske genom lottning och sådan verkställas till viss procent af de pä hvarje mönstringsställe godkända beväringsynglingar, som skola i lottningen deltaga. Ehuru härigenom naturligtvis icke kan erhållas ett bestämdt antal inom hela landet, synes dock detta vara af mindre vigt, då förändringar i alla fall ständigt inträda ibland de inmönstrade; men det medförer lika behandling vid alla mönstringsställen och full rättvisa mot de beväringspligtiga. Med erfarenhet af den långsamma kroppsutveckling, som i allmänhet hos nordbon är rådande, och med kännedom om den sjuklighet och afgång, som under krigets ansträngningar, försakelser och vedermödor uppstå bland yngre, icke 8 Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj;ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. utbildadt manskap, samt då det derjemte visat sig, att första beväringsklassen i allmänhet icke vunnit den styrka och uthållighet, som hos en soldat kräfvas, men att andra klassen redan vunnit betydlig kroppsutveckling jemförelsevis till den föi sta, bjuder omtanken för folkets väl och arméens bestånd, att, trots vanan och de ekonomiska förhållandena, beväringsåldern framflyttas utöfver hvad nu är bestämdt.
Af ProtooolIs-Utdragen böra alltid Fyra Exemplar Utskrifvas, af hvilka de Trenne afgå till Med,- Stånden, för att derstädesqvarblifva , och det Fjerde eller så kallad Löpare, kringsändes, påtecknas i hvarje Stånd af Secreteraren, samt stad. nar slutligen hos Ridderskapet' och Adeln, för att i dess Archiv förvaras. Dessutom bor, när Den g Augusti när målet något Utskott angår , Ett Exemplar det samma äfven meddelas. Stånden må jemväl i de fall, dem lämpligast synas, genom utskickade Deputationer, sina Beslut hvaran* dra tillkännagifva ; dock bör Prötocolls-Utdraget derom, eller, i händelse sakens vigt fordrar en sådan skyndsamhet, att det ej rhedhinnes, en af Ståndets Secreterare behörigen påtecknad afskrift af den Proposition , Sorn beslutet grundadt, alltid tillika åtfölja, och' af Ordföranden för Deputationen i de andra Stånden högt uppläsas. f>3- §• Till följe af Begerings - Formens g6. §. skola Riksens Ständer vid hvarje Riksdag förordna en för Lagkunskap och utmärkt redlighet känd man , att såsom deras Ombud hafva tillsyn öfver Lagarnas efterlefnad af Domare och Embetsman, samt att inför den Riks* Rätt, som i bemälte Grundlags 102. §. tilldess inrättning och göromål beskrifves, eller vid andra vederbörliga Domstolar' i lagaordnirig tilltala dem som i sina Embetens utöfning, af Väld,mannamån eiler annan orsak, anses hafva ti sigon olaglighet begått, elfer underlåtit att sina Embets-pligter behörigen fullgöra.
Hans fiender försummade icke, att finna denna död, i en opera-sal och så godt som på scenen, just för en dylik ”theaterkonung” alldeles passande. Visst är, att han spelade ut rolen väl, och förstod att dö med den högsta möjliga tragiska skönhet. Jag kan ej, som Thorild, kalla honom ”min ungdoms konung”; icke ens min barndoms; ehuru hans regeringsdagar omsluta de bägge första åren af min lefnad. Men vid mitt medvetandes tidigaste väckning träffades mitt öra af hans namn: och, med detsamma, jemväl af de stridande omdömen, till hvilka efterverlden ännu lyssnar med tvekan och vankelmod. Ty äfven inom den aflägsna landtliga vrå och de hyddor, der jag uppväxte, ägde dessa motsatta omdömen ifriga tolkar. En eljest hederligt sinnad adelsman utmålade honom i de hemskaste afgrundsfärgor och med hvarenda en af de styggelser, dem jag alltsedan, otaliga gånger, hört upprepas; en ung Upsala-magister, Leopolds vän, skildrade honom i den ljusaste himmels-gloria; bundsförvandter saknades ej på någondera sidan. Blott ett par fromma prester gingo den medelväg, att i mycket klandra, i det mesta beundra, i det hela beklaga och urskulda honom142. De satte hans grund-olycka deri, att han med ett eldfullt snille hade vuxit upp ibland lättsinnigheter och ”fritänkerier ”, utan tillräcklig inre motvigt af fast christendom; hans grund-fel deri, att detta snilles förmögenheter och ärelust ”flögo högre”, än hans rikes krafter mäktade uthärda. Så menade de, i sin enfald; och med den sednare hälften af deras omdöme har man nyligen sett statsmannen Schröderheim, sjelf en af Gustafs förtrognaste och vittraste umgängsvänner, instämma143. Mitt späda sinne, villigt antagande allt hvad för den ridderlige konungs-anden var förmånligt, kände sig till honom dragas genom en makt, som ställde mig, mer och mer afgjordt, i hans försvarares leder.
s Stundom Iiänder, att ur en ömsesidig aktning, för hvilken sainarbetet ger en mycket säker niåttstock, utvecklar sig en allvarlig böjelse, som ' leder till giftermål. J a g känner flera dylika fullkoii~ligt ' lyckliga kainratäktenskap. c Förbindelser soin skulle kunna, betecknas ined oi ' det » flirtation~, förekoniina däreinot högst sällan on1 ens någonsin. Den kvinliga studenten, so111 ofta haft stora sv&amp;riglieter att bekänipa, innan Iion fått agna sig åt studier, skulle icke lätt genom en flyktig kurtis låta sig afledas från sitt n1å1. ~Dessutoin liar lioii allt för ofta tillfälle att se sina kainrater i ogyniisain dager, t. ex. då de koinina till första föreläsningen ined sömniga ögon och ovhdadt linne efter en genoinvakad natt eller då det på seininarieriia visar sig, att deras kiinskaper iiro skäligen iinderhaltiga. Korteligen den poetiska doften af ett obestaindt fjärran saknas. Men den kvinliga studenten önskar icke heller att bli iilskacl af sin kamrat; hoii. kräfvei endast lians nktniizq, och är hon flitig och duktig, enkel ocli iiaturlig, så lär denna icke sak ii as.^ Förf. f örordar varin t sainiiiidervisning och citerar en artikel i Braunscliweigs Landes-Zeitung för 1 3 inaj 1891, där en f. d. student uttalar shsoiii sin erfarenhet af iimgänget ined Bviriliga lraiiirater: man kan in5d större bestämdhet pastå, att det kvinliga elementet skall liafva ett välgörande inflytande på studeiitlifvet än tvartoin. Eller tror inaii verkligen, att iiinganget inellm de begge könen skall blifva friare ansikte. mot ansikte med vetenskapens allvar, 5n i balsaleiis uppliettade niiiiiterliet?
Det är visserligen, om man så vill, en mindre vigtig sak än vetenskapen, men fullt så vigtig är den, som Vilterheten och Antiqviteterne; det är likväl på den som blomman af nationens hildning hvilar, och jag kan ej tro att representationen förlorar något, att hafva ibland sig en eller annan målsman för denna Akademi. Det är blott i händelse af återremiss jag velat nämna detta; men hvad jag allvarligast vill hafva anmärkt, det är, att man vill att vi skola votera öfver en förändring af lagen, med nya val, nya kategorier som inkomma, utan att känna det ringaste af valsättet: så brottom förefaller mig det i sanning icke att vi hafva, ty riksdagen drager väl allt ut ännu en och annan månad, så att förslag lill val-lag för de olika Stånden säkerligen, medan vi äro här församlade, skall kunna hinna utarbetas. Man säger, att hittills hvarje Ständ bestämdt valen inom sig, och att så äfven hädanefter kan tillgå: jag ber dock att få fästa npmärksamheten deruppå, att de ledamöter, som hädanefter komma att väljas, kunna bli ledamöter af Riksnämnden, af hela nationalrepresentationen och otvifvelaktig! är det de andre Ståndens vätlighet att veta, huru de personer bli valde, som skola representera hela nationen. Det är sagdt, att vi varit Svenska folkets representanter, men hvar och en enskild af oss har dock icke ut - Den 27 Maj e. m. 2 55 öfvat del inflytande, liaft den verkningskrets som en ledamot af Riksnämnden kommer att utöfva. Han står öga mot öga mot hvarje representant. Om en eller annan Slånds-representant icke varit så qvalificerad som vederbort, så har haus möjliga misstag, till och med hans illvilja, dock till en viss grad stadnat inom eget Stånd, det har, man bör åtminstone kunna hoppas det, icke inverkat på det Ståndets beslut, som dessutom endast utgjort £ af hela representationens. Det är ur denna synpunkt, som jag aldrig kan tro det vara klokt att lemna åt de andra Stånden att bestämma öfver dessa val, huru dem godt synes.
Statsnungen föredraga och anmäla, i närvaro Ministern för Utrikes Ärendena tillhör, af någon annan Stats-Rådets ledamot, att dessa mål inför Konungen föredraga Är Stats-Ministern — finnas. och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets ledamot. År Stats-Ministern finnas. § 12. Konungen äger att i afhandlingar och Konungen äger att i afhandlingar med förbund med främmande Makter ingå, sefrämmande Makter ingå, sedan han. enligt 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 13. dan han, enligt föregående §, deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad StatsRådets ledamot. Stockholm den 13 April 1860. föregående Sj, deröfver hört Stats-ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot} men förbund må ej af slutas innan, enligt 8 §, Ståts-Rådet deröfver blifvit hördt. H eservation er t af Herr Th. Munck af Rosenschöld: Då 5 S Riks-Akten fÖreskrifver, att Norske Stats-Ministern och de tvänne Stats-räd, hvilka åtfölja Konungen, skola hafva säte och öfverläggningsstämma i det Svenska Stats-Rådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå hegge rikena, samt att i dylika mål den i Norge varande Regeringens Betänkande bör inhemtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande, att tiden sådant icke mcdgifver, skulle, om Konstitutions-Utskottets förslag till ändring i 11 och 12 §§. Regerings-Formen antages, deraf blifva en gifven följd, att frågor om afslutande af förbund med främmande magter. hvilka frågor otvifvelaktigt röra båda rikena, komme att pä berörde sätt behandlas.
Så beskaffade bevis hafva derefter intill den Bolagsstämma, som börjades den 27 Julii 1836, utgifvits, men under nämnde Bolagsstämma blefvo väl för en del uti Banco-Disconten och Låne-Contoret i Götheborg belånade Actier, med Bolagsreglorne enliga bevis utfärdade, hvaremot bevisen för ett större Actiebelopp, belånt uti omförmäldta Discontverk, icke innehållit den föreskrifna försäkran, att Actierne skulle qvarhållas hos Låneverken till dess bevisen återstäldes. För den sålunda vidtagna förändring upgaf Directionen öfver Banco-Discont-Verket sig hafva liemtat anledning deraf, att den i slutet af bevisen intagne försäkran om Actiernes qvarhållande i Discont-Verket intill bevisets återställande lätteligen kunde föranleda hinder och uppehåll i Discont-Verkens lagliga rätt, att till lånens godtgörelse vid förfallotiden Actierne använda och att erfarenheten äfven skall ådagalagt, det flere tillförene utgifne bevis ännu efter 2 års förlopp icke blifvit till Discont-Verken återstälde.
Min åsigt har icke blifvit delad af Utsk:s pluralitet, och tnig har sålunda blifvit betaget både rättighet och pligt att utöfva mitt kall inom Utsk. i den större omfattning, jag trott det, enligt grundlagens både anda och bokstaf, tillhöra blig, och för mig hafva de särskilda fall, som fästat Utskrs uppmärksamhet, icke varit tillräckliga att för dem individuelt anmäla någon rådgifvare. Hvarefter Hr Frih. muntligen fortfor: Då jag sålunda var af olika tanka med majoriteten i afseende å behandlingsformen, trodde jag mig likväl icke böra undandraga mig att, enligt min öfvertygelse, arbeta i den form, majoriteten beslutat; och jag anser mig altså äfven nu bora Upptaga de anmärkningar, hvilka i sjelfva saken blifvit framställda. Frih. Rantzou har yrkat återremiss af mentor. N:o 6, på det att ansvar må drabba alla de Konungens rådgifvare, Som icke tillstyrkt Konungen att entlediga Generalconsul Ehrenhoff från sitt innehafvande consulsembete, samt att ställa honom till ansvar för sitt tillgrepp; och Hr Dalman har yrkat, ätt det prot. bort infordras, som i ministeriel Väg blifvit i ärendet hållet. Jag anser, att den Upplysning, som deraf kunde vinnas, icke verkade på saken det allraringaste, och ville således, äfven om formen icke lage emöt, bestrida återremisSen. Det är utan tvifvel hvar och en bekant, att det är Konungens rättighet att efter sitt godt - Den 3o Juni f. m. godtfinnande till eller afsätta Generalconsul»’, och att sådant verkställes i ministeriel väg samt i öfvervaro endast af Utrikes Ministern jemte Hofcaneelleren. Huruvida det var Utsk. tillständigt att infordra prot. för att utröna, huru K. M. utöfvat en rättighet, som är honom ensam förbehållen, lemnar jag åt hvar och en att afgöra. Min tro är, att någon annan åtgärd nu icke kan äga rum än den, att memor. helt enkelt lägges till handlingarna.
Likväl och då Utskit för dess beslut i frågan anfört motiver, hvilka jag, för min del, icke kunnat gilla, liar jag, jemlikt den Ut idet bifogade reservation, förklarat mig uti nämnde motiver ingalunda kunna instämma. Afven jag bade, i likhet med Hr Björnstjerna, önskat att bifall till K. M:s Nåd. Propus, i ämnet kunnat vinnas; men då ram åsigt är, att någon hufvudsaklig löneförhöjning för arméen icke kan åvägabringas, utan att en allmän bostälisnpskattning skett samt att densamma, i stället för att fördröjas, underlättas genom det löregiöe iandtiHiUeriarbetet, så anser jag mig böra hos Hr firm o. Landtm, anhålla om framställning på gillande af Utskrts beslut, med underkännande af raotiverna derför, dag anser mig hafva så mycket mer skill härtill, som jag försport att de öfriga 3:ne Stånden redan fattat sitt beslut i denria fråga och gillat Utskrts i afseende derå gjorda hemställan. Hr Hjärne. Harald, anförde dels skriftligen, dels mundtligenr Då jag hade ämnat, att i afseende å denna del af Uthdet yrka återremiss, så hilde jag, redan innan något af de öfrige Stånden fattat beslut i frågan, skriftligen upsatt hvad jag ämnade yttra, för att sålunda uttrycka mina åsigter i möjligaste korta och tydliga form, och anhåller nu att hl detta mitt skriftliga anförande upläsa; Ändamålet med Riksd.Ordnms föreskrift, att alla frågor skola, innan de förekomma till afgörande inora IIiksStånden, behandlas af vederbörligt UtsL, afser naturligtvis att, isynnerhet frågor af mera invecklad beskaffenhet, der skola erhålla en sådan utredning, sorn erfordras för »tt sätta B. St:r i tillfälle att, med fullständig sakkännedom, öfver frågan besluta. Att, på grund af en sådan utredning, föreslå det beslut, som il. St:r böra fatta, tillhör äfven Utskrt.
December 1834 vunna befordran till en Bokhållaresyssla i f. d. Vexel-Banken, ofelbart hade erhållit fullmagt å samma syssla och således, om nämnde tillfällighet icke inträffat, vid förflyttningen på Pensions-stat undfått pension, beräknad efter den af honom då innehafde Bokhållare-lön, anser Utskottet sig ega allt skäl att med Fullmägtige instämma i den hemställan: att f. d. constituerade Bokhållaren Gustaj Wilhelm Sundberg må tilläggas ett, emot den ordinarie lön, han vid förflyttningen pä Pensions-stat åtnjöt, svarande pensions-belopp af 450 R:dr Banco årligen, att honom retroactivt tillgodokomma från och med den 1 April 1836. Stockholm den 10 Mars 1840. STOCKHOLM, ÉCKSTE1NSKA BOKTRYCKERIET 1840. - . .i - . ’ • •: *>• Banco-Ulskollcts Utlåtande, IV.o 7. 1 N:o T. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Mars, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af gjord hemställan, angående uppsmältning och ommjntning af Bankens förråd uti hoppar-skiljemynt af gamla prägeln. Uti elen af senast församlade Revisorer till Rikets Ständer afgifne Berättelse (se 1839 års tryckta Revisions-Berättelse, sid. 24), hafva Revisorerne, som det icke synts lämpligt, att Bankens förråd af koppar-skiljemynt utaf gamla prägeln, hvilket vid den af Revisorerne anställde inventering uppgått till det ansenliga belopp af 53,233 R:dr 16 sk. Banco, uti allmänna rörelsen utgåfves, hemställt till Rikets Ständer, att Bankens för!åd af berörde koppar-skiljemynt må för Bankens räkning uppsmältas och om myntas till skiljemynt af nyaste prägel.
Att deremot kämpa för monopoler och privilegier äfven i modifierad lörm, alt söka tillvinna sig egna lördelar på andras beko-tnad, detta är elter mitt begrepp icke rättvist; och det innefattar dessutom ett frii tdl ständig inre söndring, till fortgående strider och svaghet inom samhället. Och slutligen lem nar detta system icke heller någon fast och varaktig grund för näringarne sjelfva; ty det är först sedan skyddet upphört, sorn dessa blifva i egentlig mening sjelfständig,!. Först då kunna de, utan att lefva i ständig oro för rubbningar i lagstiftningen, med trygghet utveckla sig, och i mån af sina krafter uppträda på verldsmarknaden. Hela denna statshushållningslära, hvars grundtanke är, att man, så vidt som möjligt, bör undvika att tillhandla sig andra länders produkter, och i stället bör förse sina behof genom egna tillverkningar, utan afseende på dessas kostnader, hvilar också på en oriktig grund. Den antager såsom utgångspunkt den falska satsen, att handeln, i stället att medföra ömsesidig fördel, blott är ett medel för den ene att rikta sig på den andres bekostnad, och att det som den ena parten vinner, nödvändigt måste af den andra förloras. Detta är likväl en skef och föråldrad åsigt, hvars felaktighet borde vara uppenbar redan derigenom, att, såvida handeln är fri, sjelfva den omständigheten, att aftalet kommit till stånd, måste bevisa, att begge parterna ansett detsamma förmånligt. Men den stora handeln, eller det ömsesidiga utbytet mellan de olika folken, utgör dessutom, enligt min tanka, ej blott ett oändligen stort och vigtigt medel för tillfredsställandet af menniskans mångfaldiga yttre behof, utan ock till utbredande af allmän kultur. För många år sedan har jag på detta rum yttrat några ord i samma syftning, hvilka säkert äro längesedan glömda äfven af dem, som då voro närvarande, och då dessa ord aldrig blifvit i något protokoll intagna, samt troget uttrycka mina tankar i ämnet, så tillåter jag mig att nu anföra desamma. Jag sade då:
N8 utlätancle i anleclnin^ ak clol8 Herr ///e/knv, 6., kran Ii. oclr till korenaclo IIt8ltott6n reinitteracle Noinorial, anAaenclo körn^aclt köi 8lr>^ till 8taclAa örn invi8niiiAar 6N8lii1cl6 l?er80ner oell Lolag emellan, clel? oelt Uriliorro Foi/ev, inom 8amma 8täncl väoltta, nion allona8t till 8tat8- oell lk>aA-IIskotten romitteraclo motion oni ut kär clan cl et ak en korka ttninA, 8oin tillät unller vi886 villtor en8ltilele a88iLnatiouer8 utAikvancle. ^f Herr K/ertcr är uti förenämncie inemorial zcriaöt, att clet Ko/s/ag NÄ ^5/nr/ga o»r f/rvrs/rnlg-r»', so,r e/?reÄa/r ens^r/Äe Äersone»' eÄer Äo/«g b vi Uret uncler 182a ars Liisöag bos X. l>Iaj:t ak 8täucierne anmältes, '^) men «iä ej vann Käciig 8anetion, bufvuclsailigen ur clet uppgitne siäl att enligt samma förslag viri uraitlätet gelöancle ak invisningarnes belopp lÄo// Ärocc»ts rä,rta -varrt ^orcucrc^Mc^ ^sättnr/rgsrriä/lg/ nu mätte meri toraniiring cnciast i elen omstänöigbet eller meri nec^s-ÄOlölg »/ r/en r 9 §- cr/' s<r»r,«cr /orsfag om?rä»?nÄs Ärocenks rant-r NÄ cir /rn//"
Riksdags-Ordningen innehåller, det Revisorerne skola sammanträda så ofta, att hvarje revision må kunna omfatta 2:ne års afslutade räkenskaper , är dermed endast afsedd skyldigheten för dem, att granska a års afslutade räkenskaper, utan att rättigheten för dem , att till Siats-Verkets förvaltning i allmänhet utsträcka granskningen, så vidt tiden det medgifver, kan, såsom enlig med sjelfva förrättningens ändamål, betviflas. Denna rättighet är också ovilkorligen medgifven i E. K. Mas under den 10 Junii 18 ta utfärdade Nådiga Kungörelse, angående Riksens Ständers för Deras Revisorer fastställde Instructions 9 hvaruti föreskrifves, att Revisorerne skola, ej allenast ega tillgång till alla Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för de år, till hvilka revisionen sträcker sig, utan ock ega rätt att af vederbörande undfå de upplysningar och handlingar, sorn de för öfrigt nödige finna; oéh härmed instämmer äfven 3 §., som bjuder, att, om Revisorerne finna något af Riksens Ständer faststäldt anslag vara öfverskridet, eller något L öfrigt vid förvaltningen att erinra, Revisorerne böra sådant uti deras till Riksens Ständer afgifvande Berättelse anmärka och sitt utlåtande deröfver meddela} dock ega Revisorerne icke rättighet, att lemna någre föreskrifter eller besluta några förändringar, hvad Stats-Verket angår. Vid sådant förhållande och då 1820 och 1822 arens Revisorer, om hvilka här nu är fråga, uti sine utlåtanden till ledning för Riksens Ständers omdöme, endast anvist hvilka åtgärder 440 Underdåniga Si rifve Iser. i vissa fall kunde finnas befordra mera ordning och säkerhet i Stats-VerksTförvaltningen, och det alltså icke kan Revisorerne till last läggas, att ^ emot stadgandet i ofvannämnde 3 , hafva beJ slutit förändringar eller något förordnat till fram-’ gen efterrättelse, kunna Riksens Ständer icke finna, att Revisorerne i dessa omständigheter origtigt förfarit, utan anse dera härutinnan hafva handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med gifne föreskrifter.