Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till grund för detta förslag hafva motionärerne andragit: att Sverige egde en allt för stor kavalleri-styrka; att delta kostsamma vapen borde förläggas till landets bördigaste provinser, deribland Småland ingalunda kunde räknas; att de hästar, som erfordras för Smålands Hussarregemente, icke kunna uppfödas inom provinsen, utan måste köpas från Östergöthland, till följd hvaraf ock inträffade att de, efter någon tids vistande i Småland, der utfodringen vore mycket sämre än på förra stället, blefvo odugliga och kasserades; att regementet vöre förlagdt på en sträcka af 20 mil, hvaraf svåra skjutsningar uppstode vid tillfälle af stormöten och kommenderingar; att kavalleriet i det rika Östergöthland fått afsitta, samt slutligen att staten genom den föreslagna åtgärden skulle på 10 år vinna den betydliga summan af 550,000 r:dr, oberäknadt alla räntor af officershästhemmanen samt den besparing, som genom indragning af en del af befälet skulle ernås. Sedan Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten sammanträdt för denna frågas behandling, hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande. Yid afgifvande af sitt utlåtande få Utskotten först upplysa, att, vid 1840 års riksdag, rikets då församlade Ständer hos Kongl. Majit af anförde skäl anhöllo, att, derest Kongl. Majit funné sådant lämpligt, Kongl. Majit måtte i Nåder tillåta, att Smålands Hussarregemente finge mot samma %illkor, och i likhet med hvad som för Smålands Grenadierbataljon förut egt rum, afsitta, emot erläggande 14 Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N:o 29. af hästvakansafgift; men att Kongl. Maj:t under den 6 Februari 1841, i betraktande af kavalleriets ringa styrka, i förhållande till de öfrige vapnen, ansett sig icke kunna Rikets Ständers önskan i omförmälde hänseende bifalla.
Detta är ett fullkomligt misstag, ty endast för att, utan utländska kapitalers anlitande för mera än hvad till ifrån utlandet behöflig materiels upköpande är behöfligt, kunna anskaffa medel till företagets fullbordande, är det som räntegarantien begäres; och kan som bevis derföre nämnas, att bolaget från England erhållit anbud om byggandet af jernvägen och tagande af aktier till 2/3delar af anläggningskostnaden, samt att bolaget ej har velat fatta denfinitivt beslut i frågan förr än det får se om dess nu gjorda begäran om räntegaranti af Ständerna bifalles, emedan i så fall det Engelska anbudet ej kan ifrågakomma att antagas. Vidare har jag hört framkastade förutsättningar, dels att, »om Staten äfven lemnade räntegaranti, det ändå ingenting skulle blifva utaf med byggandet af jernvägen», och dels »att Staten inom kort kommer att bygga denna jernväg, samt detta då med större besparing än om enskildt bolag nu skulle göra det». — Hvad första an - Den 1 December f. m. 9 märkningen beträffar, så skulle detta endast kunna blifva förhållandet, för så vidt bolaget ej lyckas erhålla lån mot af Staten garanterad ränta, hvilket väl ingen på allvar kan tro behöfver befaras; men skulle mot förmodan så blifva, — hvad värre då, än att dea enskildte aktie-egaren gjorde förlust på det af honom inbetalte beloppet och Statens risk blefve ingen; — ett tydligt bevis på att ortens invånare äro färdiga riskera upoffringar för den af dem så vigtigt ansedda jernvägens åstadkommande. Beträffande åter den andra förutsättningen, så hafva vi sett, att Gefle-Fahlubolagets bana, under i allo missgynnande omständigheter, blifvit till allmän belåtenhet och lör en billig kostnad färdigbygd; hvartill kommer, att det med säkerhet kan antagas, det ett enskildt bolag, för banans anläggande, får kostnadsfritt uplåten en stor del jord, som, derest Stalén bygger banan, måste ganska dyrt exproprieras. Bolaget föreslog och begärde, att dess underd. anhållan om Nåd. Propos. till It.
— Ursäkte mick, tullkommissarien kanhända! — Tullkommissarien? — Åh, jack ber så micket! Polisöfversten då? — Ni är en genompiskad skälm, med edra låtsade undflykter, men tro icke, att ni skall undkomma, — sade Alf, retad af hans dumma förställning, — jag anar nästan hela sammanhanget. Ni tror er kanske oåtkomlig, men man har funnit de stulna juvelerna gömda i det rum, som ni bebott i Kranach, och jag behöfver endast återföra er dit, för att få er arresterad för denna sak, i fall jag icke föredrar att skjuta en kula genom er kala skalle, till lön för edra nedriga förföljelser emot min vän baron Schelting. — O, himmel! — utropade juden, höjande sina händer med de olyckliga blå naglarne i luften, på sitt vanliga sätt, med en så naturlig bestörtning, att Alf ett ögonblick kände sig villrådig och med mindre häftighet fortfor: — Kan ni väl neka till dessa djefvulska konster, och hvad är orsaken dertill? Det är en hemlighet, som ni känner och för hvilken man betalt er! Ni har följt baron Schelting öfver allt i tvenne år, ni lemnar honom ingen fred! — Nej, nej, detta är för micke! — afbröt juden, halft resande sig upp, med en min, som om han skulle hafva sväljt den kula, hvarmed Alf hotat honom, — jack skulle förfölja den ädle baronen, jack, som per Gott pevare mich fyr den herrn, som icke vill träffe honom mer i mein leben, jack, som är unskyldig wie ein säugling, som reser här med med någre små prof på ett ausserordentligt liktornsplåster och den allra förträffligaste patenterede blanksmörja, jack, som ... Längre kom icke juden i sitt entusiastiska försvar, ty en tapetdörr bredvid honom, hvilken Alf icke observerat, sköts i detsamma hastigt upp, och midt för den unga läkarens af häpnad och förtjusning stirrande ögon stod den vackra främlingen ifrån Kranach.
Af Herr Hagardt: ”Med fashult afseende på den, i min tanka, lika vigtiga, som ändamälsenliga, hufvudgrirn l, som Utskotten i 4:?§- antagit, nemligen: att, vid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet är fåstadt det vilkor, att förtäring deraf å försäljningsstället icke må tillåtas eller ega rum annorstädes, än å gäst gifvare gårdar, värdshus, m. fl. dylika ställen, hvarest spisning gijves; och enär man vidare (J fk §.j) stipulerat \f4 kanna såsom minimum, hvarunder bran vinsförsäljning annorstädes, än å nyssberörde ställen ej får ske; så bar jag föreställt mig, alt Utskotten äfven bordt och kunnat, med hopp om framgång, i afseende på verkställbarhet»!) , låta denria hufvudgrund, jemlikt Afdelningens förslag, i det väsend!ligaste få genomföras än vidare; men då, i följande omständigheter, sådant ejinliäffat, får jag alltså derom uttrycka min serskilda mening: i:o hafva Utskotten (i fullföljden af 43 §.) stadgat såsom vilkor för bränvins försäljande under r/4 kanna ('i minut således) å gästgifvaregårdar, värdshus, källare, spisqvarter och andra tillåtna näringsställen, att mat derjemte alltid och ovilkorligen derstädes måste vara att tillgå. Ändamålet — om eljest något sådant skall vara afsedt — med denna föreskrift vore väl att förekomma och, om möjligt, utrota den så skadliga kioghållningen och krogsittningen; men jag hemställer, huruvida sådant ändamål rimligen kan finnas vara vunnet med ett stadgande, som i sig sjelft innebär endast en tom fras, så till sägandes en from önskan, utan påföljd. Afdelningen bade Btvillh.-^ Ilagsamt Allin. Besv.- oell Ekon.-LJtskoltens Betänkande, N.-o 7. 23 deremot.
Lag, sorn den ifrågavarande , har Utskottet funnit vådlig och derföre trott sig, under nu varande omständigheter och förhållanden , så mycket hellre böra inskränka sin åtgärd till det aldranödvändigaste, som det varit omöjligt att förlika de stridiga åsigter, hvilka härutinnan sökt göra sig gällande. — Hit hörde afskaffandet af det skymfliga stockstraffet , hvars olämplighet till ett brott, i hvilket något elakt uppsåt ej ingår, icke borde kunna bestridas, och hvars upphörande Utskottet hoppas skola blifva af Rikets Ständer enhälligt beslutadt. LagUtshottets Utlåtande N:o 155'. 19 Det i stället föreslagna stadgandet, att den , som dömes saker till fjerde resan fylleri , skall friisättas i omyndighets-tillständ, förmodar Utskottet vara ganska ändamålsenligt. Sannt är väl, att exempel ej saknas på drinkare , som åtminstone länge bibehålla förmågan att förvalta sin egendom; men i allmänhet torde det kunna antagas, att den, som låtit så öfverväldiga sig af begäret till njutning af rusgifvande drycker , att han ej mägtar taga sig till vara för faran att, sedan, han tre gånger blifvit straffad för fylleri, åter visa sig drucken i allmänna lefvernet , äfven förlorat förmågan att med nödig omtanka sköta sina angelägenheter; och det är efter den allmännaste erfarenheten, men icke efter sällsynta undantagsfall, som Lagstiftaren bör lämpa sina föreskrifter. — Beträffande åter Konungens Befallningshafvandes domsrätt i fyllerimål ; så innebära de allmänt kända och med skäl ofverklagade olägenheterna deraf så tillräckliga motiver för upphörandet af denna domsrätt, att afseende! på enhet i lagskipningen icke ens behöfver åberopas. I allt öfrigt hänvisar Utskottet till sitt Betänkande , och öfverlemnar å nyo sitt förslag, oförändradt , till pröfning af de Riksstånd, som Betänkandet återremitterat. Slockholm den 5 Januarii i83o. 3o Bil. t. LagUiskotteis Utlåtande N:o 155!
Våra hem o c h deras möblering; af Cecilia Wasm: Bosättningen 15 Våra släktregister; af O. S 15 En afton i Kvinnoklubben; af J. N — g 15 Något om tidsindelning; af Hanna Kamke ... 15 En hvar sin egen paraplymakare; prisb. svar å frågan L, af Xandra J 15 Förgyllning och bronsering; af E. B 15 Våra » herrar » söner och » fröknar » döttrar; ett varningens o r d; af Hanna Kamke 16 Askledare; af Ib - 16 Tiden är inne; några ord om våra krukväxters omplantering, för Idun af Viola 16 Domarens lofte-f ' af Ave 17 Hjälpredor; af J. K. 17 Moderna kvinnosjukdomar 18 Framtidsdräktens basar; bref till Idun af Anna Fleehvood-Derby 18 Vårkriget mot målen; prisb. svar på prisfrågan LIV; a f D - y 18 Till kontinenten; ett par praktiska vinkar af G. 19 Kvinnans intressen vid 1891 års riksdag; af H. L. Victorin 19, 21 Om hem o c h skola; af Laura Fitinghoff 20 Några praktiska vinkar för utstyrseln; af R. W. 20 Mottagningsdagar; af A. a. T. 20 När barnen växa ifrån o s s; några ord till bar• nen; af Mathilda Langlet 21 Kvinliga turister; af Christel 21 Umgänget med naturen; några vårerinringar till alla mödrar; af M. N. 1 22 Nya moder och » magasins de nouveautés »; nå- gra anteckningar från Paris för Iduns läsarinnor af Cecilia Wcern 22 N:r Medan vinden blåser; af — e — n 23 Att bereda fjäder o c h tagel till sängkläder; prisb. svar på prisfrågan L V; af Reggy 23 Vår nervösa tid; af Mathilda Langlet 24 Inför främmande ögon ' 24 Damer på velociped; af /. N — g 25 Hvarför äro våra flickor så opraktiska; af H. H. 25 Nornan 25 Från utställningarna i Göteborg; af /.
Å landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbjuden på eller inom en åttondedels mil från ställe, der auktion, marknad, torgdag eller mön - 30 ExpeditionsUtskottets Förslag tili anderd. Skrifvelse, N:o J19. string med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad år. O o Vid annan mönstring, uppbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning må ej bränvin försäljas annorlunda, ån vid måltider åt spisande gåster. Ej må någon i landsbygd fara med bränvin från by till by eller från gård till gård, att dermed köpslaga. Minuthandel med och utskänkning af bränvin vare, äfven då den för öfrigt medgifven år, i allmänhet icke tillåten sednare å dag ån till klockan 10 på aftonen; egande dock vederbörande embetsmyndighet, der särskilda omständigheter föranleda behof af annan tids bestämmande, att derom förordna. Skulle anledning förekomma dertill, att minuthandel med eller utskänkning af bränvin bör förbjudas i stad vid något af de tillfållen, som i § 25 nämnas eller å landet vid de tillfållen, som i samma paragrafs 2:dra moment omförmålas, ege vederbörande myndighet jemväl att derom meddela föreskrift. Förekomma å gästgifveri eller annat utskånkningsstålle vid särskilda tillfällen oordningar af den art, att innehafvaren af utskänkningrättigheten icke kan anses fortfarande ega den för rättighetens utöfvande erforderliga frejd, ordentlighet eller öfriga egenskaper, må Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på anmälan i stad af magistrat eller stadsfullmågtige och å landet af kommunalnämnd, ega att utskånkningsråttigheten indraga eller innehafvaren derifrån skilja; dock vare denne i sådant fall berättigad att af redan erlagd utskånkningsafgift återfå så stor del, som motsvarar den tid, hvarunder rättigheten ej utöfvats. På apothek må ej bränvin, med eller utan tillsatser, såljas, utskånkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas.
Detta sivar giswit af ett Utskott - Dm 7 December. lekatt, som aflagt tysthets ed, yttradt i en stund da Fäderneslandet war i fara, bär icke pä auer än ett sätt kunna begripas. Det är icke tänkbart att wid sä trängande behof, Banque» skolat wägra ett understöd, som titan wada kunnat meddelas; men med all probabilitet kan ej förmodas »ägor aswikande fran den stränga försigtighet, som wid mindre afgörande tillfällen, noga mäste i agttagas. Näst angelägenheten att bibehålla Banco »sedlarnc, såsom Rikets största rörelse Capital» wid deras reela wärde, är för allmän och enskild säkerhet af högsta wigt, akt de till ett belopp af 6,261,58? 28 si 6 öre utelöpande Riksgälds-Contoirets Creditseblar, mä sörbiiswa wid deras stadgade förhällande till specie eller banco myntet, och detta lärer omöjligen kunna ske, nä annat sätt, än att den medragne fond, som till deras realiserande war ämnad i nägor inätto crsättes.. Med de tänkesätt jag redan yppat kan icke sörenas att tillstyrka, det Banco-Weckel, som upfyllt sin wid r stoo ärs Riksdag i afseende vä Realisationen ätagnr förbindelse, nu skulle bcswäras med oswsrnberörde i omlopp warande Credit - sedlars inlösande, till hwilket ändamål 4,174,^91 R.dr. ZZ si. i Bancosedlor skulle komma att utgiswas utan nägon valuta;— Om Riksens Högloft. Ständer kuuna sträcka sin Bewillntngs,rätt längre än til! nästa Riksdag, wägar jag likwäl icke hoppas, att den förcslagne ärliga ersättning till Banquen af ZO2,ooo Rom. som är 18 r6 skulle börja att inflyta, med retroactif werkan kunde förekomma der misiöde för Banco sedlarne, som jag högeligen befarar. Jag stadnar således wid den opinion att en summa - Den 7 December. nia af minst ZO0,OQO N:dr.
Snart sansade han sig och gick glad och artig emot sina gäster, välkomnande dem hjertligt. Med en hastig blick bemärkte han de blommor, Elisabeth bar, och tackade henne derför. Länge dröjde det ej innan rummen fylldes af gäster. Ungdom och ålderdom om hvarandra grupperade sig i salarne och gemaken. Allt hvad det goda ... egde utmärkt, infann sig här på det bästa utstyrdt, och samlingen var verkeligen vacker och lysande. Med forskande blick hade Rudolph mönstrat alla de af Elisabeth honom föreställda unga flickor. Ingen egde detta behag han fordrade; de kunde ej jemföras med henne. Blott en ung, högväxt, hvitklädd brunett ådrog sig hans uppmärksamhet; Elisabeth presenterade henne som sin kusin; det var Virginia. Det glada, godhetsfulla uttrycket i hennes småtäcka anlete, behagade honom mycket, äfvensom hennes enkla, oskuldsfulla väsen, hvilket gjorde en skarp contrast emot flere af de andra unga damernas. Likväl kunde hon ej bli det ideal, han skapat sig, och ifrigt forskade han vidare; men då alla gästerna infunnit sig, och ännu ingen, liknande hans förebild i skönhet och behag, uppträdt, suckade han djupt, ehuru obemärkt, och gick att hos de manliga gästerna uppfylla sina pligter som värd. Se’n de första förfriskningarna gått omkring, gafs tecken åt orkestern. Musiken stämde opp; det var en af Straus’s valser, dessa likaså brusande som berusande melodier, dem man aldrig kan höra utan hänryckning. De unga damerna kastade längtande blickar bort till herrarne, som stodo i grupper vid dörrarne, eller midt på golfvet. Då nalkades Rudolph Elisabeth med hastiga steg. Han gjorde en lätt bugning och begärde denna vals. Hon uppsteg, kastade svandunsboan ifrån sig, och räckte honom handen. Han lade armen kring hennes smärta lif och de sväfvade fram, lik zephyrer, öfver det glatta golfvet. De valsade båda ovanligt väl och, unga och starka, glömde de att sluta, så att det ena hvarfvet börjades efter det andra. Deras blickar voro fästade på hvarandra och hans andedrägt vidrörde lätt hennes panna.
Då härtill kommer att landtmätaren är iemnad under sina mätningar alldeles utan eftersyn och kontroll af vederbörande embetsverk, hvilket dock iaktlages med den mest berömvärda noggrannhet vid mätning för kartor lill krigsbruk; och andra instansen för klagomål beslår af Egodelnings-rätten med dess föga eller intet sakkunniga ledamöter, af 1 jordbruk föga kunnige yngre eiler äldre häradshöfdingar och Motioner * Bonde-Ståndet 1802. 549 gode män med stora traktamenten, reseersättningar och papperslösen, så linner man ali en förut betungad kronoskatteinuehafvare, eller ett landtmäteri, hvaraf han hoppats fördel af egornes sammandragande på ett stalie, kan tilläfventyrs fä sin egendom nedsatt llere tusende it.dr i värde. Att, detta oaktadt, grundskatt, jordeboks ränta, rotering, tionde, ui. m. m. m. skal! ulga oafkortad! och efter den gamla öreslandsberäkningen —■ elier rättare, ulan någon beräkning från Statens sida — delta blir en ytterligare hörda, som gör skalleinnehafvarens ställning ännu mera bekymmersam. Att den heskattiiingsgruud, sorn, oförändrad sedan århundraden, jemte ro terin gsbördau uteslutande livilar på jordbruket, så val som presttionde m. m.: är anledningen tiil det obestånd, livat uti skaltcklassen i nket sig befinner, torde sålunda böra inses, samt ali delta föråidiade och godtyckligt fördelade beskatlningssält måste blifva äfven en nationalekonomisk förlust i stort, lärer icke heller vara svårt att inse, samt icke mindre ali förutse vid en möjligen framlida förestående fara framför Fäderneslandets porlar, då nationen äfven med deri bästa vilja tiil motvärn, skall dertill uti farans stund nödgas se nationalfatligdomen öfver sig som en väpnad man. Sådant kan blifva följden af jordbruket utsugande skatter, de der oeftergitligen hafva med sig alla andra näringars ringa blomstring eller förfall.
Men jag har alltid varit af en annan tanke, och trott att Konungens makt uti commandoväg endast vore densam14 H. 52 Den 17 October e. m. ma, som Han har såsom högste befälhafvare öfver arme'en, och detta högsta befäl kan en Konung uppdraga åt en enskild man, göra honom till generalissimus; och just jemnt så mycken makt, som denne generalissimus skulle äga , har jag afven trott, att Konungen hade enl. Reg.F:n i commandoväg, och att Konungen i commandoväg följaktligen endast kunde verkställa de beslut, som K. M. i sitt Statsråd fattat. Och det fägnar mig således, alt Konungens rådgifvare nu hyllat den opinion, som jag derom haft. Jag får vördsamt anhålla 0111 ålerremiss, och, innan jag slutar, skall jag bedja att få uppläsa följande försök, som jag gjort till bestämmande af brotten: Hr Cederschjöld uppläste derefter följande: § 1. Folksamling, som förhåller sig tyst och stilla och ingen ofredar, må ej störas eller skingras af offentlig myndighet. 3 § 2. Folksamling, som förer oljud eller ofredar någon, må civil-myndighet tillsäga att åtskiljas. I)en som underlåter att tillsägelsen efterkomma , bote från 5 till 5o r:dr. § 3. Öfvergår folksamlingen till upplopp medelst våld emot enskild person eller egendom, då skall polismaktens tjenare i häkte inmana de brottsliga. — Anstiftare och befordrare af sådant upplopp, äfvensom verksam deltagare i våldet, straffes med fängelse från 2 till 6 månader. § 4- Öfvergår ett upplopp till uppror, derigenom att folksamlingen sätter sig lill motvärn emot polismakten, eller bjuder till att hindra offentlig myndighet i d e s s embetes utöfning, eller att tvinga den till någon åtgärd, eller att på densamma hämnas: då äge polismakten tillkalla beväpnad styrka, hvilken likväl icke må använda vapen förr än folksamlingen blifvit, der tiden det medgifver, af den civila myndigheten 3 gånger ljudeligen varnad; icke heller tillgripa eldvapen förr än andra vapen befunnits otillräckliga.
Men för att få detta relativa värde noggrant stadgadt, skulle en, icke talrik, Comitée, bestående af vissa ständiga Ledamöter och i hvarje ort biträdd af vissa Deputerade, genomresa Landet, och efter samma grunder, med hänsigt till alla locala omständigheter, af grundskatter, tjenstbarheter, productioner, af9iittningsoch transporttillfällen, åsätta hvarje hemman och lägenhet ett visst värde i förhållande till andra, så att det yttersta hemman i Skåne skulle Den 2t Februarii. 533 blifva i förhållande lika taxeradt med det yt* tersta i Norrland. Jag inser väl, att detta förslag skall medföra betydliga kostnader och äfven fordra en längre tid; men ändamålet synes mig så vigtigt, att desse Considerationer icke böra derföre göra hinder. Förberedande mätningar, der de icke förut ägt rum, kunde dessutom lätta arbetet. Att jag här vidrört ämnen, som redan varit discuterade och till en del äfven gjort motioner, som förut blifvit väckte, har icke undfallit mig, men jag har ansett det icke vara otjenligt, att i ett sammanhang framställa de medel, som jag tror kunna bidraga och för närvarande användas till samma ändamål, upphjelpande af Landets belägenhet. Jag tror att dessa förslager kunna i vanlig väg bearbetas och äfven afgöras, utan att hinder derigenom lägges för utförandet af den plan, afvidstiäcktare omfattning och inflyiande, som möjligen från Styrelsemagten kan utgå eller af det tillärnade särskilda Utskottet uppgöras. De äro kanske icke att anse för annat än palliativer, men deras användande torde icke böra föraktas, då, såsom jag är öfvertygad, händelsen här blir, radicalcuren, hvaruti ingå frågor om Myntvärdets stadgande, ett vidsträcktare OeditSystem, allmän handelsfrihet m. m. fordrar ett djupare begrundande, än sorn vid ett Riksmöte kan hinna deråt egnas.
Under många långa dagar och många långa nätter hade den från den första obestämda driftens rot grott och spirat i alla de tidiga ynglingaårens sväfvande, äfventyrliga fantasier, i tusen vilda dristiga uppsåt, som strax kraftlösa kväfdes af blyghet och skam; den hade närts af den bittra ensamhetens smärta, af ögonblickets flyktiga uppbrusande lifslust med dess svindlande jubel i högan sky, af sofvande och vakna drömmars vällustretande gyckelbilder, af uppvaknandets motbjudande, melankoliska äckel och trötthetens och hopplöshetens leda. Kärleken var i hans hjerta; – den låg der färdig som en mina, hvilken blott väntar på gnistan för att springa. Och så en dag såg han Alice, – fin och smidig, spänstig som stål, med sina snabba, fasta fötter, med sina små hvita bänder, som så ofta knötos i ostyrlig lifslust, med sitt hår, som solen tycktes ba bränt färg på, och som man anade varmt. Han såg henne i skogen, medan det tidiga vårlifvet, nästan osynligt ännu och trolskt, sjöd i de sega saffylda grenarne och stammarne omkring dem; medan gräset de trampade på grodde under foten och den såningsberedda jorden ångade i fet imma; medan solens första hetta och vindens varma skärpa satte rodnad i kinderna och eld i ögonen och tvang leendet fram på hennes läppar. Och så gaf han henne hela sin kärlek – oemotståndligt, ovilkorligt, dag för dag gaf han mer och mer, alltefter som knopparne svälde och gräset blef grönt. Och dag för dag kände Alice, hur hon tog hela hans själ i besittning. En själ så jungfrulig som ny jord, deri ännu intet blifvit sådt och intet skördadt, – det var hon, som första gången skulle befrukta den med aldrig förr tänkta tankar och aldrig ens anade känslor. Hvar gång hon kände detta, ty ännu vågade hon ej att verkligen tänka derpå, betogs hon af en svindlande förnimmelse af egendomlig stolt lycka. Han älskade med de tjugo årens tillbedjande entusiasm och lifslyckans jublande raseri.