Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser mig böra hemställa till Frih. Raab, huruvida han icke skulle vara benägen att afstå från den begärda voteringen. Jag är visserligen af samma mening som Hr Frih:n, men jag tror ej att densamma vid voteringen kommer att göra sig gällande. Uplästes till justering och godkändes följande voler:s-propos.: Den som bifaller 15:de §:n af den i Särskildta Ulsk:s Utlät. N:o 20 föreslagna förordning, ang:de vilkoren för bränvins försäljning, röstar Ja-, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, vidblir R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslul och varder berörde § afslagen. I Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sou följer: I Ja — 10. I Nej — 21. I 16:de punkten, ang:ile § H. I Hr Gr. o. Landtm, upläste den af R. o. Ad. för ifrågJ var:de § antagna redaktion, sålydande: ”Vid beräkning, som I i 8:de §:n för stad föreskrifven, må kannetal icke sältas för nal nuthandels-ställe under 800 och för utskänknings-ställe uncB Den 5 Oktober. 85 1200. Ej heller får auklionsanbud, som enligt 10:de §:n för hvarldera slaget åf handel antages, understiga det derför här ofvan bestämda minsta kannetal.” ”Vid beräkning, sorn är i 12:te §:n för gäslgifverier å landet föreskrifvén, äfvensom för minuthandelsoch utskänkningsställe ä landet, hvilka enligt 14:de §:n tillåtas, må kannetalet icke sättas för minuthandelsunder 400, och för utskänkningsställen under 600 kannor.” Frih.
Jag ber att få instämma med Frill. Sprengtporten. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på salt Frill. Sprengtporten föreslagit, ansåg att StatsUtskis mein. N:o 483) hvilket nu blifvit hegardt på bordet, borde till nästa plenum sätlas näst efter StatsUlskrs utlåt. N:o 489, såvida detta icke under denna dags plenum blefve afgjordt. Ropades ja. Ånyo föredrogos och bi föl I os StatsUlsk:s den 14 dennes på Lun det lagda utlåtanden: Nio 484, angille vtteiligare föreskrifter i afseende på den till säkei bet för Hjelmare canal oell slussverks framtida lindel hållande afsatta fond; N:o 485, ang:de ett årligt understöd för förre Secreteraien bos fullmäktige i Riksg.cout. C. Sylvans enka. Lades till handlingarna, vid förnyad föredragning, StatsUtskis den i4 dennes på bordet lagda mern. N:o 486, i anleda. af PresteStls återremiss å Utskis, ang:de ifrågaställd tryckning af RiksSlms förhandlingar i representationsfrågan, Under N:o 4'5 afgifua meni. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskis den i4 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 487, i anledn. af återremiss å mein. Nu» 428, blef nämnda utlåt, hegardt ånyo på bordet af lin Lefren, Joli. Pehr, och Rosenblad, Bernhard. Fiili. Sprengtporten, Jac. Wilh,: Jag anhåller att detta betänk. måtte uppföras näst efter det betänk., som nyss beslöts skulle föredragas efter StatsUtskis betänk, N:o 489. R. o. Ad. beslöt att utlåt. N:o 487 skulle sättas på listan till nästa plenum näst efter StatsUtskis utlåt. Vid förnyad föredragning af StatsUtskis den 14 dennes på bordel lagda mein.
Plenum kl. 1 e. ra. Justerades 3 prot.uldr. för d. 11 dennes. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln. Uisk., ali inträda under den ordinarie ledamoten N:o 393. Frill, af Schmidt, Carl Johan Georg, från och med d. 13 dennes, beviljade 3:ne veckors ledighet; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 563. Hr fVulfrath, Fullm. Hr von Hartmansdorff, åugust Edvard. Föredrogs Ilr Stiernsvärds, Gust. Mauritz, d. 11 dennes på bordet lagda anförande, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang-.de Statsverkets tillstånd och behof. Hr Stiernsvärd: Hå nu föredragna ärende i förra plenum förevar, yttrade en talare att mina anmärkmr emot K. M:s nåd. propos. rör:de Statsverkets tillstånd och behof skulle innehålla flera motioner; och som frågan redan var begärd på bordet när nämnde yttrande afgafs, ansåg jag icke lämpligt alt då lill besvarande uptaga detsamma. För min del tror jag dack, ali 56 § lliksd.Ordn. berättigar mig att väcka nya motioner, så framt de hafva gemenskap med ett redan föredraget ärende; men sora det icke varit min afsigt att väcka någon ny motion, så bestrider jag all annan tydning åt hvad jag anfört, än att det blott och bart är alt anse som anmärkmr emot den K. propos:n. Enl. mina enskilda åsigter, och när man läser slutet, tror jag att all tvekan huru det bör tydas, skall försvinna. Jag tror mig ock, medelst min anhållan om remiss deraf till StatsUlsk., sjelf tydligen bestämt beskaffenheten af detta mitt yttrande; hvilket allt jag ansett mig böra gifva tillkänna innan saken förekommer till behandling. Hr Lefrén, Johan Pehr: För den händelse alt remiss beviljas åt Hr Stiernsvärds anförande, anhåller jag, att hvad jag nu ämnar korteligen anföra, må densamma åtfölja. Härefter upläste
Efter noggranot bepröfvande af hvad handlingarne i detta mål innehålla, har Utskottet skolat förklara, beträffande först den af Revisorerne emot Bankens Understyrelse framstälda anmärkning, hvaröfver bemälde styrelse infordrad förklaring till Fullmäktige afgifvit, att, då frågan om och huruvida Understyrelsen i förevarande afseende brustit i den, samma styrelse åliggande tillsyn, icke blifvit af Fullmäktige handlagd efter det berörde förklaring ofgifvits, finner Utskottet det icke *6 ffnnko-Utsknttets f}erälle'se. JM 10. tillkomma sig att omedelbart ingå i pröfning och bedömande af denna del utaf Revisorernas anmäikning. Hvad åter angår Revisorernes åsigt, ali Fullmäktige underlåtit fullgöra hvad dem enligt 5 § i Bankoreglementet skall åligga; sä och enär, på sätt Fullmäktige i ofvanstående förklaring yttrat, St föreskriften i njss åberopade § skäligen icke torde kunna gifvas någon vidsträcktare tydning, än alt densamma innefattar en tillsyn öfver göromålens gång i allmänhet inom Banken, isynnerhet om i betraktande tages. att de arfvoden, som de åtnjuta, i och för det dem lemnade tillfälliga uppdrag, äro alltför obetydliga, alt derpå grunda fordran, att de uteslutande åt Bankoverket skola egna sin tid; anser Utskottet sig böra hemställa, att, hvad emot Fullmäktige sålunda förekommit, icke må tilj vidare påföljd föranleda.
Utsk:ts två sednare hemställanden. Biföllos. Den ‘29 Maj. 521 Sedan ett prot.utdrag ang:de det sist förchafde TJtlåt:det blifvit justeradt, åtskiljdes E. o. Ad. kl. 1 11 e. m. In fidem, O. Brakel. Tisdagen den 29 Maj 1860. Plenum kl. 6 e. m. Justerades tre prot.-utdrag för den 26:te dennes e. m. Föredrogs ånyo och företogs punktvis tili afgörande Lag. Utsk:ts den 28:de sistl. April och den 23:dje dennes på bordet lagde Betänk. N:o 25, i anledn. af väckta motioner om förändring i K. Förordn:n ang. handelsböcker och handelsräkningar den 4:de Maj 1855. lista och 2:dra punkterne, deruti afstyrkes bifall till två inom BorgareStit af Hrr Björck och Eydin väckta motioner. TJtskits hemställanden biföllos. 3:dje punkten, innehållande ett af IJtskit framstäldt författningsförslag. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Högv. PresteSt:t uti prot.-utdrag N:o 269 inbjudit de öfriga BiksStin att förena sig uti ett af PresteStit vid den ifrågavarande punktens behandling fattadt beslut, hvilket prot.-utdrag nu torde få inför K. o. Ad. föredragas. Sedan uppläsning af det anmäldta prot.-utdraget härefter egt rum, uppropades och yttrade Frih. Armfelt, Magnus: Då det af PresteSfct fattade beslut, långt ifrån att förenkla saken, tvärtom skulle komplicera densamma, emedan derigenom hvarje handlande, i st. f. att nu en gång om året nödgas förrätta uppteckning af sitt debet och kredit, blefve tvungen att uppgöra och till indrifvande utskicka sina räkningar hvarje dag af året, får jag anhålla, det E. o. 522 Oeii 29 Maj Ad. ville, med afslag å den gjorda inbjudningen, bifalla hvad Utskt föreslagit.
”Hvar är farbror Pehr?” frågade hon slutligen med en svag skymt af det vanliga, lugna och bestämda allvaret; ”kommer han ej hem?” ”Han är derinne i Nils Asmundsons stuga, mor, och står och talar med karlarne. Jag stod utanför fönstret, och hörde hvad de sade. Och jag tänkte också något, jag, när far reste. Han såg så vackert på mig; och sedan gaf han mig klockan och bad att jag skulle förvara henne troget, som han gjort. Ja, jag skall förvara henne, och hvar dag vill jag be till Gud, att jag blir en sådan karl som far.” Arve upptog det sorgfälligt i fickan undangömda uret, kysste det och sköljde det med varma tårar. Då fru Arnman såg klockan, denna skatt, som hennes gubbe så högt aktat och så sorgfälligt i alla skiften bevarat, såg den i sonens hand, brast den starka beklämning, som hvilat öfver hennes bröst. Tårar, heta, bittra, men ensamma, rullade en och en öfver den krithvita kinden. ”Gaf han dig klockan, barn?” frågade hon med stapplande röst; ”hvarföre har du förtegat det?” ”Jag tänkte att, om jag visade fram den, mor skulle vilja gömma den åt mig.” ”Låt mig hålla den!” Fru Kathrina utsträckte handen, fattade uret och betraktade det med ögon, hvaruti ett bäfvande hjerteqval starkare talade än i ord. Men hennes själ var för stark att duka under för den första smärtan. Hon reste sig med återvändande kraft och förklarade för Arve i få, men stadiga ord att det vore syndigt att sörja öfver en olycka, som man ej sett i ögonen: ”Det kan ingen veta hvar far funnit bäst lämpligt att ligga och speja efter de gemena lurendrejarne. Gå efter löjtnanten, Arve – han skall väl ha något att säga!” Gubben Askenbergs inträde gjorde det erhållna uppdraget öfverflödigt. ”Hvad är det för historier de omtala hos Asmundsons?” sade fru Kathrina och bemödade sig att visa sig så oförskräckt som möjligt. ”Fins några bevis för deras slutsatser? Kan ej gubben ligga undangömd der ingen anar det?”
Han var i början mycket svag; men sedan han någorlunda hemtat sig, skickade han återbud till begrafningsgästerna. Färling ändrade sedan sitt lefnadssätt, varnade folket och förmanade dem till bot och bättring, och dog slutligen den 2 Februari 1666. Uti arkiater Johan v. Hoorns “Svenska Jordegumma“, tryckt år 1697, omtalas, att några år derförut fanns uti Stockholm i en förnäm mans hus en person, som blef dödligt sjuk och, såsom man trodde, snart derpå afled, hvarvid man lade liket på ett bord; men då liket tredje dagen derefter, fastän det var under heta sommaren, ej började lukta af förruttnelse, tviflade man, att personen var död, och lät honom derför orörd qvarligga, hvarest han, åtta dagar efter den förmenta dödsdagen, åter öppnade ögonen och kom sig före igen; men var så förändrad och affallen, att ingen under två års tid kunde känna igen honom. Då biskop Samuel Wirenius i Wexiö en dag i Februari 1703 satt till bords i sitt hem, erhöll han ett bref från konung Carl XII och med samma post den underrättelsen, att hans son, Johan Cederstjerna, kort förut stupat vid Thorn. Denna sorgepost grep honom så djupt, att han kort derefter afled. Biskopen begrofs mycket hastigt i Wexiö domkyrka, utan att man känner orsaken dertill; men påföljande dagen, som var en söndag, säges klockaren efter aftonsångens slut hafva hört nedifrån biskopens graf ett ömkligt läte, såsom af någon gråtande eller qvidande. Detta berättade han för några andra; men ingen ville lyssna dertill. Om måndagen har man dock ändtligen låtit öfvertala sig att öppna grafven, då till allas bestörtning det befanns, att den begrafne brutit sig ur kistan, samt låg utanför på golfvet af den murade grafven. Enligt en annan uppgift låg liket väl qvar i kistan, men omvändt och blodigt, samt med fingrarne på ena handen illa sargade.
Denna jordareal skulle, enligt motionärernes åsigt, kunna nedsättas till hälften, utan att de redan verkställde storskiftena i sin helhet derigenom behöfde rubbas; men derigenom bereddes möjlighet för ett dubbelt så stort antal hushåll att besitta jord, och en stör mängd af de lösningsanspråk, hvartill nuvarande stadganden gåfvo anledning, skulle försvinna. Och hafva motionärerne, af sådane anledningar, föreslagit, “att Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Maj:f anhålla, att, med ändring af hvad i ofvannämnde Kongl. Bref den 9 Februari 1S02 och den 17 Augusti 1804 blifvit föreskrifvet, måtte stadgas, att hälften af den jordrymd, som vid de inom Dalarne verkställda storskiften i de särskilda socknarne blifvit antagen att utgöra besutenhet, må medföra enahanda rätt med full besutenhet, så att innehafvarne af sådan halfbesufenhel icke kunna förpliktas att densamma emot lösen afträda.“ Öfver detta memorial, jemte ett af motionärerpe, tillika med Sven Ersson och Erik Andersson, äfven från Stora Kopparbergs län, lill Hedervärda Bonde-ståndets protokoll den 30 December 1856 i ämnet afgifvet skriftligt anförande, åtföljdl af ett utaf Kaptenen och Kommissions-landlmätaren ,1. G. Andersson meddeladt intyg, har Lagutskottets utlåtande blifvit infordrad); hvarefter, med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, deputerade från så väl nämnda Utskott, som från Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, till öfverläggning i ämnet sammanträd!; och får Sammansatta Utskottet härmed sitt yttrande afgifva.
Un21 H. 3i Bento Mars f. m. eler utöfningen af statssecreterare-embetel liar jag flera gånger handlagt mål, som angått sockenstämmobeslut, under hvilka ingen annan underskrift eller påteckning, utom prestens, funnits, än af kyi koeller krouobetjmingen, just derföre att socknemännen, då tv istiga mål förekommit, icke velat underskrifva det, emedan de befarat si» skola, genom protocollels underskrifvande, på något sätt blifva parter mot öfriga socknemän. Det har varit så svårt att erhålla underskrift på prottn, att jag vet händelser, då kyrkoherden nödgats från predikstolen uppläsa prot, under tillkännagifvande, att den, som hade något mot detsamma att erinra, finge anmäla det i sacristian, samt ali prof. ansåges för justeradt, derest ingen sådan anmälan gjordes. I städerna är det föga bättre; ty jag Ivar hort omtalas en händelse, då kyrkoherden nödgades af stadens magistrat begära, att 2:ne justef ingsråd måtte utses, för att på församlingens vägnar justera sockenstämmoprotocollen. De blefvo och utsedde, men funno sig snart så litet intresserade af sitt åliggande, att de vanligtvis aldrig infunno sig i sacristian, utan prot. mäste skickas hem till dem, då de ändlligen lemnade sina underskrifter. Under sådana förhållanden torde R. o. Ad. finna nödigt att antaga hvad Utsk:n, i förevar, hänseende, tillstyrkt. Hr von Hohenhausen: Hr von Hartmansdorff har så fullständigt upplyst behöfligheten af det gamla stadgandet, att jag icke vill förlänga discussionen med anförande af flera skäl för nödvändigheten deraf, eller tillägga några upplysningar rör:de svårigheten, så väl i städerna som på landet, att kunna förmå församlingsboerne alt träda tillsammans till justering af protocollet. Gr. Spens: Det inkast, sorn Hr von Hartmansdorff gjort, är helt och hållet håfvet genom mitt redaclionsförslag.
Ilsitill trodde föredragande Depsrtements-LIieken 8ig I>örs tillstyrks lVädigt 1>iksli. 5:o Dernäst oell i enlighet med Xongl. Duneo lor dein livninleru, eliel' lill8ummun8 sär ullu lre /joo ld:dr, i 8lliIIel sär de >^5 l1:dr, 80>n n», jemlilil 8lnlen, Ile8lu3 sär 8ex NuZUsimdrunAur oell en Du^eridrun^, a 25 ll:clr, ul^örunde ulll8u del lilläliude ulAisl8^eIo^el, i dellu llän86ende, 2 25 ll:dr Duneo. Vidure unmulde
Men är något spörsmål om ord och namn, och om edor lag, der mågen I sjelfve se eder om; ty deröfver vill jag ingen domare vara. Och han dref dem ifrå domstolen. Då togo alle Grekerna fatt på Sosthenes, öfverstan för Synagogon, och slogo honom framför domstolen; och Gallion skötte der intet om. Sedan Paulus hade då varit der i lång tid, helsade han bröderna, och seglade sina färde till Syrien, och följde honom Priscilla och Aqvila; och han rakade sitt hufvud i Kenchrea, ty han hade ett löfte; Och kom dädan till Ephesum, och der lät han dem blifva; men han gick in i Synagogon, och disputerade med Judarna. Och de bådo honom, att han skulle blifva i längre tid när dem; då ville han icke; Utan han helsade dem, sägandes: Jag måste ju ändteliga vara i Jerusalem i den högtiden som instundar; men sedan vill jag komma till eder igen, om Gud vill. Och så for han ifrån Epheso. Och han kom till Cesareen; och då han hade varit uppe, och helsat församlingena, for han ned till Antiochien, Och sedan han der i någon tid varit hade, for han sina färde, och vandrade allt bortåt genom Galatiska landet och Phrygien, styrkandes alla Lärjungarna. Då kom till Ephesum en Jude, benämnd Apollos, bördig af Alexandrien, en vältalig man, och mägtig i Skrifterna. Denne var undervist i Herrans väg; och talade, upptänder i Andanom, och försummade icke lära det Herranom tillhörde, och visste allenast säga af Johannis döpelse. Och han begynte dristeliga tala uti Synagogon. Då Priscilla och Aqvila hörde honom, togo de honom till sig, och uttydde för honom ännu grundeligare Guds väg. Och då han ville färdas till Achaja, skrefvo bröderna och förmanade Lärjungarna, att de skulle undfå honom. Och då han framkom, var han dem som trodde mycket till tröst genom nådena. Ty han öfvervann Judarna skarpeliga, och uppenbarliga bevisade med Skrifterna, att Jesus var Christus.
Om för öfrigt, sedan voteringarne för sig gått, någon redactionsjemkning skulle vara nödvändig, synes, enligt det slutliga förbehållet i sjelfva Memorialet, Utskottet vara berättigadt, att en sådan jemkning iakttaga, då det fullständiga redactionsförslaget skall öfverlemnas. Jag tror derföre, att det icke är någon fara alt bifalla Memorialet och låta voteringarne för sig gå. Grefve Horn bar gjort den anmärkningen, att det som Utskottet velat införa i 94 §, borde hafva blifvit infördt i den göite. Men jag får erinra, att i 9b § den 92:dre icke är nämnd, eller den händelsen då Kongl. Maj:t är af sjukdom öfver ta månader hindrad att med Regeringsärender sig befatta. Derföre bar tillägget icke kunnat införas i 95 §, utan i den 94. För öfrigt är det likgiltigt hvar tillägget står, blott ett sådant stadgande finnes, att de Riksdagar, hvartill icke Konungen, utan egentligen sjelfva Grundlagen kallar, icke få anses såsom Urtima. Jag hemställer derföre, om anmärkningarne äro af den beskaffenhet, att de förtjena, det man uppehåller och förhindrar saken genom en återremiss. Friherre Rålamb: Jag instämmer till 3i Den i3 Mars e. m. alla delar med Herr Cederschjöld deruti att, i händelse af en återremiss, man icke hinner vid denna Riksdag bringa målet till slut. Jag torde dessutom få nämna några ord om målets behandling. ConstitutionsUlskottet, som stödt sig vid den princip, alt inga andra mål än Kongl. Majrts propositioner borde vid Urtima Riksdagar handläggas, trodde sig, vid pröfningen af i3:de anmärkningspunkten, höra, i stället för orden: För handläggningen af Konungens propositioner, införa orden: för handläggningen af dit öfverlemnade mål; och ansåg sig derigenom hafva gifvit en större tydlighet åt §:n, nemligen den, att ConstitutionsUtskottet äger upptaga afgörande! af frågor om vägrade propositioner och hvart remitteras skall.
6:to Är foregäende Gästgifware skuld til den resandes uppehäll, och han det antecknat i desi dagbok, ware Gästgifware» pligtig godtgöra alla genom desi försummelse ästadkomne wäntexeningar, sä wida Län ej kan inför Lands-c-raceUiet bewisa sin oskuld; är hällkarl härtil skuld, bör han plikta, men icke flita spö, et nesligt straff, hvarigenom desi framtida beständ är förspildt. 7:0 Sä wida fienden ej är innom Landet pä 10 mils afständ kan ingen til Krono-skjuts budas än högst 4 mil frän fin Sockne-Kyrka. 8:0 I fredstider bör all wara föras Sjöledes sä widt det ske kan. 9:0 At sä länge tunneland icke kan bli rättelsen för utskylder det öfriga frälset i anseende til mindre agendom skjutsa ultitz hälften mok krönet, och för at dest mer waka öfwer skjutsens jämna upbudande föreflär jag s:ne » 3:ne män wäljas i hwarje Härad, en Adelsman, en Ständsperson och en Jordbrukare; bwart hemman ägande en röst, hwilka walde äga rättighet gransta Länsmannens skjutslängd, efterse hwar den gäende skjutsen börjat och hwar den skutas 772 Den i§ Juvik. och hwilken Socken nästa skjutsning förestär; hwarföre et Eremplar af marche routen bör dem tilställas; och skola de tilse betalningen sker innom ättonde dagen efter skjutsens utgäng, at skadad eller störtad häst ersättes; äfwen stola de hafwa tilsyn med lika rättighet wid alla wägegranstningar; all rättegäng i dylika mäl utföras utom Charta, Domseller Utflags lösen. 10:0
Frankrike hade, vid sin första statshvälfning, icke allenast en betydlig statsskuld, utan var äfven väl bevandradt i alla dithörande angelägenheter. Det hade jemväl klingande mynt; men då samhällsordningen kastades öfver ända, förlorade slaten sin kredit och kunde, oaktact den bemäktigade sig Adelns och Presternas egendomar, icke bestrida sina utgifter, utan mäste tillgripa pappersmynt eller de s. k assignaterna. Dessa sedlar, som folio till ytterligt vanvärde, bevisa huru litet en rik stat kan, i nödens slund, hjelpa sig med ett slalslåne-system, Det hade i Frankrike åtminstone den nyttan med sig, att det i Fransmännen salle en sådan skräck för pappersmynt, att något sådant af dem ej mera godkännes. Men låtom oss betrakta förhållandet i sednaste tider, t. ex. när Ungern och Italien 1848 reste sig mot det stora, mäktiga Den 20 September f. m. 07 Österrike, så atl Samhällets bestånd sväfvade i fara. Då hjelpte det icke att förut hafva ett väl ordnadt statslåne-system, eller atl förut äga klingande mynt. Staten fick ändock inga lån. Österrike måste utgifva sedlar utan fond, och dessa föllo till vanvärde. Man kunde icke ens få skiljemynt, ty äfven kopparslantarne försvunno. Det gick så långt, att man klippte gulden-sedlar i fyra stycken och mottog hvartdera för jeller 15 kreutzer. Men icke nog dermed, värdshusvärdarne i Carlsbad kunde ej gifva tillbaka åt sina gäster för brist på skiljemynt. De gjorde då mynttecken af papper, tenn eller jernbleck, hvilka de gåfvo tillbaka åt spisande gåster, eller mottogo_ i betalning af dem. När dessa någon påföljande dag gingo till ett annat värdshus, k unde de äfven der betala med mynttecken, hvarpå stod något spisqvarters namn, hvarefter mynttecknen utvexlades värdshusvärdarne imellan, såsom kontanter. Jag kan ytterligare nämna Frankrike, hvars välstånd var utmärkt under Ludvig Philip. Men när Frebruari-hvälfningen utbröt, försvann all kredit, och dermed det klingande myntet.
I^andsliökdinKens i XronekorKS I^än underdäniKa skrikvelse ak den i/j 8i8tlidne ^uni, med underdäniK liemställan, att kör kiänet en 8umma ak 10,000 Ii:dr kaneo mä anvi8S8, kör att använda8 till undersökninKar kör lieredande ak vatten-aktappninKar, samt 80,000 kalr l>aneo 8ä80in läne-understöd tor 8ädane aktappninKars verkställande. 39 nr) 8amme Kand8kökding8 underdäniga Memorial ak den 8i8t1. duni, angäende keviljande ak an8lag utrik allmänna medel tor omläggning oek körkättring ak kaekiga vägar inom Känet. n) Lemälde Kand8kökding8 underdäniga 8krikvel86 rik den 12 8i8tlidne 3uni, angäende an8lag kor Ke8tridande ak ko8tnaden tor under8ökning8 ansökande rörande öppnande ak en kätled genom Kronokerg8