Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för fortsatt utgifvande af planschverk öfver fönsåker och andra historiska märkvärdigheter i Statens historiska museum samt Svenska sigill från medeltiden, att i mån af behof till vederbörande utbetalas; Bih till R. S. Tre tusen R:dr för fortsatt utgifvande af sådana i Riksarkivet och andra samlingar befintliga handlingar, som äro af vigt för Fäderneslandets historia och offentliga Jörhållanden; 24:o) Ett tusen femhundra R:dr, för år 1867, att användas för vårdande af jornlemningame i IVisby; 25:o) Ett tusen femhundra R:dr, för år 1867, till fortsatt utgifvande af arbetet “Svenska språkets lagar 26:o) Ett tusen femhundra R:dr, att för år 1867 utgå till Artisten N. Mandelgren, på det han må blifva i tillfälle att verkställa de resor inom landet, sorn för fortsatt aftocknande af ännu utaf honom ej undersökta kyrkliga monumenter kunna vara af nöden; dock med skyldighet för Mandelgren att vid slutet af berörda år till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar han under året gjort; 27:o) Åttahundra R:dr såsom understöd för år 1867 till lithografen Carl Johan Billmark för fortsatt utgifvande af planchverket: “Sverige, aqvarell-lithografier och tontryck 28:o) Fyrahundra R:dr till fortsatt utgifvande år 1867 af arbetet : afordna och närvarande Sverigeoch 29:o) Tjugu tusen R:dr för gjutning i brons af professor Molins grupp “Bältespännar e.u § 148.
„ „ 1852 „ 172,297: 23. — eller tillsammans under dessa 3:ne år R:dr 387,435: 6. 11. hvilken summa med „ 65,277: 26. 10. understiger de af Riksgälds-kontoret under samma tid verkställda, här ofvan uppgifna, ränte-utbetalningar . Uti kommissariatets redan förut åberopade berättelse för första hälften af innevarande år, äro Riksgälds-kontorets fordringar och öfriga bokförda tillgångar vid slutet af detta halfår uppgifna till R;dr 11,163,397: 41. 4. hvaraf de räntebärande fordringarne skulle utgöra R:dr 4,726,580: 24 8. de fordringar, som efter viss tids förlopp komme att bära ränta „ 288,288: 26. — samt alla öfriga fordringar och tillgångar „ 6,148,528: 38. 8. S/a/sUtsliotlels Memorial, N:o 3. 13 Enligt nyssnämnde berättelse skulle således Riksgälds-kontorets tillgångar, sedan nästlidet års slut, hafva ytterligare ökats nied 9. hvaraf de räntebärande fordriugarnes ökning utgjorde ... „ 467,952: 32. Under tiden från 1850 års början till 1852 års slut hafva de inom linien i räkenskaperne upptagne fordringars och tillgångars belopp minskats från R:dr 1,713,568: 11. — till „ 730,356: 11.
I de Comittéer, motsvarande våra Utskott, de bägge Hus' n formerat, hafva na tan aldrig saknats Ledamöter af Ministé.en, och ännu har ingen röst af oppositionen trott sig deri finna våda för Britanniens frihet. Med stöd af hvad jag nu yttrat, förmodar jag, att Höglofl Ridd rskapet och Adeln finner, a't Hråg varande dess medlemmar tj kunna förnekas, att i B.nkmansval del-aga, eller att tili Bänkman välja,; och jag föi behåller mtg rådighet att frunch les få i lagenlig ordning föreslå sådan ä.iJrsng i 41 §. af Rik dagsOrdningen, sorn om den antage , kan lemna komm,nde Ständ r frihet, att äfven inom sina Utskott begagna upplyste och förtroende ägande Ministrars insigter. N:0 4- Herr von HurtmansdorJJ, August'. Frågan ar, så vidt jag kunnat fatta Herr Grefve von Schwarin* motion, <j om nåon lagforändring för ögonblicket utan den åsy‘tar att fästa Ridderskap ts och Adelns uppmärksamt het på de motsägelser, hvartill Lsgtrnes stadganden i dessa afseenden lemna rum. JiiniiariU tias mig icke vara fullständigt upptagne, jag vill derföre söka att vida " utveckla dem och derjemte uppgifva sättet att dem utmvika.
Då det emellertid ännu icke är afgjordt, hvad framställning Kongl. Majit kan täckas göra till Rikets Ständer, i anledning af Halmstads stads invånares hos Kongl. Majit tillika gjorda underdåniga anhållan, om utlåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer, om anvisande af anslag eller lån, såsom bidrag till uppförande i nämnde stad af ett nytt läroverkshus i stället för den i högsta måtto bristfälliga, otillräckliga och osunda lokal, som nu dertill begagnas, vägar jag med åberopande af den ritning jemte kostnadsförslag och de frågan rörande handlingar i öfrigt, sorn blifvit till Kongl. Majit i underdånighet ingifne, utvisande att kostnaden för det nya läroverkshuset, då beräknadt endast för fullständigt läroverk på reallinien, skulle, all skolmateriel oberäknad, uppgå till mera än 80,000 R;dr och hvilka handlingar, om de icke på annat sätt blifva för Högloiliga Stats-Utskottet tillgänglige, jag anhåller att särskildt få till Utskottet aflemna och, enär Hallands län högst ringa och Halmstads stad alldeles intet på sednare decennier tillgodonjutit något statsbidrag, dä andra bättre lottade provinser och städer dels erhållit millioner till jernvägsanläggningar, samt högst betydliga anslag, såväl till läroverksbyggnader som andra ändamål, och lärjungar, som besöka Halmstads läroverk, ej endast utgöras af ynglingar från staden och provinsen, utan jemväl från angränsande län, samt staden Halmstad under sednare 3:ne åren uppfört nytt fattighus, ny gymnastiklokal, nytt rådoch tullkammarhus jemte ny småbarns-skollokal med en kostnad af öfver 100,000 Ridr och hvarföre samhället till större delen måst skuldsätta sig; samt, enligt handlingarne vidfogadt bevis, intet bidrag är att erhålla ur stiftets byggnadskassa, vågar jag härmed vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, med afseende å Halmstads stads samhälles oförmåga att kunna anskaffa alla erforderliga medel för uppförande derstädes af en läroverksbyggnad, fullt motsvarande nutidens anspråk pä utrymme för ett på båda linierna fullständigt elementarläroverk, hvaraf icke allenast provinsen, utan äfven vidsträckta delar af tillgränsande län komma att hemta väsendtliga fördelar, mätte såsom bidrag till ifrågavarande byggnadsföretag bevilja Halmstads stads invånare ett anslag, eller, om beklagligtvis
Statens medel äfven så litet böra användas till godtgörande af enskifta förluster, som jag trött Riksens Ständer vara berättigade att upphäfva Fordringsägares i FilialDisconterne i Lagen förvarade 1 artighet, att sjelfve göra sina Fordringsanspråk gällande , fann jag mig med ett så felaktigt omdöme icke skicklig till förberedande åtgärder af ett ärende, der min öfvertygelse var rakt stridande emot den gällande viljans, och de hufvudgrunder, hvarpå Högloflige Statsoch BancoUtskottens Betänkande, i öfverensstämmelse dermed, hvilar; och ehuru mitt yttrande, i följd af detta tänkesätt, mera innefattar en Reservation emot hvad är föreslagit och hufvudsakligen torde blifva gilladt, än förslag till hufvudsaklig rubbning i en Plan, sorn, i förlitande på Utskottens upplysta pröfning, äfven jag torde böra anse vara den enda användbara och antagliga, anhåller jag likväl, att vid Betänkandet, som otvifvelaktigt återremitteras, några erinringar få framställa * i den ordning Betänkandet dertill föranleder. Utskotten yttra sig först: nAtt, sedan ActieAgare i Malmö och Götha CanalDisconter lemriat obestämda och ovilkorliga svar uppå den, dem i afseende pd Discont-rörelsen gjorda fråga, hafva Utskotten icke funnit någon betänklighet att, utan AetieÅgares vidare hårande, till öjverlåggning företaga frågan om Den 17 Martti, j. m.
Uppå Vitterhets-, Historieoell Antiqvitets-akademiens underdåniga framställning, angående de nya behof, som blefve en följd af de under akademiens vård ställda samlingars öfverflyttning, anordning och offentliga förevisning i det nya museet, har E. K. Maj:t begärt dels till höjande af akademiens å stat uppförda anslag till vetenskapligt bildade biträden, ett belopp af 1,500 R:dr, och dels för tillökning i akademiens vaktbetjening 1,936 R:dr. Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas hade akademien föreslagit, att utaf sistnämnda anslagsbelopp skulle utgå, 500 Ii:dr till lön åt en vaktmästare för den dagliga tjenstgöringen och 500 R:dr till lön åt en vaktmästare såsom förman för den extra betjeningen vid förevisningarne, hvaremot återstoden borde användas till arfvoden åt sex extra vaktmästare, antagne att tjenstgöra endast under förevisningstimmarne. Då någon förhöjning i akademiens ordinarie anslag icke synes böra ega rum, innan erfarenheten hunnit närmare angifva det belopp, som i sådant hän seende kan vara oundgängligen nödigt; hafva Rikets Ständer på det sätt bifallit E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning, att de begärda anslagsbeloppen, tillhopa 3,430 Riksdaler, må såsom extra anslag för år 1867 å Riksgälds-kontoret anvisas. 100:o. Sedan, enligt hvad i Statsråds-protokollet är meddeladt, Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien till E. K. Maj:ts nådiga pröfning hänskjutit, huruvida icke från Statens sida någon åtgärd borde vidtagas för att skydda och åt efterverlden, så vidt möjligt, bevara Wisby stads ruiner, samt öfverlemnat en plan till de för berörda ändamål erforderliga åtgärder, har E. K. Majit föreslagit Rikets Ständer, att härtill bevilja ett anslag af 1,500 R:dr; och hafva Rikets Ständer för år 1867 anvisat ett extra anslag af 1,500 R:dr att, enligt E. K.
R:dr, nu kunna upptagas till 36,000 R:dr, I) Då Krutoch Salpeterförsäljningsmedlen under förenämnde fem år 1847—1851 i medeltal utgjort 120,709 R:dr årligen, ansåg Departements-chefen denna Statsinkomst böra för nu blifvande statsreglering beräknas tili 120.000 R:dr. m) Danska Fyringsmedel, sorn utgå med 10,000 R:dr Hamb. Banko, ansåg Departements-chefen icke kunna beräknas till mindre än 26,630 R:dr. n.) Extra medel och uppbörder, beräknade vid sednaste Statsregleringar till 18.000 R:dr, hade väl under åren 1847—1851 i medeltal endast uppgått till 12,683 R:dr; men då härtill lades beloppet af Hof-rätternes revisions-skilliogar, hvilka Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket 4 855. 9 hvilka för år 1852 kommit Stats-Verket såsom besparingar till godo med 7,466 R:dr 32 sk., men framgent böra såsom inkomst upptagas, samt dervid syntes lämpligast böra hänföras under ofvanniimnde inkomst-titel, ansåg Departements-chefen samma titel nu kunna beräknas till 18,600 R:dr. o) Intressemedel ansåg Departements-chefen böra upptagas till det belopp, de i medeltal utgjort, eller 3,360 R:dr. p) Inkomsten af Tullmedlen, hvilken vid sednaste Statsreglering beräknades till 4,530,000 R:dr, deraf 800,000 R:dr till Stat och omkostnader m. m., hade under åren 1848—1852 utfallit på följande sätt: Brutto-uppbörd. Afkortningar, restitutioner, Stat och omkostnader. Spanmåls-Tull.
Men hvad som är gjordt kan icke ändras, härom är icke heller fråga; jag har blott med denna återblick på det förflutna velat ådagalägga, att min begäran om samma lindring fqr de vakanta rotenumren, som vederfares öfriga rotar i riket, icke kan såsom oskälig tillbakavisas.» 24 Slals-Ulskollels Utlåtande Jt£ 51. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 13 Febr. 1837, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående nedsättning uti de åtskilliga hemman på Wisingsö åliggande utskylder. (I. A) Uti en från Bonde-ståndet lill Stats-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktige!) Petter Jönsson från Jönköpings län erinrat om de kända förhållanden, att de på Wisingsö belägna hemman så väl i allmänhet som i jemförelse med öfrige hemman inom nämnde län, voro af svag beskaffenhet och att deras egoområde dessutom städse minskades genom de betydliga inskärningar, som sjön Wettern årligen gjorde å öns stränder. I följd häraf hade ock fråga om förmedling å hemmanen på Wisingsö liera gånger blifvit väckt och i sådant afseende vid såväl 1847 och 1848 som 1850 och 1851 års Riksdagar framställningar skett hos Rikets Ständer derom, att hemmanen Tunnersta Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården mätte, till någon lindring i deras krono-ulskylder, antingen få utgöra hernmantalsräntan på sätt som före år 1800 egt rum, eller ock undfå samma rättighet, som skattehemmanen Tunnersta Norregården, Wrixlösa Runskegården och Stigby Svenskgården genom Kongl. Maj:ts Resolution den 18 Juni 1842 erhållit, nemligen att, i stället för hemmantalsräntans erläggande i penningar, utgöra densamma likasom öfriga hemman på Wisingsö med 104 dagsverken om året för hvarje helt mantal eller, i händelse dessa dagsverken af Kronan icke utfordrades in natura, få lösa dem med en fjerdedel af länets markegång å dränge-dagsverken.
Jag tror, alt allt hvad jag nu haft äran anföra, eger fullkomlig tillämpning på denna §, och att man, vid betraktande af de många omständigheter, som kunna förekomma, icke kan anses vara för mild, då den, som begår ifrågavande förbrytelser, blifver dömd till 2 års straffarbete. Alt Utsk. icke gifvit åt domaren en större latitud än från 2 till 10 års straffarbete, kommer sig deraf, att Utsk. ansåg, att man inom representationen icke skulle vara benägen för att gifva domaren en alltför stor latitud. Hr Printzensköld: Det vill synas som Gr. Sparre så upfattal mitt yttrande, att jag ansett straffet af lifvets förlust böra bibehållas för de brott, hvilka uti 9:de §:n omförmälas. Detta har jag aldrig yttrat, och kan således icke heller förevitas hafva önskat en så beskaffad drakonisk lagstiftning, som Gr. Sparre omnämnt. Jag har blott anfört de straffbestämmelser för dessa och andra i Missg.B. npräknade brott, hvilka lagstiftaren ansett vara af beskaffenhet, alt lifvet vore förverkadt vid deras föröfvande; att lagstiftaren gått principiöessigt tillväga och att de principer, som legat till grund för bestämmandet af det numera af hvar och en för hårdt ansedda lifsstraffet, åtminstone borde bibehållas vid den mildare bestraffning, soln man nu anser vara den rätta. Man kari väl icke påstå att ett rån är af någon nesligare och för Samhället vådligare arthin stöld under de förhållanden, som uti Ojde §:n omförmälas. Också hafva 1734 års lagstiftare ansett de&a sednare brott vara af så vådlig beskaffenhet för samhället, att för dem blifvit ttlslakade enahanda straff som för rån. Om så är förhållandet, samt. icke nekas kan, att vår opinion om dessa brotts neslighet och våda för samhället är enahanda med den, som existerade, då la lag^n stiftades, 334 Den 14 Augusti. synes mig lagstiftningens principer också fordra att raan på dessa lika nesliga brott lägger lika hårda straff.
Och legenderna från dagens muntliga litteraturhistoria, den mer än föråldrade hofhistorien och den alltid vid friska vätskor lefvande skandalhistorien gingo från hand till hand och födde trillingar i trosartiklarne. Förvecklingar mellan Crusenstolpe, Aftonbladet och författarinnan till ett Köpmanshus i Skärgården. Alltigenom sedan jag började dessa Minnen ur författarelifvet har jag så strängt som möjligt ålagt mig att vara opartisk, och jag tror mig senast ha visat det genom den här varande teckningen af Crusenstolpe. Icke dess mindre har jag haft enskilda orsaker att mycket beklaga mig öfver honom. Icke så mycket för min egen skull som icke mer för det obehag, som derigenom tillskyndades Aftonbladets dåvarande redaktör, Sohlman. Och detta var mig desto svårsmältare, som jag särskildt från gamla tider stod i förbindelse till nämnda blad. Då jag efter en sexårig tystnad genom Sohlmans anbud icke ansåg mig ega rätt att längre fortsätta min litterära hvila – jag hade ju en plan för mina gamla skärgårdsvänner, som väl inslumrade emellanåt, men dock stundom sökte komma till lif – frågade jag redaktören af Aftonbladet, om det var mig tillåtet att samtidigt efter mitt manuskript få låta öfversätta arbetet. Frågan var om ett tyskt original, som skulle af bokhandlaren hr Philip Maass utgifvas i Leipzig. Och på samma gång hade jag ett anbud från en förläggare af mina arbeten i Bruxelles, herr Snee, som skulle låta verkställa öfversättningen af en herre vid någon legation här. Detta senare mins jag ej, ty den saken hade lyckligtvis ännu icke kommit i verket. (Jag kunde ej disponera flera manuskript.) Sohlman, alltid liberal, såg ingen svårighet för affären då det naturligtvis aldrig kunde komma i fråga annat än att Aftonbladets upplaga först väl skulle börja Men hvad hände!
Förhållandena i afseende å handel, industri och jordbruk äro icke de^ samma i Finland som i Ryssland och tullsatserna kunna därför ej heller vara desamma. Ett försök att hos oss tillämpa den ryska tulltaxan, som dessutom snart sagdt dagligen undergår förändringar, vore därför ett hårdt, nästan tillintetgörande slag för vårt ekonomiska lif. Att vår budgets förnämsta inkomsttitel — tullarna inbringa årligen åt statskassan 16 å 18 millioner mark — samtidigt härmed skulle försvinna, då naturligtvis äfven de vid våra gränser uppburna tullinkomsterna skulle vandra till ryeka skattkammaren, betyder i detta fall ej så mycket. Ty ha vi en gång mynt och tull gemensamma medRyssland, så försvinner samtidigt hvaije särskild budget för storfurstendömet. Minsta faran skulle ligga uti vårt postväsendes sammanslagning med det ryska, ehuru visserligen en sådan lösning af den redan länge hos oss på dagordningen stående frågan om en förening af posten och telegrafen ingalunda vore önskvärd. Isynnerhet under den nuvarande generalpostdirektören har vårt postverk gjort stora steg framåt och det vore därför på det högsta att beklaga, om dess utveckling nu skulle hämmas genom ett fastkedjande vid den ryska posten med dess » svarta kabinett ». Åfven skulle ett ryskt postväsende i Finland vara ett icke oäfvet hjelpmedel till landets förryskande. Sådana voro våra utsigter vid det nya årets ingång, och medges måste väl af enhvar att de ej gerna kunde vara mördare. Om molnen nu böijat skingra sig och en ljusning åter kan skönjas vid den politiska horizonten, så ha vi, näst den välvilja mot Finland, som hyses af dess storfurste, derför att tacka vaksamheten och energin hos våra ledande statsmän. Genast, då man här fick kännedom om det intrigspel, som drefs i Petersburg, samlades senatens medlemmar, af h vil ka flere för tillfallet voro bortresta på julferier, täta hemliga öfverläggningar böllos och ett par senatorers resa till Petersburg torde ha haft till ändamål att på ort och ställe sönderrifva det nät, hvari de gammalryske agitatorerna, ' som med alla sina krafter sträfva att kullstörta och upphäfva Finlands autonomi, sökt fånga oss.
Efter sålunda meddeldt utlåtande öfver RiddarhusDirectionens vid tagne åtgärder, fullgör RiddarhusUtskottet en för sig angenäm pligt, då Utskottet vördsamt hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle 24* 4 372 Den 9 Junii e. m, finna för godt förklara RiddarliusDirectionen dess tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå Riddarhusärendena sedan sista Riksdag blifvit af Directionen handhafda och förvaltade. Hvilket dock allt lill Högloflige Ridderskapels och Adelns eget ompröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 26 Maji 1829, På RiddarhusUtskottets vägnar CARL MÖRNER. fVi F. Dalman. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige RiddarhusUtskottet den 26 Maji 1829. S. D. Vid justering af RiddarhusUtskottets Betänkande, i anledning af RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse, 1x1. m. anmältes följande reservationer, nemi. vid: §.2. Af Herr Bruncrona Gustaf Adolphj som yttrade: I anseende till de ökade göromål Kamereraren blifvit tillskyndad genom de under RiddarlmsDirectionens vård ställde fonders tillväxt, finner äfven jag, att en,tillökning i dess löneförmoner hör äga rum, och anser den föreslagne af 100 R:dr Banco ingalunda vara för högt tilltagen. Alen då samma motif till löneförhöjning äger rum . I Den 9 J un i i e. m. för alla de under Directionens inseende ställde fonder, hvilkas Capitaler efterhand tillväxa och en fixerad summa äfven i så måtto synes olämpelig, att enär en fortfarande tillväxt af dessa Capital måste, liksom hittills inträffat, medföra i förhållande dertill förökadt besvär, så borde ock rätteligen förhöjningen i arfvodet fortgå, hvilket ändamål bäst kunde vinnas genom bestämmande en gång för alla af en viss provision, beräknad efter procent å räntan eller per mille af hufvudstolen.
Prot, 184S, 7 Sami, 1 AJd, a.5 Håjt. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 82, en sådan förändring ock böra ega rum; i följd hvaråt han föreslagit, att ”de emot billighet och rätt stridande inskränkningarne i teslamenlsfrihe”ten efter stadsrätt må för framtiden undanrödjas genom upphäfvande af ”5 §. i 17 Kap. Ärfda-Balken, jemte förklaringen deröfver, uti Kongl. Förordningen deu 19 Augusti 1762, samt att 4 § i nyssnämnde Kapitel må, ”genom stadgandenas utvidgning , göras lika gällande för alla medborga”reklasser, utan afseende på stånd eller bostad.” Den i förstnämnde §. medgifna lösningsrätten har dock motionären ansett kunna tills vidare bibehållas, äfvensom han, under framställning af följande förslag till redaktion af omförmälde 4 §•• All aflinge fastighet å land och i stad samt alla ”ärfda eller förvärfda lösören må man bortgifva eller testamentera till hvem ”man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar”, ansett nödigt att jemväl bibehålla det nu i samma §. befintliga stadgandet till förmån för omyndiga barn, hvilkas arf icke är till föda eller uppfostran tillräckligt. Och har motionären slutligen, i händelse hans förslag i öfrigt bifölls, hemställt, att för tillvägabringande af enhet i lagstiftningen 8 Kap. ”3 §. Jorda-Balken måtte sålunda förändras, att den, som förvärfvat jord, ”hus och tomt i städerne, berättigas att denna sin välfångna egendom ”helt och hållet bortgifva, och icke blott till en sjettedel’. I sammanhang härmed har Utskottet förehaft en af Herr Yällcfl. Borgare-Ståndet väckt och till Utskottet jemväl hänvisad motion, deri motionären yrkat, att Rikets Ständer ville hos Kongl.
Härpå kunde jag ingenting svara; men jag linner mig nu i det predicament atl lill Hr Gr. och Landtm, framställa, om icke uti den framställning, sorn är gjord, ali frågan ovillkorligen skall afslulas i dag, någon ändring, med H. o. Ad:s bifall, skulle kunna göras. Jag ber atl få förklara, alt jag icke allenast anser det enligt nied det säll, hvarpå dylika frågor uli andra länder behandlas, atl dertill kunna älgå icke allenast en, ulan lee lill oell med fyra dagar, när sä behöfves. lag har bär sell promemorior antecknade af deni, som troligen icke ämna ali afstå ordet i fall jag skulle göra det. Här linnes t. ex. en talare pä samma bänk, som liar full rällighet alt svara på frågan, emedan han är ordförande i del Utsk., sorn har framlagt delta betänk. Dea ledamot till hvilken jag egentligen ämnar atl rikta mitt lal är borta. Han liar icke Hylt ifrån striden, ly dertill är han för mycket stridig, men han har anspråk pä all en parlamentarisk sirid skall fortsättas pä det vanliga sä 11 et, och dä han, såsom jag, är malineux, sä är det väl härdt att nödgas dröja med siu middag lill eller kl. 6. Min kroppsliga conslitution hindrar mig väl icke ifrån att fortsätta utan middag; men min uppfattning af frågans vigt förbjuder mig att vika härifrån, om så skulle vara att vi icke kunna få plenum äfven i morgon. Att fä lala för tomma väggar händer mig väl icke nu, men det skulle blifva händelsen om jag talade i sak.
Maj:ts nådiga befallning uti remiss af (len 9 November 1857, Konsistorium Akaaemicum Majus i Upsala den 20 dennes inkommit med underdånig förklaring öfver de af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorer vid Upsala Universitets räkenskaper för åren 1854 och 1855 gjorda anmärkningar, får jag densamma härhos till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna och, för min del, instämma uti det af Konsistorium sålunda afgifna yttrande. Stockholm den 23 Januari 1858. Enligt nådigste förordnande: C. A. SPARRE. J. J. Nordström. — 307 — Konsistor» Akademie! i Upsala underdåniga förklaring öfver de af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningar vid Upsala Universitets räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Genom nådigste remiss af den 9 nästlidne November, har Eders Kongl. Majit täckts låta meddela Konsistorium Akademicum Majus de anmärkningar, som Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorer, i afseende på Universitetets i Upsala räkenskaper ock förvaltning framställt, i ändamål att Konsistorium öfver dem måtte afgifva underdånigt yttrande så tidigt, att detsamma, efter underdånig anmälan, måtte varda, jemte revisions-berättelsen, till trycket befordradt.