Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu hafva vål i motsatt hänseende åtskilige Motionairer, med yrkadt afsksfFande af Spöstraffet för Tjufnadsbrott i allmänhet och af ilen ofFentliga Kyrkoplikteo , i stället föreslagit användandet af fängelsestraff, aibete å fästning och tuckthus m. m. 5 men ehuru Utskottet delar enahande öfvertygelse med Motionairerne, om otjen. ligheten af, så väl SpöstrafFet som den uppenbara Kyrkoplikten, vid hvilken sednare såsom urartad från dess ursprungliga form, opinionen äfven fåstat begreppet af straff: måste det likväl finnas betänkligt, att förändra eller upphäfva de nu varande straff* bestämmelser, utan visshet att andre tjenlige å ändamålet motsvarande kunna i stället stadgas och användas, emedan, om än tid och omständigheter gjordt för Utskottet möjligt, att utarbeta förslag till slika strafFbestämmelser i enlighet med de af flere Motionairer yttrade åsigter, användandet deraf måst möta betydlige svårigheter U'i fängelsernas och de allmänna Arbets» och Tukthusens nu varande beskaffenhet, såsom troligen icke medgifvande tillämpningen af en i uppgifna hån6eendet förändrad StraffLag; och då det för öfrigt torde böra öfvervägas, att en brådstörtad öfvergång från ett till ett annat Straffäystem» innan allmänna tänkesättet hunnit att deröfver sig yttra, ofelbart skulle leda till vådliga följder för samhälletj så kan Ut - Logi]t skottets Betånknnåen, 773 skottet icke eller tillstyrka bifall till de uti förenämnde afseenden gjorde fftrjlag. Etter framställningen af dessa allmänna å^igter, går Utskottet, att meddela yttrande öfver åtskillige MotionaireiS särskilde förslag, de der icke kunna arnes af berörde framställning besvarade.
Af Furst För D. Galitzin-Murawlin. Idun efter ryskan. ed matt klang slog klockan åtta. Alexis Mursikow ryckte till och kastade ifrån sig broschyren, som han förut haft liggande i knäet. Redan under två timmar hade han suttit så, försjunken i plågsamma funderingar, uttröttad af den långa alltjämt tilltagande själsspänningen ... Snart måste hon komma, och han var ännu icke förberedd, hade ännu ej funnit de rätta orden ... Lampan lyste med blekt sken under den röda japanska skärmen i form af en fjäril med utbredda vingar. Det dämpade ljuset kastade ett blodrödt skimmer öfver en liten parfymerad salong, som mera liknade ett fruntimmers budoar än ett ungkarlsrum. Stora fotografier i plyschramar betäckte väggarna och etagérerna, som för öfrigt upptogos af dyrbara porslinsfigurer och andra prydnadssaker. » Hur skall jag säga henne det, » hviskade Alexis för sig själf. Därpå reste han sig och började med lätta, små, på den mjuka mattan alldeles ohörbara steg gå af och an, hvarvid han undvek fåtöljerna, som hindrade honom att gå i rak linie. Han var en ganska vacker, blek, brunett ung man omkring tjugufem år, med insjunkna kinder och kringirrande blick. Hans ansikte hade ett obestämdt uttryck — icke den vekhet, som ofta är godhetens fysionomi, utan något slappt, svampartadt. D e uppåtvridna mustascherna, det spetsiga hakskägget, den oklanderliga dräkten — allt tydde på vana att sorgfälligt ge akt på sitt yttre. Han var smärt, af medellängd och föreföll så bräcklig, att man nästan kunde känna sig rädd för att vidröra honom. » Hur skall jag säga henne det! » upprepade han och såg nervöst på kloekan. En lätt ringning hördes. Mursikow ryckte till och gick ut i tamburen för att öppna. » Kanske det är någon annan än hon, » tänkte han med en sista feg förhoppning. Men det var ändå hon. En förtjusande blondin, med glänsande ögon, högväxt, gratiös, mörka ögonbryn och en något uppåtböjd öfverläpp, som gaf ett ironiskt drag åt hennes bleka ansikte.
Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Stats-Rädet med Konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksens Ständer sammankomma, och den förmyndare-styrelse, Riksens Ständer förordna, Regeringen tillträdt, ställande sig Stats-Rädet denna Regeringsform till ovilkorlig efterlefnad. § Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till Riket räk - 40. Rlifver Konungen så sjuk, att Han icke Regerings-ärendena vårdar, förhålles med Riksstyrelsen, som i föregående § bestämmes. 41 Konung vare myndig vid fyllda aderton år. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres Styrelsen af Regent eller Regering, enligt 39 §, i Konungens namn, intilldess Riksens Ständer sammankomma och den Förmyndare-stvrelse, Riksens Ständer, jemte Norriges Storthing, i enlighet med Riksakten, förordna, Riksstyrelsen tillträdt. 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till Riket räk - 12 Förslag till ändringar i Grundlagarne. nas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Stats-Rådet Regeringen med Konungslig makt och myndighet, intilldess Riksens Ständer hinna sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ handla,. skola Stats-Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, förordne tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland StatsRådets Ledamöter, särskildt nämner, att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 § stadgar. I de fall, då Konungen eller Stats-Rådet sammankalla Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit uti hufvudstadens kyrkor kungjord.
Depöt-kompaniets öfverflyttning erhålla ytterligare en Kapiten, 1 Löjtnant och 1 Under-Löjtnant med den aflöning, som uti berörda stat finnes bestämd, eller Kapitenen lön '1,000 R:dr och arvode 400 R:dr, Löjtnanten lön 700 R:dr och arvode 300 R:dr samt Under-Lujtnanten lön 500 R:dr och arvode 300 R:dr; att, utöfver dessa löner och arvoden, som äro gemensamma för Artillericorpsens alla Officerare, åtnjutes af de Officerare, hvilka emellan de årliga vapenöfningarna tjenstgöra vid den värfvade stamtruppen, särskildt årligt arvode, nemligen 1 Kapiten 400 R:dr, 1 Löjtnant 150 R:dr och 1 Under-Löjtnant 100 R:dr, tillsammans G50 R:dr; att, då de officerslöner, som skola från Svea Artilleri-regemente aflemnas, utgöra tillhopa 4,000 R:dr, men den nya motsvarande aflöningen endast uppgår till 3,200 R:dr, den sålunda uppkommande tillgång skulle i första rummet användas för bestridande af nyssberörda särskilda arvoden för de vid stamtruppen emellan de årliga vapenöfuingarna tjenstgörande Officerare; hvarefter öfverskotta 1 50 R:dr, eller det belopp, som enligt Militär-Befälhafvarens förslag varit afsedt till fyllnad i 4:de Under-Löjtnantens vid Artilleri-corpsen aflöning, borde, sedan denna aflöning redan blifvit i Gotlands National-Bevärings nya stat till fullo upptagen, disponeras sålunda, att deraf först utgår ett arvode af 37 R:dr 50 öre åt Trumpetaren vid stamtruppeu, hvarigenom Svea Artilleri-regemente kan bibehållas vid alla 6ina å dess stat upptagna och för regementet behöfliga 24 trumpetare-arvoden, samt att återstoden 1 12 R:dr 50 öre tillfaller anslaget å National-Beväringens stat, till befälsmötesutgifter, m. m., hvilket anslag ungefär till detta belopp anlitats för ofvanberörda lönfyllnad för 4:de Under-Löjtnanten; kommande i följd häraf anslaget till befälsmötesutgifter, m. m., att förhöjas från 4,383 R:dr 50 öre, såsom nuvarande staten upptager, till 4,496
Sådant måste vara gjordt förut; men det kan icke ske, då ordnandet, såsom nu, hindras, eller det öfriga medhinnas på de korta möten af omkring 10 exercisdagar för Infanteriet, och icke fullt i3 för Cavalleriet, som erfarenheten visat, att dertill årligen med nu befintliga tillgångar endast kan lemnäs. lag yrkar således på det högsta, att de medel, som såväl för Armeens vapenötningar, för exerciscomp agn i er och sqvad roner samt för ett större antal beväringsmanskaps exercerande till ett minimibelopp blifvit uti den K. proposm upptagna, må af R. Ii. St. beviljas. Indelta Arméens reg:tsmöten har jag, i enlighet med hvad sedan långliga tider bestämdt varit, föreslagit till 17 dagar årligen; och då häruti äro inberäknade in-och utryckningsdagarna, samt helgdagar, och regndagar dessutom äfven kunna inträffa, lärer väl ej särdeles lång öfning genom dessa möten beredas ifrågavar. arme'. Utsk. har i det hela gillat förslaget, då det särskildt trott sig böra omnämna detsamma; men i afseende å indelta aromens vapenöfningar yttrat: "att tillgång för dessa öfningar reddan finnes beredd genom den, enligt afslutade contract, till "Kronan från rustoch rotehållare utgående passevolance”afgiften, att denna afgift hittills för ändamålet funnits tillräcklig, och att Svenska arradens styrka icke blifvit i sednare tider ökad."
Mödrar, systrar och trolofvade hafva en obestridlig rätt att släta ett förbund till försvar för denna ungdom, som tillhör dem och utgör framtiden. V i förena oss härvidlag med de yppersta vetenskapsmän och politici i syfte att öfver hela världen bereda väg för fredens och rättvisans herradöme. Må alla länders varmhjärtade män och kvinnor stå oss bi. Då skola vi vinna en seger, mer lysande än någon kunnat drömma. För att afvända lidandet från krigets utsedda offer och för att spara mödrars och änkors tårar, alltså i mänsklighetens namn, begära vi internationell afväpning. Må vi betänka, att Europas beväpnade fred sedan 1872 kostat den oerhörda summan af 60 milliarder, och må vi föreställa oss, huru mycken tryckande nöd, som kunde hafva lindrats genom ett så ofantligt belopp. Vår förening åsyftar ingalunda fosterlandets afväpning; vi vända oss allenast mot den beväpnade freden, som, till Amerikas och Asiens politiska och industriella båtnad, skall utarma Europa både på folk och penningar, innan ett krig ens hinner utbryta. Vi vörda såsom heligt försvaret af fäderneslandet och dess kolonier, hvilka af hvarje rättskaffens fosterlandsvän bör skyddas, ända till dess kriget försvinner inför en skiljedomstolslag, hvilken betryggar hvarje nations själfständighet, jämte det den undanrödjer orsakerna till fientliga sammanstötningar. Fosterlandets oberoende skall då hafva sitt värn i folkens rättvisa och billighet sins emellan. Må vi därför anlita alla möjliga medel för att sprida tanken om internationell afväpning, hvilken skall göra slut på brödrakrig och människooffer. » Därpå följer en uppmaning att i alla länder bilda kvinnoförbund, för öfrigt oafhängiga, men med samma stadgar och öfverstyrelse som hufvudföreningen i Paris. Dessa förbund, heter det vidare, skola vid det nya seklets början förena sig i en jättedemonstration till världsfredens befrämjande, förberedd genom en medels möten, föredrag, petitioner, romaner, taflor, skådespel o. d. kraftigt bedrifven propaganda.
Herr LandMarffalken gjorde härefter proposition, atr detta ärliga sammanträde mellay Banquens ^ och 798 Den l8 November. och RiksgaldsContoirets Fullmägcige, till öfwerseenLe af Ritttö Slat hädanefter mätte upphöra. Bifölls. Arr Lerkman, Ambrosius ^laZnus. Det har redan nägra är warit brukligt att en del Officersboställen blifwit utarrenderade pä go ärs tid, och nyttan deraf har blifwit allmänt erkand. Det finnes en myckenhet Prebende» och sä kallade Stommar, hörande till Prästerskapets indelning, som af Prästerskapet icke bebos, hwilka pä samma sätt till stor förmän för Rikets allmänna hushållning skulle kunna anwandas. Jag anhäller derföre om Herr Grefwe» och LandtMarstalkens proposition, att hos Kongl. Maj:t mätte i underdänighet anhällas om widtagande af en Författning om Präste-boställens för-arrenderande xa lika fatt som med Milikaire Boställen stedt. Zerr Lock, Lorktr I.u6vig, förklarade att Han gerna skulle i och för fakens nytta skuld instämma med Herr LerZman, men kunde det icke emedan hans motion wore directe stridand» emot Prästerskapets Privilegier. Härtill ropades mänga ja. Zerr Lerkman förmäla fig ej kunna anse ett ^arrenderande pä eu bestämd tid af zo är wara siri - Den r8 November. 799 stridande emot Prästerskapets Privilegier; L sädank fall skulle han ej hafwa wäckt Lemna fräga; utan ansäge han twärt mr detta wara en gansta tilläten, likasom för landet gansta gagnelig anstalt. Herc LandtNarffalken
Preste-ståndet af hr lektor A. F. Sondén, som anfört, att då alla förpligtelser, som i oträngda mål skedde vid Guds namn, måste anses olofliga och hvarje edgång, för att vara loflig, måste vara af nöden, eller med andra ord af samhällets eller den enskildes väl ovilkorligen påkallad, samt häraf följde, att hvarje af en enskild person efter eget godtycke aflagd ed innefattade ett missbruk af Guds namn; så gjorde sig staten sjelf icke mindre skyldig till ett sådant missbruk, om den, genom lagstiftningstvång, nödgade den enskilde att aflägga ed, der icke någon ed behöfdes. Det i vårt land ofta, såsom vid vittnesförhör, tjenstebefordran och utfärdande af läkarebetyg, förekommande upprepande af ert ed eller edsförpligtelse ansåge motionären icke behöflrgt. Så länge staten genom sin lagstiftning fordrade ett sådant upprepande af en ed, kunde visserligen den ensktlde lugna sitt samvete dermed, att eden vore nödvändig för fullgörandet af hans medborgerliga pligt; mert svårligen kunde det bestridas, att ett idkeligt upprepande af edert, så vidt den ansåges såsom ett band på den person, hvilken eden ginge, vöre antingen onödigt eller onyttigt. Det vore nemligen onödigt med afseende å en person med samvete, ty en sådan vore tillräckligt bunden af en edgång och staten egde således ej befogenhet att fordra någon ny. Skulle åter en statens medlem icke göra sig samvete af att bryta sin ed och icke sky en mened, torde förhållandet icke blifva annorlunda derför, att eden två eller flera gånger förnyades, och upprepandet alltså vara ändarnålslöst. Vanan att svärja medförde blott desto större lättsinne och förhärdelse.
Huruvida emellan denna och den af 1814. är någon betydlig skillnad kan jag ej uppgifva, då Sedelstocken ej för hvarje år är authentikt kungjord; emedlertid får jag anhålla, att af Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken få veta, hvad svar som följt på Ridderskapets och Adelns beslut, att anmoda BancoUtskotlet uppgifva Sedelstockens belopp, för hvarje års slut från 1S00, uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Den 6 Junii f. rn. 245 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att BåncoUtskottet icke afgifvit något svar, i anledning af Ridderskapets och Adelns beslut, rörande kungörandet af BancoSedelstockens belopp; och ville Hans Excellence genast låta i RiddarhusCancelliet efterse, om något svar från de öfrige Respective RiksStånden på Ridderskapets och Adelns inbjudning i delta ämne ankommit. Grefve Spens: Det torde vara onödigt att härvid uppehålla sig. Då Utskottet icke inkommit med den begärta upplysningen, har det ej af ett tillräckligt antal Stånd blifvit derom anmodadt, och frågan om antingen 1815 eller 1814 ^rs Sedelstock är större, kan således ej här förekomma. Den senare veta vi, af Konungens Nådiga Proposition af den 10 sistlidne December, vara omkring aöf Millioner R:dr Banco. Det kommer derpå an, huruvida 1817 års är 3,3oo,ooo R:dr större, än detta belopp. Sådant tror jag ej, men kan naturligtvis ej bevisa min tanka; ehvad förhållandet må vara, tror jag det vara bäst, att hålla sig vid det beslut som en gång är tagit, nemligen på förra Riksdagen, och således vid beräkningen af Sedelstocken utgå från beloppet den 3i December 1814* 2:0
Sedan nya kronohäkten blifvit til) begagnande upplåtna i Uddevalla under år 1863 och i Haparanda under September månad 1865, har med anledning deraf Kongl. Maj:t föreslagit, att, i likhet med hvad för nuvarande tid genom i nåder fastställda stater vore bestämdt, för hvartdera af berörda häkten måtte i ordinarie aflöningsstaten upptagas för en direktör såsom lön 1,300 R:dr och för en predikant såsom arfvode 450 R:dr; och hemställer Utskottet, att hvad Kongl. Haj:t i detta afseende föreslagit måtte vinna Rikets Ständers bifall. ll:o. Sedan Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse den 17 September 1863, i fråga om uppförande å ordinarie
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Jan Andersson, från Stora Kopparbergs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Jonas Andersson från Östergötlands län, att inspektion öfver folkskolorna endast må uppdragas åt personer utan annan tjenstebefattning. Sedan vigten af en förbättrad folkundervisning äfven hos oss hunnit blifva allmännare insedd, har också vårt folkskoleväsende tillvunnit sig ett förtjent behjertande och som i sin ordning framkallat de bemödanden, som under sednaste tiden på ett verksamt sätt sökt afhjelpa i vägen liggande hinder för folkskolans önskvärda utveckling. Bland de anordningar, som i sådant afseende tillkommit, torde inspektörssystemets införande numera få erkännas vara en af de verksammaste. Men ehuru med fullt erkännande af all den nytta nämnda institution hittills förmått åstadkomma, kan likväl icke förbises, hvad som dessutom ligger i sakens egen natur, att så länge inspektörsbefattningen icke frigöres från andra för densamma främmande tjensteåligganden, kan icke heller inspektionen blifva fullt gagnande. Först när inspektören utan hinder af andra tjensteärenden kan mera uteslutande egna sin tid och verksamhet åt detta magtpåliggande uppdrag, först då har man också rätt att af honom fordra icke blott en statistisk rapport till vederbörande myndighet om folkskolans tillstånd utan äfven och fastmera en på rik erfarenhet grundad utredning om densammas behof, likasom ock behöfliga och fullt praktiska råd och upplysningar, ledande till skolans förbättrade skick.
10 Liffzens glädie haffde vij tåå, Huilket vij må nu inthz ffåå. Vthan eldh, glödh, och fröst, Migh tycker thz vara en hårdan kost. Bår skapere skop oss andeligh, Mz sin gudom effter sielffuan sigh. Nu haffuom vij mera ey aff ty, En ångest och sorgh i huariom by. Iagh sågh migh vara visan och klår, Som then soll blandh stiärnonar står. Then klarhet som migh så vprättä, At iagh migh på en högan stol sätte. Så slogh gudh migh nidher aff himmelrick, Till heluetes eeldh Euinnerligh. Nu ähr oss giort enn mera menn, Iagh skall thz hemnas och ey vara sen. Han haffuer ther skapatt all Creatur, Som ähr fiskar, foglar, och diur. Os ähr en mera och större vee giort, Som iagh nu nyligan haffuer sport. Han skapte ther en man som hether adam, Och ledde honom i paradis fram. Han giorde honom en större hedher, Mz stor ärha och liffzens fredher. Ther till en quinna som heter Eua, Medh glädie skole te samman leffua. Them skapade han sigh siälffuom lick, Och gaff them liff Euinnerligh. Them haffuer güdh så wphögt, Och them medh glädie så föröckt. 11 Och ära nu i paradijs Och haffua ther änn mera pris. En vij haffuom någon tidh, För en vij kummom til heluetes nidh. Ty te ära veldigh öffuer all Creatur, Och te lyda them effter theras natur. Men migh hoppas thz bliffuer wäll verre, Tå iagh skall vara theras herre. Tolken heder finge vij aldrigh at äga, Thz vill iagh för idher alla at klagha.
I de flesta fall måste vanligen ett skifte vara så inrättadt, att det till största delen kommer att äga bestånd, och alt detta äfven inses af de flesta, om ej af alla delägarne. Men äfven i motsatt läll kan sannolikheten att få behålla de frånskiftade ägorna ej vara större än den, att mista dem. Det må således tagas för afgjordt, äfven i värsta fall, att vanhäfden å ett tillträdt skifte blir mindre, än å ett verkstäldt och icke tillträdt. Och svårigheten att någon gång åter bortbyta ett åkerstycke, som man någon tid begagnat, kan nästan endast finna sin grund i egensinnighet. På dessa skäl har jag i förslaget åter infört det gamla stadgandet, med öfvertygelse dessutom, att just begagnandet af de tillskiftade ägorna under tvistetiden skall minska tvisterna och ofta öfvertyga klagande om deras ofog. — 29 — Om deltagandet i lorrättningskostnad synes nog mycket utrymme för »skälig pröfning» vara i Skiftesstadgan lemnadt. I förslaget är försök gjordt att umbära allt godtycke i denna del. Vid all delningsförräUning, så väl å vägar och hägnader, som jord, kan delningsgrunden tjena till grund äfven för deltagandet i kostnaderna. Och vid rågångsförrättningar fordrar billigheten, att halfva kostnaden drabbar hvardera sidans jordägare. Derefter återstår föga någon landtmäterikostnad att fördela, om ej för afvägningar, som flera jordägare samfäldt begärt, eller för biträde vid syneförrättningar, hvarom dock särskilda stadganden ej torde behöfvas, utan allmän lag vara tillräcklig. En särskild Agodelningsrätt förekommer icke i förslaget; och hela det särskilda rättegångssättet för skiftesmål har icke blifvit ansedt nödigt. Om ett bättre rättegångssätt än det allmänna erfordras för skiftesmål; så är det säkerligen ej mindre angeläget för alla andra tvister. Men att någon förbättring ligger i Agodelningsrälterna, lärer svårligen kunna påstås; och den summariska rättegången måste i ämnen af denna vigt vara förkastlig, då den ej kan användas såsom nog tillförlitlig i hvilka ämnen som helst.
Det har icke förefallit mig underligt att den värde Ledamoten af StatsRådet, Friherre af Nordin, äfvensom Föredraganden i Cornmnndomål låtit i den Kongl. Propositionen inflyta förslag och tillstyrkanden i afseende på befordrandet af Arnmens behof; men deremot fägnar det mig, att en annan Ledamot af Ministeren betraktat saken ifrån synpunkten af hvad som vore nyttigt för landet. Då jag förenar mig med de Herrar, som äska skatternas förvandling från natural-praestationer till pecuniära, så vill jag, säger jag, önska, att såväl desse Herrar som Rikets Ständer i allmänhet fästade sig vid att observera den lämpligaste liden, när en sådan förändring hör tillvägabringas. Icke förr än penningväsendet är regleradt, ej blott på papperet, som vi hoppas kunna ske medan Rikets Ständer denna gång äro församlade, utan äfven när det så inträgt i nationens lif, att nyttan deraf kan sägas vara verksam för hvar och en medborgare, och i följd deraf nationen äfven kommer i lättare tillfälle, att utbyta sina natur-alster emot penningar, skulle jag anse en sådan förvandling lämplig. Om den förr kommer i fråga, skulle jag tro det vara för tidigt. Derjemte kan jag icke undgå yttra min tillfredsställelse deröfver, att jag hört Ledamöter af Ministeren upplaga 56 Den 22 December f. m. och besvara de strofer i Herr Thams motion, der lian talar om Tjenare åt Regeringen. Detta tillkännager den öfvertygelse hos Styrelsens Ledamöter, att löntagarne icke allenast äro Regeringens Tjenare, utan äfven Statens Embetsman. För öfrigt, och såsom ännu en anmärkning, hvilken äfven kan kallas ganska flyktig, vill jag blott hänvisa till den skillnad i intresse, frågan om löneregleringen har inom Ministeren tillvunnit sig, i jemförelse med en annan, för nationen lika vigtig angelägenhet.