Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad sednaste berättelsen utvisade, hade lagsökningsärendena hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande under de 2:ne åren näst före ofvannärrmde period betydligt aftagit, så att, år 1847, de anhängiggjorda målen endast uppgingo till 2,597 och de afgjorda till 955, uti hvilka 124,990 R:dr blifvit till betalning fastställda. Sedan den tiden hafva de således visat en tillväxt, som år 1850 varit högst betydlig. Förlidet år visade sig väl äfven någon tillökning utöfver föregående året och i år har sådan förekommit i ännu större mån. Detta förhållande har påtagligen varit en följd af den penningeförlägenhet, som under de sednare åren uppenbarat sig. Då skördarne icke varit ogynsamma och liflig afsättning ägt rum, är svårl att rätt förklara orsaken till delta förhållande, men till någon del torde det härröra af de många och betydliga egendomsköp, hvilka, ofta med nog långt utsträckt beräkning på krediten, inträffade under de nästföregående åren, då penninge-tillgången var ymnig. Det bör emedlertid anmärkas, att högst få exekutiva försäljningar af fast egendom och endast af mindre betydenhet under den sednare tiden förekommit. § 2. Städer. l:o. Mariestad med vacker belägenhet vid Tidaelfvens utlopp i en vik af Wenern. Denna vik bildar framför staden en större redd, som på norra sidan skyddas af den en half mil från staden belägna ön Thorsö. Närmast staden är nämnde vik så grund att, om ej vattenhöjden är ovanligt stor, endast 35 mindre fartyg kunna inlöpa, hvadan ock, i saknad af hamn, staden, oaktadt sitt särdeles gynsamma läge och med de tillfällen till betydlig tillförsel, som det omgifva nde, bördiga Wadsbo härad kunde bereda, hittills varit urståndsatt att bedrifva någon betydligare handel. Delta förhållande skall dock sannolikt väsendtligen förändras, sedan, genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga välvilja att för hamnbyggnad bevilja ett betydligt anslag af allmänna medel, denna anläggning snart blifver fullbordad.
Tre för Hundra, och Tre för hvarje Två Tusen femhundra, dels ock att en beräkning svarande emot nedsättningen ifrån 5 till 3 procent, skall i allmänna bevillningen tillämpas på alla uti §§ 9, 10, 24, 25, 27, 28, 35 och 36 utsatte minimiafgifter, äfvensom både på alla der utförde tariffer, och på alla med bevillning träffade, såväl enskilda personer, som bolag, inrättningar och stiftelser, dock så, att när nedsättningen icke kan utfalla uti jemnt mindre riksdaler-bråk, i stället lör 2 R:dr, 1 R:dr 24 och 1 R:dr, utföres 1 R:dr 16 sk, 1 R:dr samt 32 sk, och att den i sådana fall blifver minst en tredjedel, men icke öfver två femtedelar af det nu stadgade beloppet — röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 6 ISevillninys-Ulskollels Memorial, N:« SS. vinner Nej, antages (Irsta alternativet) Ridderskapets oell Adelns samt Bonde-Ståndets beslut; (2:dra alternativet) Borgare-Ståndets beslut. Hvad sedan angår införandet i bevillnings-stadgan af de siffer-rättelsér och tilläfventyrs andre redaktion,s-fiiriindringar, sorn blifva en följd af antagandet utaf Preste-Ståndets eller Borgare-Ståndets beslut, så torde Utskottet, om någotdera af dessa beslut hlifver Rikets Ständers, då få till Riks-Stånden inkomma med förslag till de ändringar i Bevillnings-stadgans lydelse, som af samina beslut påkallas. §§ 10 och 27. 1 förslaget till Bevillnings-stadga hade Utskottet under rubriken "Krögare, Krögerskor» o. s. v. i 10 §, och under rubriken »Gästgifveriet i 27 § endast antydt, att, utom bevillningen, äfven bränvinsminuterings-afgift skulle erläggas.
Onekligen har det sin stora svårighet att begagna Centnern såsom enhet vid mätning af fartyg, dels emedan man får så stora summor, under det att den lilla enheten tvingar mig, att uttrycka mig med större noggrannhet än som behöfves vid skeppsmätning. Således erfordras en större enhet och jag kan då uttrycka drägtigheten med färre ziffror, hvartill såsom vi veta man nu använder den s. k. svåra lästen, hvilken motsvarar 57,6 Centner, eller 18 Skti stapelstadsvigt. Då denna vigt alldeles icke låter inpassa sig i det nya systemet och egentligen icke heller någon annan, för ändamålet lämplig, än den af 100 Centner, så var det anledningen till Utsk:ns förslag, men jag skall som sagdt är icke hafva något emot att fä ett helt annat namn, om något lämpligt kunde finnas. Hvad beträffar Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, deruti han ogillat Utsk:ns eller Vet.-Akademiens förslag alt kalla en - Den 8 Juli e. m. 173 lieten för vigt få i stället för mark, under påstående, att det egentliga svenska namnet vore mark och icke få, så ber jag den värde talaren ursäkta, om jag säger att lian misstagit sig. Vi hafva två slags olika vigter i Sverige nemi. skålpunds-vigten eller Vikt.-vigten och markvigten eller jernvigten. I alla gamla författn:r skiljes det emellan skålpunds-vigten och markvigten. lag vet ganska väl, att man mången gång benämner få mark, d. v. s. ätt man, vid vissa varors uppvägande, använder ordet mark i st. f. få. Skålpunds-vigten begagnades ursprungligen för sådane varor, som i allmänhet uppvägdes på vågskålar, och derifrån har dess namn upkommit; men för upmätandet af markvaror, begagnades fordom icke andra vågar, än betsman och pyndare. Således är få egentliga namnet för vikt.-vigten och marken för stapelstadsvigten. Skålpundet är följaktligen det rätta namnet för den Svenska enhet, som vi nu hafva, och ordet mark är egentligen lånadt ifrån stapelstadsvigten.
Giftermåls-Balken, i afseende på ägtenskaps-skiilnad; 19;o Herr af Robsalmis, Carl Reinhold, om fri ränta, samt om afskaffande af bysättning; 20:o Friherre Hermelins, Carl, om förändring i 47 Cap. MisssierninsrsBalken; 21:o Herr von Hartmansdorffs, August, om Landssamt Stads-fiscalers tilloch afsättande af Kongl. Majrts Befallningshafvande. S. D. Till Banco-Utskottet remitterades nedannämnde den 7 dennes e. 111. på bordet lagda motioner nemligen: l:o Friherre Tersmedens, JVillielm, om fortfarande af Jern-Contoirets creditiv å Banken; 2:o Herr Rosenblads, Bernhard, om afskrifning af vissa i Bankens räkenskaper inom linien upptagne fordringar; 3:o Densammes, 0111 prescriplionstid för inlösen af vissa från längre tider icke uttagne fordringsposter i Banken; 4:o Densammes, rörande den s. k. Banco-fullmägtiges disposilions-räk II i 11g N:o 2; 5:o Densammes, rörande Bankens Enkeoch Pupill-cassa; 6:0
Politimästaren eller länsmannen skola-ombesörja, alt i hvarje bränneri finnes på något tjenligt ställe uppslaget ett plakat, som innehåller denna lags §§ 25, öi, 52, 55, 56, 57, 58, samt, efter omständigheterna, antingen § 26, 27 eller 28, äfvensom uppgift öfver afbrännings-apparatens rymdinnehåll, såväl sora, i händelse af skatt å mäskekaren, mäskekarens rymdinnehåll. Förkommer eller förstöres plakatet, skall genast, på egarens bekostnad, ett nytt uppslås. Likaledes eger politimästaren eller fogden att besörja anslag på tingsställen och gästgifvareställon af ett dylikt plakat, endast med undantag af uppgift öfver redskapens storlek. Bil till. Särskilda Ut sk. Alem. No i. $ 62 Norska Kommiss. Betänk, äng. Bränoinsbränningen. Närvarande lag träder i kraft med den 4 Januari \ 849. Från och med denna tid upphäfves lagen af den 4 Augusti 4S27 angående bränvin bränning och bränvinsförsäljning, för så vidt den ännu är gällande, samt lagen af den 4 Augusti 4845, innehållande förändringar uti och tillägg till lagen angående bränvinsbränning af den 4 Augusti 4 82", till all kraft och verkan. Christiania, uti den genom Kongl, nådigste Kommissorium af den 5 Maj d. å. nedsatta Kommission, den 28 Oktober 4847. D. VOGT. O. M. HAUGE. P. T. FAUCHALD. H. STEENSTRUP. Norska Regeringens underd. Utlåtande. 65 Norska Regeringens underdånigste Utlåtande af den 9 Februari 1848. Chefen för Finansoch Tull-departementet, Statsrådet Vogt, har i underdånighet föredragit följande:
Sedan Kommittéen, uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande, vitsordat sökandens nit och skicklighet att bilda kunnige salpeter-sjudare, och den stora nytta, denna läroanstalt på salpeternäringens förkofran dittills utöfvat, samt med afseende ej mindre å behöfligheten att för framtiden seminariet vidmakthålla, än å omöjligheten att ett sådant tillvägabringa för en kostnad, motsvarande den sökta räntenedsättningen, eller 140 R:dr årligen, i händelse Edmans skyldighet att berörde enda nu befintliga läroanstalt vidare underhålla komme att genom lånets möjliga inbetalning upphöra, i underdånighet hemställt, att det ifrågavande lånet måtte af honom för framtiden få, under i öfrigt oförändrade vilkor, mot till 4 procent nedsatt ränta innehafvas, fann Eders Kongl. Mai:t, genom nådigt bref den 28 November 1848, godt härtill lemna bifall. Rörande slutligen det i revisions-berättelsen omförmälda, till numera aflidne Presidenten m. m. Friherre J. Cederström utgifna, primitiva lån af 11,500 R:dr mot hypothek af 2:ne lifassurans-policer, får Kommittéen underdånigst anmäla, att ifrågavarande lån och derå upplupen ränta blifvit salpeter-fonden den 20 nästlidne November till fullo godtgjorda. Den i nåder remitterade handlingen återställes, och Kommittéen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigte tjenare och undersåter. TH. NYSTRÖM. O. NORDENSVAN. Stockholm den 16 December 1857. H. Schlytern. r — 270 — Förvaltningens af Sjöärendena underdåniga utlåtande, i anledning af 1857 års Rikets Ständers Revisorers anmärkningar i afseende på 5:te hufvud-titelns anslag och förvaltning åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
I anledning af Justitiae-Ombudsmannens vid sista Riksdag framställda enahanda förslag, yttrade dåvarande Lag-Utskott, bland annat, att Utskottet visserligen delade Justitiae-Ombudsmannes åsigt om olämpligheten deraf, att jordegare fått sig tillagd rättighet att sjelf återhemta landbo, som afviker inom stämmotid, samt ansåg stadgandet härom i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken således Böra till kraft och verkan upphöra; men, i betraktande af de förluster, hvarför en jordegare skulle vara utsatt, derest landbon kunde, utan påföljd, rymma från hemmanet samt medtaga och förstöra den egendom, uti hvilken jordegaren, enligt 17 Cap. 6 § Handels-Balken, eger förmonsrätt för husröta afrad och annan afgäld, fann Utsko i tet, att jordegaren, om förenämnde rättighet honom fråntoges, i stäiiet börda ega att, genom vederbörande executors biträde, läte föra förrymd landbo och hans gods åter. Nu, ehuru Utskottet anser jordegares omförmälde serskilda executionsrätt vara oförenlig med den visa samt till ordning och säkerhet ledande grundsats, att ej någon egenmäktigt må sjelf taga sig rätt, och att, enär jordegares rättigheter ej äro heligare än andras, en afvikelse för honom enskildt från berörde grundsats, hvarken är lämplig eller af behofvet påkallad, kan likväl Utskottet icke inse, att borttagandet af jordegares ifrågaställde makt bör leda till upphörande af den, i 7 § oftanämnde Capitel, honom jemväl lemnade rättighet att, genom laglig myndighet, få förrymd landbo med gods hans återförd. En sådan rättighet står icke i strid med lagstiftningen i öfrigt, och bör, med afseende å de af sista Riksdags Lag-Utskott anförde skäl, äfven förunnas jordegare.
Hvarje söndag gå några af dess medlemmar omkring på sjukhusen och dela ut blommor, textade kort och frukter — efter råd och lägenhet; vid jul eller påsk anordnas kaffebjudningar på Grabbens gärde eller något annat ställe o. s. v. Medlemmar af föreningen, som hafva landtegendomar eller sommarnöjen, skicka in blommor därifrån, andra bidraga med textade kort eller apelsiner. Men verksamheten behöfver ökas; vi behöfva mera blommor, mera frukter, flere arbetare. T y sjukhusen äro stora, och de lidande, som ligga där och längta efter en fläkt af tröst och lifsglädje, äro många. O, att ingen af dem behöfde vänta förgäfves — hur mycket blommor vissDa ej nu i praktfulla trädgårdar, utan att glädja någon — att de i stället kunde hitta vägen till de dystra sjuksalarne och blifva glädjebringare åt lidandets barn! — Jag vet, att bland Iduns talrika läsekrets finnas hundratals personer, som äro ägare af drifhus och trädgårdar — månne icke en vänlig erinran om all den glädje och tacksamhet, en sändning frukt och blommor till K. F. U. K. blomstermission skall uppväcka, kunde förmå en och annan att någon gång komma ihåg blomstermissionen med en gåfva? I den händelse, att någon skulle vilja följa denna uppmaning, bifogar jag ett litet praktiskt råd, nämligen att skicka blommorna, så att de på lördags kväll eller söndags morgon ankomma till K. F. U. K:s byrå, A r - senalsgatan 2 A, Stockholm, då de hinna fram i rätt tid till utdelningen, som sker efter gudstjänstens slut. De blombuketter våra unga sjukhusbesö- kerskor föra med sig äro vanligen icke många och ofta ganska enkla, i synnerhet på vintern. Måtte kärlekens drifkraft mångdubbla antalet och i gifvarens hjärta uppväcka känslan af att, om en skön blomma fröjdar den friska och lyckliga, gör den det i ännu högre grad med dem, som ligga fängslade i sjukdomens bojor. Mathilda Roos. Julfrid. ufAlJathilda Langlets uppsats om » Jul och julklappar » i ett af Iduns senasten:r tilltalade mig särdeles mycket. Innerligt önskar jag framgång åt de bebjärtansvärda sanningar, som den innehöll.
Sedan införseln af en vara, en gång blif-. vit tillåten, skall man förgäfves igenom hög Tull söka begränsa qvantiteten af dess inkommande i landet eller förekomma Tullförsnillning, med en så vidsträckt öppen kust som vår och under omöjligheten af en tillräcklig kustbevakning, eller uppsättning af en TullBetjening fri från all frestelse af egen vinning, och fruktlöst skall man sedan söka inskränka allmän förbrukning af sådant, till in* försel och bruk tillåtit modkram,- ty modets välde är stort och massan af Nationen lockad af det omvexlande och utvändigt lysande, skall lätt förledas att bortlägga sin, i de sednare åren, öfver hela landet tilltagande konstflit och smak för egne tillverkningar, upphofvet till inhemsk luxe, hvilken i alla länder bör uppmuntras, såsom befrämjande varuväxling och penningens rätta circulation, samt ledande till allmänt välstånd. Skadligheten .af ofta förändrads Författningar bestyrkes af alla tiders erfarenhet. Må jordbrukaren blott erinra sig den tid, man enart sagdt vid hvarje Riksdag, jemte en hög bränvinspanneafgift, förändrade pannerymden och tillverkningsrättigheten; eller dess billig» knot, då för fullkomnade inrättningar till besparing af ved och tid, som bordt belöaas med pre - 864 Den 2& Junii f. m. mier, han blifvit ålagd högre afgifter eller confiscation', må, vid hög afsättning, till nedfallne priser, på landtmannaproducter och Städernes ingrepp i jordbrukarens yrken och förädlingsrätt af sins producter, man derjemte icke förglömma, att Städerne och i synnerhet Fabriksoch HandtvcrksClassernc äro de säkraste afnämare af hvad jordbrukaren har att afyttra, och att, om efter vidtagande af sådane åtgärder, som bereda deras undergång, alla dessa armar äfven hänvisas till jordbruket, man sluteligen torde sakna köpare af landtmanna producter. Vid närmare betänkande häraf torde man finna, att dessa medborgareclasfers förkofran och förökande flår i famband med landtmanncns egen för mohn.
St. Jast.-Ornl. Emb.-Ber. d. l5 Januarii i834< således icke varit Konungens Befallningshafvande tillständigt, att i någon moa vika ifrån berörde stadgande och, på sätt som skett, för Lands-Secreterarens eller Expedilionshafvandens beqvämlighet, vidtaga ett annat, med föreskriften i nämnde §, icke förenligt expeditionssätt, hvilket Konungens Befallningshafvande icke destomindre sökt försvara, och dervid begagnat ett skrifsätt, som, i synnerhet när den gjorda anmärkningen emot sådant företag stödde sig på åberopad Lag, varit alldeles otillbörligt, såsom bland annat, att tiden för mig att lemna Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe erinringar om hvad till hans Embete hörde icke skulle inträffa förr, än då något deraf blifvit åsidosatt, och att Lands-Secreteraren Nyberg för sin del icke kunde undgå att gifva det klandrade expeditionssättet företräde framför det, som i den åberopade §. i LandshöfdingeInstructionen sig erbjöde, likasom det stod i hans magt, alt i en gifven författning göra ändring, samt det jemväl erkända tilltaget, att af allmän åklagare fordra lösen för Utslag i police-mål, och derföre tillägga honom lösen af den tilltalade, på intet sätt kan, efter hvad Konungens Befallningshafvande förment, anses för lofligt, utan endast vittnar om ett sätt, att orättmätigt öka Expeditionshafvandes sportlar, pröfvade Kongl. HofRätten skäligt förklara, att Konungens bemälde Befallningshafvande skulle för berörde lagstridiga förfarande böta, i anledning af i Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, Etthundrade Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. B:co.
Posse deruti, att uttrycket i K. M:s nåd. propos. i denna § — ”och skingrar den sig ej på,offentlig myndighets befallning” — är bättre, än den motsvarande meningen i Utskis förslag, der det heter: ”och later den sig ej på offentlig myndighets uppmaning till ordning och stillhet återföras.’’ Jag föreställer mig, alt det icke or nödigt ali den högsta på stället varande offentliga myndigheten beliöfver infinna sig vid sådana tillfälliga folksamlingar, som kallas upplopp, och hvilka icke hafva uppsåt alt störa allmänna ordningen, utan som tillfälligtvis komma alt göra det; utan anser jag det tillräckligt alt polisbetjenler eller deras vederlikar tillsäga det samlade folket att åtskiljas. Skulle folkmassan underlåta alt efterkomma tillsägelsen, då inträder den högsta civila myndighetens skyldighet alt uppmana dem att skingras, hvilket både är lämpligare och vida kraftigare till vinnande af ändamålet, än om militärstyrkan genast tillitas, hvilket isynnerhet vid sådana tillfällen då folket icke haft ondt i sinnet, utan tillfälligtvis kommit tillsammans, ulan tvifvel mera retar än gagnar, och bidrager alt göra upploppet större, än det skulle blifvit, i händelse civila myndigheten fått använda sina bemödanden och blifvit tillföl pligtad af lagen alt använda dessa bemödanden, innan den tager sin tillflykt lill militärstyihan. 1 öfrigt far jag anmärka, i afseende å straffet uti sista mom. af 6 §:n för den händelse, att upploppet öfvergår lill våld å person Deli i j Octolier f. m. eller egendom, nit det nemi. iir summa straff som för uppror, hvilket är fullkomligen stridande mot lagens princip; ty det straffbara i uppror ligger, såsom definitionen derpå innehåller, i den onda afsigten och det förberedda uppsåtet att sätta sig upp mot offentlig myndighets hud, mera an i det våld och de åtgärder, som folksamlingen kan vidtaga.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag hade icke önskat taga till ordet i denna öfverläggning; men jag finner mig af en särskild anledning dertill uppmanad. Det är alltid bedröfligt, om tvist emellan båda stätsmagterna skall uppstå om hvad som är den enas eller andras rätt; någon nytia kan deraf aldrig härflyta. Min pligt är visserligen alt stå på tje K. prerogativernas sida; men min pligt är icke att utsträcka ett sådant mitt försvar utöfver grundlagens gränser, och det begär icke heller Konungen. Derföre tvekar jag icke att uttala min öfvertygelse i denna fråga. En talare har åberopat 62 och 64. §§ Reg.F. Jag får öppet förklara, att om dessa §§ skola tolkas efter ordalydelsen, ager icke Konungen den ifrågavar. dispositionsrätten. Men 1810 års Ständer gåfvo klarhet åt lagbestämmelsen, i det de öfverlälo åt Konungen den omförmälda rättigheten. Derefter 26* Den $ Augusti e. ra. hafva flera åtgärder oell beslut utaf Ständerna vidblifvit en lika beskaffad tillämpning af stadgandena i denna del; och derföre hvarken vill eller kan jag påstå, att någon talman skulle kunna vägra propos. på hvad Ulsk. föreslagit. Men sedan jag öppet förklarat detta, hemställer jag till hvars och ens rättskänsla, om det icke i alla fall är lämpligt att nyttja ord, som icke äro stötande; och om man altså nu kan begagna ordet besluta, hvarföre dock hellre göra det nu än förr? Då man vill sak, äro orden likgiltiga. Jag föreslår altså antagande af Frih. Ehrenborghs redactionsförslag. Gr. Cronhjelm: Jag har förut yttrat mig böjd för att antaga något redactionsförslag, sorn för ett och annat mera finkänsligt öra kan ljuda något lenare; men jag fann mig i sjelfva saken motsagd af Frih. Gederström på ett sätt, som visade det för mig vjgtigt att icke ens till orden bortskänka något.
Och är det för öfrigt lika uppenbart, att, om inställelse i flere vidlyftiga concursmål på en gång infaller, tiden för deras vederbörliga behandling måste vara både knappare och olägligare om aftonen, än på dagen. 5 Cap. 11 §. Herr Ribbing förmenar Utskottet hafva misstagit sig om rätta meningen af denna §, dä Utskottet tillstyrkt, att orden: ”bevis Lag-Utskottets Utlåtande N.o 100. 23 derom” må utbytas mot ordet-, inteckningsbevis, då likväl del förra uttrycket, ef ter Herr Ribbings tanlia har afseende /vakallelsebevis och ej på gravationsbevis, Detta Herr Ribbings förmenande stridec dock så pätagligen mot paragrafens sammanhang, att Utskottet anser någon vederläggning af denna anmärkning ej behöfvas; syftandes Utskottets förslag icke till förändring, utan endast till förtydligande af samma §., på det att all möjlig anledning till den tolkning, Herr Ribbing vill hafva deråt gifven, må ur vägen rödjas. 5 Cap. 17 §. Herr Winblad, som förnyat sin Motion om stadgande, att fordringar, hvilka i gäldenärs concurs en gång blifvit fastställde, ej behöfva, om samma gäldenär äler gör cession, i den senare concursen ä nyo bevakas, har gjort den anmärkning, att Utskottet skall helt och hållet åsidosatt alt meddela yttrande, öfver denna fråga, hvilken dock fordrat fullständig utredning, desto hellre, sorn den icke vore i Concurslagen upptagen och således underkastad olika omdömen. Då Utskottet i sitt Betänkande förklarat sig ansa borgenärs underlåtenhet att Jjevaka sin 24 Lag-Utskottets Utlåtande N'o 100. fordran, böra i den senare concursen, med lika skäl som i den första, verka till hans utestängande från rättigheten att med öfrige borgenärerne dela de afträdde tillgångarne, tror Utskottet sig hafva tydligen och bestämdt besvarat den framställda frågan.
I samma § har Utsk. föreslagit ett nytt sätt för mantalsskrifningens förrättande genom en slags comité', som inom sig skulle rösta. Detta för slag tror jag är tillkommet något på sidan om grundlagen, ty det hör icke bevilln.förordntn till alt föreskrifva, huru mantalsskrifningen skall gå till; det är i andra författningar föreskrifvet, huru mantalsskrifningen skall ske. Men skulle man äfven vilja inrätta ett slags collegium, såsom Utsk. velat göra af mantalsskrifningen, så skulle ingen? ting annat dermed vinnas än fördröjande och försvårande af förrättningen, enär Utsk. ändå nödgats i slutet öppna ett tillfälle för häradsskrifvare!! att anmäla besvär hos Konungens Bef;h:de; således är det lika fullt Konungens Bef:h;de, som slutligen skall bestämma i detta fall, — och hvartill tjenar då en sådan collegial sammansättning? Den förorsakar blott nya svårigheter och tidsutdrägt i denna förrättning, som bör gå fort. Man skulle härvid kunna komma till besynnerliga förhållanden vid den frågan, t. ex. om den ejler den personen borde skrifvas i den eller den socknen, och följden kunde blifva alt han icke blefve skattskrifves i nå gon socken. Det hufvudsakliga jag har emot förslaget är likväl den coljegiala formen af en förrättning, som måste gå raskt. — Mot i25§:m har jag äfven en anmärka. Der föreslår Utsk.: ”Öfver Pröfp.comjteens beslut må endast den ''skattskyldige anföra besvär.” På det sättet blefve Pröfn.- comileerna i dessa dejar allsmäktiga i hela Riket; ingen ändring kunde göras i deras beslut; den ojemnhet, sorn den ena Pröfn.comite'en kunde utöfva inom sitt område , i jemförelse med en annan comité', kunde icke rättas, såvida icke någon enskild besvärade sig eller vore trädd för pära.