Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H a n betraktar sig nämligen s o m mellanhandlare, hvilken gör sina inköp till » en gros » - pris, o c h sedan styckar ut till mig. H a n kan icke den vanliga Pidjin-engelskan, o c h jag kan endast några få ord japanesiska — men det oaktadt förstå vi hvarandra förträffligt! En fransk k o c k var för många år sedan lärmästare i kokkonsten för japaneserna. Från hans tid bibehålles ännu de franska benämningarna på åtskilliga rätter, o c h med stor färdighet slår min kock omkring sig m e d dessa, i det han försöker skorra på alla r. Hvar förmiddag k o m m e r han u p p i mitt rum på andra våningen o c h gör upp sin räkenskap. Han är då klädd i tätt åtsittande, skinande hvita bomullskläder o c h ser nästan ut, som vore han klädd i trikot. Han lägger sig på golfvet, som är betäckt m e d tjocka mattor, o c h intager en ställning påminnande o m » den d ö e n d e fäktarem. Lyckligtvis äro hans tankar icke lika sorgsna s o m dennes, utan hans ögon hvila på de h o n o m omgifvande räkningarna, hvilka han dechifferar för min hjälplösa tillit, medan jag inskrifver d e m i min bok. Så tala vi o m frukosten o c h middagen till nästa dag, o c h jag försöker att göra ett ingrepp i hans privilegier s o m mellanhandlare genom att bedja h o n o m köpa ett stycke kalfkött, som kan delas på så sätt, att vi få frikassé följande dag till frukost och kotletter till middagen. Förgäfv e s! När räkningen uppgöres, så kostar frikasséen så mycket o c h kotletterna så mycket, oaktadt han förklarar, att han köpt köttet till båda delarna i ett stycke. Det skulle vara hopplöst att försöka införa ett annat system, o c h jag måste resignera! Så frågar jag h o n o m, o m den oxstek, han k ö p t till middagen, också är det rätta stycket. Glad springer han upp o c h visar mig på sin egen k r o p p — mycket minutiöst — hvar stycket är skuret ut.
I mer eller mindre mån kan man väl säga, all det kunde vara något öfverflödigt, ehuru livad som gäller inom den kyrkliga hierarkien måste äfven gälla för församlingar. Jag tror således att det icke är skadligt, alt det står som det står. Dock anser jag behöfligt, alt här äfven uttryckes, att den, sorn förordnar en sockenstämma, kan sjelf eller genom ombud deltaga i öfverläggningen, fastän icke i beslutet. I öfverensstämmelse härmed anser jag sista mom. böra redigeras på följande sätt: ’’! mål, för hvilka contractsprost eller annan prestman blir förordnad att sockenstämma hålla, vare han ordförande. Den, sorn äger rätt alt sockenstämma förordna, äge ock rätt att sjelf eller genom ombud när vara och i öfverläggningen men icke i beslutet deltaga.” Med dessa ord har man bibehållit hvad som brukligt och behöfligt är och betryggat sig mot ali advocalur, sorn på grund af denna befattning i framtiden kunde uppstå. Jag anhåller bos Hr Frih. o. Landtm, örn propos. till antagande af detta tillägg. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer hufvudsakligen med Hr von Hohenhausen. Jag vill blott fästa hans oell Ståndets uppmärksamhet derpå, att enl. den §, som R. o. Ad. redan antagit, äger contractsproslen, om jag rätt minnes — och Hr Ridd SecreCti torde upplysa om jag misstager mig — att sjeff äska sockenstämma, så att det icke, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, bör heta:” i mål, för hvilka contractsproslen är förordnad att sockenstämmor bålla” etc.; utan bör det stadgas: ”1 mål, för hvilka sockenstämma äskas af contractsprosten, eller de mål, för hvilka en prestman är förordnad att sockenstämman utlysa, vare han ordförande. Den, som är berättigad alt sockenstämman förordna, äge ock rättighet att qelf elielgenom ombud när vara, samt att i öfverläggningen men ej i beslutet deltaga.” Underl.
Han skulle när som helst vara färdig med en liten föreläsning öfver chrysanthemums historia från 1789, då den första gängen öfverfördes ifrån Kina som ett litet purpurrödt exemplar med skiftningar i hvitt, hvilket man började odla i Jardin-desPlantes, fast proklamerandet af människans rättigheten snart vände uppmärksamheten från det himmelska rikets blomma. Det är först frän 1850-talet, som man — tack vare några amatörers frenetiska arbete för dess utbredning — kan räkna början af dess heroiska sera, och nu förena chrysantemumodlarne hvarje år resultaten af sirja oaflåtliga experiment i en stor gemensam utställning. Man kunde tro sig vara i en sagolik trädgård, när man vandrade omkring och betraktade blomstergrupperna i Le Pavillon de la Ville de Paris. Som färgspel kunde det icke jämföras med något annat än de strålande reflexerna efter en solnedgång. Der fanns den djupa purpurn, de bleka lila-tonerna och alla eldens växlingar från rödt till gult, och somliga blommor hade denna lysande hvithet utan öfvergång och utan skiftning, som man endast ser i de ulliga skyarna på en rent blå himmel. Formerna växla nästan lika mycket som färgerna. Der fanns den runda pomponen och de halfklotformiga blommorna med sina hundrade metamorfoser af rörformiga blad och ståndare, som sno sig i spiral — underverk, hvilka hålla ända till tjugo centimeter i genomskärning. De mest öfverraskande exemplaren komma från England och Amerika, och v e r g a n z e r el. dyl., s o m g å r ungef. 4 ä 5 c m. n e d - om midjan, fullbordar toaletten. Nennie. Dockskåp. förlag utkomna bok. inventarieförteckning, IDUN 1893 om man fått döma efter blommornas namn, skulle man kunnat tro sig vandra i en engelsk utställning, i synnerhet som man plötsligt stötte på en liten utsökt exposition af orkidéer, denna de rika britternas vanvettiga passion.
Af flere skäl tror jag denna sats icke vara riktig: först har SlaisUtsk. gifvit Ständerne tillkänna, i det betänk., som upptog Riksg.cont:s behållningar, alt ulgifterne skulle ärligen kunna ökas till ett belopp af 150,000 r:dr, utan all stalsbristsumman deraf skulle behöfva förändras; men, mine Hrr, vill man icke fästa sig dervid, och vill man försäkra Staten om större inkomster än möjligen kunna behöfvas, sä finnas dertill andra utvägar. Jag nämner detta, icke för att yrka att den bevillning, sorn erlägges af jordbruket, skall höjas, men för att visa alt utvägar finnas för Utsk. att gå billiga önskningar till mötes. Först vill jag nämna, att det vore väl om Utsk. behagade jemföra de längder, som från liäradsrättcrne årligen ingifvas på köp af fastigheter, och jemföra dem med fastighetsvärdena i de orter, der försäljningarne ägt rum. Någon ledning mätte man åtminstone hafva af dessa uppgifter, och jag är öfvertygad, alt om en sådan granskning anses behöflig, så lärer minimitariffen på många ställen komma att förändras; men jag förnyar hvad jag började med alt säga: jag yrkar icke delta, jag ville blott visa möjligheten för nedsättning af bevill ningen för bergverken, ulan alt begå någon orättvisa mot andra medborgare. Vill man nu icke fästa sig vid jordbeskattningen, så mäste man taga i betraktande andra näringar, som äro jemförlige med jernhandteringen, d. v. s. fabriksinrättningar. Den förnämsta är klädestillverkningen, hvaraf värdet är 1839 uppgick lill 3,803,439 r:dr, men 1843 ända till 5,090,626 r:dr, hvaraf man finner ett förökadt tillverkningsvärde ifrån 3 lill 5 millioner.
Revisorerrie framställt den befunne betydeliga förändring, sorn ägt ruin i afseende på Fabrikernes Fånerätt, i det att densamma för år 1815 uppgått till 32 Procent, men för 1816 endast till 19 | Procent af föregående årets tillverkningsvärde, att en sådan minskning härledt sig, enär biträdet till UllÖiscont - Fonden undantoges, till största delen från de tid efter annan tillkomne stående Fart och Fån utöfver Repartitionens belopp, samt anmält, att de vid Manufactur* och Ull - Disconternes granskade Räkenskaper för åren 1815 och 1816, icke funnit något att påminna eller anmärka; att de icke medhunnit genomläsa de förenämnde år, rörande desse Fonder, hös Kgl. Collegium förde Prötocoll, samt att Herrar Revisorerne jemväl granskat Räkenskaperne öfver de äfven under Kongl. Commeree-Collegii förvaltning stående Manufactur - och Eskilstuna Fristads-medel, allmänna Arbetshusoch Spinnhus-Fonderne för åren 1814, 1815 och 1816, vid hvilka Herrar Revisorerne ej eller haft .något att erindra, och å hvilka Fonder under berörde 3:ne år, någre nya anslag icke skett el - 13 g 3 Stats■ Utskottets Betankcindertl ler någon annan förändring sig tilldragit, Sti att åtskillige äldre och i Räkningarne balance* rade fordringar blifvit i anledning af Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag gjorde hemsta!-* lan afskrifne, men Räkenskaperne öfver de för Utländske Fartygs naturalisation inllutne, och till Svenskt Sjöfolks hemförskaffande anslagne medel, hvilka Herrar Revisorerne äfven ansett sig böra revidera, har Kongl. Comrnerce-CoIIegium, under åberopande af Kongl. Majrts på Collegii underdåniga hemställan den 10 November 1813, meddeldte Nådiga svar, till Herrar Revisorerne icke aflemna!.
Lady Suffridge, sade nu Oskar och fattade hennes hand, den hon ej sökte draga tillbaka, tala ej så! När man på sin lott fått så mycket som ni, så får man ej se lifvet från en så dyster sida. Fröken Lucy, äfven jag har varit en orolig själ, jag har aldrig trott mig kunna finna den, som kunde väcka min beundran, röra de strängar, hvilka legat liksom afsomnade i mitt bröst, men nu säger jag: ni är en qvinna, hvars like jag aldrig sett! Under hela det sista yttrandet hade Lucy följt Oskar med ögonen; hon var som förstenad, hon återhöll sin andedrägt, hon insöp med ett slags hänförelse hvarje enda af hans ord och blickar. Vid hans sista ord steg hon häftigt upp från soffan, sprang till sitt skrifbord och fattade det bref hon dagen förut emottagit och räckte det åt honom. Läs, jag ber er och säg mig sedan hvad jag bör göra! och nu gick hon bort till fönstret, tryckte hårdt sitt ansigte emot rutan, gick derpå i sitt inre rum, för att osedd bekämpa sin häftiga sinnesrörelse samt återvände derefter med lugna steg till Oskar. XVI EN SVÅR SKYLDIGHET Men hvad förehade Oskar undertiden Lucy stred mot sina upprörda känslor? Färgen på hans kinder hade flere gånger öfvergått ifrån en hög rodnad till dödlig blekhet. Sedan han läst brefvet, stödde han sin armbåge emot bordshörnet, lutade sitt vackra hufvud deremot och tillslöt sina ögon. Man såg, genom den mask han hade pålagt sig, en förfärlig kamp i hans inre. Då han hörde Lucys steg närma sig, bäfvade han till, men han återvann snart makt öfver sig sjelf, steg upp och återlemnade brefvet med ett allvarligt uttryck och stela anletsdrag. Han såg ut som om han blifvit förvandlad till en bild af sten. En längre tystnad rådde och man såg att båda ville tala, utan att orden kommo öfver deras läppar. Det gifves sådana stunder i lifvet då man med ens ville skapa nya uttryck, ty de vanliga synas alltför betydelselösa för situationen; språket förefaller fremmande och oegentligt. Slutligen afbröt dock Oskar denna tystnad. Jag har läst brefvet och är af samma mening som förut. Ni måste återvända till er sjuke fader.
Nej, eller tvärtom, och de, som öfverröstade äro, ej begära votering, late de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i Protokollet anteckna; kunnande sådant dem ej i nå - 53. (den föreslagna lydelsen.) l:o Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets Ledamot sådant åstundar. Ej må något 20 Konstilutions-Ulskotlels Memorial N:o 1 ä. got fall förvägras. Begäres af en eller flera votering och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voterings-proposition, jemte tydlig contra-proposition, genast författas, justeras och anslås, samt voteringen straxt derefter för sig gå; och må proposition ej göras, om det voteras shall, ej eiler votering derom tillåtas. Vid omröstningarne, som alltid skola med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar verkställas, beräkne hvarje Ledamot blott en röst, änskönt han ock vore Fullmäktig för flera till val berättigade Corporationer. Till undvikande af paria vota skall Ordföranden vid hvarje omröstning, förr än sedlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga. Befinnas vid uppsummerandet af de öfriga, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva decision. Ar pluraliteten redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. Stockholm den 13 April 1860. — vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. 2ro Ej må af något Stånd beslut fattas, derest icke minst Tretio Ledamöter tillstädes äro. lies erva tioner: af Herr Friherre J. G. Paijkull: Om för besluts fattande man anser nödigt att ett visst antal Stinds-ledamöter är närvarande, torde det dock ej vaja så Tätt att tued säkerhet angifva det rätta och sannskyldiga antalet, hvarförutan icke ett beslut må anses så moget och välbetänkt som bör önskas.
Jag kari således ei annat, än på det högsta beklaga, att Regeringens uppmärksamhet icke blifvit fästad derpå, att en sådan Corps hos oss saknas, helst åtskillige uppfinningar i senare tider blifvit gjorde lill förminskande af kostnaderna vid Hydrauliska förelag, på hvilka, jag funnit att den uppmärksamhet de förtjena , icke blifvit fästad. Men allt detta tillhör sådane detaljer, hvilka icke böra ingå uti det nu ifrågavarande liufvudbeslulet, i afseende hvarpå jag förenar 111ig i tillstyrkandet att instämma med BorgareStåndet angående sjelfva summan, men icke i hela beslutet; ty deri finnes äfven inblandad en annan angelägenhet, rörande det sätt, hvarpå Ständerne böra afgöra en icke hithörande fråga. Jag anhåller således 0111 proposition, att Ridderskapet och Adela ville in - Den a6 F e b r u a r i i f. m. stämma med BorgareStåndet i afseende pä anslagets belopp, tillika med den förklaring, att derest medel i annan väg skulle brista, anslaget må ingå bland dem, för hvilkas anskaffande RiksgäldsContoiret äger att upptaga lån; ty denna summa är icke större, än hvad som erfordras för att den redan uppgjorda planen för Strömrensningsföretagens utförande icke skall förryckas. Deremot utbeder jag mig att sedermera, i afseende på sättet att vinna minskning i kostnaderne för dylika företag, få väcka en motion, hvilken jag hoppas att Ekonomiutskottet skall vara i tillfälle att snart besvara. Herr Lagerhjelm_, Pehr: Då StatsUtskottet, efter slutad undersökning om de disponibla tillgångarne, funnit att ej mer än 5o,ooo R:dr kunna disponeras för det bär ifrågavarande ändamålet, anser jag, att man bör stadna dervid, utan afseende på sakens nytta i sig sjelf; ty att upplåna medel och skuldsätta efterkommande för en sak, som ensamt rörer deras fördel, är att gå deras omdöme i förväg; det synes mig, som man bör öfverlåta åt dem sjelfve att vidtaga de anstalter, hvartill de skola betala medlen.
Behållningen af de medel, som i följd af Kongl. Brefvet den 9 December 1836 dels utgått från Handelsoch Sjöfartsfonden, dels blifvit af Hamn-och Brobyggnadsfondens egna intrader afsatte för ombyggnaden af Söder-sluss, utgjorde vid 1850 års slut 23,424 R:dr 38 sk. 11 rst. Hamnoch Brobyggnadsfondens skuld, som vid 1848 års början utgjorde 410,387 R:dr 14 sk. 9 rst., samt premielån å Öfverstålhållarehuset, 3,400 R:dr, eller tillsammans 413,787 R:dr 14 sk. 9 rst., uppgick vid 1850 års slut till ett sarnmanlagdt belopp af 363,773 R:dr 19 sk. 3 rst. När sistnämnde summa tillägges stadskassans ofvannämnde räntelöpande skuld, utgörande, efter afdrag af fordringar, 310,153 R:dr 32 sk. 1 rst., bl ifver hela skuldbeloppet 673,927 R:dr 3 sk. 4 rst. Enligt sist afgifna berättelse var Stadens sammanräknade skuld vid 1847 års slut 798,348 R:dr 3 sk. 9 rst., och har således under nu ifrågavarande 3:ne år minskats med 124,421 R:dr 5 rst. I afseende på Borgerskapets förvaltande verk, Bemedling skommissionen, sorn har lill hufvudsakligt föremål dels att besörja uppbörden af de ulskylder till Staden, hvilka af Borgerskapet årligen blifvit erlagda, samt att desamma förvalta och använda i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som af Borgerskapets Äldste meddelats, dels ock att handhafva de fonder, som, förvälgörande ändamål af Borgerskapet anslagna eller af enskilda personer depone rade, äro ställde under Bemedlingskommissionens förvaltning, äfvensom att tillse och förvalta det Borgerskapet tillhöriga börshuset och det på Borgerskapets enskilda bekostnad uppförda Navigationsskolehuset, hafva Borgerskapets Äldste uppgifvit följande:
Lagförslaget har derföre förkastat Lagcommittens gradation och indelning af straffen i straffarbete och fängelse. Skälet för denna förändring, att vanäran ”bör ådömmas såsom en påföljd af sjelfva brottet och icke utgöra en tillfällig fläck;’ synes mig här origtigt användt, då det alltid borde bero af si elfva brottet, till hvilken art af fängelsestraff den sakfällde bl ef ve dömd. 1 oi denna högst nödiga skillnad i fängelsestraff behötdes visserligen icke egna fängelser, och farhågan, alt fängelsets benämning skulle inverka på fångens heder, är fullkomligt ogrundad, då det icke är efter fängeisemurarne, utan efter fängelsestraffets beskaffenhet det i opinionen erhåller sin karakter. Det har säkerligen icke fallit någon in att förblanda den för politiska fel fängslade fästningsfången med ljufveu, som arbetar i kedjor, eller den bysalte med sedelförfalskaren, som under samma tak straffas med vatten och bröd. Deremot skall det alltid inträffa, att, med huru många blomsterkransar man må smycka Penitent iär-fängelsernas offer, straffet serdeles i ett land med så alfvarliga tänkesätt, som vårt, på fången skall intrycka en stämpel af skymf, hvilken kommer att lika delas af den i laster och brott förhärdade tjuf vett och rånaren och den som i bråd skillnad tillfogat en annan någon ofta mindre betydande kroppsskada. Del strail, som egentligen är lagdt till grund för he’a det nva Criminalsystemel, är Ensamhets/'ängelse efter Philade/phiaeller Pensylvaniska methoden. Väl har Lagberedningen föreslagit, att till en början detta straff kommer att användas endast i sjette och sjunde eller de båda lägsta fängelsegraderna, samt att del skall bero af Konungens pröfning, i hvad inån detsamma sedermera må äfven i de öfriga fyra graderna införas; men det kan icke undfalla någons uppmärksamhet, att, om detta förslag antages, ensamhetsfängelsets utsträckning till hela straffsystemet deraf blir en nödvändig följd. Det är nemligen icke tänkbart, att lagstiftningen skulle tillåta den orimligheten länge fortfara, att de minsta förbrytelser Bih. till R. St.
Skulle st! hända, at sa Manga af Riks-Rättens Ledamöter äro af laga förfall etter jäf hindrade at deltaga i desi öfwerläggningar och beslut, at de öfrige ej utgöra tolf, äligge dä Ordföranden at L stället til Ledamor i Riksrätten kalladen Ämbetsman inom samma Werk, som är näst i ordningen efter den af förfall eller jäf hindrade, eller ock om detta med de milimirs Leda - Dett 5 Iunik. 851 Z.eöattrZterne inträffas -en älste 6enera1 eller Amiral i Riket/ som sadant hrn-er ej äger. Hwad i io3 Z. stadgas om en TryckfrihetsLomitL kommer at förfalla, t fall det af en mitntions Utssottets Ledamot Herr Ridvarehus Lecreteraren Lilvertztolpe gjorde xroject til eN Lag och HushällNings-Beredning antages. Jag har ej den förmätenheten at tro mig med ytterligare stal kunna wisa nyttan af en inrättning hwars fördelar nämnde Ledamot med sä mycken styrka, sanning och fullständighet ädagalagt, ritan förklarar blott at jag til alla delar instämmer Uti hwad han i detta afseende tilstyrkt. Jag har ansett för min medborgerliga rätt 6t yttra mina tankar, men jag anser ockfä för min medborgerliga pligt at ej i detta ögonblick lägga hinder i wägen för antagandet äfen Oonstitutioni bland hwars betydligare fördelar jag räknar dea, at i sjelfwa Grundlagen är förwarad rättigheten och sättet at deruti göra de ändringar, hwartil en närmare granskning och ett stigande uplysning kunna föranleda. Jag erkänner wishetett af det stadgande at inga ändringar i Grundlagen mä kunna wid samma Riksdag förefläs och antagas, samt öfwerlemnar til Högloft. Ridderffapet och Adeln ät göra det afseende ä mine anmärkningar de kunna för tjena, men förbehåller mig blott at desamme, säsom Nu wäckte, mätte wid nästa Riksdag kunna företagas til pröfning och afgörande. Eustaf Matliier kkaMlltau» Herr 5Z2 Dcrr 6 I«nir'.
Då föremålet för den lag, som nu är i fråga att stiftas, egentligen synes vara att bestämma rättsförhållanderne emellan bolaget och utom detsamma varande personer, synes behöfligheten af det i denna § föreslagna stadgande helt och hållet bero deruppå, huruvida man tillåter bolaget att i afhandlingar nyttja annan underskrift än den antagna ”firman,” och i följd deraf anser fordringsegares rätt böra betryggas genom reglemenlariska föreskrifter i afseende på delegares inbördes förhållande sins emellan. 6 §. Dervid kan enahanda anmärkning göras, som vid den föregående. 7 §. Yid d enna § torde ej något väsedtligt vara alt anmärka. 8 §- Om den vid 2 §. gjorda anmärkning i afseende på namnteckningen skulle godkännas, kunde stadgandet i denna § vara öfverflödigt. I annat fall åter, torde införandet af orden: ”aktie-bolag,” eller allmänt aktiebolag uti handlingen icke medföra någon större upplysning, huruvida någon ansvarförbindelse eger rum för dem, hvilkas namn finnas å handlingen eller icke. Den, som känner lagen om aktie-bolag, för honom behöfves icke denna upplysning och för den okunnige blifver det ändock lika oklart, hvad som är hans lagliga rätt. Kongl. Maj .is Nåd Proposition, IV: o 56. 21 9 §. Det torde alltid blifva svårt, om icke omöjligt, att genom reglemenlariska föreskrifter i afseende på förvaltningen af bolagets tillgångar eller bolsföringssättet, söka bereda bolagets fordringcegare säkerhet för full betalning af deras fordringar. Den enda möjligen verkställbara föreskrift i detta hänseende vore det stadgande, att delegarne i bolaget äro personligen ansvarige derför att tillgångarne fullt motsvara skulderne, men genom ett sådant stadgande komme den åsyftade friheten från annan betalningsskyldighet än med aktiens belopp att försvinna, och ändamålet med lagen att förfelas. 10 §. Härvid torde böra tilläggas, att om en eller flere delegare vidtagit sådan åtgärd, hvarigenom annan person blifvit i dess lagliga rätt förnärmad, den eller de äro derför enligt lag personligen ansvarige. 11 §. Uti bolagsreglorna torde det böra bestämdt utsättas, hvilken eller hvilka ega att å bolagets vägnar tala och svara.
Jag fortsätter alltså mitt förra yrkande. Hr von Hohenhausen: Jag har endast begärt ordet för att besvara Frih. Palmsljernas yttrande i afseende på det mer eller mindre rättvisa deruti, att ifråga var. prester tilldelades någon ersättning för den förlorade dubbla tjensteårs-beräkningen. Det förhåller sig visserligen som Frih:n sagt, att de, som varit i åtnjutande af den ifrågavar. förmånen före förändringens vidtagande, äfven dervid blifvit bibehållne; men de, som sedermera emotlagit dessa paslorsplatser hafva gjort det med fästadt afseende å Ständernes skrifvelse, att ersättning för den dubbla tjensteårsberäkniugens försvinnande skulle meddelas. Längre vill jag icke uppehålla R. o. Ad. med något vidare ordande, utan anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla K. M:s nåd. propos. Frih. Toll, Gust.: Afven jag vill intyga behofvet försvenska truppen, att ofta och ständigt i farans stund få se sin prest, och hafva tillgång till sådane till hvilka de kunna hafva förtroende. Sorn jag också varit vittne till hvad den omständigheten verkar på knekten, vill jag blott hafva äran anmäla, att jag i allo instämmer med Hr af Dalström och Hr von Hohenhausen. Efter först till bifall å Ulsles tillstyrkande i denna punkt framställd, men med starka nej jemte åtskilliga ja besvarad propos., biföll R. o. Ad. K. Äl:s i ämnet alldina nåd. propos. 14:de punkten. Lades till handlingarne. 16:de punkten. Hr af Dalström: Det torde icke behöfvas mycket eftersinnande för att öfvertygas om nödvändigheten deraf, alt Art.rcg:lene må erhålla en rundligare aflöning än den de f. n. ega. Detta vapen, det känna vi alle efter faktiska begrepp, är af högsta behof för landets försvar; och vi mäste någon gång vara betänkte uppå all lemna medel att sätta såväl sjelfva vapnet i det skick, som tiden fordrar, som ock gifva den personal, som egnat sig deråt, nödtorftig bergning.