Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser således, att i lagförslaget bordt upplagas en bestämmelse, hvarigenom de nya enskilde Bankerne iillforbindas att hufvudsakligen drifva creditivoch deposilions-rörelse samt utlemna sina lån företrädesvis på pant af producler. När detta icke föreskrifves, så är klart, att de hufvudsakligast komma att drifva den så kallade discont-röielsen, hvilken gifvet1 den största vinsten åt Banken, men småningom undergräfver landets välstånd, och af de näringar, hittills måst till i Las, som ej kunnat på annat sätt erhålla förlags-lån, ej eiler lån på pant af sine producler, således hufvudsakligast af landtmanna-näringen. Under förutsättning, alt Afdelningens mening af de Högioflige förenade Utskotten icke i någon hufvudsaklig del kommer att förändras, anhåller jag "Vördsamt, att ofvanstående reservation må Utskottens Utlåtande till de respective Riks-Slånden varda bifogad.” Af Herr Stuart, C. G.: ”Vid den nu fulländade behandlingen af de, inom Riks-Stånden framställda förslag och anmärkningar, i anledning af Bancooch Lag-Ulskottens Betänkande, angående lagstiftningen för enskilda Banker, hafva Utskotten visserligen godkänt och tillstyrkt åtskilliga yrkade förbättringar och ändringar i Utskotlens först afgifna förslag till lag för dessa inrättningar; men då Utskottens pluralitet deremot afstyrkt några föreslagna rättelser och tillägg häruti, sorn, enligt min åsigt, äro båd« lämpliga och ändamålsenliga, har jag funnit mig uppmanad att, genom begagnandet af min reservationsrätt, till Riks-Ståndens kännedom och bo - Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande j N:0 5. 11 pröfvande anmäla dessa rättelser och tillägg, sådana jag ansett dem böra i lagförslaget intagas. 1:0 Uti i § af den, vid sista Riksdag, utaf Rikets Ständer antagna lag för enskilda Banker, förnyades det, i Kongl. Kungörelsen den i4 Januari 1824, meddelade förklarande, att ifrågavarande Bank-inrättningar icke egde att påräkna något understöd af allmänna medel.
Lön för en ContoirsSkrifvare till RiddarhusKamererarens biträde, men hvilket Ridderskapet och Adeln, i anseende till RiddarhusCassons inskränkta tillgångar icke sett sig i tillfälle att bevilja; och får RiddarhusUtskottet, som nyligen granskat Hufvudboken för de sista fem årens Capitationsafgifter, vid detta tillfälle med verkelig tillfredsställelse nämna, det Utskottet funnit redovisningen derföre vara med utmärkt redighet och roggranhet af denna skicklige Tjensteman verkställd. Hvilket dock allt till Ridderskapet och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 8 Julii 1833. Få RiddarhusUtskottets vägnar Eric Sparre. NSnoilsky. *48 Den 12 Julli f. m. Bilagor till PlertiPro t o collet för den 12 Juli i 5 förmiddagen. Herr af Ehn flam, Israel', Då det är jag som från början framdragit det origtiga behandlingssätt, som vid lottade måls öfverlemnande till adjungerad ledamot för närvarande begagnas, så åligger äfven mig den obehagliga skyldighet, att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på LagUtskottets märkvärdiga handläggning vid målet. Till en början får jag erinra huru Lagutskottet är det enda Utskott, der den rådande moraliska kraften nödvändigt skall, genom sin sammansättning vara så vida partisk, att de mest verkande Ledamöterne vanligen hafva ett enskildt interesse vid alla sådane frågor, som röra granskning af Lagskipningens arbetsmethoder, och behofvet af återgång till Lagens sanna esprit, ifrån godtyckliga åtgärder hvilka vunnit insteg, endast derigenom, att de undgått allmän uppmärksamhet Af sådan natur är det ifrågavarande ämnet. Saken ville framställa sig så tydelig, att ej mera än tvenne alternativer syntes kunna komma i fråga; det ena att qväfva motionen genom ett förklädt Den 12 Jul ti f. m. roagtspråk: det andra, att den bifalla.
Men många finnas, som omöjligt kunna förstå, att detaljer ej äro så alldeles onödiga, om ej för personernas karakteristik eller inre historia så för att gifva en bakgrund mot hvilken de synas. Ibland kan man också genom många smådrag få en totalbild. Den ytlige läsaren förstår ej hvarför ' man uppehåller sig vid detaljerna, inser ej dessas vigt. Det gifves väl knappast något så nedsättande beröm, som då man påstår att en berättelse är » väl skrifven ». Ty med » väl skrifven » menas oftast, att den är skrifven så som hvaije skrifkunnig menmska skulle kunna skrifva, skrifven med ett lämpligt urval af de fardiga fraser, Ur dagens krönika. 4^vändningar och uttryck, som en gång för alla finnas på lager och som nytjas af en hvar. En dylik följetongsstil gläder alla dilettanter och tillfredsställer lätt den stora allmänheten, som har rätt att begära lektyr efter sin smak. Författare, som erbjuda sig att tillfredsställa behofvet, finnas alltid till hands. Och de skola väl få lefva, de också. Men af konstnären fordra vi annat än af dessa. Yi fordra ett personligt uttryckssätt, inga allmänna fraser utan konkreta bilder, fordra säkerhet i uttrycket, så att formen blir liksom mäjslad, fast, bestämd, och lemnar intet rum öfrigt för ovisshet. I sträfvandet att » ej blott skrifva meningen klart och korrekt utan äfven gifva den en melodi, en färg, en doft&gt;, • skjuter naturligtvis rätt mången öfver målet Till och med stora förmågor kunna misslyckas vid skildringen af en farg-full bild, — såsom då Jacobsen beskrifver Edele Lyhne, der hon sitter på lusthustrappan, — vi få bilden ej klar för oss, fast vi läsa om huru hvaije farg står bredvid den andra. Det fins mellan skrift och målning en gräns, öfver hvilken knapt någon går ostraffad. En norsk författare, som uppträdt emot naturalismen, yttrar med bestämdhet att det är svårare att skrifva en bok, bygd på en mängd ovanliga händelser och egendomliga situationer, än att stödja sitt arbete på psykologisk analys, och han uppmanar Zola att försöka sig i Ponson du Terrails genre, så skulle han få se hur godt det vore.
Kom också Guds hand i Juda, så att han gaf dem endrägtigt hjerta, till att göra efter Konungens och de öfverstars bud, efter Herrans ord. Och kom samman i Jerusalem en stor hop folk, till att hålla osyrade bröds högtidena i dem andra månadenom, en mägta stor menighet. Och de stodo upp, och kastade bort de altare, som i Jerusalem voro, och allt rökverk hofvo de bort och kastade uti den bäcken Kidron; Och slagtade Passah på fjortonde dagen af den andra månaden; och Presterna och Leviterna blygdes, och helgade sig, och båro bränneoffer till Herrans hus; Och stodo i deras ordning, såsom det sig borde, efter Mose den Guds mansens lag; och Presterna stänkte blodet af Leviternas hand. Ty der voro månge i menighetene, som sig icke helgat hade; derföre slagtade Leviterna Passah för alla dem som icke rene voro, så att de Herranom helgade vordo. Var ock desslikes mycket folk af Ephraim, Manasse, Isaschar och Sebulon, som icke rene voro; utan åto Passahlambet, icke såsom skrifvet står; ty Jehiskia bad för dem, och sade: Herren, som milder är, varder dem allom nådelig, Som ställa sitt hjerta till att söka Herran Gud, deras fäders Gud, och icke för den helga renselsens skull. Och Herren hörde Jehiskia, och helade folket. Alltså höllo Israels barn, som i Jerusalem funne vordo, osyrade bröds högtidena i sju dagar, med stora fröjd. Och Leviterna och Presterna lofvade Herran hvar dag, med Herrans mägtiga strängaspel. Och Jehiskia talade hjerteliga med alla Leviterna, som ett godt förstånd hade om Herran; och de åto öfver hela högtidena i sju dagar, och offrade, och tackade Herranom deras fäders Gud. Och hela menigheten vardt till råds, att hålla det ännu i andra sju dagar, och höllo också de sju dagarna med glädje.
Nu uppgår ej, vid försäljning efter 3:dje Momentet, sammanlagda köpesumman för alla fastigheterna så högt, att den odelade fordringen fullt gäldas kan; då skola, der ej innehafvare!) af den odelade fordringen annorledes åtuöjes, alla fastigheterna på en gång ånyo utbjudas; gäldenär håfve ock rätt att fordra sådan ny utbjudning af de fastigheter, sorn finnas i hans ego qvar. Ej skola dock fastigheter i serskilda län eller städer, eller fastighet å landet och fastighet i stad gå i en försäljning, der ej alla rättegande det medgifva, eller de fastigheter å landet, som i serskildta län ligga, utgöra tillsammans en egendom. Gå ej fastigheterna, då de ånyo utbjudas på en gång, öfver det belopp, som förut bjudet var vid försäljning af hvarje fastighet serskildt, stånde vid första försäljningen läst: gå de högre; gäfle sista försäljningen, och varde öfverskottet på de serskilda fastigheterna fördeladt efter den för hvardera bjudna köpeskillingen. Kan den, sorn för odelad fordran eger inteckning i flere fastigheter, ur någondera fastighetens köpeskilling ej fullt utfå del belopp, hvarför fastigheten, enligt l:sta Momentet, ansvarar, varde bristen på öfrige lästigheterne fördelad efter det förhållande, som i samma Moment sägs. Saknas i någondera fastigheten tillgång till gäldande af dess lott i bristen; falle den lott de öfrige fastigheterna likaledes till last. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, JVs A7. Mom. 7. Äger någon för odelad fordran inteckning i (lera fastigheter, och hafva andra borgenärer å samma tid eller senare låtit inteckna en eller flera af dessa fastigheter; då må han ej låta sin inteckning i någondera fastigheten serskilt dödas eller förfalla, utan att alla de, som i de öfrige fastigheterna äga lika eller senare inteckningsrält, dertill samtyckt. Sker annorledes, njute han ej för ansvarighetsbelopp, som å den från odelade inteckningen befriade fastigheten falla bordt, efter thy i 1 och 6 Momenten sägs, annan rätt i de öfriga fastigheterna, än näst efter sista inleckningshafvaren.
Palmstjerna, Carl Otto: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på bifall lill denna punkt. Då nu II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. punkt, ropades starka ja, Man? dadé med många nej, hvarpå H. Ex. tillkänuagaf, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering, hvarefter, sedan II. Ex. tillkännagifvit, att plenum komme att fortsättas kl. C e. m., följande voter.propos. upplästes till justering och godkändes:- \ Den som bifaller den punkt å pag. 5 af Statslltsk:s mern. N:o 309, som börjar med orden: ”Vid sådant förhållande” och slutar med orden ”höra förfalla”, voterar ja;: Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. berörde punkt i Utsk:s mern. böra utgå. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorni följer: Ja — 14. Neji16. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R.. o. Ad. behagade bifalla mom. 1, 2, 3 och 4 af det i SlatsDtsk:s förevarande memorial gjorde förslag, anmälde sig och yttrade Frih. Cederström: Utur 2 mom. anhåller jag likväl, alt de sista raderne ifrån ordet ”inlösas” måtte utgå. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade Frih. Cederslröms uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan förklarat öfverläggningen vara slutad. 476 Den 14 Maj f. m. Frih. Cederström: Jag ämnar också icke motivera nå gonting här vid lag, ty det motiverar sig sjelf; men när man skall bifalla eller afslå en sak med eller utan förändringar, så har man väl rättighet att begära uteslutande af det ord, som åstadkommer omöjlighet för verkställigheten.
Då Stats-Utskottet föreställt sig möjligheten af den händelse, att en reqvisition på Creditivet ankom, efter det års upplåningen för anslagen till Canaloch andre byggnader redan blifvit kungjord, och att det belopp, som, till reqvisitionens fullgörande skulle genom upplåning anskaffas, icke utgjorde större Summa, ån att tillgång härföre genom snart inflytande uppbörd kunde erhållas; har Stats-Utskottet trott, att, till ledning för Herrar Fullmågtige, borde uti Reglementet utsättas den mindsta Summa, som kan komma i fråga, att till upplåning, i och för Creditifvet, särskildt kungöras. X. Art. Jemnlikt Rikets Ständers, vid innevarande Riksdag, fattade Beslut, år en Commis - 24o Stats-Uiskottets Betänkanden. sarie Bestallning uppford till indragning, vid intråffande ledighet; så att, når denna indragning egt rum, besparas 2:ne af de på 1815 års Stat uppförde Commissarie Loner. En, sedan forre Riksdagen, ledig blifven Cancellist-Syssla vid Fullmågtiges Expedition, har såsom nu mera befunnen umbårlig, icke blifvit återbesatt, hvarigenom en Cancellist lån kommer att besparas. Jemnvål år en Contoires-Skrifvare Lön före Riksdagen indragen; och då, enligt Commissariernes uppgift, en Contoirs-Skrifvare Befattning kan ytterligare indragas, så åro uti Reglementet ?:ne Contoirs-Skrifvare mindre, ån 1815 års Stat utsätter, upptagne. För öfrigt år, i afseende på redactionen af det nya Reglementet, iagttaget, att samtlige Contoirs-Skrifvare, hvilka, enligt 2 §. X Art. kunna iorflyttas till tjenstgöring från ett till annat Departement, åro på ett och samma ställe upptagne. Stats-Utskottet har föreslagit, att den Gratifications Summa, som, genom förra Reglementen, varit stålld till Fullmågtiges dispo, Stats-Utskottets Betänkanden.
Det må vara att man bör, så vidt möjligt är, genom stränga straff skydda så väl postverket som enskilde från förluster, men det bör man väl kunna göra, utan att de i detta hänseende begångne förbrytelser skola ställas uti samma kategori, sorn de, hvilka begås uti Herrans tempel. Då de ledamöter, sorn yrkat återremiss af förevande punkt, erhållit biträde af Frih. af Ugglas, så betviflar jag icke att R. ^o. Ad. äfven skall densamma bifalla. Frih. af Ugglas: Jag anser mig böra nämna, att de uplysningar, Hr Printzensköld lemnat, icke äro öfverensstämmande med sanna förhållandet. Enligt 1734 års lag var visserligen kyrkstöld belagd med lifsstraff, hvilket stadgande bibehölls till 1779, då det fick sin nuvande lydelse. Jemlikt 1726 års författning, var äfven stöld ur bref belagd med dödsstraff, som bibehölls ända till 1835, då detta brott blef betraktadt såsom inbrott samt straffades med fästning. Således hafva lagstiftarue i äldre lider ansett kyrkstöld och stöld ur bref vara lika grofva brott, enär de blifvit med enahanda straff belagde. Men på sednare tider har begreppen i afseende på dessa brott blifvit förändrade och alltsedan 1835 har uti allmänna omdömet den tanken gjort sig gällande, att kyrkstöld vore ett gröfre brott än stöld ur bref. Vid sådant förhållande skulle jag tro det icke vara rätt att, i strid med det allmänna tänkesättet, belägga kyrkstöld med enahanda straff som stöld från posten, och att min anhållan, det stadgandet i förevande §:s 2:dra mom. måtte blifva ändradt i enl. med allmänna opinionen, icke utgör, på sätt en talare yttrat, något hugskott. Jag tror icke, att man, såsom en talare här förespeglat, bör skärpa straffen för poststölder derföre att man derigenom skulle söka förekomma de s. k. poströfverierna, hvilka dessutom icke höra till denna §.
När den mening, jag nu yttrat, under en föregående discussion blifvit här framställd, har, till vederläggning deraf, blifvit anfördt, att, enligt 8 §. utaf AnsvarighetsLagen för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, af dea 1 Maj i8lo, flere af Fullmägtige öfver båda Varken i förevarande fall icke behöft vara tillstädes, än som utgjort f:delar af deras fulla antal. Jag kan icke gilla den mening, att en Lag, som är gifven enskildt för Fullmägtige i Banken, eller en annan, som är gifven endast för Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skulle aQ« ses gällande för båda Verkens ,Fulimägtige, der de handla samfäldt j men om än så vore, skulle åtminstone dessa båda Lagar anses lika gällande. Nu är händelsen med dessa AnsvarighetsLagar, att, efter den för BancoFullmägtige utfärdade, kunna beslut af dem fattas, då två tredjedelar af deras antal, ntan afseende på Stånd, äro närvarande, men, efter AnsvarighetsLagen, för RiksgäldsContorets Fullmägtige, kunna icke Sessioner hållas, eller beslut fattas, då endera af d? Respective Ståndens Den 30 September /.m. Ig3 Bilaga till Pleni-Prolocollet för den 3o Sep. terribel', förmiddagen* N:o 1. Grefve Hård, Carl GuJlaJ: Då au fråga förekommit om den af ett del Herrar Fullmägtige öfver Bancooch Rika. gäldsVerken vidisgne åtgärd, att genom utfärdadt ProtocollsUtdrag i Embetet insätta den person, som Riksens Ständer till Justitieombudsmannens efterträdare utsatt; såsom grund för hvilken åtgärd blifvit åberopad a6 §. JustitieOmbudsmansInstructionen af den 27 Februarii 1810, lärer först böra undersökas^ huruvida desse Herrar Fullmägtige handlat i enlighet med samma paragrafs ordalydelse.
Hennes första försök i glasetsning holm, beställde hon en hel montering af bordsvunno bifall, oeh de inköptes af ett par äldre glaskärl: ej mindre än 54 konstetsade kankvinnliga medlemmar af den skånska högnor, pokaler samt större och mindre dricksadeln, ungdomsvänner till den åldrande men glas m. m. V i d arvodets öfversändande, sepå samma gång » unga » artisten. Hennes dan denna storartade beställning utförts och arbeten började blifva kända i hemlandskadenlamma lyckligen hamnat i den världsfrejpet, och snart fick hon vid en industriexpodade sångerskans hotel i London, medföljde sition i Kristianstad 2:dra priset för » föreock ett större fotografiporträtt med tillskrift samt ett tack för » det charmanta arbetet ». mål af förr icke utställd konstindustrialt ». Äfven för framstående personer i norra TyskMen i och för utveckling af sin konst, land har fru Petersson utfört beställningar af äfvensom för att göra sig mera känd samt inetsade vapen m. m. bereda större marknad åt sina arbeten, fann Vid två tillfällen har hon fått — på lofHilda Petersson det nödvändigt att flytta till ordande vitsord af professorerna frih. v. R o - Stockholm. sen ocb Scholander, slottsintendenten JacobsMed ett urval af sina vackraste arbeten, son och kapten Alf. Björkman — mindre omsorgsfullt nedpackade, med ett rekommenstatsanslag för studier samt har från flere dationsbref från den varmhjärtade domprosten offentliga utställningar — • i Malmö, KriOlbers i Lund på fickan samt med på stianstad, Borås och Kongsbacka — för öret hela femtio kronor — lånade femtio utställda glasetsningar erhållit belöningar — i portmonnän kom hon 1888 till hufvudi form af diplomer samt bronsoch silfverstaden. medaljer. Den till hvilken hon först vände sig, utFör Stockholms Handtverksförenings indubjudande sina arbeten, var konung Oscar, och strilotteri har hon utfört flere arbeten åren hans majestät köpte ock en glaspokal.
Det älsta vi känna är från trettondedagen 1653; Peder Juel är dock den ende, som kallar det ”värdskap,” Ekeblad kallar det blott ”spel,” Fryxell omtalar det som en ballet, benämnd ”Gudarnas högtid.” Det framställde, huru alla Olympens gudar voro gäster hos herdar och herdinnor. Drottningen synes först hafva ärnat att föreställa Pan, herdarnas gud403, men bestämde sig sedan för att uppträda som herdinnan Amaranta, d. ä. den oförgängliga. Gudarna voro, så vidt man vet, utlänningar; Corfits Ulfeld var Jupiter, Pimentelli Mars och Radziejowski Bacchus med ett hiskeligt stort stop i handen, fullt med vin. Hertig Adolf Johan och allt hoffolket voro liksom drottningen klädda i herdekläder. För tillfället skrifna sånger blefvo afsjungna af herdefolket och i dem förekommo ofta orden: ”Viva Amarantha.” Dansen varade till kl. 7 om morgonen. Mot slutet aflades maskeraddrägterna, och drottningen lät af sin med diamanter öfversållade drägt afsprätta juvelerna och utdela dem till de närvarande såsom ett minne af denna afton och dess nöjen. Det lärer varit denna tilldragelse, som gifvit anledning till Amarantherordens instiftande404. Följande året d. 7 April hölls ett värdskap till ära för Pimentelli, ehuru denne, som redan haft sin högtidliga afskedsaudiens, ej kunde taga del i dansen, utan endast som åskådare från ett sidorum bevistade festen. Whitelocke, som var närvarande, kallar festen en maskerad; också synes gränsen emellan dessa värdskap och maskerader varit något obestämd. Danssalen var klädd med rödt sammet och musiken var förträfflig, isynnerhet hade drottningen stora mästare på viol. Maskeraden fortsattes från åtta om qvällen till två om morgonen, och drottningen dansade först i ”Moriansk” drägt och sedan som borgarehustru, under begge maskerna med stor smak och färdighet. Enligt P. Juuls uppgift agerade drottningen ”la Coquette.” W. tillägger:
Bibliothekarien, tillika uppbördsman „ 1,200 Matrikelföraren „ 1,500 Predikanten » 30C Sekreteraren >, 40C 6 Ordningsmän å 900 R:dr „ 5,40( 24 Öfverlärare å 1,600 R:dr „ 38,40C 17 Underlärare å 450 R:dr, utföres i rundadt tal med „ 7,600 Biträdande lärare för tillhopa omkring 1,000 veckor å 7 R:dr „ 7,000 Tillfälliga föreläsningar „ 1,500 1 Machinist „ 1,200 1 Förste vaktmästare „ 900 1 Andre vaktmästare „ 500 2 Portvakter å 300 R:dr „ 600 Gaslysningsinrättning „ 10,000 Brännmaterialier „ 7,000 Vattenförbrukning ' „ 500 Transport R:dr 90,500 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N-.o 70. 15 Transport R:dr 90,500 Bibliothek och samlingar » 2,000 Undervisningsmateriel » 5,000 Inventariers underhåll » 2,000 Diverse utgifter » 5,500 Summa R:mt R:dr 105,000 Om från detta belopp afdrages skolans enskilda inkomster genom Iärjungarnes skolafgilter och Svenska Slöjdföreningens bidrag R:dr 5,000 så erfordras statsanslag R:mt R:dr 100,000 Deraf hafva Rikets Ständer redan anvisat 15,000 hvadan skolan har behof af ytterligare „..
Enligt de i denna motion meddelade upplysningar, tilldelades, genom en Kongl. Resolution af den 11 December 1723, såsom gåfva åt Hedvig Eleonora eller Ladugårdslands församling, hvilken under sednare hälften af 1600-talet blifvit förklarad utgöra ett särskildt pastorat, ej allenast den i medlet af samma århundrade påbörjade och till några alnars höjd uppförda kyrkobyggnaden för den dåvarande Amiralitets-församlingen, utan äfven de för denna byggnad samlade och under Amiralitets-kollegii vård ställda medel, utgörande 30,518 daler 21 öre silfvermynt; hvarefter ifrågavarande kyrka under åren 1730 med 1737 uppbyggdes. För byggnads-arbetets bedrifvande tillerkändes dessutom nämnde församling, medelst några af motionären anförda Kongl. Bref och Resolutioner, dels ett öre silfvermynt af hvarje matlag, så i städer som på landet, och dels rättigheten att inrätta ett lotteri mot vissa procents åtnjutande, samt att i hufvudstaden och Rikets öfriga städer upptaga sammanskott genom stamböcker; och beviljades slutligen, på grund af Rikets Ständers beslut vid 1756 års Riksdag, ett sammanskott för år 1758 af 2 öre silfvermynt utaf hvarje ståndsperson, borgare och hemmansbrukare i hela Riket. Oaktadt dessa jemte flera andra allmänna bidrag samt församlingens egna tillskott, hade Hedvig Eleonora kyrka dock ej, för bristande tillgångar, kunnat hittills göras fullt färdig enligt den år 1725 af Tessin och Adlercrantz uppgjorda samt af Kongl. Maj:t fastställda ritning. De då föreslagna 2:ne tornen, till hvilka grunden blifvit lagd på hvardera sidan af vestra kyrkporten, hade nemligen, ehuru ofta påtänkta, ännu icke blifvit uppförda; och ej heller hade kyrkan invändigt, på långt när, i afseende å ornering och prydlighet blifvit fullbordad.