Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils, samt aflägsnade sig; hvarefter föredrogs StatsUtskits d, 28 sisth Dec. och d. 4 d:s bordlagda Utlåtande n:o 15, ang:de Rgs-kontorets förvaltning under den sedan början af 185 6 —1858 års Riksdag förflutna tid. Den 7 Januari. 47 Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande. J :sta punkten lades till handlingarne. Ilr Akerman, Fredrik: För min del tillstyrker jag bifall till detta förslag, men anser mig böra uplysa om anledn. hvarföre en så beskaffad bokföring, som Revisorerne ansett böra ändras, i Rgs-kont. egt rum. Förhållandet var nemi., att då R. St:r 1857 beslöto att återstoden å anslaget åt stam-holländerierna skulle öfverlemnas till Rgs-kontoret, så skedde detta öfverlemnande icke i kontanta penningar, utan i obligationer; och då vid sådant förh:de kunde anses ovisst, huruvida den så beskaffade tillgången verkligen komme att lemna den summa penningar, som i räkenskaperna uptogs, funno fullmäktige sig icke böra kunna utfärda qvitto på beloppet, utan endast ett erkännande att de mottagit så och så många obligationer, jemte specifikation derå. Då så var förh:det och Rgskont. ansåg sig icke böra ikläda sig ansvaret för summan, var också gifvet att denna tillgång fördes i särskild räkenskap. Nu har likväl, såsom af Bet. visar sig, Rgs-kont. kunnat fullgöra liqvider å ifrågavide anslag till de belopp, som obligationerna skulle representera, och i följd häraf upstår numera icke något hinder att bokföra denna post i samma räkning, som uptager Rgs-kontorets öfriga tillgångar. Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen 3:dje och 4:de punkterna lades till handlingarna.
Dånen, med Dån på tillverkningar rn. m., och det oaktadt klagas öfver penninge-brist, betalas höga rentor o. s. v. Fortsätter man vidare dessa undersökningar arti en annan vidsträcktare åsigt, esdminerar Intecknings - Protocollerna öfver hela Riket, har tillräcklig läglighet att uppsöka alla andra källor för upplysning af detta vigtiga ämne; besinnar att Rikets Handels-Capital i närvarande stund, vid salderad liqvid med Utländningen, visserligen utfaller med Svensk skuld ellfr balance; ihogkornmer att Svenska Staten ännu har Utrikes gäld, som, ehuru den för det mesta blifvit nedsatt till blott -^:del af Capitalet, likväl drager åtmindstone en half million R:d jB:co årligen ur landet; tillägger dertill ytterligare inrikes gåhlén, bestående egentligast i sjelfva Sedelstocken; och jemförer allt detta med Sveriges grund-formögenhet, uppskattad för Stad och Dand till omkring 400 millioner; då skall man ej mera blifva Deri 2<1 funt* \ id59 blifva tvifvelaktig ont stäjhnngéti , och katina nödvändigheten att genoin sparsamhet I (lonsurtii tion indraga, liten ärtnu mer genorfi liflighet i [industrien förvärfva hvad pappers myntet i längden icke kan suppléérä, ehuru det lyckats att én tid missleda begreppet om det verkliga tilla Ståndet. Jag hor dock icke af detta föremål, så viga tigt det, än är, afledas från deri speciellare de-* taille, söin nu utgör föremålet för min framställa hing. Malmö och Ötfithehöfgä Disöontfer tofia (ill ända med år 1817. En stor förlägenhet skall nödvändigt uppstå från Låntagarne; den matté redan vara Pragt till sin höjd, då män iinderkastar sig sådana Vilkor, hvarmed en del af Discont-operationernä de sista tiderna skola hafva •Varit förbundnö; rriå tnah då ej öppna ailä möjliga utvägar, att i görligaste måtto förekomma en stof del Medborgares undergång?
Man må nu härom hysa hvilka åsigter som helst, så är dock den fördel, att de så kallade brödraskapen försvunnit och med dem deras, väl icke genom lag sanktionerade, men likväl af vanans magt hibehållne, sedvanor och åligganden emot vandrande gesäller, hvarigenom lättjan befrämjades och sedeslösheten erhöll näring, lika stor som obestridlig. Såsom en följd häraf har ock inträffat, att gesällvandringar till en stor del upphört. Handeln, som å landet bedrifves dels uteslutande med landtmannavaror, och dels af handlande i öppna salubodar med alla slag af köpmannavaror, har ganska betydligen tilltagit och hvarje år inrättas å landet nya handelsbodar, sä att sedan 1850 deras antal mer än fördubblats, och uppgingo 1855 till 29 stycken. Af landtmannavaror, hvilkas afsättning underlättas genom de uti åtskillige från städerne aflägsne delar af Länet inrättade torgdagar, utgör spanmål den hufvudsakliga handelsartikeln, men äfven ladugårdsprodukler afsättas å andre orter, dock företrädesvis i hufvudstaden, och ull hufvudsakligen i Norrköping. Nyttan af handeln med köpmannavaror på landet bedömes olika. Att landtmannen äger tillfälle att få sina verkliga behof fyllda utan att nödgas uppoffra mycken tid och kostnad på långa resor till städerne, utgör obestridligen en stor fördel, men derjemte klagas temmeligen allmänt deröfver, att dessa handelsbodar, öfverflödigt försedda med en mängd lyxartiklar, förleda den obemedlade till skuldsättning och visa sig i detta afseende äga ett nästan lika förderfligt inflytande, som det man förut, ej utan skäl, tillskref den nu alltmera aftagande gårdfarihandel. Sjöfarten är för Länet af ganska väsendtligt inflytande i det afseende, att den i betydlig mån underlättar afsättningen af Länets rika tillgångar. Ej blott från städerne, utan äfven från åtskillige landthamnar, af hvilka Lappe vid Hjelmaren i Vestra Vingåkers socken är den betydligaste och hvarest rörelsen de sednare åren ganska betydligt tilltagit, utföras landtmannavaror till andre orter.
Sedan Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att för Stats-kontorel under de sednare åren svårighet mött alt fullgöra de della verk åliggande utbetalningar, samt, med anledning deraf och då orsaken härtill ansetts lill en del härröra derifrån, att cirkulationen af de till Statsverket hörande penningar i allmänhet vore allt för trög och långsam, bland annat ifrågaställa om icke i afseende på Statsverkets i landsorten egande inkomster den ordning kunde införas, att desamma, genom begagnande af Postremissvexlar, kunde i huru stora summor som helst försändas med posterna och följaktligen skyndsammare än nu är fallet till Kongl. Räntekammaren inflyta; så, och efter det Stals-kontoret uti afgifvet utlåtande, på anförda skäl, afslyrkt delta förslag, har detsamma blifvit af 1861 års Revisorer förnyadt med inskränkning lill sådana vexlar, som äro ulgifna af enskilda banker eller filialbanker, i hvilket afseende Revisorerne tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte hos E. K. Maj:t anhålla, all de genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 meddelade föreskrifter, angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att vid penningeförsändningar begagna anvisningar af Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor, måtte erhålla sådan utsträckning, att del må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, hvilka ega fribrefsrätt, tillåtet alt, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna s. k. postremissvexlar, utgifna af enskilda banker eller fialbanker samt ställde att, vid uppvisandet å den ort, dit vexeln skall afgå, betalas till den person eller myndighet, lill hvilken vexeln är afsedd att öfversändas: dock under vilkor, att i fråga om penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl Förordning, Rikets Ständers Banks och dess Lånekontors anvisningar böra begagnas; 30 Expeditions-Utskottets Förslug till underd. S/criJvelse, N:o 61.
Men enär 4:de artikeln i den förut ofta omförmälda, af Rikets Ständer redan godkända handelstraktaten med Frankrike innehåller, att i afseende å utförseln dit från Sverige icke skall kunna föreskrifvas en mindre gynnsam behandling än den nu stad - Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. 21 gade, samt olika tullbehandling för varuexporten till särskilda länder icke synes lämplig, har Utskottet ansett hvad sålunda angående varors utförsel blifvit föreslaget antingen icke kunna eller ock ej böra till någon vidare åtgärd föranleda. Taxe-underrättelserna. Lika med Tullkomiterade får Utskottet föreslå, att ordet »verkställighet» i rubriken må utbytas mot det mer egentliga uttrycket »tillämpning.» Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, N:o 65, har Herr von Koch, N. S., föreslagit Rikets Ständer »att för sin del besluta, det lästetalsafgifter eller s. k. nlastp enning ar, ifrån 1867 års början, icke vidare skola erläggas af Svenska fartyg, samt »icke heller af fartyg, tillhörande nation, som Kongl. Maj:t finner för godt bevilja denna »förmån, emot det att Svenska fartyg, af densamma, beviljas befrielse för lastpenningar »motsvarande »tonnage» eller annan afgift.» Till stöd härför är anfördt: att denna afgift på ett kommunikationsmedel, hvilken hårdt tryckte vår skeppsrederirörelse, vore en orimlig beskattning, då den icke blifvit lagd på den vara, som föres, och icke ens på redarens behållna vinst å sin rörelse, utan på den maskin, med hvilken han drefve sin rörelse, nemligen fartyget; — att vi dessutom äro tillförsäkrade befrielse från »tonnage» i Frankrike, så snart vi borttaga lastpenningar å Franska fartyg, hvarigenom våra fartyg skulle tillskyndas ej obetydlig fördel, — samt att statsinkomstens minskning, om än i början betydlig, småningom blefve ersatt genom högre beskattbar behållning å sjöfart, skeppsbyggeri, m. m.
Jag anser hvarje Utskott vara skyldigt ett RiksStånd den aktning, att meddela de upplysningar som Ståndet önskar, och att undanrödja de tvifvelsmål det kan hysa. Också har det alltid varit brukligt, att Utskotten i korrhet upplyst motiverne för besluten, och besvarat de anmärkningar som blifvit framställde, oaktadt saken redan blifvit af tre Ståhd afgjord. Sålunda tillstyrker jag instämmande uti BondeStåndets beslut. Jag tror ej, att det fordras någon tydning af 4g §. Riksdagsordningen hvilket ej tillhör Stånden, utan blott en ordagrann tillämpning af §m. Der står: ”Återförviser något RiksStånd ett redan beredt mål till vederbörande Utskotts ytterligare utlåtande, åligge Utskottet att dermed inkomma till det Stånd, som återremitterat; kunnande likväl ej genom denna återförvisning, de öfrige Ståndens beslut i de mål, der trenne Stånds röst utgör Riksens Stån» ders, deras kraft och verkan till expedition betagas”. Det år således ett ytterligare utlåtande som skall följa, ehuru saken redan år afgjord. Den 27 Augusti /, m. «35 Friherre Cederjiröm, Jacob: Jag instäm mer med Herr Cederschjöld deruti, att det visserligen tillhörer ett Utskott, att svara på en återremiss, ehuru de öfrige Stånden hafva bifallit dess första Betänkande, så mycket mera som, i händelse vid öfverläggningen af det Stånd; som återremitterat, sådane omständigheter förekommit, hvilka i de andra Stånden blifvit betänkte, och göra förändringar nödige, de tre Ståndens fattade beslut ej hindrar att, på grund of nytt Betänkande, förena sig om ett annat beslut, i fall det är mera ändamåls-enligt. Afsigten med Ståndens beslut om återremisser är ej. att få dem ändamålslösa. Således om ett Utskott vid en återremiss fått upplysningar, som kunna vara verkande, är Utskottet pligtigt att utreda förhållandet, och förklara, huruvida det finner sig böra tillstyrka, eller icke tillstyrka det fjerde Ståndets anmärkning. Här behöfves visserligen ingen förklaring af 4g §.
Revisorerne hafva anmält, att då Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 27 Februarii i83o, angående den för Revisorerne förnyade inslru» ction förmår, att samma Inslruction dädanefter skulle tjena till efterrättelse, i stället för den af den 10 Junii 1812, hafva Revisorerne ock, i följd deraf, funnit sig åligga granskning jemväl af <le Redogörelser för allmänna bidrag, som förut ej blifvit af Rikets Sländers Revisorer öfversedda, samt derföre, i den ordning Revisions-Insti uctiönens 14 §. föreskrifver, äskat del af Räkenskaperne, Kongl. Majrls Nådiga Bref, Prctocoll, Registratur och öfrige handlingar, angående Mötes PassevolanceCassans tillstånd och förvaltning åren 1827 och 1828, samt enahanda redogörelse ifrån Kongl. Convoy-Commissariatet och Kongl. Directionen af Arméens Pensions-Gassa, denne sistnämnde för öfrige anslag än Statsanslaget till Militaire-Enkors och Barns pensionerande; i anledning hvaraf det blifvit Revisorerne meddeladt, från Kongl. Krigs-Collegium : ”att, ''emot stadgandet i 3 §. af Revisions-Instructionen, att först ifrån och ’ med 182c) räkenskaperne för de allmänna Cassör och Fonder, som hit» Uih. lill R. St.
D u talade om våra luftslott från den tiden, då du var drottning » W i » och jag kung Erik. Löjligt ändå, när man tänker tillbaka på de där barnsligheterna. V i skulle bli ett par och ständigt lefva i lycka och frid, och så skulle vi bli fattiga, men det skulle inte störa vår lycka. Tänk ändå, du, så dumma vi voro. » » Hvarför det? » Frågan kom hastigt, skyggt. » Därför att det är j u en ren omöjlighet, bara tanken på att sammanbinda två människor för ett helt lif är ju vidrig, frihetsmördande. » » D u har blifvit en riktig frihetshjälte. » Hon log, ett leende så blekt och matt som oktobersolsken. » Ja, frihet och sanning, det sätter jag högst; kärlek och vänskap och sådant där slidder och sladder är bara humbug. * Det kom en känsla af innerligt deltagande öfver Hillevi. » D u har visst lidit mycket, » sade hon vekt, » du är så bitter. » » Misstag, kära lilla kusin, jag har blott blifvit förnuftig och lärt mig, att lifvet är föga afundsvärdt att ega, men drägligt nog om man inte styltar upp det på romantiska fraser. Tror du inte jag har rätt? » » Jo, kanske. » » Suckar - du öfver d e t? » Erik skrattade. » Nej vet du, tragiskt ska ' man inte ta det. Men hur mycket är kloekan? Tror du tant snart kommer hem? ». » Jag vet inte; är det några affärer du har att uträtta, så kom igen till middagen. » Ja tack, får jag det. Farväl då på en stund. » Han reste sig upp, lång och ståtlig, och gick, sedan han hjärtligt tryckt hennes hand, mot dörren. När Hillevi blef ensam, satt hon länge, nästan som förstenad. Det hade kommit så hastigt, så oväntadt allt detta, och det gjorde så fruktansvärdt ondt i hennes älskande, trofasta hjärta. Det var, som hade han krossat det med en sten. H o n reste sig långsamt och gick fram till salongsbordet, tog albumet och slog upp Eriks porträtt, sådan han var som yngling. Det kom ett passioneradt uttryck i hennes ögon.
Och ehuru ftlotionairén, å ena sidan, ansåge det laga Ombud, som i iy'de §. omtalas, böra, jemlikt i8:de CapHandels B.dken, vara försedt med fuUmagt; så enär, å den andra, förekomme, att de för bevakning i concurs nödiga handlingar få, sedan borgenären vid annan Domstol sin fordran med ed fästat, omedelbarligen till Concursdomstolen med posten insändas; att enskild person, som dylik handling inlemnar, är att betrakta mindre såsom ombud, än såsom bud eller brefbärare; att det i allmänhet anses tillåtet att i rättegångs* saker, utan fullmagt af sakegaren, ingifva skrifter, som med sakegarens egenliändiga underskrift äro försedde; och ändtligen att denna underskrift måste vara lika giltig, som underskriften å fullmagt till handlingensinlernnartiie, borde, efter Motionairens tanka, fullmagt till ingifvande af bevakningshandlingar i concurs ej fordras, i synnerhet när dertill begagnas tjensteman eller annan väl, känd person. Men skulle fullmagt i detta Bag-ZJtskottets Betänkande N',o ioa. hänseende finnas ovilkorligen nödvändig; så borde föreskriften derom vara så bestämd, att skiljaktiga meningar härutinnan ej må kunna ega rum och borgenärers rätt derigenom äfventyras, I denna motion har Herr Presidenten Poppius instämt, med yttrande, att då dylika bevakningshandlingar, när de med posten öfversändas, blifva emottagne, böra de ock kunna utan serskild fullmagt till Domstol öfverlemnasi under vilkor att ombudet icke förer någon annan talan, utan att vara dertill serskildt befullmagtigad. Hvad sålunda blifvit anfördf har Utskottet öfvervägat. Och som allmänna Lagens föreskrift i 15 Cap. 4 §. Rättegångsbalken, att ej någor må keira eller svara Jör Ulinan, innan han antingen munteiiqen inför
Län: alt närmast invid kuslerne och de större (lottbara vattendragen brist på sågtimmer och annat gröfre virke i detta län förefinnes; att vidsträckta trakter, företrädesvis sådane, derifrån transporten varit lätt, äro nästan utblottade på skog; och att priset på ved i lånets städer, under sednare åren, ökats med femtio procent och derutöfver, så att grundade anledningar vore att befara en förr eller sednare uppkommande skogsbrist, derest icke skyndsamma och kraftiga åtgärder vidtagas lill skogarnes skydd och lill införande af en ändamålsenlig skogshushållning. Kastar man en återblick på denna korta historik öfver skogslagstiftningen i vårt land, och skogshushållningens deraf, äfvensom af andra förhållanden, föranledda nuvarande tillstånd, så finner man, hvad först angår lagstiftningen, att densamma lidit af, och följaktligen misslyckats genom, flera väsendtliga fel. Uppkommen till följd af tillfälliga påtryckningar frän idkarne af de näringsgrenar, för hvilkas bedrif - Lagsamt Allm, Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. 19 vande skogsprodukter ansågos oumbärliga, har denna lagstiftning haft till syfte, mindre, att befordra skogsskölseln. än att, till förmån för dessa af lagstiftaren omhuldade näringsgrenar, nedsätta priset på skogseffekter och förekomma skogens afverkning för andra ändamål än dessa näringars behof. De förbud mot jemväl ett naturenligt begagnande af skogen, sorn häraf blefvo en följd, kunde icke annat än menligt inverka på skogsskölseln såsom näring betraktad. Men skogshandleringen har icke eller allt hitintills varit sedd ur en sådan synpunkt, icke betraktad såsom en näring för sig, utan endast såsom ett adpertinens till jordeller bergsbruket, hvartill också, i väsendtlig mån, bidragit det ringa värde, skogsprodukter hitintills egt. Man kan således icke förundra sig öfver att skogslagstiftningen icke varit byggd på insigt i den hushållsgrcn, som skulle utgjort dess föremål.
Direktionens ansökning för öfrigt innehåller icke vara af beskaffenhet att påkalla annan åtgärd från Kongl. Majits sida, än att, då Bolags-direktionens ofvanberörda den 23 September 1856 ingifna underdåniga ansökning blifvit af Kongl. Majit till Rikets Ständer öfverlemnad, på det pröfvas måtte, huruvida densamma borde till något deras beslut föranleda, Kongl. Majit härmed vill i enahanda ändamål till Rikets Ständers Stats-Utskott i nåder öfverlemna förevarande underdåniga ansökning, med hemställan dervid, om ej, derest Rikets Ständer icke finna skäl att bifalla hvad af Bolags-direktionen blifvit i öfrigt begärdt, Rikets Ständer må anse det med billighet öfverensstämmande samt medgifva, att det hos Stats-kontoret qvarstående belopp, 150,000 R;dr Banko, utaf den, enligt § 4 i Bolagets oktroj, nedsatta summa får af Bolaget, utan afseende på dess underlåtenhet att inom stadgad tid fullborda jernvägs-anläggningen, återlyftas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Majits, Min Allernådigste Konungs och Herres sjukdom: CARL. Ludv. Almqvist. Utdrag af Protokollet öfver Civil-är enden, hållet inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen-H egenten i Stats-rådet å Stockholms Slott, den 75 November 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justiiie-Stats-ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas, 4 Kongl. Maj:ls Kådiga Skrifvelse S:o 137. Derefter föredrog Departements-Chefen, Stats-Rådet Almqvist: 30.
Betänk:t innehåller visserligen många frågor, men om R. o. Ad. biföll eller afslog en eller annan af dem, så skulle den kunna lägga hinder i vägen för ändamålsenligheten af det beslut som jag skulle vilja yrka, nemi. återremiss af det hela. Jag får derföre hemställa om icke Betänk, kunde föredragas i sin helhet; sedan kunde man ju, om någon så önskade, fatta beslut om hvar punkt för sig. Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att då det i alla händelser komme att stå hvarje ledamot fritt att yrka särskild propos. å hvarje punkt, något hinder ej förekom för upläsning af och öfverläggning om Betänlct i dess helhet. Gr. Sparre, Erik: Det är visserligen möjligt att åtskil liga af de ämnen, som i Betänk:t vidröras, under discussionen t)en 2 Maj. 431 kunna komma att samfäldt behandlas, så att man under discussionen öfver en punkt vidrör de följande, men jag tror i allt fall att mera redighet skulle vinnas, om en och annan fråga först afgjordes, såsom t. ex. första punkten i Betänk:t, hvilken handlar om Statens öfvertagande af väghållningsskyldigbelen. Huru allmän Frih. Raab än vill hålla discussionen, så får väl Hr Frib:n medgifva att denna fråga först bör afgöras innan man vidrör de följande punkterne, som handla: om »väghållnings-skyldighetens skiljande från jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare att i samma onus deltaga; om »att väghållnings-skyldigheten skulle fortfarande hvila på jorden, men att till denna skyldighets fullgörande skulle bidraga: bruk, vattenverk och fabriker, samt att städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar»; samt om »väg-underhållels bestridande genom upbärande af väg-afgifter.» Dessa frågor synas mig verkligen vara så skiljda från hvarandra att do lämpligen böra behandlas hvar för sig.
Hr Axelson i Gringoire och Hamlet och hr Grevillius i Hamlet fingo god karaktär på sina uppgifter, hr Eliasson är tvifvelsutan för god för operettgyckel, men hans Laertes var egentligen endast ett tomt, ytligt bullrande ordflöde. Vill man i fråga om hr Lindberg sjelf söka finna en allmän formel för, en skiljegräns mellan naturlighet och känsla å ena sidan och manér å den andra, undrar jag om icke man lättast komme ifrån det genom att säga, att då han är stillsam i tal och rörelse, gör hans spel bäst verkan. Jag har ännu, fastän det nu icke är precis i går, ett mycket lifligt intryck af obehaget att se honom vid teaterscenen i Hamlet hasa sig fram öfver hela operagolfvet och sedan göra några storartade ekvilibristiska hopp öfver en eller flere stolar. Detta effektnummer var nu lyckligtvis nästan helt och hållet bortlagdt. Men huru mångfaldigt under ett stycke man än kan känna sig oense med hr Lindbergs spel, så står dock fast, att han aldrig är någon vanlig dussinskådespelare, icke af den ingalunda ovanlig sortens aktörer, som äro ytligt intresserade af sina uppgifteroch litet eller intet intelligenta och literärt bildade och intresserade. Om jag ändock icke i detalj ingår på hans roller vid denna första hufvudstadssejour, beror det på omständigheter af lokal och temporal natur, men äfven till en del af hänsyn till denne skådespelares benägenhet att esomoftast förändra uppfattning och utförande. Det Lindbergska sällskapets andra hufvudstadssejour föll vill det synas på det hela taget vida gynsammare ut än den första. » Hela verlden » var onekligen af ett visst intresse, om ock å ena sidan stycket oundgängligen måste lida af intrycken från Galeotto och det å andra sidan var behäftadt med vissa brister, som alltid måste försvaga intrycket. De komiska partierna och det löst påhängda strejkmotivet hade fått breda ut sig alldeles för mycket till förfång för hvad som skulle vara den egentliga hufvudhandlingen. Mannens karaktär är vida mindre sympatisk än i Galeotto.