Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
WALTER (rätar på sig). Ja... FRU HERMENS. sällskap, så finns det alltid andra, kamrater från målningen, och... Ja, hon träffar alltid folk, Och om du inte har tid att hålla henne förlofningen. Det hade varit det mest passande, ­ 16 ­ som hon har roligt med, så hvad det angår, att hon haft tråkigt den sista tiden, tror jag, att du misstagit dig. WALTER (reser sig. Häftigt, men Jag förstår dig inte riktigt... Ah, det ä' FRU HERMENS. sagt något illa om henne. Ovärdigt! Du vill väl inte påstå, att jag WALTER. hon nu går med Wille Thorin till exempel och tar några skisser, eller... ja, jag vet inte, hvad de har för sig. Men inte ä' det väl någon, som jag skulle väl vara den första, som gjorde det. FRU HERMENS. så häftig? Du kan väl inte tro, att jag tänker Naturligtvis, kära Walter. Hvarför blir du Jo! Jag vet inte, hvad du menar. Om med försök att behärska sig). ovärdigt af dig, mamma! kan säga något om det. Den där pojken! Och något ondt om Hanna? Det ä' endast hennes sätt, som förefaller något egendomligt i jämförelse med andra flickors. Se bara på Ada. Det kan inte nekas, att Ada ser bättre ut, och Ada ä' nu en flicka med både uppfostran och talanger. Hannas målning vill jag inte tala om. Den kommer jag aldrig att tro på. Men hvem ä' väl mest uppmärksammad, när de ä' Ja, jag ville bara bevisa dig, att hon inte har tråkigt. borta tillsammans? Hanna. Alltid en kavaljer! ­ 17 ­ WALTER. Tack, det var snällt. FRU HERMENS. mig. Hanna ä' en liten rar och söt flicka, som Min kära gosse, nu ska du inte missförstå jag håller af, som om hon vore min egen, men jag tror, att man inte får öfverse allt för mycket du inte gå och grubbla öfver det längre. WALTER. saker, som... Ja, det ä' ovärdigt! Åh, mamma, du har sagt... du har sagt FRU HERMENS. då sagt? (Paus.)
Å de till återuppbyggande af staden Borås, efter 1822 och 1827 årens eldsvådor, beviljade lån, hvaraf för det äldre å 100,000 r:dr erlägges 3 procent och för det yngre å 85,000 r:dr 4 procents årlig ränta Kapitalinbetalning Ränteinbetalning å 3-proc.-lånet. 3. eller tillsammans kapitalinbetalningar. » » 1848 dito » 250. » » 1849 dito » 250. eller tillsammans kapitalinbetalning r:dr 750. (Af lånet återstod den 31 December 1849 2,500 r:dr.) Å staden Wenersborgs vid 1834 och 1835 års riksdag erhållna byggnadslån 150,000 r:dr, i anledning af den staden, förstnämnde år, öfvergångna eldsvåda: under år 1847 kapitalinbetalning 2,295: 45. 11. ränteinbetalning 5,069: 38. 6. » » 1848 dito 2,987:37. eller tillsammans kapitalinbetalning 9>836: 5. Å det Slals-Ulskollels Memorial, Jtä 3. 17 Å det staden Wexiö, efter 1838 års eldsvåda, tilldelade byggnadslån, 100,000 r:dr, deraf 79,400 återbetaltes utaf brandskade-ersättningen efter den eldsvåda, hvaraf samma stad år 1843 å nyo hemsöktes: under år 1847 kapitalinbet. r:dr 420: 11. 6., ränteinbet. r:dr 817: 46. 6. » » 1849 dito » 437: 2. De under år 1849 influtna 437 r:dr 2 sk. 4 rst. utgöra inbetalning för 1848 och har inbetalningen för år 1849 ingått under innevarande år.) Å det till förlag åt handtverkare och andra näringsidkare i Wexiö, efter 1843 års eldsvåda, utaf Kongl.
Utskottet får i anledning häraf anföra, att, ehuru, på sätt uti Utskottets under den 21 sistlidne Januari afgifna, och af Vällofl. BorgareStåndet samt Hedervärdn BondeStåndet. till alla delar bifallna Betan a de, är upptaget, Utskottet i det a ämne icke fått sig meddelade några till upplysning ledande uppgifter eller underrättelser af de värda Ledamöter, hvilka väckt den nu förevarande motion, har Utskottet likväl icke haft någon möda ospard, att samla uppiysningar om hvad i mål et blifvit till jordt, och att Utskottet ibland de flera af Kongl. Maj:ts ti 1 Götha CanalDirection aflåtna Nådiga Svrifvelser, ej åberopat den af den 19 September 1815, torde icke böra, såsom Herr Biskopen Doctor von Rosenstein förmenat, tiilskrifvas brist på vilja att undersöka, enär de Nådiga skrifvelserna icke fått någon publicité, o:h således endast genom Utskottets eget bemödande blifvit för Utskottet kunniga. Utskottet skulle likväl, äfven med kännedom om Kongl. Maj:ts nådiga förordnande $io Bcsv. och Ekon. Utsi. Betafikandeni uti ofvannämnda skrifvelse af den 19 September 1815» icke ansett sig böra afvika från den grundsats, som bestämt Utskottets omdöme, uti det redan afgifna Betänkandet, heldst Riksens Ständer uti frågor af så Ekonomisk beskaffenhet som denna, äga rättighet att, utan afseende pä något af Kongl. Majit fattadt Nådigt beslut, hos Kongl. Maj:t deruti i underdånighet begära ändring. Utskottet blifver således vid sin redan yttrade tanka om Götha CanalBolags väghållningsskyldighet, emedan det icke lärer kunna bestridas, att ju
Hos Rikets Ständer liar blifvit anfördt, hurusom genom Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 är vordet stadgadt, dels att till en så kallad besutenhet, hvarmed (örstodes de lotter, i hvilka jorden vid storskiften inom Stora Kopparbergs län skola indelas, erfordrades i öfre Dal-laget och Säthers fögderi alt derå kunde födas en häst, tre kor, sex geller och två eller tre får, samt i de öfriga socknarne af länet en häst, fyra kor, sex getter och får till ofvannämnda antal, dels ock att, om flere genom arf, köp, giftermål eller annan laglig åtkomst tillfälligt sammankomne obesutne delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst tjugu år, räknadt från den dag, storskiftet blifvit af landtmätarne fulländad!, innehafvarne af dylika obesutenbeler, som vid storskiftet blifvit bestämde alt utgöra en besutenhet, då horde lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mälismän förut pröfva! hvad lösen den afträdande skulle erhålla j ined stöd af hvilka stadganden anspråk på obesutna hemmansdelars utlösande numera äfven voro framställda och en stor mängd jordegare jemväl blifvit dömde alt afträda sin jord, hvarmedelst de jemte familjer, sedan den obetydliga löseskillingen snart blifvit förtärd till underhåll, fallit fattigvården till last, ulan utväg alt förvärfva egen jord eller bostad, enär vid storskiften ieke afsattes någon jord, hvaraf kunde bildas sådana smärre besittningar, som, enligt Kongl. Förordningen den 19 December 1827, benämnas jordafsöndringar; — och då inom de fleste socknar de så kallade besutenheter BHi. lill li. St. Exp erli tio ns-Etsk otte Is Förslag till anderd. Skrifvelse
Då Löjtnant Ramsay, som år 1816 inträdde i Statens tjenst såsom Officer vid Wermlands fältjägare-regemente, der han tjenstgjorde till år 1856, sedermera varit anställd såsom tjensteman vid jernvägsarbetena från deras början år 1855 till sin död, och i utöfningen af dessa honom uppdragna befattningar städse ådagalagt utmärkt skicklighet och nit, samt under sin sednare tjenstgöring, hvilken erfordrat betydlig både kroppsoch själsansträngning, efter all sannolikhet ådragit sig den sjukdom, som förorsakade hans död, så, och enär det, i motionärens tanke, vore Statens såväl som den enskildes pligt att taga vård om aflidne tjenares enkor och barn, så att dessa ej komme att lida nöd, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Löjtnant Ramsays enka, Charlotte Westfelt, och dotter, Hilda Amalia, bevilja en pension af 400 R:dr att årligen utgå, så länge någon af dem lefver. Enär likväl Löjtnant Ramsay endast en jemförelsevis kort tid varit i Statens tjenst och dervid ej kunnat inlägga sådana förtjenster om det allmänna, som påkalla någon särskild gärd af erkänsla till förmån för hans efteriemnade familj, har Utskottet, med jemväl fästadt afseende å de mångfaldiga anspråk i likartad syftning, som sannolikt skulle framställas i fall den nu väckta motionen bifölles, ansett sig böra hemställa, att Herr Råfelts ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. 88:o. Till Utskottets handläggning har vidare blifvit från Preste-Ståndet öfver lemnad en af Doktor Lindgren väckt, af Doktorerne Forssell och Björkman biträdd motion (N:o 66), hvaruti, med erinran om år 1857 aflidne Prosten och Kyrkoherden i Knutby och Faringe församlingar af Upsala stift Isak Mårten Winges stora 6 Stats-Utskotteti Utlåtande N:o 153.
Nationalrepresentation på sina 4 kamrar utgjordes af de främsta patrioter, de mest upplysta män, måste likväl, när det fattas 4 olika beslut, om de äfven hvart för sig äro dugliga, någonting odugligt uppstå, när dessa olika beslut skola sammantvingas till ett helt. Äfven finnér man, att nuvar. form föranleder lill orimlig tidsutdrägt och kostnad, i hvilket afseende den förändring, jag åsyftar, äfven vore ett botemedel. Denna förändring kan vinnas på särskilda sätt. Tvenne Stånd kunde förena sig inom ett hus, eller också kunde det ena huset bestå af ledamöter af hvarje Stånd, och den andra kammaren organiseras af den förra. Jag har betänkt båda sätten och funnit, att det första skulle väcka mera motvilja och äfven mindre väl uppfylla ändamålet. Man torde finna, alt för det, att alla 4 Stånden sammanträda på ett rum för att besluta, icke, såsom Frih. Klingspor påstått, åsyftades revolution, då de 4 Ståndens inflytande oförändradt blefve sådant det är, enär de hvart för sig komme att utgöra i af det hela. Frih. Roye har till en del framtställt samma förslag. Han har likväl velat, att voteringen skulle ske ståndsvis och att R. o. Ad:s sammansättning skulle vara oförändrad. Jag vill icke bestrida, att äfven det förslaget vore ett närmande till något bättre; men omöjligen kunde det göra tillfyllest för någon längre tid, och jag tror icke, att det lönar mödan att vidtaga en reform, som ej åtminstone i en mansålder kan bibehållas. Man skulle snart inse bristerna, som dermed voro förenade, och man skulle efter förloppet af en eller 2 riksdagar se sig nödsakad att åter företaga en förändring. Jag tror icke, att Ståndens bringande till likhet i antal af ledamöter skulle möta så många svårigheter, som man här velat förespegla oss.
Inbjudningen afslogs och Protokolls-utdraget lades till handlingarne. Från Hederv. Bonde-Slåndet. S. D. Föredrogs ånyo, i enlighet med Ståndets den 28 nästlidne Mars'fattade beslut, Lag-Utskottets Betänkande, JM 31, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Prot.-Utdrag den 4 April 1863. Sll Proposition om antagande af en författning angående allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i ämnet; äfvensom i sammanhang dermed ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet Protokolls-utdrag, JV3 243, innefattande inbjudning til! Med-Stånden att biträda hvad Preste-Ståndet vid frågans förevarande derstädes i ämnet beslutat. Bonde-Ståndet, som biföll Utskottets hemställan om afslag å Prosten Sondén» motion, stadnade i afseende å de särskilda §§me i författningsförslaget i följande beslut: § 1 bifölls. % 2- Med afslag å Preste-Ståndets inbjudning om bifall till den af bemälda Stånd beslutade ändring af samma §, blef §:n af Bonde-Ståndet godkänd. § 3 bifölls. § 4 bifölls med den af Utskottet föreslagna förändrade lydelse. § listandet biföll §:n oförändrad; med anledning hvaraf och då Preste-Ståndets inbjudning angående samma § stod i sammanhang med inbjudningen rörande § 2, men inbjudningen härom redan blifvit af Bonde-Ståndet afslagen, inbjudningen angående nu ifrågavarande § ansågs såsom förfallen och lades till handlingarne. § 6 bifölls med den förändrade lydelse.
Majit genom Skrifvelse den 13 Februari 1857 för Rikets Ständer tillkännagifvit, hade Direktionen för Carlstads hamnoch kanal-bolag hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning angående bchofvet af en utvidgad och förbättrad hamnanläggning vid nämnde stad, samt dervid, bland annat, anmält, att, till afhjclpande af de olägenheter, som förorsakades dels deraf, att vid stadens dåvarande, vid Kanikenäset belägna hamn, utrymme saknades för upplag af do trävaror, som derifrån skulle utskeppas, dels af hamnens belägenhet på ett afstånd af ej mindre än 2,000 alnar från staden, undersökningar blifvit på bolagets bekostnad verkställde och af DistriktChefen Majoren I). W. Lilliehöök, upprättade Sine alternativa kostnadsförslag, af hvilka det första afsett anläggning, efter den till Klarelfven ledande pråmkanalens yttre bank, af en ny kanal från hamnen vid Kanikenäset, med lika djup som denna hamn, till stadens strand vid den såkallade Näbben samt hamnbassin derstädes, med en förslagsvis beräknad anläggningskostnad af 146,684 Ridr Banko, kostnaden för expropriation af jord och byggnader deruti icke inbegripen. Med anledning 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. af Direktionens anhållan om statsbidrag för det ifrågaställa företagets utförande i enlighet med omförmälda förslag, hvilket blifvit af såväl Landshöfdinge-Embetet i Wermlands län som Styrelsen för allmänna väg-och vattenbyggnader förordadt, beviljades af Rikets Ständer, uppå derom af Stats-Utskottet meddeladt tillstyrkande, staden Carlstad, för anläggning af kainnbassin invid staden samt en kanal med tillräckliga dimensioner derifrån till Kanikenäset vid Wenern, ett lån å 100,000 R:dr Kunt, med skyldighet för staden att utföra detta företag och framgent underhålla hamnoell kanalbyggnaden; hvaremot staden skulle ega att uppbära do hamnafgiftcr, som, enligt gällande, af Kongl. Majit fastställd taxa komrne att erläggas.
Det förefaller mig uppenbart, att då personer med utmärkta insigter omfatta principen af qvinnans myn - 211 Den 12 December f. m. dighet, böra de åtminstone inom sin krets söka göra denna princip gällande, såvida icke qvinnan med den finkänslighet, som bos henne är ett så utmärkande drag, skall vika undan för den. Gör hon det icke, så är det klart, att förslaget är förtidigt framkommit. Det egna förhållandet är dock, att jag icke hört någon enda, som icke erkänner att för de förmögnare klasserne en lag om ovilkorlig myndighet för qvinnan icke skall vara gagnelig, men väl för de lägre. Om nu så är, så är äfven klart, att om lagen visar goda resullater inom de lägre klasserne, skola de andra snart komma efter, eller med andra ord lagen äfven för dem visa samma resultater. Emot det nu framlagda förslaget har man anmärkt, att om qvinnans myndighet göres beroende af en anmälan hos domstolen, skall hon, när hon vill ingå transaktioner förete bevis om sin myndighet. För att ingå i handel och vandel behöfves icke sådant. Det fordras endast vid uprättandet af kontrakter o. m. d. och jag frågar, om man i allmänhet, då man med en karl ingår afhandlingar, icke gör sig reda för om han är myndig, om han är en redbar man o. s. v. Dessutom hör ibågkommas, att i Utskts förslag finnes den garanti, att den qvinna, som en gång kastat sig in i affärer, qvarstår såsom myndig, och skall hon åter upböra att vara myndig, måste hon framstå såsom en misslyckad spekulant på sin förmåga att sköta affärer. Annorlunda är förhållandet om, K. M:s Propos. antages, ty då beror det af qvinnans godtycke att blifva myndig och åter omyndig. Det är visserligen sannt, att en till myndig ålder kommen karl kan på egen begäran åter varda omyndig, men detta innefattar endast ett erkännande af honom att han icke kan vara myndig. Om nu en karl icke vill sköta sina affärer, men vill undvika skammen att synas som han icke kan vårda dem, och företer bevis af 2 trovärdiga personer att han sköter sina angelägenheter väl, betviflar jag, att någon domstol endast på hans begäran förklarar honom omyndig.
Nå väl! då måste det också, enär det är hvars och ens rätt att uppgifva den tid, hvarunder han vill drifva brännvinsbränning, vara möjligt alt beräkna huru många kannor brännvin, som böra skattläggas utan att tvingas utvidga tillverkningen, för alt få ersättning för skatten, hvilken icke kan blifva betydlig. Jag kan således ej annat än vidblifva hvad jag yttrat i afseende å de små pannorna. Hvad åter angår frågan om förbud, så följer det af sig sjelft alt från flen stund man förklarar näringen vara fri, kan den ej vara underkastad förbud; ty man skulle då äfven kunna af samma skäl förbjuda spanmåls-production för jordbruket, som man förbjöd hvarje fri näring i allmänhet. Beträffande åter förbud mot inoch utförsel af spanmål, så lära vi få lof att komma ihåg, att något annat derom icke kan sägas, så länge 60 §:n Ifeg.F:n är oförändrad, än att Styrelsen äger rättighet alt höja och sänka tullen å inoch utgående spanmål. I afseende å hvad den siste talaren yttrat om exportpraemier eller s. k. drawback för utförsel af här tillverkadt brännvin, och att man derföre till exportören borde återbetala ända till J:del af skatten för tillverkningen; så får jag säga, alt jag ej kan medverka till fattandet af ett sådant beslut. Då näringen blir fri, och den enskilde mannen kan begagna sina capitaler och göra sina beräkningar; så ser jag ej hvad nationen hor ens för rättighet, än mindre skyldighet, att genom nedsättning i den enskilde mannens skattebidrag, medverka till hans perso - Den a 7 Juni f. in. nelin för tjenst på bekostnad af alla andra, som ej kunna exportera sin vara. Den fördel man i labellariska uppgifter kan vinna på utoch införsel af varor oell den stone tullvinst, som uppkommer, är väl af beskaffenhet att i tullspecialerna vara en sanning; men på sidan af den, en verklig osanning, som folken få dyrt betala.
Bref af den io Dec. 1823 icke föranleder till någon vidare utveckling af de särskiite detalj-frågor, sorn kunna stå i sammanhang med Betänkande n. i3 R A detta af stor omfattning varande ärende, liar Collegium ansett sig böra lill nu afgifna underd. förslag, inskränka sitt underd. yttrande, men får likväl sluteligen omnämna, att till öfversigt af förslaget i det hela, ett särskildt GeneralSammandrag för alla Länen blifvit upplättadt, hvilket Summariskt utvisar, huruledes reductionen utfallit, samt att Collegium å detta Sammandrag jemväl till fullständigare upplysning låtit upptaga ett Hemmans Ordinarie Ränta, till dess belopp så väl 1 Skånska Länen, Blekinge, Bohus Län och Jemtland, der HemmansRäntorne utan förvandling utgå, som i Stora Kopparbergs Län och Westerbotten, der persedlarne äro så få och passande, att någon omsättning icke funnits behöflig, till det belopp, hvartill den under begge decennierne efter medelpriset sig bestigit, hvarvid Collegium likväl, i afseende på Westerbotten, hvaraf Norrbottens Län nu utgör en del, trott sig böra i underd:het tillägga, att i Räntan derstädes, sorn för alla Hemman lika utgår på helt mantal med 2 Tunnor 8 kap. Korn samt 2 L®, i5^ ® Smör, sistnämnde bråk af ^ U, i anseende till den i orten varande starka Hemmansklyfning och små besutenheter, föranleder till den största vidlyftighet och besvär i Räkenskaperna; till undanrödjande hvaraf, enär denna i y, Smör på helt mantal endast utgör för hela provinsen 6 L$ ia§§ U, samma belopp torde efter Kronovärdi få utgå och läggas till penningen, då Räntan blifver 2J Tunna Korn och 2|- L® Smör samt 3 R:dr a3 sk. 6 r:st. i penningar, hvaremot de i Jordebokcn i4 S ta ts-U tskottets Betänkanden. förekommande benämningar å gamla Räntan kunde försvinna. Collegium framhärdar &c. underdänigste tropligtigstc Tjenare och Undcrsåter Säl.
Af flere skäl och synnerligen af ekonomiska vore dock önskligt om alla eleverne uti slottet kunde få inqvarteras. De för dessa rum nödvändigaste möbler torde utan svårighet antingen af kronan kunna anskaffas eller medel dertill anvisas på besparingar — se nedan — af första årens anslag. I sammanhang med denna fråga står en annan Enligt kommitterades förslag skulle, utom nämnda 7 elever, äfven stallmästaren, de båda beridarne samt läraren uti vapenföring — således 11 personer — uti slottet inqvarteras. Då enligt samma förslag endast 8 rum — utom ett gemensamt — härtill komme att erfordras, är påtagligt att för alla endast temporär bostad är afsedd. Detta torde dock hvad stallmästaren — och möjligen äfven Irsta beridaren — beträffar, icke kunna anses hvarken tjenligt eller billigt. Då man nemligen besinnar den inskränkning uti kursernas längd och antal hvartill bristande och ojemn tillgång på hästar tvungit, vore högst önskligt om under mellantiden enskild undervisning kunde lemnäs. Om stallmästaren bodde på stället, synes äfven undervisning kunna ske på hästar dels af elever medförda, dels af enskilde vid ridskolan insatta, i enlighet med af kommitterade på vissa vilkor föreslaget tillstånd. Denna tillgång blefve kanhända ej så obetydlig, då mer än troligt är, att, om skolan vinner förtroende för dressyr af hästar och dessas vård, mången skulle begagna sig af ett tillstånd, som afhjelper en nu befintlig, ganska stor brist. Möjligt synes således att hålla skolan uti temligen jemn gång utan större tillskott ifrån statens sida; och om så är, vore oklokt att genom ett fel uti organisationen lägga hinder i vägen härför. Ofvan sades att ett motsatt ordnande äfven syntes obilligt. Då nemligen väl får förutsättas att stallmästaretjensten af annan än ogift må kunna bestridas, mäste för denna blifva en hård och svår olägenhet att år efter år under mer än hälften af desamma, vara nödgad att vistas aflägsnad från sitt hem och fara är värdt att ett dylikt vilkor skulle ifrån tjensten förvisa mången duglighet. Då här således både fördel och billighet sammanstämma, föreslås: att åt stallmästaren vid ridskolan lämplig bostad beredes, uti hvilken äfven, om möjligt, rum för förste beridaren bör finnas.
Lidandet i följd af denna Förordning, för Rotehållare i allmänhet, och i synnerhet för Södermanlands Rotehållare, som åligga att årligen förse Soldaten med Släpkläder af Valmar, visade sig genast, då Rösarne i Södermanland, blefvo ålagde att i början af 1813 lemna, såsom släpkläder, en Lifmundering, som i Mackegångs-taxSn bestämdes till ett värde af nära Tjugu Riksdaler Banco, eller mera än dubbelt emot hvad i föregående årets Markegång för Släpkläder af Valmar bestämdes; men hvilket var Rotarne så mycket mera oväntadt, som, då Kongl. Resolutionen af den 6 December 1688 stadgar ovillkorligen i 4 §. ’’att när Soldaten är utcommenderad bestar Roten inga Släp bläder; Rotarne icke bordt åläggas att förskottsvis prestera Släp-kläder för 1813, enär Solda - Den s 3 December. terne i början af samma år i krig utgingo, iklädde den Mundering Rotarne dä aftvingades, och hvarföre emotsvarande betalning i Penningar executive uttogs hos de Rotar, som Mundering in natura icke presteradt, och det nemligen på sådant sätt att hela beloppet för en mundering uttogs hos Hufvud Rotarne, hvilka, till en del, ännu icke af Hjelpe-Rotame ersättning derföre erhållit. Öfver förenämnde beräkning af Släp-klädernes värde, har jag, i behörig ordning ånfört besvär, som omsider kommit till Kongl Majrsts Nådiga pröfning , hvarvid Kongl. Maj:t i Nådig Resolution på mine underdåniga Besvär af den ro Januarii l8*S> Uttrycker ömheten för Rotehållares rätt i detta märkeliga innnehåll ”att Markegången på de Valmars Släp kläder Rotarne vid Södermanlands Regemente äro skyldige hvarje år lemna deras Soldater, hlifvit för hög åsatt, samt att en allmän rättelse borde ske i ett så beskaffad!
Då en fråga till Stats-Utsk. återremitteras, måste man väl taga för gifvet, att afsigten dermed är, att StatsUtsk:s ledamöter skola rätta sig efter de åsigter, som i återremissen blifvit uttalade. Skall således meningen med en återremiss icke vara att söka vinna den önskan, som inom Ståndet sig uttalat, så vet jag icke hvartill en återremiss tjenar; då skulle Utsk. kunna affärda förslag lika lösligt som de till Utsk. inkommit. Om således en fråga blifvit återremitterad, åtföljer prot.-utdr. jemte talares yttranden, hvilka, om de sammanstämmande förenat sig i åsigten för bifall till motionen, måste väl 28* 436 Den 26 J uli. föranleda Utsk. att derefter rätta sig. Så har det alltid blifvit förståddt. Jag tror för öfrigt icke, att i fråga om en idé sådan som denna man vidare behöfver utveckla en åsigt, så nödvändig för skolundervisningens enhet i landet. Det finnes knappast något land med verklig bildning, der man icke bar skollärareseminarier i alla grenar för att få skickliga lärare. Man har ridskolor för att bilda kuskar och ryttare m. m. d. Med ett ord, seminarier eller skolor har man uti alla möjliga yrken, för att utbilda lärjungarne så, att, då de utgått derifrån, de icke förfuska det arbete dem anförtros, men deremot vill man här i landet icke befordra införandet af seminarier för att kunna erhålla skickliga lärare. Man måste nu taga dem, sådana de komma ifrån universiteterna, utan att de kunna förevisa intyg om den skicklighet, som erfordras för ett så ansvarsfullt kall. Dertill fordras icke blott att kunna bibringa elementerne i de vetenskapliga ämnena, utan det fordras en lifgifvande inre håg, en hög ande, som måste öfvergå från läraren till lärjungen.