Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl åsyftar all ästhetisk menniskodikt ett Skönt, som väl i ett afseende fortsätter, men ock i ett annat afseende öfverstiger det Natursköna såsom sådant. Måste således det Konstsköna ännu ögonskenligare uttrycka den allmänna lag, att allt i sak eller tanka skönt är ett skönt endast så långt, som det i en sinnlig framställning eller bildsyn verkligt uppenbaras: då fordras till detta uppenbarande en form, så beskaffad, att den sinnlighet, hvari den sköna tanken der afspeglar sig, är en verkligt fullmotsvarig. Men sådan blifver den blott i samma mån, som den är en fulländadt artistisk. Till den artistiska formen hör, i Skaldekonsten, väsendtligen, Versen: såsom den fullkomligaste skepnad af det för henne egna språk, hvilket lika väl kan vara ett metriskt som ett rimmadt (och tvärtom), men är i båda fallen ett rhythmiskt, ett oafbrutet mellan tal och sång sväfvande, och derföre bör i båda fallen lika sorgfälligt regelbinda till en bestämd harmoni denna sin fria tonsväfning, hvars frihet allsicke derigenom upphör. Väl kunna stundom i compositionens väsende ligga skäl, som befoga till Versens utbytande mot Prosans rymligare skick; och då adlas visserligen Prosan sjelf till ett Poesiens tungomål. Men detta sker icke genom något upphäfvande af Prosans egendomliga lagar; utan derigenom, att prosan, med dessa lagar bibehållna, ändock upplyftes till en eljest för henne främmande grad af harmonisk skiftrikhet, colorit och glans. Ett yngre slägte kan frestas att undra öfver den oklara uppfattning af dessa förhållanden, som ej sällan – under hans ungdom – förde Thorild in i den afart, hvilken både han sjelf och hans motparter, ehuru i ganska olika mening, kallade ”prosaisk poesi”. Men det får ej glömma de anledningar, som i dåtiden lätt kunde vålla den synvilla, att just den anmärkta afarten vore Poesiens på engång sannaste och friaste yttringsmedel.
Men häraf följer dock, att, om än renovations-skyldigheten ej må upphöra, densanjima likväl kan inskränkas till sådana mål och ärenden, hvilka äro af den ark. att de i allmänhet grundlägga eller hafva inflytande på framtida rättsförhållanden, samt således till upplysning derom erfordras. Rikets Ständer hafva, med anledning häraf, ansett mål och ärenden af berörda art endast vara sådana, som angå fast egendom, ari’ och testamenten samt att en derutöfver sträckt renovations-skyldighet, icke gagnande det allmänna, snarare verkar motsattsen, enär genom den tillökning i under-domares göromål, sorn deraf föranledes, de ofta kunna hindras att egna en omsorgsfulla re uppmärksamhet åt de egentliga och vigtiga angelägenheter, som tillhöra deras befattningar. Denna Rikets Ständers åsigt har jemväl gjort sig gällande hos lag-kommitten, vid utarbetandet af förslag till rättegångs-balk; och den synes äfven, ligga till grund för högstberörda nådiga förordning och således redan vara af lagstiftande makten godkänd. Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att i det exemplar af underrätts allmänna sak-prolokoll och dombok, som, enligt lag, skall till vederbörande Hofrätt insändas, hädan - Expeditions-Utskottets Forslag till und. Skrifvelse, N.o io3. 169 hädanefter endast bör införas de mål och ärenden, som angå egandeeller nyttjande-rätt till fast egendom, ego-skillnad, delning af jord, arf eller testamenten. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848. N:o 103. i848 den 3i Maj anmäldt hos Högloft. Ridderskapet och Adeln. Den 7 Juni ånyo föredraget och, på grund af gjorda anmärkningar, af Ridderskapet och Adeln återremitteradt. i848 den 14 Juni ånyo föredraget och godkändt hos Högv. Preste-ståndet.
En och hvar bör åtnjuta laga rättegångs-förmåner; men deremot böra de båda stats-makterna genom ett ändamålsenligt ordnande af sina Hofoch Öfver-rätter, befordra skyndsamhet i målens handläggning, och dymedelst på denna väg vinna det mål, man genom Utskottets betänkande åsyftat. Af dessa skäl anhåller jag, det Rikets höglofl. Ständer ville afslå betänkandet. Af riksdagsfullmäktige A. TV. Uhr från Nerike och Eric Malmin från West O O manland: “Emedan ofta kan inträffa, att en part, ehuru orättvist tilltalad, är urstånd satt både att svara inom den bestämda tiden, och att styrka laga förfall, så, då han i följd deraf blefve tredskovis dömd, samt ej allenast utmätning, utan äfven försäljning af det i mät tagna godset verkställdes, skulle mången orättvist blifva lidandeUtskottet har väl, ehuru detta måhända ej nog tydligt blifvit uttryckt, föreskrifvit, att borgen skall ställas ej allenast för återgäldande af det belopp, som lyftes, utan äfven för ersättande af den skada, som genom försäljningen kan orsakas, men, då en sådan skade-ersättning i de flesta fall blefve svår, oeh i många omöjlig att rätt mäta, så skulle det i samma förhållande blifva svårt eller omöjligt att få en sådan Lag-Utakotteta Betänkande, H:o 19. 11 borgen, och, om den än fås, tror jag att en skade-ersätining dock aldrig kan så fullkomligt jemnt och rättvist uppskattas, att icke alltid endera parten skall blifva lidande. Så länge den föreskriften gäller som lag, att utmatning ej må ske, om vadet derigenom onyttigt blifver; hur kan då försäljning tillåtas? utmätning ensamt lägger sällan hinder i vägen för det ändamål som åsyftas med vadet, men få tror jag de händelser vara, då detta ej genom försäljningen inträffar. Då således den för vissa fall föreslagna rättighet, att försälja i mät taget gods, mången gång ej drulle kunna rättsenligt tillämpas, och nästan alltid medföra större olägenheter och förluster å ena sidan, än man ens åsyftat fördelar å den andra, kan jag ej annat än afstyrka bifall till hvad Utskottet härutinnan tillstyrkt.
Skälet härtill är, att Utskottet i allmänhet anser, det silfver-utvexlingen, vid dess första början, bör åtföljas af så få yttre förändringar som möjligt; F) att någon mindre sedelvaleur efter slutet af år 1835 icke får utställas, än som motsvarar 2 gånger myntenliften. Beträffande hvad Utskottet här ville hafva förstått med myntenhet, får Utskottet hänvisa till det derom serskildt afgifna Betänkandet N:o 7. B) Depositions-B anken. Ibland hufvudgrunderne för dess befattning och åligganden förekommer i första rummet, att hafva bestämdt, om och huruvida anledning är att, efter börjad och fortgående silfver-utvexling, någon slags skillnad emellan metalliskt mynt och sedlar i Depositions-Bankens räkenskaper oeh bevis öfver skedda insättningar'iakttages. Banco-Utskottet anser, för dess del, det vara af hufvudsaklig vigt, att för landets egentliga löpande mynt, så väl i silfver som Bankens vid anfordran inlösbara sedlar, ingen dylik åtskillnad eger rum, men attDucater, såsom icke utgörande ett i landets rörelse gångbart mynt, utan snarare en handelsvara, blifva af denna anledning inom Depasitions-Banken serskildt för sig bokförda och redovisade. I enlighet härmed tillstyrker Utskottet: i3:o att Banken må emottaga och å räkning föra Depositioner af: a~) Sveuskt silfvermynt eller Bancosedlar, under förbindelse för Banken att tillhandahålla åt den, för hvars räkning insättningen blifvit gjord, en dermed lika stor summa, som det står honom fritt att efter behag uttaga antingen i silfvermynt eller Bancosedlar; BancoUtskottets Betänkande 2V:o 6. 23 F) Ducater, under förbindelse för Banken att åt räkningshafvaren tillhandahålla ett lika stort antal, som insatt blifvit; i4:o att
Jag tillstyrker bifall på Utsk:s förslag att inskränka tiden till 2:ne månader. Frih. Raab, Adam Christian: R. o. Ad. har redan, vid behandlingen af 1 §:s 1 morn., utgått frän den grundsats, att bränvinsbränningen bör vara en fri näring, och vid sådant förhållande förefaller det mig såsom ganska inconseqvent alt sedermera söka fängsla denna näring med några för densamma ändamålslösl tryckande band, isynnerhet då man genom ett sådant förfarande pä visst salt ytterligare fäster näringen vid jordbruket, derifrån man dock säger sig vilja skilja densamma. Jag för min del har utgått från den grundsats, att ju längre bränningstid, desto mindre antal brännerier och ju kortare bränningstid, desto större antal brännerier, af hvilken sednare sats såsom ett korollarium följer, att näringen å desto flera ställen drifves i förening med jordbruket. För sanningen af dessa satser talar ibland annat den erfarenhet, som vanns under frågans behandling inom Utsk.; ty det fanns ingen enda medlem af BondeSt. den der icke yrkade, att bränningstiden skulle inskränkas till 2:ne månader. Dessa medlemmar insågo nemi. ganska väl, alt just lidens inskrän - Den 26 April e. m 449 inskränkande skulle lägga elt oöfverstigligt hinder i vägen till upnäende af det mai, R. o. Ad. genom förmiddagens beslut visat sig vilja hinna, nemi. brånvinstillverkningens förvandling till en fristående näring. Ingen kapitalist skall våga att nedlägga några större kapitaler i en rörelse, som under ftdelar af året skulle stå stilla, och följden blifver, alt rörelsen måste bedrifvas fördelad på en mängd händer och såsom en binäring till jordbruket, emedan den icke i och för sig sjelf garanterar näringsidkaren en skälig vinst. Jag vördar de motiver, som ligga lill grund för K. M:s Propos. i ämnet. K. M. har velat gå folkets önskningar lill mötes och derföre föreslagit alla de åtgärder, som kumle leda lill förminskning af den rusgifvande dryckens tillverkning. Men ehuru vi fått i bränvinsfrågan emottaga en Nåd.
Uti denna Förordning påbjöds, ali, sedan undersökning blifvit hällen, om hvad af nämnde skogar borde tillkomma bygdelagen, all annan mark skulle derifrån såsom Kronans tillhörighet afvillras. De Kronan sålunda tillkommande skogar ställdes under Rergs-kollegii uppsigt för att bergverken till nytta mellan bruken fördelas. Dessa skogars nytta för bergverken blef ock hufvudsakligen afsedd i Skogsordningen den 12 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 181. 5 December 1734, såsom följd hvaraf den Finnarne medgifna tillåtelsen att rödja å skogome inskränktes till de Finnar, som kunde utfästa sig att betjena bergverken. Men kort derefter fastades ånyo uppmärksamheten på viglen af skogarnes uppodling, och enligt Kongl. Förklaringen den 5 April 1739 borde Landshöfdingarne draga försorg att ifrågavarande ödeskogar bebyggdes och uppodlades, hvarjemte odlingen af ödesjord, genom odlarne af sådan mark förunnad frälsefrihet å deras nybyggen, uppmuntrades. Samma åsigter gjorde sig äfven gällande såväl i den skogsordning, som utkom den 19 December 1793, som ock i nuvarande Skogsordning a( den 1 Augusti 1805, i hvars 15 § föreskrifves, att sedan, i öfverensstämmelse med de derom utfärdade särskilda författningar, afvittring blifvit å de stora skogarne verkställd, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall låta afmäta, beskrifva och på karta lägga öfverloppsmarkerna samt i mån af de tillfällen till nyttig odling, som inom desamma sig förete, i underdånighet föreslå, hvad antal nybyggen, hvartdera med ett område af ungefär ett åttondedels mantals egovidd, derstädes må kunna anläggas, hvarefter Kongl. Maj:t i nåder vill Sig utlåta, huru och under hvad vilkor sådana nybyggen till hugade odlare få uppodlas, hvilket sedermera äfven skett genom tid efter annan utkomna författningar.
Utskottets framställning rörande medels anvisande för jernvägs-stamliniers anläggning varder af Rikets Ständer bifallen, de summor, som emot stats-obligationer måste under mellantiden intill nästa Riksdag upplånas, torde komma att uppgå till ett ganska ansenligt belopp, och då Riks-Stånden, efter hvad återremisserna å nu förevarande moment ådagalägga, icke synas hysa någon betänklighet emot tillämpning, redan från upplåningens början, af den allmänt antagna grundsatsen, att rättigheten till beviljandet af kapitalrabatt vid ouppsägbara stats-obligationers utgifvande utgör ett oeftergifligt vilkor för möjligheten att, utan räntans höjande till ett för både obligations-utgifvaren och allmänna penningerörelsen ofördelaktigt belopp, kunna med säkerhet påräkna de tillgångar, som genom dessa obligationer skola beredas; — anser sig Utskottet, i öfverensstämmelse med ej mindre dess ofvan åberopade yttrande, än de inom RiksStånden härom uttalade åsigler, böra hemställa, att det i nyssbcrörde moment framställda förslag mätte få förfalla, och att, i stället för detta moment, erforderligt stadgande om rättigheten till kapital-rabatts medgifvande malte tilläggas i slutet af 4:de momentet. Utskottet bar noga öfvervägt de af åtskilliga ledamöter utaf Riks-Stånden gjorda framställningar om bestämmandet af ett visst procent-belopp, hvilket den medgifna kapital-rabatten icke borde få öfverstiga; men Utskottet har härvid funnit flera betänkligheter förekomma emot de i sådant hänseende föreslagna särskilda bestämmelser. Innan någon erfarenhet vunnits om den benägenhet, större eller mindre kapitalister inom detta land kunna ega att, emot ouppsägbara stats-obligationer, hvilka förut äro härstädes för den större allmänheten okända, förränta sina kontanta eller till enskilda personer utlånade tillgångar, måste det vara särdeles svårt att bestämdt angifva det belopp, genom hvars efterskänkande å låntagarens sida långifvaren skäligen kan anse sig godtgjord för afståendet af rättigheten alt sitt försträckta kapital återfordra.
Jag tror mig således till Protocollet böra reservera mig emot det af Högloflige Utskottet fattade beslut, i afseende på TryckfrihetsComiténs hörande af HofRäticn, innan Dom fällas kan. Häruti förenade sig vice Talmannen Jon Jonsson, Biskop Faxe och Ordföranden, Friherre Rålamb. Af Herr Cederschjöld 1 Då jag hade misslyckats i mitt försök , att öfvertyga Constitutions-Utskottets pluralitet om olämpligheten af de grunder, som Hans Excellence Herr Grefve G. J^agcrbjelke upgifvit till ändring i Tryckfrihetsförordningen; och då jag hade omsfändeligen reserverat mig mot Utskottets beslut, att efter beBih. till, Riks-St. Prot. 1828 och 1829, 3 Sami, 4 22 idra H-.t. 5o Bil. till Canstit, Utsk'.s Memorial N’.o 5?.’ malte grunder omarbeta bela denna Grund" lag; så var jag ett ögonblick tvekande, huruvida jag borde vidare deltaga i Utskottets öfverläggningar, rörande detta ämne , ellet fast heldre låta Utskottet framställa förslaget så stridande emot min åsigt, som möjligt, i hopp att det desto säkrare skulle vid nästa Riksdag af Rikets Ständer förkastas. Men vid närmare eftersinnande fann jag betänkligt, att i en så vigtig sak våga lita på Ståndspluraliteternes opinion; utan har, genom utplåning af så många lyten, samt ditläggning af så många correctiv och garantier, sorn möjligt, sökt göra det i sjelfva grunden mot min öfvertygelse stridande Lagförslaget så drägligt, som omständigheterne kunnat medgifva. Detta har visserligen lyckats i åtskilligt; men något återstår ännu, hvilket jag tror mig böra underställa RiksStåndens uplysta pröfning, i hopp att Utskottets förslag; som vid denna Riksdag ej kan förkastas, torde genom återremiss kunna erhålla den ytterligare förbättring, hvaraf jag, för min del, anser det vara i behof.
I sammanhang med de grunder BcwillningsUtstoltet således antagit för BewillningenS utgörande, anser Utstottet följa, alt Hemmans och Consumtions, afgiften bör wara beständig, dea sistnämnde likwäl endast för dem, som icke afsäga sig Bränwins förtärande, men att afgiften för Pannerymden bör upphöra till en åttondedel för hwarje manad BränwinSbränningen kunde komma au inställas. Bränwins-försäljning samt dest obehindradt transporterande fran en ort till annan, ware sig ä Landet eller i Staden, hafwa Riksens Ständer anDihang. N?» sett 2O66 Den zo Julik. sett tillhöra en hwar, ftin till Bränning är berättigad, dock icke i minut; äfwenftm Riksens Ständer såsom en Reglementarisk åtgärd öswerlemnat till Kongl. Majit att bestämma, ej allenast beloppet af det qwanlum, ftin under minutering ej bör hänföras, utan alwen a hwilka ställen minuteringen ma anses behöflig och kunna tillatas. Bewillnings-Utskottet förestår Vewillningen af Krogar och Näringsställen till 5, io, i; och 20 R:dr, allt efter deras mer eller mindre förmanliga läge till afsättning enligt Taxeringsmännens beoröfwande, och wara dem tillåtit att äfwen derutöiwer bestämmahögre afgift, om afsättnings, tillfället dertill föranleder. Wid Mantalsskrifningen anses en hwar pa Landet och i Städerne böra uppgifwa den tillatlige pannerymd, hwaraf han astundar att sig begagna; Äfwenftm den, hwilken ej will förtära Bränwin och fran afgiften derföre alitsa ar fri, alägaes, att wid samma tillfälle sadant tillkännagifwa.
T_Jti det Memorial BancoUtskottet, under Nto 56, afgifvit, rörande contanta medel sorn Casseuren vid Stockholms Stads AuctionsVerk, P M. Loström, Sr 1821* till en Banquens Casseur mot särskildt Recepisse aflemnat, hat Bihang till Riks* St., Prat.. 1823. 6:te Sami N.o 22 HokmBttäftienéts* Utskottet omförmält angelägenheten, ett för framtiden afhjelpa en och annan ofullständigliet och brist uti nu gällande Författningar, beträffande dels hvad Allmänheten har att iakttaga vid penningars insättning i Banquens Cassör, och dels de inom 'Verket tid elter annan vidtagne och stadgade ordningar till vinnande af nödig controll på Casseurernes uppbörder. X förstnämnde hänseende, eller hvad de af Allmänheten skeende insättningar i Cassör* ne angir, har Utskottet ansett Banquens och insättares ömsesidiga säkerhet i så måtto ej vara tillräckligen förvarad: j) Att uti Kongl. Resolutionen af den J1 Junii 1698, det väl blifvit Banquens Cas* teurer vid tjensten* förlust förbudet, att såsom qvittens* för deras uppbörd, utgifva någon partikulier och éj efter det tryckta formulaixet inrättad sedel, men utan att något äfventyr tillika bestämdt stadgas för den insättare, Sfin med ett sådant qvitto sig Itnöjer. 5) Att, enlig? den till följe af Rikets Ständers Beslut utfärdade Kong).
Jernhandteringen företer i närvar, stund en epok, som kanske förtjena!’ en stor uppmärksamhet, och mer än man vid första anblicken föreställer sig. Om man jemför jernhandteringen, sådan den nu befinner sig, och sådan den var för 5o år sedan, så är det kändt, att den är till sin qvantitet i det närmaste fördubblad. Deraf följer, att äfven malmbrytningen är fördubblad. Under denna tid har naturligtvis, då jernhandteringen varit utbredd på en så stor yta som i Sverige, och då äfven malmerne, så väl de svagare som 22 H. 42 33o Den a/| Mars e. m. de starkare, blifvit brutne pä en ganska stor yta, inträffat, genom en ökad drift vid malmbrytningen, alt malmerne gilvit vika. Deraf följer den skilnad vid denna tidsperiods början och dess slut, att der malmerne börjat gifva vika eller alldeles upphört, och således ej kunna underhålla tackjernsblåsningen, der måste detta ämne bernias från längre håll. Antingen har tackjernsblåsningen upphört, och då måste taekjernet hemtas på längre håll, eller också, der blåsningen fortfår, måste malmen hemtas på lungre håll. Totalverkan deraf är en ökad trausportkostnad, så väl vid leckjernets, som stångjernets tillverkande. De bruk, som vid början af denna period hade tackjern vid bruken, måste nu hemta det från aflägsna orter, hvarigenom kostnaden ökas. Således utmärker sig denna period i delta hänseende derigenom, att i Sverige transportkostnaden i allmänhet stigit. Motsatsen har ägt rum i alla andra länder, och det är ett resultat af Europas större civilisation, att man, genom förbättrade comrannicationer och mycket minskade frakter, gjort afstånden kortare, som man säger. Likväl äger Svenska jernhandteringen samma marknad, som hvarje annat lands jernhandtering. Således arbetar Svenska jernhandteringen nu ofördelaktigare på verldsmarknaden, än samma handtering arbetade för 5o år sedan, allt i proportion; ty afstånden hafva ökat sig i Sverige, under det de minskat sig i andra jernproducerande länder.
Lika litet BewillningsUtflottet nu trodde sig böra inga i pröfningen huruwida nägra närmare upplysningar j ämnet för närrvarande stodo att erna, lika litet fant Utskottet sig Mstandigt, att meddela yttrande, antingen Kongl. KammarCollegium, KammarRatten eller Ri Sgälds Contoiret bör åligga, att omförmälke sammandrag i enlighet med Räkenstaperne och Redogörelsen författa och Riksens Ständer framgent tillhanda halla; Hwilket allt skulle genom ProkocollsUtdrag till skyldigt swar ä erhällne remisien Höglofl. Ridderftapet och Adeln wördsamt tillkännagifwas, som ock öfrige Respect. Ständen pä lika sätt derom underrättas. Ut supra. LX krotocollo L. 6. Ingman - Utdrag af Protocollet hällit hos Högwördigs PresteStändet d. 2 Nov. 1809. S. D. Öfwer Herr Häradshöfdingen I^onÄolpes Memorial, angående sommar tingens indragning afgifwer Riksens Höglofl. Ständers LagUtskolt uti Betänkande af d. 26 nästledne Ort. det utlätan. de, att Utskottet ansett tjenligast, att Kongl. Maj^s Nädiga skrifwelfe af d. iz Ianuarii 1757 mä tjena - Den 7 November. 4W na till efterrättelse i sä matto, att de Häradsboer, hwilka önsta ändring, kunde aga frihet sädant anmäla hos Konungens Besallningshafwande, som der. Med, jemte eget och Domarens yttrande bör till Kgl. HofRatten inkomma, för att ståtligen hos Kongl. Majtt i underdånighet anmälas; Härtill kemnade Sländet dest bifall, hwitket stulle de Resp. Med» Ständen samt LagUtstoktek wördsamt och wänligeN MddelaS. Ut supra. kix j'rotocollo st. O. /rimqvist. S. D. Hivad Riksens Högl.
— Sedan anser jag Utskottet böra tillkännagifva, att det funnit åtskilliga skäl till anmärkning, enligt 107 §. Regerings-Formen, mot Konungens samtelige Rådgifvare, med tillägg, att som nästan alla dessa personer nu upphört att vara Rådgifvare, och ändamålet med anmärkningarne emot dem sålunda redan vore vunnet; så trodde Utskottet grannlagenheten fordra, att nu icke anföra dessa anmärkningar, utan öfverlemna åt Riksens Ständer, att sjelfva bestämma, huruvida ds fordra en utförlig berättelse derom, i hvilket fall Utskottet vore beredt att densamma genast afgifva. — Derefter anser jag Utskottet nödgas omständligen anföra de anmärkningar, som blifvit beslutade mot de ännu qvarvarande Rådgifvarne. Men som hela delta utlåtande bör, enligt 56 §. Regerings-Formen, vara inrättadt i form af ett ''förslag’’ som må kun - 20 Constituiions-Utskottets Memorial, N'.o 13. na af Riks-Slånden antagas utan förändringar eller tillsattser ; så anser jag Utskottet slutligen böra, efter sin samvetsgranna öfvertygelse om ’’Rikets sannskyldiga nytta'’ tillstyrka Rikets Ständer, att antingen anmäla en eller flere af de namngifne Rådgifvarne till entledigande, eller ock att, af' serskildt anförde skäl, låta de gjorda anmärkningarne alldeles förfalla. — Oell hvad det Utlåtande beträffar, som Utskottet nu skall afgifva, rörande äterremissen af det ofvannämnda Memorialet ; så anser jag Utskottet pligtigt att, på sätt som skett, utreda och förklara det väsendtligaste af de i Stånden gjorda anmärkningarne; och för öfrigt berättigad alt anställa alla <le till ämnet hörande betraktelser, hvilkas blotta kungörande Utskottet kan finna nyttigt.