Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl då också gifvet, att en undervisningsanstalt 246 Den 18 April f. rn. för blifvande bergsmän bör lörläggas på det ställe, der de rikaste samlingar, de störste vetenskapsmän finnas, der, om jag så må säga, Statens hjerta lilligare pulserar, såvida Staten verkligen skall hafva något gagn af ett sådant läroverk. I Fahlun kunna icke eleverna förvärfva några praktiska insigter, utan de måste derföre, såsom jag förut nämnt, ut och resa och, sedan de efter stora svårigheter erhållit tillstånd att besöka en enskild persons bruk eller hytta, få de der gå och »se meri icke röra», ty ingen hyttegare vågar åt dem för experimenters anställande öfverlemna en masugns skötsel, emedan de dertill icke ega tillräckliga insigter. I Stockholm uppstå allt flera och flera mekaniska verkstäder, vid hvilka ånghamrar, puddelugnar, gjuterier och andra med bruksrörelse gemenskap egande machinerier finnas, då deremot i Fahlun endast finnes den af mig förut omnämnda koppargrufvan. Jag vill visst icke säga något ondt om våra småstäder, men jag vågar dock påstå, att de icke innehålla den största bildningen, och jag skulle icke tro, att den, som »gräfver ner» sig i en småstad, der kan hemta någon särdeles hög grad af bildning. Om man önskar, att ynglingar skola samtidigt med inhemtaude af de för deras yrke nödiga kunskaper förska tfa sig hvad man kallar allmän bildning, sä är det väl icke skäl att förlägga läroanstalter i småstäderna. Den föregående talaren har mycket rigtigt anmärkt, att It. St:r flera gånger anhållit hos K. M. om frågans utredning och att alla erforderliga upplysningar blifvit meddelade. Jag kan derföre icke förstå, hvad Utsk;t menar dermed, att R. St:r böra hos K. M. begära ytterligare utredning af frågan; jag skulle tro, att häruti ligger en oegentlighet och att ett sådant beslut, endast skulle utgöra en rubrik för frågans undanskjutande.
Endast genom en obetydligt kostsam rensning af Norrlands Elfvar att göra deni flottbara, skulle icke allenast Stockholm derifrån erhålla sitt Vedbehof, Utan äfven Riket flere ExportArticlar. Endast genom ett ökadt korn af Utsädets gröda skulle Riket vinna öfverskott af Spannmål. Endast genom ett lamb Och en kalf mer pålagde vid hvart hemman, efter en förbättrad Ladugårdsskötsel , skulle Rikets behof af Ull och alla slags Victualier kunna fyllas; men den minsta förkofran hindras af ostadigheten i Författningarne vid våra täta Riksdagar, där olika interessen sällan kunna förenas till Landets väl. Herr Flach, Cari Eric, anförde skrifteligen i Då nu ändteligen, efter nära 4 månaders Arbete, Riksens Ständers Statsoch BancoUtskott framlägga ett Förslag, af bvar« fö'jder Svenska Folket väntat en lycklig förändring Den 17 Martn , f. m. i de Financiella förhållanden, hvaraf det varit nedtryckt i oro och bekymmer, kan jag af namn: de Förslag ej se något hopp för denna Nationens väntan: Vid afgörandet af denna fråga, böra besluten i min tanka stödja sig vid den Grundsats, att med möjlighetens omfattning förena de stridiga Interessen, som vid ämnen af denna beskaffenhet alltid uppkomma; men för att hinna detta sköna mål, på hvars bana Nationen följer sina Representanter med bekymmersamma blickar, låtom oss antaga den hufvudregeln, att rättvisan vederfares Individuer, och att vi hafva allmänt väl till föremål: Utskottet synes mig ej hafva antagit denna Lära, då dess Förslag, nu framlagdt för Riksens Ständer, innefattar en kränkning i äganderätten, hvarigenom Fordringsägare hos Disconterne skulle förlora mera, än om de, med beräknande af de uppgifna tillgångar, gjorde sina anspråk gällande under Lagens skygd. Den principe i Utskottets Liqvidationsgrund, att all beräkningal upplupen ränta skulle försvinna, huru orättvist drabbar ej den innehafvarne af Fordringsbevis med flere års eller några veckors upplupen Ränta?
J a g vet ej oni hon försökte klargöra en tanke, en förestallning, irien nar hoii åter begynte tala, fick blicken detta skygga, jäktade uttryck, som verkade. nästan plågsamt. Visst hade jag kärlek till honom, det vill jag inte förneka, sade hon lågt, » inen det betydde, nog inte stort. Det var väl så a t t jag skulle till det har eländet. Det var så .förelagdt ». Ella stödde sitt lilla, krusiga Iinfviid mot lianden och betraktade henne med lifligaste intresse. Nornan », mumlade hon för sig själf, &gt;nornan ». &amp; e, det var så », fortfor Lena, som synbarligen kände en slags lättnad af a t t riktigt få tala iit, » det var så a t t gamla farmor bodde Iios oss och hade sin lilla uiiclantagskammare på ett hörn. Hon var alltid så dann med mig och när de andra grälade och tråkade, gick jag in till henne och fick tröst. Hon, som var förståndig på allt, inpräntade da Iios mig, att inan al.drig ska strida mot ' ödet. Om det så ska g å genom gladje eller sorg eller eld eller vatten, öfver grafvar eller öfver rosor, inanniskan niaste gå till sitt öde. Och ' det sa Iioii, den ganila, Beskedliga stackarn, inte bara till mig utan till far med. Men han snoppade af henne förstås och svarade som så, a t t nar lian köpte en häst., synade lian alltid honoin i minnen. » J a g för min del tror ' att farinor hade ratt. Hvad som ä r oss förelagdt, det inRste vi g&amp; igenom. För resten står det ju i Guds klara ord: » I din bok voro alla mina lefnadsdagar upptecknade innan annu en af dem var kom in en.^ Hon teg en stund och ryckte tanklöst upp en lång, ljusröd åkervinda, livars blomster hastigt srnulades för vinden.
Du måste ju taga emot, införa och placera Albert, när här ingen annan är som kan göra det!» Detta hittade Elina på i hast för att på en gång afvända projektet om Josef, ty från början var det visst icke hennes idée att tussa ihop Albert och Mariana, hvilka, hon kände det i luften, ovanligt lite sammanstämde och passade för hvarandra. Men nu var det gjordt! Ohjelpligt gjordt, ty Mariana gillade fullkomligt hennes invändning, och Elina hade den glädjen och helt barnsliga tillfredsställelsen att tillsammans med Mariana få skratta åt föreställningen af henne såsom Josef. Mariana fick genast en annan Madonna på förslag, och denna antog ändteligen Elina. Dessa små tillrustelser gåfvo nu en helt annan ton, en helt annan färg åt Marianas besök den sednare tiden, och när födelsedagen slutligen kom, syntes intet enda spår af tårar på Elinas vackra, ungdomliga anlete, utan Mariana försäkrade henne att skönare Madonna kunde man ej få se. Detta var en innerlig förnöjelse för Elina, fast hon just icke visade den så alldeles för Mariana; och ljuft sväfvade den tanken för henne att Albert kanske än en gång skulle finna henne vacker. Milla var, vid första proberings-försöket, alldeles odräglig att få i styr, men Carolina hittade på att locka den lilla piltinnans uppmärksamhet till sig med en grann och pinglande leksak, som hon, sjelf fördold bakom ställningen, stod och visade henne, sakta sägande: »Ah! lull lull», och man hoppades att på samma sinnrika sätt lyckas under den rätta representationen. »Ack om bara någon annan, än just Mariana, gick emot Albert ändå!» tänkte Elina när stunden var inne, när klockan ändteligen blef sex om aftonen; och hon satt med Milla, sprattlande af alla krafter, i skötet, bakom en oändelig mängd ljus, och hörde hur Albert kom, och hur Mariana fjeskade och orerade för honom. Snart hörde hon dem komma in i rummet, hörde Mariana placera Albert i en för honom framsatt stol, och Albert förvånad säga: »Hvad i all verld skall detta blifva utaf?» Men just då uppdrog
Propos. (N:o 68) ang:de inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; Bevillnings-Utskotet: JM 17, i ani. af gjorde anmärkn:r vid Betänk. N:o 10, ang:de stämplade pappers-afgiften. Föredrogs och lades till handlingarne Bevilln:sUlsk:s d. 19 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 18 i ani. af gjorde anmärkn:r vid Betänk. N:o 12, ang:de stämpling af spelkort och afgiflen derför. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåtrn och Mern., nemi. från Stats-Utskottet: JM 179, i ani. af väckt motion om gratifikation åt förste Landtmätaren Albin för en af honom uprältad karta öfver Jemlland; . JM 180, i ani. af väckt motion om bildande af en pensionsanstalt för Sveriges handelsflottas skeppare, styrmän och sjöfolk; JM 181, i ani. af erhållne återremisser A Betänk. N:o 67, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudlilel, JM 182, i ani. af erhållne återremisser å Betänk. N:o 69, ang:de utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudtitel; 400 Ren 22 Juli. JVS 183, i ani. af äterremisser af Betänk. N:o 71, ang:de reglering af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel; JVS 184, ani. af erhällne äterremisser å Betänk. N:o 72, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjunde Hufvudtitel; JVS 185, ani. af erhällne äterremisser ä Betänk. N:o 73, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens Åttonde Hufvudtitel ; JVS 186, i ani. af äterremiss ä Betänk.
Stationsbefälhafvaren har emellertid gjort besök i de kringliggande byarne samt underhandlat m e d infödingarne o m leverans af födoämnen f ö r stationens personal. Allt betalas kontant, d. v. s. m e d de i magasinet befintliga varorna, såsom tyger, pärlor, knifvar, mässingstråd, mössor etc. Man måste förutom allt annat äfven vara handelsman samt har på grund häraf en icke så liten bokföring. Så småningom infinna sig infödingarne dagligen, medförande en massa olika varor, bland annat elefantbetar. Dessa kunna blifva mycket stora, ända till tre m. eller mera, vägande omkring 70 kilo. Sådana kolosser äro d o c k sällsynta. D e vanligaste väga 25 — 40 kilo. När man har en eller flere ton dylika betar, sändas de till närmaste station för vidare befordran till kusten. E n hvit utses att hafva uppsikt öfver köket m e d dess personal. Skall man få de i början af hvarje månad från hufvudstationen k o m m a n d e specerierna att räcka till, måste sträng uppsikt hållas, emedan ens » boys » vanligen mycket tycka o m både s m ö r o c h socker m. m. S o m endast 3 V kilo s m ö r i må- naden bestås tvänne européer, måste detsamma i början matskedvis lämnas ut till kocken, för att se huru länge han reder sig m e d ett kilo. Sedan får han själf hafva saken o m hand. Dagligen sändas jägare ut för att skaffa stek. A r ej gräset högt, h e m k o m m a de ofta m e d en antilop, hvilken, sedan européen fått sin del, delas ut i tur o c h ordning bland soldaterna. L y c k a s de fälla någon elefant, är det fest under veckotal. E u r o p é e n tager vanligen på sin del den 50 kilo eller mera vägande snabeln, under det det öfriga af kolossens kött lämnas till folket. Under det att hvarjehanda arbeten pågått, hafva dagligen tvänne timmar varit anslagna till exercis för att underhålla de kunskaper soldaterna inhämtat under en 18 månaders rekrytskola å för detta ändamål anlagda stationer.
Jag har nemligen trott, att då erfarenheten af det för myntvärdets upprätthållande vådliga i en sådan tillåtelse redan länge sedan är gjord i andra länder, då vi, inom vårt eget land, uti den oroande penningeställningen, hafva ett nytt bevis på de skadliga verkningarne af enskilde associationers ereditsedlar, circuleramle såsom myntrepresentativ bredvid Statsbankens på inlösning med silfver lydande sedlar, och ändtligen, då den till Bancooch Lag-Utskotten öfverlemnade åtgärd icke afsåg att rubba eller annorlunda ordna de nuvarande Privatbankernes, genom lagliga privilegier bestämde, rättigheter, utan att för framtiden genom lag utstaka de vilkor, hvarunder dessa eller andra dylika Inrättningar borde få utöfva sin creditrörelse; så hade för det Lagförslag, som Utskotten skulle utarbeta, bordt till grundval antagas, att enskilde Banker icke borde ega rättighet att utgifva egna ereditsedlar. Det undföll mig väl ej, att de nu befintelige Privatbanker, genom en så ingripande förändring i methoden för deras rörelse, möjligen kunde afskräckas från rörelsens fortsättande, då de dem beviljade privilegier eller octrojer löpa till ända, och jag erkände hela faran af den skakning, som deraf kunde uppkomma, så vida ej de nuvarande Privatbankerne genom andre låneanstalter ersattes; men jag förmodade att Rikets Ständers Bank, rik genom hopade räntevinster, skulle vara i tillfälle att antingen medelst erbjudande af nödige creditiver för enskilde Bank-associationer eller genom omedelbart öfvertagande af den provinciella förlagsoch lånerörelse, Privatbankerne innehaft, afvända alla olägenheter af förändringen. Jag såg deri den osvikliga utvägen att återgifva Rikets myntväsende den trygghet och säkerhet, som med realisationen åsyftades och äfven skulle hafva vunnits, derest i Riket ej funnits mera än det pappersmynt, hvilket af Riksbanken utgifves och kan controlleras. De iinanciella förhållandena med Rikets Ständers Bank, som borde tagas i betraktande vid denna förändring, lågo ej inom min behörighet att bedöma; och då Höglofl. Banko-Utskottets
Maj:ts Nådiga Proposition äfven i denna del, för berörde ändamål, å Riksgäids-Contoret anvisa ett creditiv af 100,000 R:dr B:co. Med anledning deraf att Kongl. Maj:t ansett dessa tillgångar dels böra användas till låneunderstöd åt socknar och menigheter, som komma i behof af understöd, och dels till gåfvor åt de genom felslagna skördar mest blottställda utan återbetalningsskyldighet eller till räntefria låne-försträckningar utan annan säkerhet, än låntagarnes personliga förbindelser, vilja Utskotten förklara, att, efter Utskottens öfvertygelse, detta senare sätt att bispringa nödlidande genom gåfvor a t Statsmedel icke är lämpligt, då vissheten om att på sådant vis blifva hulpen lätteligen bos de fattiga kunna alstra och underhålla lättja och håglöshet att sjelf va efter förmåga söka bidraga till sitt uppehälle. Äfvenså anse Utskotten det genom erfarenheten hafva visat sig, att Statens understöd genom låne-biträden i spanmål el - 12 Statssamt Allm, Besv,- och Ekon-Utskottens Utlåtandej IV:o 179. ler penningar, på sätt som hittills vanligen skett, ofta varit mindre ändamålsenliga samt till och med verkat menligt, dels genom de ganska äfventyrliga missbruken härvid, som icke varit möjliga att förekomma, och dels isynnerhet genom den länge fortfarande förlägenheten för skuldens återbetalning, oberäknadt att Siats-Verket fått härigenom vidkännas betydliga förluster; och tro derföre Utskotten, att äfven denna utväg för meddelande af understöd åt nödlidande hör ytterst sparsamt användas, och då den anses oundgängligen nödvändig, såsom vid tillfällen af ytterlig och allmän nöd i en landsort, att låne-understödet, i sådant fall, icke bör utlemnas utan emot socknarnes eller menigbeternes gemensamma ansvarighet för det erhållna bidragets återbetalning pa bestämda tider, utan ränta, och med åliggande för menigheterna sjelfva att det lemnade låne-understödet på tjenligaste vis använda.
M:s propös. utsätter, 75 proc., eller, såsom StatsUlsk. tillstyrkt, 5o procent. Jag skulle i detta hänseende vilja föreslå lt. o. Ad. att fästa sig vid 66-f proc., på sätt Frih. Cederström samt Herrarne Lagerhjelm och Ribbing hafva hemställt. Bland desse herrar äger åtminstone en den sakkännedom, till hvilken jag förlitar mig, uppriktigt bekännande, alt jag ej äger den sjelf. I fråga om ränleberäkningen har, så vidt jag kan erinra mig, Ulsk. icke föreslagitnågon förändring i Konungens proposition. De begge förändringarne angå således creditiv-summans belopp oell belåningsrättighelens utsträckning. Jag underställer Ståndet, 0111 icke, såsom jag redan föreslagit, credilivel må bestämmas till 5oo,ooo r:dr och belåningslätten utsträckas till 66f procent. Hr von Troil, Emil: Jag ville blott hafva äran tillkännagifva, att, när frågan första gången förevar i de sammansatta Utsk:n, anmälde jag min reservation emot belåningsrättens nedsättande ända till 5o proc. Jag aktade icke nödigt alt förnya denna reservation vid det sednare betänk., emedan de, som behagade deråt lemna uppmärksamhet, i alla fall kunde taga för gifvet, att jag vidblifvit min en gång yttrade mening. Jag förenar mig derföre i deri medelväg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, eller att bestämma utlåuings-beloppet tili 66| procent. Hvad återigen cred i livets summariska belopp angår, så inser jag visserligen icke någon omöjlighet att anskaffa de 5oo,ooo r:dr, som blifvit begärda; men jag skulle icke tro, att behofvet för det närvar. påkallar en så stor summa, och jag tror det hvarken tillkomma Utsk. alt föreslå, eller R. St. att bevilja andra summor än sådana, som blifvit pröfvade behöfliga. Gr. Horn, Claes Fredr.:
DO r _ ,. 9 § 4. Hinäringar. Jagt och Djurfångst idkas fortfarande uti de fleste Länets socknar, men icke till synnerligen stort belopp. Strömmingsfisket utgör en betydande binäring uti de invid hafskusten belägna socknar. Största delen af hvad som fiskas afsättes genast efter fångsten till invånarne uti de socknar, som icke idka strömmingsfiske, och beloppet af fångsten kan derföre icke uppgifvas. Lax fångas uti Gefle å, Ljusneoch Svåga elfvar tued flere vattendrag, äfvensom vid Bottniska Vikens stränder. Något deraf afsättes till andra orter, men större delen förläres inom provinsen. Skjälfisket, som allenast uti Norra Helsinglands Socknar idkas, är ej af betydenhet. Under sistlidne år fångades icke mera än 67 skjälar. Genom Kolning och Körslor för brukens behof har allmogen fortfarande en god och mycket begagnad förtjenst; och är denna förtjenst mera allmän uti Gestrikland än uti Helsingland. Försäljning af trädvaror, hvaraf tillförene nästan endast allmogen uti de invid hafskusten belägne socknar begagnade sig, har nu börjat allmännare spridas, och idkas nu till mera och mindre belopp af allmogen uti alla Länets socknar, synnerligast uti dem, som äro belägne invid Ljusne eif och dess sidogren, Woxna elfven. Pottaske-tillverkningen, hvarom undervisning blifvit spridd genom sakkunnig person från Westerbotten, som blifvit aflönad genom dertill af Eders Kongl. Maj:t i nåder beviljadt anslag, inbringar en högst behöflig inkomst uti åtskillige al' Länets aflägsnare skogsbygder. A några ställen har dock denna näring aftagit i följd af uppkommen brist på dertill erforderlig löfskog.
Vid sådant förhållande och då frågan om de af Preste-Ståndet vid pröfningen af förevarande mom. litt. b) anvisade 17,000 R:dr, kommer att i en efterföljande punkt i detta Utlåtande af Utskottet upptagas till den behandling, hvartill öfriga Riks-Ståndens beslut i afseende å mom. litt. d) gifva anledning, har Utskottet ansett mom. litt. b) vara, i öfverensstämmelse med Utskottets ofvanberörda yttrande, af Rikets Ständer afgjordt; — och kan följaktligen den af Bonde-Ståndet å detta moment meddelade återremiss icke till vidare åtgärd föranleda. Vidkommande beskaffenheten och beloppet af de särskildta utgiftsposter, hvartill folkskolemedlen skulle användas, hade Utskottet i inom. litt. c) af 63:dje punkten tillstyrkt, alt af samma medel måtte till understöd för högre folkskolor anvisas ett belopp af 12,000 R:dr; — och är jemväl detta mom. af Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt, med förklarande härvid äfvensom vid pröfningen af föregående mom. b) samt följande mom. till och med litt. f), hvilka af det Hedervärda Ståndet i ett sammanhang behandlades, att hela skyddsafgiften borde pä det sätt till folkundervisningens befrämjande användas, att socknarnes begagnande af medlen i möjligaste måtto underlättades. Ridderskapet och Adeln åter samt Borgare-Ståndet hafva godkänt Utskottets yttrande, likasom äfven Preste-Ståndet antagit det af Utskottet afgifna förslaget, men tillika boslutit att dervid skulle tilläggas orden: »dock med vilkor, att hädanefter ingen till lärare i dylik skola må antagas utan att hafva inför behörigt Domkapitel allagt sådant prof, som för lärare vid Pedagogierna fordras.» Hvad sålunda i afseende å förevarande moment förekommit har Utskottet an-r setl för närvarande icke påkalla annat yttrande från Utskottets sida, än den hemställan, att Bonde-Ståndet måtte i frågan fatta beslut. 17:o.
Sjelfva de krokiga gångarna anlagda efter den engelska stilen, hvilka förut behagat henne, hade nu i hennes tycke en alltför stor enformighet och smakade förmycket af en bestämd plan. Hon ville ut i den gröna, friska skogen, der naturens mästarehand anlagt mera än tusende gångar att välja emellan, mera än tusende bersåer, de förra för rörelse, de sednare för hvila. Snart var hon på den backe, der vägen kröker sig och der man ser två insjöars blånande band. Det uppstod hos henne en tvekan, antingen hon skulle styra sina steg till grafvarna, för att på dem kasta vårens friska blommor eller åt höger hand till stranden af den ena sjön, for att hänföras af vårens friska skrud. Redan hade hon valt det förra och hunnit till ett ställe, derifrån hon hade öfversigt af begrafningsplatsen. Sjelf obemärkt bakom några tallbuskar såg hon der afståndet var blott ett stenkast en man, som plockade upp de blommor hon för några dagar sedan kastat dit, och som sjelf der utströdde andra. Det var Baremann och hennes hjerta klappade våldsamt. Hon kände sig frestad att gå längre, men en motsatt känsla kom henne att vända om, att fly. Kommen åter till landsvägen och kullen, hörde hon ljudet af yxslag, hvilket ehuru aflägset dock klingade inbjudande. Gerna följde hon denna inbjudning, ty, utom att det alltid för Saida var ett nöje att tala med godsets underhafvande, var dessutom hos henne nu ett något, som manade att söka en afledning för de känslor, hvilka med en hittills okänd styrka svallade inom hennes bröst. Efter att missledd af genljuden från berghällarna ha gått i många krokar, kom hon slutligen ljudet ganska nära, så nära, att hon numera omöjligen kunde misstaga sig om platsen, der vedhuggaren sig befunne. Det kunde icke vara annat än emellan hennes favoritplats och stranden. Hon kom till denna plats, stället der tvenne hällar bilda liksom tvenne väggar till en kammare. Hvad såg hon här? En syn som slog henne med förvåning, med häpnad och förskräckelse. Dessa bergväggar voro försedda med ett grönt tak af konstigt sammanfogade granqvistar.
Maj eller under vintertiden, alltid Sex dagar i Högsta Domstolen och En dag i StatsRådet hvarje vecka, då deremot tjenstgöringeni deöfriga StatsExpeditionerna, hvarestäfven finnas 2:ne ProtocollsSecreterare Löner på Stat anslagna, aJ|||»g inträffar oftare än Tvänne dagar i Allmanna Beredningen och En dag i StatsRådet, men val understundom endast en dag på hvart ställe i hvarje vecka, Betraktar man åter sjelfva målens natur och beskaffenhet, så äro de, hvilka i Högsta Domstolen förekomma, visserligen både' mödosammare och vidlyftigare att till Protocollet fatta, än de hvilka i de öfriga StatsExpeditionerna handläggas, äfven som de förra, såsom rörande Medborgares lif och 824 Den 17 Juli e. m. egendom, säkerligen höra anses lika vigtiga med de sednare, hvilka anga Rikets Krigs-, Finance-, Kammaroch UpplysningsVerk. På dessa grunder och då endast 2:ne ProtocollsSecreterare Löner linnas i JustitieExpeditiorien, hvarest i öfrigt, till arbetets behöriga gäng, äro Tio tjenstgörande Ordinarie Protocolls&ecreterare, får jag vördsammast tillstyrka, att Högloil. Ridderskapet och Adeln täcktes bifalla Pr-uoc.olisSecreteraren Danckwardts motion, att mindst 2:ne nya Pi otocollsSecreterare löner ytterligare mä i JustitieExpeditionen pä Stat anslås, ellet ock, att leret Ridderskapet och Adeln skulle anse sig icke böra omedelbarligen pröfva denna motion, StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande måtte, jemte mina dervid vördsamt framställda anmärkningar, till Utskottet återremitteras, med anmodan, att, utan hinder af StatsUtskottets förra beslut, ofvannämnda motion till pröfning upptag», och yttrande deröfver i vanlig ordning meddela.