Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har — jag hekänner der offentligen önffal och trott — en utskrifning utan legningstiliär lfe, wara den rätta i ett folkfakiigt laad; jag afstar icke derifrån man i den ö w rty else, aki dea ännu icke ar anwändhar; mea dä den en gäng blrfwer dek, dä den, att jag sä ma säga, kommer af sig stelt, lärer Regeringen witzerligen admittera dea om .Riksens Ständer nu a »toge utsckrifaingea pä satt den för närvarande sörusigö af män, som, med stadgad öfweny gel - Den iZ Maji» gelfe och cl kände insigter, grundat sine bcstUt pä det skyldiga afseende närwarande omständigheter synlS dem äffa. Andre som afstyrka detta nu tillstyrkte sätt, drifwas icke af mindre omsorg för landets minsta b knngande och ändamälets fullkomligaste ernående, RlketS tillbörliga förswar, frihet och sjelfständighet. — Tilläten mig derföre mine Herrar ännu att fräga: da I uti hufwudsaken hafwen samma tänkesätt, hwarföre Mja Eder i Uttrycket deras? lifwade af de ädla känstor som I alla gemensamt ägen, hwarföre icke mera med gärningar än ord genast bcwifa den enighet och fasta föresats att göra det rätta, som ensamme kunna bibehålla ost alla? hwarföre gifwa minsta anledning alt sälla hela högden af Edra tänkesätt i fräga dä I det icke alldeles förijcncn? hwarföre dä tweka att genast, sedan grundlagarnes formaliteter äro iakttagne, högtidligen yttra hwad wi alia anse wara wär owilkorliga pligt, utan att lämna något tillfälle till minsta skugga pä den enhälliga, den säkert alldrig förän . derliga känstan deraf ? bifallom derföre — jag
Man satte då mycket i fråga hvad inflytande instängandet skulle hafva på fången. 1 följd häraf tog jag reda på förhållandet i Frankrike, der dagliga medeltalet af fångar var omkring 40,000. Der hade man kommit till det resultatet, att instängningen verkade föga på äldre personer, och jemnförelsevis mycket litet på de flesta andra; men der den verkade mycket skadligt var i första rummet på qvinnan under hennes utvecklingsperiod från 10—IG år, och för det andra på ynglingen från 12—20 år, samt i tredje rummet på qvinnan i en sednare kritisk period omkring 45:te året. För alla dessa 3 kathegorier verkade instängning — brist på frisk luft — ökad sjuklighet och dödlighet vid jemförelse med den fria befolkningen. Hos denna fanns icke någon större sjuklighet eller mortalitet för dessa 3 kathegorier. I min ungdom hörde jag aldrig talas om bleksot, deraf nu åter mängden af barn äro besvärade. Jag har ledt mig till de förslagsmeningar, att bleksoten härleder sig förnämligast från brist på lifsluft under utvecklingsperioderna; att den här i Sverige visat sig mera till följd af den tilltäppta luften i våra rum, de i sednare tider mera allmänna dubbla fenstren och kackelugnar i stället för öppna spisar, samt det större anlitandet af allmänna skolor och pensionsanstalter med dåliga lokaler. Det är dessutom kändt, att vi i allmänhet vida mindre än andra nationer begagna frisk luft i våra rum och vatten för våra kroppar. Jag tror att orsaken till sjukligheten kanske bör sökas i denna omständighet, samt att, om en undersökning kommer att ske, man äfven bör fästa sig vid detta förhållande, samt om 148 Den 10 Juni e. m. det icke är skadligt såväl att så många barn instängas i samma rum, som att de hafva så många läsetimmar. Häraf hemtar jag således skäl, såväl att yrka bifall till Utsk:ts framställning, som ock att önska all framgång åt det af Hr Huss föreslagna tillägget. Hr af Sillén, Abraham Wilhelm: Jag ber äfven att få förena mig i Hr Huss’ förslag, att en undersökning måtte vidtagas till utrönande af orsaken till den öfverklagade ansträngningen.
Det måste härvid förefalla honom roligt, att höra sin motståndare ideligen försäkra: er vanmakt att reta, er oförmåga att såra, är lika stor, som ert begär dertill; det är, af er, berömmet, icke klandret, som kan förolämpa; – under det ändock i dennes utlåtanden sjuder en vrede, slutligen 35 hunnen till den kokpunkt, att den icke blott vädjar till ”Publikens gäckade värdighet”, utan äfven åkallar de borgerliga Lagarne och deras vårdande Ämbetsmän, att ”handhafva” dem, att ej ”blanda”, när en ”förvirrad Skribent” fortfar begå ”det nidingsverk, det hämdskriande mord, att röfva en obrottslig medborgares namn ur dess lugna mörker, för att med en bödels skändande hand uppspika det inför allmänheten”; hvarefter han, från detta nödtvång för ”Medborgaren” att ”låta höra förtrytelsens röst”, berättar sig återkomma till Thorild ”med Philosophens lugn”. I afseende på sin kritiks föregifna inbördes motsägelser, påminner Thorild i ”Svaret på Luntan” om sina längesedan yttrade ledande grundsatser. ”Först, Sanning och allmän Rätt: dernäst, vissa Personers snille och talanger. Såsom hela helvetet, så långt jag är fri, ej kan förmå mig att förneka den minsta dygd hos den minste i himmelen: så kan ej heller hela himmelen, så långt jag är fri, förmå mig att förneka den minsta talang hos den minste i helvetet. Denna förklaring är, jag tillstår det, något nordiskt vild; men ärlig”. Likaså erinrar han ock om de redan af oss anförda ord, med hvilka han började ”kritiken öfver Recensentens kritiker”. Och mellan dylika påminnelser, sammanfattar han ett ögonkast på den samtida Svenska Vitterheten i denna betraktelse: ”Den, som har en känsla för sjelfva Svaghetens fattiga lilla behag och dygd – skulle den ej med full kraft känna hela skönheten af alla sitt fäderneslands mest lysande förtjenster?
Utsk. har antagit 7 r:dr såsom medelpris på denna spanmål, och detta måtte ingalunda kunna anses vara för lågt af samma RiksSt., som vid beräkni ngen af Stålens inkomster ansåg betänkligt att bestämma priset å en tunna spanmål till 6 r:dr samt trodde det böra bestämmas till 5 r:dr 24 sk. Jag får af dessa anledn:r anhålla om bifall till Utsk:s förslag, men tror dock det vore lämpligt 4° Den i3 Augusti. att dela frågorna och göra först propos. om spanmålsberäkningen för sådana embetsoch tjenstemän, sorn hädanefter utnämnas, oell sedermera propos. på den återstående delen af förevar, punkt. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, att då en ledamot begärt att de tvänne särskilda frågor, hvarom andra punkten handlade, måtte i särskilda propositioner till afgörande framställas, ville Hr Landtm, nu framställa den första proposm, nemi. angrde dea frågan, huruvida en r:dr för hvarje under lönen beräknad tunna spanmål borde bestämmas i stället för det tillägg till lönerna, sorn hittills utgått efter medium af markegångsprisen. Frih. Cederström: Mot den första delen af den na punkt förekommer visserligen icke behofvet af någon reservation i och för det beslut, som Ständerne i afseende på markegången komma att fatta, men härvid förekommer, huruvida icke R. o. Åd. vill göra afseende på svårigheten vid uppgörande af särskilda qvartalsliqvider, intilldess alla nu i tjenst varande embetsman afgått, enär behöfligt vore att uti hvarje qvartalsliqvid upptaga data på alla fullmakter, för att gifva vederbör, räntmästare i landsorten och Stats-cont. underrättelse om hvilka, som skola hafva spanmålsersättning efter en r:dr på tunnan, och hvilka som skola uppbära ersättningen efter andra författningar. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Jemte det jag på de skäl, som Hr von Troil anfört, för min del anhåller om bifall lill den nu föredragna punkten, ber jag att få fasta Frih.
Enligt fran Riks-Slåndena ankoinne Protocolls-Utdrag för den 7 och i3 nästlidne Mars, hafva, vid behandlingen af omförmäldte Betänkande, Ridder skåpet och Adeln bifallit Utskottens hemställan, i anledning af Herrar von Mentzers och fVedbergs motioner, men afslagit tillstyrkandet om framflyttning af liden för krono-uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse; Bonde-Ståndet bifallit Betänkandet i dess helhet, med tillägg, att uppbördsstämmorna på Gottland må utsättas först i slutet at April månad; samt Presteoch Borgare-Stånden återremitterat Betänkandet, på grund af dervid gjorde anmärkningar, hvilka, med undantag af några få Ledamöters yttranden, lill stöd för Uppbördens fördelning i flera terminer, hufvudsakligen afse sednare delen af Betänkandet och dels instämma med Herr Friherre Palmstjcrnas vid Betänkandet fogade reservation, serdeles i hvad den angår framflyttning i tiden för Uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse, dels omfatta den mening, att Uppbörden icke borde taga sin början under Januari månad, utan antingen den 1 Februari eller den i5 i samma månad, vid hvilken lid de skatlskyldige i allmänhet ansågos halva egt tillfälle realisera sina producter, dels ock slutligen att för Gottland måtte stadgas, att Uppbörden icke finge verkställas förr än antingen i slutet af April eller från medlet af Maj månad. Vid den ytterligare handläggning af förevarande ämne, hvartill omförmälde anmärkningar föranledt, hafva Utskotten, beträffande Uppbördens fördelning i flera terminer, funnit sig sakna anledning frånträda den derom i Betänkandet gjorde hemställan. '■ Vidkommande åter sednare delen af återremitterade Betänkandet, eller det, i anledning af Lars Knutssons motion framställde förslag, hvilket Bih. till R.
— Det synes mig innefatta en motsägelse, att till samma personer, hvilka äro utmärkte med Riksens Ständers förttoende, och erhållit det vigtiga uppdrag, att å deias vägnar granska den allmänna förvaltningen, hysa det misstroende, att de skulle gifva omdömen, som voro stridande mot sanningen, och inlåta sig i bo fattningar, hvilka icke tillhörde dem. Man bör snarare hoppas, att den tid nalkas, då man vid alla allmänna befattningar framför allt söker förtjena och värderar sina medborgares aktning och förtroende. Jag anhåller om pro-, position till bifall af Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven cch LandtMar ikalken gjorde proposition till bifall af SfatsUtskottets ifrågavarande Utlåtanden, hvilken proposition med Ja besvarades. Företogs till pröFning BancoUtskottets den 3 dennes afgifne, och följande dagen på bordet lagda Betänkande, i fråga om antagande Den 7 Julii. af Gotha Canal Bolags Actier såsom hypothek för lån i Banco DiscontVerket, och vid omsättning af de i Götha Canal Discont derå upptagne lån. Friherre Boije, Ludvig: Då man besinnar, att inga publika papper, hatva belåningsrätt annorledes, än endast i förening med full säkerhet hos låntagaren sjelf; så har man svårt att anse deras belåningsrätt för annat än ett, för deras credit, angeiäget omdöme af Lagstiftande Magten, angående deras värde; ett omdöme som naturligtvis skall fata eller borttaga allmänna förtroendet för dem : och när man så betraktar förevarande Betänkande, så vill det synas, som ägd-e det en bestämd afsigt, att krossa dessa Actiers credit hos innehafvaren inomlands och utomlands. Vid ett sådant betraktande af Betänkandet, synes likväl förslaget åtföljas af fel i tvenne afseendem I det ena finner jag besynnerligt nog, att just då, när Actierne fått mera värde, och följaktligen innebära större säkerhet, än förr, fråntager man dem belånings förmonen, som de med mindre säkerhet förut ägt
Besvär öfver val till riksdagsman eller till valman må anföras i den ordning, hvarom särkildt stadgas. § 28. 1) Hos Konungen göres af hvardera kammaren anmälan om de ledigheter inom kammaren, hvilka böra under samma eller innan nästa riksdag genom val fyllas, hvarefter Konungen om de nödiga valens anställande förordnar. 2) Om emellan riksdagar oförutsedd ledighet i någondera kammaren uppstår, göres af fullmäktige i Riksbanken den anmälan, hvarom i föregående moment förmäles, då Konungen förordnar om nytt val eller, om ledigheten elter ledamot af R. o. Ad. uppstått, om inkallande af suppleant i den afgångne ledamotens ställe. § 29. Vid hvar tredje lagtima riksdag förordne hvardera kammaren för sig om ändring af det antal ledamöter, valkrets på grund af folkmängden bör, enligt fastställda grunder, till kammaren utse. 4 22 Den 9 December. § 30. Hvarje riksdagsman åtnjuter af statsmedel ersättning för resekostnad till riksdagen vid dess början och från riksdagen vid dess slut, efter de grunder, som af riksdagen bestämmas, samt ett arfvode af 8 rdr dagligen under den tid, han vid riksdagen är närvarande. § 31. På hvardera kammaren beror att bestämma när påföljd af böter skall ega rum för den kammarens ledamot, som utan tillstånd af kammaren från riksdagsölverläggningarne förfallolöst sig afhåller. Sådana böter beräknas efter åtta rdr för hvarje dag, riksdagsman från öfverläggningarne uteblifvit, och tillfalla statsverket. Sedermera yttrade Gr. Mörner: Detta förslag innehåller visserligen en § mera än det numera antagna, men detta har härrört deraf, att man, lör att icke i en § sammanföra ämnen, som man ansåg böra upptagas i särskilda §§, låtit det Kongl, förslagets 1 § motsvaras af 2:ne §§. 1 enkelhet torde således detta förslag vara jemnförligt med det numera antagna. Gr. Hamilton, Henning: Då jag för mer än sju år se dan på delta rum nedlade den staf, ingen efter Gr. Gustaf Lagerbjelke skall bära i spetsen för Sveriges Riddersman, uttalade jag den önskan, att om Försynen skulle tillåta mig att ännu åt fäderneslandets angelägenheter egna någon verksamhet.
Hvad säkerhet finnes då, när metallisk valuta saknas? Sådan blef utgången af denna föregående lyckliga tid, då, genom onaturliga penningetillgångar, en öfverdrift skett uti spekulationer, och ett öfverdåd uti lefnadssätt uppstått, hvilket man snart fann sig nödsakad utbyta mot torftighet och nöd. Det var efter denna tid, som en talare hade skäl att på Riddarhuset yttra, ”att det vore för Rikets Ständer en vinst, om Skaraborgs län kunde förvandlas till en sjö, för att icke mera falla llikets Ständer till besvär uti undsättningsväg,” och detta yttrande gällde likväl en provins, som tvifvelsutan är en bland de bäst lottade inom Sverige. Vid betraktande deraf, att landels rörelsekapital ånyo synes ökas, och någon gräns derför icke finnes, då Rikets Ständer ej 16 Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. synas Tilja uti Banklagstiftningen inrymma skyldigheten för bankofullmäktige, att när, genom invexling af silfver till Banken, penningetillgången onaturligt tilltager, minska lånerörelsen, försälja inrikes obligationer, samt dymedelst å sin sida, ej fortsatt understödja sedelstockens ökning; så skulle det synas mig ytterst vådligt, att inträda på den bana motionärerne föreslagit, desto heldre, som, om äfven alla andra olägenheter skulle kunna från de uppgifna förslagen aflägsnas, den djupt ingripande svårigheten, dock skulle återstå att landets rörelsekapital skulle blifva än mera ombytligt än nu, åtminstone under utvecklingen af det nya systemet.
Det lärer således vara nödigt, i händelse R. o. Ad. skulle vilja begagna utvägen af en kompromissas nedsättande, att det först utredes, huruvida medlen äro af beskaffenhet alt kunna efterskänkas, hvilket fordras för alt man skall kunna frångå de lagliga formerna, och för det andra att R. o. Ad. och Ridd.Kamereraren blifva ense om, huru kompromissen skall sammansättas; således får jag hemställa att, frågan måtte återremitteras till Ridd.Utsk. Frih. von Stedingk: Jemte det jag vidhåller hvad jag förut yttrat, nemi. att en kompromiss vore vida bättre än en domstol, får jag tillika äran fästa mig vid hvad Hr Rosenblad särdeles uptagit af mitt yttrande. Det är vanligt att när man talar mundtligen, så händer ofta att ett ord undslipper en, som man sedan måste taga tillbaka. Jag har ingalunda påstått att några andra personer än Kamereraren haft fel, men jag har sagt att om andra finnas, som möjligen kunnat begå misstag, så är det högst onödigt, att inför laga Domstol utreda allt detta. Vidare Den 22 Mars. 151 har man sagt att det vore bättre, om man ginge den lagliga vägen. Jag anser att det vore bättre om man begagnade sig afen kompromiss, derföre att saken då blefve förr afgjord, eljest kommer det att draga ut på tiden såsom, vanligt är med alla rättegångar. Alla dessa saker tillsammans göra, att jag yrkar kompromiss, men vill förena mig med hvad Hr Cederschiöld anfört, att det må blifva Ridd.Utsk. som kommer att välja 2, Ridd. Kamreraren 2 och dessa 4 den 5:te af kompromissens ledamöter. Frih. Cederström, Rud.: Jag har icke kunnat inse de betänkligheter vara grundade, som blifvit mot anställande af en laglig undersökning framställda. Så t. ex. har Hr Lagerhjelm ansett del icke vara hopp om att vid domstol få denna sak bättre utredd, än som redan skett.
Det vare sagdt till så väl publikens som sångerskans heder, att den här alldeles obekanta gä- sten tillvann sig allas sympati redan efter de första sångfraserna. Vår musikaliska publik insåg ögonblickligen, att den här hade framför sig en konstnärinna af betydelse, och denna angenäma öfverraskning gaf sig sedan luft i en mängd inropn i D g a r efter första akten, hvilka under aftonens lopp blefvo ännu talrikare. Det var » Den vilseförda », som den aftonen gafs, och man hade tillfälle att beundra ett både dramatiskt och musikaliskt intelligent utförande af Violettas i båda dessa hänseenden maktpåliggande parti. Beatrice Véhon är född i Chicago af franska föräldrar. Det nobla och distinkta, som utmärker de latinska folken på det konstnärliga området, har hon sålunda mottagit i arf. Själf har hon af en Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Alhn. Telef. Boktr.-Aktub. Utgifningstld: hvarje helgfri Gernandts fredag. Lösnummerspris i 5 öre. (vid kompletteringar). - r a d. Véhon-Halvorsen, frikostig natur begåfvats med en mycket sympatisk sopranstämma af betydande volym. Sångerskans hemland har försett vår gamla världsdel med många röstbegåfvade konstnärinnor, bland hvilka ej få skapat sig ett kändt namn. A f dessa må nämnas van Zandt, Marie Durand, Clara Kelloy, Emma Juch, Nordica, Emma Thursby, som här har många beundrare, Ella Russel, Nevada, Valleria, Valda, Cary, Donita, Vinant, Bailey. Vid sidan af dessa landsmaninnor skall säkerligen en dag den sångerska, som i dessa dagar uppträder å vår lyriska scen, intaga cn värdig plats. Redan nu är hon känd och värderad i sångens hemland Italien. På inrådan af några musikvänner i Chicago sändes den röstbegåfvade unga flickan till Paris. Här lyckades hon till lä- rarinna erhållaen af världsstadens förnämsta kapaciteter i den vägen, den en gång berömda sångerskan madame Anna de la Grange, som strax förut dragit sig tillbaka från scenen för att uteslutande ägna sig åt sångundervisningen.
Flickans verkliga tillstånd, hennes dolda smärta, att betvifla renheten af moderns deltagande, i förening med det slag som träffat henne, huru allt detta skulle verka på henne, det kunde modern icke fatta. Dennas hopp hvilade på följande dagen; men med den kom ingen förbättring. Maria var för matt och verkligt illamående, att kunna ingå i något redigt samtal, och dagen derpå steg fru von Horsts oro till sin höjd. Den afgörande tiden var inne, och den blef det äfven, men ej såsom hon beräknat det. Klockan var omkring nio på förmiddagen, då båda doktorerna Faxe och Klein gingo arm i arm uppåt Storgatan, inbegripna i ett allvarsamt samtal. Vid ett häftigt springande bakom dem och ett: ”Vänta, herr doktor! vänta för all del!” vände de sig begge, osäkra hvilken af dem det brådskande budet gällde. Der stod fru von Horsts lilla Stina. – ”Hennes nåd ber helsa herr doktor Faxe, och anhåller att han vill vara god och genast komma hem.” ”Nå, hur så, jungfru lilla?” frågade denne; ”är hennes nåd sjuk?” ”Nej, inte hon, men fröken mycket illa; stark feber, och nu på morgonen har hon börjat yra.” Kleins belägenhet var ej afundsvärd. – ”Huru snart kan jag träffa dig?” frågade han Faxen med konstladt lugn. ”Vid middagstiden, hemma hos mig sjelf,” svarade denne och försvann med flickan. De timmar som återstodo till middagen blefvo sekler för Waldemar. Aldrig hade hans patienter funnit den vänlige, medlidsamme doktorn så tvär och dyster som i dag. Ändtligen slog klockan ett, och straxt derefter stod han vid dörren till Faxens studerkammare. ”Nå?” var hans enda korta fråga. ”Hvarföre nå?” frågade denne leende. ”Ursäkta, min bror,” återtog Klein, ”jag är förvirrad; min mening var att få veta, huru fröken von Horst befinner sig.” ”Ah, det glömde jag! Hon ligger i nervfeber. Det är förfärligt,” tillade han, troligen för att ej synas bemärka sin gästs inre rörelse, ”hvad den sjukdomen griper omkring sig uti den delen af staden.”
101 militära insigter, som erfordras för att kunna upgöra planen till ett lands försvar; men lika onekligt är det äfven att, om en sådan plan skall kunna upgöras, så måste Regeringen dertill hafva representationens samtycke emedan det är denna sednare, som voterar de skatter, som för densammas sättande i verket erfordras. Om nu en plan för fosterlandets försvar blifvit upgjord, om representationen med miller bidragit till densaramas effektuerande, så tyckes det vara billigt, att, innan samma plan förändras, Regeringen dessförinnan inhemlar representationens omdöme. Ibland annat är bär sagdt, alt delta vore en inskränkning i Regeringens makt: detta är så lillvida sannt, att Regeringens makt att förstöra hvad som till Sveriges försvar af Sveriges söner blifvit gjordt inskränkes, men Mine Hrr! är icke en sådan inskränkning nyttig och gagnelig? Bör icke en Regerings kraft vara stark i det goda, svag i det onda. Man torde möjligen invända att tider, då likväl krig ännu ej nibrutit, kunna inträffa då ett så skyndsamt raserande af en fästning erfordras, att Ständerna ej hinna att böras och att en Regering följaktligen mätte ega makt att Ständerna oåtsporda rasera en fästning. Men Mine Hrr, sådana lider kunna ej komma, ty operationslinierna äro utstakade af sjelfva naturen, fästningarna stå i sammanhang med dem och dessa operationslinier kunna ej förändras såvida ej jordbäfningar eller sådana öfvernaturliga händelser omskapa landels beskaffenhet. Sveriges fästningar, Sveriges flotta böra ej kunna efter godtycke af Regeringen npoffras. De äro till för att af Regeringen användas men ej för att af densamma förintas. Vi veta att vid denna riksdag en propos. öfverlemnats till Ständerne om linieskeppens nedhuggande till fregatter och vårt sjöförsvars grundande på en skärgårdsflotta: om Konungen, såsom vissa talare synas vilja yrka, haft rättighet att, Ständerne oåtsporde, densamma nedhugga och låtit sådant verkställa — hvad skulle Hrr:oe hafva sagt derom, eller tro Hrr:ne icke att det bidragit till linieflottans bevarande att Ständerne sagt nej till den af Gr. v. Platen utkastade planen?
Där hvilar han nu sitt » Titushufvud » under en marmorvård, rest af hans maka Charlotte, s o m äfven slumrar där från lifvets stora komedi. Å r 1875 var N. W: s slutakt. Johan Jolin skref d å: » H v e m är du, Simson, s o m störtar i grus De stolta pelarnas rad i Gustafs tempel. » Och d ä r p å: » Nyss sångens drottning, nu talets kung, Nils Almlöf finns ej mer. Det är kungssorg i konstens hof. ; TACKSAM K HÅGKOMST. U n g a t i d! (d ö m ej deras hjärtelag, s o m i nödens hårda tider r ö j d e väg till fredens d a g! V iktor A. Ni ämnar I er således ut på en p r o m e n a d? Och jag, er ödmjuke tjänare, s e m ringt på porten till ert paradis för att göra er min uppvaktning o c h för att få värma mig en stund vid edra ö g o n s ljus. » » Ni är välkommen, herr öfverste. Min promenad är ändad; jag k o m .alltså h e m i rätt tid för att mottaga er uppvaktning — jag vill räkna det för en tur. Men k o m mig inte så nära — akta er! Å h, inte för min hand, den är inte farlig, herr öfverste, men, ser ni, kjolen, kjolen! » » Fru grefvinna, hur skall jag förstå er m e n i n g? Vill ni inte vara så g o d o c h lyfta litet på d e n — jag menar naturligtvis meningen — att jag måtte få syn på, hvad som g ö m m e r sig därunder. » » G y c k l a r e! Kan ni inte förstå, att min kjol är en pesthärd, att den g ö m m e r en het " massa bakterier, smuts o c h smitta, upphämtadt från gatan. — Gå så långt bort ni kan, ända ned till dörren, så skall jag visa er en liten del af kjolens skoning, att ni måtte tro mig.