Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland ha de egendomliga, vidriga vurmer; en gosse t. ex., en mager, slankig figur, som dock tyckes kunna sitta upprätt, fingrar nästan oupphörligt på sin näsa, som blifvit alldeles röd och svullen af det ständiga handterandet, — det är alldeles, som om hela hans själslif — ifall man kan använda detta uttryck! — gått upp i en enda stor undran, öfver hvad det är för en utväxt, han har i ansiktet. En liten flicka kastar sig gång på gång framstupa på golfvet i samma ställning som en österländing, då han bedjer. En annan håller nå- gon leksak i handen, gapar, så att man ser ett stort, svart svalg, och ramar som en kalf. I en säng ligger en liten varelse, som har ett fullständigt aphufvud; man behöfver ej fråga, om hon är idiot, man ser det på det smala hopklämda hufvudet och det skarpt utvecklade käkpartiet. Hvad ha de här att göra, dessa toner, som i sin banala enkelhet dock gömma så många luftiga drömmar från lifvets vår — hvad ha de att göra, dessa yra, glittrande trollsländor i detta lidandets hem, där luften är tung af sjukdom och sorg? Hjärtat krymper samman vid åsynen af dessa arma varelser, hvilkas hela lif förflyter likt en tung, oredig dröm, en hemsk nattlig mara, som ingen morgonsol skingrar. Hur ser det ut inom dem — råder där en absolut slöhet, en absolut medvetslöshet, — eller är det icke stundom en dof, kvalfull ångest, som skymtar fram ur blicken? Ja, detta skall ingen läkare eller psykolog kunna säga oss. Hvar finns för resten gränsen mellan det medvetna och det omedvetna lidandet? Kan man icke i t. ex. en hunds ögon ibland se ett uttryck af smärta så djup, så intensiv, att man tycker endast ett mänskligt öga kan se så lidande ut? Och här finnes dock en bunden människosjäl, en själ som våndas och ängslas i den kropp, som af föräldrars eller förfäders synd smidts till förnedrande bojor i stället för lydiga verktyg åt anden.
I anledning af gjord Motion, om beredande af tidigare anstalter till trycka ning af uppgifter öfver hvilande Grundlagt*; frågor. från StatsUtsiöttets Af den 9 dennes: N:o 304. I anledning af fördetta Ryttmästarens vid Smalands KonglCavalleriRegemente Fredric Rappes nnderdåniga ansökning, om betalning för den så kallade Rökeri» Den *9 julii e. m 5 f ska Obligationen å 3000 R:dr Hamburger Ban* eo, hvilken uti RiksgäldsContoirets Räkenskaper är bokförd såsom utelöpande. Om RiksgäldsVerkets tillstånd och förvaltning. Af den 18 dennes: N:o 336. I frågan om ersättning för bortmistade ägor genom Trollhätte SlussVer&e uppdämning. Af den 16 dennes: I anledning af väckt Mation öm spannemåls-anslag till JUönefyllnad för Stock, holms ScholasLärare. Af den a 8 denne*: I anledning af Kongl. Maj:t* Nådiga Remiss uppå Befälhafvarens för Konungens Infoch HusTrupper underdåniga Memorial, om anslag till Reparations-kostnader 1 Kongl. Svea RifGardes Cassern, N:o 339. I anledning af vackt Motion angående jemkning i Rustrungs-skyldigheten. Nio 3404 Angående RiksStåndens olika beslut, 1 frågan om understöd för Hamnbyggnaden i Jönköping. I anledning af väckte Motin - 3#35 &tn 39 ^u^£l *• m• ner, om Indragning af Lönerne vid Biskops* ecb Damprostsgmbeten, Af den 22 dennes; N:a 342, Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets' förut afgifne Betänkande, i anledr ning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående tillåten Revision af TullVerkets med flere Räkenskaper, jemte åtskillig© dermed gemenskap ägande Motioner.
På HögloflRidd. och På Högvördig! Prest'» Vördsamt Memorial! Adelns Ledamöters vägnar Carl Dt Géer. Ståndets Ledamöters' vägnar C. c. Rosenstein. På Hen 4 Augusti På Vallöf!. Borgare På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters Ståndets LedamotersJ vägnar Vägnar Carl Fr> Landberg. Jon Jönsson. 1 C. Tunelius. tTppläst lios samtliga Riks - Stånden den 4 Åugusii. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande i angående tillökta Dagiractamenten för Tjenstemän och Betjening vid Respectiva Riks-Stdn„ dens och deras Stat s-Utskotts Cantzlier. anledning af de hos Respectiva Rlks-Stånden väckta frågor om såväl tillökning uti det, vid Riksdagens början bestämda* dagtraktamente for Stånds-Cantzliernas Ordinarie Notarier och Cantzlister, som ock att Tractamente kunde be, stås för det antal Extra-Ordinane Cantzlister, »om funnits nödigt att derjemte begagna, har, Sedan Stats-Utskottet hemställt, att Herr Landtmarskalkén och Talmannen måtte i samråd, reglera och föreslå, hvad ytterligare belöning kunde linnas böra samteliga vederbörande vid StåndsCantzlierna tillkomma, samt Riksens Höglofl. Ständer dertill bif.11 lemnat, följande förslag i detta» hänseende blifvit upprättadt, och StatsUt&kottet meddeidt. ”Ar Den 4 Augustt 2Ö3 ”Är 1813 Jen 24 Juli, med anledning af Högloft. Stats-Otskottets-Utlätande af den ig i denna manad) sammanträdde undertecknade, för att, i samråd, reglera hvad belöning må, vid Riksdagens sint, tillkomma samteliga Riks-Stå11- dens Extra Ordinarie Betjening m. m. Efter öfverläggning beslutades, att de arne äldste Cantzlisterne hos Höglofl. Bidderskapet och Adeln få Notarie-I*cn och Tractamente efter 4 It;d. 24. sk.
Jag är af den tanken, att våra embetsmål) borde aflönas efter helt andra grunder än hittills, då de, som hafva de vigtigare åligganden och mesta arbetet, fått minsta lönen; jag anser, att en viss grad lön bör tagas till stadium i afseende på lönen inom våra tre embetsmannaclasser, den civila, den lärda och den militära; de som vilja hafva högre grad få behålla samma lön med blotta tillökningen af äran. Jag anser dessa trenne grader böra vara häradsdomare inom den civila, professor inom den lärda och compagnieller squadrons-chef inom flen militära classen : då kunde den orimligheten undvikas, att hälften af vår lägre embetsmanna-corps är lönlös, emedan den högre Den 20 Mars f. m. 3gi liar för mycket. Jag föreslog antingen biskops-embetenas indragande och deras lönefonders anslående till läroverken, och att de få detta embetes åligganden öfverflyttade på domprostarna, eller också indragning i de för biskoparna anslagna löner; att kräklan må blifva en mindre led frestelse än den hittills varit, och de förvandlas från-andliga furstar till Statens andliga embetsman. Frih. Boye, Ludv.: Då jag besinnar, att våra grundlagar, så väl Reg.F:n, sorn Riksd.Ordn., upptaga biskopsembetet såsom existerande; ty uti 29 §:n Reg.Fai heter det: ”Till Erkebiskop och biskopar, med hvilkas val förhålles ”efter förra vanligheten, utnämne Konungen en af de tre, ”sorn föreslagne blifvit”, och i3 §:n Riksd.-ordn. innehåller: ”Jemte Erkebiskopen, biskoparne och pastor primarius i Stockholm, hvilka af Konungen till riksdagen’kallas etc. ” — här äro biskoparne upptagne såsom representanter, — och då jag besinnar detta; så, säger jag , kan jag icke firma motionären hafva ägt rätt att vända sig till Ståndet med denna motion, enär dea rätteligen endast tillhör Const.Utskotiet. Hr Munck af Rosenschöld:
Och det är nu mitt hjärtas innerligaste uppsåt, att, kommer det en gång till ofred här i landet, så att den grönrockade fiendens gevärspipor skulle glittra i månskenet mellan den långa lindalléns brunbarkade stammar, då reste jag mig från frändernas lag och drack min heta långtoddy i botten och gick ut på trappan och reglade den tunga porten och ställde mig där med svärdet i hand, bredbent, trumpen och tvär, och slogs, tills jag stöp för gamla Ulfsta och alla de kära det hyser och hägnar inom sina hvitrappade murar. Alltsedan jag metade upp mina första sprattlande sarfvar ur Ulfstasjöns sanobottnade djup, alltsedan jag första gången fällde kastande räf i de ovägade, villsamma Ulfstaskogarna, har det varit mig en lifvets dröm att en gång sitta herre på fädernegården. Och den drömmen förlorar ingenting af sina vackra färger därför, att jag vet, att den aldrig kan varda till verklighet, att jag aldrig, likt Holbergs hjälte, skall blifva väckt därur af ödmjukt bugande underhafvande eller lakejer med silfverhandfat. Ty huruledes en fattig inspektor med femtonhundra riksdaler om året och allting fritt skall mäkta lägga af tillräckligt att lö-a tvänne bröder och fyra systrar ur en gård, hvilken går löst på en half kyrksocken, är en nöt, hvilken jag trotsar de yttersta tidernas affärsjublande pirater att kunna knäcka utan att spräcka tänderna. Förordningen om brors och systers lika arfsrätt, ett af nutidens många vackra misstag, har drifvit tusentals familjer från den jord de fordom besutto, så att i våra dagar torde nog de vara lätt räknade, hvilka efter lyktade bragder få lägga upp och rigga af sina trötta drakar vid barndomshemmets strand för att vakta vinterbrasan vid den härd, där de först hörde sagorna om Svipdag och Adil, om Hjalmar och Angantyr. Under skoltiden vistades jag merendels på Vallo såsom lekbroder åt min kusin Karl-Fredrik, ty far och mor höllo det säkert för en afsevärd lättnad att för någon tid slippa bekymra sig om åtminstone en af de sju linhåriga bråkstakarne.
Utskottet kan således icke tillstyrka bifall till denna del af motionen. Stockholm den 2 Juli 1840. Alik. tili Exp. LJtsk. elen n Juli, kl. 4 e* Betänkande, i anledning af väckt motion, att AdvocatFiscalerne i Rikets Hof-Rätter och Collegier måga upphöra att vara beroende af de Embetsverk, jvid hvilka de äro anställde. Genom motion inom Hedervärda Bonde-Ståndet, har David Andersson från Hallands Län framställt, huruledes det vöre af synnerlig vigt’, /| Allm. Besp.- och Elcon.-TJtsTcottens BetänkandeN:o 65.. att Konungens Ombudsmän i Hof-Rätterna och Collegieme, i sin embelsföpvallniiig, icke underkastas annat tvång eller andra band, än dem Lagen, , samvetet och öfvertygefsen ålägga. Motionären syntes derföre oformligt och ändamålsvidrigt, alt Ad vocat-Fiscaler äro ställda i beioendeaf det Embetsverk, der deras bestämmelse skall vara att å Statens vägnar controllera och bevaka Verkets egna förhandlingar och utöfningen af dess åliggande, upprätthålla ordningen, ia g l taga det allmännas rätt, beifra fel och försummelser, saint befordra Lagars och Författningars efterlefnad. Desse embetsman skola hafva, hvar och en inom sin verkningskrets, enahanda förbindelser att fullgöra, sorn äro föreskrifne Konungens Ombudsmän, på det för desse senare utstakade vidsträckte och all embelsmanna-förvaltning omfattande fält, hvarföre Ad vocat-Fiscaler, inom det område, sorn förderas verksamhet är bestämdt, skola agera i Justitiac-Canzlerens och Justitice-Ombudsmannens ställe.
Men då hade prinsessan harmats, att han kom så stolt och prisade sin egen lycka, han, som stängde lyckans väg för henne. Och för att få ett slut på den ängslan, som förtärde henne sedan veckor tillbaka, hade hon svarat: ’Du fader har med stor ära fällt fem orrar, men jag vet en kung, som på en morgonstund fångade fem kungar, och det var Olaf, den hjälte, som du utvalt till min make.’ Då hade Sveakungen vredgad sprungit ur sadeln, och med knutna näfvar kommit fram till prinsessan. ’Hvad troll har bitit dig?’ hade han frågat. ’Hvad ört har förgjort dig? Hur blef din håg vänd till denne man?’ Då hade ej Ingegerd svarat, hon hade skrämd tagit ett steg tillbaka. Och kungen hade blifvit lugnare. ’Väna dotter,’ hade han sagt till henne, ’vet du då ej, att jag har dig kär. Hur skall jag då kunna skänka dig till den, som jag ej kan fördraga? Jag ville följa dig med hulda önskningar. Jag vill kunna komma i din sal. Jag säger dig, att du måste vända din håg till andra länders kungar, ty Norges kung skall aldrig äga dig.’ Härvid hade prinsessan blifvit så förvirrad, ätt hon ej vetat något annat att svara kungen än: ’Jag bad dig icke. Det var folkets vilja. Och kungen hade genast frågat om hon menade, att Sveakungen var en träl, som ej fick råda för egna ungar, om han hade en herre, som ägde makt att skänka bort hans döttrar. »Vill då Sveakung tillåta, att han nämnes löftesbrytare?» hade prinsessan frågat. Sveakungen hade lett högt. »Var utan omsorg du! Sådant skall ej sägas. Hvarför spörjer du om detta du, som är kvinna? Ännu sitta män i mitt råd. För dylikt skola män veta att finna hjälp.» Och kungen hade vändt sig till de kämpar, som redo i jägarskaran. »Min vilja bindes af detta löfte,» sade han till dem. »Jag vill bli fri från detta band.» Men ingen af kungens män hade svarat ett ord, ingen hade vetat något råd att ge honom. Allt större harm hade då gripit Olof Skötkonung. Han hade blifvit så vild som en dåre.
Majit täcktes i nåder tillse, huruvida icke, genom en lämpligare fördelning af göromålen, antalet af de nu vid de särskilda regementena befintliga civile ijenstebelätlningar skulle kunna minskas och dymedelst någon besparing Statsverket beredas. 20 Expeditions-Lits kottets Förslag till un der d. Skrifvelse, Nio 133. 8:0. Indelta Arméens vapenöfning ar. Enär det vid förra riksdagen för delta ändamål bestämda anslag af 650,000 Ridr visat sig vara otillräckligt för de stadgade vapenölniugarne med indelta arméens regementen och korpser, har E. K. Maj:t, sorn ansett dessa vapenölningar icke kunna inskränkas, så framt indelta arméen, såsom stam för en i förhållande lill dess numerär talrik beväring, skulle kunna upptaga beväringsmanskap ! sina leder lill så stor del, som erfordrades för att uppbringa hären lill vederbörlig styrka vid en mobilisering, alltså äskat förhöjning i det årliga anslaget för indelta arméens vapenölningar med eli derför nödigt belopp af 175.000 R:dr. Sedan Rikets sednast församlade Ständer beslutat alt under reservationstilel lill ett förhöjdt belopp uppföra ifrågavarande anslag, hvilket under stalsregleringsperioden 1858 —1860 upptagits såsom förslagsanslag lill 596,000 R:dr, har, enligt hvad af del den nådiga Propositionen vidlogade Slalsräds-prolokoll inhemlas, den vidtagna förändringen af anslagets natur, vid det förhållande att förhöjningen icke motsvarat deir kostnad, hvartill vapenöfningarne skolat uppgå, om de ordnats i full öfverensstämmelse med den af Kongl. Majit föreslagna och af Rikets Ständer år 1858 gillade platt, verkat derhän, att de i Kongl. Reglementet, angående indelta arméens och beväringsmanskapets marcher, mölen och mönstringar, den 14 September 1858 föreskri Ina vapenölningar med regementenas och korpsernes gamla stam måst under åren 1861 och 1862 inskränkas till kortare tider, än som i berörda reglemente finnas utstakade.
Proposition N:o 56. 5 och det betryck räntegifvare skola vidkännas genom det sätt, hvarpå Afradsoch Kronotionde-spanmålen måste utgöras, till bevis hvarföre blifvit åberopadt, alt den af hemmanen utgående skatt är högre under missväxtår än vid vanliga skördar, och beräknas allt högre, ju kännbarare missväxten är, då, i dess ställe, nedsättning af skatterne, under missväxtår, vore mera enlig med Statens ändamål; och hafva Rikets Ständer, enär vinnandet af denna fördel ansetts icke kunna förenas med nuvarande grunder för skatternas utgörande, hvadan önskningarne inskränkt sig dertill, att den hemmanen ålföljande grundskatt och Kronotionde mätte framgent komma att utgöras på ett mindre tryckande sätt, alltså till Kongl. Maj:ts Nådiga bifall .. och fastställelse underdånigst framlagt följande förslag till grunder för Lestämmande af förhållandena emellan räntegifvare och räntetagare. i:o Såsom grund vid utgörande af så väl Kronotiondeoch Afradsspanmål, som äfven alla andra å hemman och lägenheter indelte räntor, då de icke in natura utgå, antages, att lösningen sker efter medium af senaste fem årens markegångspris, sålunda uträknadt, att sedan årets markegångspris blifvit satt, hopsummeras samma års markegångspris i Länet med de nästföregående fyra årens markegångspris i samma Län; blifvande femtedelen af denna summa det pris, hvarefter liqviden emellan räntegifvare och räntetagare bör ske; 2:0 Vid de tillfällen, då löpande årets markegång inom Länet uppgår till lika belopp eller öfverstiger det sålunda uträknade medium af de senaste fem årens markegångspris i samma Län, får ingen uppsägning till leverering in natura ega rum, utan skola räntorna ovilkorligen lösas med contant efter den i ofvanberörde i:sta punkt stadgade grund; 3:o Då den händelse inträffar, att löpande årets markegångspris i Länet understiger medium af senaste 5 årens markegångspris inom samma
Då nu tillträdet till de lagliga domstolarne af första instans här i landet vore serdeles lätt och kostnajerne deraf föga känbara i alla ringare mål, der sakförares biträde hvarken i allmänhet begagnades eller vore af nöden, syntes fördelen af de genom förlikningsanstalterne sparade rättegångar blifva så ringa, efter afdrag af hvad förliknings-proceduren kostat, att den ej ens uppvägde det besvär, sorn förspilldes genom denna procedur, när den blefve fruktlös.* Vidare yttrar sig Lagberedningen: “Annorlunda torde vissprligen kunna förhålla sig med gagnet af förlikningsanstalter i länder, hvarest saknas den lätta tillgänglighet af domstolarne, som här förefinnes, och rättsökande tvärtom besväras med alltför kännbara kostnader och omgångar, för att erhålla laglig behandling af sina rättsanspråk. Under sådane omständigheter kan tvifvelsutan fördelen af hvarje anstalt till rättvisans befrämjande i än så ringa mån öfverväga dess olägenheter, jemförda med dem man lider genom domstolarnes otjenliga inrättning och sorn i synnerhet lör den fattige, skola i vissa länder vara afskräckande. Då lyckligtvis dessa länders exempel icke här är följdt i domstols-inrättningen, förefinnes här ej heller behofvet af det ofullständiga hjelpmedel, som man der kunnat anse brukbart till det ondasmildra nde.“ ”1 hvarje fall beror slutligen förslagets antaglighet af tillgången på användbara personer för dess utförande. Vere inrättningen här i Sverige redan för hand, såsom en qvarlefva af förflutna tiders kulturförhållande; så hade det ofelbart icke desto mindre långt förut kunnat sägas, att deri icke mer passade för tiden, änskönt den på sin rätta tid mätte hafva varit ganska tjenlig.
Resolutionen på Preste-Ståndets besvär den 17 December 1697 föreskrifver, att ”predikningarne böra icke annorlunda än i Guds hus förrättas i rättan tid i kyrkan, om hon så när är, men, om hon öfver en fjerdedels mil är aflägsen, på sjelfva tingstället.” Allmänna lagen i 2 Kap. 3 § Rättegångsbalken stadgar väl, att, förrän Rätten sig sätter, skall gudstjenst hållas, men innehåller icke föreskrift om rummet der sådant skall ske. Motionären anser icke dessa stadganden tillfredsställande. Det vore en helig tanke, att en så vigtig förrättning som ett ting, hörjås med gudstjenst, men det vore högst önskligt, att en sådan alltid förrättades å ett ställe, der domare, nämnd, åklagare och menighet måste församlas, nemligen på tingstaden, och att icke, såsom nu ofta vore fallet, domaren hehöfde resa kanske en fjerdedels mil från samma ställe, för att ensam med prest och klockare öfvervara den heliga förrättningen. Det hörde till undantagen att finna personer, som redan gått långa vägar till tingstaden, begifva sig derifrån ännu längre bort för att bevista gudstjensten, och ingen egde magt att tvinga dem dertill. Om deremot gudstjensten finge förrättas å tingsstället, der vanligen vid ett Tings början hundradetals inenniskor vore församlade, eller i kyrka, som låge inom en sextondedels mil nära tingsstället, skulle gudstjensten bevistas - Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänkande N:o 14. 5 vistas af så många, som utrymmet medgåfve, och ändamålet med densamma vinnas genom predikantens förmaningar, råd, varningar oeh upplysningar till en rättskaffens och kristlig sammanlefnad, hvilket allt nu merändels ginge förloradt, då presten nära nog saknade åhörare i en aflägsen kyrka. På dessa skäl föreslår motionären, att ofvannämnda nådiga Resolution måtte sålunda förändras, alt, ”derest kyrkan icke är belägen inom en sextondedels mil från tingstaden, tingspredikan skal å tingstaden förrättas.”
Jag tror visserligen att det icke är en plikt, att lemna ett uppskof, innan skyldigheten intyäder, men jag anser, att sådant vöre en billighet,'då, efter en så långt tids förlopp principen förändras, enligt hvilken räntorne för framtiden skola utgöras, och j*g "tillstyrker således, att 5 eller kanske till och med io år böra utsättas, innan nya ränteberäkningen kommer att taga sin början. Grefven Wachtmeister y Hans: Till de anmärkningar, som redan blifvit gjorde, anhåller jag att få tillägga en, den nemligen att jag anser den af Utskottet föreslagne undersökning vara, i afseende på Blekinge Län, öfverflödig. Der är förhållandet sådant, att i Konung Cari Xl:s tid, blefvo alla Kronans räntor upplåtne tili Båtsmans underhåll. För hvar 20;de Daler, hvilket belopp då ansågs vara hvad en Båtsmans årliga underhåll kostade, indeltes en Båtsman. De större hemman blefve Stamrotsr, de mindre skulle i contant utgöra räntorne såsom fyllnads-afgift. De Stam-Rotar, som ej utgjorde 20 Daler i ränta, fingo fyllnad ifrån Ben 5 Juni i t. tu i andra hemman. Dessa fyJlnads-ränfor lemnades ej till innehafvaren af Stamroteo, utan till Kronobetjeningen. De uppburos vid de vanlige Skattmötena, och deraf föijer, att, vid den lörändiing i priser, som i sednare tider skett, och hvarigenom handt, att en Båtsmans underhåll, ou kan anses kosta årligen 70 R:dr, hafva ägarne af Stamtoiarne blifvit mycket lidande, ty i stället för att till exempel för en Stamrote , som uppbar 3 Daler i lyllnadsräntor, dermed verkeligen fått bidraga till ungefär en sjunde-), del af Båtsmannens årliga underhåll , erhåller den nu blott yotde delea af denna kostnad, eller en R:dr. Vid 1809 års Riksdag gjordes af RiksdagsFullmägtige från Blekinge^ Län aamärkning härvid och hos Kongl. Maj.t anhölls om en undersökning på stället.
Ty vi veta ju alla, att det ar vår Beröinda författarinna, frii Agrell, soin iklädt sig den rättfrainma norrlandsfruns gestalt för a t t i ett oförbloinineradt språk uttala ett och annat sanningens ord om var kära liiifvudstad. FAi Petterkvist är i besittning d de egenskaper, soin jiist i$- ste tillförsäkra en bok popularitet. Deii ar originell - i trots af den genoinskinliga förebilden - rolig ocli fiill af godt lynne, den anspelar pk kanda förliållanden, är lagoin kvick och lago111 lång och äger oaktadt sin satiriska lialt, en fond af godinodigliet, som gör att ingen inisstar eller stöter sig l&amp; dess innehåll. Äfveii tog fru Petterkvist redan vid sitt första uppträdande piiblilcen med storii!, den stora 1111- blikeii, som val tal att fil, i sig en god portion baska piller, bara deii samtidigt far skratta och Ila roligt. Rättfram, gladlynt, lustig, iniinvig ocli slagfärdig, inen lijiirtans sniill och beskedlig p&amp; samma gbng, liar frii Petterkvist blifvit en allinän favorit - de tre upplagor so111 inom ett Ar af boken utkoinmit iiro härför ett ojäfaktigt vitiiesbörd - t. o. in. lieiilies grofkornigliet riiknar ingen henne till last, och säkert skall en stor del af Cen läsande allinänlieten på tal on1 Iivilken ar den roligaste ocli trefligaste bok som under. fjolhret iitkoininit, obetingadt ge frii Petterkrist första priset. Vi g&amp; vidare p % vår forskiiingsfard. Vi finna då att dral~tntikelt, denna svåraste Bland konstarter, ej saknar kvinliga iitöfvare. Först möter oss en ganska diger voly111, ett ski " ldespe1 11 % prosa i 5 akter ined titel Hermes och Diotinzn af den kända skaldinnan Lotten c012 ILkcenzer.