Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorialet bifölls; och N:o 53, med förslag till ändring uti 46 § 2 mom. Riksdags-ordningen, angående ordförande vid Riks-Ståndens gemensamma sammanträden. Detta förslag antogs alt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. ' , S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande "N:o 35, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en författning, angående strall-arbeles och fängelse-stralfs verkställande i enrum. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48 afslogs, och Ståndet förklarade sig, med vidblifvande af förut fattadt beslut, godkänna Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition i ämnet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Ulskotlels Betänkande N:o 51. i anledning af väckt fråga om stiftande af en lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till svensk medborgare. Betänkandet afslogs och det af Kongl. Majit öfverlemnade förslaget till lag i ämnet godkändes, med uteslutande af orden: med vederbörligt tillstånd, uti 3:dje mom. af § 2 i samma förslag. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden. N:o 39, i anledning af återremiss af bemälda Utskotts Betänkande N:o 35, rörande väckt motion om förändradt sätt för utfärdande af sådana författningar, hvarigenom förut gällande lagstiftning i en eller flera delar förändras. Lades till handlingarne; och N:o 41, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 5, angående ändring i gällande sladganden. i fråga om skyldighet alt bygga och underhålla vägar. Med godkännande af Utskottets åsigt, lade Ståndet Utlåtandet N:o 41 till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial N:o 149, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor.
Emellertid drog sig vinden småningom åt söder och kom under sista stormbyn från full SV samt förde oss med 9 knops fart, ehuru vi hade blott ett segel uppe. Men det räckte ej länge; inom tvenne timmar var stormen förbi och himmeln klar. Det hela hade just ej något förskräckande, stormen var ej af de mest rasande, och vår kapten, säkert en af hemlandets dugligaste sjömän, hade redan om aftonen låtit berga de gröfsta seglen. Mig förekom alltsamman likt vreden af en uppbrusande blåögd mö, och Medelhafvet förekom mig så älskeligt, att jag knappt tror mig kunna frukta dess värsta raseri, ehuru min kapten, som redan 12 gånger färdats öfver till Odessa, säger det stundom vara nog ruskigt. På den stormiga natten följde en klar och vacker dag med rensad luft; dock stodo ännu moln i öster och bakom dem spelade på en lång sträcka åt norden flygande ljungeldar, som ögonblickligen belyste de i tusende färger skiftande skyarne ett herrligt skuggspel i skymningen, som blott svagt upplystes af den framskymtande månen. I det mildaste sommarväder sträckte vi nu rakt fram öfver hafvet och varseblefvo den 8 nov. långt förut en udde af Grekland, mot hvilken det räckte att segla hela dagen. Det var ön Sapienza, och längre mot öster syntes de snöbetäckta topparne af Matapan. Det blef mig varmt om hjertat; nu låg vishetens land omhöljdt af tjockt mörker och oklar luft, men klart lyste dess höga toppar öfver molnen, som laggt sig på dem. Samma natt syntes en månregnbåge. Här kryssade vi åter af och an, för att ligga öfver Matapan, och först den 11 passerade vi Cerigo-kanalen, sedan vi hela dagen gjort slag derutanför och jag haft nöjet betrakta Afrodites fordna hem, det gamla Cythera, den sköna Helenas födelseort. Intet spår syntes här numera af kärlekens och skönhetens hem; det förekom mig kallt och torrt, utan skog och grönska, och turturdufvo-lunderna längre in i det låga landet kunde jag ej se.
När jag härom sistens läste i tidningarna hur stora inkomster krogarna hade gifvit i fjol och hur dessa medel räckte till en lässalong, ett folkbibliotek, en flickskola och allehanda goda inrättningar, så tänkte ja för mig sjelf: Sjunger: "Drinkarn bör man inte klandra, inte klandra, inte klandra. Då är mannen på sin plats, ja, då är mannen på sin plats " Slutar plötsligt, talar: Kom med till krogen, lille bror. RISTO. Dengi nietu. TOPPO. Har du ingenting här som kan pantsättas? RISTO. Vänta. Åter en ljus tanke du sa' ordet. Låt se. Skulle vi inte kunna skära ner Johannas väf och föra den som pant till krogen. Hvad tror du? Går det för sig? TOPPO. Hvarför skulle det inte gå? Men hvad skall hustru din säga? RISTO. Hvad bryr jag mig öm Johanna? Hvad kan hon göra mig? Hon kommer först att lipa. Se'n skaffar hon nog pengar och löser ut väfven. Därmed är det gjordt. Kom nu och råd mig, för jag vet inte riktigt hur man skall bära sig åt med det här. TOPPO. Klipp inte så nära, lemna ett qvarter af det väfda och låt det se'n gå längs den där randen. Just så ja. Nu är den af. Nu ska vi bara få lös den från bommen. Hvad är det nu för nöd? För en så'n här väf får vi nog bränvin. Sjunger: "När jag behöfver att dricka, Pengar jag får af min flicka. Därför jag gladeligen trallar Och sjunger och rallar och rallar " RISTO. Låt nu bli att tralla, utan hjelp mig i stället att rulla ihop väfven. Om lyckan är god, kommer väl Johanna hem, innan vi hinner härifrån. TOPPO slår takten med fötterna. "När jag behöfver att dricka, Pengar jag får af min flicka. Därför jag gladeligen trallar Och sjunger och rallar och rallar " RISTO. Är du alldeles galen eller har du redan fått några supar för mycket på morgonqvisten? TOPPO. "Mannen äter, och mannen får. Allting honom i handom går." Ä' vi inte nu också välsignade med något nytt, så fort det förra tog slut.
Brefvet den 27 Mars 1846, ifrån den 1 Juli samma år blifvit af DrätselKommissionen öfvertagen, har Kommissionen lemnat nedannämnde uppgifter: Fondens Inkomster: Tolagsmedel R:<Jr Intaxerade medel för borgerlig rörelse ... Bidrag från Bemedlings-Kommissiomens Kassa Sublevation till amortering af skuld, frän Drätsel-Verkets Kassa ... Öfver - Ståthållarens lnqvarterings-penningar Medeltal. Behållningen af de medel, som, i följd af Kongi. Brefvet den 9 December 1836, dels utgått från Handelsoch Sjöfarts-Fonden, dels blifvit af Hamnoch Brobyggnads-Fondens egna intrader afsatte för ombyggnad af Slussen emehlan Mälaren och Saltsjön, var vid 1847 års slut 207,447 R:dr 28 sk. 2 rst. Hamnoch Brobyggnads-Fondens skuld, som vid 1843 års början utgjorde, enligt obligationer, 383,666 R:dr 3 2 sk., och i premielån hos Brandförsäkrings-Kontoret, för Öfver-Ståthållarens boställshus, 3,400 R:dr, eller tillsammans 387,066 R:dr 3 2 sk., uppgick vid 1847 års slut till ett sammanräknadt belopp af 413,787 R:dr 14 sk. 9 rst. Då sistnämnde summa lägges till Stads-Kassans ofvannämnde räntelöpande skuld, efter afdrag af fordringar, utgörande 384,560 R:dr 3 7 sk., blifver hela skuldbeloppet .B:ko R:dr 798,348: 3. 9. Borgei skåpets Bemedlings—Kommission har, sedan Börs-, Brooch Hamn* byggnads-Direktionen, i följd af Kongl. Brefvet den 26 Mars 1846, upphört, öfver tagi t en del af de angelägenheter, hvilka af sistnämnde
Theorell – hållit på att mörda hennes Förhoppningar (romanen förstås), så hade de unga fröknarna, nippertipporna i orten, af idel tillgjordhet påstått att de ej läst boken. »Men jag vet – heter det vidare – att fröken, här nämnes namnet, lånade den hos majorskan A. och förde hem den i muffen». Fru Knorring låg ständigt i fejd med herrar recensenter. – Men om de också icke hemförde hennes rätt ofta snilleblixtrande produkter såsom kontraband i någon muff, så gjorde de ändå troligen icke som med många andra arbeten – recenserade utan att läsa dem. Men efter en sådan här afvikelse in på qvinnolinien är det rakt omöjligt att komma tillbaka på planläggningen af Almqvists arbete, från hvars sjelfkritik han råkade in i en labyrint af filosofiska irrgångar, hvaraf Brunte fann sig föranledd att börja sina botaniska studier och ströftåg: han gick nu i zigzag, än åt höger, än åt venster, och det var alldeles förgäfves jag försökte väcka husbondens uppmärksamhet. Jag vågade till och med draga lite smått i tömmarne. Men då sade han med harmonisk mildhet: »Ingen fara» – och så var han åter inne i labyrinten af sina spekulativa orationer. Han kunde ofta haft skäl att göra samma fråga som mamsell Bremer gjorde mig, den dag, då jag med »Waldemar Klein» under schalen, kom att blygsamt uppvakta henne med min första lilla roman. Det var under en badtermin i Strömstad, och jag blef vänligt mottagen. Så fort emellertid hon sagt mig ett par snälla, behagligt uppmuntrande ord, om att hon hoppades det nog skulle gå bra för mig, började hon upplysningsvis berätta om den andeliga kamp, hvarigenom hon blifvit förd till sin närvarande ståndpunkt. Men hon gjorde ofta små uppehåll för att fråga: – »Följer fru Flygare med?» Nu finnes det tyvärr tillfällen – och detta var ett sådant – när man icke kan vara upprigtig. Jag böjde mitt hufvud till tecken att jag försökte, men hade jag blifvit frågad på samvete, hade jag nödgats tillstå att jag icke rigtigt var med. Det felades icke tydlighet i den berömda författarinnans föredrag, men liksom hästen distraherade mig vid
J a g är väl böjd att tro aldra största antalet af dessa vara skrifna på gyckel, o c h detta är också opassande och ovärdigt, men måhända torde det ändock lättare kunna ursäktas än när de införas på allvar. I förra fallet vittnar det väl om ett långt drifvet lättsione att skämta med en så allvarlig och betydelsefull sak som äktenskapet är, men skämtet kan i. sig själf bero mera på tanklöshet än annat, o c h råheten framträder först då, när det fortsattes genom korrespondens, möten o. s. v. F ö r sedligt tänkande människor förefaller det viserligen orimligt, att dessa annonser kunna någonsin locka till allvarligt svar, men att icke desto mindre så kan vara förhållandet, därpå har den som skrifver detta tillfälligtvis fått kännedom i två fall, det ena af m y c k e t obehaglig art för den, som det gällde, det andra med ännu sorgligare påföljd. Som fiske är ett af neapolitanarens hufvudnä- ringsmedel, blefvo ganska snart fiskarena i den lilla byn välmående o c h spelade hvad det led en framstående roll. En gång t. o. m. gåfvo de Neapel en härskare, Masaniello. Mången ruskig, snuskig fiskargubbe i Santa Lucia har så småningom samlat sig en skatt af silfveroch guldmynt, som han vanligtvis har förvarad i en gammal strumpa. Men icke blott fisket skaffar inkomster åt Luciafolket. En annan god förvärfskälla äro rodd o c h segling. De ro från och till land passagerarne på ångbåtarne, hvilka de genom ett slags associationsterrorism (camorra) hindra från att lägga till vid hamnkajerna. För rodd och segling till de kringliggande förtjusande öarne få de äfven god betalning. Luciakvarlerets lilla kyrka är vigd åt skyddshelgonet, den fromma Lucia. Legenden förtäljer, att en eldig fiskaryngling flammade för henne, men hon kunde icke bli hans maka. D å han lofprisade hennes sköna ögon, tog hon ut dem o c h räckte dem åt honom på ett silfverfat. Sedan dess är hon fiskarenas och de blindas skyddspatronessa. Ögonen finnas afbildade på kyrkodörrarne, och i första sidokapellet till höger ses St. Lucias bild målad i olja.
Ingenting bidrager mer till hufvudstadens prydnad och dess innevånares förlustelse, än den lilla insjön Dall, som nordost om staden böjer sig i en långrund skapnad och genom en trång canal sammanhänger med floden. Denna sjö är besådd med en mängd de täckaste holmar, smyckade med lusthus, vinberg, lundar och fruktgårdar. Vid östra ändan af sjön höjer sig, på en enstaka kulle, Salomos gamla tempel. I hela österlandet står denne konung i stort anseende; i Kaschmir är dess åminnelse särdeles vördad: ty det var han, säger folket, som gaf befallning att aftappa vattnet från denna dal, och förvandlade sålunda ett stinkande träsk till den härligaste lustgård. På altanen af denna moské älskade jag framför allt att uppehålla mig. Derifrån öfversåg jag nästan hela sjön, med dess öar och stränder: såg huru, i tallös mängd, med granna vimplar och mångfärgade segel, lätta jullar framgungade på dess vänliga vågor; hörde fridsamma sånger, beledsagade af horn och flöjter, af årornas slag, vindens sus och böljans sqvalpande plaskning. Ofta, sedan solen gömt sig bakom vestfjällen, det glada sorlet tystnat och den sista farkosten försvunnit i viken, dröjde jag ännu qvar på stranden. Då natten hviftade sina skuggor öfver land och sjö, då fiskarbåtarnas bloss tyst framsmögo genom skymningen; – då uppgingo för mig de njutningsrikaste stunder. I mitt bröst tände sig då den första gnistan af aningen om lifvet: öfver spegelytan af min själ susade då en vind, som likväl ännu icke klädde sig i gestalten af en önskan. Det var en ljuf längtan till någonting fjerran obestämdt, som dock efterlemnade några ögonblicks tomhet, en trängtan utan föremål. – Hvad begär du, hvad åtrår du, klappande hjerta? Hvad återstår mer att fordra af lyckan: äger du ej rikedom och anseende, helsa och ungdom, och arfsrätten till ett paradis? Så hviskade jag ej sällan till mig sjelf. Men hjertat klappade icke mindre oroligt.
Tolf ryttare, kommande från väster, hade mött ungefär dubbelt så många slädar, kommande i en rad från öster, och ingen ville gifva väg för den andra. Ett otåligt, barskt kommando förnams från ryttarnes led: Vräk de svinen i drifvan, och stjälp kull deras slädar! I blinken red en af de främste ryttarne kull den främsta slädens hästar, och hans föredöme följdes snabbt af de öfrige. En vild oreda uppstod. Slädarnas öfverraskade folk var tre gånger så manstarkt som ryttarne, men fann sig snart öfverändakastadt i snön, hästar, åkdon och människor öfver hvarandra. Skogen genljöd af rop och hotelser. Månen, som nyss uppstått och hängde silfverglänsande i granarnas toppar, kastade sitt ovissa sken öfver den hjälplösa villervallan. De sista slädarna i raden hade emellertid fått rådrum att vändas tvärt öfver vägen och bilda en barrikad, som hindrade ryttarne att bryta igenom. Flyktingar, som sökte rädda sig ur tumultet, mötte tullnärens släde, hvilken nödtvungen höll stilla ett stycke bakom de stridande. Vänd om, Lydik, vänd om, det är röfvare, utropade den fredälskande mäster Sigfrid. Tullnären, som rustade häst och karl åt kronan, kände sig mera manhaftig. Hade jag Anders Hackspet här, skulle jag lära alla nattskojare mores, mumlade han åter, inom sig stolt att dock hafva uppsnappat ett ord latin mer än en rospiggs hund. Vore icke herr Åke på Gerknäs i färd med polackarne, skulle jag hålla tio mot ett, att det är han och ingen annan som för ett sådant regemente på landsvägen. Den herrn ger icke väg, han, om det ock vore för kungens farmor. Knappt var detta sagdt, innan en smärt ung man i galonerad hatt och pälsrock med bäfverskinnskrage kastade sig handlöst i tullnärens släde och sade: Kör, bonde, kör! Hut, karl! röt den manhaftige tullnären. Hvad är ni för en kruka, som tager till harpasset, när ni hellre skulle försvara er mot stigmän på landsvägen? Ären I icke tre mot en?
Af den omständighet att åtskilige af de Eds-formulairer, hvarom fråga kan uppstå, icke skulle kunna hänföras till allmän Civileller Criminal-Lag och att allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet deröfver bör yttra sig, kan väl ej något hinder för sakens behandlande i det hela uppstå. Ett sammanträde emellan Lagoch OeconomieUtskotten i ändamål att om ärendet öfverlägga, år visserligen ganska verkställbar , och Lagutskottet är icke betagit, att begära ett sådant sammanträde , utan att Riksens Ständer besluta det. Jag hemställer således, att Betänkandet varder 502 Den i5 Maji /, m. till Lagutskottet återremitteradt: att underdånig anmälan göres hos Kongl. Maj:t om behofvet af rättelse i Eds-forinulairen i allmänhet; saint att Utskottet i sådant ändamål uppgör ett förslag. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskctlken gjord proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att LagUtskottets Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar till Utskottet återförvisa. Föredrogs å nyo LagUtskottets den 5 ^sistlidna April under N:o 26 afgifne samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande angående ändring uti o:dje och 4;de §. (jj. i 2 1 Capitlet RättegångsBalken. Grefve Hard, Carl Gustaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande. (Se Bilagan N;o 7). Herr Grefven och Lan d t Ma rjly alke n hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de utaf Grefve Härd dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Herr Ribbing, Arvid', Det är enligt vår nu gällande Lag, Domaren öppet, att när han Ben 15 Maji f.'m. funnit saken vara mörk och tvifvelaktig, qvitta parternes rättegångs-kostnad.
Tomi secundi prodromus, Holmiæ 1764», och derpå af C. P. Thunberg i Vetenskaps-akademiens handlingar för 1816 (sid. 194), der det uppgifves, att fogelns hemland är det tropiska Amerika. Sedermera har den några få gånger blifvit fångad i sydöstra Asien. Sannolikt tillbringar den, liksom Sylvia Ewersmanni, vintern någonstädes i den Filippinska ögruppen, men söker sig om sommaren bort till den höga norden. Liksom åtskilliga andra foglar, som visade sig om våren med de första bara fläckarna, försvann den i juli. Kanske drog den sig för att häcka till busksnåren i det inre af landet, eller ock, hvilket är sannolikare, längre norr ut till de af europeer ännu ej upptäckta öar eller kontinenter, som enligt all sannolikhet sammanbinda Wrangels land med den Franklinska arkipelagen. En egendomlig dragningskraft på polarfararen utöfva de högre djurformer, som jemte honom våga trotsa den arktiska nattens köld och mörker. Rörande dessa har löjtnant Nordqvist meddelat följande: »Det om vintern vanligaste däggdjuret på Tschuktsch-halföns nordkust är haren. Den skiljer sig från den i Skandinavien förekommande fjellharen (Lepus borealis Lillj.) genom sin ansenligare storlek och de icke så hastigt afsmalnande näsbenen. Oftast träffas den uti flockar af 5 eller 6 stycken på de endast af ett tunnt snölager täckta kullarne i granskapet af tälten, trots de hungriga hundskaror som der kringstryka. Ganska talrika äro fjellrackorna (Vulpes lagopus L.). Vanliga räfven (Vulpes vulgaris Gray) tyckes äfven vara allmän. En röd räf, som löjtnant Brusewitz sköt från fartyget i oktober, afvek betydligt från den vanliga räfven och närmade sig fjellrackan. Räfvarnes föda tyckes om vintern utgöras af harar, snöripor och lemlar. Jag har ett par gånger sett omkring en meter djupa, vid mynningen icke öfver 30 centimeter vida hål, hvilka enligt tschuktschernas uppgift voro gräfda af räfvar under sökande efter lemlar.
100 ark godt papper | samt 100 st. kuverter säljas för endast GO ö 1 * 0 hos WILH. HAGSTRÖM Pappershandel HUDIKSVALL. Peruker för damer och herrar. Allm. [2170] K O R K. Från underleeknads korkfabrik rekommenderas för hushåll äfvensom öfriga korksorter. Order till landsorten expedieras mot efterkraf. Fredr. Nymansson, l:sta Långgatan 3, 1733] Göteborg. 27 d e e e m b e r är 3:dje dragningen i Kulturhistoriska Föreningens lotteri på konst-, industrioch slöjd föremål. värde. Lottsedlar till 2 och 3 kr. säljas i alla boklådor. [1939] erhållas billigast från fl f K! 05 Vesterlänfgatan 85, telefon 65. ä Hvarje husmoder, som sälter värde på att vid hembakning erhålla goda småbröd och tårtor, spisoch knäckebröd, olika sorters limpor, olika slags karameller och glace samt god jäst m. m., m. m. bör insända 75 öre i frimärken till C. O. Ekblad &amp; Comp:s bokhandel i Vestervik, då portofritt erhålles en tillförlitlig S a t S - b o k för nämnda ändamål. [2167] likAAAAAAAAAI 4 Adolf Bonniers förlag: Rådgifvare för husmödrar. En samling råd och upplysningar för hemmet och hushållet. Bearbetjning från tyskan af 0. H. Med j 68 upplysande träsnitt. Pris 3: 50, v inb. 03] T G a l m i e r, nytt läskvatten, I CO tillverkningen under kontroll af hr professor med. Dagny DAGNY i; ' TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN Anna Sanelstl * ön~, Kvinnoarbete och kvinlig lycka. L. D-n, Från Esseldes sista år. L-d, Ett och annat rörande sjukvard och sjuksköterskor. C., Från 1896 Ars riksdag. Litterära notiser. Meddelanden från Fredrika-Bremer-Förbundet. Fran skilda håll. Pris pr För Förbundets medlemmar kr. {For icke medlemmar 4: 00.
135 penningar, tillfaller eller utgår af landstingets skjutsfond, att till denna fond i öfrigt icke något annat tillskott må ega rum än dels visst anslag af landstingets andel i utskänknings-afgiften, dels fidelar utaf de belopp som till skjutsentreprenörer utgifvas, dessa å hvarje ställe mellan de skjutsningsskyldige, efter hittills vid entreprenader vanliga grunder fördelade, så bör landstinget dertill lemnäs tillfälle i den ordning Kongl. Majit för öfrigt finnér lämpligt besluta; ali i de delar här icke omförmälas i möjligaste måtto iakttagas allt, derom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vid -1859—1860 års riksdag i denna fråga voro ense; alt Rikets Ständer till betäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad anvisa å sjette Hulvudtiteln ett förslagsanslag af 200,000 R:dr årligen under fyra år från 1867 års början, då den nya regleringen bör träda i verket och Statsverket jemväl med J-:del inträder i de förpligtelser, som, enligt då ännu gällande skjuts-enlreprenad-kontrakt, åligga skjutslagen mot entreprenörerne; ali för tiden efter 1870 års slut, då skjutsväsendet bör vara fullständigt ordnadt enligt grundsatsen, att resande betalar hvad skjutsen kostar, alla tillskott upphöra från jordegare och andra nu skjuts-utgörande, samt jemväl från Statsverket, derest icke för i obebyggd eller mindre bebyggd trakt inrättad skjutsanstalt något understöd af allmänna medel pröfvas nödigt. Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch. N:o 67, Af Herr von Koch, Nils Samuel, angående vägunderhållnings-skyldighelens ordnande. Lika öfvertygad jag alltid varit, att skjutsen icke lagligen är eller bör vara ett onus å jorden eller kommunen, lika öfvertygad är jag, att allmänna vägars anläggning och underhåll lagligen varit och framdeles bör blifva en börda å jord eller kommun i vårt glest bebodda land. Men tungan är nu särdeles tryckande och fördel - 136 Motioner hos Riddershapet och Adeln 1865.
Sli lö de sålunda föreslagna utvidgade handelsförmåner, Konungens befallningshafvande på Gottland måtte erhålla nådig befallning att, efter vederbörandes bolande, uppgöra förslag såväl till föreskrifter om de vilkor, hvarunder handel och handtverk må i Slilö utöfvas, som tili taxu för lokala afgifter derstädes, äfvensom lill hamnordning och öfriga reglemenlariska stadganden, hvilka påkallas af den litligare handelsrörelse, som der kan komma att idkas, och lill reglerande af denna handelsplats framtida förhållande till Wisby stad; hvarförutan med vederbörande jordegare borde beredas öfvenskommelse om vilkoren för upplåtelse af den jord, som skulle komma att utgöra området af Slilö handelsplats, hvaröfver bör uppgöras ordentlig karta, innehållande plan för gator och torg, samt utvisande den plats, som, till austalter och byggnader för sjöfartens beqvämlighet, erfordras. I öfverensstämmelse härmed tillstyrkte Utskottet Rikets Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes nådigst bevilja Slitö hamn Iransilo-ocli nederlagsrätt; och blef Utskottets i detta ämne afgifna, ofvan Bih. titt B. Bl. Prol. 1*47 184S 8 Sami. 4 Iläfl. 2 10 Ålim. Besv.- och Ekon.-UltkoittU Betänkand», N:o 21. omförmälda betänkande af höglofl. Ridderskapet och Adelil, högvördige Preste-ståndet samt hedervärda Bonde-ståndet bifallet, samt underdånig skrifvelse i ämnet under den 30 September 1840 lill Kongl. Majit expedierad. Denna underdåniga framställning har den 7 April 1841 blifvit inför Kongl. Majit i Stats-rädel föredragen, hvarvid Kongl. Maj:l, uppå ^Statsrådsprotokollet förvarade skäl, funnit godt, att tills vidare uppskjuta afgörandet af denna fråga, hvarefter den icke blifvit lill förnyad föredragning anmäld.