Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beslutas deremot återremiss af två, tre eller fyra Stånd, så måste det inkommande nya betänk, ovillkorligen blifva föremål för R. St:s beslut. Frih. Boye: Jag anhåller i min ordning att få till Hr Lefrens eftersinnande öfverlemna huru fullkomligt hans yttrande leder lill borttagande af all harmoni emellan RiksSt:n i deras öfverläggningar. Jag vet ganska väl, alt när jemkningsbetänk. inkommer, så äga vi den makt han tillägger oss, men jag frågar: hvar slår det skrifvet alt vi äga rättighet alt vidtaga denna makt, utan att nu äga tillfälle att genast förändra vårt beslut ? Hvar står detta skrifvet, och till hvad följd leder det? Jo, dertill att Ulsk:n komma att ännu starkare reglementera för R. St., hvaröfver hela landet redan beklagar sig, och hvarpå vi hafva prof alla dagar. Jag fortfar i min anhållan, och kan icke underlåta att erinra om det märkvärdiga deruti, att man nu vid detta enda tillfälle vill bestrida hvad som skett vid alla föregående tillfällen, bestrida oss rättigheten alt, då ett betänk, inkommit, taga det under pröfning. Jag tiar uppmanat Husets ledamöter att uppgifva ett enda tillfälle, då detta ej ägt rum, men denna uppmaning tyckes ingen bry sig om. Detta stillatigande måste åtminstone vittna, att förhållandet är annorlunda, och såsom förut vidhåller jag denna öfvertygelse. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes gifva oss propos. på instämmande i Presteoch BorgareSt:ns beslut, och om Hr Frih. o. Landtm, ej vill gifva oss denna propos., så anhåller jag om en hemställan till Ståndet, huruvida R. o. Ad. yrkar densamma eller ej. Hr Lagergren:
För min del vidhöll jag att det inte behöfdes annat än att behandla en flicka af Mariquitas skaplynne på ett annat sätt än det hon var van vid för att ingifva henne helt andra aspirationer än dem hon insupit i den omgifning der hon förut lefvat. Jag trodde och förfäktade att en sådan halfvild natur, som hennes tydligen var, blott genom umgänge med en bildad, finkänslig man skulle och måste vakna upp till ett helt annat åskådningssätt af lifvet och troligen utveckla en känsla af tacksam tillgifvenhet, om icke något mera, så stark som trots någonsin en kvinna af mera civiliserade föregåenden i den vägen kunde prestera. Vi kunde ibland disputera kvällen igenom härom, naturligtvis utan att någonsin komma till resultat, och hvar gång Mariquita hade hållit tillgodo med några Costa Rica konfektyrer, dem det verkligen behöfdes sådana tänder som hennes för att rå med, samt pratat en stund med oss, börjades dispyten på nytt. Så ströfvade vi en lördag, torgdagen i San José, omkring i saluhallarna. Det var ett af våra stående nöjen att se på hvimlet der, insupa doften från ananashögarna och orangerna, hvilka i massor bjödos ut i hvart hörn af den vidsträckta bygnaden, mönstra och kriticera señoritorna, hvilka regelbundet infinna sig der i morgontoilett, samt studera folktyperna, af hvilka de förfärligt fula oförfalskade indianerna från bergen, smutsiga, vidriga och djuriska, mycket litet svarade mot begreppet af det tappra, ädla rödskinnet som pojkböckerna tala om. De allra roligaste att se på voro dock negerkäringarna, isynnerhet när de råkade i gräl, hvilket inträffade allt jemt, men nog föreföll det oss svårt att erkänna brödraskapet med denna gren af menskligheten, så lika vi än enligt traditionen äro inför vår Herre. Midt i stimmet upptäckte vi med ens Mariquitas skrattande ögon och mun och bredvid henne en matrona, som tydligen var hennes mor. Vi nickade åt flickan när de kommo förbi och frågade huru hon mådde, och då stannade hon och presenterade oss för modren.
Ad. ville förbinda sig att icke till bänkman välja någon af de ifrågavar. personerna, skulle likväl den olägenhet qvarstå, att vi icke kunde förhindra desse herrar att välja på oss, och att vi således kunde anses olagligen valde; hvarföre också, till förekommande deraf, icke finnes annat sött, än att de hindras att deltaga i valet. Hvad sjelfva saken angår, vill jag icke längre trötta R. o. Ad. med något anförande i ämnet, helst den synes vara fullkomligen utredd; utan anhåller jag blott, att R. o. Ad. ville förena sig i Hr Dalmans yrkande, att propos. må blifva framställd; ty jag anser icke något fall kunna förekomma , då Landtm, kan vägra propos., utan att Ståndet äger rättighet att yrka den. Ilr Dalman: Gr. Horn har anmärkt, att den af mig begärda propos. skulle vara formvidrig. Jag vill visserligen icke bestrida, att, om denna propos. af Ståndet bifölls, den oförutsedda händelse skulle kunna komma att inträffa, att öfverläggningen enligt 55 §:n Riksd.Ordn. förklarades hvilande, och hänvistes till Gonst.Utsk., innan ett sådant vore af R. o. Ad. valdt; men mine herrar! anledningen härtill är ock den lika oförutsedda casus, att Hr Landtm, i en ordningsfråga, som rörer Jt. o. Ad.‘s enskilda organisation, vägrat propos. Vid ett sådant förhållande anser jag, så väl för den speciella frågans, som för prsejudicatets skull, särdeles vigtigt, att R. o. Ad. får tillfälle uttala äfven sin mening. Detta är hvad jag egentligen åsyftar; tv om vi skulle medgifva Landtm, rätt, att i alla de constitutiva frågor", som föregå riksdagens öppnande på Rikssalen, upphöja sin enskilda åsigt till en lag, för hvilken Ståndets opinion ovillkorligen torde vika; så kunde det möjligen hända, att R. o. Ad. finge foga sig efter de mest vidunderliga begrepp om grundlagens tillämpning.
Jag tror dock ej, att i Hr Bildts förslag, hvari vi hafva in stämt, ligger någon anledning till en sådan förmodan; ty reservationen innehåller, bland annat, att utaf 35 mill. dock högst ett belopp, som svarar mot 25 millioner, får under tiden före nästa Riksdag, emot utlemnande af derför utfärdade obligationer, för Svenska Statens räkning upbäras. samt att den detta belopp öfverstigande lönesumman, med dertill hörande obligationer, skall till Rikets näst sammanträdande Ständers disposition reserveras; börande alltså i lånekontraktet intagas särskildt stadgande derom, att för det kontraherade lånet utgifna obligationer å ett sammanräknadt kapitalbelopp, svarande mot 10 mill. rdr rmt, icke komma att af Svenska Staten utlemnas eller föryttras förrän efter 1863 års ingång. Jag för min del kan ej se, att någon tvetydighet i detta förslag har gifvit anledning till en sådan förmodan, och då lärer med skäl kunna antagas, att den värde talaren grundat sitt yttrande på den förmodan, att bakom ordet står en annan man, än den som synes deruti, och mot ett sådant antagande får jag nedlägga min protest. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Man befinner sig alltid i en mindre fördelaktig ställning, då man inom en rådsförsamling nödgas börja med den förklaring, att man ej har tillräcklig upfatt - 500 Deri 15 Februari e. m. ningsförmäga att förstå och fatta hvad talare med mycken talent, med mycken redighet sökt göra begripligt. Hvad de olika tankarne om jernvägsbyggnnderna i allmänhet beträffar, och hvilket leir helt nyligen blifvit påpekndt, så höra de alldeles icke till nuvarande fråga. Jeniviigarne äro beslutade, behofvet af deras fortsättning år konstateradt, och K. M. har afgifvit till R. St. ett förslag i detta alside. Deruti föreslås en uplåning af 20 mill. i utlandet, tinder den förutsättning, att Statens medel ej kunna vara tillräckliga dertill eller att arbetet ej kan fortsättas med de inom landet befintliga tillgångar.
Förklaring har afseende endast ä deste wilkorlige köpe-ofhandlingar, hwilka dittills blifwit afflutade, synes ännu mer nödigt, att ett allmänt förbud utfärdas emot flike afhandlingars upprättande hädanefter, och jemwäl att den i 1805 ärs Kongl, fört läring stadgade längre prescriplions tid infkrankes. Herr Erefiven och LandtMarfkalken, propvnerave i sölje af de nu gjorde anmärkningar älerremiste af LagUtstottets Betänkande, hwilken Bifölis: Höglofl. Ridderstapet och Adeln ätfkildes kl. 2. In kiäem krötocolli 6. Liiverkolxe. Lör. Den l4 Aspenibirrr Detta Prvtocöll ^o^aeNom förläggning kommit ätt förbigås, tilläggs här, för akt läsas' i ordniNgett ester sidan 7;t af November mänads Protocoller, Tisdagen den 14 Nowember. Plenum klockan 6 eftermiddagen Uppläste Herr Åkerstein, Uaraistett sä lys dande Wördfamt Memorial! Sorst till min kunskap kommis att wid nyck Staternas reglerande i Stars Utskottet, Finska KalActillcrie-Regemeriket icke är upptagit, sä lärck bstft iva en följd alt Regementet skall upplösas, indra» gas och Befälet stäilaS pä cppeetanee Star. Enligt Konungens Ordres i början af inttewas rande ar är Regementets hufwudstation i Gefle, votz hwareft den nu warande styrkan jemte betydeliga föeräder sig beflnner. Som Ledamot af Höglofl. Ridderskapet vch A^ deln, som Militaire, men mäst såsom Ehef för dek olyckliga Regemente simoro öde nu är ifräga, magae jag i ödmjukhet framställa Högwälborne Herk Gref» wen ost) Landt-Marskalken samt Höglofl.
Flera andra olägenheter kunna upräknas, men de framställda äro tillräckliga att vitsorda frågans vigt och nödvändigheten af dess utredande, äfven för undvikande af de otaliga och ständiga tvister, hvaraf domstolarne äro öfverhopade i en fråga, hvarom författningarne äro högst ofullständiga. Jag anhåller derföre vördsamt, att R. St:r behagade öfverväga nödvändigheten af en inskränkning i detta missbruk, medelst stadgande af ett påbud, att hvarje fäbodelags rättighet till, oell behof af mulbete å en viss areal af skogen, måtte i hvarje fall af vederbörande myndighet, efter undersökning, bestämmas samt derefter skogens egare förklaras berättigad att emot skälig lösen till fäbode-delegarne erhålla fri vell obehindrad disposition al den för mulbete obehöfliga jordrymd Härigenom skulje åtminstone återstoden af skogen kunna bättre vårdas och till återväxt befordras af deSh egare, samt honom varda I) e n 30 Nove m ber e. m. utan hillder fritt tillåtet att derå företaga och afstänga odlingar, till båtnad såväl för det allmänna, som för honom enskildt. jag anhåller att denna motion må temitteras till LagUtsk-.t att gemensamt med Ekon.Utskit behandlas. Ett osvikligt bevis på samhällenas framåtskridande är lagarnes förbättring. I detta hänsuie hafva vi på den senaste tiden att äfven för vårt älskade fädernesland kunna glädja oss åt märkbara tramsteg, företrädesvis inom brottmåls-lagstiftningens område, hvarföre vi förnämligast hafva tilt tacka den äldre lagkomitén samt lagberedningen, deri flera af landets ntmärktaste rättsliirde varit inkallade. Och oaktadt beklagligen tillfället blifvit försurnmndt att redan vid Riksdagen för 10 år sedan, då K. M. i nåd. Propos. inför 11.
Ehuru det uniousfördrag, som upgjordes 1397, icke var så fullständigt, att deri icke upgjordes något förbud för den gemensamma Konungen att använda embetsman i det ena riket, hemtade från det andra, ser man af alta äldre handlingar, huruledes den beständiga klagan återkom att Sverige fått fogdar från Danmark. Detta märker man i traktatförnyelserna 1435 och 1483. Det var ett beständigt föremål för Svenska folkets bemödanden att afskudda sig de rättigheter, som UnionsKonungarne förbehållit sig, att besätta vissa platser i Sverige med Danskar, och detta bemödande hade till påföljd, att, vid följande förnyelser af traktaten, en inskränkning i denna rätt städse egde rum, ända derhän, att UnionsKonungen icke skulle i Sverige få omgifva sig af annat än Svenskt hoffolk. Sverige var då lika ömtåligt som nu Norige, att i hvarje handling, som utgick från Sverige, få sitt land först nämndt i unionen. Må vi då så mycket mindre undra på, att Norige visat sig särdeles ömtåligt vid sidan af en bror, som onekligen iir äldre i afs. på konstitutionela rättigheter och mäktigare i afs. på folkmängd. Vill man se på den verkliga rätten, som motionären hållit sig till, så kan väl icke förnekas att Carl XIII:s bifall till Norska konstitutionen föregicks af det förbehåll, bland andra, att Konungen skulle kunna tillsätta en Svensk man såsom Ståthållare i Norige, men denna rättighet finnes hvarken i Svenska Grundlagen eller i Riksakten uptagen, och ur sådan synpunkt eger icke Svenska folket att tolka de äldre förhållanden, som föregingo Riksakten, sig så till fördel, att det skulle kunna derpå bygga en rättighet att motsätta sig hvad Norrmännen i sådant afseende besluta. Jag vill visst erkänna, att det var en brist på grannlagenhet, att just nu under dessa förhållanden fatta ett sådant beslut, men icke ger det oss någon hvarken moralisk eller laglig rättighet att motsätta oss detsamma. Man har sagt, att tider kunde komma, då det vore ganska vigtigt för Sverige om denna rättighet qvarstode i Grundlagen. För mig förekommer det ganska problematiskt.
Underdånig ansökan, att af statsmedel erhålla denna summa, hade ock hos Kongl. Majit blifvit framställd; och Kommers-kollegium hade uti yttrande deröfver ansett sig icke sakna anledning alt till nådigt afseende i underdånighet förorda ansökningen, men på anförda skäl föreslagit en summa af endast 4,000 Ridr. Enär likväl det gagn, som lill näringsflitens utveckling och förkofran kundo påräknas af den ifrågavarande läroanstalten, företrädesvis måste tiligodokomma Carlskrona stad, och Statsverket icke i allmänhet borde betungas med utgift för dylika inrättningar af en mera inskränkt beskaffenhet, hade Kongl. Majit icke funnit skäl att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet. Af sådan anledning och ehuru motionären fullt insåge rigtigheten af denna slutsats, har motionären likväl under en annan förutsättning, nemligen att icke blott Carlskrona utan hela landet skulle draga nytta af en sådan inrättning, föreslagit att Rikets Ständer måtte till utvidgning af Carlskrona slöjdskola anslå ett årligt statsbidrag af 6,000 Ridr, eller åtminstone af det mindre belopp, 4,000 Ridr, som Kommerskollegium ansett erforderligt. e) af Herr R. Trägårdh, hvilken, i en hos Borgare-Ståndet väckt motion, anhållit att till inrättande af en teknisk läroanstalt i Carlshamn, Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag under nästinstundande statsregleringsperiod af minst 6,000 Ridr. Att de inom landet ordnade tekniska undervisningsanstalterna varit af mycket gagn och i betydlig mån bidragit att sprida större kunskaper och arbetsskicklighet ibland den delen af befolkningen, som egnar sig åt de praktiska yrkena, kan ej bestridas och önskvärdt vore således om dylik undervisning kunde än vidare utbredas i samma mån industri och näringar till vexa och utvecklas. Det bör likväl härvid ej förglömmas att för främjande af detta ändamål redan mycket blifvit åtgjord t och att tillfällen ingalunda saknas för dero, som äro i behof af teknisk bildning, att förskaffa sig nödig undervisning härutinnan.
Ett Memorial af Herr af Darelli, Isaac, angående Penrunge - förlägenhetens afhjelpande , jemte ett Anförande af Herr Cedersköld, Per Gustaf, rörande samma ämne. Till BevillningsUtskottet: 1:0 Ett Memorial af Herr Bruncrona, Nils, an. gående lindring i Bevillning för Lots - Betjeningen j 2:0 Tvenne Yttranden af Friherre Sparre, Sixten , och Grefve Cronstedt, Claés, angående dels i hvad mohn Fromma Stiftelser må äga att beräkna och uppbära Ränta på deras utlånta Capitaler , och dels ett närmare bestämmande af hvilka Cassör, såsom ad pios usus anslagna, böra från Bevillnings erläggande vara befriade. Till Statsoch BancoUtskotten: 1:0 Ett Memorial af Friherre Tersmeden, Fredde, angående nödvändigheten deraf, att de 129 Den 2 Januarii. försskrifter, hvilka meddelas Riksens Siänders Brnque och RiksgäldsContoir , samt äro gemensamma för båda PenningeVerken , blifva öfverensstämmande så väl till mening som or* dalag. 2:0 Ett Memorial af Friherre Hjerta, Fredric , angående understöd för Södertelje Canaloch SlussverksBolag. Till Stats samt Allmänna Besvärs• och Oeconoiuie• Utskotten: Ett Memorial af Herr Oxehurvud, Bo, angående rättelse j sättet för KronoTiondeoch AfradsSpannmålens leverering ; om hvilket allt de öfriga Respective Stånden skulle vänligen underrättas. Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klpckan 3 Eftermiddagen. In fidem Protocolli OJ. Lagerheim - Måndagen den 5 Januarii 1818. Plenum kl. 10 Förmiddagen. Börjades Justering af PleniProtocollet för den 30 sistledne December. Den 5 Junv ar it. 121 Efter uppläsning af Friherre Cederströms, Rudolph, deruti upptagne yrkande, att den dei af Friherre Wrangels, Henning, rörande BränvinsBänningen samma dag uppläste Anförande, hvilken angick.
Då det å ömse si dor är fullständigt upplyst, att Exped.Utsk. tyckes hafva saknat kännedom om det K. M:s nåd. circulär, som Frih. Cederström uppläst, och att R. St:s beslut i öfverensstämmelse med Ekon.Utskis förslag innehåller ett uppenbart misstag ; så sy nes jemväl mig, att R. o. Ad. ej borde försöka att bär uppgöra ett nytt förslag till skrifvelse i stället för det, som Exped Utsk. framställt. Snarare borde betänk, återremitteras, på det att Utsk. måtte erfara det misstag, som ägt ruin, och med anmälan derom hos RiksStrn uppgöra ett annat förslag 1 Exped.Utskrs framställning, brister nu den anmälan, som vid misstags rättande vanligen plägar af Utsk. göras i ett särskildt ni em or. till R. St. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad måtte återremittera betänk., och att vi ej måtte längre förspilla liden på detta ringa mål, utan få komma till det, som vigtigare är. Gr. af Ugglas: Jag ber endast att få uppläsa slutet af 60 §:n Reg.Ftn, för att rentvå Utsk. ifrån den anmärkn., som Hr Bråkenhjelm gjort och Frih. Rehbinder biträdt. Slutet af 60 §:n Reg.F:n lyder sålunda: ’’Ej eller må Ko - Dsn ao Fobruarif. m. 487 nungen Stutens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig oell Kronan eller enskilde personer och corporntioner, några monopolier fastställa.” Det är just ett nionopoliuin, sorn har är i fråga; deri ligger hela saken. Frih. Rehbinder: Jag vill endast anmärka, att Exped.- Utsk. åberopat 60 §:n Reg.F:n i dess helhet, utan alt ens veta hvilkendera, antingen 60 §:n Reg.Ftn eller 60 §:n Riksd.- Ordn., som Ekon.Utsk. menat.
Den som då har credit utrikes dräger på speculation , och skickar ut Silfver om Våren, för att betåcka sina Trattor. Sveriges Geografiska läge innebår således en beständig orsak, hvarföre man med vinst skickar Silfver utur Landet, och blott en ganska tillfällig, då man med fördel kan draga Silfver till Landet. Min aktningsvärde vån, Hr Friherre Wirsén , anser största ojågenheten af vårt närvarande penningeskick bestå deri, att myntqvantiteten genom enskilfe medborgares omtanka och besparing icke kan ökas, så långe Silfret blott utgör en vara och ej ett gångbart mynt, då den Handlande hellre importerar afsåttbara consumtiorts-aruklar, ån ett på sätt och vis obegagnbart Siifvermynt. Jag medgifver riktigheten af detta inkast, som likväl helt och hållit förfaller, så snart Banken befullmåktigas, att lör nya Sedlar och viss Minimi-cours inköpa Silfver. Tillfälle erbjudes då åt Importeuren, att förvandla sin Silfver-vara till gångbart mynt; RörelseCapitalet ökas i mån deraf, och Bankens Silfverfond förstårkes, hvarigenom möjligheten beredes för en framtida realisation, som äfven jag skall anse vara nyttig, om den sker på en naturlig och ej en artificiel våg. Friherre Boije: Jag har begärt ordet, för att få fylla en brist, som mitt sista yttrande ägde. För att föra Herr Grefve Lövenhjelm Dm 7 April f, m'. 171 till minnes,’ att FinanceComittéens Betänkande verkligen innebår det yttrande, att realisationen icke var en temporair h.odling, utan en beständig myntheståmning, bchölver j»g blott hänvisa till p.ig 22 i FinanceBetånkandet, der yttrandet står: och jag har alltså i denna del ej anfördt mer, eller annat ån som var med full sanning öfverensstämmande. Mig synes i Öfrigt visserligen , att ProtocollsUtdraget till Utskotten borde blifva i enlighet med hvad jag har begärt; men måhända vore ändamålet vunnit med det förslag Herr Tham gjort, och hvartill jag också vill inskränka mig.
I nyo och lades till handlingarne Stats-, Bevillnings-, Bagoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, Nto 12g, i anledning af gjorda anmärkningar vid Ut, skottens Betänkande, N:o, 78, rörande Kongl, Majtts Nådiga Proposition, samt enskilda inom Riks-Stånden väckta motioner om törändrade grunder för Uegooch Salu-Sågars, samt Valkoch Stampverks beskattning. Från Vällofl. Borgare-Ståndet* S. I>. Föredrogs å Dyo och bifölls Ban* co-Utskottets Memorial, Jilo 118, med förslag, angående vissa bestämmelser , som Utskottet anser böra finnas tydligen uttryckta i texten å de nya sedlar, hvilka efter dess gifna förslag komma att af Banken utgifvas, S. D, Bag-Utskottets Memorial, Ntö, 164, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående Utskottets Betänkande, N:o. 8g och Utlåtande N:o 2.54, om indragning P rot,'Utdrag den ig Februarii 1830. 19g af Lagmansoch Käraners-Rätter samt serskilda Domstolar, blef, vid förnyad föredragning, bifallet. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets Memorial, N:o 404, angående gratification åt StatsCommissarien Westerstrand, jemte arfvoden för andra hos Utskottet biträdande personen S. Dk Efter å nyo skedd föredragning af Högvördige Preste-Ståndets ProtocollsIJtdrag, för den 15 dennes, innehållande inbjudning till de öfrige RiksStånden att sig förena i det heslut, hvarigenom PresteStån. det, i anledning af Statsoch Bevillningsutskottens Utlåtande, N:o 125, om Curhusafgiften m. rn., med frånträdande af sitt till 2;dra och tredje punkterne uti det, under Uto 87, i samma ämne afgifna Betänkande lernnade bifall, antagit den redaction, Utskotten i Utlåtandet
Prop. om Statsverket 1853. med 20 tunnor spanmål derunder, eller 320 r:dr, undfinge hvardera G00 r:dr, äfvenledes utan spanmål, eller lika med kolleger, allt under förutsättning, att den tredje Compastors-lönen, som, enligt ofvanåberopade Kongl. Bref af år 1840, blifvit emellan Amiralitets-pastorn och de tvänne Compastorerne lika fördelad, indrages. Departements-chefen, som ansåg, att de nuvarande löne-auslagen för Pastorn och Compastorerne vid Amiralitets-församlingen i Carlskrona voro alltför knappa, för att kunna anses motsvara deras vigtiga tjensteåligganden och för att bereda dem en någorlunda sorgfri utkomst, samt derjemte, att deri förmån af förhöjd tjenstårsberäkuing, som de, lika med skol-stateus tjenstemän, förut innehaft men sedermera förlorat, rättvisligen, uppå enahanda grunder, sorn för dessa gjort sig gällande, torde böra genom löne-förbättring ersättas, tillstyrkte, på grund af dessa förhållanden och på de här ofvan i öfrigt anförda skäl, i underdånighet, att Nådig Proposition måtte, i öfverensstämmelse med hvad kollegierue hemställt , till Rikets Ständer aflåtas om beviljande af lön-förhöjning åt Amiralitets-pastorn af 270 r:dr, hvarigenom hans lön blefve 800 r:dr, samt åt hvardera af tvänne Compastorer med 280 r:dr, så att deras lön blefve 600 r:dr; men den tredje Compastors-tjensten indragas, och att Rikets Ständer alltså måtto för berörde ändamål å ordinarie statens aflönings-anslag uppföra ett förhöjdt årligt belopp af 510 r:dr. 3:o