Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Om man ville medgifva ett känsligt och grymt såradt sinne någon ersättning, så har jag på sista tiden uttänkt ett förslag, som skulle göra mig fullständigt lycklig. Det är lyckans höjdpunkt att kunna resa till Paris och lefva där anständigt. Därtill behöfver jag årligen tjugu tusen specier. — Man finner det besynnerligt, att vi äro grefvar utan grefskap, och om kungen efter tre à fyra månader skänker er Vallöe och Vemmetofte, som inbringar tjugoett tusen specier årligt, och mig grefskapet Rantzau, som afkastar femton à sexton tusen specier, så skulle ingen förundra sig däröfver, och jag vore i stånd att hvart år företaga en resa till Paris och uppehålla mig några månader på mina gods helt och hållet draga mig bort från hofvet och endast behålla posten som direktör för skådespelen, hvilken, om den skall skötas väl, nödvändigt kräfver min närvaro. Vi skola då älska hvarandra ännu mera och ni skall i mig lära känna en man, som hellre än att af raseri och förtviflan låta sig förmå att stifta en kabal emot er – om den än lofvade att få en lycklig utgång – icke tvekar att befria sig från sin olycka genom gift och stål hellre än genom att handla illa. Jag ber er därför rädda mig, fortfarande vara min vän och öfvertänka innehållet i detta bref en åtta à fjorton dagar och sedan sända mig det tillbaka med svar, ty det är blott skrifvet för er och jag försäkrar att jag skulle bli förtviflad om det händelsevis föll i andra händer. Brandt. Struensee har stigit upp, satt sig till sitt arbete i kabinettet. Tusen ting taga hans krafter i anspråk. Allt måste han själf besörja. Och aldrig ett ord af uppmuntran, aldrig en smula solsken i hans väg. Alltid motstånd, missnöje, vrångsinne: Rädde sitt eget skinn, enhvar! I dag har etatsrådet Willebrandt, som utkastat planen till alla reformerna inom amiralitetet, för andra gången inkommit med sin afskedsansökan. Skrämd af de oviljans och hatets andar, han själf frammanat, vill han draga sig tillbaka, sätta sig i säkerhet och öfverlämna åt andra att bära ansvaret. Så göra de alla! Men det får icke ske.
Saknar den bötfällde tillgång till höterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda beloppet. § 37. Denna Författning skall lända till efterrättelse från och med nästkommande års början, efter hvilken tid alla vitén och andra ansvarsbestämmelser för ofred af kreatur å annans egor, som kunna finnas stadgade genom särskilda af Konungen meddelade beslut eller af domstol eller annan embetsmyndighet utfärdade vitesförbud, upphört att vara gällande. De i Högsta Domstolen och Stats-rådet förda protokoll bifogas, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Maj:ts, Vår Aller Nådigste Konungs och Herres frånvaro Dess tillförordnade Regering. C A .11 I,. C. E. Gunther. N. F. Wallensteen. A. V. N. Gyldenstolpe. Victor Cramér. Kongl Maj:ts Nådiga Proposition N:o 1S$. Protokoll öfver Justitie-ärender, hållet uti Kongl. Maj.ts Högsta Domstol, Onsdagen den 20 Maj 1857. Närvarande: .lustitie-Råden: Engelhart, Backman, Grefve Snoilsky, Alexanderson, Qviding, Qvensel, Thyselius. Fortsattes oeh slutades föredragningen af det i gårdagens protokoll omförmälda, medelst Note ur protokollet öfver Justitie-departements-ärender, den 12 innevarande månad, till Högsta Domstolen, för afgifvande af utlåtande, öfverlenmade Förslag till Förordning om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängsel-skyldighet; Och fann Högsta Domstolen, efter granskning af samma förslag, hvaraf afskrift detta protokoll bifogas, anledning förekomma till följande anmärkningar, nemligen: Vid 1 §.
Med Alis melodram äro vi inne på orkesterområdet, som af Délibes behandlas med denna nästan öfveransträngd t fina elegans, som vi ofvan betonat och hvari han som alla den yngre franska skolans koryféer excellerar, Mas-senet, Saint-Saïns, Lalo, Vidor, Guiraud, Joncières, och uppslaget nog skedt genom Thomas samt Berlioz ’ hvar-till återupplifvande efter många års skamlig glömska. I Lakmé vandrar Délibes naturligtvis därjemte äfven med sin orkester i Davids fotspår. Vi ha redan betonat ett bevis derpå; fler kunde anföras, men han håller sig mest inom sina kamraters sfer, hvad klangfärger och klangmedel angår, hvilka stundom borde vara mer orientaliskt stilenliga. Detta egnar sig dock ej så bra för Délibes orkester, som helst vill vara idel silkessammet, idel mjukhet och sötma och som aldrig skulle kuunat åstadkomma de raffinerade och slagfardiga orkestereffekterna i en annan det nya musikaliska Frankrikes orientoperor, Massenets oför-tjent bortglömda » Roi de Lahore », som 1877 med Lasalle, Salomon, Gailhard och mademoiselle de Resalér i hufvud-rolerna upptogs på Grand Opéra och blef » expositionsopera » året derpå.Om libretton ha i Stockholm de mest skilda åsigter urladdat sig. En har blifvit poetiskt stämd efter dess genomläsning, en annan förklarar den obarmhertigt för genom-usel o. s. v. Sanningen ligger midt emellan. På franska har den många fina lyriska bitar, men på svenska ha dessa förlorat mycket af sin charme, och det måste förlåtas öfver-sattaren i betraktande af omöjligheten att ge en motsvarande svensk tolkning, därtill lämpad efter musiken. Att handlingen i operan är för tunn och måst utfyllas med främmande episoder är vanligt med operalibretter och knappast ett fel, då man tänker på den descriptiva musikens betydelse, om ock naturligtvis det minskar en operas intresse som drama i sträng mening, men som drama i sträng mening bör en opera ej tagas, hvartill mau i våra dagar tycks fått fallenhet.
Dock medgifver jag, att generella stadgar ej kunna tillämpas lika öfver hela Riket, utan måste det öfverlemnas åt K. M:s Bef:h:dc att rätta dem efter noggrann pröfning af särskilda orters loenia förhållande*); men om man blott lyckas att genom en rättvis fördelning få hvars och ens skjutsskyldighet till tid och antal bestämd, synes mig hufvudsaken vara vunnen, och då skola säkerligen entreprenader uppstå på många sätt, hvarigenon) tillfälle öppnas för hvarje jordbrukare, sorn icke sjelf yjl| skjutsa, att för en måttlig afgift, antingen till forvugpsoch dijigencekörare, eller till De ii i September. ii entreprenörer inom gästgifvaredistrictet, få sin skjutssky Idigliet verkställd af dem, som vilja skjutsa. Den i flera afseenden nyttiga och till en del redan verkställda förening emellan postoch skjutsväsendet kunde då obehindradt äga rum. En början dertill är redan gjord tili några brefposters förskaffande med gästgifvareskjuts. Emedlertid föranledas äfven deraf klagomål på några ställen, så länge de skjutsandes skyldigheter äro ojemna och för somliga obestämda; men när de blifvit riktigt fördelade och för alla bestämda, kan aldrig någon orättvisa eller klagan föranledas, antingen brefoch paketposter, diligéneer eller hvilken som helst begagnar skjuts, så framt skjutsskyldigheten derigenom aldrig pä en del förökas, under det den på en annan del förminskas; och då de resande derefter ej kunde så mycket som hittills lita på reservlaget, skulle de blifva föranlåtna att rätta sig efter de medel till fortskaffning, som funnes ordnade eller af entreprenörer erbjödes.
Jungfru Fina tog åter sin tillflykt till tå- rarne i glädjen som nyss i sorgen, men äfven professorns blick hade en fuktig glans, när hau uttalade sitt » räddad »! » Herren är en mäktig hjälpare, » snyftade hushållerskan. » Han hör bönen, hans vare också äran. » » Amen, » svarade professorn lågi. Nästa sekund lutade han sig ned öfver bädden, Knut hade öppnat ögonen och såg med rediga blickar omkring sig. » Hvad har händt, hvar är jag? » frågade han. » I ditt hem, min gosse, » svarade professorn med eftertryck, » du har varit mycket sjuk, men nu blir du snart frisk och stark igen. » Det gamla behagliga leendet upplyste hans aftärda drag: » Och ni har varit min skicklige doktor, herr professor? » » Herr professorn blef kvarlämnad i gårdsrummet för evärdliga tider, » sade den gamle med ett humoristiskt smålöje, » här står din far, som icke begär bättre än att för alltid få kalla dig sin egen, trofaste gosse. Säg, Knut, skall det bli så? » Han försökte tacka, han ville så gärna orka tänka, men den lilla ansträngningen hade helt och hållit medtagit krafterna, och han sjönk i ett dvallikt tillstånd, midt emellan sömn och vaka, ur hvilket han ej förmådde rycka sig upp. I stället för svar räckte Knut honom båda sina händer, och deras ögon möttes i en betydelsefull blick. » N u är allt, som det skall vara, » sade gamla Fina. » Gud ske lof, att det inte kom — för sent. » » Fyrtio grader åtminstone, » mumlade professorn, och i detsamma kom den gamla lä- kareminen fram, han undersökte patienten noga, gjorde frågor och nickade på hufvudet, som om han anat svaren förut. » Tror du, att du skulle orka gå de få stegen upp till mig, om jag understödde dig? » frågade han. Knut såg förvånad på honom: » Det tror jag nog, » svarade han. » Nåh, så ha vi då ingen tid att förlora! » Rask som en pojke hade professorn skyndat bort, och lika fort var han tillbaka med sin mjuka varma päls öfver armen.
' 1 — Socker: raffineradt, alla slag, såsom topp-, kandioch kak-, samt krossadt eller puiveriseradt socker . 1 skålp. — 12 *) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 10 procent. 2) » ” » » » » » 55 1868 till 1 R:dr 50 öre. 3 ) 55 55 55 55 55 55 55 55 1868 till 75 Öl'e. 78 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 85. Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Socker: oratfineradt: a) tili färgen icke mörkare än N:o 18 af den i verldshandel gällande Holländska standard, hvarå normalprof genom General-tullstyrelsens försorg hållas vederbörande tullkammare tillhanda 1 skålp. — 12 t)) till färgen mörkare än nämnda standardnummer, äfven om varan inkommer i upplöst eller flytande tillstånd 1 skålp. — 8 Alim. Derest ett och samma eolly innehåller särskilda sockerslag, underkastade olika tullafgifter, tillämpas den högre tullsatsen för hela innehållet. Soda eller kolsyrad! Natron, äfven kaustik Fri. Soja och Såser 1 skålp — 16 Solfjedrar 1 skålp. — 50 Solfjäderspajiper; hänföres till Papper, andra slag. Spadar; hänföras till Verktyg. Spanmål: omalen, alla slag — Fi i. malen: Mjöl: hvete 1 centner. — 80 råg1 centner. — 50 andra slag Fria. Gryn, alla slag 1 centner. — 50 Spanska Hugor; hänföras under Apotheksvaror. Spanskgröna: hänföres till Färger och.Färgningsämnen, ej specificerade. — Speglar och Fampetter 1 skålp. — 10 SpeldOSOr; se Instrumenter, musikaliska. Spermaceti; se Hvalraf. Spermaceti-Olja; se Oljor, leta.
Då Riksens Ständer, på sätt deras , under den 4 sisth October, aflåtne underdåniga Skrifvelse innehåller, hos E. K. M. begärt, det en undersökning måtte anställas, till utrönande huruvida Krigs-Academien bör upphöra eller undergå en förändrad organisation, hafva Riksens Ständer, som, vid sådant förhållande, anse sig icke böra bevilja någon tillökning i det vid sednaste Riksdag faststälde Stats-anslaget, beslutit, att nödige medel för samma ändamål äfven hädanefter må till enahanda belopp å Stat uppföras; och få Riksens Ständer derjemte i underdånighet anhålla , att, om brist i detta anslag skulle uppstå, hvilken likväl under en klok administration torde blifva mindre betydlig, helst en del af de utgifter, som sednast förorsakat den Underdåniga Skrifve!seri 95 högre kostnaden, varit tillFällige och af den beskaffenhet, att de icke hvarje år inträffa, EK. M. täcktes i Nåder anvisa hvad till fyllnaden erfordras på de besparingar, som på Riks Statens 3:dje Hufvud-Titel uppkomma. 7:0 Jemte anmälan, att vid den af E K. M. i Nåder vidtagne förbättrade organisation utaf Artilleriet, 7 nya tjenster å Tyg-Staten blifvit inrättade, har Stats-Contoiret hemstält,att de vid dessa tjenster bestådde Löner och ArfVoden måtte å Stat upptagas; och som E. K. M. i Nåder pröfvat berörde tjenster vara behöfliga, hafva Riksens Ständer jemväl bifallit, att aflönings-beloppet, hvilket hittills utgått af Tredje Hufvud-Titelns besparingar, må på Stat uppföras med 1500
– Han bugar sig med värdighet och intager dansställning midt på golfvet. – Jo, det är verkligen jag! Ni väntade icke att se mig? – Uppriktigt sagdt – nej! Men hjärtligt välkommen! De skaka hand förtroligt, och Struensee skjuter en annan stol fram till kaminen. – Kom och sätt er här. Och berätta, hvarför ni är i Paris! Brandt lutar sig framåt mot elden och gnuggar sina blåfrusna händer. – Jag har kommit för att störta det tjocka djuret! – förklarar han bestämdt. – Hemma gick det rykten om, att hans stjärna börjat blekna. Så fort jag fått nys om saken, lyfte jag arfvet efter pappa Söhlenthal och satte mig på kärran. Just här, i Paris, bör det gå upp för kungen, hvilken landtjunkare och bonde, han öfverhopat med sin nåd. – Arme Holck! Han lär ha friat till den ena damen efter den andra under resan – och fått korgen öfverallt! – Nu ämnar jag uppvakta kungen! H. M. skall få tillfälle att göra jämförelser! Jag antar, att djurets öde därmed är besegladt! Struensee lyssnar med ett godmodigt småleende, road af den lille kammarjunkarens tvärsäkerhet. – Det är väl ändå icke så alldeles visst? – anmärker han spefullt. – Min käre vän – smäda icke er konung med slika misstankar! Jag hoppas få audiens redan i dag. – Det betviflas. Kungen är opasslig. – Opasslig? – upprepar Brandt med tydligt ogillande. – Men hvarför kurerar ni honom då icke? Det är ju er skyldighet. Jag har gjort allt för att skaffa er anställning som kungens läkare – och till tack låter ni er höge patient vara opasslig vid ett för mig så föga passande tillfälle! Jag har icke råd att uppehålla mig länge i Paris! Mitt fädernearf är redan i det närmaste uppätet. Det är ju så fördömdt illa ställdt, att jag måste lefva på eget konto. Er andre, som lefva på kungens, går det naturligtvis ingen nöd på. – Apropos! Har ni dejeunerat? I motsatt fall – skulle ni vilja unna mig nöjet af ert sällskap? – Med förtjusning! Men jag kan på inga villkor tillåta annat, än att ni stannar här, som min gäst.
Jag, jag har länge varit, och är mer än ni, i tillstånd att känna hvad jag säger. I den inre, eviga verlden omges dygderna af förtjusning och ära: der sitta de på throner, och tusende ömma och ädla hjertan ligga hyllande framför dem. Om de i den yttre (det sker dock icke alltid) skulle misskännas, hafva motgångar, misslyckningar; om förträffligheten der sutte för högt uppe, att ej undfly hundratusen halfseende ... åtnöj er med, att er själs sublimaste rörelser och uttryck ej kunna fattas af andra än likaledes sublima själar! – Edra medelmåttiga dygder äro för hopen; dem kan den förstå; alldeles så, som den beundrar, hos Ossian, hos Rubens, just deras medelmåttiga stycken. Men man begriper icke utom kretsen af sin känsla och sin erfarenhet. Kom, Sällsynte! Jag är några steg före er. Kom! jag vill föra er den enkla, blomstrande vägen till ära och sällhet. Kom, min hela själs vän! – Ack! sista våren behöfde jag icke ropa ”Kom” så ofta och så förgäfves. Stockholm d. 10 April. Mitt hjerta söker, i denna hvimlande ödslighet, utan uppehör något att fästa sig vid. Sedan edra sista bref har jag i den synliga Naturen ingenting dyrbarare, än Er. Jag kan icke umbära er! – Denna lifliga, känslorika tiden af vårt lif flyr. De kalla, arbetande mannaåren komma. Skynda! låtom oss lefva; låtom oss åtnjuta våra vackra dagar! Jag bor nu långt ute på Kungsholmen: fritt, hos en af mina gamla vänner. En rar och utomordentlig karakter; men hvars själ icke är nog lätt och lifligt öm för min. Jag har omkring mig landet, skogen, friheten, den vises sällhet. Men – icke Er! En matthet följer mig, som den rätt glada, rätt förtroliga vänskapen skulle skingra. Sympathisera med mig åtminstone på femtio mil! Lemna er, lemna er åt Sanningens ljus; det är gladare och ljufvare än Vårsolens, som nu utbreder sig.
Regerinsformen, ställa under tilltal för handlingssätt och rådslag, uppenbart stridande mot samma Grundlags tydliga föreskrift, för tillstyrkta eller ej afstyrkta öfverträdelser deraf och af andra Rikets gällande Lagar, samt för uppsåtligt döljande af någon upplysning, genom hvilken öfverträdelsen kunnat förebyggas, eller och, efter 107 §., hos Riksens Ständer tillkännagifva mot StatsRådets Leda-möter anmärkt underlåtenhet af Rikets sannskyldiga nytta i rådslagen, om allmänna mått och steg, och mot StatsSecreterarne anmärkt brist på nit, oväld, skicklighet och drift i Ämbetets utöfning. Förstn. §., sannolikt bestämd , mindre att tillämpas än att varna, mindre att hämna än att betrygga Lagens och Folkets rätt, har Utskottet funnit sig nödsakadt att, ehuru blott i ett enda fall, och mot en enda Ämbetsman, använda ; och Utskottet åberopas härom dess vördsamma Utlåtande af den 2Önästlidne Maji, öfver Statsutskottets anmärkning, rörande mindre Creditivets lyftning och disposition. Enligt den sednare eller 107 §., har Constitutions-Utskottet, dels på remitterade, dels på inom Utskottet förekommande 158 ConttibulionsUtskottets hetänkanden. Anledningar; mot StatsRådeti Ledamöter och vederbörande Föredragande anmärkt: 1:0 Rådgifvande åtgärderna till de i Kammar-Expeditionen, den &2 Januarii, 28 April och io December 1822 fattade be»lut om faatstäld indragning och förbjuden fortsättning af Dagbladen Argus, Couriren från Stockholm och Argus den Andre. Med skyldig vördnad för Konungens, fenom Tryckfrihetslagen förvarade aritrerande magt i dylika frågor, skulle icke dessmindre Utskottet önskat, att StatsRådet sparsamare tillstyrkt Konungen begagnandet af denna magt, öfverflödig, der Lagens kraft kunnat med verkan anlitas, ooh, 1 vidrig händelse, icke hyllad af allmänna tänkesättet, och aktningen för pubhlioiteten. Utskottet, tom icke funnit förenämnde tre
Ken man p&amp; detta omrsnie 1ioLna langre? Och nar man offentligt fAr höra förkunnas att den prostituerads har kvinnans yrke &amp; r lika hederligt som hvarje annat kvinligt yrke inän dA icke inom det sedligas omride tagit steget fullt ut? Eller nar iifven offentligt försvaras furstemord, uppror, vAld, godtycklig krinlining af eganderatten, nog mitte dA fisigterna ha hunnit SA 1Angt man girna kan tanka sig att de kunna komma. Skulle nu reaktionen icke vara naturlig f ~ r r &amp; n allt detta blifvit praktiskt tillampadt i sa ' mmanlefnaden, dil vore det ngstan som att dröja med lakemedlet till dess patienten dött. h i g t e r n a hafva vlickt förtrytelse ' icke derf6r att de predika e o fOrandring, icke derför att de &amp; ro nya., utan derftir att de hota sammanlefnaden, kränka den enskildes samvetsfrid, predika uppror mot. ssdant, som milste anses vara för samhallets lycka och trefnad vasentligt. Om medlemmarne af " framstegspartiet " aro republikaner, ifrare för allmin röst.ritt, vtlnner till arbetarnes fordringar p&amp; procent i arbets-. vinsten o. s. v., sil kunna dessa deras Asigter vara föremil1 för ogillande och &amp; ro det ocksA helt sakert hos en stor del manniskor. Detta &amp; r partifrilgan. Men vi tro, och vi kunna saga hoppas att s&amp; ar, att ingen af dessa frtlgor ä r grunden till bitte~heten emot dem. Denna. har sin .orsak i deras sedlighetsk&amp;nslan upprörande pAstAenden. Det &amp; r denna skillnad mellan en Asigt som stämplas med gillande eller ogillande beroeude p&amp; partisthndpunkten och en som stamplas med sedlig harm oberoende af partistilndpunkten, som farf. icke. beaktat, och sam synes oss vara af afgörande vigt för stridsfrilgans l0sning.
Käringen sade: »har du stulit min guld-bock?» Svennen genmälte: ’ja, har jag så gjort, mor lilla!’ Trollet återtog: »är du icke en stor skälm?» Pinkel gaf till svar: ’jo är jag så, mor lilla.’ Nu begynte käringen qvida och klaga. Hon sade: »ack! hvad jag var enfaldig, som släppte dig bort ifrån mig. Jag kunde väl tänka, du skulle spela mig något streck. Men kommer du någonsin åter hit, skall du aldrig slippa hädan.» Pinkel återvände nu till kungsgården, och fick tredjedelen af riket att råda öfver, såsom konungen hade lofvat. Men när bröderna fingo veta huru allt hade aflupit, och dertill sågo den fagra lyktan och bocken med de gyllene hornen, som af alla prisades för stora sällsyntheter, blefvo de ännu mer hatfulla och förbittrade emot sin yngre broder. De tänkte nu icke så mycket på någonting, som huruledes de skulle kunna bereda hans ofärd och undergång. De begge svennerna gingo en dag åter inför konungen, samt talade vidt och bredt om troll-käringens skinn-pels, som sken likt det rödaste guld, och var sömmad med gyllene trådar i hvar enda fåll. Bröderna sade, det höfdes bättre en drottning än en trollpacka att ega en sådan dyrbarhet, och menade att den ensamt fattades ännu i konungens lycka. När konungen hörde allt detta, blef han mycket eftertänksam och sporde: »hvar finnes den pelsen, och hvem kan skaffa mig den?» Bröderna svarade: ’det kan ingen göra, utom vår broder Pinkel; han vet ock bäst hvarest guld-pelsen står att finna. Då fick konungen en stor lust att ega den fagra pelsen, och lät kalla ungersvennen in för sig. När Pinkel kom, sade konungen: »jag har länge förnummit att din hug står till min unga dotter. Nu hafva dina bröder förtäljt mig om en fager skinn-pels, som lyser af röda guldet i hvar endaste fåll.
Då emellertid dessa värden endast utgöra en beräkningsgrund för tolag och vissa andra allmänna afgifter, och sålunda icke äro att hänföra till bevillning, hafva de skiljaktiga besluten härom icke bordt i sammanhang med tullsatserne i omröstnings-förslagen intagas, och det slutliga afgörandet af dessa frågor torde icke heller lämpligen kunna företagas förr än Tull-taxans rubriker och redaktion i dithörande delar blifvit af Rikets Ständer bestämde; med afseende hvarå Utskottet ansett sig böra hemställa, att med redogörelsen för de skiljaktiga besluten i afseende på tullvärden, och afgifvandet af de yttranden i anledning häraf, som från Utskottets sida kunna föranledas, må anstå intill dess Tulltaxans öfrige härmed samband egande bestämmelser blifvit slutligen afgjorda. Bih. till B. St. Aska. De grunder, enligt hvilka Utskottet, i hufvudsaklig, öfverensstämmelse med hvad i sådant afseende vid föregående riksdagar blifvit iakttaget, ansett sammanjemkning af de skiljaktiga besluten rörande speciela tullbestämmelser böra föreslås, eller i de fall, der dessa sammanjemknings-förslag icke blifva antagna, propositioner till omröstning uppgöras-, äro följande: a) i afseende på inbjudningarne: alt, då tre
Hvad Utskottet föreslagit under Litt. A., rörande bevillning af fast egendom, så väl uti Betänkandet, som i förslaget lill Bevillningsstadga §§ 2—5 uti Bevillnings-sladgan bifölls likaledes, dock med tillägg af ordet: behållna framför oidet: ”afkastning” uti Salje § af samma förslag; och lät Ståndet hero vid Utskottets anmälan å pag. 24 af Betänkandet, i fråga om Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelms och vice Talmannen Ola Svenssons förslag till jordegendoms beskattning. Vidare godkände Ståndet Utskottets hemslällandcn och förslag under Lill. B. §§ 6 och 7, med undantag af mom. Litt. a under 7 § derom alt ränta å det för rörelses bedrifvande upplånade kapital skulle vara från bevillning fri, hvilket mom. afslogs. I fråga om 8:de § i förslaget lill Bevillnings-sladga, rörande undantag från de i § 6 meddelade stadganden, beslöt Ståndet, för sin del, dels att nedsätta det belopp, Utskottet i §:n föreslagit såsom fritt från bevillning, från 400 R:dr till 300 R:dr och dels att ibland undantagen i denna § eller på annat lämpligt ställe borde införas stadgande om så beskaffade lindringar, som uti 145 § af gällande Bevillnings-förordning förekomma, så vidt nemligen skälen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående statsregleringsperiod undanröjda; för hvilket ändamål samt för nödig ändring i rubriken m. m , § n, hvilken i allt öfrigt godkändes, till Utskottet återremitterades. Den 12 Maj. Från Högloft. Ridderskapel och Adeln. S. D. Efter förnyad föredragning af Expeditions-Utskottete den 28 sistlidne April och den 9 dennes på bordet lagde förslag N:o 12, till riksdsgsbeslut angående Sveriges och Norges ömsesidiga förhållanden, blef samma förslag, på grund af deremot gjord anmärkning, lill Utskottet återremitteradt. OJ Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D.