Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att anledningen till hans förut framställde Proposition varit hämtad från den förmodan, att om de, angående Skånska Roteringen nyss afgifne Yttranden, nu genast till Stats-Utskottet remitterades, Utskottet derigenom förr skulle komma i tillfälle, att denna till Utskottet redan remitterade fråga pröfva och afgöra, samt 73 Den i g Januarii. hemställde å nyo, om icke berörde Anförande nu finge till Stats-Ulskottet remitteras; hvilket bifölls. Friherre Cederström anhöll, att emot Ridderskapets och Adelns Beslut få till Protocollet anmäla sin Reservation och Protest. Herr von Ficandt, Daniel Vilhelm anhöll, att i anledning af Friherre Anckarsvärrls, Carl Hinric, till det förut i dag Justerade PleniProtocollet för den g dennes ingifne Memorial, angående Rikets Försvars-Verk samt förminskning af den Indeldte Armeen, få uppläsa följande: Om å ena sidan National-högmod, äregirighet och eröfrings-lystnad oftast kunna räknas bland de orsaker, som vållat Staters missöden och försatt dem i vidtutseende omständigheter, lärer det å den andra icke kumla bestridas, att ett vanmägtigt och illa organiseradt Försvars-tillstånd, icke mindre sällan hotat Nationers Sjelfständighet och äfven beredt deras undergång, Den Stat, som blott till hälften använder de medel den äger till beredande af sitt Försvar, kan redan anses till hälften underkufvad; och det är af dessa skäl, som jag icke kan förena mig i Herr Friherre Anckarsvärds Yttrande, angående inskränkande af Rikets Försvarsoch Strids-krafter, för att derigenom befrämja allmän välmåga i Landet. Jag medger väl, att närvarande ställning och förhållande icke lemna utsigten för några återeröfringar; men om jag, utan att återkalla mindre angenäma minnen af det förflutna, vågar Den ig Januarii. 79 fästa Höglofl.
Jag föreställer mig, att såväl Hr Gr. o. Landtm., hvilken under de föreg:de dagarne så ansträngt sina krafter, som It. o. Ad:ns öfriga ledamöter skulle föredraga att nu få hvila, och jag föreslår derföre, att ple num nu må uplösas, och de återstående frågorna upskjutas tills i morgon, då vi säkert komma till samma resultat. Gr. Sparre: Då redan två voteringar försiggått, och utgån gen således torde vara gifven, hemställer jag, om det icke vore lämpligt att till slut afgöra den nu föredragna punkten. Gr. af Ugglas: Jag hade gerna velat förena mig med Frih. Raab, men hindras derifrån af åtskilliga betänkligheter. Det kan lätt hända, att då vid början af plenum i morgon votering skulle anställas, många äro frånv:de, och jag tror derföre det vore bäst att nu fortfara. Frih. Raab, Adam Christian: I afseende å det af Gr. Sparre anförda skäl, att frågan är lätt afgjord, får jag anmärka, att den kan vara det lika lätt i morgon bittida. Hvad Gr. af Ugglas åter anfört, att många kunde i morgon icke komma tillstädes, förfaller väl, då ej lärer kunna nekas, alt alla nu här när vande blifva fullständigt underrättade om att votering kommer att anställas i morgon bittida. Gr. Liljencrantz: Jag anhåller att få instämma med Gnne Sparre oell af Ugglas, och får tillägga att, då Hr Gr. o. Landtm, haft tålamod alt så sent på natten företaga 2:ne voteringar, så tviflar jag icke på att både han och vi kunna stå ut äfven med den 3:dje. Hr Printzensköld, Carl: Med kännedom af den vörd nad och tillgifvenhet, som R. o. Ad. hyser för sin Landtm., vågar jag anhålla att R. o. Ad. ville åt Hr Gr. o. Landtm, sjelf öfverlemna att afgöra, huruvida plenum bör fortsättas eller icke. Häruti hördes många ledamöter instämma. Gr. af Ugglas:
Skrifvelse, J\'i 51. 35 och slutligen, att ångbåts-kommunikation icke kunde ega runi bela äret om, hvartill komnie att densamma, äfven under sommartiden, sannolikt ofta måste afbrytas i följd af svårigheten att under storm eller hårdt väder angöra den öppna redden vid Borgholm, der säker ankarbotten saknades; att, genom läns-residensets förflyttning från Calmar till något annat, mera i midten af länet beläget, ställe, en fördel otvifvelaktigt skulle beredas invånarne i länets norra trakter, men att, enär afstånden mellan Läns-styrelsens säte och de derifrån längst bort belägna trakter, i hvad fall som helst, blefve så dryga, att samma olägenheter, hvilkas afhjelpande varit alsedt vid förslaget om länets delning, endast obetydligt förmin skade, för en stor del af befolkningen qvarstode, det hufvudsakliga resultatet af en sådan flyttning ej skulle blifva annat, än det, att sagda olägenheter, utan att invånarne i länets nordligaste delar kunde derifrån i väsendtlig mån befrias, komnie att delas äfven af den talrika befolkningen i Södra Möre härad och på Öland; och att, med afseende på dessa omständigheter, och då äfven i betraktande tages, att staden Calmar vore den största och folkrikaste inom länet, och i afseende å handelsrörelse och skeppsfart betydligare än någon annan plats derstädes, samt att af alla andra till residens-ort möjligen passande punkter ingen funnes, inom hvars närmaste grannskap vore boende en så stor folkmängd, som kring nämnde stad, hvilken alltså hade företrädet af en liflig beröring med en stor del af länet. Kongl. Majits Befallningshafvande ansåge, att, om det än gåfves någon, närmare midten deraf befintlig, till residens lämplig ort, det föreslagna alternativet, att dit flytta residenset, likväl i verkligheten skulle medföra föga båtnad för länet, i dess helhet betraktadt.
3 Dessutom de så kallade Eckerd. ske Obiigalionerne, ställde, att härstädes in. lösas med Harn. burger B:co, utgörande i Capital och upplupne Intressen tillhopa Hamb. B.o R:dr 3,244: 32 ä 47 *k• • 3^177- 3J 4 Tillsammans Utrikes skulder, beräknade efter al pari Courser Sv. Sp. R;dr 4,205,588: 3: 9. Hvaremot afgår RiksgäldsContoirets Fordringar efter Courantv Bäkningar , äf. ven reducerade Transp. 4,205,58b; 3: g Riks. St. Revisorers Berättelser. Transp. 4,205,588: 3: 9 efter al pari courser 5,437? *7? 8 Återstående Utrikes Skulder d. 1 Januari 181 5, 1 4,200,150: 24: j Näst före Riksdagens början år 1815, hade, i enlighet med då gällande föreskrifter, uppå lånet i Leipzig blifvit liqvideradt med Svenskt Banco: Capital Convent. mynt R:dr 16,000 Intressen utöfver de vid 1815 års början beräknade 1,250 _ Con ventionsmynt R:dr . 17,250 hvilka reducerade till Sv.Specie, efter alpari cours eller 32 sk. per R:dr Conv. mynt utgöra Sp. R:dr , j 11,500 «_ , Jemväl hafva Rik. sens Högh Stan. der vid 1815 års Riksdag, medelst särskildte Beslut, beviljat Svenska Medborgare ersätt - Transp. 11,500 6 g Riks. St. Revisorers Berättelser. Transp. ning i Svenskt Banco för åtskilliga LånCapital, hvilka tillhört de af krifne skulderne, nemi. i:o Ett för detta Ministern Claes Peijron tillhö-* rigt LifränteCapital stort 1 o,ooo El. eller 4000 R:dr Holl. Cour. primitift Capital å 44 sk.
Vm af rustnings-kostnaden; och hvad beträffade den påpekade vinsten för någre räntetagare, så funnes blott 8 nummer med högre rustningsränta än 20 daler, för hvilka sammanlagda tillökningen endast komme att uppgå till ungefärligen '/m af rustnings-kostnaden; att likväl af större betydenhet vore den nedsättning sorn lillgodokomme de öfverskotts-räntegifvare, för hvilka rustnings-ränlan är lag 1 e än 20 daler, helst derigenom förorsakades en brist i tillgången för tillskottsräntorna, motsvarande rustnings-kostnaden för 11 % nummer, hvilken brist, väl i sjelfva verket redan förefunnes, men, så länge öfvprskotts-räntorna utgjordes efter olika förvandlingsgrunder, kunde betäckas genom å dem uppkommande behållningar; att emellertid ulen lindring, som sålunda skulle öfverskotts-räntegifvande hemman beredas, vore desto mer billig, som, enligt Kongl. Brefvet den 18 Juni 1687, rustnings-räntan för dessa hemman blifvit minskad och nedsatt just med afseende derpå, att de befriats från en del af den effektiva rustning, hvilken genom 1683 års instruktion var bestämd emot en högre rustnings-ränta, men hemmanen nu efter den stadgade förvandlingen finge vidkännas en dubbelt tryckande (unga då de måste för den högre öfverskotts-räntan erlägga en afgift, fullt svarande emot effektiv rustning äfven för denna; samt att den minskade tillgången för tillskotts räntornas godtgörande jemte förut omförmälda
St:r kunde anses hafva genom nedsättning eller afskaffande af en eller annan tullafgift lemnat å sido den erforderliga vården om vissa näringars bestånd, återställa de fordna skyddsförbuden i dessa serskilda fall, intill dess annan lämpligare afgift kunde blifva antagen. En sådan tydning af Konungens ekonomiska lagstiftnings-rätt, synes mig alltför vidsträckt; säkert är att en sådan Regerings-åtgärd skulle utöfva ett menligt inflytande ej blott inom riket, utan måhända verka störande på rikets handelsförbindelser med andra Stater och framkalla ett oerhört lurendrejeri. ' På grund af hvad jag haft äran anföra, tillstyrker jag vördsamt H. R. o. Ad. att bifalla Const.Utsk:s Mern. N:o 3 och i kraft ^ af 81 § Reg.F. genast afslå K. M:s ifrågavande Nåd. Propos. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Då jag under flere Riksdagar varit ledamot af Bevilln.Utsk., har jag varit ett ständigt vittne till ropen om frihandel a ena sidan, men deremot å andra ' sidan alltid förnummit en allmän önskan ifrån hela landet att t stadga i vår ekonomiska lagstiftning måtte beredas, och det har derföre förvånat mig att vid genomläsning af detta Const.Utsk:s Betänk., finna det uteslutande grundadt på lösa theoder, med fullkomligt förbiseende af detta landets verkliga behof. Det torde väl icke för någon vara obekant, att det i denna fråga är af högsta vigt, < att åtminstone någon återhållande kraft emot ropen om frihandel förefinnes, och att vi, likasom andra länder, böra tänka på att genom egande af fabriker och handslöjder gå framåt på industriens fruktbärande stråt. Början dertill är äfven till en betydlig del redan gjord, och vi veta huru alla fabriksinrättningar på sednare tider hafva tilltagit i landet; vi veta äfven huruledes husslöjden förkofrat sig i skicklighet och användbarhet, och jag anser 1 mig höra fästa upmärksamheten derpå, atti Westergöthland öfver 60,000 menniskor äro dermed sysselsatte, och att den utgör deras liufvudsakliga näring.
BrandstodsBolag vara försäkradt; hvilket tillägg Utskottet för tydligheten ansett nödigt, för att få föreskrifterne i afseende på Land och Stad någorlunda lika; och 2:0 Att PröfningsCommittéer ej må besväras med förklaringars af gifvande i Taxeringsfrågor, utan att, öfver anmärkningar och besvär i dessa ämnen, yttranden och förklaringar böra, efter omständigheterna, af gifvas af Kronans Ombud, som varit vid PröfningsCommitté närvarande, och af den enskilde, hvars rätt är ifråga; hvilket instämmer med Herr af Billberghs förslag. Dessutom har Utskottet, i anledning af gjord anmärkning, ansett sig, dådet synes vara billigt, att den, som, i grund af besvär, erhåller bef rielse från eller nedsättning uti Bevillning, icke betungas med någon utgift för lösen, böra tillstyrka det allmänna stadgande, att Utslag eller Resolution, i sådan 174 Den ia Augusti f. m. händelse, må kostnadsfritt meddelas den klagande. Då dessa tillägg synes mig innefatta allt hvad ytterligare kan erfordras, anhåller jag om proposition till bifall af Utskottets Betänkande N:o 12 med de tillägg Utlåtandet N:o 35 innehåller, likväl med de förändringar i 1 punkten, hvilka jag i början af mitt anförande tillstyrkt. Herr von Hartmansdorff, fagust: Jag får härvid förnya den erindran jag tillförene framställt, att de väsendtligaste anmärkningar, som i revisionsväg göras, afse debiteringen, hvaraf följer, att den möjligast fullständiga granskning bör äga rum i detta hänseende. Sådant är icke möjligt, med mindre man, på sätt Herr af Billbergh föreslagit, medgifver KammarRätten att tillse, det BevillningsFörfaltningarna rätt tillämpas. BevillningsUtskottet må göra sig så mycket besvär, som helst, för att få en väl redigerad Bevillnings-förordning, bl ifver beskattningen utan en riktig tillämpning ändock ojemn. KammarRättens tillsyn åsyftar således att göra Bevillningen jemnt fördelad, genom Författningens noggranna verkställighet i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer utstakade grunder. Inskränkningar i denna granskningsrätt skulle blott lemna utrymme för godtycke och anseende till personen.
Jemte det förklarande, att jag i allo senterar de motiver, som föranledt Gr. Posse till sitt yttrande, hvarför jag får tacka honom, får jag gifva tillkänna, att om hans framställning bifailes, är sådant öfverensstämmande med min önskan. Jag får endast göra Hr Gr. uppmärksam derpå, att vi nu ej hafva annat före, än Exped.- Utskts memor., ty BancoUtskrs förra betänk, är icke föredraget och lärer troligen icke kunna nu föredragas, enär man derpå vore något oförberedd, då det ej stått på föredragningslistan, sedan den ifrågavar. punkten deri blef vid betänkts föredragning förbigången. Discussion derom torde derföre ej nu böra äga rum, utan anhåller jag, att vi för närvar, må inskränka oss till att lägga Exped.Utskts betänk, till handlingarna. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Efter den förklaring, Hr Gr. o. Landtm, afgifvit öfver sin åsigt af ämnet, är det gifvet, att R. o. Ad. i denna fråga ej nu kan komma att annorlunda uttrycka sitt beslut, än att Ståndet antingen instämmer i Hr Gr. o. Landtmrs mening, eller i motsatt fall yrkan propos:n. Således är frågan blott, huru man skall lämpligast komma till detta uttryck af R. o, Ad:s mening. Om man uppskjuter dermed, tills BancoUtskrs betänk. förekommer, har man ej vunnit annat än tidsutdrägt, eller hvad som skulle undvikas. Dertill kommer, att om propos. skulle göras att lägga memor. till handlingarna, och någon då ropade nej samt i följd deraf ville dictera en contraproposm, kan man ej veta, hurudan denna Liefve, och en ny strid kunde derom uppstå. Mig synes derföre kortaste utvägen vara, att R. o. Ad. genast företager till afgörande det betänk, som redan är föredraget. Vi få eljest blott tidsförlust och nya tvister om contrapropostn. Den 2i Augusti. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Direeteuren ej,hinner verkställa företräda hans ställe; hvarföre Landshöfdingen* Ordres uti mål, som fordra skyndsamhet, och då Direeteuren ej är tillstädes, böra gå direfcfe till Under - Styresmannen, Uti årligt arfvode vilje VI i Nåder bestå Under - Styresmannen Ett hundrade R:d Banco och dessutom af den inom Länet tillverkade Saltpeter en tredjedel så stor provision, sorn VI för Direeteuren i 3.:dje punkten i Nåder fast-. * stulit. 5:0 Af de i Länen qvarblifhe sjudarrte som finnas skicklige, eller af andra i sjudnfrigskonsten. erfarna personer, utväljer Direeteuren och hos Landshöfdingen till antagningsbref anmäler-så många Verkmästare eller Läromästare, 1 sjuderiet, sorn äro att tillgå och anses nödige, dock icke öfver Tjugu i hvardera Länet, samt 6 i bägge Göinge Häraderna. Dessa Mästares skyldighet blifver, att sommartiden förrätta sjudnings - arbete antingen å den Dm 19 April, den jord de sjelfve äga, eller, sig, fprsk.affe, eller å de hemman, dit, de enligt recjvisitioper, kunna, till arbete anvisas;, att antaga oell, i sjudningskonsten inöfva, så manga, Lärlingar, sora de bin, na undervisa och. med sjudnings - arbetet sysselsätta. Lärlingen ipskrifyes i, en. för sjudnings-. manskapet inrattad, mila, bestämd lärotid äger, i c-, ke liim, utan, skall utskrifningen till, Mästare be-, rp pä visad, flit, fallenhet, och, behörigt grofs afläggande. Tili uppmuntran, för Verk.mästayne. tillägges VIdem. i nåder, hvardera tre tunnor, spannmål: om året, hälften Båg och hälften,Korn, hvilka efter Länets, markegångspris af saltpeter-, medlen till dem Contant utbetalas.
Och hvad skulle häradshöfdingen tänka om henne! Ja, hvad kunde han inte allt tänka. Marterad af blygsel, ånger och svartsjuka kastade hon sig fram och tillbaka på soffan som under oroliga feberdrömmar. Det hördes steg i salen. De närmade sig. Evi reste sig upp på armbågen och stirrade mot dörren. Det var Wolter. Skulle han komma in? Ja. Han knackade på och öppnade dörren. Evi vände sig mot väggen och slöt ögonen. Han kom fram till soffan. » Evi, » sade han i sin vanliga hjärtliga ton, » huru, har du inte lagt dig ännu, Evi? » » Och hvad du är b !ek, » fortfor han, utan att vänta på svar, och böjde sig ned öfver henne. » Mår du illa, stackars liten? » Hon skakade bara på hufvudet, men sade inte ett ord. Hon hade inte kunnat få fram ett enda ljud nu. Ah, den hycklaren! Där stod han och låtsade ömhet och deltagande, medan ännu alla hans tankar voro hos den andra. Och hon satte sig upp i soffan och stirrade på honom trotsigt och främmande med stora feberglänsande ögon. Men när hon mötte hans kärleksfulla, be kymrade blick och hörde hans oroliga fråga: » Evi, säg då för allt i världen, hvad fattas dig? » så var det åter slut med hennes själfbeherskning. Hon kastade sig åter ned i soffan och vände bort sitt ansikte. Och så brast hon ut i gråt — tyst och stilla, men så oändligt bittert, som om hennes bjärta hållit på att brista. » Och det kaa du ännu fråga du — Nanna på Sköndal. (En förbiskymtande skugga från det Stockholm som gått.) Mitt hela är en redaktör, som måste vara god aktör, kan vara med i hvarje kör, men — är en gruflig critiqueur. Kan öfver kunskaper befalla, är ung och vacker, om ni vill, samt mycket kvick och roar alla, som ej hans pilar riktas till. — du » Mera blef det inte. Men hela hennes stolthet var som bortblåst. H o n ville bara dö och fort komma ifrån allt3amman. Hennes man stod en stund alldeles orörlig och stirrade på henne.
Bref den i4 Junii 1826, förordnat alt den efter gilladt förslag belöpande koslnads-summan af 29,064 R:dr skulle under loppet af 3:ne år utbetalas, på det sätt att Tiotusen R:dr genast borde anordnas ä besparingarne på 3:dje HufvudTiteln för år 1820, en lika Summa lemnäs till Regementets disposition i Januarii månad 1827 samt återstoden senast i början af år 1828, vid hvilka tillfällen K. M:t ville bestämma de fonder, hvarifrån dessa sistnämnda utbetalningar borde bestridas; och hafva sedermera äfven anordnats till 4 B. 38 SS'!. Stats-Utskottets följd af liögslberörde K. Bref den i4 Junii 1826 10,000 Ridr, jemlikt K. Brefvet den 17 Januari 1827 äfvenledes 10,000 R:dr samt på grund af K. Brefvet den 16 Maji 182g, återstående 9,064 Rldr utgörande totalbeloppet af dispositionen å StatsMedlen för ifrågasatte ändamål, 31,064 R:dr, hvilka anvisats å 3:dje HufvudTitelns besparingar med undantag af de förstomnämnde 2000 R:dr sora utgått af 1825 års anslag för oförutsedda Militaire-utgifter.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma anförande må blifva de öfriga respective Stånden communiceradt. N:o 14* Herr Montgomerie, Gustaf Adolph: Icke endast MagazlnsDirectionen och dess förfelade eller illa beräknade administrativa åtgärder med spannemålens in och utländska handel, den förra till jordbrukarens utsugning, den sednare till StatsCassans betydliga förlust} äfven andra orsaker hafva vallat landtmannens icke allmänna nöd, såsom man stundom hör med öfverdrift utropas, men nästan allmänna och serdeles i vissa landsorter nog tryckande penningeförlägenhet och deraf härrörans de stockning i handelsoch industrierörelser. Ibland de andra orsakerna torde först kunna anföras Städernas sjelftagna och mot deras privilegier, så länge sådane ännu tålas, stridande rättighet, att till jordbrukares stora förfång odla jord till annat än tobak, icke att producera 6äd, hvarigenom handelsmannen kommit i oberoende af landtmannen, och den sed* 2 ig Den IQ Fvbruarii, nares spapmål sålunda blifvit utan köpare. Der™ emot har landtjnarnen alltid förblifvitberoende af handelsmannen, så väj i afseende på de oundvikliga be hofven ai .salt och fisk, som kr aivi: ar ov m, m. Då detta pil mera icke kunnat ske genom bytes handel, har det tagit från bonden den yttersta contanta skarfven, och dertill ej sällan, försatt honom i skuld hos handelsmanen. Hvarmed skull? väl jordbrukaren pu kunna liqvidera Slats bordarne och mångfaldiga, andra onera, då Borgaren, hans enda hopp, och spannemålen hans enda produetion, den förra ej gifver^. utan täger penningar, och den sednare ej eller annorstädes finner afsättning? Följderne af ett sådant för jordbrukaren onaturligt förhål* lande, äro lätt beräknade och i afseende på penninge-Jerlcgtnheten. redan olyckligtvis för händen.
Den siste värde talaren har miss tagit sig deruti, att den §, der föreskrift är lemnad, att bev:s-beredningarne skola uppgöra bev:s-beloppet, blifvit återremitterad. Det är nemi. den 31 §:n; och nämnde § har af Ståndet blifvit bifallen. Likväl kan icke nekas, att redaktionen i denna § är mindre riktig, emedan det verkligen ser ut, som om hvarje ledamot skulle sitta och räkna ut beloppet, hvilket naturligtvis aldrig varit meningen. Jag vili således icke motsätta mig återremiss af denna §. Återremitterades. § 52. Gr. Mörner: De §§, som uti den 52:dra §:n åberopas, äro af B. o. Ad. återremitterade. Yid sådant förhållande torde äfven denna § böra återremitteras, hvarom jag alltså vördsamt anhåller. Äfven denna § återremitterades. § 53. Gr. Mörner: Genom det i denna § föreslagna stad gande, har, enligt min åsigt, tax:s-komitéen fått sig en ny funktion tilldelad, hvilken för närvarande icke af denna komité utöfvas. Att tax:s-komitéen skall, så att säga, på fri hand, utan någon föregången undersökning, ingå uti granskning af mantalslängder m. m., och således göra sig till en sorts afkortningskomission, anser jag alldeles icke vara lämpligt; och hemställer för den skull, att bestämmelsen ang:de öfverlemnande af ett sådant uppdrag till tax:s-komitéen måtte få ur förslaget utgå. Hr von Koch: Det vill synas, som om Gr. Mörner för bisett innehållet af nu gällande bev:s-stadgas 77 §, hvilken är af följande lydelse: »Skulle, efter föregången noggrann gransk ning af mantalslängderne samt de så väl vid mantalsskrifningen som vid längdens uppläsande eller företeende å sockenstämma gjorda anmärkningar derå, anledning förekomma, att någon utan laga skäl blifvit från skatt utesluten, böra utskyl - Pen 18 Maj f. ni. derna honom ovilkorligen påföras.
Aktuarien Friherre Posse funno sig deremot böra bestämdt afstyrka, att vid den tillämnade förändringen af sittplatserna i Riddarhus-salen bänkarne skulle förses med ryggstöd. De ansågo en sådan anordning lill och med vara stridande mot Ridd. o. Adelns redan fattade beslut, att vid salens förändrade inredning, afseende i främsta rummet borde fästas »vid nödigt utrymme»; och då den nu ifrågaställda förändringen skulle så högst betydligt borttaga utrymme, att sittplatsernas antal icke uppginge till mer än omkring 400, oaktadt, åtminstone vid riksdagarnes början sällan färre än 50 0 af Adelns medlemmar vore antecknade och dessa under motions-tiden vanligen uppginge till nära 600, torde en sådan inskränkning svårligen stå tillsammans med Ridd. o. Adelns förut uttryckta mening. En annan allmän föreskrift innehölles jemväl i Ridd. o. Adelns föregående ibesluL nemligen, att vid den förändrade inreduingen af salen den »möjligaste prydlighet skulle iakttagas». Ej heller detta blefve, enligt bemälde Herrar ledamöters tanka, förenligt med bänkarnes förseende med ryggstöd, emedan sådant torde åt salen gifva ett särdeles tungt och för dess arkitektur i öfrigt störande utseende, Slutligen torde härvid äfven böra tagas i betraktande, att om Riddarhus-salen fortfarande skulle komma att upplåtas till begagnande vid riksståndens gemensamma sammanträden, ett färre antal sittplatser, försedda med ryggstöd, skulle vid dessa tillfällen, då församlingen alltid vore talrikare, blifva särdeles hinderligt och obeqvämligt. På dessa skäl tillstyrkte Herr Ofverste-Löjtnanten Tornerhjelm och Herr Friherre Posse att förändringen af sittplatserne i Riddarhus-salen måtte inskränkas dertill att bänkarne vidgades något på bredden och flyttades något längre från hvarandra och försåges med stoppning. Och skulle dessa skiljaktiga meningar åtfölja Direktionens till Ridd. o. Adeln »flätande memorial i ämnet. Ut supra In fidem W F. Dalman Bilaga till Häglof. Kidd. och Ad.