Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon var den frestare, som i sin snära lockat den förste mannen, ett farligt, smidigt och hemlighetsfullt väsen, som ständigt fullgjorde sitt frestare-kall. # Men ännu mer än deras förföriska gestalter hatade han deras kärleksträngtande hjertan. Han hade ofta rönt deras ömhet, men ständigt, dä han trodde sig i säkerhet, kände han sig med förbittring smittad af detta behof att älska, som alltid dallrar på djupet af hvaije qvinnonatur. Enligt hans mening hade Gud skapat qvinnan blott för att pröfva mannen. Han nalkades henne aldrig utan försig-tighetsmått och kände ständigt i hennes närhet en obestämd fruktan för dolda snaror. Hur lik var hon också icke en snara » med §ina slingrande armar och sina svällande, ständigt mot mannen öppna läppar! Endast mot nunnorna, som voro oskadliga genom sina löften, hyste han en svag känsla af medlidande. Men äfven dem behandlade han hård t, ty på djupet af deras Qättrande och ödmjuka hjertan återfann han denna evigt samma ömhet, som äfven han, fastän en kyrkans man, kunde röna. Han såg ' den återspegla sig i deras blickar, som voro så oändligt mycket ömmare än munkarnes, i det känslosvall, som röjde deras kön, och i deras lågande utbrott af kärlek till den korsfäste Kristus. Han hatade denna känsla, ty det var en qvinlig, en köttslig kärlek, och han såg denna syndiga ömhet i sjelfva deras undergifvenhet, i röstens ömma tonfall, och, då han med hårdhet behandlade dem, i deras nedslagna blickar och botfördiga tårar. Och da han slog dep tunga klosterporten igen bakom sig, skakade han dammet ur korrocken och skyndade bort med långa, feberaktiga steg, som om han flydde för en fara.Han hade en systerdotter, som med sin moder bebodde ett närgränsande hus. Han hyste en älsklingstanke angående detta barn, nämligen att af henne dana en barmhertighets-syster. Hon var vacker, yr och skälmaktig.
Skulle det nu vara möjligt att genom en friare brännvinsbränning tillvägabringa en vara af bättre qvalitet till ett lägre pris, så föreställer jag mig, att man skall finna inom kort, att husbehofsbränningen af sig sjelf skall upphöra, och alt på samma gång som tillverkningen inom de mindre hushållen försvunnit, så skola de husfäder, som hafva den minsta omtanka, besinna sig, innan de belasta sina hushåll med hvad som erfordras att frambringa varan sjelfve, ulan hellre köpa den Den g November f. m. för contant betalning. Den farliga consumtionen inom bushållen skulle ovillkorligen aftaga, och åtgången af varan utom bus eller pa krogarna kunde förminskas, derigenom alt krognäring belädes med högre skatt. Delta lalér sig likväl icke göra, så länge sjelfva tillverkningen icke kan cootrolleras, och således denna tillverkning, spridd på inånga händer, på det högsta uppmuntrar till lönnkrögeri. Når jag alltså anser det vara högst vigtigt att brännvinsbränningen sorn fabriksnäring uppmuntras genom en klok lagstiftning, och att på en naturlig väg undanrödjes allt det skadliga, som husbehofsbrätmingen medförer ; så vill jag likväl föl ingen del öfvergå på Hr von Troils tanke, att man borde renare och ärligare uttala ett förbud mot den mindre husbehofsbränningen, än att så tillställa genom lagstiftningen att den måste upphöra. Vore det möjligt alt utfärda ett sådant förbud nu genast, skulle jag likväl icke tillstyrka detsamma, emedan, innan en fabriksnäring i denna väg hann etablera sig, skulle ett sådant förbud emot brännvinsbränning i smått medföra otroliga lagbrott och på det mest förderfliga sätt underlätta lurendrejeriet, Så länge brännvin såsom vara finnes i verldshandel!!, så länge är det förgäfves att Sverige försöker från sig aflägsna consumtionen af denna vara. Ju högre pris vi söka åstadkomma på denna vara inom landet, ju mera skola vi uppmuntra den lofliga eller olofliga införseln deraf och dermed underlätta en ökad consumtion. När icke denna consumtion kan förekommas, så anser jag det vara alldeles falskt att vilja försvåra tillverkningen loi de smärre brännerierna inom landet.
Län, samt åtskillige andra Talare, med hvilka flera Ledamöter inom Ståndet sig förenat : att Paket, Postoch Forvagns-Inrättningen, om vanlig skjuts dervid finge begagnas , blefve en ny tunga för jordbrukaren, i stället för att lindra hans börda; att derföre Håll-, Reservoch Gästgifvarskjuts på intet vilkor borde få begagnas till förtskaffande af Paketposten och Forvagnen , utan att, om en sådan anstalt vore nödig och nyttig , den borde öfvertagas af enskilde Entrepreneurer, hvilka åtskilliga Ledamöter ansett böra, på sätt Herr Grefve von Fersen i sin , Betänkandet vidfogade , Reservation föreslagit, uppmuntras genom praemier af det allmänna , hvartill Eric Persson från Gefleborgs Ijän ansett, att en större tumma , om äfven 50,000 R:dr, kunde få användas, samt af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, sorn, i öfrigt instämmande i hvad här ofvan blifvit anfördt, trott hela företaget icke kunna gå för sig, om icke högre skjutslega än 16 sk. skulle erläggas; hvarförutan åtskilligt blifvit anmärkt emot Utskottens framställning om tiden för Forvagnens resor o. s. v. Bev. s Allm. Besv. o. Oec. Utsi, Ull. N.o 31,' 3' Hvad fdrst beträffar den af "Nils Strind. lund yttrade farhåga om minskning i Postiotraderne, så torde Utskotten endast få fästa uppmärksamheten derå, att så väl i sjelfva Betänkandet, som i den Tariff öfver afgifierna , hvilken åtföljer det förra, uttryck-; ligen stadgas, det Bref eller Paket under 8 Lod icke få med Paketposten afsändas ; samt att således någon hufvudsaklig minsky" ning i allmänna Postintraderne icke genom ifrågavarande anstalt torde inträffa.
M y c k e t beror därvid af förhållandena, af lifsåskädning, af karaktär; [det mesta dock af makans klokhet o c h besinningsfullhet. Mannen har sin syssla, som håller [honom borta från h e m m e t; hundratals tankar och planer upptaga honom, en ny häfstång i arbetet har gifvits honom genom äktenskapet. Han har byggt sitt näste och vill utvidga det. Men just därför är han ock m y c k e t hemifrån. H v a d gör under tiden hans kära, ensamma unga f r u? — Alla hennes tankar äro riktade till mannen! H o n drar försorg o m, att han må finna det behagligt, när han vänder hem, och har hon slutat sina husliga bestyr, följer hon honom i tankarne i hans arbete. — H u r u räknar hon ej timmarne, tills han kommer åter; och dä läser hon i hans ögon, på hans panna, om lyckosam framgång följt honom, om missnöjet likt ett moln drar fram öfver den, om han kväljes af sorger, om han uppfylles af förhoppningar. O, kunde vi här tillropa hvarje ung hustru: tag varm del i allt, som rör din man, vinnlägg dig för framtiden o m hans förtroende. Kvinligt deltagande, paradt med klokhet och kärlek, är balsam för det manliga hjärtat. D e t är en falsk skonsamhet, om han fördöljer sina bekymmer för dig, hvilka j u o c k äro dina och kanske öfverrumpla dig, om de för sent bli dig uppenbara, ö m s e s i d i g t förtroende är det första vilkoret för äkta makars varaktiga lycka. Hustrun måste skaffa sig full klarhet angående de förhållanden, efter hvilka de för framtiden ha att reglera sitt lif; hon skall ej bedraga sig själf, ej låta sig bedragas. Hustrun kan visserligen ej deltaga i hvarje af mannens sysselsättningar, men hon måste ha medkänsla för o c h insikt om desamma, på det deras ömsesidiga intressen ej måtte gå i allt för skilda riktningar. E n oskattbarare kamrat, en nyttigare och mera deltagande förbunden och hjälpare kan mannen aldrig finna.
S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskoltets Memorial, N:o 305, angående erhållande af Original-Exemplar utaf Stats-Utskottets Utlåtanden och Betänkanden m. m., fann Preste-Ståndet, sora under den 9 sjstlidne Februarii medgifvit Stats-Uukot - Prof. Utdrag den 26 October 1829. igt tet, att under vissa vilkor fortfara med tryck* ningen af dess Betänkanden, nu jemväl för godt för sin del besluta, att Stats-Utskottet borde till Expeditions-Utskottet aflemna ett antingen gkrifvet Exemplar af alla dess Betänkanden och Memorial behörigen undertecknadt, eller ock låta med de tryckta häftena af så väl Statssom Stats* och Banco-Utskottens Memorial, af hvilka Original-Exemplar icke ännu blifvit till Expeditions-Utskottet aflemnade eller framdeles öfverlemna!, medsända vederbörligen underskrifne och medelst Utskottets sigill vid nämnde häften fogade missiv. S. D. Vid förnyad föredragning af ConStitutions-UtskottetB Memorial, N:o 50 , med Utlåtande öfver Konungens Nådiga Proposition, om förändringar i 19, ai och 88§§. af Begerings-Formen, blef detsamma till Utskottet återremitteradt, på grund af anmärkningar, sorn förklarades utgöra Ståndets gemensamma tanka. S. D. Föredrogs och lades till Handlingarne förstärkta Stats-Utskottets Memorial , N:o 313, angående anställd omröstning i åtskilliga frågor, hörande till StatsRegleringen. 'i 9 2 Pro tUtdrag den % 6 Qctober 18294 Från Välloflige BorgareStåndet* S. D.
Går någon genom dörren, då en sjuk håller på att dö, får han fallandesot. Buller, skrik eller hög gråt bör icke höras, ty dervid kan den döde åter uppväckas, men då blott till ett högst uselt lif. Har den döde i lifstiden begått någon missgerning, får han ingen ro, med mindre eld lägges under honom, om han förtjent bål, eller en yxa, ett rep, ris eller spö, om han förtjent sådant. Hvad den döde haft mest kärt bör följa honom i kistan; i annat fall får han ingen ro. Om sänghalmen, som någon dött på, uppbrännes, en yxa eller annat eggjern sättes öfver dörren, aska, salt eller linfrö strös omkring gården, och den döde hviskas i örat att han ej må komma igen, så spökar han icke. Transporteras lik öfver åkrar eller sjöar, bli de ofruktsamma. Bära smeder lik, kunna de sedan ej göra goda eggjern. Knarrar likbåren, slutar man, att snart någon skall dö i byn eller socknen. Gå klockorna lätt vid ringningen, har den döde ingått i salighetens rike, men hamnat hos hin onde, i fall något galet händer, oväder inträffar vid begrafningen eller korpar låta höra sig. Ofvanstående minst sagdt barnsligt löjliga tros-satser och deraf uppkommande bruk och plägseder, hvilka dock utgöra blott en ringa del af allt det skrock, som finnes gängse hos den oupplysta och korttänkta allmänheten, äro tydligen en förvänd uppfattning af det osynliga lifvets samband med och inverkan på det materiella, härledande sig från tron på dessa mystiska andeväsenden, som, enligt alla folkslags sägner, befolka naturen. Kristendomen och kulturen hafva väl redan under sekler gemensamt sökt undantränga denna tro, men ännu ej kunnat afslita detta innerliga samband emellan menniskan och naturens efter förlossning suckande andar. Ty hvad åsyftar kreaturens oändliga suckan, “hvad sjunga bergens, högarnes, strömmarnes folk, alla naturens harpor? Uppståndelse, förnyelse!“ Med tron på dessa sägners underväsen sammanhänger föreställningen om vissa ord och formler, hvilka ega en viss outgrundlig makt.
6) Verkar lindrigt afförande och blodrenande, renar njuren, borttager hypokondri och melankoli och stärker aptiten och matsmältningen. 7) T j ä n a r förträffligt vid tandvärk, ihåliga tänder, skörbjugg i m u n - nen och vid alla tandoch munsjukdomar och borttager uppstötningar och dålig lukt. 8) Ä r ett godt medel m o t m a s k, binnikemask och vid epilepsi. 9) T j ä n a r såsom ett underbart utvärtes botemedel för alla sår, friska och g a m l a ärr, ros, hettblemmor, fistlar, vårtor, brännsår, förfrusna lemmar, klåda, utslag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susnurg, reumatism, gikt, örvärk m. m. Detta medel bör, s å s o m första hjälp, icke saknas i någon familj, i synnerhet under influensa-,., koleraeller andra epedemier. Ett enda prof öfvertygar bättre än någon kungörelse. och är försedd m e d ofvanstående gröna skyddsmärke. Hvarest ej depöt finnes torde man beställa direkt under adress: SELIUTZENGEL-APOTLIEKE DES JL. THIERRY IN JPREGRADA BEI MOHITSCH-SAUERBRUNN, ÖSTERREICH, Franko hvarje poststation i Skandinavien kosta 12 s m å eller 6 dubbelflaskor kr. Mindre sändas icke. Sändas m o t efterkraf. GULDMEDALJ T&gt;röf vf-ul o c h o l: m a VID § Syren Enda åkta engelska Allm. JOH. Heliotrope, TÖRÖKEN SIRI S C H O T T E har i dessa dagar i 4 " Tattersall haft anordnad en rätt tilltalande utställning af målade gobeliner m e d motiv, hufvudsakligast hämtade från fransmannen B o u c h e r s herdetaflor.
Jag hade behandlat honom på samma sätt i femton år, ack mycket längre, alltsedan han var född, och nu tyckte han på en gång att jag pjåskade, att jag öfverdref. »Att mamma inte kan förstå, att jag är nästan alldeles frisk!» hette det. Jag trodde, att det var någon ny form af retlighet i lynnet. Jag kunde inte fatta hvarför jag inte längre fick passa upp honom, som jag alltid gjort, inte en gång räcka honom ett glas vatten, när Agnes Strömer var inne. Jag förstod slutligen, att det var, för att inte hon skulle betrakta honom som sjuk! Fru Berg, som i början trott, att det skulle bli en af dessa vanliga berättelser om fullkomligt tillfrisknande, som hon så ofta hört omtalas för att uppmuntra henne, under det hon inom sig tänkte: hvad hjälper det, att hennes man blifvit frisk, om min inte blir det, märkte nu, att hon skulle få höra något annat. Öfverstinnans röst darrade af rörelse; de fina dragen hade fått något hårdt och stelt i uttrycket. Med den samhörighetskänsla, som gör, att de flesta, som lida, lättare deltaga i andras lidande än i deras glädje, lade fru Berg sin hand på öfverstinnans och smekte den sakta. Öfverstinnan svarade, som om den unga kvinnan yttrat något: — Ja visst, men jag borde bara varit glad och lycklig, och det var jag också. Han kunde långa stunder sitta och tala med mig om henne, hur förtjusande hon var, hur olik alla andra unga flickor. Han hade verkligen aldrig frågat efter någon förr, och det var nog också det, som gjorde, att detta kom så plötsligt, utan förberedelser. Flere gånger tackade han mig för den bästa idé jag haft i hela mitt lif, den att öfvertala honom att låta henne sjunga för sig. Han ville inte resa hem till Sverige denna sommar, han ville försöka hvad Davos kunde göra för honom. Det hade han aldrig förut velat! Nu sade han, att han måste bli frisk, han kände, att han skulle bli det. Han ville inte tala med henne, förrän han var alldeles säker på att han var fullkomligt återställd. Han visste, att denna vinter gjort honom så oändligt mycket godt, men först när vi kommo tillbaka från Davos, skulle han fråga vår läkare om hans uppriktiga åsikt, om han hade rättighet att tänka på sin lycka, binda någon vid sig.
N:o 37, angående beräkning af stats-verkets inkomster; Prot.-utdrag den 46 Februari 4848. 65 N:o 37, litt. A, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående nedsättning uti deri af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta ifrån hvart 10:de till hvart 30:de skeppund af tillverkningen samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera sina hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol; N:o 37, litt. Bj i anledning af väckt motion om upphörande af tionde-afgift å alun; . och N:o 37, litt. C, i fråga om upphörande af de bland stats-verkels ordinarie inkomster upptagna gernings-ören; Ståndets lät bero vid Stats-utskottets hemställan vid slutet å pag. 1 i utlåtandet, N:o 37; och i öfrigt gillades ofvanuppräknade fyra utlå tanden, i hvad de angå statens ordinarie inkomster, hvaremot, hvad om statens extra ordinarie inkomster anföres, lades till handlingarne. S. D Föredrogos ånyo och biföllos Banko-utskottets memorial och utlåtanden: N:o 11, med hemställan om afskrifning af ett utaf grosshandlanden A. Broberg
Tankarne hafva varit mycket delade om sättet, på hvilket Utsk. bordt gå tillväga. Frih. Tersmeden har sagt, att (Jtsk. gått öfver sin befogenhet, då det förordat ett så beskaffad! korrektiv, som här är föreslaget. Han skulle onekligen hafva rätt i detta påstående, så framt förslaget åsyftade någon förändring i den af den siste värde talaren åberopade 30 § Hand.Ordn. Men här är icke fråga om någon ändring i fabrikidkarens rätt att sälja sina varor, Den 2ä Februari f. m. 323 och således icke heller om någon förändring af nyssnämnde §, utan endast om en polisförordning, som skulle tvinga hvar och en, som försäljer sina produkter, att på samma gång han anträder en sådan resa och uttager vederbörligt pass, äfven af sockennämnden uttaga en förteckning på de varor han upgifver sig vilja medföra; och detta ligger obestridligen inom Ekon.Utsk:s område. Frågan är således här icke någon annan, än huruvida Ekon.- Utsk:s förslag tjenar till något. För min del tror jag det icke upfylla hvad det åsyftar och anser det vara onödigt och obehöflig!. Jag protesterar deremot, derföre att det leder till trassel; långt ifrån att utgöra något korrektiv, åstadkommer det snarare onödiga omgångar och tilläfventyrs jemväl förluster. Man vet, nemi.: att hvar och en af allmogen, som beträdes med att sälja andra varor än sådana, som blifvit tillverkade inom landet, är underkastad konfiskation af samma varor. Om en sådan varuförsäljare har ett sådant pass, som här är föreslaget, eller icke, skulle, efter min öfvertygelse, göra ingenting. Han skulle derigenom blott trakasseras, hvadan jag omöjligen kan inse nyttan deraf. På denna grund har jag varit bland dem, som protesterat mot Betänk, och yrkar således om afslag derå. Hr Adelborg, Anders Otto: DA man i allmänhet betraktar folket och dess näringar i vårt land, dess belägenhet i olika orter och skiljaktiga förhållanden under vexlande tider af året, så finnér man mer än väl, att man icke bör lägga något tungt band på dess bemödande att genom eget förvärf ersätta hvad en karg natur förvägrar det.
Mig undras, huru många bergslag skulle hafva, såsom nu, haft sina talrika innevånare, om bergsbruk der icke funnits? Till hvem är det väl våra jordbrukare förnämligast sälja sin säd, om icke till bergsbruksidkarne? Således ligger det lika myckel i jordägarnes enskildta, som i fäderneslandets allmänna intresse, alt de under jordytan dolda skatter uptagas. Gr:n har vidare sagt, att för grufvebrytning måste jord afträdas blott mot värdets godtgörande, utan den förhöjning deraf, som äger rum, då jord för andra allmänna behof afträdes. Får jordägaren fulla värdet, så har han icke något att klaga öfver. Men yrkas likväl någon förhöjning derutöfver, så må man heldre medgifva henne, än alt låta de skatter, jörden innebär, ligga obegagnade. Gr. Mörner har äfven omförmält, huruledes man skulle, under denna förevändning, kunna tillegna sig grannarnes skog på en eljest skoglös ort. Jag har visserligen hört mycket talas om missbruk af inmutningsrätten, och en af mina Jiekanta har varit blottställd derför, att någon ville inmuta den berghäll, hvarpå hans boningshus var upfördl. Men för dylika försök får man väl icke låta saken falla. Grin har ytterligare omförmält, att R. St. redan 2:ne gånger 32 Den 27 Oktober. Iios Konungen begärt inmutningsrättens inskränkning och ali sådant skett för 20 är sedan. Del raå visserligen vara sannt, alt en dylik framställning kunnat gifva Konungen anleda, till den ifrågavar:de Propos. Men örn än R. St. icke begärt något sådant, kunde skäl för denna Propos. likväl hafsa funuits. I alla fall, följer icke deraf, alt raan skall inskränka denna lagstiftning så, att, på sätt jag redan nämnt, man dermed skadar det allmänna eller åtminstone hindrar riket att vinna den förkofran, sora eljest kunnat äga rora. Man bar sagt, att qvartz icke omnämnes i de äldre författnihgarne. Oi saken är sannolikt alt raan, på vden tiden de ulkommo, icke förstod, hvartill denna slenarl var användbar.
Bankens egen förestående afbetalning å stats-lånet skulle försvåras, dag anser en sådan åtgärd icke heller för det närvarande nödig; det är tids nog att, om framdeles silfveruttagen åter börja i betydlig mån ega rum, då upptaga denna fråga. “Den andra utvägen, eller förökandet af metalliska kassan, är lättare omnämnd, än vidtagen, af det enkla skäl, att någon vexeltillgång för Banken för det närvarande icke finnes. Jag har visserligen hört yttras, att Banken borde, för anskaffande af silfver, göra betydligare uppoffringar. Huru Banken genom andra uppoffringar, än dem, som Banko-reglementets 109 och lil §§ omförmäla, skulle kunna icke blott erhålla, utan äfven bibehålla en enda specie, är för mig icke klart; men väl begriger jag, att, om Banken vid de tider, då, såsom nu, kursens förhållande är sådant, att silfveruttag från Banken med verklig fördel egt rum, gjorde försök att genom högre betalning anskaffa silfver, skulle kursen ännu mera höjas. Silfveruttagen till lägre pris, än Banken sjelf erlagt, skulle till följe deraf ökas och den slutliga följden blifva den, att Bankens metalliska valuta förflyttades till utlandet på Bankens bekostnad.“ 124 De i detta yttrande uttalade, åsigter hafva vid flerfaldiga af Fullmägtiges sammanträden varit föremål för öfverläggning, hvilket ock nogsamt bevittnas af de utaf Fullmägtige fattade beslut. Redan i April månad detta år vägrade Fullmägtige utgifvandet till Filialbanker af försträckningar till äskadt belopp, emedan Fullmägtige med skäl befarade, att den deraf bärflytande sedel-utsläppning skulle underlätta uttagen af metallisk valuta, och sedermera vidhöllo Fullmägtige oafbrutet den kort derefter beslutade ytterligare inskränkning i utlemnandet af dylika försträckningar. Härigenom blef det för Fullmägtige möjligt att bibehålla reservfonden vid ett belopp af omkring Tre millioner R:dr, enär den minskning, fonden, vid lyftning af Filialbanks-försträckningar, fick vidkännas, genast ersattes af ingående medel.
Hes, att bade den och Titelns besparingar tunna, och för rii a del igen äfven tomma, att utgå; hvilket åter endast kan ske med besparingarne, om man afslår tillökningen •> - ✓ Herr Grefven och LanltMarskalien förklarade, ait, enär den af honom framställda proposition till bifall a nionde puncten med undantag af den utaf Utskotten tillstyrkte förhöjning uti anslaget till reseoch tractaments-penningar för Exträ Militair-föi rättningar blifvit med Ja blandade med Nej besvarad, samt discussion 'genast derefter, uppstått örn framställande af en förändrad proposition, ansåg Herr Grefven och JjåndtMarskalken för dess de), något beslut i ämnet ännu icke vara fa-ttadr, samt Bidderskapét och Adeln följaktligen äga öppen rätt att pröfva nionde puncten i hela dess vidd. Herr Cederschjöld t Sedan Herr Grefven och JLandtMarskalken förklarat, att frågan ännu icke är afgjord, torde det tillåtas mig att anföra nä. gra ord. Jag hade trott att en Embetsman, som har lön på stat, nästan endast för att göra resor, icke borde åtnjuta särskilda respenningar, desto mindre , som mångfaldiga Embetsman finnas, hvilka, utan ringaste ersättning, nödgas forn oftast resa omkring i sina district , såsom till exempel MantalsCoaimissarier, Häradshöf» dingar, med flere. Jag afstyrier således de föreilagne ie*sS peaningarnes uppförande på Stat. *3$ Den ig September f. m-. Herr von Hartmansdorff: Då frågan bilf* vjt förklarad icke vara afgjord> anhåller ja^ att få tillägga en anmärkning i anledning af hvad Friherre Björnstjerna yttrat, att'nemligen åt General Jnspecteurerne borde bestås res, penningar på samma sätt, sorn åt andre Finhetsmån och Officerare, Detta talar just för afslag af tillökningen, ty hvarken Officerare, eiler andre Embetsman, njuta ersätt ning för sine resor, då de ske inom deras Cömpagnier eller ■Districter.