Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ägaren till ett skattehemman eller åboen på kronojord å ena sidan får rättighet att köpa denna jord till säteri, så är det väl ock skäl å den andra, så framt ej äganderätten skall trädas för nära, att säteriägaren undfår betalning för det att hans jord nedsättes till lika egenskap med den öfriga mera beskattade. En sådan liqvid torde icke vara lätt att uppgöra. Men om denna jemlik het med stort besvär kunde åstadkommas, hvad blefvc följden? Jo, Den 10 Augusti. tilan tvifvel den, att alla, som icke äga jord på landet, skulle komma att utgöra högre bevillning, till ersättande af skaltcoch kronohemmanens förra afgifter: en pålaga, som de icke behöft betala, om vederbörande innehafvare af kronooch skattejorden fortfarit med utgörande af sina förra utskvlder. Om alla andra, än ägare af jord på landet, fått betala mindre bevillning, under de till jordens friköpande utsatta 28 åren; så kan denna korta lindring icke godtgöra deni deu ökade lunga, som sedan skulle beständigt drabba dem. Deremot hafva skattejordens innehafvare icke att klaga öfver deras nuvar. ulskylder, emedan de tagit jorden i arf eller köp för så mycket ringare pris, som deu gifver ringare afkastning. Slutligen yttras, att om denna förändring skedde, så borde hemmantalet belt oell hållet afskaffas och jordeboksvcrket kunde utbytas mot en enkel taxeringslängd öfver hemmanvärdet, emedan detta vore en mycket säkrare måttstock än hemmantalet. Jag betviflar tillvaron af en sådan säkerhet. Vi veta, alt ifrån det ena länet till det andra äro taxeringsvärdena högst olika. De äro det lill och med inom samma län. Jag kan uppgifva, alt i det, hvars styrelse under kort lid var mig anförtrodd, befunnos vid pröfnings-comiteens sammanträde tvenne lika, men i särskilda fögderier belägna qvarnar vara så olika taxerade, att den ena blifvit värderad till 15,000 r:dr, men den andra endast lill 5000 r:dr. Hvilken större säkerhet skulle man då hafva om hemmantalet undanrödjes?
Ilvad den första frågan angår, eller huruvida det vore mindre lämpligt att framställa en anhållan om granskning af cassan, kan jag, för mindel, icke tinna oläuipligheten deruti, enär håde R. St:s revisorer och StatsUtsk. (såsom det synes af en mellanmening i denna punkt af utlåt. ) ansett en sådan granskningsrättighet grundlagsenligt tillkomma R. St.; och att begära tillgodornjutandet af en grundlagsenlig rätt är väl det mest lämpliga af allt inom ett constitutionelt samhälle. Min tanke är således, att R. St. icke böra låta afskräcka sig af föregående afslag att framställa sin rättmätiga fordran, tilldess densamma antingen eller Regeringen för sin vägran iemnar sådana skäl, som kunna af R. St. godkännas. Det är visserligen sannt, att samma personer befinna sig i Konungens Rådkammare nu, som då det sista afslaget femnades R. St:s Hrr Revisorer; men då det icke är omöjligt, att den rådgifvande personalen sedermera kunnat få en annan bättre öfvertygelse i detta hänseende, ser jag ej, hvarföre man icke kan våga försöket. Hvad andra frågan beträffar, nemi. att behållningen på gamla passevolancefonden måtte komma statsverket till'godo, har Utsk. förklarat, att Utsk. tror det icke vara ändamålsenligt alt för oundgängliga, bestämda behof anvisa tillgång å en fond, hvars granskning icke ens blifvit R. St. medgifven. Ett factum är det likväl enligt räkenskaperna, att en behållning finnes af 298,000 r:dr. När det således måste anses för gifvet, att denna tillgång finnes, och när densamma, såsom tillkommen genom Svenska medborgares bidrag, ostridigt måste anses såsom en statsverkets tillgång, måste det vara lika ändamålsenligt att anvisa på denna som på andra statsverkets fonder, och detta måste vara så mycket mera ändamålsenligt och nödvändigt, som Regeringen fordrat en mängd nya anslag för arméens vapentjfningar, beväringens exercis m. fl. utgifter, sora med föremålet för mötespassevolancen stå i nära sammanhang.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Siats-Utskottets nedannämnde den 14 och 17 dennes bordlagda Utlåtanden, nemligen: Prol.-Uldrag den 20 Juli 1860. 551 N:o 154, i anledning af Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition angående åtgärder till behölvandes undsättning i missvexlår; N:o 135, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ifrågastäldt föråndradt sätt för amortering af Landshöfdinge-ackorden; N:o 156, angående utbetalning al Stats-bidrag till ett vägförbätlrings-arbele, sorn icke blifvit inom behörig tid påbörjad t; N:o 157, angående förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; N:o 158, angående bestridande af kostnaden för Iliddarhus-salens inredning; N:o 159, angående ytterligare anslag för det inom Rikets Ständers hus inrättade Riksdags-arkiv, samt N:o 141. i anledning af väckt fråga om anvisande af ett amorteringslån till vällenkur-anstalten vid S:t Ragnhilds källa i Söderköping. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utsliollets den 14 och 17 dennes bordlagda Utlåtande N:o 29, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet N:o 22, angående Slämpel-pappers-afgifien samt afgifter för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar, stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: l:o. Med alslag å Utskottets hemställan angående stämpel å bouppteckningar, antogs ett så lydande stadgande: ”Bouppteckningar, då behållningen i boet uppgår lill fulla tvåhundra Riksdaler eller deröfver, för hvarje lulla 100 R:dr, 25 öre”; hvaremot Ridderskapet och Adeln biföll hvad Utskottet i öfrigt rörande bouppteckningar föreslagit. 2:o.
Medgifves delta, så hör häradet framför andra hafva betydenhet för en sådan förvaltning. Det är, som den siste värde talaren yttrade, för alla väl bekant, att häradet har gemensamma allmänningar, vägar, broar, lärgor, snöplogning och en mängd andra saker, som jag nu icke kan påminna mig, men för hvilka häradet står i ansvar. Sedan uråldriga lider har oskså häradet haft en kommunal-förvaltning, och äfven från den tid, då provinsen var den kommunala enheten inom det stora samhället, har häradet haft sin särskilda kommunala myndighet. Detta är så gammalt, att det ännu existerar äfven i andra fall, än hvad Ryggninga-balken ålägger. Sparbanker och härads-gillen hafva äfven bildats häradsvis, likaså förlikningsdomstolar; med ett ord, det har visat sig att en ledande anda förefinnes inom häradet. Genom den nya kommunal-lörfattningen är emellertid häradet uteslutet från egen representation. Den siste värde talaren har redan nämnt, att Utsk:t sjelft erkänt, att det skulle kunna leda till mycken nytta, om en sådan institution verkligen komme tillstånd. De skäl, Utsk:t anför för afslag, anser jag vara särdeles besynnerliga, då det endast är fråga om att komplettera den kommunal-styrelse, som genom författningen redan är bestämd, och ingalunda att deruti göra någon förändring. Då Utsk:t är öfvertygadt om nyttan af inrättningen, inser jag icke hvarföre Utsk:t skall afstyrka motionärens förslag. För landstingen vore det dessutom af stor vigt, att en sådan representation existerade. Vid val till landstingsman, väljer man endast genom ombud för de olika socknarne, hvilka ombud sammanträda i egenskap af elektorer. Dessa hafva icke vant sig vid en mera omfattande kommunalförvaltning, utan deras blick är inskränkt inom de trånga gränserna af en socken. Finnes deremot en häradsrepresentatiön, så har man att fästa sig först och främst vid de personer, som man sett vara skickliga i kommunal-förvaltningen för häradet. De hafva lärt inse, att hvad som är en fördel för en Den 7 Januari. 29 kommun, äfven kan vara det för en annan.
Brefvet den i3 Mars 1751 stadgade, det Konungens Befallningshafvande borde i Utslag angående skuldfordringsmål införa ord ifrån ord sjelfva skuldebrefvet, eller hufvud-documentet, hvarpå Utslaget grundades, eller ock låta detsamma bakefter Utslaget afskrifvas, helt och hållet eller den del deraf, som vore till grund tagen, det icke kunde inses, huru anmärkning vid Konungens Befallningshafvandes expeditions-sätt derutinnan möjligen kunnat tillkomma; att utslags-lösen icke blifvit allmän åklagare affordrad vid andra tillfällen, än då ersättning för besvär och kostnad blifvit honom tillerkänd, hvilket Konungens Befallningshafvande ansåg vara lagligt; och att när, i frågan om de uti ett enskiftesmål utfärdade flere exemplar af det deruti af Konungens Befallningshafvande meddelade Utslag, sex serskilda besvär blifvit af serskilda personer i samma mål anförda, det skall varit Lands-Secreterarens både skyldighet och rättighet att, på sätt sorn skett, sex exemplar af nämnde Utslag expediera. Efter fullbordad skriftvexling har Kongl. Hof-Rätten, genom utslag den 12 Julii i832, sig utlåtit: att ehuru, hvad anginge det emot Konungens Befallningshafvande, såsom felaktigt anmärkta förfarande, att, iutsöknings-ärenden, förklarande parter måst utlösa expeditioner, dem de icke varit pligtige att lösa, Lands-Secreteraren Nybergs erkännande, att, i vissa af honom till beskaffenheten uppgifna mål, exemplar af Utslaget blifvit åt förklaranden, i förmodan att han behöfde detsamma, på förhand utskrifvet, gifven R.
Hr Cedersphiölds skarpa omdömen om de s. k. läsarne, hvilka han icke tvekat att nämna såsom en sekt med andligt högmod i sinnet och villfarelse i läran, gifva mig anledn. dels erinra om obefogenheten af påståenden, hvilkas sanning eljer falskhet, i afseende på det förstnämnda, ej kunde af menniskor bedömas och som, hvad det sednare beträffar, endast kunde vpderläggas genom Guds ord, och J H . 16 242 Den 19 Norember. hvilket skulle föra oss in på den härstädes mindre lämpliga bibelförklaringens område; dels ock att uttala den önskan, att då lagstiftningsämnen afhandlades, hvilka för såväl samhället som individen äro de vigtigaste af alla, man måtte besinna helgden af den sak som förehafves, samt så mycket hafva för ögonen kärlekens lag, att man ej uttalar omotiverade bitterheter. Det problem, som inom det kyrkliga och andliga området är Ständerna vid denna Riksdag förelagdt, torde lika litet kunna på tillfredsställande sätt lösas genom att sönderrifva vår gamla Kyrka, som genom antagandet af nya eller hårdare åtdragande af gamla tvångsband, hvarmed Kyrkan hittills sökt skydda sig mot intrång. Enda rätta och visliga utvägen anser jag vara den, att inifrån söka bibringa Kyrkan en ny kraft; och dertill bidroge ej blott positiva lagstiftningsåtgärder för befordrande och framkallande af andligt och kyrkligt lif, utan i första rummet och i ej oväsendtlig mån undanrödjandet inom såväl den verldsliga som kyrkliga lagstiftningen af sådane bestämmelser, hvilka nu genom sin verldsliga och strängt formalistiska anda utgöra ett ämne till förargelse, samt föranleda den enfaldige och samvet.sömme till separatism, äfven der någon afvikelse i läran ej eger rum. Som jag anser att den s. k. Saeramentallagen utgör ett af sådane förargelseämnen, och enär jag älskar vår gamla Kyrka, ehuru ej dess dödande stränga formalism, så förordar jag denna lags nu motionerade afskaffande, icke i syfte att minska, utan att öka vår Kyrkas inre kraft och styrka. Erih. von Schulzenheim, David Theodor:
Det var så länge sedan jag sett något som var sant, att det icke fans annat än tvifvel qvar hos mig ... Du kan inte tänka hur ödmjukt jag böjer mig inför dina tårar, hur de bränna mig ända in i själen, men också hur tacksam jag är för dem. De ha löst mig ur ett slags förtrollning. Jag ser dig och jag ser mig sjelf. Det är liksom om det hade ljusnat omkring mig.» Marianne snyftade med krampaktig våldsamhet. Detta vemod kom hennes tårar att strömma ymnigare än om det varit de bittraste tillvitelser. »Tala inte så ... för Guds skull inte så!» »Jo, Marianne, nu måste jag tala. Och sen inte mer.» »Det var orätt ... det var orätt ... det var ...» Orden blefvo borta i en snyftning. Påls blick häftades på henne med ängslig förvåning. Han hade aldrig hört någon menniska gråta så. Det var icke hysteriskt, men det var en så genomgripande sorg, som om den kommit från sjelfva hennes varelses rötter. »Hvarför skall du vara så otröstlig?» började han öfvertalande, »hvad ondt ha vi gjort? – Är detta verkligen ånger och sjelfplågeri?» »Ja, ja, ja!» Det klämde sig fram genom en frossbrytning. »Din sinnesrörelse öfverdrifver. Ha vi varit förtroligare med hvarandra än du många gånger varit med dina bröder? Och om det är detta Du, jag begagnar, så har ju Börje föreslagit det sjelf. Jagkan också låta bli det. Det fins ju icke det ringaste, som vi behöfva förebrå oss ... Seså, torka ögonen, fru Marianne. Låt oss tänka att vi haft onda drömmar, ni och jag, och att nu äro de förbi.» »Men att ljuga för Börje!» »Vi ha ju icke ljugit för honom, och komma ännu mindre att göra det.» »Jag tycker att hvart ord jag säger honom är bara som om jag ljöge.» »Det är en sjuklighet i fantasien.» »Nej! Och ni måste resa.» Det kom kraftigt, beslutsamt, som om hon plötsligt vaknat till medvetande om något som hon glömt. Han reste sig. Han såg på henne med förebrående sorg. Hvad skulle han säga?
Sparre nämner om att återuppsätta den afsuttne Bataillonen af Smålands Dragonregemente och att de fleste af Rusthållarne önska det: jag medgifver gerna att mångå af dera dermed skulle vara väl belåtne; men säkerligen äro för närvarande äfven mångå, som ej deruti skulle finna någon fördel. Rusthållarnes vinst eller förlust genom comractet om efsittningen, beror endast på Spannmålspriserne. År Markegången hög så är vinsten ingen, är den åter låg, torde någon fördel dervid var»; likväl förenar jag mig med Friherre Sparre i den anmärkningen, att 6g 5 Den 7 Marlii, de summor sorn för Hästvacancesafgiften utgå, ej i någon väg återkomma, utan äro för provincen förlorade. Men någon vidlyftig discussion i detta ämne anser jag ej vara lämpelig. Det var genom öfverenskommelse med de rustande, contractet uppgjordes om Bataillonens afsittande för 30 års tid; hvaraf jag me»ar att x2 nu äro förflutne. Skulle Kongl. Maj:t i nider för godt finna desses återuppsittande innan de 30 arens förlopp är jag fullkomligt öfvertygad om, att det ej anbefalles utan likaledes Rusthållarnes samtycke och begifvande dertill; hvadan jag finner denna fråga ej annorlunda kunna anses, än som endast hepoeade af Kongl. Maj;t, och de rustande sjaIfve» N:o 6.' Herr Rothlieb, Axeli Både med anledning af egen kännedom», såsom boende i den ort der Smålanda InfanterieBataillon, till följd af indelningsverket är föriagd, och äfven genom de upplysningar jag hämtat af samtal i ämnet med Riksdagsman från Calmar, Kronobergs och Jöaköpings
Revisorerne under sin gransknings-forrättning föranstaltat. 8 2. Beträffande riks-hufvudbökens uppställning, hafva sednast församlade Revisorer anfört, hurusom nämnde räkenskap blifvit för åren 1854 och 1855 afslutad enligt det af Rikets Ständer vid 1853—1854 ars riksdag godkända och af Kongl. Majit den 15 Februari 185o i nåder fastställda nya formulär. Det nya bokföringssättet har således vid räkenskapens afslutning för det år, sorn denna revision omfattar, blifvit för tredje gången tillämpadt; och Revisorerne, som funnit detsamma lättfattligt och ändamålsenligt, instämma till alla delar i den af nästlidne års Revisorer yttrade åsigt, att genom rikshufvudbokens förändrade uppställning ett betydligt framsteg är vunnet i afseende å sättet och ordningen för de allmänna medlens redovisning. — De af denna förändring påräknade fördelar för det offentliga redogörelseverket kunna likväl ej anses vara helt och hållet uppnadda, förr än alla förvaltande verks och myndigheters räkenskaper, hvilka i riks-liufvudboken ingå, äfven blifva upprättade efter en plan, som i möjligaste måtto öfverensstämnjer med det nya riks-bokslutet. För detta ändamål hafva ock, i sammanhang med beslutet om den nya methoden för riks-hufvudbokens afslutning, föreskrifter Bilaga Litt. A till 1858 års Revisions-berätt else, angående Statsverket, sid. 5. Sammandrag lifver samtlige I 18511 års Kiks-huiYudbok Ingående, medel. Meijel. Ingående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter •••• Utlånta medel Utestående krono-uppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1856 Resterande den 1 September 1856 Förskotter till liqvid och redovisning Anmärkta poster Proprie balanser Fordringar Statsceli Riksgäldsmedel. S:r |24,700,159*f l.jll. Levereringar Utgående balans: Ingående Balans: Öfverlevereringar Återstående utgifter Skulder Afskrifningar Afkarfning:
Dessutom kan det hända, att då man är bunden inom läne-kont:ns distrikter, man icke alltid har tillgång på ledamöter af RiksStin. Så skulle jag t. ex. tro att det på Gottland är brist på adelsmän. Jag kan således icke, derföre alt R. o. Ad. på f. m. afslagit Utsk:s förslag röride tillsättningen af Banko-Diskont-Direkt:n, inse alt Ståndet äfven nu, i afseende på andra punkten, bör fatta enahanda beslut. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag är icke af samma tanke som Gr. Gyldenstolpe, och skall börja der han slutade, nemi. 92 Deri 28 Oktober e. m. med låne-konlil i Malmö, sorn synes hafva föran ledi den ändring Uisk. föreslagit. Man har sagt, att de 3 öfriga Ståndens ombud ho utom Malmö. Men om dessa punktligt infinna sig i staden, och ordentligt förrätta sina göromål, så ser jag icke att låné-dislriktet eller Riket lider någon skada deraf all ledamölerne resa in till staden. Om de, för sin del, vilja taga sig denna motion, må det vara dam förbehållet. Då de bo på landel, är det troligt, att de icke blott känna förhållandena i staden, hvilket dock torde vara mindre nödigt, emedan R. o. Adis ledamot, samt Bankens ombud äro der bosatta, ulan förnämligast hvad som rörer landsorten. Eftersom låuedistriktel omfattar äfven denna, så är det, enl. min tanka, desto bättre, att de jemväl hafva kännedom ora landlboernes ställning. Om 3:ne' suppleanter finnas i Malmo stad, såsom man sagt, men jag dock icke vet, är det så myckel lättare att få Direktin fulltalig. Huru skall det tillgå, om Fullmige böra välja ledamöter i låne-kontm? Kan man vänta sig alt Fullmige, skola hafva nog kännedom om persouerne i landsorten för att kunna välja de bästa. Jag vill anföra exempel på huru det tillgår hos Fullmige, när Rankens Revisorer för låne-kontm eller Suppleanter för derstädes anställda Banko-ombud skola väljas.
Den efter 1840 år» riFöDag neDfatte SagbereDning upp# $cn* gjort förjlag till np ftrafflag, fanit till fängelfedag od; till författning om nya flrajflagenö införanDe od; b^ab, i affeenDe Derå, iaFttagaö jFall; bär ^ongl. 9)laj:t, font reDait roib fiftliDne riFémöte framvällt propofttion om förftnämnDa tmå lågarö antaganbe, Den 31 januari 1845 förFlarat nämnbe bereDning mara upplöft od;, i enlighet meD SviFetö ©tänDerö framftällning, i Dejj ftälle förorDnat en np Fomité meD farnum namn, att för faDana förbereDanDe åtgärDer, forn för jlutlig pröfning af förut utarbetaDe förjlag till förbättrat) emil»lag od; rättegångö#orDning återftoDo, genafl träDa i roerFfambet. Sif Denna SagbereDning, i bmilfen flere af Den älDreö ledamöter inFallabeö, äro reoiberaDe förjlag till en jior Del af cioildagen, nemligen af gifter# målö*, ärfoa#, jorDa# od; bpggninga-balFarne fullänDaDe ocb till trpefet lemnaDe. §ör SagbereDningenö ytterligare banDläggtttng återflå Deremot ännu b^^belö#, utföFningö» ocb rättegång^ balFarne. Sif Dejja är Den fi|lnämnDe, l;mi(Fen jemroäl innefattar rättegångö*orbnin* gen i brottmål od; fålebeö äger närmajte fantbanD meD kriminal# lagen, för Det närmaranDe unDer arbete.
Utsk:ts förslå" i punkten litt. c innehåller, att grekiska språket, som nu på den klassiska linien förekommer redan i 4:de klassen, bör framflyttas till den 6:te, så torde det vara lämpligare att, i stället för alt bär inskjuta en ny littera, öfverlemna åt Utsk:t att ordna denna fråga, hvilket äfven ganska lätt bör kunna ske. Jag förenar mig således med de ledamöter, sorn anhållit om punktens återremitterande. Gr. Sparre: Jag får fästa uppmärksamheten på den omständigheten, att ingen talare yttrat sig i annan syftning än att dispens från grekiska språket skulle beviljas, samt att vid sådant förhållande någon tvekan hos Utsk:t om K. o. Ad:s åsigt i frågan icke gerna kan uppstå. 1 afseende å den siste talarens yttrande, alt det skulle vara ganska lätt lör Utsk:t att inflicka deri nya littera, skrilvelsen skulle innehålla, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ännu ingen enda littera blifvit bifallen, utan alla afslagna, och vid sådant förhållande torde det vara lämpligare att återremittera punkten, än att i frågan nu fatta ett bestämdt beslut. Hr von Ehrenheim: Jag föreställer mig, att om R. o. Ad. besluter bifall till Gr. Wacbtmeisters motion, så tillkommer det vä! Utsk:t alt undersöka hvad som är K. St:rs beslut, och sedermera gifva detta en form. Men en återremiss — betyder den bifall till motionen eller icke? I alla händelser kan man val icke neka, alt Ståndets bifall till ett väckt förslag bar ofantligt mycket mera att betyda än en återremiss deraf. En sådan skulle jag dock icke motsätta mig, om man icke redan hade en redigerad lagparagraf alt hålla sig till. På grund häraf fortfar jag att yrka bifall till Gr. Wachtmeisters motion. Gr. Mörner:
Naturliga billigheten synes afwen 'dermed instämma, da till exempel en ung bonde under 2Z ars alder pä ett helt eller Halft mantal häller i grund af Biekle contractet cn soldat till befrielse fran krigstjenst - l§4 IDen iZ Maji. tjenst för siri, barn och tjenstefolk, derjemte har den förbindelsen att hälla allmänna wägar sä wäl winter som sommar i godt stick, att deltaga i allmänna bygnader, samt änteligcn akt skjutsa med ett eller twa pär hästar wid infallande Kronostjucsninqar, äfwen alt utgöra hälloch reservestjutöningar, hwilket allt i andra' länder rätteligen icke räknas till enstildre, nian allmänna äligganden, kan wid sadant förhällande dek icke blifwa billigt, akt denne möjligen ställe kunna äläggas arr såsom soldat wara fyra eller fem är fran sitt hemman skild ined förbindelse likwäl akt wid answar och wiren för hemmanet icke desimindre npfylla alla förenämnde skyldigheter, ulan rättighet, att sä dem sjelf bestrida eller akt förswara tjenstefolk som manligen tages i den förestagna conscripkionöäldern dch sällan crhällas i cn senare, det lordc äfwen icke alldeles böra lemnäs utan beräkning, den oro, som den förestagne inrättningen stall wäcka hos dem som ärö i conscriprionsäldern eller nalkas densamma, anralel af 90,000 man som den föresiagna äldern sages utgöra, kan sannolikt icke komma akt begagnas, men osäkerheten och owisiheten om och när de kunde fordras, torde dock wäcka samma oro, och stafwa samma fäljder som om hela detta större antal wvre upsordradt. Jag erkänner ock, att jag räknat till medborgerliga frihetens rätt att icke annorlunda än för ögnablickers fordringarkill landers förswar kunna äläggas om en bestämt twungen krigstjenst, i synnerhet dä genom ordentliga csn. iracter, som förcnämk är, man sä till sägande satt karl i sitt ställe.