Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste önska, att både rättigheten och densammas utöfning måtte glömmas, icke ihågkommas, icke åleruplifvas, såsom den talaren vill, utan glömmas, såsom en bedragare glömmes, eller såsom den bedragne glömmer, då han bedes om tillgift för den oförrätt han lidit.^Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Den 26 April f. m. 423 Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Mörner, Carl: Afven jag anhåller att få yltra mig i denna fråga. Enl. min åsigt, har Ulsk. genom sitt förslag i st. f. att förminska bränvinslillverkningen, föreslagit en åtgärd till densammas utvidgning. Jag är ledsen att -jag måste vara af motsatt mening med den talare, sorn anser bränvinsbränningen böra flyttas från landet till städerne. Mine Hrr! man har genom delta förslag medgifvit alla rikets småstäder alt bedrifva denna näring i stort, och jag frågar Eder, om detta är medlet att komma lill det resultat man önskar. Småstäderna i allmänhet drifva sina handtverk mer eller mindre val, - det är en sanning; men om denna näring skall få utöfvas i stort eller smått utöfver hvad som förut varit vanligt, så befarar jag att våra småstadsborgare skola förvandlas till idel bränvinsbrännare. Man har med skäl fördömt den demoralisation, som i städerne upkommit i följd af del stora antal krogar'och den mängd bränvin der finnes. Denna bränvinsbräoningens förflyttande tillstäderna, ökar bränneriernas antal der, och man gör småsladsborgarne -till dagdrifvare och supare i st. f. nyttiga medborgare. Jag tror icke, att städerna mer än förut böra befatta sig med bränvinsbränning. Jag medgifver visserligen, att bränvinsbränning icke kan anses vara ett privilegium för jordbruket; men llrrme mäste också medgifva, att den alltid ansetts tillhöra den egentliga landtmannanäringen.
Slottel, är på 2:ne sidor omgifvet af öppna platser och på den tredje al en, så långt detta hus sträcker sig, ljus gränd samt på den 4:de sidan afskildjt genom en brandmur, från den intill huset på denna sida gränsande större egendom; att, hvad byggnadssätt, plan och inredning beträffar, delta hus högst fördelaktigt utmärker sig framför andra enskilde byggnader inom hufvudö staden; att rummen i alla våningarne äro ljusa samt merendels stora och rymliga; att genom förstugor, korridorer och trappor kommunikationerne emellan samtliga rummen äro synnerligen beqväma; att flere serskilda nedgångar från husets öfre våningar finnas; alt en hel våning, eller den så kallade entresol-våningen, är försedd med tak af murade hvalfbågar, hvarförutan å husets hela vind befinnes en murad brandbotten; att så vidt Utskottet kunnat erfara, detta hus, hvarken till större eller mindre del är besväradt af fukt; och att detsamma, efter den för icke längesedan derå verkställda både utoch invändiga reparation, är i mycket godt och väl underhållet skick, hvadan åtminstone under den närmaste framtiden, ingen betydligare kostnad synes erforderlig för husets underhållande elier iståndsättande. För öfrigt får Utskottet, hvad det å meranämnde hus utsatta pris beträffar, förklara, att, i betraktande af husets solida och kostsamma byggnadssätt samt storlek och belägenhet, Utskottet anser den äskade köpesumman af 100,000 R:dr icke öfverstiga husets verkliga värde; och i förhållande dertill, synes detta pris vara vida billigare, än de för Utskottet uppgifna köpesummor å de egendomar, som förut kommit i fråga att för samma ändamål af Rikets Ständer inköpas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tlLL SåMM(&å M&&4U&QID1Q8 PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1853 OCH 1854. AIDRA SAMIUXJEY. 1^ Afdelningen: Rikets Htänders Revisorers samt Justitieombudsmans Rerättelser. mmm mmm* 1851 års Revisions-berättelser.
Palmstjerna föreslagit, för att komma lill ett resultat. Underteckn. Rid d.-Secre t.: I anledning af hvad den siste värde talaren anfört, anser jag mig böra upplysa, att ifrågavar. motion redan blifvit af R. o. Ad. remitterad till Bevilln.- och Oecon.-Ulsktn gemensamt. Gr. von Fersen: Jag har begärt ordet derföre, att en ledamot sagt, att en farce blifvit spelad med detta mål. Jag kan icke finna det. Då pluraliteten i Bevilln.-Utsk. jemte tvenne af RiksSt. delat den åsigt, att tolagsfrågan icke är bevillntsmål, tror jag, att farcens uppkomst bör lill räknas dem, som remitterat målet till BevillntsUtsk.; och det Vtorde minst varit anledning för den värde ledamot, som fällt yttrandet, att gifva saken en sådan benämning, då det just var lian, som vägrade, att frågan måtte öfverlemnas till SlatsUtskts behandling, oaktadt det upplystes, attén dylik fråga tillförne blifvit af sistnämnde Utsk. handlagd. Det torde således icke vara BevillnCsUtsk., som spelat farcen; åtminstone har spelet gått grundlagsenlig!. BevillnrsUtsk. inkom, enligt dess åliggande, inom åtta dagar efter erhållen remiss ined lillkännagifvande hos Stånden, att Utsk. icke ansåg frågan tillhöra dess behandling. R. o. Ad. ogillade denna åsigt och förblef vid sitt förut fattade beslut. BorgareSt. lade Utsk:s mernor. till handlingarna. PresteSt. biföll detsamma. BondeSt. ålade Ulsk. att upptaga frågan. Då ansåg Utsk. två Stånd hafva slädnät emot två; ty enligt vanliga ordaförståndet af ett memorts läggande ad acta innefattar sådant ett tyst bifall dertill. BevillntsUtsk. ingick då, genom dess memor. N:o 14, med underrättelse härom till Stånden, och handlingarna Öfversändes lill Conslit.Utsk., som borde slita tvisten.
Jag tycker mig redan se §o a 6o ärs gam, la Fendrikar, Löjtnanter och Kapitener, alla säsom redu» cerade Cavallerister bibehällnc wid deras goda Hast» Hemmans räntor, wid ett infallande krig suckande lämna hustrur och barn för akt draga i härnad mot Fosterlandets fiender, för hwars skott de kanske inom första mänaden stupa, med den grymma betraktelsen att hemmawarande Hustrur och Barn smälta ihjäl. — Detta blir i min tanka en ofelbar följd af reduction; Hwar och en känner att Cavalleri-accorderne äro stora; Alla fattige Qfticerare, hwars antal ej är obetydeligt, som kanske äro skyldige hela eller någon del af accord, summan, och nu blifwa innebegripne i reduction, nödgas tjena guar som iafanrerister, om de än dertill, i anseende till deras älder känna sig aldrjg sä odugeliga Den 12 December 7Zl äs srugtan att i widrigt fall antingen smälta eller tigga; ty ingen Successor lärer inga uti alt betala för den da blifne Infanteri Wensten lika accord, som för den förut warandx Cavalleri.lj.risten, och Kronans frikostig, het sträcker sig ej längre än lill AccordsiReglementet som är frän är förminskas; således tror jag all p!u, raliteten as detze gamle hedcrsmän, esker naturensla« gar e> tili ett krig blifwa synnerligen rörlige och med bästa wilja i anseende till deras alder föga Ulhälliga och anwändbare Jnfankerister i en Campagne.
Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 24, angående tull-bestämmelserna för artikeln Bränvin och Sprit; i sammanhang med hvilket Utlåtande förekom meddeladt Utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets Protokoll den 19 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i Preste-Ståndets beslut, angående ett tillägg vid Utskottets tull-bestämmelser, sig förena. Utlåtandet återremitterades, och Preste-Ståndets Protokolls-utdrag lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotlets Betänkande N:o 110, i anledning af väckta motioner rörande skjutsnings besväret. I sammanhang härmed förekom mo: l:o. Utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 14 dennes, innefattande nämnde Stånds beslut i denna fråga, med inbjudning till de öfriga ItiksStånden att deruti sig förena; och 2:o. Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den 21 dennes, genom hvilket meddelades sistnämnda Riks-Stånds i ämnet vidtagna beslut, jemte inbjudning lill Borgare-Ståndet att i detta beslut instämma. 540 Prol.-Utdrag den 23 och 24 September 1857. Utskottets hemställanden, sidd. 15, 16, 117, 18, 19 och 20 i Betänkandet, godkändes, vid den anmälan, hvarmed detsamma, i anledning af Herrar Arnells och Hammars motioner, slutas, lät Ståndet hero, och Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets ofvanberörda Protokolls-utdrag lades till handlingarna. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 46, angående Riks-styrelsens förande under Hans Majestät Konungens sjukdom. Den 25 och 24 September. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. SS. DD.
Utskottet har icke ändrat sin i förra Betänkandet yttrade mening derom, så lydande: ”Derjemte finnér Ut skottet dock sig böra tillstyrka, att, såsom villkor för en sådan författnings antagande och tillämpning’, den föreskrift tillika meddelas, att till dödsstraff eller lifstidsfängelse dömde fångar skola vara försedde med en särskild klädedrägt eller annorledes med sådana tecken utmärkte, att de alltid äro genast igenkännelige, på det att fångvaktare ej må, vid inträffande rymningsförsök, råka i villrådtghct, huruvida han eger utöfva den ig° Den 3 Februarii e. m. rättighet, som den föreslagna författningen honom tillägger.” Så har Utskottet icke nog fullkomligt uppfyllt, hvad det ansett sig vara menskligheten skyldigt. — Det torde kanske derföre vara lämpeligast nied afsigterne, att hvar och en fångförare eller annan person, som i ett eller annat afseende får det förtroende, att decidera öfver menniskors lif och död, får sjelf bestämma blodshabiten, då de kläder, som för tillfället, vid dödsbudets ankomst begagnas, torde vara de aldra tjenligaste. Mina Herrar! Jag har fullgjordt min pligt sorn Representant; jag har efter yttersta förmåga bestridt, och jag skall alltid bestrida detta förslags antagande; jag har insett de olyckor, som kunna vederfaras icke allenast de redlige och frimodige fribetens vänner, — utan äfven våldsverkarnes egne redskap, hvilka man hälst önskar blifva af med, sedan man begagnat dem för infama ändamåls befrämjande; ty det är en känd sak, att den som älskar förräderiet, han hatar förrädaren. Någon den ringaste nytta för samhället kan mitt förnuft icke uppgöra med denna Lags antagande; och jag anropar derföre Eder, Mine Herrar, i Religionens och mensklighetens namn, att afslå det hiskeliga Förslaget. Förkastom, Mine Herrar! ett Den 3 Februarii e. m. förslag så alldeles oförenligt med Religionens föreskrifter och Tidell varfvets fordringar: och låtom oss icke antaga en lag, som skulle förekomma både ransakning och Domslut.
Jag kunde säga detsamma om Gr. af Ugglas som han sagt om mig; ty om det är en motion, så mfiste den ovilkorligen hvila på bordet, innan remiss får ske. Dessutom hörde jag en ledamot instämma med mig; men om han återtager sin begäran, skall äfven jag afstå från min. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det förslag. Hr Anrep fram ställt, går ut på att göra ett tillägg till ett af R. o. Ad. förut fattadt beslut. Nu hemställer jag, om icke ett tillägg till detta beslut bör behandlas såsom en motion, och då lärer det väl vara svårt att afgöra denna fråga utan remiss till Riddarh.Utsk:t. Om Den !? Oktober. 5IU deremot, sfi sker, kan den snart nog inkomma från Utak;t. Jag hemställer derföre, att de, som begärt frågan på bordet, ville afstå derifrån. Hr Hjärne kan göra det så mycket mera, som Direktm måste höras enl. hans förslag och tidsutdrägten sålunda blir lika lång. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Jag begärde frågans bordläggning med ani. deraf, att Hr Anrep, då han upläste sin motion, hufvudsakligen stödde den på ett ojusteradt prot., hvarföre jag tyckte, •att den behöfde hvila på bordet, till dess man finge del af detta prot Men som genom det af Grrne Lagerbjelke och af Ugglas föreslagna sättet, Utsk:t i alla händelser måste infordra ifrågavida prot., så är min afsigt med bordläggningen upnådd, hvarföre jag afstår och förenar mig med de värda Gr:ne, Hr Hjärne: Då denna strid allenast rörer sig om sättet att få frågan snart afgjord, vill jag gerna foga mig efter de sista värde talarnes mening. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. remitterades ifrågav;de Mern. till Riddarh.Utslct, med föreläggande för Utsk:t att inom möjligeu kortaste tid med yttrande deröfver till R. o. Ad. inkomma.
Vidare har Herr Hertzenhjelni yrkat en förnyad handläggning af detta mål på den grund, att i Utskottets Betänkande icke skall blifvit tillräckeligen utredd t, i stöd af hvilka äldre författningar Stockholms Stad grundar sina anspråk på en sådan afgifts uppbärande för vissa Länd vägen kommande varor, icke eller huruvida sådane varor, som på Landet äro betingade, och således icke på Torgen till Salu utbjudas, äro underkastade densamma, samt ändteligen, huru den skulle kunna med minsta besvär afbördas. Uti detta Herr TIer tzenhj ehns anförande hafva Herr Grefve Jacob de la Gardie och Herr Friherre Carl Henrik Anckarsvärd förklarat sig instämma. 2;o Frän Hedervärda BondeStåndet, deruti blifvit anmärkt, 1:0 af Johan Vessing: att, om någon Stad, i stöd af sina Privilegier, skulla fortfara med Vågoch Mätare-afgiftens afiordrande, måste der nödvändigt linnas Våg och Mätarehus vid det torg, dit Landtman» nen får föra sina Landtmanna Producter, och hvarest han får aflägga sin afgift, sedan han försålt varan; varandes i Vessings tanka ingenting obilligare, än att Landtmannen skall Éesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 835 erlägga afgift för elen vara, för hvilken han blir så missbjuden, att lian nödgas föra den hem igen. Vidare har Vessing yrkat, atti alla slags hemmans onera, sorn i Stad skola lemnäs, böra fran denna afgift alldeles vara befriade, och att Utskottet måtte föreslå en bestämd Lag, innefattande alla omständigheter i detta afseende. Uti detta Vessings anförande hafva samtliga Fullmägtige från Vesterås Län förklarat sig instämma. e:o Af Anders Danielsson från Elfsborgs , Län, att om än förberörde rättighet skulle vara ett Privilegium, det han ej medgifver, hade i alla fall Utskottets pligt varit, att ingå i pröfning och bedömmande om billigheten och rättvisan deraf, samt om möjligheten af dess upphäfvande, på det Riksens Höglofl.
Några dagar derefter slog samme filosof Frankernas konungar och räddade Gallien för denna gång från öfversvämningen af deras vilda skaror. Under de tvenne följande åren förtäljde ryktet tid efter annan om nya segrar, dem Julianus tillkämpat sig i hjertat af barbarernas eget land. Nu var måttet af Konstantii afund och farhågor rågadt. Han beslöt att beröfva den unge hjelten sin här och galliska provinsen dess försvarare. Juliani legioner fingo uppbrottsorder till – Persien! Hela Gallien genljöd af ett samfäldt ångestrop, ty barbarerna stormade åter mot dess gränser, och kejsarens befallning bortryckte dess beskyddare. Legionerna gjorde uppror och utropade sin älskade fältherre till kejsare. Historien, då hon berättar dessa dagars tilldragelser, lemnar Juliani karakter fri från hvarje fläck. Konstantius tillbakavisade hvarje anbud till försoning. Då vår berättelse börjar, är Julianus i spetsen för sina fåtaliga, men segervana trupper på tåg mot Konstantinopel. Konstantius samlar österlandets alla stridskrafter kring sin hotade tron. Kriget, som förestår, är ej endast ett krig mellan Julianus och Konstantius. Det betyder långt mera. Verlden skälfver af hopp och fruktan. Julianus har öfverlemnat sig „i de odödlige gudarnes beskydd“. Han har offentligt afsagt sig kristendomen. Den säd, Krysanteus sådde, har skjutit upp i dagen. Kriget är emellan den antika bildningen och kristendomen. Två tidsåldrar skola sammanstöta med vapen i hand. Och frågan, som Krysanteus vill förelägga oraklet, är denna: Skall Julianus eller Konstantius segra? FEMTE KAPITLET. Hermiones natt i templet. En kulen dag följde på den, som sett Athenaren och hans dotter anlända till Delfi. Himmeln var betäckt af moln. Mot qvällen föll regn i strida skurar, och från korinthiska viken blåste en häftig sunnan in i dalen, som öppen mot söder fångade och i allt smalare svängrum mellan sina väggar inpressade vindstötarne, tills ett lodrätt fjell stängde deras väg och tvang dem till kamp mot sina påträngande efterföljare.
”Jag har likväl ali anledning' förmoda, att ‘’fö'ga, afseende lärer fästats vid den af mig 1 ”sådant ändamål väckte motion, då den , som en ”följd af Utskottens betänkande, innefattades uti ”mine anmärkningar deremot; jag anser mig således å nyo böra upplifva min ödmjuka anhållan, det en laglig undersökning måtte blifva ”förordnad till utrönande af den rättighet, Di”skont-Direktionen egt, att till Canal-arbetet försträcka - Statsoch Banko* Utskottens Betänk anden. G 33' ”sträcka en sådan Summa, som nu skedt; och ”att derföre pantförskrifva Canalen, sorn i min ”tanka redan för Bankens säkerhet var enda tilI-; ”gång; jag finner mig ingalunda tillfredsställd, ”af den uti Herr Santessons ytterligare upplys”ningar åberopade 7. §. 3 et 4 rnqment uti Göstha Canal Bcdags-Biskont-Reglemente; hvaraf ”han tyckes vilja bevisa, att detta Diskont-Verk ”egt en verklig Reglementarisk föreskrift, att å”stadkomma den belägenhet, hvaruti Verkets For”dringsegare sig befinna, då deras insatte penningar till någon del blifvit använde till Ca”nal-arbetet, och ej i vanlig Diskont väg åter ”utlånte: jag tviflar också, att någon verkligt o* ”väldig, som behagar taga kännedom om Diskont - Reglementet och Bolags-reglorne , kan ”godkänna den bevisning Herr Santesson i sådant afseende framställer; Den, som läser Diskont-Reglementet, finner utaf 2 §., att förr ari ”Kanalen blifvit fullbordad må vinsten af denna.' ”Diskont ej till annat behof användas än till' ”Canal-arbetets drift etc. etc. ”Utaf n §., att det blifver Bolaget tillåtit ”att emot lindrig ränta af allmänna Kassor oell ”enskildta personer upptaga lån till
Cederström begärda återremiss, synes den mig vara mindre lämplig, sedan frågan engång blifvit återremitterad, ulan anser jag, att R. o. Ad. nu bör definitift fatta sitt beslut, och, i händelse R. o. Ad. godkänner Frihms framstälda mening, bör Utsk. föreläggas atl i anledn. deraf inkomma med nytt förslag. Den 24 Maj. Frih. Toll, Gustaf: Jag får äran uplysa, att Frih. Ceder-» ströms anmärkt), emot Utsk:s först afgifna förslag åtföljde återremissen lill Utsk. och att någon förvridning af Frih:ns yttrande således icke egt rum, men då Frih:n likväl påstår, att sådant skett, anser jag mig böra förklara, att Utsk. troget följt det med återremissen bifogade justerade prot. Detta har jag ansett mig böra omnämna, utan att likväl vilja bestrida de skål, Frih:n för sin mening anfört. Hr Printzensköld, Carl: Hvad, som i theoretiskt hänseende kan vara fullkomligt principenligt för att nyttja Gr. Lagerhjelkes ord, har erfarenheten ganska ofta visat vara i praktiskt hänseende oanvändbart, och jag tror, alt så är förhållandet uti förevar:de fall. Jag är ingaluuda ibland dem, hvilka vilja frånkänna Landtm, rättighet alt utöfva inflytande vid valet af Ståndets extra kanslipersonal, ty jag är öfvertygad, att detta inflytande icke kan vara annat än välgörande och ändamålsenligt, men de af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkmr emot Frih. Cederströms förslag synas mig så välgrundade, att R. o. Ad. icke bör antaga detsamma. R. o. Ad. eger i olikhet med de öfriga Stånden en Direkt., som skall vårda R. o. Ad:s angelägenheter och har lill sitt biträde tjenstemän, hvilka äfven skola vara R. o. Ad:s, då Ståndet sammanträder under riksdagar. Denna direktion kan jag icke misstänka för så ringa förmåga, att ju icke hon kan lika väl som Landtm, utse de personer, hvilka höra under riksdagar biträda uti kansliet.
St:rs Riksg:sContoir med qvitterade räkningar styrkt, att utöfver de, enligt afslutade Räkenskaper samt nya Bolagets valda Directions uppgifter, uti Verket redan nedlagde 135,677 R:dr 29 sk., ytterligare Sextiofyra Tusen Tre Hundra Tjugo Två (64,322) R:dr 19 sk. B.'co, till fyllnad i den stadgade summan af 200,000 R:dr; blifvit uteslutande använde till utgifter, i och för nya Grufveanläggningen vid Ryd, och deribland de för vattenuppfordringen nödiga Ångmachiners anskaffande, skall nya Bolaget vara berättigadt, att, emot qvitto samt aflemnande af den uti lista punkten omförmälde förbindelse, uti Riksg:sContoiret lyfta de 67,400 R:dr, hvilka utaf köpeskillingen skola innehållas och till Verkets understöd tillskjutas. 4:o De till Statens ytterligare säkerhet innehållnc 4°>oooR:dr komma att qvarstå uti Riksg:sContoiret, intill dess R. St:rs Revisorer öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken, efter förrättad granskning af StenkohlsVerkels Räkenskaper, gifvit Hrr Fullmäktige i nämnde Contoir tillkänna, att föreskriften i fö'rsta punkten af 1823 års Sttrs Beslut Blifvit behörigen fullgjord; Och må det ankomma på Intressenternes uti gamla Bolaget eget godtfinnande, att bestämma, antingen ofvanberörde summa af 4o,ooo R:dr skall afsättas uti resterande Capital på de Betänkan den, N:o 89. 449 de intecknade skuldsedlarne, eller i contant, di tillgång härpå förefinnes. 5:o
Jag delar enahanda öfvertygelse med Grefve von Schwerin och Friherre Anckarsvärd derutinnan, ptt det för närvarande är omöjligt att definitivt bestämma Bevilhingen; men dä annat är Bevillnings Summan och annat de Allmänna grunderne för Beviilningens ^.fördelning; så anhåller jag att Bevillnings r Utskottet må utan att frat) StatSrUtskottet afbida meddelandet af Fi~ pance planen få uppgöra Grunderne för Fördelpingen, För min del bestrider jag likväl de grunder Utskqttet nu föreslagit och anser de af en Ledamot i Utskottet, Herr Assessor UggJa, i dess sersildta yttrande uppgifne grunder Vara de rätta, Isynnerhet är det obiliigt , att Bevillningep utgår efter synhar förmögenhet j ep sådan Qonjimcture, sorn den närvarande, d5 större delen af den synbara Fömögenhetens ärQ sjyaldsatte, och utomdess genom dep äiiffliQaa feflpinge-förlagenhet^n, så i berpep - Den 9 Februarii. de af Fordrings ägarne, att de sällan skola kunna hos dem erhäiia ersättning för den Bevillning, sorn de för deras Capital förskjutit. Då vid »812 års Riksdag den nu åter föreslagna Bevillnings-Principen antogs , var den synbara förmögenheten ännu i ett beständigt tilltagande värde, i förhållande till vårt Mynt, och Penningar samt Låne tillgångar funnos i öfverflöd. Nu förhåller det sig tvärtom. Den synbara förmögenhetens äfven skuldsatte ägare, märkte derföre den tiden icke en gång sjelfva olägen* heten af Bevillningens läggande på den synba* ra icke behållne förmögenheten. Hvilka Bevillnings-grunder som än må an* tagas, anser jag icke någon böra skatta för annat än hvad han verkeligen äger, samt att afdrag för bevislige Skulder icke blott till privata Fordringsägare, utan ock till alla publiqua Cassör, således må äga rum. J anledning häraf anhåller jag att Bevillniugs-Utskottets ifrågavarande Memorial må till Utskottet återremitteras.
Vi » stora » reflektera öfver våra känslor, liksom hålla en spegel framför oss och glömma sällan att söka iakttaga vår värdighet — det är endast v i d helt och hållet öfverraskande intryck, vi för någon enda gång tappa spegeln och hängifva oss åt en äkta känsla, som alls ej bindes af tanken. Barnet har ingen värdighet att iakttaga, bryr sig katten om, hur det » tar sig u t ». Det har en lång skola att genomgå, innan det blifvit värdigt att vara en vuxen människa. Och när det kommer så långt, har det allt för ofta förlorat allt för mycket af det ursprungliga, det som skilde det från andra, och lärt sig i allt för hög grad att » vara som andra människor ». Ett lifligt och vaket barn är en personlighet för sig i högre grad än många af de fullvuxne. Och o m man också med den vanliga böjelsen att tilldela barnet, det vill säga framtiden, allehanda fullkomligheter måste slå af på resultaten, när man ser denna framtid, sådan den blifvit, sedd m e d den nyktra verklighetens ögon, så är det likväl med ett visst vemod man ihågkommer, hvad allt barnet lofvade. Det är med en tanke åt detta håll, Viktor Rydberg skrifvit de bekanta stroferna: » Vi ana furstar, där barn vi blicke, men vuxna kungar vi finna icke. » (Illustratör: Wctor Andrén.) Sigrid Qlmllad En offer dag. En norsk tblklifshikl. ängs landsvägen, i spridda grupper, framskymtande som svarta punkter i alla vägkrökar; förbi ljusmålade bondgårdar med ståtliga uthusbyggnader, ty man gör mera affär af fä än folk på landet; förbi åkrar och ängar, som lågo utbredda likt ett brokigt lapptäcke; förbi den gamla eken uppe i prästgårdsbacken och fram till den hvitmenade kyrkan vandrade söndagsklädt bondfolk. De gingo långsamt med allvarliga ansikten, som om det icke skickat sig att gå fort eller se glad ut på en söndag.