Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beloppet af Lånen på Metaller, på Exportabla Effecter och på LåneBaneo-Obligationcr Beloppet af otydlige Transport-Sedlar, de der under sina Numror icke kunnat i Vexel-Banken afföras, och följaktligen qvarstå i dess Balance-Extract, rnen såsom till valeuren rigti ge, blifvit på Invisningar af LåneBanken infriade Beloppet af de i Riksgälds-Sedelstocken vid i8a3 års slut inberäknade Koppar-Polletter (Rgs R:dr i i4,g56: 2. 3.) Beloppet af hvad, för Guld och Silfver å serskilda Deposit-Räkningen iLåneBanken, utgått uti Banco-Sedlar . Det belopp, hvarmed Riksgälds-Contoret begagnat sin erhållna förskottsrättighet Beloppet af Bankens till Små-sedelsvexling, i orterne utlemnade Förskott • Å löpande Vexel-Banco-Räkningarnes Summa, ett belopp, i ett för allt, af År 1829. Beloppet af på Deposit-Räkning mot erhållna Sedlar insatt Guld och Silfver (Förvandladt till R:dr B:co a 5: 32. föxen Ducat och 128 Skill, för En R:dr Silfv. Spec.) Summa Afdrag å Cassa-förrådet År 1829. 47,877 47,877 År 1832. 5o,373 50,378 N:o 7. Vexel-Banco-Skuldens återstod jemförd till återstående Gassa-tillgångén i Mynt och Metaller, utvisande bristen vid hvardera årets slut i det sökta förhållandet af 5 mot 8 dem emellan. (Se Nio 5). Afdrags-Summa'.
Dessa förhud hafva dessutom verkat högst menligt och alldeles 1 Den 27 Juni f. m. 431 motsats lill <lel sökIn ändamålet; <le hafva ntgålt från beslniiicl brist på kännedom om landels förhållanden, fiåubrisiande förmåga alt beräkna jordbrukets linhof och ställning'. Vi hafva ölvrrlefval bi änningsföi hild, förnlgnngna af ryktet derom, men som ej kunnat göras gällande, (önan nära i del ögonblick, då brännvinspannan, ihy förutan, bort liftas från elden, och vi mäste påminna oss, ali så lunge brännvinsbränningen är så nära förenad med jordbruksnäringen, som den 1111 är; så borrie de styrande, som hafva alt behandla frågorna 0111 brännvinsförbud, betänka, att det ur under Juli, Augusti och September månader, som uppköpen göras för hushållens och ladugårdarnas hellof, och att, när dessa äro gjorda, i hopp att inga förbud skola äga rum, så blifva jordbrukarn?, i stället att derigenom på något sätt upphjelpas, försatta i ganska stora olägenheter, då de icke kunnat förutse förbudet från Regeringens sida. Vi hafva 170,000 pannor uppgifna till brännvinsbränning; att vilja komma till fabriksnäring, derigenom att lyftpannorna skulle åläggas en så hög skatt, sorn vien i betänk, föreslagna, vore visserligen ledande lill målet, men i min lanke numera icke verkställbar!, såsom innefattande en tvångsåtgärd, sorn jag icke anser vara lämplig, sedan i8>c) års författning genom sina följder försatt frågan i ett annat skick, då hvar och en med jordbruket närmare bekant måste erkänna, att bönderne och de mindre jordägarne i allmänhet efter denna tidpunkt betydligen lärt sig alt bränna brännvin mot hvad de kunde förut, och lyftpannan har på ganska manga ställen förvandlats till en inmurad panna och sålunda antagit förändrad karakter. Att numera genom några riktigt ingripande mått och steg vilja inverka på fSondeSt.
Anckarsvärd nyss anfört, i likhet med honom förklara, att ordnandet af de unionella förhållanderne, särdeles med afseende på dessa frågors olika behandling i de båda Rikena, sannerligen är af så komplicerad beskaffenhet, att det icke 448 Den 18 Februari f. m. är någon lutt sak, att derutinnan utfinna den form för stadganderne, sorn skulle kunna vara den lämpligaste så väl för Sverige som Norge; oell jag har, i betraktande af dessa svårigheter, haft tillfälle öfvertyga mig, att den form, som i det nu afgifna förslaget blifvit vahl, är den enda, sorn man med något hopp om framgång kan använda, så länge det nemi. icke är fråga om en omarbetning af hela IliksAklen, ulan endast om partiella förändringar deruti. Jag har i mitt Depart. sett alla handiingarne rör: de denna frågas beredning och deraf funnit, att man verkligen gjort försök att upställa förslaget i en annan form, mera lämpad efter den hos oss vanliga, men jag mäste efter granskning af dessa försök fullkorn ligt instämma i den åsigt, som slutligen gjorde sig gällande, att frångå denna form för att välja den, hvari förslaget blifvit framlagdt. Jag fann ock ett ytterligare stöd för denna åsigt uti det förhållande, att, med en upställning efter den förstnämnde formen, man kom till ett förslag på icke mindre än 24 §§, hvilkas intlickkande i RiksAkten icke lät sig göra på annat sätt, än att rent af omarbeta hela denna akt. Men denna lag innefattar äfven en mängd andra ämnen, uti hvilka rättelser och förbättringar erfor dras, och hvilka, i fall hela RiksAkten skulle hafva kommit att omskrifvas, icke hade kunnat förbigås, utan bordt lagas i betraktande, hvarigenom man således blott för formens skull hade varit nödsakad att i förslaget inkasta en hop nya och för den egentliga saken främmande discussionsämnen.
Jag förenar 111ig således fullkomligen i Herr Ribens begäran, att StatsUtskottets Betänkande i detta ämne, må af Högloflige Stån-< det afslås. Grefve von Rosen , Axel: Jag '^förmodar , att Biskop Almquists ifrågavarande motion, blifvit ifrån det Högvördiga PresteStåndet på olika sätt remitterad till StatsUtskottet, än den meddelats OeconomieUtskottet, ty jemlikt den remiss detta senare Utskott fått, borde öfverläggningen om svaret hafva varit gemensam; men OeconomieUtskottets Ledamöter hafva icke blifvit till en sådan öfverläggning kallade, och det är af denna orsak jag får anhålla om återremiss af Betänkandet. Herr Mannerftam, Johan : Efter den upplysning, Grefve von Rosen nu meddelat, instämmer äfven jag deruti, att frågan bör till StatsUtskottet återremitteras, för att behandlas af Statsoch OecpnomieUtskotten gemensamt. Jag Den 2i Maji e, m, vill således för det närvarande, endast i korthet yttra mina tankar öfver sjelfva saken. Jag tror för min del, att StatsUtskottets förslag icke förtjenar så föga afseende, som vis_ se Ledamöter yrkat, Jag medgifver visserligen, attv icke några sådane förändringar af hemmans natur böra vidtagas, som kunna i någon mon rubba egande-rätten; men jag anser icke eller omöjeligt att tillvägabringa anstalter, hvarigenom i framtiden det ändamål skulle kunna vinnas , att beskattningen jenmades ; att de många och olikartade titlar, hvarunder Skatterna utgå, reducerades till färre; att i följd deraf en myckenhet vid jorden häftande onera upphörde eller lindrades, och i anledning häraf en mängd ärender , som sysslosätta administrationen undvekos , samt administrationen förenklades. Jag vill dock ej påstå, att det sätt, Biskop Almquist i detta afseende uppgifvit, är det enda rätta ; och frågan fordrar så många undersökningar, att den ej lärer vid någon Riksdag kunna afgöras, utan att förberedande åtgärder föregått.
Annan och vidsträcktare sjöfart idkas icke af Landtman, med undantag af den, som sker på Mälaren emellan Stockholm och vissa större, vid samma sjö belägna Egendomar. Angående Näringarne, med undantag af jordbruket, hvarom här ofvan närmare förmäles, må sluteligen anmärkas: Att den af utmärkt vigt varande bergsrörelsen verkar fördelaktigt, så väl på Landtbruket, som på åtskilliga binäringar, hvaribland en del just genom bergsrörelsen uppkommit; Attalia de öfriga näringarne äfven äro naturliga för orten och hvila på jordbruket, samt att på en fruktbar slättbygd, der skog och sjö saknas, tillfällen till binäringar erbjuda sig mindre lätt och att sålides innevånarnes omtanka der vill, på ett uteslutande sätt, rigta sig på den egentliga åkerskötseln och hvad dermed äger oskiljaktig gemenskap. Då behofven i och för hvad som med jordbruket äger oskiljaktigt sammanhang, blifvit försedda, varseblifver man icke några andra föremål för gagnelig verksamhet. Den öfriga tiden bortgår obegagnad af Allmogens söner och drängar, ehuru dea borde kunna lemna rum för många nyttiga arbeten och äfven ofelbart skulle göra det, om barnens uppfostran från deras spädare år vors rigfad åt verksamhet och kärlek, till det nöje, som gagnelig sysslosättning skänker. Så länge denna uppfostran är oförändrad, qvarstå visserligen dess frukter; men ganska mycket skulle kunna hjelpas, och det naturligen så bördiga landets fruktbarhet skulle kunna högst betydligt förhöjas äfven endast derigenom, att elt val 19 — organiseradt Landtbruks-Institut och en Slöjde-Skola, i större omfattning, blefvo här anlagda, hvarom ock underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, af Dess Befallningshafvande, är gjord. Den handel, som å landet äger rum, består hufvudsakligen deruti, att Allmogen vid årsmarknaderne i närliggande städer uppköper sina hushållsbehof af främmande varu-artiklar, samt, till stor del hösttiden, försäljer sin spannmål, jemte bränvin och några ladugårdsproducter samt äfven hö.
Hvarför har du ej skrifvit ett enda ordentligt bref under hela sommaren, hvarför är du katig och tvär, som en enrisbuske? Du inbillar dig, sade Hanna tvärt, men kände i detsamma, att hon ljög och blygdes. Nej, du inbillar dig icke, Bella, rättade hon sig. Jag är verkligen förändrad, jag kan icke vara mot dig som förr. Bella såg på henne med stora ögon. Icke vara som förr mot mig? upprepade hon och kände tårarne porla upp i halsen. Har du ledsnat vid mig? Säg, Hanna, har du ledsnat? Huru gerna hade icke Hanna svarat ja, det hade ju varit det lättaste sättet att komma ifrån detta förhör. Men hon kunde icke förmå sig till det; hon måste tvärt om säga nej. Hvad är det då? Du måste svara mig öppet, Hanna! Jag har rätt att få veta det; du får icke beröfva mig din vänskap, utan att gifva mig full förklaring öfver orsaken. Bellas ton lät fast, ehuru blicken var fuktig, och Hanna tyckte sig aldrig ha varit i en svårare ställning. Hon insåg att hon måste förklara sig och öfvervann obehaget dervid med en kraftig viljeansträngning. Jag skall säga dig hur det är, sade hon och fattade Bellas hand. Jag har märkt nej, jag har icke märkt, men andra ha gjort det, att mitt inflytande är skadligt för dig. Mitt hårda, hänsynslösa sinne håller på att göra också dig hård, om du ej tager dig till vara i tid. Man har sagt, att du blifvit ovänligare än förr, sedan du lärde känna mig, och din mor tänker säkert detsamma, ehuru hon ej näns säga det till någon af oss Åh, Hanna, hvad du inbillar dig! Bella såg riktigt tröstad ut. Om du visste, huru stort värde mamma sätter på dig! Och hur hon är glad, att du är min vän. Hvem kan ha satt i dig, att du förderfvar mig? Jag, som tvärtom känt en sådan helsosam stadga inom mig, sedan jag lärde känna dig. Det är, som om jag kände mig sjelf bättre och klarare såge hvad jag vill, än förr. Hanna min, inte näns du väl för sådana toma inbillningar afbryta en vänskap, så lycklig som vår? Det har verkligen varit min afsigt.
Hjertats alla gömda strängar darra och skälfva; en brygga » af stålrik daning », bygd för längtan och drömmar, släs till himmelen, och en engel stiger fram, en engel, som leder honom » till själens ursprungs trakter6 ». Då hör han, hur » pelarskogen i San Paolo » berättar, att » andeverlden hvar qväll sin regel här upplåter, på golfvets spegel öfver skinande mosaik vandra englar från himmelrik 7. » Och i det nattliga ljuset vaka de käre döde *, » att rädda dig än de sträfva; af strålar, som fly och bäfva, ett skimrande nät de väfva och draga dig hem till sig 8. » 1 » Franzéns lagerkrans ». 9 » Nikodemus » .8 » Marmorgruppen ». 4 » Den öfvergifna smedjan ». 5 » Herr Olof ». 0 » Månljus ». 7 » Pelarskogen i San Paolo. » » » Månestrålar » .Vågorna sjunga ofta sånger för Wirsén; trasten talar om » sagofröjder bland furustammar », och sjelf skrifver han sagor, då han icke skrifver minnesbilder. Den långa dikten, » Trollspöet », är en romantisk sagodikt. Man ser hela apparaten af jättar och trollqvinnor, af riddare och borgfröknar, enlevering och äfventyr; der förvandlas de älskande till törneskogar och svanor, och slutligen kommer prinsen och tar sin brud på sadelknappen och för henne till sin kungaborg i drömmens underland. Och allt sker vid månsken, belyst af månens glitterstrålar. Hans sagopoem, Aster, handlar om en gösse, som erhållit af gudarne förmågan att tyda fåglalåt. Romantikens » blå blomma » återfinnes äfven. Hos Wirsén har den antagit en mer purpurröd färgton; hos honom har den öfvergått till den mystiska passionsrosen. Calderons sång liknar han vid denna » blå blomma ». ^Hon är passionsros, är den djupblå, stora, symboliskt törnekrönta passi flora, som tälger stilla Långfredagens under för stilla sinnen, himmelska begär. »
Det måste vara oegentligt att åt taxeringskomitéerna, dervid ganska få socknemän, ofta icke flere än tre ledamöter från hvarje kommun, äro närvarande, lemna en sådan fri rättighet att ändra mantalslängden, hvars upprättande skett i närvaro af pastor, som ofta har god kännedom om den mindre förmögna befolkningens lefnadsomständigheter, och af länsmannen, kronofjerdingsmännen, sexmännen och stundom många andra af församlingsboerna, och hvars justering försiggått vid kommunalstämma förr än längden öfverlemnats till taxeringskomitéen. Föga tillförlitlighet vinna taxeringskomitéernas ändringsåtgärder deraf, att de grunda sig på de af kronofogdarne företedda afkortningslängderna å föregående årets utskylder; ty då arbetsfolk å landet sällan eger något betydligare lösörebo eller någon annan förmögenhet än den fria arbetsförmågan, så måste det inträffa, att befrielse väl kan vara behöflig och billig ett år, då sjukdom eller någon annan om ständighet minskat arbetsförmågan eller arbetstillfällena, men deremot icke är rättvis och behöflig ett annat år, då arbetaren, under för honom gynnsamma förhållanden, haft jemn och väl betald sysselsättning, som kunnat lemna bättre inkomst, än som för egare af mindre hemmansdelar stått att förvärfva, — förhållanden, hvilka icke kunna vara tillförlitligt kända vid taxeringskomitéernas sammanträden, särdeles som ledamöterna i dessa komitéer nog väljas mera med afseende å deras kännedom om den förmögnare befolkningens sannolika inkomstförvärf, än om arbetsklassens lefnadsomständigheter. Jag får derföre vördsamt föreslå: att § 53 i Bevillningsstadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: § 53. Taxeringskomitéen bör äfven noga granska de inom taxeringsdistriktet sednast upprättade mantalslängder, samt taga kännedom om de anmärkningar, som vid mantalsskrifningsförrättningarna eller vid samma längders derefter verkställda granskning förekommit.
Ständer med detailler och skäl för dess tillstyrkanden af utgifter, men deremot utan meddelande af sig företeende förhållanden blott i en rund summa framställer ifrågavarande behof, hvari detaillerne naturligtvis legat till grund för Utskottets Förslag, hvarom likväl icke bordt saknas kännedom, särdeles då frågan uppstådt, uppå enskildte Riksdagsmäns motioner, och då yrkandet af Norriges deltagande, förutsätter en föregången närmare pröfning af behofvenj så tror jag mig icke sakna anledning till den begäran, att, jemte det Utskottet i ett förändradt betänkande föreslår erfordelige belopp till föteslagne utgifter att utgå Den 11 April e. m. på vanligt 6ätl i sammanhang med allmännare utskylderne, genom en gärd hvaraf fördel*, ningen borde på Bevillningsutskottet ankomma, StatsUtskottet, elter vanligt bruk genom ett närmare utvecklande af äinnet äfven upplyser till ledning för omdömet ej mindre hvad jämlikt vederbörande Embetsmäas räkningar blifvit utgifvit, än de Försiagssummor, för särskilte föremål, som för, i sammanhang dermed blifvande, utgifter blifvit framställte. Jag anhåller, af anlörde skäl vördsammeligen om å« terremiss af betänkandet till StatsUtskottet, samt att desse anmärkningar måtte få betänkandet åtfölja* Nso 5. Grefve Posse, Carl Hendric: En värd Talare, Herr af Klintberg hat under Högloflige Ridderskapet och Adelns sista sammanträde yttrat förundran öfver den upptäckt af Skråanda, som jag gjort uti Comittérades underdåniga Förslag till förnyad Författning angående Handtverkerieme. Jag anser mig derföre böra afgifva min förklaring:
I afseende på den af öfver-direktören för myntverket gjorda framställning om godtgörelse till nämnde verk för underåren 1830—1845 för bankens räkning tillsläppt lojeringskoppar, har Bankens understyrelse, uti sitt af banko-fullmäktige åberopade utlåtande, andragit, att enär i 6 § af Kongl. Förordningen angående myntfoten, af den 25 Juni 1830, vore stadgadt, att å silfver, som till myntning inlemnas, bör, under namn af mynskatt, | procent afdragas för att till en del ersätta myntningskostnaden, utan ali nämnde stadgande i minsta mån föranledde dertill, att Banken meia än enskilde ptisoner skulle ega skyldighet att serskildt ersätta 8 Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 34- myntverket kostnaden för silfvermyntets lojering, samt högstberörda af Öfverdirektören åberopade Kongl, bref af den 27 Junii 1810 endast hade afseende på den då itrågaställda myntning af 4 och 2 skillingsstycken, men ingalunda egde tillämplighet å den efter 1830 års riksdag verkställda myntning, hvilket ådagalades deraf, att, i motsatt fall, det icke kunnat i banko-reglementet föreskrifvas, att myntverket skulle återgälda ofvanberörda förskott, som, enligt samma reglemente, borde från Banken till myntverket aflemnas, funne under-styrelsen i följd häraf förenämnde framställning sakna all grund.
Medan hon slet ut sig med hårdt och illa aflönadt arbete, förspilde jag mitt lif på nöjen af tusen slag för att glömma tomheten inom mig. Ingendera af oss sökte någonsin ett närmande, och dock skulle detta ha räddat oss begge. När jag var 30 år föreföll mig lifvet fullkomligt värdelöst. Jag var ej lycklig sjelf och lefde för ingens lycka. Ingenting hade jag lärt, som skulle satt mig i stånd att börja ett sjelfständigt arbete; jag hade ju icke uppfostrats till annat än att njuta lifvet. I denna tid af tomhet och sorg mötte jag en man, som länge älskat mig i tysthet, trofast och rent och vi blefvo gifta. Han var en sällsynt högsint karakter, men jag älskade honom ej, jag var för trött att mera kunna älska. Det var endast i hopp att genom omsorgerna om hans ständigt vacklande helsa kunna gifva mitt overksamma lif helst något innehåll, som jag blef hans hustru. Hur mycket har jag ej att tacka honom för! Att jag icke under denna tid försjönk i ett ohjelpligt svårmod, det var hans förtjenst, och hans ständiga, innerliga önskan var, att jag skulle uppsöka din mor och blifva lycklig igen Men jag ansåg det numera för sent, vägen oss emellan hade vuxit igen med högt, snärjande gräs, vi kunde ej mera nå hvarandra. Efter fem års äktenskap miste jag denna trofasta vän, och efter ytterligare ett år nådde mig underrättelsen om din mors död. Fru Meilert satt med ansigtet doldt i händerna och Hanna trodde att hon gret. Underliga känslor rörde sig inom henne, medan hon lyssnade till denna halfhöga sjelfbekännelse: en qvarlefva af bitterhet öfver modrens öde; ett gränslöst medlidande med denna djupa, beherskade sorg och tillika en ofrivillig sprittning af glädje öfver att hos tant Karin finna någonting beslägtadt, något som hon kunde förstå och förlåta. Fru Meilert såg åter upp. Hon hade icke gråtit, men öfver hennes ögon låg ett uttryck af lidande, sådant Hanna ännu aldrig sett det hos någon. De sutto länge tysta.
A:c> 197. gra - Den 16 Vctober. grafiskt bestämmelsirnc nödige Justrumenter, sSsom M Cronomctcr eller säkert Astronomiskt Ur, förfärdigade af Herr HrnolU. En Spegel Sextant med ätskillige Tuber af den berömda Instrumentmakare'!: ksm-ciar,. En dito, ocksä af samma Instrumentmakare. Ett Pen, del-Ur. Ett afwägnings-Lelescop med Tuber och Compass af den namnkunnige Jnstrumcntmakarcn DoUnnci. Twännr Transporteurcr och ett Instrument med Spegel för Charle - Ritningar, samt en Kopparpräss efter npa Engclffa invention. Emot alla de kostnader och den otroliga möda Friherre^ kkermelin härpä nedlagt, har han igenom Charle - försäljningen äterfätt endast 10,000 R:d. sä att utom räntan, hans Contanta utläggning för det närwaranbe utgör 20,000 R:d. men worc icke desto mindre beredd alt till Landtmäterie - Contoirct öfwcrlämna alla sina Chartor och Jnstrumcnter för 15,000 R:d. utom de förut till läns ärhällnc Tretusende R:d. af Ma,lufaclur - fonden, för hwilka honom torde förunnas afskrifning. Friherre bke,-melins förlust blcfwe .säledeS 2OOL> R:d. utom all upplupen Ränka: Men af nit att Charle - Samlingarne ester hans död ej mä skingras eller komma i Utlänningars händer, utan blifwa i Landtmätcrie« Cvntoiret säkert förwarade och till Gcografiska kännedomens widare, utbredande nyttjade, gör han utan betänkande denna uppoffring. Detta Friherre kermelin» anbud, fär hos Herr Erckwcn och Landt - Marskalken samt Högloft. Ridderskap och Adeln jag ödmjukast anmäla, och tillikhemställa, om icke till Riksens Högloft.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N'o i9, angående en utvidgad testaments-rätt. ■ ■ . < • •:. ■ i - ■ < ‘ • ’ ' Af Lag-Utskottets berörde Betänkande inhemtas, att, sedan det blifvit yrkadt, bland annat, af Herr Dalman, PP. F. A., att testamentslagarne måtte så ändras att hvar och en varder berättigad att bortgifva sin qvarlåtenskap, vare sig ärfd eller förvärfd, fast eller lös, på landet eller i staden till hvem som helst, utom då bröstarfvinge lefver efter, i hvilket fall endast hälften borde få disponeras; af Riksdagsfullmäktigen Nils Persson från Malmöhus län, att en sådan förändring i förbudet att borttestamentera arfvejord å landet måtte ske, att makar kunna betrygga hvarannans framtid emot nöd, samt af Herr Gustafsson, att testaments-rätten efter stads-rätt måtte bringas till likhet med den, sorn gäller efter landsrätt, har Utskottet, som till en början särskildt yttrat sig öfver frågan om rättigheten att genom testamente, förordna öm arfvejord å landet, l:o, med anledning af Herr Dalmans yrkande om en lika fri testaments-rätt öfver dylik jord, som öfver annan egendom, förklarat sig icke kunna tillstyrka någon lag-förändring i berörde syftning; men 2:o, med föranledande af Nils Perssons framställning, föreslagit sådan ändring af 17 kapitlet 1 § Ärfda-balken, att den ena makan skulle kunna förläna den andra någon arfvejord på lifstid; hvarjemte Utskottet, med förklarande, att, enär Utskottet således ej tillstyrkt upphäfvande af förbudet att bortgifva arfvejord å landet, Utskottet ej eller kunde föreslå någon ändring af testamentsBih. till R. St.
Då ingen af de ~täla_re, som yttrat sig under nienna discussion, yrkat bifall till StatsUtsk:s~^ nu förevande Utlät., kan man taga för gifvet att detsamma blifver till Utsk. äterrenjitteradt, och torde således allt vidare yttrande för en dylik åtgärd Vara öfverflödigt; men som den trakt, hvarom här blifvit fråga, är: min hemort närbelägen och mig ganska väl bekant, anser jag mig böra vitsorda de upgifter, som bär blifvit gjorda ronde beskaffenheten af jordmånen ä lägenheten Strandskogen, eller att den är i allmänhet mycket svag samt skogen derå nästan öfverallt afverkad, så att den svårligen torde kunna bära den drygaskatt, som derå finnes lagd. Jag kan äfven vitsorda det förhållande, att Strandskogen lill största delen är bebodd af fattigt folk, i allmänhet ditkommet på det sätt, alt sedan de första irinehafvarne af de försålda skogslollerne nedhuggit och afyttrat skogen, öfverlemnade de, i afsigt att sålunda frigöra sig frän skyldigheten ali erlägga den allt för höga skatten, lägenlie, terna, styckade i smärre delar, för ett skenbart billigt pris till de nuvande brukarne, hvilka till stor del utgjordes af fattigt folk och voro glada att på detta sätt erhålla en bostad. Hela denna befolkning är nu mera försänkt i stort betryck och hotar stundligen att alldeles falla fattigvården till last. Jag har ansett mig pligtig att bekräfta sanningsenligheten af hvad man ang:de ifråga var:de lottegares nödställda belägenhet upgifvit, och utbeder mig derjemte ali få i korthet belysa det exempel, Hr Bildt anfört, lill ådagaläggande af skadligheten utaf Statens mellankomst 200 Den 25 Januari. för att rädda de enskildte från följderne af misslyckade spekulationer. Hr Bildt liar omnämnt, hurusom en jordegare, hvilken erhållit lönebidrag af Slaten för uttappande af en sjö, icke kunnat fullgöra delta arbete och sedermera hos Regeringen anhållit om lånets afskrifning. Jag ber Ilr Bildt bemärka, att della exempel alldeles icke träffar in på förevaride fall.