Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Representerad i obligationer, utfärdade af Statsverket genom dess Riksgälds-kontor och öfverlemnad åt Hypotheks-banken, med uttryckligt förbud att använda den till anskaffande af medel för bankens utlåningar, och med banken gifven rättighet att efter behof begagna den endast i de uti 13 § uppgifna två fall, nemligen då af någon tillfällig anledning banken saknar egna användbara tillgångar till fullgörande af sina på bestämda tider till betalning förfallna förbindelser mot sina långifvare, och i den händelse att vid bankens utredning nödigt blefve att den använda, med afseende å hvilka två fall äfven dessa obligationers ränta är så beräknad, att de när som helst med lätthet borde kunna säljas, erbjuder denna grundfond, sålunda ordnad och alltså icke föranledande någon direkt eller ovilkorlig utgift för Staten, å ena sidan i fullständigt mått för de af Hypotheks-banken utfärdade låne-obligationer all den garanti, som, utöfver jord hypotheket, i hvilket afseende som helst kan begäras, utider det att å den andra de förbindelser, Staten genom densamma ikläder sig, icke kunna medföra något verkligt äfventyr eller förorsaka 8 Sammans. Slalsoch IJanko-Utskotlets Utlåtande M 24. förluster. Det i § 17 föreskrifna bildandet af en reservfond genom den vinst, som frän Flypolheks-bankens rörelse kan uppkomma, och hvilken reservfond, till följd af g 12, äfven mäste vara uttömd innan grundfonden fär anlitas, innefattar dessutom nägot, som ytterligare aflägsnar inträffandet af de fall, i hvilka grundfonden kunde begagnas. Af denna organisation skulle vidare en annan vinst af ganska stor vigt vara ali hemta. Försedda, säsom visadt är, med en dubbel garanti, nemligen bäde jord-hypothek och grundfond, skulle Ilypotheks-bankens obligationer tillika erbjuda en synnerligen fast och förtroendevärd grundval för ett inhemskt fondsystem, hvilket, att sluta af de upplysningar om beloppet af nuvarande Hypotheks-föreningars obligationer, som meddelas i den Kommitterades Betänkande åtföljande tabellen M 22, redan nu skulle kunna uppgå till en ganska betydlig summa och ännu ytterligare kunde ökas genom tillkomsten af nya i Flypotheks-banken ingående föreningar.
S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Banco-Ut skottets Betänkanden och Memorial: N:o 58, i anledning af väckt motion, om präglande af en skådepenning, lill minne af den nu verkställda realisationen; N:o 5c>, i anledning af åtskillige motioner, rörande åtgärders vidtagande till befordrande af lvypotheks-föreningar; N:o 60, med hemställan örn förhöjda arfvoden för Bankens Brandmästare och Condncteur. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Statsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden; N:o 3a, i anledning af vackt motion, o u förändrad uppsägningstid för leverering af ränta-hö in natura, inom Södermanlands Län; N:o 33, i anledning af väckt motion, om rättighet för vissa hemmansegare i Jemtland, att få till skatte inlösa kronojord, sorn med så kallad fyllnadsjord blifvit inbl«ndad rn. m. S. D. Föredrogs å nyo Lag-Xltskottets Utlåtande, N:o 140, i anledning af anmärkningar vid UtskoLteta Betänkande, N:08, öfver Pehr Pehrssons från Calmar Län motion, om rättighet för parter att deras till Domstol ingiftte handlingar återbekomma. Ståndet gillade den i detta Utlåtande föreslagna förändringen. S. D. Föredrogs å nvo Lag-Ut kottets Utlåtande, N:o ujt, i anledning af äterremisser å Utskotttets Betänkande, N:o 4i> öfver 'Riksdagsfullinägtige Peter Pehrssons från Calmar Län och Nils Strindlund* från VesterNorrlands Län motioner, om utarbetande af en Excecutioas-Stadgn. Ståndet, sorn godkände de i detta Utlåtande anförde skäl, företog u nyo lill ompröfning Betänkandet N:o 44» hvilket bifölls. S. D.
Dä Utsk. således, med vördsam hänvisning lill innehållet af ofvan åberopade mern., anser utan ändamål att, till bemötande af åtskilliga anmärkmr, bär åter upprepa de uti mern. upptagne grunder, har emedlertid, i afseende på en af de framställde aumärkmrne, nemi. den om oskäligen ökade göromål för Landtm., i händelse förslaget komme att antagas, Utsk. trott sig kunna uttala den åsigt, att på de uppoffringar af egen beqvämlighet för allmänt väl, som hvarje Landtm, i och för utöfningen af denna befattning sig underkastar, R. o. Ad. med tillförsigt jemväl torde kunna grunda den förhoppning att, oansedt för nu ifrågakomne åtgärder, någon del af Landtnäs tid tages i anspråk, framställningen i ämnet likväl ej skall mötas med obenägenhet, enär den tid som erfordras synes blifva särdeles ringa, i jemförelse med den som af Landtnäs öfrige, vida mera betungande göromål upptages. Utsk., som, derest fråga nu vöre om tillägg eller förändring uti Ridd.Ordn., för sin del skulle anse ett förslag i detta hänseende böra vara af mera omfattande art, än det förevar., hvilket synes kunna, utan rubbning af gällande föreskrifter i Ridd.Ordn. 32 Den 5 Octo ber. bringas till verkställighet, får på grund af redan anförde skäl föreslå, att R. o. Ad. må fatta följande beslut: ”Efter anmodan af Landm. in plcno, väljes af R. o. Ad:s Eleclorer, suppleanter till R.
— Far sa ', att jag skulle gå hit och be borgmästaren om en smula hjelp till begrafningen. De pengarne, som Elin fick, när hon flytta ' härifrån ä * redan slut, ser han: En farlig hop gaf hon Anders, heren vår, när han reste till Amerika, ser han, hon såg rakt inte på styfrarna, ser han. åh, jösses, borgmästaren kan inte tro så ' n sorg vi haft af den heren. och så fick barnmorskan femtan daler. och så. — När skall hon begrafvas? afbröt borgmästaren henne. — På söndag ... vi vill så gerna, att hon skall fa en hederlig begrafning, stackarn. Borgmästaren gömde hufvudet i händerna. — Hon gjorde oss stor sorg oci skam med barnet, fortfor gumman, men det förlät vi henne, för hon va ' alltid s&amp; skickelig mot oss. Borgmästaren tog undan händerna för ansigtet och gick bort till byrån, hvars öfversta låda han drog ut. Der tog han en hundrakronesedel, som han räckte gumman. — Var så god, mor lilla! — Åh, Gud välsigne honom, sade gumman och tryckte sina vissnade läppar mot borgmästarens hand.- — Ingenting att tacka för, mor lilla. — Och nu far jag säga ajöss, mumlade gumman, sedan hon stoppat den skinnpung, hvari sedeln gömdes, innanför tröjan. — Godnatt mor lilla — hm — vänta litet — vill ni behålla barnet? — Ja, det får vi väl, fast vi har smått om det Far, han fick det ena benet afslaget i fjol, när han fålde timmer, så han kan inte ta sej for nå ’ t ordentligt Sitter och gör träskor, men det betalar sej klent — Ja, det kan jag väl tro. — Och så dricker han upp det mesta af förtjensten. Åh, borgmästaren kan inte tro ett så ’ nt svin han ä \ — Bränvinet är en förbannelse, sade borgmästaren och snodde den ena mustachen. — Ja, ä ' det inte det? skrek gumman, och sedan hon snutit sig med fingrarne tilläde hon: jag väfver mattor, men det betalar sig också klent — Hm — jag vill naturligtvis ej, att ni ska * ha pojken för inte.
Det var en skön syn. Det ligger på en gång något högtidligt och glädjande i anblicken af en sådan flotta, som med fara för tusentals menniskolif bringar fredens helsningar och rikedomar ifrån strand till strand. Dessa flytande boningar äro vittnen för menniskosnillets djerfhet och makt, mera talande vittnen, än arkitekturens största mästarverk; ty de lefva, och bekämpa och besegra stundligen naturens blinda krafter. Och huru skön är icke en sådan lätt byggnad, med sin massa af svällande, symmetriskt formade dukar! Det finnes osköna deribland, i en sådan mängd, men på något afstånd få alla den låga, jemna, lätta formen; språng och slagsidor försvinna; resningen blir lätt och smäcker. Och huru sköna i denna omgifning, under Seelands leende, jemna, yppigt bevuxna och gladt bebyggda strand, mot hvilken den kalare Skånska kustens långa våglinjer bilda en icke missgynnande kontrast. Det hela var så skönt, så gladt och upplyftande, att jag ej kan jemföra det med något annat än med en skön söndagsmorgon på landet, hörd på en trädbeskuggad kulle i den närmast omgifvande tystnaden och i kyrkklockans aflägsna ljud, sedd i de högtidsklädda, sediga grupper, som från alla ängarnes blomsterinfattade gångstigar strömma tillsamman till hufvudvägen. Så syntes här de med solens återsken festligt beklädda seglarne från olika håll, tysta, men glädtiga, skrida mot samma mål, och hafvets glans och dess stränders fridfulla grönska vara den omgifvande blomsterängen. Kyrkklockan hördes icke, men alla samtal om bord afstadnade, likasom om alla lyssnat efter dess ljud. I min dagbok står också, att det var en söndagsmorgon. Ett år senare, i September månad, for jag åter genom Sundet och genom den vackrare delen deraf, från Köpenhamn, förbi Helsingör, ut i Kattegatt; men då voro sol och seglare borta, och taflan hade förlorat sitt lif. Nu skoflade vi oss raskt förbi en mängd fartyg och i stäfven numererade lotsbåtar, hvilka drifva omkring i Sundet, som flugor i en mjölkbunke.
”Nej, det tror jag verkligen inte. Eller åtminstone har jag hoppats att han inte skulle göra det.” Det är lustigt; det tycks vara gummans evangelium, att jag både kroppsligen och andligen skall bli till intet sedan han gått bort. Hon tycker att han växer efter hand som jag krymper ihop. En annan föreställning, som icke är mindre lustig, men som jag aldrig förr hört henne tala om, det är att jag – numera – aldrig träffar några menniskor och aldrig upplefver något. Hon kan aldrig begripa hur jag nu kan ha något att skrifva i min skizzbok. ”Nej, nu är det för galet! Tror du att jag aldrig träffar menniskor, bara derför att jag aldrig går till Thedenierna?” ”Fy, nu är du stygg,” sade gumman, som kände sig träffad. Jag har alldeles glömt att, i sammanställningen af Karls undergräfda fysik och Mattis sunda, tala om att Karl är nästan blind på ena ögat. Dess synnerv är otjenstbar. Men ögat ser alldeles likadant ut som det andra, samma färg och samma lif. Han höll på att bli alldeles tokig när han märkte det först, gick till doktorn och fick veta hur det var. Och så har han blodpropp i båda benen, så att det ena måste vara lindadt. När han var här haltade han ibland ganska märkbart. – Det är underligt att se hur samvetsgrannt rädd han är att dölja någonting sådant för henne. Han hade talat om ögat och alltihop då han bröt ut i Sextorp – allt som kunde ge afsmak och vedervilja hade han öst ut öfver henne i en enda dusch. Jag tycker om honom för det. Han nämnde det så ofta, han var liksom rädd att hon skulle glömma det och älska honom annorlunda än han är. Han bad mig om en bindel att linda benet med och han brukade ofta säga: ”så kan jag se, men så kan jag inte se.” ”Vet mamma, att han kan inte se med ena ögat.”407 Snart nog komma Ellens förutsägelser om Anna Whitlocks förhållande till de två unga att gå i fullbordan. Matti hade redan ett par dagar efter eklateringen bref från henne, – ett bref som gjorde Matti förtjust, derför att det var så vänligt. – Hur väl jag skönjer hur förhållandet varit mellan henne och Karl.
Stabens personal skulle bestå af Chefen för Landtlörsvars-departementel, såsom sjelfskrifven Chef, af 1 Sekund-chef, 2 Ofverste-löjtnanler, 12 Majorer och 15 Kapilener, af hvilka beställningar 6. eller Sekund-chefens, I Ofverste-löjtiiants och 4 Majorers ansåges böra vara fasta och således åtföljas al lön, men alla de öfriga ambulatoriska och förses med arfvodcn. Dessutom borde å General-stabens stat öfverflyttas den vid Topografiska korpsen anställde Professor, den å Kommando-expeditionens stat uppförda Registrator och det å samma stat upptagna arfvode för en stentryckare, hvarförutan särskilda arfvoden erfordrades för undervisning i taktik, strategi och krigshistoria, i topografi, rekognoscering, miliiär-geografi och mililär-statistik, i Svenska och Norska arméens organisation och rörande indelningsverket, samt i de särskilda vapnens exercis-reglementen, äfvensom vissa belopp ansåges behöflige för alt användas till rese-stipendier och Caltöfningar, tili expenser, till inköp af inslrumenter in. rn., till löner för vaktmästare samt till ersättning för stallhyra o. s. v. Vilkoren för inträde i General-staben vore: all vid det vapen, der sökanden är anställd, hafva såsom officer tjenslgjort inom regementet eller korpsen minst 3 år och bevistat minst 6 års vapenöfningar; att hafva genomgått
Vi ha tagit med oss ett par pund tagel, att stoppa i hvardera ändan på varet, sedan vi lagt shawlarne och sidentyget midtuti; och tror pappa för öfrigt att jaktlöjtnanten, i fall vi träffa på honom, skulle vara så närgången att han vill sprätta upp dynan, när jag sitter på den! Jag tänker visa mig så likgiltig och allvarsam, att han skall bli helt upp narrad.” Haraldson log på sitt sätt godmodigt åt sin älsklings stolta sjelfförtroende. ”Lycka till godt företag!” sade han. ”Du är dotter af en sjöman, hvilken, skam att ta fram’et, aldrig blinkat på hvitögat, ej en gång när lifhanken stått på spel. Visa nu att du inte vanslägtas; och i fall det blir allvar af leken, skall det fröjda mig in i själen, om du kunnat lura kronans åsnepack.” ”Jo, pappa, lita på att jag äfven i värsta fallet skall veta skicka mig! Men jag misströstar ej.” Klockan omkring nio var slupen klar att lägga ut. Petter Lindgren stod i aktern och stufvade in korgarne, dem Lena langade ned, medan kocken, hvilken tjenstgöringen denna gång tillfallit, sprang upp och ned i kaptenens ärender. ”Ack, den som fått vara med om så roligt!” suckade Lena och drog den rutiga hufvudduken öfver kammen, hvilken Petter hemfört såsom skänk åt henne. ”Ha vi inte qvinfolk nock, när det är två?” yttrade Petter skämtsamt. ”Tre blefve alltför mycket; och jag undrar bara att kapten låter någon af dem vara med! För min del lider jag inga kjortlar, när det är fråga om karlaväsen.” ”Han skulle just skäms att tala på det viset, herr Petter, då det ännu inte är mer än två dar se’n både kapten, gamle Lutter och han sjelf läto lura sig af dem, som var klokare. I alla fall undrar jag just, hvarför inte qvinfolken, dem han kan låta bli att springa efter, när han inte sätter mera värde på dem, skulle vara så vettiga i tocka här ting, som karlarne.
Det var liksom han förenat tvenne väsenden uti ett. Mången ångestfull timma gick den stackars kaptenen upp och ned i sitt stora förmak, bitande på läpparne och sugande på sina mustascher. Skuldförbindelsen, natten i residensstaden, erinran om de hastigt förflygande tvenne månaderna, och slutet på leken! – ”F-n besitta ett sådant slut!” mumlade han för sig sjelf. ”Fria husrum på slottet! Visserligen kan man ha sällskap och sitt parti vira der; men – o, man kan bli alldeles rasande på alla dessa bestar, dessa skamlösa kreditorer – denne isynnerhet! Är det skick, att icke tro en officers hedersord? Jag kan räkna på bröllopet högst om tre eller fyra månader; förr lärer det åtminstone icke ske, så vida jag ej skulle bli lyckligare nästa gång jag ernar anfalla kommerserådets obenägenhet, än jag var i förrgår, då det hette: ’Vi skola tänka på saken, min kära kapten! Har ni talat vid er farbror? Hvad säger han?’ Jo, f-n ock! Min kära farbror säger ingenting af det slag, som min tillkommande svärfar väntar. Nej, det aktar han sig min själ för! Men jag undrar hvad f-n han skall säga, om saken ej kan drillas i behörig ordning, utan herr kaptenen verkligen får göra en liten extra-tur, föranledd af den omständigheten, att han spelat bort en icke obetydlig del af ackordsumman. Jo, han skall röra upp himmel och jord, det är säkert; eller kanhända, – och det blefve, f-n besitta mig! påkostande, – skall han förakta mig så, att han icke säger ett enda ord. Himlen bevare oss från en sådan olycka; ty, tiger han, då kan jag taga godnatt af både arf och välsignelse, och det står jag aldrig ut med. Nej, jag måste anstränga mig, jag nödgas uppfinna något råd, annars går jag till botten.” Stundom framsmög, bland alla dessa förvirrade tankar, som höllo sin tummelplats i kaptenens hufvud, en bild, den han bemödade sig att borttränga, Hildas bild, och jemte den minnet af det svaga och ovärdiga i hans handlingssätt emot henne.
Under förutsättning af att förhållandet i framtiden kommer att på nyss antydda sätt gestalta sig, hvilket har mycken sannolikhet för sig, kommer icke andra persedlars förvandling till smör att tillskynda räntegifvarne någon förlust. Hvad serskildt Upsala län vidkommer, så och då spanmålsräntan derstädes utgår med 180,000 R:dr och smörräntan endast med 5,000, samt den till förvandling bestämda dagsverksräntan utgår med 30,000 R:dr, vid hvilket förhållande hela smörräntans blifvande belopp ej stiger till mera än 20,000 R:dr, anar jag att skillnaden emellan spanmålsräntan och smörräntan blifver tillräckligt stor, hvarföre jag anser mig böra afråda R. o. Ad. att fästa afseende å Gr. Sparres hemställan och deremot tillstyrka Ståndet alt Utsk:s förslag i denna del godkänna. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har inom Utsk. icke biträdt Afdelningens förslag och har således icke motsatt mig de uti denna punkt föreslagne mom. Orsaken dertill var, att jag ansåg det vara en stor vinst, att få Betänk, i dess helhet antaget, emedan man sålunda kunde hoppas, att få denna, så länge agiterade, fråga bragt till ett lyckligt slut. Men dä nu här fråga blifvit väckt om förändring af 2:dra morn., anser jag mig böra öppet tillkännagifva, att jag heldre slutar mig till den af Gr. Sparre framställda mening än till den, som af StatsUtsk:s öfrige ledamöter blifvit förfäktad. Mig synes det nemi. vara klart, att då man skall bestämma ett läns hufvudpersedlar, bör man välja icke allenast sådana persedlar, hvilka för det närvande inom lä - Den VO Maj e. in. Slä - net hufvudsakligast utgöras, utan äfven sådana, hvilka derstädes i någon betydligare mån produceras.
Föredrogos och biföllos Banko-Utslcottets nedannämnde den 4 dennes på bordet lagda utlåtanden och memorial: N:o 15, öfver ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud; N:o 16, i fråga om afskrifning af ett i Banko-Diskontverket af numera aflidne gårdsegaren J. E. Borin upptaget lån; N:o 17, i fråga om lönevilkoren för Läkaren vid Tumba bruk; N:o 18, öfver ansökningar af Prosten O. U. Arborelius och Handlanden E. G. Arborelius om eftergift af öfverräntor å diskont-lån; N:o 21, i anledning af Vaktmästaren vid Tumba J. F. Forslunds ansökning om löne-förhöjning; N:o 22, i anledning af Enkan Anna Catharina Asps ansökning om hyres-ersättning; och N:o 23, i fråga om afskrifning af 4 st. från Låne-kontoret i Malmö utgifna diskont-lån. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 19, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 9.
Denna historia må blifva detta Stånds, den skall aldrig blifva min, då jag härmed reserverar mig mot det beslut, som skall grundlägga densamma, beslutet af d. 28 Aug. Justerades pleniprot. för d. 24 sisth Aug. e. m. Öppnades och upplästes följande protocoll. Ar 1844 d. 31 Aug. sammanträdde den nämnd, som äger att dömma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; då öfver följande propos. röstades: Den som anser omröstning böra, på det i 103 § Reg.F. och 64 § Riksd.Ordn. föreskrifna sätt, anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens ledamöter, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifva Högsta Domstolens samtlige ledamöter bibehållne. Och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 23. Nej — 24- I följd hvaraf nämnden ansåg Högsta Domstolens samtlige ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra. P. Cronhielm. Joli. Jac. Hedre'n. A. M. Rrinck. Sven Jönsson. Lades till handlingarne. Öppnades Hrr Electorers listor lill val af en ledamot i Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. efter N:o 1929. Hr von Björnmark, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolph, samt en ledamot i Ridd.Utsk. efter - Dan 4 September f. nu 129 lev N-.o 2168 Hr Gedda, Fullm. Frih. Posse, Carl Gustaf; och befunnos hafva blifvit utsedde i Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 257 Frih. Klingspor, Mauritz; Riddar hus-Utskoltet: N:o 687 Hr von Post, Stafs. Likaledes öppnades
Skulle vittnenas berättelser, sådana de nu afgifvas, frikänna den anklagade, så kan den faderliga myndighet, hvilken ett Kyrko-Råd representerar, icke hysa en önskan, att genom Edgång få honom fälld; men blifver han åter, genom vittnenas utsago, förvunnen, så skall Kyrko-Rådet, efr ter hållen ransakning i ett mål, der både den anklagade och vittnena äro närmare kända både af hvarandra och af Kyrko-Rådets ^Ledamöter, och under ett behandlingssätt af saken, der stränga former icke utestänga förtrolighet, u~ tan tvifvel alltid vinna «å myckert Stag. samt Allm.Batf .o.Oec.Utsi Uti. N.ö 37; i5 moralisk visshet örn förbrytelsens verklighet, att ett beslut må grundas derpå, hvarigenom Kyrko-Rå-! det hvarken öfverläder sin pligt eller bedrager sitt samvete, eller förnärmar rättvisan. Lika litet kunna Utskotten styrka till bifall å hvad Herr Prosten i 3:dje punkten af Motionen föreslagit , att nemligen någon viss norm måtte fastställas för bestämmandet af de böter, Kyrko-Rådet il eger att pålägga. i3 §. af Förordningen utsätter väl ett bestämdt vite af 3a sk., hvarmed uteblifvande, efter erhållen kallelse ali inför Kyrko-Rådet sig inställa, umgällas bör; och fastställer ett maximum af 10 R:dty hvaröfver sådana vifén,* när de förnyas, icke få stiga. Men de böter, hvartill Kyr^ ko-Rådet, på grund af Förordningens i4 §. eger att döma, lör de förseelser, der, enligt serskilda författningar, böter ega rum, böra och kunna, i Utskottens tanka, icke till silfran stipuleras, utan såsom hittills, och i öfverensstämmelse med Kyrko-Råds-Inrättningen8 ofvan an* I tydda syftning, bero på desi med) j4 LagsamiAllm.Besv.o.Oec^UtsL Uti.
Detta bevisar, att spanmålspriset är mindre underkastadl förändring än smörpriset, ty att 34 sk. prisförändring å en vara, som endast kostar 6 R:dr, är vida mera än 14 skillingars prisskillnad å en mycket dyrare vara, som i medeltal kostar 8 R:dr, måste väl medgifvas. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag vill blott meddela den uplysning, att, enl. de tabeller, som finnas i Skatteförenklings-komiténs Betänk, bifogade, medelpriset å smör inom Upsala län för åren 1824—1843 varit 5 R:dr 28 sk. 7 rst. samt att detta medelpris för Stockholms län varit 5 R:dr 21 sk. 2 rst., hvilket tyckes utvisa, att Utsk:s förslag är förmånligare för Stockholms län än för Upsala län. Hr Fåhraeus: Det har blifvit anmärkt, att en större skiljaktighet skulle förefinnas emellan Stockholms och Upsala län i afseende å qvantiteten af åtskilliga räntepersedlar. Jag ber i anledn. deraf att få ur de tabeller, sorn åtfölja K.. Kammar-Collegii yttrande i ämnet, uplysa, att räntepersedeln spanmål upgår i Upsala län till 189,015: 24. 6. i Stockholms län lill 123,154: 9. 11. Hö i Upsala län till 11,131: 30. 7. i Stockholms län till 16,937: 45. 8. alla grundräntor tillsammans uppgå till ett markegångsvärde i 224 D en 20 M aj e m. Upsala län af 257,553: 33. Det torde häraf inses, att skiljaktigheterna, i förhållande till det hela, icke äro så väsendtliga, att de böra föranleda någon synnerligen olika tillämpning af grunderna för räntesystemets förenkling. Gr. Sparre: