Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilket beslut Rikets Ständer skolat, till svar i ämnet, härhos underdånigst anmäla; framhärdande Rikets Ständer med djupaste vördnad etc. Stockholm den 14 April 1860. 100 Expedilions-UIskottels Förslag till //nilert/. Skrifvelse N:o 55. IV o 55. Uppläst oell godkänd! hos Ridd. och Adeln den il April 1860. 1’reslc-Slåndet den 15 - Borgare-Slåndet den 14 Bonde-Slåndcl den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf.ts nådiga Proposition om ett stycke marks öfverlåtande från Eskilstuna kung s-ladugård till Th. Munktells mekaniska verkstad i Eskilstuna. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 83.) S. A. K. Jemte nådig Proposition af den 27 nästlidne Januari har E. K. Majit till Rikets Ständer öfverlemna! en af egaren utaf Eskilstuna mekaniska verkstad, Direktören Theofron Munktell, till E. K. Majit ingifven skrift, deruti han i underdånighet anfört, atl det slycke mark af 3 tunnlands 27 kapplands vidd, sorn från del s. k. Norrhagsgärdet under Eskilstuna kungs-ladugård med Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag lemnade bifall, för alltid, emot årlig afgäld, upplåtits åt Munktell och hans rätts innehafvare, numera vore använd ej blott till utvidgande af hans mekaniska verkstad och anläggning af hamn-brygga, ulan ock, så långt utrymmet medgifvit, till plats lör arbetarebostäder, men alt dessa, tillsammans med de förut varande, endast kunde rymma ett jemförelsevis ringa antal af den stora personal, som vid verkstaden sysselsattes och årligen ökades.
Om Bankens -styrelse på dessa grunder Den 11 April f m. fotas, om tjenliga ekonomiska lagar öfverensstämmande med landets verkeiiga förhållande intöras utan afseende på en,kildt interesse, om executionslagarnes lärnpeliga förändring gifva skydd åt allmän och enskild credit, om införandet af ett härtill lämpadt enskildt creditsystem tillätes och slutligen om besluten blifva fasta och verkställigheten ordnas af stadig hand, då skola alla de förmåner i naturlig ordning och väg vinnas, som man nu vill söka i onaturlig. Jag kan hvarken uppställa eller besvara granna theorier, men tviflar på allt som erfarenheten icke styrkt. Må philosophen uppställa hvad theorier han behagar, i det kalia norden kan han med sina misstag blott för en tid förvilla några ynglingar, men för theorier i Statshushållningen hvilka erfarenheten icke bestyrkt, och uti hvilka aritmetiska felagtigheter kunna upptäckas bör hvarje redlig medborgare förskona sitt Fädernesland. Sluteligen får jag anmärka, att alla ifrån England, Österrike och Dannmark åberopade exempel, aldeles icke äro användbara i Sverige. England hvars Regering i flere år kunnat besolda 3;ne af Europas största magter, hvars Banquierer kunna försträckaandranationer summor öiverstigande hela vårt rörelsecapital och hvars Bank med egna fonder kunde realisera vid alparicours; Österrike hvars rikedom i folk och egna produeter sätter det i tillfälle att lätteligen hela alla sår, som härjande krig och en enväldig regering detsamma tillfoga, och Dannemark som genom olyckor på bråd - Dtn ii April f m. den af undergång repar och uppiätthåller sig genom en med dess läge blomstrande handel, kunna aldrig i financiella åsigter tjena oss till mönster. Friherre Fock, Berndt Wilhelm:
I början träffade mig detta slag så våldsamt, att jag nästan icke kunde göra mig min egen tankegång klar. Men så djupt och fast låg inom mig tanken på det verk, hvilket jag en gång ville utföra, att jag tyckte, ingenting skulle kunna ske, som hindrade mig i att utföra det. Jag visste, att jag kunde vänta. Men för ögonblicket sysselsatte mig blott den tanken, att min hustru och jag måste lefva. Jag tog skeden i vackra hand, som man säger, och begagnande mig af, att jag »gått profår» i god tid, sökte jag ett lektorat i historia, och du vet, att jag fick det. Det var då, som vårt elände började. Eller rättare – det var då, jag först lärde mig förstå, att hvad jag lefde i var ett elände, så djupt, att jag aldrig anat något dylikt, fastän jag nog begriper, att hvad jag led, hafva tusentals män lidit före mig. Det var, kan jag säga, egentligen när jag första gången fick klart för mig allt hvad jag offrat, som mitt lidande började. Tänk dig, att aldrig, aldrig ens i mina hemligaste tankar, hade det förut fallit mig in, att om denna lilla flicka ej kommit i min väg, skulle hela mitt lif, hafva varit ett annat. Aldrig ens i mina drömmar hade jag gjort det enkla räkneexperiment, som låg uti att tänka efter, hvad hon vunnit, och hvad jag förlorat genom vårt äktenskap. Det hade aldrig fallit mig in, förrän den dag kom, då vi stodo som främmande för hvarandra och min syn blef klar. Du kan inte tro, hur klar den blef. I början när vi hade kommit hit ned, märkte jag ingenting. Vi hade ett litet trefligt hem, och vi började så smått att umgås med mina kamrater. Jag trifdes med dem, och jag trifdes med mitt arbete i skolan. Det finns ingenting, hvilket i början känns så välgörande, som ett ordnadt arbete på klockslag känns för den, hvilken hela sitt lif fört den öfverretade existens, som ligger i att syssla med fritt andligt arbete. Jag antager, att du någon gång i ditt lif erfarit detsamma. För mig blef det klart, att i samma nu, som jag fått en verksamhet, måste jag först och främst komma in i den, häfda min plats, där ödet nu en gång ställt mig.
Ifrån 1800 man på 3:ne bataljoner, som det gamla gardet utgjorde under 1788, 8g och 90 årens krig, redttee - Den i3 Augusti. rades det efter kriget tili 1200 man af politiska orsaker, som iiro alltför mycket kända för att behöfva utvecklas. Derefter korn en sednare lid, då gardes-regttena, till beredande af löneförhöjning för befälet, nedsatles ifrån 1200 man till 600, med bibehållande af samma hefäls-personnl; och sednast återfördes de lill 800 man hvartdera med en reg:ts-o(Ficers-personal, fullkomligt tillräcklig för 2000 man och derutöfver; och denna slags statshushållning tror man sig kunna försvara under förebärandet af rättvisans och billighetens fordringar. Hvad Kronprinsens Husar-regtte vidkommer, så är jag äfven af Utskts mening, att en fredsfot för detta regtte varit en ganska ändamålsenlig utväg att tillskynda statscassan någon besparing; men i afseende å den begärda gage-förhöjningen för truppen hade jag icke tvekat att bifalla den. I afseende å Lif-bevär:s-reg:tet hade jag i allo instämt med Utsk., på den grund, alt jag, under allt möjligt erkännande af denna corps’ utmärkta bemödanden att ådagalägga bevärts-systemets vigt och värde, likväl icke kunnat inse nödvändigheten att mera för Stockholms stads och läns beväring, än för de andra provinserna, behof* va hålla ett fullständigt regtts-befäl för endast 12 dygns tjenstgöring om året. Kostnaden för beväris-manskapets vapenöfningar hafva titi K. M:s propos. blifvit uppförda till )43,ooo r:dr, hvilket jag icke anser Statens tillgångar under närvar, förhållanden kunna medgifva, hvarföre jag äfven härutinnan biträder Stats-Utsk:s förslag att uppföra dertna summa till 80,000 r:dr, men med underkännande af den förslags-egenskap, hvilken Utsk. för detta anslag föreslår, och hvarigenom del i min tanke blifver alldeles ohegränsadt.
Såsom stöd för motionens framgång, åberopar jag derföre äfven den omständigheten, att detta straff beröfvar den straffade hoppet om befordran samt gör honom håglös och liknöjd. — Örn mitt förslag ej i sin helhet kan antagas, så förenar jag mig med Hr Lefrén uti det alternativ, som af honom nu blifvit framstäldt. Härigenom skola vi dock komma målet ett steg närmare. Utaf Hr af Dalströms yttranden kan man ej annat än draga den slutsats, att han har den största motvilja för prygelstraffets användande; men, besynnerligt nog, är likväl han den, som mest ifrar för detsammas bibehållande. Hr af Dalström: Jag tänker olika med Frih. Raab i det hänseende, som skulle andra lagar lämpligen kunna äga rum för beväringen, än för indelta arméen, för hvilken sednare han anser prygelstraffet behöfligt, derföre att den ligger fördelad på en vidsträckt yta. Jag hemställer till hans eget bedömmande, huru förhållandet skulle blifva, när indelta armeen och beväringen sammankomma på samma mötesplats och stå i samma led, om den ene straffades med Den 14 Mars. prygel och den andre med arrest för enahanda fel. Med Frill. Raab tänker jag dock lika i det fallet, att Hr Lefréns förslag är det enda rätta sättet att öfvergå till ett mildare straff-systeme inom arme'en. Hvad det angår, som jag hört yttras, att det tillkommer Ständerna att stifta krigslagar i afseende på beväringsmanskapet, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att 33 §:n Riksd.Ordn. säger, att under civiloch criminal-lag, som Ständerne äga stifta, ändra, förklara eller upphäfva, höra äfven förstås de delar af krigslagar och författningar, rörrde krigsväsendet, som äga tillämpning till medborgare utom krigs-staten, och att 18 §:n uti 1812 års författning stadgar, att, så snart beväringen är uppbådad, ställes den under krigslagarna, hvilket fortfar intill dess densamma hemförlofvas. Under den tiden måtte väl beväringen anses tillhöra krigs-staten.
Åtminstone är Bååth mera sann, gör intryck af större naturlighet, då denna fornnordiskt kärfva kraft, i känsla och ord, mjuknar öfver i en viss varm, trohjertad medkänsla. Ty genom hela Bååths diktning går en dämpad ton af sympati. Den ljuder än i dur och än i moll, än i tungt svårmod och än i lekande ironi, men dess klang hör man alltid. Det är en sympati, som omfattar allt, både »det lif som ler och det som tåras». Dock är det mest de små och obemärkta, samhällets styfbarn, som skalden skänker sin innerliga medkänsla: fyllbulten, som sofver i landsvägsdiket, den blinde spelmannen, den gamla studentuppasserskan, pigan i köket, som »är som vägens fula groda för en hvar att trampa på», ända ned till »den syndiga Magdalena». Bååth är en af dem, som veta och tro, att menniskokärleken är den moderna literaturens moral. A. U. Bååths »Dikter» utkommo till julen 1879. Det fans mycket i denna diktsamling, som var nytt i Sverige. Der voro fosterlandssånger, hvilka icke hade det minsta gemensamt med de sånger under samma namn, som den svenska allmänheten varit van att läsa. Der fans intet braskande med dessa stora ord, under hvilka skalderna hycklat fosterlandskärlek – en fosterlandskärlek, som, däst af gamla minnen, sofver sin middagslur –, granna, men tomma såpbubblor. Dikterna manade till en lefvande, verksam fosterlandskärlek, som röjes i handling, i arbete för landets andliga och materiela förkofran. Der voro sånger till folkhögskolan, burna af en entusiasm, som var äkta och glödande, af en fast tro på, en ärlig öfvertygelse om det goda och välsignelsebringande i en institution, hvilken »skumögd visdom» kallade svärmeri, om ej något värre. Der var en sång till kvinnan, som i all sin enkelhet rymde mångdubbelt mera äkta poesi än alla de ordprålande, tanketomma frashymner, hvilka skalderna så länge uppstämt till kvinnans lof.
Ständer, att hos Kongl. Maj:st i underdånighet anhålla, det kustbevakningen, om den pröfvas böra fortfara, må på ett mindre kbstsamt sätt varda organiserad. Herr Friherre Boije har yrkat, det Förslaget till Tall-Verkets förändrade Styrelse och förvaltning matte vid nästå Riksdag föreläggas Riksens Ständer; hvarförutan af Riksdags Fullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs Eän blifvit anmärkt, att Riksens Högloft. Ständers O mbud borde uppdragas, att uti den nya regleringen af Tull-Verket deltaga. '13å Utskotten, under erkännande af angelägenheten utaf en reform inom Tull - Verket, föreslogo, att ärendet i det hela måtte till Kongl. Maj:st i underdånighet öfverlemnas, var ändamålet dermed, att denna reform snart skulle till vägabringas, —, Sådant anse Utskotten ansenligen skola fördröjas, om den reglering, Kongl. Majit', i anledning häraf, kan i Nåder finna för godt vidtaga, skulle i annat afseende blifva beroende af Riksens Ständers granskning, Statsoch Besvärs-Utskottens Betankanden. it76fl än hvad beträffar anslag af nödige medel härtill. Få denne grund, och enär det ej eller synes lämpeligf, att Riksens Högloft. Ständers Ombud med så beskalfade helt och hållit administrativa åtgärder sig befatta, kunna Utskotten icke tillstyrka bifall å hvad i desse omständigheter blifvit föreslagit. Riksdags-Fulirnäktigen Anders Danielsson hat jemväl förmält sig icke kunna inse tillräclcelig*» heten af det skäl, Utskotten anfört emot Tulloch Dykeri-Verkens föreslagne förening, att nemligen Tjenstemännen vid desse begge Verk skola hafva skil jäktige åligganden, helst dea omständighet skall inträffat, att Dykeri-Inrättningens Tjenstemän, tillika bestridt Beställningar inom Tul!~Verkef.
En ledamot inom detta Stånd, som, med mycket skäl, är gerna hörd, har fällt ett yttrande, hvilket ger mig anleda, att göra rättvisa åt Fångstyrelsen derigenom, att jag upplyser det inga barn numera underhållas i länshäktena, utan att de blifva utaccorderade på landet hos val kände personer. Men ett beklagligt, förhållande, sorn icke blifvit nämndt, är, atti anseende till eorrecl.inrättntnas öfverfyllda tillstånd, så alt inga flere kunna ditförpassas, måste arrestanter, som äro dömde tilt arbete, hållas qvar uti länshäktena, der arbete icke kan anskhtfas, och hvaraf följden blifver, att, då mari icke kan afskilja dessa arrestanter från de andra brottslingarna, utgör häktet en plantskola för brott. I anleda, af hvad Hr von Troil yttrat, och hvilket jag önskade att få höra åter, när K. M:ts nåd. propos. kommer till R. St., får jag tillkännagifva, det min gamla sats varit, att Sverige bör organiseras nedifrån och icke uppifrån. Det är genom sjelfva coramunal-författningarna vi kunnat undvika mycket ondt, sorn nu trycker Staten. Om förnuft och ordning regerade i sockenstämmorna, är jag öfvertygad, alt riksdagarna biel - 44 Den i5 Februari f. ra. vo bättre. — Jag ser ingen omöjlighet alt så förklara motionärens afsigt, såsom Gr. Frölich gjort. Motionen afser en hastig hjelp, för att befria oss från den olägenhet, som nu plågar oss, nemi. här i Stockholm; ty på landet har pöbeln annu icke börjat att röra sig.
Föredrogos å nyo Bevillriings-Utskottets Memorial: N:o 14, med anmälan, att, sedan lvänne Stånd stannat emot två, i frågan, huruvida den af Herr Grefve Cronhjelm väckta motion, angående reglering af städernes tolag, borde af Bevillnings-ltsköttet handläggas, handiingarne i målet blifvit till Constitutions-Utskottet öfveriemnade; och N:o 16, i anledning af elt ifrån Con titut iöns-Vt skott et till Bevillnings Utskottet ankommet Prolocolls-Utdrag, med afseende på Rikets Ständers olika beslut i frågan, huruvida Herr Grefve Cronhjelms ofvanberörde motion bör af Bevillnings-Utskottet till behandling upptagas; Ståndet ansåg Grefie Cronhjelms omför'malde motion böra af Allmänna Besvärsoch Oeconumie-Utskottet lill behandling upptagas; och Memorialet N:o 14 lades lill handiingarne. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande If-.o 170, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande »:o aa, innefattande yttrande öfver Rikets Ständers åren ig3o och i83s församlade Revisorers Berättelser, fattade Ståndet följande beslut: i8:de och 1, 5, 7, 17, 21, 22, 25, 28 och 29 punkterne? 4:de oell i5:de punkterne; B«*iéU Trot. Dtdr. d. n Julii 1834. Beslötos underdåniga skrifvelse!’ till Kongl. Majit af Rikets Ständer, med anhållan, att dylika gratifiealioner, med dem, som omförmälas uti 6 och 46 §> af Statsutskottets Betänkande n:o 22, för framtiden ej måtte i Nåder beviljas. 6 punkten af Utlåtandet N:o 170 och 12 §. af Betänkandet n:o 22:
Men då modet knappast tillåter andra än vertikala veck på kjolen, måste vi använda tvenne olika tygsorter, för att undvika enformighet. Den ena begagnas då till insatser, reverer och dylikt på kjol och lif. Ärmarne erhålla ock en temligen bred afslutande rand af garneringstyget. Nå lifveu då? — Ja, formerna vexla: åtsittande, runda lif; lif med korta skört, utskurna i flikar; bluslif; lif med veckade eller västliknande framskört och korta veckade bakskört a la postillon; jerseylif med kappflikar och snibbgördel —: man har blott att välja. Färgerna lemna ej så stor valfrihet: grått med svart besättning; mönster i svart och grått; genomskinligt tyg öfver likfärgadt undertyg — 1888. se der valet för beundrarinnor äf enkla drägter. Dessutom förekomma förstås toaletter i alla nyanser af brunt, mossgrönt, oliv o. s. v. En effektfull besättningsartikel är grå börder med stålperlor för grått och med stenkolsperlor för svart. Perlbesättningarne måste ovilkorligen räknas till de elegantare. Men hvad var det jag sade? — Lefve Boulanger! En ingripande reform förestår: empire(kejsare-^ererew. Hattformen Directoire är redan accepterad; korta lif och allt mera efter gestalten smygande veck äro särdeles omtyckta. Det är ej långt igen till den eftersträfvade förebilden. Och sedan börjar man tänka på sommardrägten. Äfven der vid lag komma väl de randiga tygerna att afgå med segern. Dessa ränder uppträda i alla bredder och grupper, än i olika nyanser af grundfärgen, än i de präktigaste sammansättningar af skilda färger, derjemte stundom försedda med inväfda blommor, ankare eller sportemblem. Till garnityr föredrages virkningar, spetsar o. d. och i sanning — de må nu vara dyrbara handvirkade Fig. 2. i 8 IDUNS eller knypplade spetsar eller enkla väfda — något luftigt och sommarlikt gifva de åt de lätta drägterna. Men ännu ha vi maj — bröllopsmånaden.
Maj:ts och Rikets Kommerskollegium ställda fonder och medel, hvilka utgöras af manufakturdiskontfonden, gamla och nya ulldiskontfonderna, manufaktur-, extralicent-, tulloch konfiskationssamt Eskilstuna fristads-medlen, äfvensom de särskilda anslagen till godtgörande af Svenska och Norska Konsulers utgifter, dels för Svenskt sjöfolks underhall och hemförskaffande, dels för andra nödställda Svenskars och Norrmäns understöd, få vi, angående ifrågavarande revision, som, — då nämnde medels förvaltning och räkenskaper för åren 1847 och 1848 blifvit öfversedde af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorer, — omfattat åren 1849 och 1850, härmed till Rikets Ständer afgifva föreskrifven berättelse. Under revisionsförrättningen hafva Revisorerne tagit kännedom såväl om Kongl. Kommerskollegii till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse, angående dessa fonder för sistberörde 2:ne år, som ock om de berättelser, hvilka särskilda, af Kongl. Majit, i nåder tillförordnade Revisorer, i underdånighet aflemnat, angående manufakturoch ulldiskontfondernas förvaltning samma år. Af de, till upplysning om mann faktur diskont-fondens ställning, härjemte bifogade kapitalslut, inhemtas, att denna fond, genom influtna räntor å utlånta kapitaler, haft i inkomst: år 1849 R:dr 98,598: 27. 4. och år 1850 „ 104,041: 9. 1. hvartill komma dels ett, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga bref till Kommerskollegium af den 2 Mars 1850, fonden tillgodo fördt belopp af en, sedan år 1810, utelöpande attest - „ 16: 12. — dels hyresmedel för en lägenhet uti fondens egendom, af 133 R:dr 16 sk. föråret, - „ 266: 32. — Summa R.dr 202,922: 32. 5. l)å härifrån afdraga» följande summor, nemligen:
Visserligen hade han genom Biskop Vingårds försorg erhållit det Hvitfeltska stipendium, hvars belopp var i den tiden ansenligare, än det är nu; men på detta ensamt kunde väl icke – helst i London – den fattige Juris utriusque Candidaten både lifnära sig och trycka böcker. Möjligt, att Tham, ehuru alltid ovillig mot denna Englands-resa, ändock vid afskedet förärat honom någon summa; kanske likaledes Tranchell, som tilläfventyrs också hade bevekt rika Göteborgsboar till ett sammanskott; och om Silfverhjelm, flerårig Svensk Gesandt vid Engelska hofvet, var det redan under åren 1788 – 1790, så hade Thorild jemväl i honom en trogen hjelpare. Med svaret på första frågan står måhända ock svaret på den andra i helt nära sammanhang. Läsa vi den skrift om den sanna Religionen (True Heavenly Religion restored), som han äfven under sitt vistande i London utgaf, så skönja vi, att den är författad i en anda och ton, hvarmed Swedenborgs anhängare ej kunde vara annat än på det högsta belåtne; kasta vi ögat på dess titelblad, så finna vi, att den är tryckt hos (och sannolikt förlagd af) den nitiske Swedenborgianen Hindmarsh; – och det har alltså mycken liklighet, att Thorild ägde sitt mesta umgänge bland medlemmarne af detta i England ganska talrika sällskap. I alla fall torde på den tredje frågan – hufvudfrågan – det djerfvaste svaret vara det rigtigaste. Vi säga då: han tycks hafva påräknat fullt och fast, att, genom de framställningar af sin Samhällslära han nu ämnade på Engelska språket offentliggöra, hos den Brittiska allmänheten tillvinna sig uppseende och bifall ända till en grad, som ändtligen skulle samla omkring honom ett förbund af fullkomligt ”fria” män, redebogne att gemensamt – derest England sjelft ej ville foga sig efter deras lagstiftning – med honom draga ut öfver oceanen, att någorstädes på dess hinsida grundlägga ett förverkligadt Utopien, en Thorildisk Platonopolis.
(Under de 2:ne år, hvars förvaltning blifvit af sednaste Revisorer granskad, har befattningen att vara Inspecterande Fullmägtig öfver Tumba varit uppdragen åt mig, Bernhard Rosenblad, från början af år 1841 till medlet af Juli samma år, samt från den 9 April 1842 till samma års slut, med undantag af en kort tid under Juli oell Augusti månader sistnämnde år, då detta uppdrag var öfvertaget af Herr Landshöfdingen Grefve Horn, samt åt Herr Presidenten von Hartmansdorff' från medlet af Julii 1841 till den 9 April 1842). De gjorda anmärkningarne äro följande: l:o ”Ehuru 232 §. i 1841 års Bancoreglemente stadgar, att Inspecterande Fullmägtigen skall under början af sista qvartalet hvart år, i samråd med Tumba Bruksförvaltare och Pappersmästare, uppgöra förslag till så väl arbetsplan, som utgiftsoch inkomstberäkning för följande året, hvilka förslag till Banco-Fullmägtiges pröfning och stadfästelse öfverlemuas, har likväl, så vidt af handlingarne kunnat inhemtas, någon sådan arbetsplan, hvarken för 113 ”år 1841 eller för år 1842 blifvit afgifven; i följd hvaraf ock de veckorapporter öfver papperstillverkningens fortgång, som Bruksförvaltaren skall, ”enligt Reglementets 236 §., till Banco-Styrelsen aflemna, icke varit å någon ”förut, behörigen faststäld beräkning af arbete, utgift och inkomst beräknade.” För att med någon säkerhet kunna uprätta ett sådant förslag, är det nödigt, att äfvenledes med någon säkerhet kunna beräkna, hvilka tillverkningar, sorn komma i fråga att vid Tumba under ett ifrågavarande år ega rum; och detta har vid begge de anmärkta lidpunkterne icke varit möjligt. Vid 1840 års Riksdag väcktes, såsom allmänt bekant är, fråga om förändring af myntenheten, och Banco-Utskottet föreslog i stället för den nu varande myntenhelen af en Riksdaler Banco en ny, motsvarande en Riksdaler Riksgäld.