Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl att förmoda, att dessa olägenheter, för hvilkas afhjelpande styrelsen kail föga uträtta, skola, komne till sin höjd, genom behof och vunnen erfarenhet återföras lill en bättre afpassad jemvigt; och det är icke utan att flere kloka jordägare börja inse, att det fordna sältet för egendomarnes brukande, genom egna, försvarligt underhållna arbetare, är, om äfven med någon minskning i de för en kortare lid uppdrifna årsinkomsterna, i det hela pålitligare. Det närvarande förhållandet måste emedlertid, i — 8 — följd af sakens natur, kännbarast drabba den mindre bemedlade jordbrukaren. Arbetslönernas pris, olika under olika tider af året och i särskilta delar af Länet, omvexla, efter allmännaste beräkningen, mellan 32 och 4° sk. Banko för ett mansdagsverke på egen kost — under sommartiderna ända till 44 san,t för qvinsdagsverke it>—20 ä 24 sk. Banko. En dränglön med inberäknade klädespersedlar uppgår till omkring 100 R:dr Banko. Näringar. Jordbruketj som af ålder varit och ännu är denna orts hufvudsakliga näring, fortfar att, i allmänhet, idkas efter enahanda metod: det vill säga med åkerjorden till ena hälften besådd, den andra liggande i träde, samt med ständiga ängar och betesmarker. Hvad som kan anmärkas såso.n skiljaktigt från förra tider, är dock en, äfven hos allmogen, tilltagande håg för odling och rödjning, samt omtanka att genom noggrannare brukning och dikning öka jordens bördighet. Vexelbruk träffas väl på ett och annat ställe i trakterna omkring hufvudstaden, der bättre tillgång på gödsel-ämnen sådant föranledi; men på få ställen i Länets öfriga delar, hvartill den kortare arbetstid, klimatet medgifver, höga dagsverks-priser, och en allt mer och iner tilltagande brist på stängselvirke i de trakter, der jordbruket är invånarnes egentliga yrke, äro de verkande orsakerna. Produktionen af råg, hvete och vårsäd slår i samma inbördes förhållande som förut; så att råg-sädet utgör det hufvudsakliga.
Men, vet du, fortfor hon i en betydelsefull och äfven något hemlighetsfull ton, under det hon ånyo framgick till mannen, »vet du, min tro är att den goda Grefvinnan tänker på oss med något till poj... till det lilla, när tiden kommer, för se! hon var så nöjd med mig alltid, och sade ju till mig och alla de andra, att det var det roligaste pige-bröllop hon gjort, efter det var så allt i tukt och ära, som det var, och efter jag kunde få bli’ riktig kronbrud. Hon sa’ just när de klädde på mig, att detta var henne en stor fägnad, och att det ska’ jag ha igen framdeles. Då tror jag hon mente som så. Tror du inte det med Johan?» »Ja Gud vet» svarade han. De lofva mycket, de höga, men hållen – den sitter inne ibland.» »Åh fy, skäms att säga så om Grefvinnan,» inföll Stina lifligt. »Om du är anständig och beskedlig nu, som förr,» sade hon till mig, när jag talte om för henne att du ville ha’ mig, »så skall du få både bröllop och hjelp, och bli’ klädd så, som ingen kronbrud varit det på långan tid,» och det höll hon ord med som en karl.» »Ja det må Gud veta,» sade Johan skrattande, »du var så utspökad, att jag knappt kände igen dig den dagen.» »Ja se,» svarade Stina, »de hade schamererat ut mig med all den granlåt som fanns, (undantagande hvad brudpigorna skulle hafva) och så förryckt mitt stackars hår, att jag hade den allra värsta hufvudvärk; men det frågade jag intet efter den dagen. Men nu ska’ vi intet sladdra» fortfor Stina, och sysslade under tiden borta i spisen. »Jag har kastat upp litet i sängen, gack och lägg dig litet tills jag fått skura. Du tycker intet om det verket, det vet jag af gammalt, men ske måste det, det vet jag äfven.»
Dessutom kan antagas, att denna reduktion af inkomstbudgeten blifver tillfällig och att minskningen småningom skall ersättas Staten genom ökad bevillning, dels till följd af större behållning å redan befintlig bruksrörelse samt dels äfven från de nya verk och inrättningar, hvilka torde komma till stånd, då sträfvandet att tillgodogöra tillgångarne inom mineralriket icke längre motarbetas genom en orättvis och betungande afrad å produktionen. Och om än den bevillning, som i stället för grundränta komme att utgöras af de så kallade ädlare verken, åtminstone till en början icke fullt ersätter den derigenom uppkommande minskningen i Statens ordinarie inkomster, torde landet i allt fall me Hih. till li. St. N:o 145. deist denna af rättvisa påkallade åtgärd medelbarligen tillskyndas fördel genom utvidgad industriel verksamhet. Jag föreslår alltså: att, i likhet med hvad vid jernhandteringen eger rum, tionde må upphöra å tillverkningen af alla öfriga metaller och mineralrikets produkter, såsom silfver, bly, glete, koppar, svafvel, vitriol, rödfärg, m. m., der samma tillverkning icke är af särskilda förmåner i besittning. Om remiss häraf till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. S. Heijkenskjöld. i N:o 145. Af Herr Heijkenskjöld, S., angående ändring af 13 §:s förra mom. i Kongl. Förordningen om kommunalstämma pä landet den 21 Mars 1862. Jag tillåter mig fästa uppmärksamheten å ett stadgande i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om kommunalstämma på landet den 21 Mars 1862, hvilket jag anser böra undergå någon revision. Det förekommer i 13:de §, förra momentet, der det heter: ” Röstegande är berättigad att sin talan och rösträtt idi kommunalstämma på annan vesteg ande öfverlåta; etc.” Hvem säger väl, att just bland de röstegande en kommunalmedlem i detta fall har sin rätter fullmägtig, d. v. s. den, som åtnjuter hans största förtroende. Kan det icke understundom inträffa, att denne befinner sig utom denna slutna krets?
Sker det med iakttagande af vissa regler, vinnes derigenom tvenne för hvarje husmor vigtiga fördelar: för det första ser det upplagda köttet prydligare o c h aptitligare ut, om det är väl skuret, för det andra göres härigenom en ganska g o d besparing ej minst för smörgåsbordets räkning. Något, som äfven är af ganska m y c k e n nytta, är, att den unga flickan sjelf bestämmer hvilken mat, som skall serveras på veckans olika dagar. D e t är visserligen icke särdeles svårt, men det fordras dock någon öfning o c h omtanke for att uti rätternas sammansättning åstadkomma den näring som åsyftas och en aptitretande omvexling. M o t slutet af sommaren är det vanligtvis mycket att göra inom hushållen, då syltning, saftning o c h inläggning af lingon, ärter, gurkor m. m. försiggå. D å b ö r man mera än någonsin begagna sig af sina döttrars hjelp. Dessa användas vanligtvis till mera mekaniska arbeten, såsom att rensa lingonen eller att plocka krusbären, men hafva för öfrigt ganska sväfvande begrepp om hvad slags behandling frukterna måste undergå, innan de ligga syltade och prydliga i sina burkar. M e n för att öfvervinna okunnighet o c h glömska, böra de unga flickorna grundligt deltaga deri o c h vara försedda med en anteckningsbok, hvari de kunna annotera sina praktiska rön. En annan omständighet, som mognar den unga flickans sinne, eggar henne till sparsamhet o c h beräkning, är, att hon gemensamt med föräldrarne får genomgå månadens räkenskaper, ty ett af de största felen inom unga hushåll är, att mannen ofta vare sig af en slags gammalmodig fruktan för en medregent eller af beqvämlighet döljer för hustrun deras verkliga inkomster, och då hon det första o c h kanske äfven andra året af deras äktenskap ej möter några svårigheter att få ut de summor hon begär, bryr hon sig kanske snart ej längre om att noga tänka efter, huru vida det hon köper verkligen är nödvändigt, men då familjen o c h utgifterna med åren ökas och inkomsterna ej vilja räcka till, så blir under nämda förhållanden den ekonomiska frågan ofta ett frö till disharmoni inom ett äktenskap, som från början hade alla betingelser till lycka.
Gr. Taube, Henning Adolf: Vid afgörandet af denna fråga inom Utsk:t biträdde jag, såsom reservationen utvisar, minoritetens mening. Utsk;t har här föreslagit, att ersättning endast skulle komma i fråga för nybyggnad af kyrka, andra allmänna hus eller större broar. Jag har, jemte den andra reservanten i Utskit, ansett att det finnes flere andra ersättningar, som boställsinnehafvaren af efterträdaren kan hafva rättighet att fordra, Redan förut finnes stadgadt ang:de laga skifte och vattenaftappning. Nu är det i Utskits förslag fråga om nybyggande af kyrka, allmänna hus och broar, för hvilkas bekostande man vill att tillträdaren skall lemna afträdaren ersättning. Jag tror för min del att, om man skall göra en sådan bestämmelse, som här är ifrågasatt, man borde stadga, att för alla extra utgifter, som boställsinnehafvare!! nödgas vidkännas, han skall vara berättigad att fordra ersättning; men på samma gång kan jag ej instämma med Utskit i det fallet, att dessa utgifter skola bestämdt uttagas och fördelas på 20 år. Det kan nemi. vara sådana utgifter, att de genom sin obetydlighet aldrig böra komma att tagas i beräkning. Sådana små utgifter kunna snart sagdt dugga jemt och skola de, enl. Utskits förslag, fördelas på 20 år, så måste det vid hvarje boställe blifva ett bokhålleri, för att bestämma huru dessa småsummor skola fördelas Jag tror således att en synerätt borde bestämma det belopp, som bör erläggas, och åren, under hvilka detta belopp bör utgå. Att jag i min reservation antog 20 år för dessa afgifters fördelning, liärör sig deraf, att allmänna meningen var för 20 år, och då ansåg jag mig ej derifrån böra afvika; men om Betänk, återremitteras, så anhåller jag att få yttra min önskan att af synerätten bestämmes såväl åren som beloppet, I Betänk, omnämnes att endast de kostnader, som efter hemmantalet utgå, skola ersättas af en tillträd are, och skulle således ej dit kunna hänföras dagsverken, som utgå efter matlag.
M. täcktes, sedan förstärkta StatsUtsk. afslagit det för ändamålet äskade anslag, låta utur befintliga förråd anordna, hvad för beväringens beklädnad kunde tarfvas; och att StatsUtsk. betraktat saken lika med mig bevisar sig deraf, att en person, hvilken i Utsk. dref samma sats som Hr Dalman och, besynnerligt nog, lade sig emot bifall till motionen, förlorade voteringen derom. Hr Dalman har talat om Svenska chartor på en utländsk diplomats bord. Hörde dessa chartor till Rikets hemliga archiv, så innebure händelsen visserligen en gruflig missgerning; och jag är då den förste, som uppmanar Hr Dalman att bevisa förhållandet, på det detsamma må leda till ett välförtjent straff. Men mer än troligt nr, att det varit så dana chartor, som finnas i bokhandeln. Åtminstone har Hr Dalman ännu icke ådagalagt skäl att framkasta en sådan accusation emot dem, som hafva våra hemliga chartor om händer. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.: Hvad sjelfva ämnet vidare beträffar, skall jag icke dermed upptaga tiden, emedan allt, hvad dertill hörer, redan blifvit så sakrikt och fullständigt utveckladt af Hrr Möllerhjelm, Lefre'n och af Dalström, att jag endast i allt förenar mig med dem och anhåller om afslag å Utsk:s betänk, samt bifall till K. Men jag ber att, i anledn. af Hr Dalmans yttrande om den lätthet, som Styrelsen skall hafva beredt utlandningen att afmäta och pejla våra kuster, få upplysa, att någon pejling å dessa kuster icke blifvit gjord, hvarken af den Ryska chronometer-expeditionen eller af någon annan utländsk magts i sådant afseende utskickade. Icke heller behöfva några expeditioner i dylikt andamål utrustas, då från hvarje handelsfartyg eller hvilken båt som helst pejling kan göras, och då för öfrigt Amiral Klints förträffliga sjökort, som äro för alla tillgängliga och hvilka förmodligen varit de chartor och planer, som synts på diplomaternas bord, lemna fullgoda upplysningar i detta fall.
Diskont-verkets fördel, hemställa, att så vida 80 R:dr banko af Magnus Svensson till Diskontverket inbetalas, inom en månad efter af beslutet erhållen del, åter stoden af ifrågavarande lån må få afskrifvas. N:o 87. Xnk. till Exp.-Utsk. den 13 Nov. 1854, kl. 5 e. in. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Memorialet N:o 66, angående Diskont-verkens organisation. Genom Protokolls-utdrag af den 28 och 30 nästlidne Oktober saint den 3 dennes har Utskottet erhållit del af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Memorialet J[l 66, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i Usta Afdelningen af Banko-Reglementets 4:de Artikel, angående Diskont-verkens organisation; och får nu, jemte redogörelse för dessa beslut, och de vid åtskilliga förslag framställde anmärkningar, afgifva det utlåtande och tillstyrka de förändringar, som deraf ansetts böra föranledas. Utskottets framställning i Usta punkten, angående sammansättningen af Direktionen öfver Banko-Diskont-verkct, är bifallen af Borgare-Ståndet, men afslagen af de öfriga tre Riks-Stånden, hvilka antagit det af Banko-Fullmäktige, i afseende på Diskont-Direktionens sammansättning afgifna, uti Utskottets Memorial upptagna förslag. Det genom 2 ulra punkten af Utskottet framlagda förslag till sammansättning af Direktionerna öfver Låne-kontoren i orterna, äfvenledes af BorgareStåndet bifallet, är af de öfriga tre Riks-Stånden jemväl afslaget; och hafva dessa Stånd antagit de inotj 2:dra punkten svarande momenter af det i en, Memorialet bifogad, reservation af Herr JVallenberg förordade förslag.
HIERTA. Stockholm den 6 Mars 1844- J. A. Lundström. 149 Chefens för Ottenby Stuteri förklaring öfver R, St:rs Revisorers anmärkningar vid räkenskaperna för nämnde Stuteri. Till Kongl. Sluteri-Öfver-Styrelsen! I följd af Kongl. Stuteri-Öfver-Slyrelsens skrifvelse af den 3i sistlidne, får jag härmed i största ödmjukhet afgifva min förklaring öfver de anmärkningar, som af Rikels Ständers Revisorer blifvit gjorda vid Ollenby Stuteriinrättnings räkenskaper för åren i84o och 1841 • Herrar Revisorer hafva funnit, att räkenskaperna i allmänhet saknade erforderlig noggrannhet, redighet och fullständighet. Enligt Kongl. Majlis nådiga Instruktion för Bokhållaren vid Ottenby Stuteri af den 18 Mars 1837, tillkommer det honom att, med egen ansvarighet för ziffrans riktighet, ordentligt föra de till Inrättningen hörande räkenskaper. Det ofördelaktiga omdöme om räkenskapernas beskaffenhet, Herrar Revisorer förutskickat, lärer således icke drabba mig; och med den mångfaldiga omtanka och sysselsättning, som åtfölja min befattning, skulle skyldigheten att ansvara äfven för räkenskapernas förande verkligen vara öfver Rofvan betungande; hvarvid jag likväl får äran nämna, alL handhafvandet af kassan ändå tillkommer mig, som gör mitt biträde nästan dagligen nödvändigt. Då Bokhållaren Noring, alltsedan Inrättningens början, fört räkenskaperna, utan att några större anmärkningar dervid förekommit, sorn haft till följd någon betydlig återbäring till Inrättningens kassa, så har jag icke heller funnit skäl att tro mig behöfva lemna något biträde i detalj vid räkenskapernas förande; och om det måhända bör medgifvas, att Noring icke är, -hvad man egentligen menar med ordet kameralkarl, så har jag, under dess tretton-åriga tjenstgöring såsom Bokhållare vid Inrättningen, icke någonsin ägt skäl att misstro, det han med vett och vilja sökt bereda sig någon otillbörlig vinning af Stuteriets medel, hvarken genom räkenskapernas oredliga förande eller på annat sätt.
Öfver Riksgälds-kontorets samtliga tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter, med undantag af de för jern vägsbyggnaderna upplånta och utgifna medel, hvilka uti en särskild räkenskap redovisas, uppgöres och afslutas för hvarje år en fullständig hufvudbok, hvilken äfven skall upptaga och redovisa. Riksgälds-kontorets alla fordringar för de till enskilda jernvägsanlägguingar utbetalda lån. Såväl hufvudboken. som den särskilda redovisningen för jernvägslånemedlen skola inom den 1 Juli året näst efter det, hvilket dessa räkenskaBih. till B. St. 4 Sami 1 Afd. 4 Band. 27 Räft. 3 1» Stats-Utslottete Memorial N:o 230. per omfatta, vara afslutade och ren skrifna samt före den 1 derpå följande September behörigen granskade. Riksgälds-kontorets hufvudböcker böra vid lämpliga tider hållas Kongl. Statskontoret tillhanda, på det att den Riksgälds-kontoret tillkommande förvaltning af allmänna medel jemväl må kunna i Rikshufvudboken intagas. § 222. Under loppet af Juli månad hvarje år, böra, till upplysning för allmänheheten om Riksgälds-kontorets ställning, särskilda, efter det dermed afsedda ändamål lämpade, utdrag af detta Verks räkenskaper för det nästföregångna året genom trycket offentliggöras och jemte allmänna tidningarne utdelas. § 223. I April månad hvarje år upprättas uti Riksgälds-kontoret en ordentlig liqvid med Statsverket för det sistförfluten året Af denna liqvid meddelas Kongl. Statskontoret tvänne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmägtige tecknat sitt godkännande, bör derstädes qvarstadna, samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om liqvidens godkännande af Kongl. Stats-kontoret, bör till Riksgäldskontoret återställas, för att såsom verifikation dess hufvudbok biläggas. Angående Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret. § 224. Riksgälds-kontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (66 § Regeringsformen). Styrelsen öfver detta Verk är af Rikets Ständer uppdragen åt
Vid den högtidsmiddag, som kl. 1 serverades och vid hvilken fru Ahlbom naturligtvis var det omhuldade festföremålet, var sålunda hela direktionen samlad. Vin och tårta serverades, och då vinet slagits i, utbragte konsul Starck å direktionens vägnar skålen för den hundraåriga. sam för att vara åtminstone det. Hvad skulle jag annars taga mig till! » Karin såg fundersam ut. » Vet du, » sade hon, » jag har aldrig känt det där verksamhetsbegäret som de flesta andra flickor ha, men det är väl därför att jag är så ' outvecklad ', som Fredrik säger. » » Ja, det har han nog rätt uti, men om han anser det vara något fel hos dig, så bör han förebrå sig själf och ingen annan. » Karin såg förvånad upp. » Ja, » fortfor Ebba och nickade åt henne, » se du på mig! Jag har nog lagt märke till dig och Fredrik, när vi ha varit tillsammans. Han låter I graf af rosor sänktes här om aftonen å ju aldrig din individualitet komma till sin rätt, Nya kyrkogården stoftet af fröken Anna Elisabet utan hvad han tycker, det skall du tycka. » Andersson, som tillhörde vårens studentskor från Karin rodnade och visste icke, hvad hon skulle Wallinska skolan, men hvilken endast få dagar efter sin examen måste utbyta den hvita mössan svara. Men Ebbas ord funno genklang inom henne, mot dödsbrudens svepning. Stoftet var bäddadt de väckte till lif dunkla aningar, tankar som hon i rosor och grafven redd i rosor. Det lilla likej vågat tänka. Hade hon rätt att höra på dem? tåget mottogs vid kyrkogården af en talrik och Voro de icke sårande för Fredrik? » Du vet ju, att han har så godt som uppfostvarmt deltagande människoskara. rat mig, » sade hon urskuldande. Hofpredikanten Wissnell förrättade jordfäst» Men du är icke barn längre, Karin, kom ihåg ningen. Den unga bortgångna hade kallats plötsdet! Du är kvinna nu och måste ha dina egna ligt hädan, sedan hon vunnit en seger, den ungåsikter. Hur tänker du dig ert äktenskap?
I sådant fall är ingen skillnad, om Banken får i betalning silfver eller sitt eget papper, hvilket enligt 7 2 § Regeringsformen ’’för mynt må anses”. Meningen kan naturligtvis ej vara att för underpris genom en sådan lånerörelse förskaffa sig silfver. Hvar lage då den philanthropiska idé, som vanligen åberopas som skäl för sagde lånesystems återinförande. Svenska Riksbanken har, utom Bankens alla andra åligganden, äfven det att upprätthålla realisationen och myntvärdet. Den måste således röra sig bankmässigt, det vill säga: till bästa fördel använda sitt kapital såväl för saken i sig sjelf, som ock för sin kredit, hvilken möjligen kan komma att behöfva anlitas. Ingen med bankaffärer bekant kan väl på allvar påstå, att Riksbanken skulle vinna i tillgångar eller kredit genom att urarta till en pantlåneanstalt? Vill åter Banken med sin behållna vinst, 94 på sidan af sin egen rörelse, bedrifva philantliropie, välan! må den då antingen skänka ett årligt belopp till de fattiga, eller må den ställa ett kreditiv emot låg ränta till vederbörlig pantlåneinrättnings förfogande. Vidare hafva Herrar Revisorer i 57 § af berättelsen förordat att räntan å Allmänna Diskonten skulle hållas fix och låg. Äfven deremot har jag anmält min x-eservation. Man har i sednare tider sökt bringa ljus i den förr så invecklad ansedda Bankvetenskapen eller läran, och man har allt mer och mer kommit till några enkla satser eller axiomer. Ibland dessa är en af de främsta den, att då rörelsen vid vissa tillfällen tager en större utsträckning, än de ögonblickliga tillgångarne medgifva, och derigenom Bankernas ej allenast circulerande papper, utan äfven de metalliska reserverna tagas i starkare anspråk, bankerna, för att bevara dessa, höja diskonton eller räntan, hvarigenom affärerna måste åter minskas och återgå till sitt normala skick, det vill säga bli i proportion till penningecirkulationens egna tillgångar. Genom sådana åtgärder har Engelska banken mera än en gång hindrat de ädla metallernas utströmmande.
Afven jag önskade förändringar i vissa delar deraf vid justeringen; nren då de icke antogos, gjorde jag dock lik - Den 1 April. 'to ll - väl ingen Reservation deremot, efter som jag vid Beslutens fattande icke begagnat denna rättighet, och dessa förändringar, införde eller ej, icke det uti verka någon skillnad. Dessutom hindrades jig ytterligare ifrån en Reservation i detta afseende, derigenom, att tid och göromål skyndade, och att jag sällan hört flere justeringar varit brukeliga, samt aldrig höit att det icke fullkomligen är ett Utskotts ensak, att åtnöja sig med en enda. Ehuru jag i min befattning, som U?skottets Ledamot, icke äger större ansvar för dess åtgärder, än hvad mig arithmetiskt tillhörer, anser jag mig likväl skyldig, att då jag mig ej emot dem reserverat, böra följa de öden, dessa åtgärder kunna röna, de vare sig behagliga eller obehagliga. Det är blott för mina enskilta vota, sorn ansvaret tillhör mig odeladt. Den andra omständigheten, öfver hvilken jag äfven önskar få framställa mina tankar, är den serskildta mening, den värda Ledamoten yttrat om Utskottets afgörande med dess enskilta tillkännagifvande utaf det åklagade målets orätta föredragning, hvilket afgörande den värde Ledamoten ansett kunna för framtiden vara vådligare, än om intet tillkännagifvande deraf ägt rum. Då Utskottet säger; att det ej från Regerings Formens 106 §• kunnat hämta saker anledning, att serskilt låta åtala för i orätt väg gkedd Föredragning, tror jag ej att Utskottet 12 Den i April. ( ^erigeuom ovilkorligen afsagt sig rättigheten oell skyldigheten , att om ämnets beskaffenhet det fordrar och förseelsens svårare natur det påkallar, för slik förseelse begagna denna §:s tillämpning. För min del trodde jag, att då denna §. vid detta tillfälle icke kunde vara en klar och ordalydlig tillämpning på sjelfva hufvudfrågan , skulle den äfven icke kunna vara det på en af dess delar, i synnerhet som detta icke gjorde målets följder, mer eller mindre skadliga.