Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle likväl, vid nämnda lids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Riksens Ständer 62 Förslag till Ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. mäle Riksens Ständer det hos Konungen, och äske, att Riksdagen matte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst Trenne Riks-Stånd hafva sig om denna Önskan förenat. Händer sig, att, vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i Regerings-Formens 409 §. stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. §. 81. Då Riksdag, i öfverensstämmelse med nästföregående §., fulländad är, träde Landtmarskalken och Talmännen, efter föregånget beslut i sina Stånd, till Ko' nungen och anhålle, det Han ville låta aflysa Riksdagen och Ständerna på Rikssalen uppkalla. Sedan, efter förrättad Gudstjenst, Ständerna sig å Rikssalen infunnit, och Landtmarskalken och Talmännen, hvar i sin ordning, inför Konungen nedlagt Ståndens tacksamhet och välönskningar, uppläses Riksdags-Beslutet. Deruppå förkiare Konungen Sjelf, eller genom Stats-Ministern för Utrikes ärendena, Dess bifall till Riksdagens slutande och hemförlofve Ständerna. §. 82. Innan Riksens Ständer åtskiljas, gore de medelst Deputationer, sina underdåniga afskedsuppvaktningar hos Konungen och det Kongl. Huset, samt tage äfven genom Deputerade afsked från hvarandra. Till yttermera visso etc. det hos Konungen, och äske, alt riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter, börande minst trenne Riks-Stånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, alt, vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge, som i Regerings-Formen 101 §. stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. §. 72.
I synnerhet skulle derigenom Bihang till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande Afl 14. slöra olagenheter uppslå, der frågan endast vore om skifte å inrösningsjorden, i anseende till det inflytande på hela delningen, som de på skogsmarken befintliga odlingslågenheter oftast utöfva, ett inflytande, hvars vigt inses, bland annat, af stadgandet i U2 Kap. I § 5 punkten, sådant detsamma numera lyder, alt nemligen, vid laga skiften af sistnämnde art, sådan inrösningsjord, som ligger så nära de egentliga inägorna, att den med dem kan förenas, eller som består af så stora stycken, att delägare dit kan utflytta, skall urskiljas och i skiftet intagas, samt att hela skiftet skall verkställas med hänsigt lill den lämpligaste delning å de öfriga ägorna, när /råga derom framdeles kan väckas. — För att förändra stadgandet, på sätt motionären ifrågasätter, måste man kunna förutsätta, att hvarje delägare noga känner beskaffenheten af hvarje särskild del af alla de öfrige skif tesdelägarnes områden, hvilket icke i allmänhet får antagas vara förhållandet, och naturligtvis dess mindre i samma män skifteslaget är af större omfång, något som motionären ock torde hafva insett, då han talar om alt ”tillgodogöra sig den erfarenhet, som under skiftets fortgång kunde vinnas.” Men i sådant fall bör det icke heller vara åt delägarne öfverlemnadt att i ämnet besluta. Det är ock utom allt tvifvel, att icke alla delägare i ett skifte inse all den vigt, detta ämne äger för hela förrättningen, synnerligen der icke innehafver utan skaltetalet, utgör delningsgrunden; och till förekommande deraf, att mindre redliga motiver få göra sig gällande vid ärendets afgörande, är det högst nödigt, alt detta afgörande öfver lemnas åt opartiska personer.
Han lyfter henne som ett barn på sina armar, kysser hennes ögon och bär henne upp. Innanför dörren sätter han henne varligt ned på golfvet, lägger handen på hennes skuldra och ser sig omkring. I dessa tre rum har han samlat all den lyx och bekvämlighet som han själf älskar att omgifva sig med. Detta är hans hem, sådant det var innan han flyttade till slottet; det har endast fått en annan adress. Men den goda genien är kvar, ty här bor Esther. Han hade önskat, att hon skulle lämna sin tjänst hos drottningen, men hon ville själf hellre stanna kvar tillsvidare. Och så blef det. Dock tillbringar hon all sin lediga tid i detta lilla fågelbo, som han inredt åt dem båda. I den yttre salen flammar nu ett bål på härden, och två bekväma stolar äro framdragna till kaminen. Där står ett litet bord med frukter i en snirklad silfverkorg och en flaska vin och två gröna glas. I det inre kabinettet äro alla vaxljusen tända i kristallkronan, och då hon nu lösgör sig från hans arm och ställer sig framför honom, nigande som en tjänarinna, framstår hennes smärta gestalt mot en bakgrund af idel ljus. – Är det nu alldeles så, som min nådige herre befaller? frågar hon med ett uttryck af blygt och skälmskt behag. – Ja, nu är det vackert omkring dig, och i den omgifningen vill jag helst se dig – men du skall icke niga som en tjänarinna! – Jo, man skall icke försöka göra sig bättre än man är – och jag kan aldrig bli annat än en tjänarinna för min vän. – Min lilla drottning är du. – Han sluter henne i sin famn och kysser henne lidelsefullt. – Hvarför darrar du så – barn? – När jag längtar mycket, fryser jag fast jag är varm! svarar hon med skälfvande röst. Han sätter sig i stolen framför elden och drager henne ned på sina knän. Hon sjunker tillbaka med hufvudet i hans armveck och ser upp med ögonen halfslutna. – Nu är jag i himmelriket! hviskar hon. Hennes leende är ljust af stundens lycka och vemodigt af framtidens aningar. – Men när jag går ensam bland detta siden och sammet, vill jag bara gråta. Allting är så vackert nu. Men det är snart förbi. – Tänk icke på detta nu – säger han ömt. – Den tiden
En af dem var den eftersökte. Emot aftonen, när Hymer väntades hem, rådde hans hustru Tor att med Tyr gömma sig bakom gafvelpelaren, där kittlarne hängde, ty, sade hon, »min man är ofta icke just vänlig mot gäster, och han är snar till vrede.» Där sutto de, när Hymer, sent om kvällen, inträdde i salen. Ispiggar skramlade kring honom, och hans kindskägg var fruset. Husfrun hälsade honom välkommen från jagten och meddelade den glada nyheten, att sonen Tyr, den länge väntade, kommit på besök. Så till vida var allt godt, men då hon tillade: »med honom har Tor, människornas vän, kommit hit», fingo Hymers stygga ögon det utseende, som bådade urladdning. Då sade den kloka kvinnan: »se bort till gafvelpelaren! där bakom gömma de sig.» Hymer såg dit och kraften i hans ögon bröt ut med sådan våldsamhet, att pelaren, så tjock han var, brast itu och kittlarne gingo sönder och föllo i golfvet. Blott en, den största och hårdast smidde, förblef hel. Nu trädde asarne fram och hälsade, och den gamle jätten mätte med blicken sin ätts ryktbare fiende, Midgards värnare, från hjässan till fotabjället. Och utföll den mönstringen så, att Hymer tyckte det vara bäst för sig själf att visa sig höflig och uppfylla en värds skyldigheter. Tre oxar slaglades och kokades till kvällsmaten. Af dem åt Tor ensam upp de två. Det förtröt Hymer, och han kunde icke låta bli att säga: »i morgon få vi lefva af den föda, som vi kunna fånga oss ute.» Följande morgon föreslog Tor, att de skulle fara ut på fiske, och frågade hvad slags agn hans värd nytjade. Hymer, som hade stora och vildsinta jättetjurar i sin hjord sade: »gå till min hjord, om du törs, och tag dig agn där af en oxe.» Tor gick till skogen och kom snart tillbaka med hufvudet af en svart tjur; ej häller nu kunde Hymer undertrycka sin förargelse. Så gingo de ner till Elivågor, med sina fiskedon.
523 att sistnämnde utgifter, öfver hvilkas bruttobelopp, såvidt Stockholm angår, härhos bifogas en uppgift för de sednaste 5 åren, mätte såsom särskilda utgiftsposter upphöra, samt, alldenstund tullinkomsterna befinna sig i ständigt stigande, antingen och helst utan särskild förhöjning inbegripas under nu redan utgående tullsatser, eller, om detta icke vinner bifall, åtminstone fä med tullafgiften sammanslås och från Tullverket till städerna utbetalas, på sätt i afseende å tolagens utgörande blifvit bestämdt, hvarigenom i allt fall det hufvudsakligaste ändamålet med förevarande förslag, som i främsta rummet afser att bereda handeln en lättnad frän några af de nog många band, hvilka hämmande inverka på densamma, skulle, utan någons förfång, kunna erhållas. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. Joh. Vict. Abom. Af Herr Boll lili) I1SS011: Om vissa tillägg i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, angående vilkor cn för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Uti Kongl. Förordningen den 7
I stället för att äktenskapet borde vara en organisk förening, om vi så få uttrycka oss, makarne emellan, blifva de föga fastare förenade genom sitt giftermål än två delegare i en firma. Och med barnsliga intressen och omogna föreställningar om det nyas kraf trä- der den unga makan öfver det egna hemmets tröskel! En förbindelse, ingången med så klena förutsättningar, eger redan i sin begynnelse fröet till en blifvande upplösning. Kommer så smekmånaden. Ännu har den barnsliga lilla frun ej vaknat till besinning af den betydelsefulla förändringen isinlefnadsställning. Att denna är uppfordrande förstår hon endast helt oklart: ännu leker lifvet för henne. Det är så roligt att se mannen med förekommande artighet foga sig efter ens infall, uppf} dla ens fordringar, tillfredsställa ens önskningar! Hon besinnar ej, att det kommer en tid, då det icke längre skall förblifva på samma sätt, då hennes nycker icke endast icke skola ursäktas, utan, än mer, tillräknas henne som svåra fel; då den älskvärde äkte mannen har tröttnat på leken och önskar börja på allvar och skall foråra en hel del. Hon är stolt öfver att kunna säga till sina vänner: min man rättar sig efter mig i allt; och den tanken, att han ligger vid hennes fötter, smeker hennes fåfänga. Under dessa de första månaderna af sitt äktenskap får hon den falska föreställningen, att allt möjligt går an för henne, och så missbrukar hon sin makt och sitt inflytande öfver mannen. Han å sin sida finner behag i att för några korta dagar låta föra sig i ledband; han skämmer bort henne, och, i likhet med den förälskade fästmannen hos Thackeray, som fann sin fästmös staffel rörande och förtjusande, finner han hennes nycker » pigga », och hon vänjer sig vid dem till sin egen framtida olycka. Emellertid mulnar efter hand romanhimlen, och när ovädret en dag utbryter öfver hennes hufvud, vaknar hon ur sin dröm och utbrister: » Hvad har jag då gjort, o min Gud, för att blifva så olycklig? » Hvad hon har gjort, stackars barn! Hon har i ungdomligt öfvermod gifvit sig ut i lifvets bränningar utan barlast och kompass.
Ridr, hvarjemte motionären alternativt yrkat, att, i händelse Rikets Ständer ansåge anläggandet af ett hospital med detta ringare antal patienter olämpligt, ett större hospital för 100 patienter måtte invid Wisby inrättas och att dertill måtte beviljas en summa, motsvarande den för Wexiö nybyggda hospital använda, eller omkring 210,000 R:dr. Vidkommaude slutligeu Stockholms hospital, så hade, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, det befunnits angeläget att förändra cellafdelningen i ändamål att fä de stormande patienterna mera aflägsnade från öfriga sjuka, att stensätta promenadgårdarne samt att vidtaga några andra förbättringar, för hvilket allt kostnaden, enligt förslag, som Direktionen låtit uppgöra, beräknats till 10,305 R:dr 20 öre; hvarjemte, i afseende å den här ofvan omförmälda, uti förra byggnadsanslaget uppkomna, brist af 12,570 R:dr 17 öre, den upplysning meddelats, att, sedan hos Kongl. Maj:t anmäldt blifvit, att en dylik brist förefanns, Kongl. Majit under den 4 April sistlidet år förordnat, att berörda belopp skulle af Stats-kontoret, utaf under händer varande medel, Ofver-intendents-embetet, som förskjutit beloppet, tillsvidare godtgöras; varande sålunda de belopp, som för nämnda hospitalers utvidgande och förbättrande nu erfordrades och dem Kongl. Majit, på sätt ofvan förmäles, af Rikets Ständer nu äskat, följande, nemligen i för Wexiö hospital 30,269 Ridr 10 öre. a Nyköpings a 8,257 a 50 » i sistnämnda summa inberäknade de 12,370 Ridr 17 öre, som redan blifvit af Stats-kontoret utbetalda, eller tillhopa 74,423 Ridr 82 öre. Af en särskild till Rikets Ständer den 15
C. N-n.Några ord i judefrågan. Dä det i forna tider blef tal om judarnes sociala ställning och politiska rättigheter, utgingo betänkligheterna i det väsentliga från deras trosbekännelse, deras förnekande af kristendomen. En kristen stat kunde, menade man, ej inom sig. t|la okristliga " elementer, minst af allt ett folk, öfver hvilket den förbannelsen hvilade, att det förskjutit Herren och haft honom till korsets död. Nu, då judefrågan efter några årtiondens begrafning återuppvaknat, talar man ett annat språk. Af okristna elementer har vårt samhälle tillräckligt, för att ej ur denna synpunkt finna sig särskildt besväradt af judarne. Saken har nu väsentligen förlorat sin religiösa karakter och fått en öfvervägande social betydelse. Man ser i judarne faran af » en stat i staten », man fruktar deras politiska rättigheter icke därför att de förneka Kristus, utan därföre, att de, efter hvad man förmenar, aldrig skola känna sig som verkliga barn af det fädernesland, som beviljat dem dessa rättigheter. En jude menar man, känner sig blott i andra rummet såsom svensk. I första rummet känner han sig som jude, som medlem af Guds utkårade folk. Ett gammalt ordspråk säger, att » blod är tjockare än vatten ». Historien lär oss, att inget så verksamt medel finnes till olika samhällselements sammansmältning som släktskapen. När äktenskap blefvo tillåtna och vanliga i det gamla Rom mellan patricier och plebejer, i England mellan normander och anglosachsare, dröjde det ej många generationer, innan dessa skarpa sociala motsatser försvunno. Och ett till antalet så underlägset samhällselement, som t. ex. judarne bland vårt folk, måste på den vägen spårlöst försvinna. Sem bor ej längre i Jafets hyddor, då Sems barn äfven äro Jafets. » Die Juden amalgamieren sich aber nie », utropade med häftigheten tysk, med hvilken jag samtalade i detta ämne — i Tysklands egen hufvudstad. Det är åtskilliga år sedan dess, och jag vet ej, om han nu vidblifver denna sin åsikt.
26:o 3 (tället för den uti 4 §. af 1830 årS £3anf»8ag till ett be» lopp af 4,400,000 0?:dr beftämda fumma, forn, utan beräfning af bankens fafta egendomar odh inventarier, alltid fommer att utgöra en bankens behållning i fäfra tillgångar och fordringar utöfwer de förbindelfcr, för hwtlfa SSanken anfwarar, beftämmes en jemn fumma af §etn millioner SvifSdaler. 27:o Nämnde belopp af 5,000,000 fK-.dr jtall jtädfe i framtiden bibehållas fåfont en bankens grundfond, dpmedelft att möjligen in» träffande capital»förminjkningar warda godtgjorda med de årligen in» gående winfterna. 28:o SDerejt, efter werfjtällandet af anbefalld utredning i affeen* de på bankens $aftighetS»lån emot återbetalning t ©ilfwer, från för» tfa utgifningS»dagen till och med 1832, det (tulle wifa fig, att något capital» capitaföfroetjFott lUöfvocu Q5anfené grunbfonbé*belopp, Sem millioner £R:Dr, finnes bifponibelt, må fattima öfwerjFott bå till <3Bårt Svifö* gälbö*£ontot öfwerlemnaö. 29;o 2°lt $8anco»@tpre(fenS odj omtanfa öfwetlemnaé, att begagna be t Qknfenö wårb från fftifébag till Sliföbag qwatjiåenbe wtnjimebel, bå tillfälle bertill gifweS, till fötöfanbe få roal af 0ilf* wet*fonb font rörelfe*capital. 0lutligen I>afvr>e (2öt/ meb fibb af 86 §. 9vegeringb*Sormen, jemfbrb meb 2 §.
Särskildt doktor Mylläri, som hade fru Hilleströms vetgirigaste jämnåring till hustru och djupa försänkningar i andra delar af landet, tyktes rufva öfver en värklig skatt af meddelanden angående Valentin Jansons förflutna — meddelanden, hvilka de andra, i enlighet med en hvars naturell, beredde sig på att för kommande behof antingen multiplicera eller dividera. Men uppgifterna visade sig snart vara tämligen sväfvande, ledsamt nog — endast det kunde anses som säkert, att kapten Janson för närvarande var den lycklige ägaren af några ärfda eller förvärfda besparingar i banken, dem han inom den närmaste framtiden ärnade på något vis förstöra eller föröka — möbel till tre rum, en vacker häst och en släde. Den där kofferten, som fadern skulle ha lämnat efter sig, måtte således ha innehållit mera, än historien uppgifvit? — Dessutom trodde man sig veta, att Sixten Erik Berger hade känt mannen tidigare. Det öfriga var troligen prat — doktorn slog ut med handen. Herrarna småfnissade och gjorde tekken i maner och miner. Alla ville de ju låta påskina, att det fans åtskilligt brokigt — »facetteradt», bad Sedegren — åtskilligt brokigt i en hvars framfarna lif ... »— men vi ha slutat, vi.» »Det dessutom, ja. Valentin är outtröttlig; han borde ändå vara en smula försiktig med sitt anseende. Här, där allting hörs.» Så afbröts man, när kaptenen oväntadt inträdde. Han blickade sig leende omkring i sällskapet, valde länge och med omsorg en pipa från hyllan, brygde i åt sig starkt, fick bloden häftigt åt hufvudet och gick då ut i vinterkylan på trappan. När han sedan kom in igen, var han mycket blek, hostade och tog godnatt före de andra. Men redan följande dag var han ute och körde i skarpt traf, köpte upp ett och annat till sitt ungkarlsbo, d. v. s. de tre rummen hos kusinen, gjorde en tur till landet — och kom hem sent på natten. Då hände det ibland, att han ett par dygn låg och baddades med is. Alt detta värkade med en viss lokkande kraft på Margit, ehuru hon endast varseblef de yttre konturerna — eller kanske just därför.
Län har, uti dess öfver Lallerstedts nu ifrågavarande ansökning afgifna yttrande, på anförde skäl i underdånighet densamma tillstyrkt, hvaremot Kammaroch Commerce-Collegierna hvilka gemensamt underdånigt Utlåtande i målet afgifvit, bland annat förklarat, att, ehuru en öfver egendomens afkastning uppgjord calcul, emot hvilken ingen väsendtlig anmärkning förekommit, syntes utvisa, alt det erbjudna årliga arrendet, 600 tunnor spanmål, vore förmonligt, Collegierne likväl måste anse betänkligt att på densamma grunda bestämdt omdöme, huruvida berörde anbud må vara antagligt i annan ordning, än Författningarne stadga, eller efter auction, hvarföre Collegierne icke funne sig tillstäudigt att å ansökningen tillstyrka bifall. Vid behandling af de under loppet af innevarande Riksdag förekomne ilevfaldiga frågor, angående sökt förlängning å arrenden af Kronohemman Expedit iöns-Utskottets Förslag till und.
Tjenslehjons löner, underkastade en jemförlig variation orterne emellan, äro från 10 B:dr till 33X R:dr B:co årligen för en Dräng och 4 B-‘dr till 13x R;dr B:co årligen för en Piga, förutan städja och visse beklädnads-persedlar, som vanligen betingas jemte lönen, och uppgå i värde till 10 å i3x R;dr IO för Drängen och 6 å 8 R:dr för Pigan, hvarförutan Husbonden merendels erlägger tjenstehjonets Krono-utskylder. — Uti Städerne förhäller sig både dagsverkares och tjenstehjons contanta aflöning något högre, relativt till landsorten deromkring; dock öfverstiga de sällan hvad här ofvan är högst uppgifvit. Men hvad sorn i denna fråga förtjenar serskildt anmärkas, är den för jordbrukaren missgynnande omständighet, att dagsverksoch i synnerhet tjenslehjons-lönerné, något fallande i svaga eller missväxtår, stiga öfver vanligheten vid goda skördar, då ett ringare pris och trög afsättning på jordbrukets produkter ofta sälta husbonden i förlägenhet om penningar att afbörda sig denna utgift: Botemedel mot denna olägenhet, sorn annars svnes ligga i naturen af förhållanden emellan arbetaren och den honom behöfver, lärer till någon del endast kunna finnas uti antagandet af jordtorpare, med bestämd arbelsskyldighet alla år; och detta synes äfven allmogen hafva börjat inse, emedan omtänksamma Bönder, med större eller vidsträcktare hemmansdelar, nu, mera än förr, inrätta sig efter sådan grundsats. Om och huruvida ibland folket, härmed menadt hemmansbrukande allmogen, välståndet under ifrågavarande qvinqvennium aftagit eller tilltagit, eller ock förblifver oförändradt, är en alltför svår uppgift att riktigt lösa, emedan bestämd ståndpunkt saknas, hvarifrån jemförelsen skulle utgå.
Bankens Melalliska Kassa i Silfver, myntadt oeh omyntadt, liar effektivt: Minskals Ökals 109,294: 13. 34,800. 54,450. Då ifrån effektiva ökningen afdrages: Guldtillgångens minskning, i It:dr Silfver förvandlad samt Silfvcrtillgångens minskning • . visar sig på det liela en ökning af Silfver R:dr sorn, tillagd beloppet af Bankens Metalliska Kassa den 9 November 1850 angifver summan af nämnde Kassa den 6 Sept. detta år hvilken sålunda redovisades: Myntadt, gångbart i Kassa liggande 24,170. Utländskt mynt, efter evalvation Omyntadt 33,303^. ffos Kongl. Oremitterade vexlar Guldtillgången 63,600/^, efter afdrag af Dukatskulden 475, belöpande sig till 63,125/$* utgör i R:dr Silfver 134,141: 3G. — Summa Kalr Silfver 4,688,334: 39. 8. Metalliska Kassan bar sedermera ökats med 178,935: 9. G. och uppgick således den 29 nästlidne November till Silfver Kalr 4,867,270: 1. 2. §. 20. Bankens tillgång i utländskt mynt utgjorde den 15 November Tillgång i 1850 i R:dr Silfver förvandlad 1,334,950: 33. 2. Under den sedermera förflutna tiden har något inköp af ifrågavarande mynt icke egt rum, hvaremot, uppå derom gjord anhållan, till Kongl. KonvoyKommissariatet blifvit försålda 10,389 st. Spanska Piastrar å 124 sk. per st. med en vinst för Banken af 895 R:dr 42 sk.
Debet. Balance från föregående året : Behållning 1,577:14. i. 3,414:22. 9. Uppbörd: Års-Anslag till Kronans Publike byggnader i Stockholm 33,586: 2. — 34,860: Af Stats-Contoret utbetaldt förskott å 1835 års anslag 2,140: ■ dito dito till Riddarliolmskyrkan .—.— 5,819: 32. — dito dito till en Ridbana för LifGardet till Häst 7 . —.— _ _ 2,912: Credit. Utgift: Balance till påföljande året: Revisorerne hafva härvid trott sig böra anmäla'. l:o I afseende på formen för Redogörelsen instämma Revisorerne uti hvad sednaste Revisioner anfört, om de till omöjlighet gränsande svårigheterne, att med visshet kunna af Redogörelsen utröna, huru stor del af anslaget blifvit användt till hvart och ett af de Kronans hus, hvars reparationskostnad under året är vorden af dessa medel bestridd; Och hysa Revisorerne den öfvertygelse, att formen för uppställningen af ifrågavarande redogörelse, utan hvarken betydligt besvär eller olägenheter, kan förändras så, att den med lätthet och bestämdhet på ett ställe angifver ali den kostnad, som för året blifvit för hvarje hus och byggnad serskildt använd. De nu granskade Räkenskaperne innehålla 144 jemväl Sammandrag, hvilka kunna antyda en början för vinnande af detta ändamål.
Pä grund af dervid gjorda anmärkningar, återremitterades JBevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma Betänkande, N:o 6, ang. förändrade föreskrifter om Husbehofs-bran vins-bränningen och dermed gemenskap egande ämnen, tillika med dertill hörande Bilagor. S. D. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 7, i anledning af väckta Motioner om bestämmande af en Bevillnings-afgift för rättighet att idka jagt och djurfång, blef, vid nu skedd föredragning, af Preste-Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allm. Besvärsoch Oecon. Utskottens Utlåtande, N:o 30» i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o r, rörande Magistraternes i Landshöfdinge-Residence-Städerne rättighet att utfärda Pass för dessa Städers Borgare, fann Preste-Standet, sorn, under den II sisth Martii, bifallit Betänkandet N:o r, för godt att lägga Utlåtandet N:o 30 till Handlingarne. S. D. Lagsamt Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 3 r, i anledning af väckt fråga om utfärdande af de, vid sist förflutne Riksdag, af Rikets Ständer föreslagna Handelsoch Handtverks - Ordningar, blef vid förnyad föredragning bifallet. a4 Trot. Utdrag den 4 Junti 1829. S. D. Återremitterades, på grund af deremot gjorda anmärkningar, Lagsamt Allm. Besvärsoch Oecon. Utskottens Betänkande, N:o 3*, i anledning af väckta frågor rörande Närings-friheten. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, Statssamt Allm.