Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutomdömet om kvinnoarbetena på Göteborgsutställningen blir emellertid det, att denna utställning vittnar om betydliga och glädjande framsteg på de allra flesta områden af kvinligt arbete, som här äro företrädda, och specielt är detta fallet med konstväfnader och träskulptur. Bredvid Dekorationsföreningen har fröken Ulla Gewalt en rumsinteriör, hvari åtskilliga beaktansvärda saker finnas, t. ex. en allmogesäng med vidfästad länstol, ritad af arkitekten H. Hörlin, och en möbel i fornnordisk stil, komponerad af fröken Gewalt själf. Båda dessa saker äro utförda hos henne. Några skulpturer i relief af fröken Lotten Eklund äro skarpt och mästerligt skurna, hvarjämte fröken Nina Geijer och fru E. Aman, Lindkö- ping, också lemnat förträffliga prof på träskulptur. En hylla och ett bord med glödritningar af fröken Elin Djurlin, Lund, taga genom ritningarnas lyckliga komposition och det karaktäristiska uttrycket i de frossande och drickande munkarnes anleten priset framför arbeten af liknande slag, som exponerats i denna utställning. Fröken Gewalts affär, som går i ungefär samma riktning som fröken Selma Giöbels i Stockholm, är helt ny och i jämförelse med den sistnämndas ännu outvecklad. Fröken G. började nämligen sin affär först sistlidne december här i Göteborg, men hennes utställning visar goda och löftesrika ansatser. En Göteborgsdam, som har stora förtjänster om kvinnoslöjdens höjande, är fröken Ellen Ahlberg, som för omkring 5 år sedan med rätt små medel öppnade en väfnadsskola här i Götehorg. Det visade sig dock, att det lilla fröet föll i god jord, och tack vare energi, insikter och hängifvenhet för sin sak har fröken A. i många hem infört smak för och kunskap uti konstväfnadsbranschen. Hon Våra vänner. För Idun af Helena Nyblom. (Forts.) en det är icke endast barndomsvännerna, som äro en tillfällig bekantskap, också många andra af våra så kallade vänner är det endast tillfället som bringar oss i beröring med.
Till följd af nyssbemälde Revisorers anmärkning, att ett af 8:de hufvudtitelns anslag för hospitalers underhåll till Örebro hospital anvisadt årligt belopp af 13 R:dr 16 sk. B:ko icke blifvit i hospitalets räkningar för åren 1854 och 1855 redovisadt, hade Serafimer-ordens-gillet, som af de hos Ordens-gillet förvarade handlingar icke kunnat inhemta upplysning om detta anslag, anmodat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Örebro län att anslaget från Landt-ränteriet reqvirera och till Ordens-gillet insända; i anledning hvaraf Landshöfdinge-embetet upplyst, att nämnde uti länets stat uppförda anslag årligen blifvit till t. f. Hospitals-sysslomannen L. G. Westerling utanordnadt; och har, efter hvad Revisorerne inhemtat, ifrågavarande anslag för åren 1854, 1855 och 1856 numera blifvit till Ordens-gillet insändt med 40 R:dr B:ko, hvilka, enligt anteckning å 1856 års räkenskap, komma att uti 1857 års redogörelse upptagas och redovisas. § 5. (Rönnowska testaments-fonclen.) Utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar räkenskapen för inkomster och utgifter sålunda: Debet. Utgifter Ett års stipendium till en studerande 50: Ränte-medel till Kongl. Serafimer-lasarettet 550: Arfvode för redogörelsen 16; 32. — Balans till år 1857: Från Revisorernes sida har någon erinran vid dessa 2:ne under Serafimer-ordensgillets förvaltning ställda fonder icke förekommit. Kongl. Lazaretts-dircktionen. Af räkenskapen, utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, inhemtas följande: Debet. Balans från år 1855: Inom linien bokfordt. Uppbörd: Stats-anslag 5,500: — Befordringsoch burskaps-afgift 1,422: 23. 4.
Efter att vidare hafva redogjort för de skäl, som, enligt Kongl. Maj:ts Befalluingshafvandes åsigt, tala för öfverfarts-afgifternas förhöjande, hvarvid Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, jemte förmälan att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge de i det uppgjorda nya taxe-förslaget upptagna afgifter icke i allmänhet vara för höga, bland annat upplyst, att, i stället för de fordom brukliga platta och mycket tungrodda färjorna, hvilka, försedda med ett råsegel, måste framföras genom besvärlig och ansträngande rodd vid alla de tillfällen, då vinden icke var tillräckligen stark och gynnande, numera för det mesta begagnades stora segel-ekor, hvilka voro så byggda, att de förenade välsegling med bärighet och styrka, samt äfven i motvind kunna kryssa sig fram utan behof eller åtminstone med obetydligt biträde af rodd, och att kostnaden för en af dessa större ekor med tillbehör uppginge tili omkring Niohundrade R:dr R:mt, under det att en större färja af gamla konstruktionen med fullständig utrustning kunde för 40 å 50 år sedan anskaffas för 250 å 300 R:dr, — har Kongl. Majrts Befallningshafvande, i afseende på frågan om och till hvad belopp bidrag utöfver färjeafgifterna skulle kunna blifva tiil de nödige ansedda färjeplatsernas uppehållande erforderligt, hufvudsakligen andragit: att, ehuru den nu föreslagna förhöjningen i öfverfarts-afgifterna, om den vunne nådigt bifall, måste leda till ökad inkomst för hvarje färjning, det dock kunde med skäl betviflas, att färjeplats-egarnes behållning derigenom komme att ökas, då på samma gång frihet iemnades närboende strandegare att täfla om färjnings-förtjensten; att, då en sådan täflan under de sednare åren visat sig vara så begärlig, att vitesförbuden endast ofull liih. till R. St.
Enligt min tanka skulle det icke inverka menligt på stångjernstillverkningen, om tackjernet finge fritt utföras, ty då komme det naturligtvis att tillverkas i vida större skala än nu, och det är med tackjernet, som med alla andra varor, att, när det tillverkas i stor skala, blir det både bättre och kan säljas för billigare pris. Om man vill att ett land skall exportera en vara, måste man väl medgifva tillverkarne af denna vara att sälja den i den form, som utländningen önskar. Det bästa beviset på att jernhandteringen icke haft något gagn af de prohibitiva åtgärder, som blifvit vidtagna, är dess långsamma framåtskridande. Statsrådet Malmsten visar att tackjernstillverkningen från 1840 till 1859 icke ökat sig med mera än 39 proc. Samma förhållande är det med stångjernstillverkningen. Deremot har det öfriga Europas jerntillverkning under samma tid ökat sig med 125 proc. Jag ber äfven få påpeka att det är en stor orättvisa mot tackjernstillverkarne att belägga tackjernet med utförseltull, då införseln o af denna vara än fri. Denna införsel är icke så obetydlig. Ar 1859 infördes öfver hälften så mycket tackjern som utfördes. Den 29 Maj f. m. Man har sagt att frihandeln nog var riktig i theorien, men att den ännu icke kunde tillämpas. När skall den då kunna tillämpas? I dag är det för tidigt, i morgon är det för tidigt, och på det viset blir den aldrig tillämpad, oaktadt man erkänner att dess lära är riktig. Slutligen ber jag att äfven få nämna ett ord med afseende på den Franska traktaten.
(Slår upp balkongsdörrarna och talar därifrån nedåt) Soldater! Man sagt mig att bland eder (Sorlet tillväxer). Tyst! falske uslingar, edsbrytare, I pliktförgätne, som med fega tankar förkväfven modet i de bättres bröst, I dåliga kamrater, tron I väl att vi behöfva er! Fritt må hvar knekt, som önskar det, gå hän. Slå slottets portar på gafvel upp, att sådan giftig luft må strömma ut och ej oss här fördärfva! (Går hastigt från balkongen). JOHAN FLEMING. Jag kan, jag vill ej tro det STÅLARM. Skåda själf! JOHAN FLEMING (ser ut genom fönstret). De bölja om hvarandra. Täta massor mot porten störta sig. Förgäfves söka de gråa veteraner häjda dem. STÅLARM. Må ingen häjda dem. OLOF KLAESSON. Du vågar mycket. STÅLARM. Blott huggit af den arm, hvars lamhet annars också till hjärtat kunnat sprida sig. Nu må värt råd begynna. OLOF KLAESSON. Värre makter än missmod värkat det. Om jag tror orätt, (med en blick på Hjort) så visar detta bleka anlet galet. STÅLARM. Kamrater! Finnes någon ibland eder, som önskar öfvergå till hertigen, han fritt det säge, fritt det göra må; ty intet annat återstår för den, som blifver kvar, än att med ära falla. (Tystnad). Fins någon ibland er, som något har att hoppas på af hertigen och röstar för underhandling? FÖRSTA OFFICERN (pekande upp mot skriften öfver balkongen). Non illo parcet Tempore dextra reis. STÅLARM. Välan då, vänner: fast svikna i vår lit på Sigismund, fast öfvergifne af vårt eget folk, vi skola visa hertigen i döden, att än vår konung och hvarandra trogna vi till hans planer ropa enigt: nej! Och när på tröskeln här den siste fallit och hertigen instörtar jublande i dessa salar, blott en man, en fackla behöfs, och slottet störtar öfver segrarn.
Afskrifning för denne summa j såsom använd på ett försök, hvilket af tillfällige naturomständigheter ej nått den påfäknadé framgången och hvarigenom Bolaget icke vunnit, utan tvärtom förlorat, heldst Bolaget i annat fall hade i Praemier egt uppbära förenämde 28,794 Frdr 18 sk., hvilka nu äro att anse som en besparing för staten; hvarföre Ock endast återstode 22,200 R:dr 3o sk, dem Bolaget begär få qvittade. 2:0 Att Bolaget, så hädanefter sorn hitills, måtte få tillgonjuta Prsemierné af 6 sk. per tunna för de kol, som afyttras, 'i likhet med beslutet år i8i5, Samt 3:o Att då prcemierne, icke Uppgingo till den beräknade högsta summa af x5,ooo R:dr årligen, Bolaget matte få uppbära 3,000 R:dr till Borrnuigs-försölc i trakten, hvilket för Verkets bestånd och framtida utvidgande vore af högsta (y.de Sami. wäret B.) * 1 1670 Stats-Utskottets JBetänkanden. vigt, på sätt vid de haline undersökningarne åren 18x8 och 1820, blifvit anmärkt ; Med hvilke förmaner Bolaget skulle se sig i stånd för framtiden drifva "Verket på den större Scala, som varit åsyftad; deremot, om Intressenterne nödgades nedlägga arbetet i brist af medel, O oc• ' ej allenast förlusten af Stenkol, utan äfven alla dervarande arbetares olycka, blifve en lika snar som oundviklig följd.
Det bör förlåtas mig, att jag på grundlagen stödjer de anmärkningar, jag här tager mig friheten att framställa, ett förhållande, som jag hoppas, att den siste värde talaren äfven ursägtar; hvarvid jag dock förklarar, att jag icke tilltror mig någon närmare kännedom af grundlagarna, än hvarje annan af de ledamöter, som här tillämpa desamma, bör äga. Frih. Palmstjerna har uppläst samma stroph af Utsk:s utlåt., som Hr v. Hartmansdorff redan citerat. Jag känner den strophen, utan att densamma behöft uppläsas; men jag upprepar, att om det blott vore ad notitiam, som Utsk. föreslagit beloppet af extra inkomstmedlen, skulle jag icke haft någon anmärkning dervid. Nu deremot tycker jag mig af pag. ii uti utlåt, finna, hvarthän Utsk. syftar, nemi. att genom användande af öfverskottet, som uppkommer derigenom, att R. St. åtaga sigen förhöjd tull-och brännvinsafgift, minska grundskatten , hvarom jag anser här ej böra vara fråga; ty är det behöfligt, att grundskatterna förminskas, bör statsbristsumman i följd deraf blifva förhöjd, emedan statsbristsumman icke är eller blifver något annat än det, hvarmed ordinarie inkomsterna understiga Statens behof, de må afse åtagande af afgifter, eller lindring uti redan åtagna, eller nya prestationer. StatsUtsk. äger alt pröfva och föreslå detta, och sedan beliofvet af Stånden är godkändt, tillkommer det Bevilln.Utsk. att yttra sig om bevillningssummans fördelning. Hr von Qvanten, Carl:
ByggningaBalken, tillåter afgärda By att söka och erhålla Skifte i Skog och Utmark med så val Bolby som andre LngUtshottits Bttänkanåeri. b,5 Hemman, ehuru studd på en sund princip, likväl vid tillämpningen, på sine ställen, åtminstone i Lars Pehrssons hemort, föranledt till orättvisa emot Bolbys egare, derigenom, att ingenstädes i Lagen skall vara bestämdt, huru mycket, eller hvad af Afgärdes Bys område bor räknas till inågor elier såsom Utmark anses; hvaraf handt, att sedan Afgärda By, på den med Bolby gemensamma Skogen eller Utmarken inkråktadt och inbågnadt en betydlig del, harden sökt och vunnit delning, hvarvid allt det inhägnade fått räknas såsom Inågor, så att Afgärda Byn, utan afräkning derföre, bekommit fulla hälften emot Bolby, utaf det oinkräktade Skogsöda UtmarksOmrådet. Att sådant icke kan instämma med Lagens mening, har Lars Pehrsson ansett vara klart, emedan eljest kunde hända att Bolby, inom hvars Egovålde finnes en afgärda By, slutligen vid delningen komme i fullkomlig brist på Skog och Utmark; hvarföre Lars Pehrsson fö* reslagit en sådan förklaring öfver 4 §. uti ig;de Cap. ByggningaBalken, hvarigenom må stadgas: att vid delning af Skog och Utmark, Bolby och afgärda By emellan, för den sednare må beräknas all den Skog och Utmark densamma förut inhägnat, äfven om Odlingar till Inegor derå blifvit verkställdeJ dock så, att vid ego taxeringen desse ej anses annorlunda ån efter det skick de egde före inhägnandet, och 24 LngUtskottcts Betänkanden. det ej kan utrönas, uppskattas i likhet nied den kringliggande markens beskaffenhet. Vid pröfning af hvad Lars Pehrsson i förberörde måtto föreslagit, har Lagutskottet ansett afgärda
Bevilluings-Ulskottets Memorialer, Betänkunden och Utlåtanden) <— N:o 49, med förslag till Bevilluings-summans utgörande: B. XI. 337, 354, A. 354, E. 377. Bevillnings-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af-: VII. 352. — förrättadt: VIII. 4. Bevillnings-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 30, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande vilkoret! för bränvius tillverkning: B. VIII. 91, 166, A. 166. —- X:o 31, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStAndeus skiljaktiga beslut, rörande tullbevillningen: B. VIII. 351; IX. 81. A. 81, E. 301. -— N:o 37, rörande verkställd omröstning, angående vissa ännu icke algjorda tullbevillnings-frågor: B. IX. 165. 366, A. 366, E. 301. — N:o 38, rörande verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, angående stämpel-pappers-afgiften: B. IX. 165, 366, A. 366; E. X. 160. — N:o 43, angående verkställda omröstningar, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å förändrade föreskrifter om Allmänna Bevillniugena utgörande: B. X. 248, 283, A. 283, E. 377- '— N.o 44. i anledning af verkställd omröstning, angående ifrågasatt bevillnings-algi't för cigarrer oell cigaretter, som till salu hållas: B. X.248 284, A. 284.
Besvärsock Ehon.-VtskoUels Betänkande, E:o 97. 15 utstakas, hade dervid icke något vaiit att anmärka; men då deremot denna rättighet blifvit med gifven alla till myndighetsålder komne personer, brottslingar icke ens undantagne, utan afseende på dessa peisoners behof, insigt eller duglighet, vore stora oredor och svårigheter att befara, enär de fleste tjenare, lärlingar och arbetare skola sk ynda att tillegna sig den frihet ii ån beroende och eftersyn, som åtföljer dessa föi söi jningsrältigheter, i stället för att genom arbete hos andra, flit, skicklighet och ett anständigt uppförande söka i ungdomen grundlägga föi tnågan all vid mognare ålder förvärfva sig sjelfständig utkomst. Eli återgång till en allvarligare, med vårt lands förhållanden mera öfverensstämmande ordning måste derföre foiberedas genom en försigtig ändring af beiöide n 8, så snart sorn möjligt; för hvilket ändamål motionären föreslagit, ali manspeisoner af tjenande och arbetande klassen icke må tillåtas att sätta sig lör sig sjelfva, för att genom idkande af handtverk sig försörja på annat sätt, än i den ordning iöi fattningen för rättighet till handtverkstad bestämmer, så länge dylika manspersoner ega helsa oell krafter att tjena eller arbeta hos andia. Af herr Hjerta, Lars, som anmärkt att den i 26 såsom vilkor för försörjningsrättens utöfvande,. föi oskrifna anmälan visat sig vara för den fattige arbetaren så betungande och derjemte medföra så iinga fördelar, alt motionären ansett sig böra föreslå , alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det samma § må förändras till följande lydelse:
Bör vinnande st' detta sndamäl, får "jac; 1 underdänigdet fasta läders Longi. l>laj:ts lXsdiga uppmsrdsamdet pa "följande dufvudsadliga omständigdeter, nemligen: "i:o. län mera utsträedt ökning erfordras tor slottans demanning, om "ridet af densamma, i dedokvets stund, sdatl dunn:» päiädna dedörigt gagn; "oed jag får derföre i underdänigdet toresia, att läders Longi. U:>j:t till "ldidets 8tänder täedtes framställa deliofvet af ödadt exercis-anslag, varande "det min åsigt, att den vid sista llidsdagen verdställda fördelning r>f nämn"de anslag dvarden är dedöllig eller för vapnet förmånlig, enär, enligt "dvad llidets 8tänder, af läders Longi. N:rj:ts Berättelse om dvad sig i ldi"dets 8t^re1s6 sedan förra llidsdagen tilldragit, lära tinna, att det dmippa "anslaget varit omsorgsfullt värdadt oed rättvist fördeladt emellan den seg"lande Blottan oed llodd vapnet, samt att dekälet varit nvttjadt, ömsom ps "det andrs vapnet, för att vinna dännedom om degge. "2:0.
Som sagdt, brefven äro af ringa intresse för allmänheten, men af poemen torde ett och annat förtjäna ätergifvas, t. ex. nedan följande, hvilket så att säga är ett åpropos för årstiden; sista versen är en hyllning åt minnet af författarinnans broder, grefve Otto August Cronhjelm, en af sin tids mest uppmärksammade män, född 1800, löjtnant vid från svenska skaldinnors b l o m p a r t e r r. sjöartilleriet, en af de främste riksdagstalarne inom det första ståndet, riddarehusdirektör, För I d u n af Birger Schöldström. ordförande bland fullmäktige i riksgäldskontoIII. ret, död af kolera i Stockholm 1834. Liten efterskörd Grefvinnan Bergér. f p r f p framstående svensk författare * har sagt, Ss^fe att man kanske kan finna det vara att gifva för mycken vikt åt en enda visa, då man lemnar lefnadsuppgifter om den, som i det hela icke utfört någon annan vitter bedrift än diktat den. Därtill drista vi oss svara, att, så framt diktarstil mätes med annat än längdmått, en populär visa alldeles icke utgör nå- gon ringa vitter bragd. Atterbom säger ock, som vi vilja minnas, att » Ich denke dein » är en större gärning än den stora literaturhistorien af G-ervinus. Under det inom poesiens öfriga arter talang och konstnärligt förstånd till viss grad kunna insättas i stället för ursprunglig danande kraft, minskas inom lyriken dessas betydelse, under det å andra sidan fordringarna stegras på den primitivare kraften, den första af skaldens egenskaper. Till att frambringa ett äkta poem fordras en elan, af hvilken icke många äro mäktiga, och dess popularitet betyder så till vida mera än andra vittra alsters, som dess oäkthet lättare ertappas, därför att det är så föga sammansatt. Må penningmannens namn utplånas, hans, som blott lefde för sig själf — han hade godt, medan han lefde — men ett minnets tack åt den, som kännt för andra och utsjungit, hvad han erfor djupare än de!
Men, miije herrar! då man jemför det satt, hvarpå grundlagen tillerkänner Sveriges Ständer att söka göra sina åsigter gällande, och det sätt, hvarpå grundlagen i andra länder tillåter Representationen att handla; så förekommer mycken skiljaktighet. I vår grundlag finnes stadgadt, huru Ständerne böra förfara för att vinna sina ändamål. Vilja de uttrycka en missbelåtenhet; hvad är naturligare, än att tillgripa 107 §:n Reg.F:n ? Men hvar börjas det? Vi äga icke att öfverlägga derom. Således 0111 StatsUtsk. velat tillkännagifva en sådan missbelåtenhet, haile Utsk. ingripit uti Const.Utskts makt. Jag tror, att det varit lika orätt som obehöfligt i närvar, stund. Men om äfven StatsUtsk. hyst de mest tillförlitliga förhoppningarom ett nytt Sverige, så var det likväl att tillerkänna sig mer förmåga, än hos menskliga varelser kan förutsättas, att icke medgifva, att något tidsmomeut borde finnas emellan det ■ilo Den 5 Maj f. in. gamla och det nya. Eller kan StatsUtsk. framkalla det nya Sverige liksom med en trollstaf? Innan den nya organisationen kan blifva färdig, fordras det ingen öfverläggning, inga åtgärder i detaljerna, för att komma derhän? StalsUtsk. har ju sjelf uppgifvit, att nya planer borde förväntas af den nya Styrelsen; men om den nya Statsråds-personalen icke var bestämd för ett år sedan, måste man ursägta den , om den behöfver åtminstone några månader, eller ett år, för att betänka sig hvart den vill gå. Vill man åter låta den betänka sig, måste man medgifva, att det fordras någon lid, under hvilken det gamla bör gå. Har man då skäl att vägra anslag, derföre att man har de mest sangviniska förhoppningar om det nya Sverige? Och likväl är det detta, somStatsTJtsk. gjort och anfört såsom ett skäl i sina motiver.
Denna jämnkning bestar hufwudfakeligm cch först derur!, ar ks-ckiisrivn mä ske pä en gäng mot hela nu eiioulerancks Lreclir Sedelstocken, utan ar behöfwa uti rörelsen bibehålla ksnco-lXioter eller kaneo-Lvuram Sedlar. Detza fruktar jag af manga skäl icke blifwa löpande uran uröfwer der a fatta , och torde desiutom blifwa förknippade med ftera olägenheter, som skola drabba den fattiga och mindre förmögna LIsslsn af Medborgare, i synnerhet wid upbörden af Lrarens och Riksgälds Werkers inkomstcr» Dm Vebsr-SM som i siikt afseende lemnäs til den statkdragande, kan wal sä inrättas, ar den neno wijär hwad som skall eriäggas k Lrnco loeeiL och Lanc.a Islotcr; mc» da den betalande icke äger annat, än et slag af defia myntmamie han da alltid är nog god räknemästare at sjelf kunna göra uträknings!! huru mycket, som fordras af der flags mynt han har för at betala sa mycket som han bär i kancaspecia och i Lanea lVmer. Manne man ej kan säga, at det ankommer pä Upbördsmannens redlighet: Joivisstrligen, häldst man med wisthet kan mse, ak mange af de» kunnigare delen af folket icke kunna göra denna uträkning. Annu flera och rätt betydelkga stal finnas at anföra emot osta berörda Lanca-dll -rer, hwilka til en stor de! af flera warda Ledamöter aro uptagna och utförde. Men för at undgå widlöftigher, will jag endast nämna der, at Riket icke sär et monk, dä Larma-§pscia och Lanaa-I^mer tilsammans stola finnas uti circalarwn, hwilket likwäl enligt Hemliga Utskottets Leotacalis Utdrag af den 20. i denna manad, af Konungen Nadigst och pä ypperliga grunder blifwit förkiaradt w^-a
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville i detta mom. godkänna Utsk:ns förslag, och alt de värde ledamöter, som dervid gjort anmärkntr, måtte uppskjuta deni till dess vi komma till i i §:n. Hr Ribbing, Bengt: Jag får fästa Gr. Taubes uppmärksamhet på filian deraf, alt det utaf Hr Grefven föreslagna tillägget alstrar mera ondt än godt, hvarför jag önskar, att detsamma måtte återtagas. Det kunde nemi. hända, om ordform uraktlåt att meddela en sådan erinran, att följden deraf kunde blifva att beslutet aldrig kunde taga ät sig laga kraft; åtminstone skulle detta tillägg gifva anledn. till mycken oreda och många rättegångar. Gr. Taube: Då detta stadgande redan finnes uti 1817 års föi fattning, och till min erfarenhet icke kommit, att detsamma föranledt en sådan olägenhet, som den siste värde talaren förespeglat, men sådant visserligen kan vara möjligt; så öfverlemna!' jag åt Ståndet att i anledn. af mitt förslag besluta hvad det finner bäst och tjenligast. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt det vore sednare delen af 3:dje punkten i 1 mom. af 9 §:n, eller från och med ordet ”0 c h” till och med ordet "förrättas," som nu Liefve föremål för pronos.; hemställande Hr Landtm., om R.o. Ad. Den io Mars f. m. 2^1 It. o. Ad. utan vidare tillägg behagade bifalla denna del af Utsk:ns förslag. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, att hvad anginge Hr Råfelts anmärlin. det ordföranden borde vara berättigad att erhålla ersättning för skrifmaterialier, så torde R. o. Ad. linna att den bör tillhöra 2 mom. Nu förekomme sista meningen i i morn., som börjar med ordet ”p r o t o c o I I e t” och slutas med ordet ”v i t so r d.’’ Gr. Spens: