Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befälet wid Adelsfanan och wid f. d. Östgötha Cavallerie behvllo deremot Löner och Boställen pa lifstid — Principen till denna stillnad i behandling har jag alldrig kunnat utfinna, och jag tror mig weta att äfwen inom 1809 ars Stats-Utstott wörö tankarne derom delade. Såsom merendels bortcommenderade eller af stensten sysselsatt under 1809 ars Riksdag, kunde jag da ej härom wäcka Motion, och afhölls derifrån wid 1810 ars Riksdag genom den gränts för öfwerläggningsamnen defie Ständer sig förestrefwo. Jag anhaller fördenskull om tillstånd att nu kalla Ståndets uppmärksamhet pa delta ämne och fragar hwad grund kan wäl gifwas för denna stillnad i behandling? Manne att det ena ar indelt och det andra är wärfwadt? Omöjligen.' Det är redan illa nogatkwärfwade Officerare aro sa swagt lönte i jemnförelse med en del af de indeldte, utan att deras svfilor också stola wara osäkrare. Ej heller kan för Adelsfanans befäl aäföras det stät att det ar såsom tjenstgörande att anse emedan det när som hälst kan commenderas, ty Swenstaoch Hast, Gardets reducerade - I3Q8 Den i§ Julik. rade Officerare moro cj blott att såsom tjenstgörande anse uran wöro werkeligcn tjenstgörande nar de reducerades. Jag wet att man anför särskilda Konunga-Bref och Förordnanden. Men wära Fullmagter dara också Konungens Höga underskrift och ehwar denne finnes mäste den utan twifwel medfö, ra enahanda helgd. Da werkan af denna Kongl, undecstrift i anseende till Starens nöd och dristande tillgångar mäste rudbas, dör wäl detta gälla lika för alla, chwad Documentet, som med Konungens
Med det här befintelige ordet närma (le, kan således icke menas närmast Stamfadren, utan den närmast qvarlefvande , närmast den afdöde, och i 2 §. RiddarhusOrdningan står qvarlefvande gren, således öfverensstämmer stadgandet i 37 § med ordet qvarlefvande i RiddarhusOrdningen. Sedan står der manlige afkomling, icke gren. Oin det stod gren, så kunde man gå tillbaka till Stamfadren, men nu kan med närmaste afkomling icke menas annat än den afkomling, som är närunst den döde. På detta sätt är 37 §. Regeringsformen i full harmoni med 2 §. RiddarhusOrdningen. Hvad sluteligen beträffar Grefve De la Gardies önskan att någon förändring måtte ske i afseende å inrättningen med den sedan 180g tillkomne Adel, så lår jag förkla» ra att sådant vöre stridande emot andan af 1809 års Grundlag, som ville minska snarare än öka antalet af adelige individuer; och med den tydning af Lagen, som jag anser vara riktig , behöfves ej mer än, att i RiddarhusCanzliet hålla genealogien i ordning och deri alltid uppföra de närmaste anhörige, ty det blir den närmaste slägtingen, hvilken alltid är känd, som kommer att ärfva adelskapet. Har den ena brödren ej barn , inträder den andra brödren uti hans rättigheter som Adelsman. Följaktligen är jag af den tanka, att ingen ändring af 1809 års stadgande i detta afseende, är af nöden. 25 2 Den 11 Junii e. m, Herr Rosenblad; I anledning af hvad flere Ledamöter yttrat rörande hvad jag anfört till stöd för afgifvandet af alternativer, vill jag, ehuru jag ej anser de skäl som emot mig blifvit anförde förminska rättigheten af Utskottets handlingssätt, blott göra det tillägg, att då Utskottet består af 12 Ledamöter som kunna vara samlade, så, i händelse 6 rösta för det ena alternativet och 6 för det andra, måste ju alternativer framställas, om frågan skall komma till afgörande. I hufvudsaken har jag redan yttrat min tanka Herr von Hohenhausen: Friherre
Lagerbjelkes sista anförande, att man bör hafva alla möjliga garantier, för alt icke råka på illasinnade bolag, ger mig ani. att erinra, att bolaget är mycket mera i Statens våld än Staten i bolagets, enär det är Staten, som skall utbetala garantien och bolaget står under Svensk domstol. Jag tror således att man icke har någon anledn. befara, alt bolaget skall kasta sig på tvären, utan att det ovilkorligen måste blifva bolagets intresse, ali ställa sig val hos Regeringen. Men i afseende på den ifrågavar:de forslingen, och ehuru den kan ske för lägre pris, då transporten är större, så får jag fästa upmärksamhelen derpå, att man likväl bör tillse alt taxan icke blir alltför låg, enär del icke kan vara öfverensstämmande med bolagets bestånd, att få sin materiel utsatt för stark slitning emot en mycket låg taxa, då banan i stället kunde uptagas af forsling emot högre afgifter. Jag är likväl ganska tranquil derför, när taxan kommer att bestämmas genom den Komilée, som K. M. dertill förordnar. Beträffande elektriska telegrafer, så tycker jag, att jag ingick så mycket som möjligt å Gr. Lagerbjelkes åsigt. Att något bolag för detta ändamål icke kommit till stånd, berodde egentligen derpå, alt Stockholms och Götheborgs Handels-societeter, som egt tillfälle att derom yttra sig, förklarat sig icke hafva något otaldt med hvarandra. Nu har jag medgifvit, att telegrafen skulle kunna ingå i kostnadsförslaget för jernvägen, och jag vet icke, huru jag skulle kunna, på stående fot, göra en större koncession, än när jag för min del medgifvit, att K. M. må ega rättighet att bestämma dessa förhållanden. Gr. Gyldenstolpe: Det kan visserligen vara bra, att man går in i alla möjliga detaljer, men man kan i min lanke ändock deruti gå för långt och det blir troligen åtskilligt, som K. M. oaktadt R. St:s allvishet ändå måste utforska och bestämma. Jag tror alt det derföre är nästan bäst, alt K. M. får bestämma alltihop. Dessutom önskar jag alt man gör afseende på två omständigheter, nemi. att dessa föreskrifter, som Gr.
Ja, om Staten lii te de för dem utgifna obligationerna ligga i Riksg.Kont., då lage häri någon sanning; men då Staten lånar upp dem för att genast åter släppa ut dem i form af arbetslöner m. m., så komma de ju också genast den allmänna rörelsen till godo. Dessutom är det icke fallet, att det vore industriidkare eller jordbrukare, som Den 15 Februari f. m. i allmänhet skulle träffas af Statens täflan om de små lånebeloppen. Det är emellertid också klart, att det kan gifvas tillfällen, då Fullm. i Riksg.Kont. icke böra anlita de inhemska tillgångarne, och någre vilja derföre uplåna 25 millioner utomlands, med rättighet för Fullm. att, om sådant låter sig göra, tillika sätta i gång ett inhemskt fondsystem. Jag är dock så mycket vissare, att beslutet om 5 millis uptagande inom landet ej kan medföra någon fara, som dessa medel äro afsedda för 1863 års arbeten, då R. St:r redan äro ånyo församlade; och skulle det då visa sig. att man som tillgång beräknat en och annan million, som icke influtit, så vore man icke alls i någon värre belägenhet än man var vid början af denna Riksdag. Jag tror sål., att den försigtighet, som skulle hindra R. St:r att bifalla hvad K. M:t i detta afseende föreslagit, är helt och hållet öfverflödig. En talare har velat vid denna punkt göra ett tillägg, nemi. af den föreskrift, att för jernvägsarbetena och för den nödiga materielens anskaffande skulle anlitas endast Svenske arbetare och Svenska fabriker. Det är klart, att så sker i den mån det låter sig göra, men de Svenska arbetarne och fabrikanterne äro ofta så öfverhopade med beställningar, att de låta vänta på sig i flera månader, och det torde väl då vara största skäl att låta dem arbeta så, som de sjelfve önska, i stället för att på en gång betala arbetet för jernvägarnes behof högre än det är värdt. och tillika hindra de Svenske arbetarne att tillfredsställa allmänhetens behof i andra afs:n. Ehuru välvilligt och patriotiskt detta förslag sål. må vara, så tror jag dock att det icke skulle för den inhemske fabrikanten medföra någon verklig eller särdeles stor fördel.
Från denna fråga hafva vi sedan kommit till en ganska lång tankevexling ang:de fördelarne af att kavallerister eller andre militärpersoner, som måste hafva tjenstehästar, skulle äga att låta dessa födas och skötas vid kasernerna. Men vi hafva här talat om något som icke kan komma i fråga vid denna statsreglering, ty, mine Hrr, vi hafva icke några stallar för det åsyftade ändamålet. Här är tillkännagifvet, att Lifgardet till häst icke har rum för andra än sina egna hästar och dem, som redan äro der inqvarterade. Jag hemställer således om icke det lämpligaste vore att nu bifalla Utsk:s förslag och öfverlåta åt kommande Ständer att reglera denna fråga. Gr. Björnstjerna: Jag instämmer i den siste talarens yttrande, men då detta ämne troligen ej vidare förekommer, torde jag få besvara några anmärkmr mot mitt föreg:de yttrande. Hr Stjernsvärd började med att framhålla det orimliga deri, att officerare förut fått rationsersättning för sina drängar, men sedan måst återlemna densamma, och förordade i följd deraf, att Kronan borde gifva så väl fourage som hästskötsel in natura. Kunde det då falla mig annat in, än att han önskade att samma person, som skött hästen i garnisonsorten, äfven skulle göra det i fält. Någon ordonnans har jag icke talat om. Hrr Stjernsvärd och Bildt hafva båda anmärkt, att officeren ganska väl kan se om sin häst i kasernen; ganska sannt. Men det är icke häri det vigtiga ligger, utan i möjligheten att nyttja hästen. Båda dessa Hrr torde nogsamt veta, att under kaserntjenstgöringen ingen tid dertill gifves. De Ryska officerarne åka till kasernen och sitta ej upp tili häst förr än Eeg:tet utrycker. Den Engelska deremot tumlar om på sin kamp dagen i ända. Balaklava lärer oss hvilketdera sättet är det lämpligaste att Den 4 Juli f. m. 43 dana sådana ryttare, som vi behöfva. Jag förenar mig med Gr. Anckarsvärd och Frih. Tersmeden.
Därtill bidrogo ej endast lamporna, utan än mer de ljuva, förrädiska viner, varmed man flitigt fyllde de kransade bägarne. Samtalet fortgick naturligtvis allt livligare, allt mer sprittande. Karmides hade öppnat det med en gäspning, det sista spåret av en orolig natt; Olympiodoros med en poetisk utgjutelse över morgonen och morgonrodnaden, företrädesvis den, som strålade på de fyra damernas kinder. Annжus Domitius, den av statsgöromålen nedböjde, var icke otacksam för sina gästers bemödande att förströ hans sinne. Hans glättighet växte med de övriges. Vi vilja anmärka, att Annжus Domitius bland nyktra människor var prokonsul, patricier och romare; själve hans förtrogne unge vän Karmides påminde sig blott ur dimman av grundliga rus en faunartad Annжus Domitius. Men en sådan fanns och väntade blott på tjänligt tillfälle och lämplig omgivning för att avkasta masken och framträda i hela sin befängdhet. Under hovmannen dolde sig en naturmänniska, som, när hon släpptes lös, gav sig luft i den tokigaste, mest otyglade munterhet. Emellertid voro de bud, som Pylades avsände till villan, emottagna av en slav, och chiffertavlorna, de medförde, överlämnade till prokonsuln, som läste dem, utplånade det skrivna med sin stylus, drack och skämtade, utan att deras innehåll syntes kvarlämna en allvarsam tanke på hans feta, skinande och leende ansikte. Han drack, kredensade pokalerna åt Myro och Praxinoa, skrattade, berättade kärlekshistorier och skämtade plumpare, ju större verkan vinet och munterheten visade sig ha utövat på hans gästers livsandar. Rodnaden, som färgade hans kinder, steg småningom över hans panna och övergöt den kala hjässan med varm cinnoberglans. Hans huvud liknade en mogen, svällande druva. Men detta förebud till faunens snara framträdande röjde sig icke, innan de andra gästerna börjat tillåta sig friheter i ord och gärning, för vilka lamporna borde slocknat, om de ägt den ringaste känsla av blygsamhet. Musiken, som utfördes av osynliga konstnärer, tycktes följa ingivelserna från den ande, som livade sällskapet.
Således blef det gifvit, att det skulle blifva i 55 II, a i8 Den 28 December f. ni. rum. Derigenom hade BorgareStändets påstående om 3, och Ridderskapets och Adelns om 9 pensions*uiu, förfallit, och PresteStåndets, som var enligt med Utskottcls, hade segrat. Men i alla dessa beslut finnes ej stadgadt, huru stor pensionssumman skall blifva. Denna lucka är det, som Utskottet nu vill fylla, på den grund att Förfaltningarne om civila Embetsman stadga, att det är lönens belopp som skall utgöra grunden. Utskottet hade i tabellen uppfört 4ooo jR:dr, då likväl Generalslönerne endast äro 3ooo R:dr. Det är detta Utskottet velat rätta. Således är saken nu i det skick, att hela lönen är uppförd som pension, och att pensionsplatserne äro 2, på grund af hvad som vann i Förstärkta StatsUtskottet. Så står saken, och jag ser ej, hvarföre Friherre Cederström skall kunna säga, att de ord, som finnas i StatsUtskottets Betänkande* hvilket blott blifvit af PresteStåndet bifallit, skola referera sig till Landshöfdingepensiolien, då det lilkväl är lill 65 års ålder som de höra. Jag ber, alt å nyo få uppläsa meningen, sedan målet är utredt. Den lyder sålunda: äfvensom Utskottet tillstyrker, att blifvande Innehafvare af de g till uppförande å Stat föreslagne Generalslöner i Penningar må erhålla rättighet, att, lika med Landshöfdingar, och i enlighet med hvad Författningarne om afskedstagande civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter Den 28 December f. m. *9 erhållit, afsked, till pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras å Allmänna Indragnings Staten; dock att på en gång ej flere än 2:ne sådane pensioner bestås.
Låtom oss föreställa oss att det är en provins, som skall uppmätas; hvar och en kan då förutse att det skall fordra en lång tid att på landtmätarevis utstaka alla dessa rutor, men om jag i stället endast uppdrager gränserna omkring en eller ett par större rutor, t. ex. omkring det der bordet, kan det gå på en jemförelsevis ganska kort tid, och på ett liknande sätt skulle dessa parker snart nog kunna vara utstakade. Jag är fullkomligt öfvertygad om att förste landmätarne och deras närmaste män ganska väl känna hvarest de trakter uro belägna, som kunna i detta afseende komma i fråga. Dessutom kan jag gifva än ett bevis, att det vore möjligt. De, som bilda nybyggen, få hvardera 4,000 tunnland, således 20 nybyggare få 80,000 tunnland skog, som skall skiftas och taxeras. Hvarföre skulle man då icke kunna taga af en del för kronans behof? Det är för vidlyftigt, och skulle föga intressera R. o. Ad., att från mig höra en mängd upplysningar om de norra orterna. Jag har ingen talang att föredraga dem, men jag skulle dock kunna bevisa ätt det är nödigt att något göres för de nordligaste delarne af vårt fädernesland. Man skulle kunna tala gan - 202 Den 4 November f. m. ska vidlyftigt om den förödelse af tusentals tunnland, som förorsakas genom skogseldar, hvarom Utslct redan nämnt något; man skulle äfven kunna orda något om det sätt, som begagnas att fälla träden, genom huggning i stället för sågning, hvilket ensamt gör en förlust al 3 fot på den del af trädet, som är tjockast. På några millioner träd, som fällas, går ensamt genom denna omständighet en fiel skatt förlorad. Hvad hufvudsakligen är af nöden, det är att ordning i skogshushållningen införes, och som jag anser detta vara första steget dertill, instämmer jag i Hr von Köchs förslag.
En sådan poliskår skulle för varfvet vara af stor fördel, äfven om den komme att medföra en högre kostnad än den nuvarande bevakningen; men den inre bevakningen i öfrigt, äfven den yttre vid varfvets stränder, hvilken sistnämnde fordrar en större personal i anseende till varfvets vidsträckta område, hvilken bevakning hittills blifvit bestridd till en del af marin-regem entet och i öfrigt, å de ställen, der marinsoldater, i följd af deras otillräcklighet eller andra omständigheter, icke alltid varit använde, måst anförtros åt båtsmän, anses fortfarande kunna och böra ät båtsmän öfverlemnas, helst deras begagnande för en sådan bevakning tillhör deras tjenstgöring, hvarförutan till nattvakare utses sådane pålitlige båtsmän, sorn i följd af högre ålder icke kunna till exercis eller sjötjenst eller vid svårare arbeten användas Genom inrättande af en varfspolis, skulle ock, såsom Revisorerne funnit önskligt, manskapets visiterande vid utgåendet från varfvet kunna afskaffas, ehuru berörde visitationer äfven pä sednare tid visat si» vara behöflige. Yid Revisorernes besök uppgick den bevakning å varfvet, som utgjordes af båtsmän, till endast 59 man, hvaraf trenne voro tillfällige och sedermera, såsom icke vidare behöflige, indragits, hvarjemte utom varfvet voro, utöfver den af särskilt kommenderadt manskap bestående bevakningen i sjukhuset och å kasernerna, anställde såsom nattvakare dels vid stängsel-liniernes flottar och dels vid tillfällige materialupplag å Stumholmen och vid nya sjukhusbyggnaden, till hvilka ställen varfspolisens verksamhet icke — 328 — skulle komma att sträcka sig, 9 båtsmän, hvilka dock, när bevakningen derstädes icke vidare blifver behöflig, komma att till tjenstgöring vid varfvet återgå. Med afseende på hvad Revisorerne andragit, angående dels varfvets ordnande såsom ett rustningsoch reparationsvarf, och dels vindbryggors och mastkranars ersättande af tidsenligare iättskötta mekaniska inrättningar, torde böra nämnas, att Kaptenen vid mekaniska kåren och riddaren E.
Den, som vill, att contra-propositionen i hufvudsak liga voteringen om införselstullen å Granved skall, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, lyda å nuvarande belopp, 14 sk. famnen, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, Hemlinings-Utskottets Memorial, X:o 30. 39 kommer contra-propositionen att, omfatta Bonde-Ståndets beslut, alt införselstullen å Granved skall utsättas lika med hvad, sorn mi gäller för utförseln, eller 30 sk. famnen. 137:o. Den, som, lika med Utskottet, anser införselsafgiften a Granved böra antagas lill 21 sk. famnen, röstar ja; den, det, ej vill, röstar nej. Vinner nej, a niages (Da alternativet) Ridderskapel, och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut. (2:a alternativet) Bonde-Ståndets beslut. 138:o. Den, som önskar, att vid hufvudvoteringen om Tal/ved contrapropsitionen må utgöras af Ridderskapet och Adelns samt Borga re-Ståndets beslut, alt nuvarande införselstull dera, 16 sk. famnen, skall bibehållas, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, blilver Bonde-Ståndets beslut om bestämmande af samma tullafgift, 36 sk. famnen, vid införsel af Tallved, som nu är stadgad för utförseln, contra-proposition. 139:o. Den, sorn bifaller Utskottets förslag till införselstull k T allred, nemligen 24 sk. famnen, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, 40 BeviUnings-Ulskottets Memorial, JV:o 30. *9 (l:a alternativet) Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndels beslut. (2;a alternaLivet) Bonde-Ståndets beslut.
Desse stränge lagens män, så tyckes det, hafva ingen blick för denna höga syn; häfva icke än, i den besynnerliga menniskosjälen skådat den störa kraften: kärlek, som derinne kan lösas, få lif och åstadkomma en underbar högre laglydnad; ja, de handla stundom så, som de icke kände, att all sedlighet är grundad ytterst på f riheten, sedlighetens nödvändiga vilkor och element. Innan motionstidens slut är jag icke i tillfälle att, med ledning af utländsk lagstiftning, uppgifva förslag huru det onda skall afhjelpas: men jag anhåller, att det Utskott, sorn skall behandla frågan, täcktes låta den hvila, tilldess ett särskildt anförande härom frän mig inkommer. Och lar jag nu blott i förbigående anmärka, att aldrig den, som beslutit, att ett harn skulle straffas, borde få sjelf vara exekutor, helst han tillika oftast är part. Jag är beredd att enskildt lemna någon Utskottets ledamot säkra upplysningar, huru barn oell ynglingar ofta blifvit pä ofvanberörda sätt grymt misshandlade samt genom förskräckelse för ytterligare afiliktiv behandling förmådde, att falskeligen uppgifva sig hafva begått fel, till hvilka de varit alldeles oskyldige, och sålunda, emot lärarens vilja och syfte, af honom tvingade till att ljuga, hvilket svårt, kränkt barnens rättskänsla och plägat deras samveten. Jag skulle äfven kunna enskildt meddela exempel å besynnerliga, att icke säga, demoraliserande tal samt skymfande, all hederskänsla utplånande förberedelser, med hvilka sådana misshandlingar blifvit ofta inledde.
Jag vill ej taga England till efterdöme, ehuru äfven der till öfverflöd blifvit yrkade, ja till och med ännu stundom yrkas, de fleste af de satser mot Canaler vi höre i Sverige; det är dock anmärkningsvärd^ huru tidepunkten för Englands hastiga handels, och rikdoms.förkofran sammanstämmer med tidepunkten för Canal-anläggningar, hvilken först började 1759, och att Canaler, som varit beräknade till 5 å 7 procents afkastning, uppstigit ända till 60 procent. Ganska svår är en beräkning, äfven under förmodan af fortfarande .oförändradt förhållande. Men alla länders erfarenhet bevisar den ofantliga förändring dylika anläggningar å. stadkomma. Ej endast Spanien, Frankrike, Italien, Holland och Preussen m. fl. Tyska Stater, hafva, i känslan af oundviklig nödvändighet, användt Statens medel till dylika anläggningar med framgång. Afven Ryssland och Sverige hafva följt långt för detta samma grundsats till allmän båtnad. Ett af de mest talande efterdömen framställer Danmark. Ensam lii, Den 1 Maj. 17 Ensam innehafvare af Östersjöns’ naturliga utlopp, ansåg denna lilla Stat en kortajre Väg för samma ändamål genom sina Stater? äf den vigt, oaktadt den i dess inre delar inga större vatten kunde sammanbinda, att ifrån i777 till 178S användes öfver 2* mil* lioner Riksdaler på detina anläggning, som dock till en Vis3 grad endast hämtade sin Inkomst af hvad som förlorades i Sundska Tullen; resultatet b!ef, att de gedöm KielerCanalen passerade fartygs antal gatt något år till nära 4000, och utan att de igenorrt Öresund gåendes antal förminskats; det är alltså klart, att denna Canal äfven lemnat erl ej obetydlig inkomst, fastän svår att beräkna* År då Sverige det enda land, som bor bli tillbaka, och misströsta?
Men nu, för att jämförelsen icke skall halta, borde dock den intellektuelt anlagda, fostrade och arbetande kvinnan kunna sköta sådant arbete, när hon måste det, likaväl som arbetskvinnan sitt. Och det är det hon icke kan, säges det, hvilket väl ändå ej torde vara så lätt att bevisa. För att nu börja med studier, så påstås kvinnan ej däruti kunna arbeta lika uthålligt som mannen. Möjligt är att hon ännu icke kan det. Och visserligen har ännu blott ett fåtal af dem, som ägnat sig åt studier, hunnit därtill att på ett mera i ögonen fallande sätt göra dessa fruktbärande. Men tänker man först på de många, långa tider, som männen fått ägna sig åt studier, och sedan på de oräkneliga massor af män, som ägnat sig däråt, samt slutligen på dem, som bland dessa oräkneliga under dessa långa tider verkat och gjort sina studier fruktbä- rande i lifvet, så blir måhända procenten icke mycket högre än bland de få, som under några korta decennier åtnjutit samma förmå- ner — märk väl, utan samma omsorgsfulla förarbeten. Men må så vara; låtom oss medgifva, att kvinnor i allmänhet icke så väl som männen arbetat med studierna, men det lär väl ej heller vara meningen att kvinnan annat än undantagsvis skall ägna sig däråt. Och så mycket få väl våra belackare å sin sida medgifva, att undantagsvis arbetar kvinnan lika uthålligt som mannen, undantagsvis har också hon » ryggrad ». Gäller det uthållighet, torde sjuksköterskan lika mycket som läkaren vara i behof däraf. Och om äfven här och där förekomma slarfviga, ryggradslösa, nonchalanta individer bland sjuksköterskor, torde dock våra läkare själfva kunna intyga, att sådana ej äro mycket tal I DU N 60 rikare än individer af samma skaplynne bland männen — j a, kanske till och med inom själfva den aktade läkarekaren. T y om ock med påminnelsen om » Läkareansvar » följde åtskilliga för mycket omfattande domslut, kan väl ej nekas, att äfven inom gruppen af de ädlaste män då och då framträda ryggradslösa arbetare.