Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Trumpet, utan ett ord, men ögonblickligt. Han har en sträf träaktig stämma; den kan hörs långt, men har icke en tillstymmelse till klang. Det måtte vara underligt för en mor att se ned på denna vanföra kropp. Det är som om åldersåtskilnaden vore utplånad mellan mor och son. – Men det är naturligt att medlidandet icke blir den förherskande känslan hos henne. Denna guld-gud med sin befallande sträfhet gör att medlidandet vid närmare beröring torkar bort. Det fins mera seg kraft hos honom än hos en frisk menniska. Han vet att penningen är en makt, han vet också att penningen är det enda som kan ge honom någon ersättning för allt hvad tillvaron bedragit honom på. Besynnerligt att icke tjufvar gå in hos honom! Hvilken strid det skulle bli mellan en rånare och denna vanskapliga förvridning af en menniska! Nattetid, i Rembrandtsk belysning Hur fruktan att förlora penningarne öfverröstar allt annat hans dödsförakt hur han hänger sig fast hur han strider med tänder och naglar för denna mammon, derför att hans lif i sig sjelf är ett intet. Jag har aldrig sett honom rentvättad, denna menniska. Och hvarför skulle han vara det? Hans fingrar äro böjliga som tårna på en död fågel. Det ligger ett glädjelöst, bittert uttryck i hans skarpa grå ögon. De kunna klarna upp, men icke i värme. De lysa då lifligt ur det sotgrå ansigtet, mot hvars dunkla färg deras hvita emalj glänser som en negers. Den breda munnen ler då med blekröda läppar, mjuka läppar, som alltid annars äro slutna så att ingen strimma blir synlig ur sotfärgen. Mot hudens gulgrå fernisston synas till och med de starka något grönaktiga tandraderna nästan hvita.233 Jag har aldrig sett någon menniska så lik en sensitiva som Lars Peter. Han krymper sig för det allra minsta lilla vidrörande. Det är så lustigt att se dessa ständiga skiftningar. En känslighet sådan, att jag skulle vilja kalla den en själens hudlöshet, ty det är som då en yta varit afflådd och huden ännu är fin och späd som en hinna. Man ser bloden komma och gå derunder, vid minsta beröring flyter det undan, för att sedan komma igen dess starkare.
Uti det ifrågavarande förslaget till förändring af Häradsnämndcn kan jag för min del ingalunda instämma. Detsammas godkännande skall nemligen, efter min öfvertygelse, hvarken förskaffa Nämndemännen ökad aktning och större anseende, eller för öfrigt lända till någon nytta för det allmänna, men sannolikt lill dess motsatts. Om den efter nu gällande valsätt utsedde Nämndemannen är en redlig man, så bör han i sin närvarande ställning åtnjuta all den aktning och det anseende han förtjenar. Ar han åter icke en redlig man, så förtjenar han hvarken aktning eller anseende, och skall ej heller kunna sådant sig förvärfva derigenom att han i Härads-Rätten får sitta vid sidan af en eller annan herreman, som tilläfventyrs på redlighetens väg står ett steg annu lägre ned än han sjelf. Den verkliga nytta, som Nämndemännen kunna åstadkomma i Ilärads-Rätten så länge de väljas bland den egentliga allmogen och äro i tillfälle att, rörande de flesta af dess medlemmar, uti förekommande frågor lemna Häradshöfdingen på Nämndemannens egen kännedom grundade tillförlitliga upplysningar, skulle deremot genom den föreslagna förändringen till största delen, om icke helt och hållet, försvinna. Omgifven af en Nämnd, bestående af flere eller kirre herremän, skulle Häradshöfdingen tid sannolikt ganska olta till en stor del få användas för besvarandet och vederläggningen af de inkast, som desse herrar funno godt att framställa uti förekommande frågor, för hvilkas bedömande de likväl saknade erforderliga insigter. Att det allmänna häraf ej skulle skörda någon nytta synes mig vara påtagligt. Detta om sjelfva valbarheten till Nämndemannabefattningen. Beträffande åter frågan huru många Nämndemän skola erfordras för att utgöra domfört antal, så kan jag, för min del, icke tillstyrka att deras antal hädanefter må blifva mindre än hittills, så vida de skola bibehållas vid sin nu egande rättighet att kunna göra sin mening emot Iläradshöfdingens gällande såsom Rättens beslut.
Konungen sättes i tillfälle att utöfva, denna makt i upphöjd mening bör blifva vida starkare, än den förut varit. När sålunda folkets vilja och tänkesätt fått ett sannt uttryck i representationen, som sjelf skall vara en ädel bild af nationen, då skall Konungen kunna genom goda och skickliga rådgifvare, som äro trogna budbärare af hans tankar, ingjuta sin anda i folkförsamlingen, och derigenom sannt konungsligt, men derjemte sannt menskligt, gå i spetsen för sitt folk: detta folk, som sammanvuxit med begreppet om sin Konung och som icke låter detta begrepp slitas ur sitt hjerta; ett folk, som också troget, med sin Adel i främsta ledet, skall följa honom, hvarthelst ödet oss leder, hvarthelst farorna kunna mana. Det grundskott, hvarom en annan talare ordat, hvilket skulle sänka detta olycksbringande förslag, detta drakskepp, detta monster, som så försåtligt nalkats våra kuster och hotar vår frihet; detta grundskott, som afgick med så stark knall och så stort brak, lärer således upplösa sig endast i ett moln af rök, som snart visar, att ingen kula fanns i kanonen. Men jag vet mycket väl, att Gr. Hamilton sjelf betraktar den omnämnda anmärkningen om adlandet endast som en liten förpostpatrull (om jag så får uttrycka mig) och att han samlat sin egentliga styrka i några fasta, tätt slutna, anfallskolonner. Och dessa kolonner, tre till antalet, hvarmed positionen skall bestormas, går jag nu att bemöta. Det första af de stora afgörande skälen mot förslaget var, att Bonde-St:t kan taga öfvermakten så väl vid valet till landsting som vid elektorsvalet till andra kammaren, och att således öfve.rmakten kan läggas i händerna på en samhällsklass, hvarigenom förtryck och despotism nästan alltid blifver följden. En annan talare har, till utveckling af samma tanke, uppläst ett stycke af mitt anförande 1844 i representationsfrågan, der jag sökt visa faran af en odelad, absolut makt, hvarhelst den finnes. Jag är lycklig att kunna förklara, att mina åsigter i detta hänseende under de flydda tjugoett åren, eller deras myndighetsålder, icke undergått den ringaste förändring.
För att i en icke aflägsen framtid kunna undersälja Engelsmännen, hvilkas arbetslöner svårligen kunna nedsättas i anseende till de dryga taxorna, fordras endast, att vi skaffa oss mera capitalstyrka och större arbetsskicklighet. Gr. Posse: Frih. Boye har uti mitt yttrande funnit endast phraser. Jag skulle vilja föreställa mig motsatsen; ty jag vet icke, hvarföre Hr Frih. eljest upptagit ensamt detta yttrande till besvarande och verkligen utfört detta försvar med en slags värme, om icke just motbevisning. Jag klandrar icke Hr Frih. derför; jag medger honom mästerskap i förmågan att, i brist af vederläggande motskäl, afleda uppmärksamheten från saken. Denna vill jag icke åter upptaga. Mycket kunde deri sägas; men det är sagdt förr och är af alla kändt. Frih. Boye har redan begärt votering. Jag önskar, att vi må komma dertill, och får blott erinra, att då jag åberopade erfarenheten, var icke detta åberopande blott ett tomt ord; ty jag uppgaf, att fabrikerna icke började stiga före i8a3, att de deremot stigit sedan, iSo Den i5 December f. m. oell att den förändring i handelsförhållandena, som då ägde min, var blott den, att Ständerna förklarade sig emot prohibi ti vsystemet. Häruti ligger en verklig erfarenhet och icke något tomt ord. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: En talare har, såsom skäl för förbudssystemets fortfarande, åberopat den förkofran, våra klädesoch sidenfabriker gjort under delta system. Jag medgifver, att förkofran ägt rum; men jag har svårt alt tro, det denna härledt sig derifrån, att varan varit till införsel förbjuden. Jag tror, att det, t. o. m. i Stockholm, icke är svårt att, när som helst, erhålla utländska kläden; och söder om Norrköping äro Svenska kläden snarare sällsynta. Hvad siden beträffar, hehöfver man endast besinna, att knappast fidei af det, som inom landet consumeras, kan tillverkas på våra inhemska fabriker, för alt finna att oloflig inpractisering af denna vara ägt rum. Återstår således att afgöra, om införseln komme ntt ökas, i fall förbuden upphäfdes.
» Vi, som i denna kammare representera Hallands län, hade hoppats att, derest icke uppgörandet af en allmän plan för framtida jernvägsbyggnader inom landet, med de förberedande åtgärder, den kunde kräfva, förorsakade ett uppskof med framläggandet af förslag till nya jernvägsbyggnader, den af Hallands landsting till Kongl. Majit underdånigst ingifna skrifvelsen i fråga om en kustbana genom länet skulle tillvunnit sig nådigt afseende. Härvid hafva vi dock missräknat oss, då af för oss obekanta skäl hvarken någon undersökning föreslagits i fråga om hvilka nya banor kunde vara de för landet mest gagneliga och följaktligen i främsta rummet berättigade att komma i åtanke, ej heller något afseende på det af Hallands landsting gjorda erbjudandet blifvit af Kongl. Maj: t fästadt, enär landstingets underdåniga ansökan lär blifvit afslagen, så att någon Kongl. Maj: ts proposition i ämnet för närvarande icke torde kunna förväntas. Under sådana omständigheter återstår för oss ingenting annat än att antingen låta frågan om en kustbana genom Halland på obestämd tid hvila, det vill säga nu förfalla, eller begagna den enda utväg, som under sådana förhållanden står representanten till buds, nemligen att genom motion bringa frågan under riksdagens pröfning. Då vi likväl äro öfvertygade om såväl billigheten af länets önskan som nyttan af den ifrågavarande jernvägen, detta senare icke mindre i det allmännas än i ortens intresse, kunna vi icke underlåta att på denna fråga fästa riksdagens uppmärksamhet, under hemställan om icke den-samma bör ställas fullt i jembredd med, om icke framför frågan om en jernbana i Norrland, hvilken är föreslagen att byggas uteslutande på statens bekostnad utan ringaste bidrag af ortens invånare. » Detta tal om missräkning och det otydliga framhållandet af regeringens mannamån för Norrlandsbanan, hvilken fått stå framför den af herr Carl Ifvarsson och hans motionerande kolleger föredragna Hallaiidsbanan, äro just icke några särdeles lysande bevis på en uppoffrande parlamentarisk uiinisterdyrkan, utan stöter snarare något på en missnöjd oppositions klagan. Men vi kunna — inau ser detta nog helst från den ministeriella sidan — hålla före, att detta af lokala intressen och fördelar framkallade missnöje är litet kärleksgnabb •under smekmånaden, som blott ökar och stärker vänskapen.
Vården, åFven sorn för gången af hvad i öfrigt till Veterihairelnråttningen hörer, är billigt, att göra mer afseende på ali löna EléVer, ån vanlige tjenare, eller hästskötare. JVlen jag kan ånJ, dock fcj annat, ån fästa mig vid hvarje ökad utgift, då vi verkeligfen åro på den punkt, att livar och en sådan Utgift år svår att fylla; ocli af sådan orsak har jag äfven trott; att, når; såsdm StatsUtskoltet sagt, den enskilda hågen allthier vändes till ifrågavarande yrke, så att redan flere skola anmält sig, att emottaga undervisning deruti; tnan borde göra afseende å Utskottets framställning, Det år väl sannt, att 9610 Rjdr icke litgör någon betydlig stimma, men derå år dock större ån 48© R:dr; och jag skulle derföre vilja hemställa, att Riksens Ständer mattia öka VeterinaireElevernes antal med fyra, och således förhöja det för desse Elever anslagna faelöpp med 48d Ridt; l ltdrje anslag; stint ail So Den 25 Augusti c, m. Riksens Ständer göres, är ett anslag till nästa Riksdag. Det skulle således icke tjena till något, att, på sått Herr von Hohenhausen tillstyrkt, göra något särskildt vilkor i detta fall för det anslag, hvarom nu år fråga; men jag hy«. aer för min del farhåga för alla försök, att ge^ nom uppmuntringar med lön och kost, vånda folks håg på yrken, sorn icke i utöfningen lemna den förväntade förmånen. Ledamöterne af Hedervärda BondeStåndet inom Utskottet hafva äfven varit emot all tillökning i Elevernes antal. dag kan, på grund af allt detta, icke eller tillstyrka, att detta antal må ökas utöfver tolf* Grefve Cronhjelm-. Jemte det jag till stöi> sta delen förenar mig uti hvad den siste talande Ledamoten i början anförde, anhåller jag att i korrthet få vederlägga, hvad tvånne andre Ledamöter hår yttrat.
Af den 4. dennes, angående väckt fråga om förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af StatsBancooch Riksgälds-' Verken anslagna arfvoden. 2:0 Af den 10. dennes, angående Jusfering inför båda Utskotten gemensamt af de föreskrifter, som skola gälla lör Riksens Stan; ders båda PenningeVerk. Föredrogos å nyo och gillades följande från StatsUtskotcet inkomna samt den 14. och eftermiddagen den 17. dennes på bordet lagda Utlåtanden : 1:0 Af den 4» dennes, angående nödiga Medel till Drottningholms Broars iståndsättande. 2:0 Af samma dag, angående ny Stats re? glerande för Giipsholms Slottsoch Djur3 gårdsBetjening. 3:0 Af den 5. dennes, i anledning af Riksdagsmannen Eric Mörtbergs Motion , om förändring i Roteringen vid Westerbottens Regemente. 4:0 Af samma dag, öfver Riksdagsmani nen Jon Jönssons Memorial , angående KronoTiondeSpannmålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus. 5:0 Af samma dag, i anledning af Herr Landshöfdingen, Friherre B. W: Focks Motion, 282 Den 19 Martil. angående en till Upsala Barnhus donerad Kronofordran. 6:0 Af samma dag , angående Riksdags; mannen Johon Olsson Longbergs Memorial , att få betala Osmundsjernet elter Kronovärdi , utan någon förvandling efter Markegång, é 7:0 Af samma dag, i anledning af Riksdagsmannen Anders Sandstens Memorial, an; gående Ädelforss Guldverk. Föredrogos å nyo StatsUtskottets, den 4: dennes afgifna , samt den 14. i samma månad på bordet lagda fem serskilda Memorial, innefattande svar på Återremisser af Utskottets, den 23. och 31, sisth Januarii meddelte Utlåtanden : ro Angående förhöjning uti Postskjutsnings-legan. 2:0 Om bidrag af allmänna Medel till fullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö. 3:0 Angående föreslagen rättighet till Skattelösen af LotsHemman. 4:0
Jag fl ner dm wä>da Ledanwkens Herr Landshöfdingen von st >tirems x trande sä wä! grundahl, at sag allenast skalle borxttaga en dyrbar lid med at widlöftchk tala i denna sak. Lckwäl torde tillatas mig med sa yrd begära upsysmng om meningen i et par punkter, som lag ka ske icke ratt fattat, men som nä;on nättvarandr 5?em!iga Ulskotttts Ledamst torde rvara sa god och lemna mig. 9si Det ar saadt, ak branwkn får til Afsalu kranspitcr, ^, me» icke om iadant äfwen rar ste siöwägen. Detta lilstand är i synnechet hö-zst nödigt för Skane, som är en sädesgifwaude och täkt inbyggd Landsort, hwarest allt Brännvin, som t>'werkao for kreaturens framfödande med dranken, icke kan eoutumsrss. Ej eller har Zog rätt fattat, huru för-all »der skall wara med gardar, som Utgöra mera än fm hela Hrmmm, om pam^rymdcn får wara större eller kiva pannor uytijaS. I öfrigt instämmer j-g med Herr Oswerstsls-ieme», nren Lcdrni >e> lorvL tankar deruti l synnerhet, a? Aborr pä utjord-'.,', std-re Torpare och Mölnare maga fä bränna Brämm» emot de wilker, som Herr AfversteHurensmen för stvgit.
Hon bär föreslagit detta mätningssätt i andra rummet, ej för det att Akademien icke sjelf anser det förtjena, att framför alla andra antagas, utan derför, att hon befarar, att nya namn och nya mål, ehuru af val kända qvantiteter, möjligen kunde medföra någon ting motbjudande för deras antagande hos dem, sorn icke närmare eftertänkt detta ämne* Utskottet kan icke annat an förena sig med Akademien uti detta yttrande. Fördelarne äro så obestridliga, att de falla hvar och en i ögonen. Utskottet tror äfven, ätt med tiden tunnemålet säkert kommer 468 Besv. och Ekorii att förvandlas uti cuhikfot. Men Utskottet vagar icke för närvarande tillstyrka detta antagande, af fruktan, att den första brytningen blefve för stark, enär så mycken annan förändring, som af högsta nödvändigheten påkallas, nu skall införas. Sedan foiket hunnit vänja sig vid de nya måtten och mätningssätten, skall, efter Utskottets fulla öfvertygelse, öfvergången till Cubikfotsberäkningen lättast beredas och följaktligen i framtiden tjenligare kunna införas. Slutligen bör Utskottet icke obemälå lemna en anmärkning, ehuru af mindre vigt. Då de föreslagna orden T limming och Foting äro nya och således alldeles okända, böra de uti en blifvande stadga, tili förekommande af misstag och möjelig förvillelse, alltid förklaras genom de tillsatte orden Cubiktum, Cubikfot. III:o Beträffande afskaffandet af allt det, som i våra hittills brukliga Matt, Mål och Vigter gifvit anledning till förvillelse och oreda, så har Utskottet ofvanföre vid hvarje särskild afdelning hufvudsakligen upptagit, hvad Kongl. Akademien föreslagit, och hvarmed Utskottet sig till alla delar förenar. Men, hvad sättet och medlen för de nya beräkningarnes införande beträfFar „ anser Utskottet, med anledning af Akademiens anförda motiver, sig böra vördsamt tillstyrka Biksens Höglofl. Ständer, att hos Besv. och Ekon. Ucjä. Betnnkanden. 469 Kongl. Maj:t till
Delta endast för följande irenne månader, till då inträffande qvartals sammanträde. Om en Hypoteksförening har tagit upp penuingar för alt lånas ut, men icke kan lemna ut hela beloppet, derföre att åtskilliga inteckningshandlingar icke äro alldeles kompletta, så skulle föreningen belastas med en icke så obetydlig ränteförlust för hvarje gång. Då det deremot oftast är förenligt med den lånesökandes fördel att genast utbekomma penningarne, tror jag att man icke bör hindra sådant, allrabellst som en dylik utlåning ingalunda kan hänföras till den slags lånerörelse, som man vill förekomma. Det är på grund häraf jag sökt gifva mitt förslag en så beskaffad ordalydelse, att missbruk derigenom skola kunna undanrödjas, utan att man lägger hinder i vägen för så beskaffade åtgärder, hvilka jag ofvan haft äran omförmäla. Ilr von Hartmansdorff: Jag har bestridt, att medel till de ifrågaställa kreditiven skulle tagas af Bankens blifvande vinst. En af BankoUtsk:s harvande ledamöter har sagt, att sådant icke kan vara meningen. Ilr Mannerskantz har upgifvit de tillgångar, af hvilka man skulle kunna få medel till dessa kreditiv, utan alt anticipera på bankovinsten, och Frih. Tersmeden har yttrat, att om man till kreditiv för Hypotheksföreningarne använde en millin R:dr, så finge man framdeles tillse, huruledes man kunde på annat sätt, än BankoUlsk. föreslagit, anskaffa medel. Dermed har han ju antydt, att alla de medel, som finnas tillgängliga, redan äro af BankoUtsk. anvisade till vissa ändamål. Så har åtminstone jag upfattat Betänk., och vet fördenskull icke hvilka medel, som kunna användas till de ifrågavaride kreditiven. Visserligen säger man, att de 266
Jo, att icke ståndsval skall äga rum; men jag hemställer om man kan säga, att man infört ståndsval derigenom, att städerna indelades uti särskildta valdistrict. Jag kan icke linna det, och kan således icke heller medgifva att Const.Utsk. i detta hänseende frånvikit det förstärkta Const.Utskts fattade beslut, och följaktligen kan jag icke heller medgifva, att det uppgifna förhållandet innefattar någon giIItig orsak, hvarför Const.Utskis förslag bör förklaras oantagligt. Vid denna riksdag hafva vi öfverlefvat många ovanliga sätt att tolka våra grundlagar, synnerligast 69 §:n Reg.Ftnj och det är med synnerlig förundran jag hört den sista värda talaren hysa den mening, att ett förslag, som rör statsregleringen, kan förfalla. Jag betraktar icke saken på sådant sätt. Jag måste deremot antaga, att det utgör sjelfva väsendet af våra grundlagar, sjelfva sammanhållningen deraf, alt när Stånden stanna i olika meningar uti sådana frågor, som icke kunna förfalla, att man då icke afklipper det enda föreningsbandet dem emellan, nemi. votering i förstärkt Utskott. Yi hafva funnit vid denna riksdag en benägenhet hos representationen att i dessa frågor tillegna sig en rättighet att uppträda med deras sjelftagna veto. Om jag ville uttrycka mig genom en bild, så skulle jag säga, att vi synas utan alla slags grundlagsformer vilja bilda former, som likna dem af ett öfverhus och ett underhus, och man vet hvilka rättigheter underhuset tillegnan sig i beskattningsmål. Detta veto kan begagnas till förhindrande af grundlagsförändringar och slutligen leda till sådan brytning uti samhällsförhållandena, hvars följder icke på förhand kunna beräknas. Jag skulle derföre önska, att denna fråga behandlades helt enkelt. Någon våda deruti, att förslaget kommer att hvila, kan jag icke inse. E11 värd talare har uti detsamma trott sig finna republikanska ideel'.
Första klassen B:ko R:dr 40: — Andia d:o . » » 30: — Tredje d:o » » 20: — Fjerde d:o » » 13: — Krögare och krögerskor m. fl., se krögare m. fl. i släderne, § 14. Lotsar och I.otsdrängar, lika med dem i städerne, § 14. Lumpsamlare, i tre klasser: Första klassen .. B:ko R:dr 3: — Andra d:o » »2: — Tredje d:o ' » » 1: — Skutoch båtskeppare, lika med dem i städerne, § 14. Skärkarlar, strandsittare eller fiskare, utan jordbruk, i fem klasser: Första klassen B:ko R:dr 3: — Andra d:o >» »3: — Tredje d:o » »1: — Fjerde d:o » » — 24. Femte d:o » » — 8. Smidesförsäljare, bosatte och stadigt vistande på viss ort, i två klasser: Första klassen B:ko R:dr 10: — Andra d:o » » 3: — Andre, af bruksegare till handelsresor med jernsmiden antagne och vederbörligen förpassade personer, i två klasser: Första klassen B:ko R:dr 20: — Andra d:o » » 10: — Dessa sistnämnde skola derjemte, till säkerhet för afgiftens erläggande, iakttaga hvad rörande hästhandlare är föreskrifvet. 28 Bevillnings-Utskoltels Betänkande, M 4. Trädgårdsmästare, lika med dem i städerne, § 14. 2:o. Nedannämnde personer på landet erlägga afgift till följande bestämda belopp, nemligen: Arbetsfolk, af mankön, från och med fyllda 18 år, som icke innehafva årstjenst: Ogifte, samt gifte och enklingar utan minderårige barn . B:kö — 24 sk. Gifte och enklingar med elt minderårigt barn » — 12 sk. Gifte och enklingar med (lere minderårige barn äro från denna afgift fria. Qvinnokönet är från denna afgift alldeles fritäget.
au den ömdliga, oundvikliga frigan p i ett SS fint still vidrörts Ors förekommer det, som am mammorna borde vara ticksamma ntt blifva s l pars fyndigt hjelpia till ett annat svar än det ronliga: .det iir en sak, som ej nng5r sml barn .. rlf. l /. f ' 9 Coaiordh Ldfvim~ har i sinn Sommarsagor för Vinterqvällarnc velat sammonsmtilm det sedollmndc elementet med sagotonen, inen ej alltid lyckau. Ilet tir ocksa en yitcnt svår uppgift, rom fullt lyckits endast för den gnmle Andersen. Ilos fröken Löfving l r det sagotonen. rom hliMt den lidande och iiundom hell och hillet förlorrt sig i hnnnln utrop eller reflexioner alldcle. m m d e för s n. \ ' i anföra h l r följande rom exempel: Prinsessan Sinni igreps af en 6 6 ingesifull kriida. n11 hon satte rig upp med ett hjeruklrmdc rop. Detta anmhker icke derför, alt boken skulle gcnom &lt;Mana missgrepp hli mindre omtyckt, något som en indm ripplngr rcdrn virat icke vara fallet. utan dcrför att hnrnens smak och uppfattning genom dem pberkns i cn falsk riktning. alt deras sinn. för den iikta folktonen och folk-karakteren pcnom sädm hlandad ntiring pir förlorodi. B a r n e n s Julbok? f ö r Mamma och S m l t t i n g a r n e, gnmln visor och rim med tecknin ar af Of / ilia Adelborg, Ur en bok, som redan hunnil sprida mycken gllldje öfverht, der den blifvit hcmmnrtndd. All. soni htir Ur fnllcl. I %ts melodierna itfölja rimmen !r en lycklig ingifvclrrc: de sml b ju derigenom hade ömnoch agonfögnnd.