Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande häraf, hafva Rikets Ständer funnit, att Docenter och Adjuncter vid Juridiska och Medicinska Faculteterne, i jemförelse _ med sine Colleger vid de tvänne öfrige, ega en inskränktare utsigt till framtida befordran, enär denna tjenstgöring inom Academien, vid ansökningar utom densamma, äfven vid eljest lika meriter, icke berättiga - Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse IV:o 6g. ö3 skräcka den för sin framlid omtänksamme från inträdel på en bana, hvarifrån utvägen sedan visar sig nästan slängd, och der det färre antalet af någorlunda lönade tjenster icke lemnar tillräckligt rom till en eljest förtjent befordran, hvarigenom äfven Universiteten någon gång kommit i saknad af skicklige yngre Lärare inom berörde Faculteter; och hafva Rikets Ständer, i anledning häraf, ansett sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, att Adjuncter och Docenter vid Juridiska och Medicinska Faculteterne måtte, 1 likhet med hvad redan eger rum inom de Theologiska och Philosophiska, vid fråga om befordringar utom Academien, i Nåder beviljas rättighet att beräkna deras Academiska tjenstgöring, de inom Juridiska lika med tjenstgöring vid Hof-Rälter och Rikets Collegier, och de inom Medicinska Faculteten lika med tjenstgöring inom Läkare-Corpsen, dock under förbehåll, att den!, som önskar tillgodonjuta sin Academiska tjenstéberäkning, skall dels låta inskrifva sig i det Embets-Verk, under hvilket han vill söka en framtida fortkomst, dels ock med bevis styrka, det han, utom hällne enskilda eller offentliga föreläsningar, tillika tjenstgjort, Juristen vid någon af ortens domstolar ock Läkaren antingen vid det Academiska eller något annat sjukhus, så vidt han ämnar söka befordan till Provincial-Läkare, eller ock trenne år såsom Batallions-Läkare, i händelse han vill njuta till godo befordringsrätt inom Fält-Läkare-Corpsen.
Men då motionären sålunda å ena sidan tyckes vilja uprätthålla sedlarnes värde, borttager lian det å den andra genom det förslag han framställer; ty då just den oföränderlighet i guldets och silfrets värde, som gör dem tjenliga att vara mätare för andra varor, beror derpå att de sjelfva utgöra en vara, som är.lika gång bar öfverallt inora hela den stora verldsmarknaden, så ligger just deruti, att de obehindradt kunna föras från det ena landet till det andra, ett oeftergifligt vilkor för bibehållandet af deras egenskap att kunna vara fasta värde-mätare, och i samma stund, som man hindrar deras fria förande från land till land, tager man också bort deras förmåga att kunna användas som tillförlitliga mätare af andra varors värde. På samma gång således sorn utförseln af dessa metaller blefve förbjuden och kunde förhindras, hade man obestridligen också förringat sedlarnes värde. Motionären har vidare ansett såsom oriktigt att R. St:rs Banks silfver får begagnas för att betäcka den brist, som någon gång upstår i förhållandet mellan export och import; men enligt min öfvertygelse bör det just vara ett af de förnämsta ändamålen för en sådan Bank, som R. St:rs Bank, att utgöra en allmän reservkassa, dels för betäckande af den tillfälliga brist i varubytet med utlandet, som någon gång kan upkomma, dels ock för att uppsamla ett vid en annan tidpunkt möjligen inträffande tillfälligt ölverskott å detta byte. Det är nemligen omöjligt att emellan tvenne länder de varor, som importeras, alltid skola i värde fullt öfverensstämma med de varor som exporteras, och att då erbjuda ett medel för antingen betäckandet af bristen eller insamlandet af öfverskottet, är just ett af de hufvudändamål, hvarföre en Bank, som inoch utvexlar silfver och guld, måste finnas inom hvarje land, som vill underhålla fri affärsförbindelse med utlandet. Dessutom är det, såsom nyss blifvit sagdt, alldeles detsamma som att stänga bankoluckan för silfrets utvexling, om man säger att det väl är tillåtet att uttaga silfver ur Banken, men icke att begagna det så som man sjelf vill och på det enda sätt, man deraf kan hafva någon nytta.
Tilltror man domaren att kunna pröfva, huruvida verkligen den nyssnämnde karaktereu på brottet är för handen, så att det kan subsumeras under ifrågav-.de §, så tror jag äfven det kan öfverlämnäs åt honom att afgöra, om några förmildrande omständigheter i afs:de på handlingen förefinnas. Om man vidare antager, att det skulle vara obehörigt att låta domaren i detta fall statuera et t st raff, lindrigare än dödsstraff, och att det således skulle vara oriktigt att i lag för det brott, som med skäl måste anses som det afsky värdaste, åt honom öfverlemna att bestämma sig mellan 2:ne alternativer, så får jag fästa upmiirksamheten derå att vår lag verkligen på ett ställe har f. n. stadgadt ett dylikt alternativ, nemi. i I4:de kap. 2:dra §:n Missgern.Balken, der det heter, att om någon slår sina föräldrar, så kan domaren pröfva antingen han skall dömas till dödsstraff eller om det skall stanna vid 28 dygns vatten och bröd. Det är således ingenting nytt, som man här vill införa i lagen, utan man vill blott i afs:de på brottet »mord» göra en tillämpning af hvad som redan förut Varit erkändt och som är en verklig konseqvens af de lagstiftningsprinciper, som genomgå Svenska kriminal-lagstiftningen på sednare tider, eller att icke stadga något absolut straff, utan alltid lenina åt domaren en viss latitud. Man har sagt att domaren alltid skulle befinna sig i en svår ställning, då han måste tillämpa en lag, der gränserna ligga hvarandra så nära, och att domaren af blödhjertenhet kan förledas till misstag. Samma svårighet förekommer enl. min tanke i hvarje fall der lagen stadgar alternativa straffbestämmelser, eller der det är flt domaren öfverlåtet att inom ett visst maximum och minimum bestämma straffet. Om man antager att domaren skulle vara fallen för blödhjertenhet borde lian väl i hvarje fall lida af samma benägenhet, men jag tror att under den tid, som latitudssystemet herrskat, har inan icke haft skäl till klagan olver någon särdeles blödhjertenhet hos domaren.
M:ts Nådiga framställning att uti anslaget för Finans-departementets expedition, nu utgörande 15,024 R:dr 32 sk., måtte uppföras en tillökning af 300 R:dr, motsvarande hvad som, i följd af den uppgjorda fördelningen embetsverken emellan, af de vid sednaste riksdagen till e. o. tjenstemän och vaklbetjente anvisade gratifikalions-medel, derutaf tillkommer dylika vid expeditionen anställde extra-ordinarier, hafva Rikets Ständer bifallit, hvadan berörde anslag alltså upptagits till 15,324 R:dr 32 sk. 2:o. I afseende å Kongl. Hammar-kollegium och Kammar-rätten har E. K. M:t, som för närvarande icke ansett lämpligt begära uppförande å stat af de anslag, hvilka, i följd af de utaf nämnde embetsverk uppgjorda och särskildt inför E. K. M:t anmälda förslag till nya löne-stater, skulle för dessa embetsverk erfordras, uti Dess Nådiga proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att de fvllnadsanslag till de för Kongl. Kammar-kollegium och Kammar-rätten år 1841 fastställda interims-stater, som vid sednaste statsreglering beviljades med 7,532 R:dr 31 sk. 11 rst. för det förra och 13,075 R:dr 28 sk. 9 rst. för det sednare af bemälda embetsverk, att utgå såsom arfvoden för så lång tid, som nämnde statsreglering blefve gällande, måtte till fortsatt utbetalning under förut bestämda vilkor anvisas, hvarjemte E. K. M:t begärt, att anslagen för de begge verken måtte ökas med hvad som motsvarade de på dem belöpande andelar i ofvannämnda gratifikations-medel för e. o. tjenstemän och vaklbetjente, eller för Kongl. Kammar-kollegium med 1,000 och för Kongl. Kammarrätten med 900 R:dr Banko; Och hafva, i öfverensstämmelse med denna E. K.
Af den 12 Mars 1816 , uppå Pehr Jönssons fån Christanstads Län underdåniga ansökning att Busthållare i Bjäre Härad matte få erlägga VacanceAfgift. 74*0. Af den i3 Mars 1816 , uppå Eric Fredricssons ifrån Jönköpings Län underdåniga ansökning, att den i Norra och Södra Vedbo Härader indeldta delen af Smålands DtagonBegemente måtte förändras till Infanteri. 75:0. Af d. la Mars 1816 , uppå åtskillige Biksdagsmäns ifrån Örebro Södermanlands och Vestmanlands Län unde.dåniga ansökning, att Östra och Vestra Nerikes, Örebro, Sanna, Arboga och Fellingsbro Sqvadronor af ^4* jfuititiceOmbudm. EmbetsBerdttelstr. LifRegementsBrigadens Husarcorps måtte förändras till Infanteri. 76:0. Af den 12 Mars 1816, uppå Lars tarlssons från Skaraborgs Län underdåniga ansökning, att Walla och Wadsbo Sqvadroner af LifRegementets HusarCorps måtte förändras till Infanteri. 77:0. Af den itj Mars 1816, uppå Riks dägsFullmägtiges ifrån Stora Kopparbergs och Westmanlands Län underdåniga ansökning ont understöd för Beväringen under dess tjenstgöring. 7850. Af den ra Mars i5l6, uppå Peter Jernströms ifrån Westerås Län underdåniga ansökning, angående sammanskott till de Beväringsskyldige, Sorn skola utgå i Fält, 7950. Af d. ra Mars 1816, uppå BondeStåndets underdåniga ansökning, att Eevärings» madskapet under fredstid måtte få inöfvas i vapen på CompagnieExeröitie-pIatserne. 80:0. Af den 12 Mars 1816, uppå Riks dagsFullmägtigés från WesterNorvlands Län underdåniga ansökning om befrielse för Beväringsskyldige att inställa sig vid årliga Mönstringar. 8l:o.
Efter tryckt kallelsebref, infann sig Uno på utsatt ort och aftonstund i et hus på söder, och invistes uti et litet rum kallat blodiga kulan, der han af en i svart rustning klädd man, som höll en blodig knif i handen, blef tilspord om namn och ålder, om han var blind, halt, hade en stygg näsa, oskickliga lemmar, var sönderbruten til hand eller fot, vinögd eller skabbig; och då han besvarat alt detta, anbefalld at aflägga alla saker han medfört af metall, guld eller silfver och dylikt, hvarefter hans ögon förbundos och han infördes. En manlig röst talade: hvem vågar nalkas Den Silfverhårige Grisen? Unos Ledare. Jag, Den Silfverhårige Grisens vandrande Châtreur, som funnit en ofödd, hvilken enligt Mose lag får nalkas offren; han kallar sig Uno von Trasenberg, medför intet och vill födas. Rösten tiltalade Uno: Var välkommen främling om dit upsåt är rent. Så ren, som den hvita Grisen skall din afsigt vara, om du icke med ånger vill återvända från dessa helgade ruiner. Den Silfverhårige Grisen vill på anmälan af din önskan, uptaga dig til sin broder, om dit beslut är fast. Jag frågar dig derföre nu, om du vill undergå de prof, som kan göra dig värdig, och om du dertil tror dig äga nog styrka? Uno. Ja. Den Styrande Brodren. Är du genast färdig at med dessa prof göra en början? Uno. Ja. Styrande Brodren. Främling! Grisen är svart, svartare är det mörker som omger dig; Hell dig! om du gör honom hvit; men vet at förbannelsen hvilar öfver den som oförmögen åtager sig detta arbete. Broder Cantzler, för främlingen til de rum der han må pröfvas. Uno fördes nu af Ordens-Cantzlern genom många omvägar til et mörkt rum, der bindeln togs ifrån hans ögon och han lämnades ensam. Med mindre mod än den tappre Grefve Fredric von Froburg, men dock icke alldeles utan, afvaktade han sit öde.
Ang:de de usermere Bestemmelser, som ere nödvendige i de i 39, 40 og 41 anförte Tiltöelde, foreslaaer Kongen för uaeste Storthing i Norige og Ifigsdag i Sverige en Lov, bygget paa Gruudssetniugen om fuldkommen Lighed imellem begge Rigerne. Detta rör ju endast 3:ne §§, säger man; men dessa §§ äro just de vigtigaste och de enda, som utgjorde föremål för närmare upgörelse, och det vill visa att grunden för all upgörelse rikena emellan skulle vara likställighet. Likställigheten, rikena emellan, är ju uppenbarligen ådagalagd uti den anda, som genomgår RiksAkten, der såväl vid konungaval, thronföljareval, förmyndareval, sora också vid tillfälle af interimsregering, den allra sorgfälligaste vigt tyckes lagd på fullkomligt lika rätt åt båda folken — eller, med andra ord, undanrödjande af ens minsta skymt till företrädesrätt åt någondera sidan. Men, Mina Hrr, om dessa i ögonen fallande förhållanden utgöra bevis för likställighetens tillvaro — om ingen läsning i eller ens mellan raderna antyder annat förhållande (och öfverlåtenhet till Konungen huru de ministeriella målen skola afgöras måtte väl icke bevisa något principat för Sverige), så blir detta förhållande, jag menar Noriges goda rätt att vara ett med Sverige likställigt rike, i ögonen fallande och obetvifveligt, då man i K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r af d. 12 April 1815 läser följande: »Till vinnande af detta föremål borde, vid bestämmande af folkets gemensamma rättighet, en fullkomlig jemnlikhet dem emellan uprättas, utan afs:de på deras antal eller deras lands afkastning», och då man sedan tager kännedom om Konst.Utsk:ts Utlåt, af d. 25 April och om R. St:rs skrifvelse af d. 8 Maj, hvilka i allo gilla och godkänna den K. Propos:n.
Deras kryssningar kring frågan föranledde en liknande manöver från min sida, och jag yttrade blott, att jag hört, det Pettersson hade de högsta betygen samt goda vitsord från skolråden i de socknar, där han längre eller kortare tid varit lärare. het, detta att de försökt använda mig som ett redskap för deras intriger. Här var ingenting att göra. Ett par dagar efter, min hemkomst från denna färd läste jag i en tidning, att Pettersson fått läraresysslan. Sedan hörde jag ej något mera om denne lärare, och blott när socknens namn någon gång nämndes, tänkte jag på mor Berg och undrade, hvad jag skulle tänka om hennes hat till denne man. Efter fulla åtta års förlopp fick jag på min tysta, undrande fråga ett förfärligt svar, som mer än bekräftade mor Bergs utsago. Läraren var en fullständigt fördärfvad människa. En tidningsnotis omtalade nämligen ett bedröfligt förhållande, utan att dock utsätta socknens och lärarens namn. D å kom jag genast att tänka på Pettersson och kände ett behof att hos mor Berg afbedja mina tvifvel på hennes sanningskärlek, ty det anade mig, att det var i den orten, som ogärningarna blifvit föröfvade, och så reste jag till Lars Bergs gård. D å hissade mor Berg ren flagga, men det hon nu hviskade i mitt öra var så ohyggligt, att jag sprang upp från soffan, där vi sutto. » Detta måste sägas åt — » » V i, min man hvarken får eller vill öppet röra i saken, ty det skulle då sägas, att vår flicka — • fast bevisas kan det, att hon aldrig kom att gå i skolan, medan han var lärare. » » Ja, men jag har förtrott det åt prostinnan, » sade mor Bergs syster, » och så veta också våra män om ' et, och vi kunna väl aldrig tro, att Pettersson kan bli vald. » » Mor Berg, hvarför blef han ej anklagad och sakfälld; det är j u oförsvarligt att låta en dylik person förblifva i lärarekallet? » » Både vår prestfru och jag ville, att där skulle resas sak, men de andra kvinnorna menade, att det ej var någon konst för oss, som ej haft barn i skolan.
– Kyrkan är för öfrigt uppfylld af biskopliga grafvårdar. Prelaterna se i afbildning samtligen rätt verldsliga ut. Såsom prof på katolska altarprydnaders beskaffenhet må här anföras: ett krucifix, öfver hvilket en påfve med krona, äpple och spira thronar. En madonna, som bjuder barnet en svällande drufklase. Vittnande om presterligt öfvermod var en gammal tafla, föreställande en biskop mellan tvenne kejsare, hvilkas kröning han förrättat. Dessa voro i bredd med biskopen små pojkar, och han sträckte händerna öfver dem, som om han ämnat taga dem i lufven. – Theatern är en skön byggnad, och på platsen framför den står Gutenbergs, genom afbildningar kända, staty15 af Thorwaldsen. Om tvenne gamla slott och stadens öfriga kyrkor är ej något att säga. Inom citadellet finnes ett lågt torn, en minnesvård öfver Drusus, uppfördt af hans legioner. Invånarnes antal i Mainz är 31,000. Staden tillhör Hessen-Darmstadt, men har såsom förbundsfästning en besättning af 8000 man, Österrikare och Preussare. Kontrasten emellan dessa båda länders krigare är märklig. Preussarne äro ungt, vackert och rödbrusigt folk i nätta uniformer; Österrikarne äro deremot bleka och förfallna, hafva långa och låga uniformshattar eller jemnrunda tschakåer, med en vinkelrätt utstående skärm, snäfva byxor och kängor, samt se både löjliga och ömkliga ut. Man anser dem också, ehuru detta i afseende å Österrikarne i allmänhet är fördom, för enfaldigare än landets barn. Såsom prof berättas, att en Österrikare, som stod på Rheinbryggan, frågade en förbigående, i det han pekade på floden: «huru kallar ni den der?» Förvånad svarade den tillfrågade: «det är ju Rhein, vet jag.» – «Jaså,» genmälte Österrikaren, «hos oss kallar man honom Donau.» Likasom Köln med Deutz, och Koblenz med Ehrenbreitstein, så förenas äfven Mainz med det på högra
Revisorerne hafva trott det vara angeläget, att närmare efterforska orsakerne till hvad som sålunda blifvit anmärkt, emedan det icke kan vara likgiltigt huru hushållningen är anordnad vid ett läroverk, sorn just har till uppgift att meddela undervisning i hushåll 165 — ning. Revisorerne veta väl, att det rationella jordbrukets uppgift icke är att spara utgifter, utan deremot att väl använda de för detta ändamål disponibla medel, men det rationella jordbruket vid Ultuna synes hafva uppnått den ålder, att man bör kunna vänta sig, att detsamma redan kommit i sådant skick, att dess afkastning bör, då icke mera ovanliga förhållanden inträffa, åtminstone fullt ersätta förlagskostnaden. Revisorerne hafva af den granskade räkenskapen funnit anledning till den förmodan, att orsakerne till de otillfredsställande resultater. jordbruket vid Ultuna lemnat, till en stor del äga sin grund uti en felaktig anordning af egendomens arbetsstyrka, hvarigenom dels jordbruksgöromålens fortgång, synnerligast under slotteroch skördetiden, blifvit ställd uti allt för stort beroende af tillgången på legofolk, dels gårdens skötsel fördyrad genom de, i anseende till egendomens läge i närheten af Upsala stad, under sommaren stegrade dagsverkspriserna, hvilka af räkenskapen visa sig hafva gällt ända till 1 R:dr 50 öre för en vanlig jordbruksarbetare. De Revisorernes delegerade, hvilka, en af hvarje riks-stånd, besökt Institutet, hafva också funnit denna förutsättning fullt bekräftad och den anmärkta olägenheten tillika erkänd af Institutets förvaltning, som ock derföre under innevarande år gått i författning om uppförande af bostäder för gifta arbetare i årstjenst. Dertill hafva de delegerade, som besökt en större, å den till egendomen hörande s. k.
Majits disposition öfverlemnade tillgångar, bär Kongl. Majit i möjligaste måtto sökt att, under de förflutna åren , upprätthålla försvarsverket; men erfarenheten har visat, att de dervid högst nödige utgifter icke med detta anslag kunnat bestridas. Af de från / r vederbörande administrerande verk afgifne underdåniga Reqv isidous-För sia g, sorn Kongl. Majit vill till Rikets Ständers Stats-Utskott låta öfverlemna, kunna Rikets Ständers Stats-Utskott låta Öfverlemna, kunna Riketä Ständer inhemta, att Kongl. Majit med största sorgfällighet från de årlige Staterne uteslutit alla de utgifter, som möjligen vid hvarje tillfälle kunnat uppskjutas. Kongl, Majit har haft den tillfredsställelsen, att se Krigs-materialen, i hvari som tillhör Artilleri, Beväring och Fartyg, vara betydligen tillökad sedan Rikets Ständers sista sammankomst, ehuru deremot de beklädnads-utrednings-och ekvirkesförråd, som voro qvar sedan sista kriget , eller .blifvit anskaffade de föregående åren vid större penninge-tillgångar, blifvit minskade genom rffecter, använde för Arméen?, behof eller till skeppsbyggnad, och Kongl. Majit har måst tillåta KrigsCollegiuin och Förvaltningen af Sjö-Ärenderne att så ställa betalningsterminerfle för en del gjorde anskaffningar, att de fforst inträffade det följande året, sedan leverancerne blifvit verkställde. Under samma tid h*r den Politiska ställningen i Europa fordrat särskilde anstalter, hvartill tcedel på annat sätt ej kunnat erhållas , än att anlita mindre Creditivet i Rikets Stäuders RiksgäldsContoir, 69S Proposition om Statsvtrbets tillstånd och behof.
Regeringen har af hamrarne begärt och erhållit tillstånd, att under 2 års lid uti 2:nc uppgifne cellfängelser insätta en viss klass af brottslingar, för alt fä utrönt huruvida cellfängclseslraffet verkligen medförde det resultat man deraf väntade sig. Samma utväg anser jag här höra vidtagas, så vida man vill antaga ett förbål Irad t straffsystem grundadi på en efter försök vunnen erfarenhet, samt på en deraf bildad öfvertygelse och icke blod på hugskott och förhoppning om dess förträfflighet. Jag anhåller att dessa anmärkmr mätte fä åtfölja till Utsk. Gr. Spenjs, Jakob Melcher: Jag hade icke tänkt alt genom mitt uppträdande uppehålla 11. o. Ad. vid diskussion om en fråga, som pä visst sätt vedan en gång gått till vederbörl. Utsk., och således ej bör utgöra föremål för öfverläggning förr än densamma från I lsk. återkommer. Men då Gr. Anckarsvärd ä Gr. af Ugglas nyss uppläste och förljenstfullt utarbetade anförande, fästat särskild uppmärksamhet samt II. Ex. llr Gr. Löwenhjelm äfven deröfver sig yttrat, torde det tillåtas äfven mig att fästa mig vid det uti anförandet förekommande förslag, hvilket går ut pä alt tillstyrka ett experimenterande med det ifrågasatte nya straffsättet medelst rätt för vederbör. att alternativt använda de gamla eller de nya straffen. Det är icke utan, att sådant förut många gånger varit ifrågasatt, men man har merendels ansett det vara stridande mot en sträng rättvisas kraf. Fordom ansågs det visserligen såsom en grundsats, tillämplig icke blott uti fysiskt utan äfven i moraliskt afseende, att man fick göra cxj)erimanLum in anima viti, neli på grund deraf har man trott sig kunna göra hvilka experimenter som helst. Men numera sedan eli lagbundet samhälle inträdt, har man icke ansett sig kunna, medgifva sädane undantagslagar. Vi hafva ett ganska exslant exempel uti vår grundlag, der det uttryckligen står att, om, på grund af benådning, dödsstraffet varder förvandladt till lifstids fängelse, det likväl alltid skall bero på den dömde att antaga nåden eller undergå dödsstraffet.
På det hvarken Uppbördsmännen må ådraga sig halance, eller den skattskyldige åsamka sig flere årsrester, skall det åligga det Embetsverk, hvilket, jemlikt instruetion och författningar, inseendet öfver uppbördsverket i hela dess vidd är uppdraget, att, enär af de årligen inkommande berättelser inliemtaS eller af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret anmäles, att restantierne på något ställe, utan uppgifven serdeles giltig orsak, stigit till mera, än vanlig höjd, genast låta genom Konungens Befallningshafvande i orten eller annan vederbörligen förordnad person, behörige rest-ransakningar anställa, samt, derest vårdslöshet, fel eller försummelse hos någon Uppbördsman formärkes, utan allt uppehåll låta den felaktige tilltala och till lagligt ansvar befordra; äfvensom Embetsverket åligger vidtaga sådana anstalter, att de befunne restantierne med möjligaste skyndsamhet indrifvas. Stockholm den 30 April 1840. S f ÖCK HOLM, ECKSTE1NSKA BOKTRYCK PRIET 1840. Bevillnings-Ut skot tels Utlåtande, N;o i3. 14• 1 N:o 13. Ank. till Exp. Utsk. den i5 Maj, kl. 1 e. ra. Utlåtande, i anledning af framställde anmärkningar vid Utskottets under JY:o 3 afgijna Betänkande. Sedan Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt ankommet protocolls-utdrag af den fy näsllidne April, på grund af gjorde anmärkningar, återremitterat Utskottets under N:o 3 aflåtne Betänkande, angående Gustaf Bernhard Appelquists motion örn Debelsedels-lösens afskaffande, samt skattskrifvarens åliggande att å Debetsedeln jemväl uppföra communala afgifter, får Utskottet vördsamligen tillkännagifva, att, sorn Utskottets ifrågavarande Betänkande, enligt ankomne protocolls-utdrag från Höglofl.