Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att hvar och en, af hvad bekännelse han vara må, måste gilla, att lagen bestraffar försök att genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar inverka på personers religiösa tro; men det har blifvit anmärkt, och detta med rätta, att §:n är så redigerad, att den lätt han kringgås. Sådan den nu är upp - Den 22 Joli. 567 ställd, drabbar nemi. straffbestämmelsen endast den, som genom sädana medel söker förmå någon till affall från den rena evangeliska läran. Men om man tror på en propaganda, ehuru jag icke lyckats komma någon sådan på spåren, då inträffar det att en ledamot af statskyrkan, som först ansluter sig till en sekt och derefter till en annan, slutligen, efter att hafva tillhört alla sekter, får fältet öppet för hvarje propagar.ism, utan att man kan komma åt honom efter denna §. Derföre skulle jag tro, att §:n borde redigeras så, att den kunde erhålla en något säkrare tillämpning, hvilket skulle vinnas derigenom att orden »eller till öfvergifvande af den trosbekännelse han tillhör» inskjötos. 2:dra §:n skulle således lyda: »Söker någon genom bedrägliga medel, hotelser, eller löften om timliga fördelar förmå annan till affall från den rena evangeliska läran eller till öfvergifvande af den trosbekännelse han tillhör; vare förfallen till böter» etc. Jag tror nemi. att det måste anses lika straffbart, att genom sådana medel söka förmå en separatist att öfvergifva sin religiösa tro, som att söka förmå en statskyrkans medlem att öfvergifva sin. Slutligen har Hr Henschen väckt förslag till ändring i 1860 års förordn. ang:de främmande trosbekännare och deras religionsutöfning. I afseende å denna förordning måste jag bekänna, att det synes mig möta större svårigheter att afhjelpa de brister, den nu kan hafva. De anmärkningar, som mot denna förordning blifvit framställda, hafva egentligen riktats mot 14:de §:n. Man säger nemi. att presterskapet med stöd af denna § skulle kunna huru länge som helst uppehålla en person, som ville utträda ur statskyrkan.
Sakta vaggade hon den kärnfriska pojken, som mjuk och rund som en bulle låg i hennes famn. Lättare går en kamel genom ett nålsöga än en rik kommer in i himmelen ... Det gäller inte bara jordiska ägodelar utan också rika gåfvor till förståndet, till utseendet, till ... — Mattis! — Hvad är det? Eriks ögon blinkade under den fasliga hatten, och hans ton var så inställsam som möjligt. — Allra sötaste Mattis — jag försmäktar — bara en droppe lemonad, du — utan starkt ... — Erik det är tionde gången i eftermiddag, du dricker ihjäl dig. Hon blickade med ovilja på hans ansikte, där dragen tycktes upplösta af svett. — Nej nu vill jag vara i fred. Åh ... Hvad man kan vara lycklig ibland. Det är som om en stor, alltfamnande aning löste lifvets gåta i förhållande till Guds gåta. Men det där vågar man ju icke lita på ... Man kan plötsligt känna en sådan fröjdefull harmoni, som icke springer fram ur någonting af hvad man hört och läst, utan som sväfvar högt öfver allt och är så främmande och djärf och ändå mer bekant än alla meningar i världen ... Puh, vansinnigt att sitta och »tänka» i denna värme. Hon strök håret tillbaka, prässade ned tinningarne för att slippa blodets tryck. Bandet om hjärnan, som alltid plågade henne, då hon »bråkade invärtes». Det var Eriks stående uttryck. Som genom ett mystiskt samband mor och son emellan låg Atle stilla med hufvudet mot hennes bröst och sina allvarsamma ettårsögon fästa på gräset nedanför. Matilda erfor ett vildt begär att tala, att säga något högt och stort. Men hon hade glömt att tala, hon ägde inga befriande uttryck. Erik skulle också ha funnit det absolut ointressant. Hastigt knastrade tunga men snabba steg mot sanden. Matilda satte sig genast upprätt i hängmattan, och hennes ansikte strålade till. — Åh Pryhl, ropade hon. Den ankommande svängde hatten och torkade sig i pannan. Han såg så glad ut. — Nå det må jag säga, pratade Erik och låg kvar helt lugnt — det var att göra ferm expedition, hvar i all världen kommer du ifrån? Viktor Pryhl skakade energiskt allas händer, icke minst
Då Utskottet föreslagit, att hvar och en Ju« de, som åstundar drifva handel, fabrik, handt» -verk eller annan loflig handtering, skulle vara förbunden att i Riksens Ständers Bank för Riksgälds-Contoirets räkning nedsätta ett capital i silfaer till visst belopp efter Näringens beskafFen.» het, har sådant, enligt hvad Utskottet i dess Jletänkande upplyst, skett, egentligen i afsigt att till förekommande af så kallade tiggare Judars bosättning i Riket, uppgifva en mera såket eontroll än den i 1782 års Reglemente påbudjae, men alldeles icke i det ändamål, sorn skulle Svensk Medborgare-rätt säljas, eller pant ställas för den inkomna Judens qvarblifvande eller för att bereda Staten någon ersättning för befarade skadliga följder af sådana personers inflyttande. Med afsigten af en så beskaffad anstalt, som denna, kan efter Utskottets tanka ej förenas, att stadga, det ett slikt capita! skulle •fits. iriff tid tillfall» St atén, Utskott®! anser ej ellei $66 JDen 5 Juli. eller lämpligt , att den Jude eller person af Judisk härkomst, sorn antagit och bekänner Christna Religionen, må för en sådan förändring kunna påräkna densamma såsom medförande ovilkorlig rättighet för honom att utbekomma det capital, som han sjelf insatt, eller den del deraf, sorn honom i arf tillfallit, utan synes sådant höra i hvarje händelse bero af Kongl.
Herman Jönsson Öbom för Norrbottens Södra Domsaga. Anders Pehrsson för Torna oell Bara Härad. Per Nilsson för Oxie, Skytts, Wemmenhögs samt Ljunits och Herrestads Härad. Anders Pehrsson för Albo och Gärds Härad. Sven Nilsson för Willands Härad. Olof Olsson för Jösse Härad. Olof Pehrsson för Helsinglands Södra Domsaga. H. Hansson för Sollefteå och Botheå Tingslag. Pehr Tjernlund för Medelpads Domsaga. Olof Larsson för Jemtlands Norra Domsaga. för Westerbottens Södra Domsaga. Petter Larsson för Gottlands Norra Domsaga. Nils Olsson för Onsjö, Rönnebergs och Harjagers Härad. Jöns Andersson för Färs och Frosta Härad. Per Nilsson för Ostra Göinge Härad. S. Rosenberg för Norra och Södra Asbo samt Bjäre Härad. Eric Hansson för Gestriklands Domsaga. Eric Ersson för Helsinglands Vestra Domsaga. P. Hedström för Ramsele Tingslag. P. Byström för Svegs och Hede Tingslag. P. A. Nyström för Westerbottens Norra Domsaga. Josef Oscar Almqvist för Norrbottens Norra Domsaga. Olof Lagergren för Gottlands Södra Domsaga. Ola Jönsson för Luggude Härad. Ola Lasson för Ingelstads och Irrestads Härad. för Westra Göinge Härad. Ola Ohlsson för Bräkne Härad. Håkan Pettersson för Ostra Härad. N. Svensson för Medelstads Härad. Carl Ifvarsson för Halmstads, Höks och Tönnersjö Härad. Anders Gudmundsson för Årstads, Faurås och Himble Härad. August Carlberg för Wiske och Fjäre Härad. O. Erikson L. Rasmuson Joh. Nilsson för Lane, Tunge, Stångenäs, Sörbygför Inlands fyra Härad. för Oroust och Tjörns Härad, dens och Sotenäs Härad. J. Rundbäck B. J. Holmlin för Askims, Vestra och Ostra Hisings för Qville, Wette, Tanums och Bullarens samt Säfvedahls Härad.
— Militiae-, om indragning och försäljning af. III. 182. IV. R. 216. XII. B. 289, 36g. XIII. Boställs-innehafvare, om skyldighet för vissa, att deltaga i byggnad af Tingshus och HäradsFängelse. Se Säteriägare. Boställsordning. Se HusesynsOrdning. Boupptecknings-arfvoden, Magislraternes, angående förändring i beräkningsgrunden för VIII. B. 46. A. i85. BrandförsäkringsBolagets i Banken inneslående, för Wenersborgs bispringande uppsagde medel, om ofördröjligt utbetalande af. XVII. Brandmästare, Bankens, om förhöjdt arfvode för. Se Bankens Brandmästare. Braunerhjelm, Ferdinand, yttrande. XIII. gi. ( 47 ) Brefbäringsskyldiglieten. Se Kronobrefbäringsskyldigheten. Brefs uppbrytande, om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 angående. III. 142. IV. B. 27. V. B. 262. Brefvexlingen, angående den utrikes. IX. B. 433. XI. A. 68. Breitholtz, Claes Joseph, yttrande. XII. 307. Brist, angående en uppkommande, i StatsVerkets tillgångar för år i835. Se Statsverket. Bro, om uppförande af en, öfver DalEIfven, i trakten af Gysinge Bruk. V. B. 3g. A. 120. E. 226. Bro och väg, om anläggande af, öfver de s. k. Hammarsuddar och Edslandet. XIII. B. 28. A. 32. Brobyggnad, angående en, öfver sundet emellan Sigtuna och Steninge-landet. V. B. 186. A. 29g. —- öfver Nissa-ån vid Halmstad, angående. Se Halmstad. ■—■ i Carlskoga Härad, angående en.
Slutligen bör Convoy-Commissariatet, som ogillat Consul Ehrenlioffs förhållande vid detta förelag, dock, med anledning af Revisorernes yttrande om den våda som deraf kunnat för Svenska handeln uppkomma, upplysa, att, ehuru möjligheten af ett missförstånd, i följd af Annuitetens fördröjda inbetalning, vid ett annat tillfälle visserligen icke kan bestridas, något sådant C 22 ) nied Marbccanska Regeringen deraf denna gången hvarken uppkommit eller under dåvarande förhållanden sannolikt kunnat uppkomma, helst nämnde Regering i allmänhet icke gjordt afseende på någon tidsutdrägt med denna afgift antingen den årligen eller för tvenne år tillsammans, blifvit erlagd och vid ifrågavarande tillfälle, derom icke aflåtit någon påminnelse. 5:o Revisorerne hafva anmärkt, att å Omkostnings-Conto för år i83o, en utgift från Convoy-dassan ägt rum för tillställandet på utrikes ort af en pension, hvilken utgift Revisorerne ansett hort bekostas af den sorn pensionen erhållit. Härvid får Convoy-Commissariatet upplysa, att denna obetydliga utgift af endast 5 R:dr 20 sk. Sv. Råneo bestått uti Consul Westzynthius i Livorno ersatte, i dess räkning med Convoy-Commissariatet upptagne, omkostningar för en efter Convoy-Commissariatets anvisning gjord utbetalnig till f. d. Consuln i Tripoli, Gråberg, hvilka omkostningar på den grund icke blifvit Gråberg påförde att han, 'af förekomne skäl, på sin begäran, erhållit tillstånd att på detta sätt uppbära den honom tillkommande Expectance-Lön. 6:0, 7:0 och 8:0.
Så någon hjälp i hushållet är inte att påräkna, fast jag nog var så dum och gjorde det, då hon ännu gick i skolan. Så får jag väl streta och göra min plikt — mera kan man inte göra. » Jag funderade just på ett lämpligt sätt att föra mitt bättre vetande till torgs, då vi genom de öppna dörrarna sågo min värdinna lägga en snöhvit duk på matbordet och ordna vackert porslin och snyggt silfver. Midt på bordet stod en vacker bladväxt, och det hela såg trefligt och inbjudande ut. Fru Andergren iakttog det noga. » Så fint i hvardagslag! Jag tänker på vår servis där hemma, den är både spräckt och annat — men det får gå. Anna behöfver vara ute litet och de stora gossarne också, och så få vi ta ' det hemma som vi kan. Ja, du, sådana plikter får man, när man blir mor och husmor, men det kan väl du knappt sätta dig in i! » Därmed gick hon, utan att jag fått säga, hvad jag tänkte. » Fröken Mörk tystnade och såg tankfull in i glöden. Jag satt också tyst och tänkte på, huru människor gå suckande öfver själfpålagda bördor och tro, att nödvändigheten kröker deras rygg. » Det gör mig innerligt ondt o m fru Andergren. Det tycks ju vara den enklaste sak i världen, att hon skulle hålla ordentlig kost och trefligt i hemmet och så göra medicin, öfveransträngning och extra utgifter för ungherrskapet öfverflödiga. De blefvo bestämdt nöjdare därmed allihop, » sade fröken Mörk till sist, under det hon sakta strök min hand. » Men det vore kanske inte så det, » tillade hon skälmskt. Nu var brasan i kakelugnen slut. Jenny Hallin. fint, * En svenska, dekorerad i Turkiet. Våra tidningar ha nyligen innehållit berättelsen om det behjärtade och för det svenska fosterlandet hedrande uppträdande, som vår vice konsul i Konstantinopel herr C. G. Fredholm iakttagit under de där rådande orolighetevna och upprö- rande förföljelserna mot de kristna armenierna. Nu kommer budskapet, att hr F. till och med från det barbariska landets egen regering erhållit ett officielt erkännande för sitt vackra mannamod, i det sultanen tilldelat honom Osmanieordens andra klass.
Län i ämbet yttrat, har Eder Kongl. Maj:ts och Ilikets Kammar-Collegium, uti afgifvet underdånigt utlåtande, andragit, att Mjölnaren JVcissellj genom det uppgifna förhållandet, ostridigt tillskyndats en betydlig förlust i Tullinkomsten; hvilken mening Directionen öfver Carl Gustafs Stads Gevärs-Factorie jemväl i underdånighet biträdt, med tillika gjord hemställan, i afseende på den ersättning, hvarom, vid ett nytt Arrende-Contracts upprättande, den blifvande Arrendatorn borde försäkras, i de händelser, då Factorie-Styresmannen om Q värnens stängning, lill större eller mindre dej, förordnat. Detta mål, som Eder Kongl. Maj:t, genom Nådig Remiss, den i3 November sisth år, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och ehuru det i Arrende-Contractets 1 :sta punct gjorda förbehåll, att icke Arrendatorn, utan FactorieFöreståndaren, skulle ega disponera vattenhöjden i Bruksdammen, lolkadt i dess vidsträckthet, må anses hafva berättigat Factorie-Styresmannen lill den åtgärd, i afseende på Qvar-, tiens gång, som sedermera blifvit öfverklagad. 86 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. iV:o 36- likväl och som berörde stadgande icke med den bestämdhet synes utmärka Arrendatorns ovilkorliga beroende af Factorie-Föreståndarens föreskrifter, att
Man synes således berättigad till den slutsats, alt, så länge broars och vägars anläggande och underhå.l, i synnerhet de som äro ämnade till de större kommunikationerne, till stor del bero på vissa hemmansegares eget medgifvande, finnes ett väsendtligt hinder emot bättre kommunikationer i vårt land. När tvister härom börja , fortsättas de vanligtvis i en kretsgång af former och instantier, till föga båtnad för den allmänna trafiken och den stora allmänhet, som emellertid tarfvar vägar och kommunikationer. Så väl vid Åhus, nära Christianstad, som vid Cimbritshamn hafva planer och förslager till hamnbyggnader och anvisning till statsanslag blifvit gjorde. Hamnbyggnaden vid Cimbritshamn är påbörjad 1843 och fortsältes med den drift, att nära ?:delar af arbetet är färdigt. Återstoden deraf bör ej kunna möta något hinder, så vida tillgångar ej saknas till fortsättningen. Deremot hafva, vid den undersökning, som blifvit gjord i och för Alius hamn, svårigheter visat sig, som lagt hinder i vägen för dess påbörjande. Nästan alla strandegare vid Helgeå bestrida den uppdämning, som i strömfåran anses nödig, för att leda strömvattnet till Åhus, under förutsättning att deras jordegor, som ligga å stränderna, blifva derigenom dränkte. En del af strandegarne, med sannt interesse för hamnens förbättrande, haf - 13 va begärt, att undersökning på deras bekostnad må ytterligare göras, för att närmare få förhållandet utredt. Detta fördröjande medför emellertid en kännbar olägenhet för denna ort, sorn blifver allt mer och mer i behof af afsättning till andra orter af de produkter, den har att afyttra. Delta sednare ymnigare år har ytterligare väckt farhågan alt se denna bördiga del af Länet frånslängd de orter, till hvilka afsättbara produkter nu med svårighet afsändas och hvarifrån ortens behof med samma svårighet hitföras.
Skatterna utgöras till O O ö en stor del efter förmögenhet och lefnadssätt; men Banco-Vinslen utgår från de lånebehöfvande, de skuldsatta, som just icke pläga vara de förmögnaste i Landet. Jag har åtminstone sett huru svårt det är för den gäldbundne jordbrukaren, alt skaffa penningar när omsättningseller förfallodag är för handen. Banken är ju också en Stats-anstalt, hvars hela vinst, efter afdrag af 84 hvad, sorn är oumbärligt för dess förvaltning oell bestånd, bör komma landet till godo. Ljx och öfverflöd tycker jag icke om, hvarken uti enskild eller offentlig hushållning, och tvekar icke att allestädes både med lära och lefverne söka göra denna grundsatts gällande. Jag förbigår alldeles hvad som genast förekom vid ett noggrannare betraktande af Reglementet och Banco-Utskottets Betänkanden, att nemi gen Bankens många Stater såsom: dess Öfver-Styrelse-Stat, dess Löne-Stat, hvaruti äfven ingår arfvoden till 2,800 R:dr, dess Egentliga Supplementar-Stat med idel arfvoden för trägnare tjenstgöring, för mistade sportler, för trägen och ansvarsfull befattning, för trägnare göromål m. m., uppgående till 10,780 R:dr årligen: dess bestämda Supplementar-Stat: dess obestämda Supplementar-Stat, som för år 1842 uppgick till ej mindre än 23,815 R:dr 38 sk.: dess serskildta löner, anslag och arfvoden: dess anordningar utom Stat: dess tillfälliga och föränderliga anslag: dess Fullmägtiges dispositionsräkningar etc. etc. etc. syntes mig alla rundligen tilltagna: Jag förbigår dock allt detta,. emedan det grundar sig på Ständernas och deras Banco-Utskotts egna åtgärder, ehuru jag icke kan undertrycka den enskilda tankan, att en så mångtitlad, så rymlig och expensiv lönereglering svårligen skulle undgå klander vid ett annat Statens Verk.
Ibland de manga bestut, som tvid sistförflutna Riksmöte widtogos, äro ätffillige af sadan beskaffenhet att deras gällande kraft och werkan nu ffulle upphöra, fa framt icke nägcl uttrpckeligt härom blefwe stadgadt; och häruti 'inbegripcs sä wäl bewillningsarticlar> sem andre föremal, hwaruti Riksens Ständer gifwit förordnanden, gällande endast till paföljande Riksdag. Af sädan egenffap torde jag exempelw's fä anföra 1:0 Riksens Ständers unoerdaniga uppdrag till Kongl. Maj:t att med femtio procent kunna förhöja Sjötulls-Taxan ä wista Articlar. 2:0 En bewiljad tillökning uti inkoMsterne för Wadstena Krigsmanshus/ kwarom underdänig ffrifwelse expedierades under den 28 sistledne A pr ill; men hwarä ingen werkställighet ännu följch; och hwilket ämne tillika alldeles saknas uti Riksdagsbeslutet. z:o Den för» böjning pä löner och gage som för Underbefäl och tjenstgörande manskap af wärfwade Arnwett pä enahanda sätt blef beflutadt, m. fl. d. Med Den 29 September. Med afseende pä ett sädant sakernas förhållande, tror jag det blifwa nödvändigt, att Riksens Ständer gifwa en allmän bekräftelse till nästa Riksmöte ä alla ivid det sistförflutna wiotagne beflut, sonr endast Kulle gälla till det päföljande, sä midt de nu icke uttryckeligen ändras eller modifieras. Ä swen sä att beflutet om de till Wadstena Krigsmansl-us Lasta tillökte afgifter, mätte uti Riksdagsbeflutet för denna Riksdag blifwa intagit. Det särskilta Utskott, som wid Riksdagens början maldes för att yttra sig om de frän sista Riksdag uppskjutna mäl, torde snarare än nägot annat äftven kunna yttra sig om de för limiterad tid afgjorde: hwarföre jag anbäller, att detta yttrande mätte till nämnde Utflott blifwa remitteradt.
D, Föredrogs Expéditions-Utskottefs Memorial N:o 328, deruti Utskottet föreslagit antingen samtnanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, i anledning af Utskottets förslag, UVo 216, tili underdånig Skrifvelse om be■viljadt anslag för Undervisnings-Verken, eller ock antagande af tillika föreslagen Voterigs-Proposition till frågans afgörande genom förstärkt Expeditions-Utskott; hvarjemte företogs Högvördige Preste-Ståndets ProtocollsUtdrag, för den s5 innevarande månad, enligt hvilket Preste-Ståndet, som för blifvit vid dess redan lemnade godkännande af Expeditions-Utskottets ofvanberörde förslag tili underdånig skrifvelse, inbjudit de öfrige RiksStånden att förena sig uti Preste-Ståndets beslut, att, med gillande af Voterings-propositionen, öfverlemna denna fråga, såsom hörande till Stats-regleringen, till afgörande i förstärkt Stats-Utskott; Och fann Bonde-Ståndet, att det icke tillkommit Expeditions-Utskottet att med ärendet taga den befattning, sorn Utskottets Memorial innefattar; utan beslöt, att, med ogillande af denna Expeditions-Utskottets åtgärd, öfverlemna frågan till Stats-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie * Utskotten, hvilka densamma förut handlagt, för att, i anledning a£ Riks-Ståndens omförmälde skiljak. fige beslut, vidtaga den behandling, som tned Grundlagen öfverensstämmer. 143 Prot. Utdrag dan S Januarii j83o. S. D. Föredrogs och bifölls BevillningsXJtskottets Memorial, N:o 64, med förslag till Voterings-propositioner, i frågan om Sta* elemes Salu-accis. Senare ankomne Frotocolls.Utdrag, Den 8 Januarii 1830. Från Vällofl. BorgareStåndet.
Då Sparbankerna icke för närvarande, i likhet med enskilda personer, er lägga inträdes—afgift för dem beviljade kreditiv, torde nämnde inrättningar ej heller hädanefter böra med sådan afgift betungas; och som, hvad angår kreditiv—beloppet, hvilket för enskild person får utgöra högst 50,000 R:dr Riksmynt, någon olika bestämmelse äfven synes vara för Sparbankerna af nöden så väl med afseende å de för dem hittills bestämda kreditiv-summor, som till förekommande deraf att kreditiv-fonden må allt för mycket upplagas af Sparbankerna, hvilka för sina kreditiv skulle jemte befrielse från inträdes—afgift åtnjuta fördelen att å lyftade summor erlägga endast 4 procents ränta, har Utskottet ansett sig böra föreslå alt såsom kreditiv må hädanefter beviljas högst 50,000 R:dr för Stockholms, 20,000 R:dr lör Götheborgs och 10,000 R:dr allt Riksmynt för hvarje annan Sparbank i riket; hvaremot Utskottet funnit föreskrifterna rörande kassa-kreditiv åt enskilda personer vara i allt öfrigt på Sparbankerna tillämpliga; hemställande Utskottet alltså att nedanintagna föreskrifter måtte fastställas, angående Kassa-kreditiv åt enskilda personer och Sparbanker. 38:o. Mom. i. Med kassa-kreditiv förstås rättigheten att inom visst bestämdt maximum kunna af Banken undfå lån-understöd för tillfälligt begagnande på sådant sätt, att ränta påföres för hvad af det medgifna beloppet tid efter annan lyftes, men enahanda ränta åter godtgöres kreditiv-hafvaren för derå efter hand skeende återbetalningar. Mot säkerhet, som af vederbörande Direktion prölvas och godkännes, ega enskilde personer och de Sparban - Banko-Ulskoltets Betänkande N:o 37. 54 ker, hvilka äro med af Kungl. Maj:t i Nåder stadfästade stadgar försedda, att undfå kreditiv på högst ett år, räknadt från den dag, kreditivet blifvit förunnadt. Såsom inträdes—afgift erlägge enskild person en half procent af kreditivets hela belopp. Sparbankerna äro från dylik afgift befriade. Mom. 4.
Att sistnämnde förutsättning, eller den om inde In ing sbris ten, härleder sig från ett missförstånd och röjer obekantskap med sättet för tillkomsten af indelningen till rustning under lif-regementet, har redan herr Krigsrådet Forssberg, uti hans till de sammansatta Kollegiernes protokoll den 22 December 1849 afgifna serskilda mening, fullständigt utredt. Indelningen har nemligen ej skett efter visst mantal eller öresland för hvarje nummer, eller efter visst dalertal af den hemmanen åsatte årliga räntan, utan med hänsigt hufvudsakligen till hemmanens olika godhet och förmåga att bära den med rustningen förenade tunga. Skulle man betvifla att så verkligen tillgått, så finnes bekräftelsen deruppå uttryckligen uttalad uti inledningen till den af utsedde kommilterade år 1690 upprättade skattläggnings-method för Westmanlands höfdingedöme, der de svårigheter omtalas, som mött vid de föregående åren inom länet verkställde skattläggningar och serdeles inom Ulfsunds län, och uti hvilken inledning det ibland annat säges, ”att man, vid dessa förrättningar femhat det ena mot det andra, så väl det har kunnat gjör”tigit vara,” men att man till fundament af utskyldernes påläggande försl och främst hållit rådigt utmäta jorden efter dess qvalitet och åtskillige natur, till en viss summa och öretal, hvilket i ett särdeles, efter ordres af högre hand författadt instrument af den 2 och 3 December 1689, i gemen största delen vore infördt. Hemmantalet omvexlar äfven inom Kungsöhrs kompani högst betydligt för olika rusthålls-nummer och likaså räntebeloppet, så att det beräknas ifrån 1 till 3-J mantal till ett nummer och fran 52 till 86 dalers ränta. Om nu det rusthåll, som endast har 52 dalers ränta, skulle anses lida af en indelnings-brist, så borde deraf följa att det, som åtnjuter sådan ränta till 86 daler, skulle hafva ett öfverskott, hvilket dock detta sistnämnda rusthålls-innehafvare icke torde vilja medgifva.