Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett muntert allvar och ett lifligt samspråk. Efter promenaden gjorde båda toalett, ty de voro våta af det daggiga gräset. Sedan kommo de in till frukostbordet. För en tre timmar sedan hade de ätit sill och potatis på samma gång som folket. Hvilket friskt lif! Och så kärnsunda de sågo ut! Han är färdig på att i allt se yttringar af högmod. Han är hänsynslös i sina anfall så fort han tycker sig se en skymt af denna sin arffiende. Karolina tål han inte. Han säger att hon skrattar åt bönderna och att en försoning är omöjlig. ”Det är klasshat-Race-hat.” ”Ståndspersonerna gå på bondbröllop och bondgillen för att skratta åt böndernas seder; det är fult, det är simpelt.” Han är ifrig reformvän, men han tycker icke om att bli kallad ”ni”. Det är öfversitteri, säger han. En gång förebrådde jag honom att allt hans reformnit endast är munväder. ”Nej, vet fru Benedictsson ibland går jag riktigt och grubblar på hvad jag skall kunna göra. En tid funderade jag på om jag skulle dricka brorskål med alla drängarne.” Vi skrattade båda, ty det var delvis sagdt på skämt, men under skämtet låg en viss hjelplös förtviflan, en ifver, som icke visste hvart den skulle vända sig. Han har mycket litet af förfining och han gör de häftigaste teoretiska anfall emot den. Men då den möter honom kan han icke frigöra sig från dess inflytande, hur häftigt hans oppositionslust än uppreser sig deremot. Hans sinne är öppet för allt som är vackert; hans entusiasm har en ursprunglighet, som rycker en med. Hans ”fröken Anna Erika – fröken Anna Erika – hvad hon är behaglig!” var endast en gärd åt förfiningen, här parad med en fördomsfrihet, som var helt och hållet ny för honom. Om turnyr sade han: ”det är inte vackert, men det är stiligt; jag tycker inte om det, men jag är svag för det.” Detta yttrande är också betecknande för karlen. Han håller mycket af sin mor och kan icke tala om henne utan rörelse, hans ögon bli glänsande fuktiga, rösten blir lugn, med djupare varma tonfall.
Såvida jag fattat Hr von Hartmansdorflfs yttrande riktigt, så förmenar han, att det ej kan gifvas någon annan utväg alt förhindra slafveriels fortgång, ifall det befinnes i någon mån äga rum pä St. Bar thelemy, än att lösa slafvarne med ett anslag af medel dertill, och det är på denna förutsättning, som talaren trott det vara olämpligt att till K. M. framställa en underd. önskan i detta fall. Men som icke Utsk., efter hvad vi hört uppläsas i betänk., föreslagit någon åtgärd utan öfverlemnat till K. M. att tillse hvilken utväg K. M. kunde anse lämplig dertill, och då jag ej tror, att R. St. här böra grunda sitt beslut endast på den föreställning om sättet derför, som en ledamot inom Ståndet här uppgifver, då det möjligen kan finnas inånga andra sätt att dessförinnan vinna ändamålet, så får jag för min del helt och hållet instämma uti hvad Utsk. tillstyrkt, och då hela saken ej innefattar annat än en underd. ansökan i en principfråga, så tror jag ej, att något hinder möter att förena sig uti det beslut, hvaruti två Stånd redan stannat. Frih. Cederström, Jacob: Jag mäste bestrida lagligheten af den utväg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, att nu, då frågan första gången är före tios R. o. Ad , emot 56 §:n Reg. F:n besluta öfver densamma med förändringar. Om förändringar skola göras, så måste be'änk. först återremitteras. Det blir således nu fråga om bifall eller återremiss, men att nu med förändringar antaga detta betänk., skulle rakt strida emot 56 §:n Reg.Fm. Hr von Heyne, Georg: Jag föreställde mig knappt möjligheten af, att någon enda röst kunde höja sig lill försvårande af bifall till Utsk:s betänk., hvilket i öfrigt redan Den 3 April f. m. är af (vä Sland bifallet. För min del önskar jag, alt R. o. Ad. äfven matie antaga det i likhet med hvad de 2tne andra Stånden hafva gjort. Hr von Hartmansdorff:
Rörande 7 §, sorn 1111 blifver den 8;de, har Friherre Roije, Ludvig, särskildt föreslagit, att neka äfven de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka på grund «f sina Öfriga Medborgerliga förhållanden deltagit i val lill Riksdagsmän i ett artnat Stånd, rättighet, att vid sättuna Riksdag intaga Såte och Stämma på Riddarhuset; men då, efter Utskottets tanka, dels bevisningen inför Ridda-rhusUtskotiet, huruvida en sådan person i sin ort deltagit i Riksdagsmanna val, eller ej, skulle vara underkastad betydliga svårigheter, dels ock den uppställde jemförelsén emellan de val, som till Riksdagsmän af de andre Stånden förrättas, hvarvid alltid ett stort antal personer medverka, och det sorn sker derigenom, att en hufvudman ensam utser Fullmågtig för sig å Riddarhuset, finnes i betydlig män origt g och haltande, anser Utskottet sig böra afstyrka detta Friherre Boijes förslag; hvarvid Utskottet tillika vill fästa Ridderskapets och A delns uppmärksamhet på möjligheten af den händelse, att om i ett helt ValDistrict till Riksdagsmän inom PresteStåndet, några andra Kyrkoherdar icke kunde finnas, ån de som voro af Adelig börd, den följd, derest Friherre Boijes mening antages, deraf skulle uppstå, antingen, att en af dessa Kyrkoherdar tillsatte sig sjelf Een 18 Augustt e. m. 235 till Riksdagsman, eller ock attalia de öfrige måste afsåga sig rättigheten att sitta på Riddarhuset för det de deltagit i Valet. Vid 8 §.
Uti sin ofvan omförmälda motion har Herr von Mentzer anfört, att det här förekommande stadgande, att bränvinstillverkare, hvilkens tillverkning ej uppgår till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ej får äterlyfta mera än en femtedel af den erlagda afgiften, innefattade en obillighet, enär det vore omöjligt att på förhand hafva nödig kännedom om den tillgäng på rudimaterie!1, som ä tillverkningsorten förefunnes, hvarjemte åtskilliga oförutsedda omständigheter kunde inträffa, sorn inverkade på bränvinsh ndteringen. hvadan motionären föreslagit, att slutet af denna § mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”dock må skilnaden mellan den erlagda afgiften och hvad som sålunda återbäres icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske.” Ehuru Sammans. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Resvoch Ekon.-Vtsk, Bet. j\$ 2. 9 Ehuru, på sätt ofvan förmäldt är, tillverkningen ej kan på förhand fullt tillförlitligt beräknas, torde likväl den i denna g tillverkare medgifna rättighet att, då tillverkning ej uppgår till det belopp, hvarför afgift blifvit eriagd. äterlyfta en femtedel deraf, innebära tillräcklig eftergift i den eljest i författningen tillämpade grundsats, att tillverkningsafgift skall utgå för hela den anmälda tillverkningen; hvadan Utskottet hemställer. att herr von Mentzers ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 24. Det i denna § förekommande stadgande att, om någon försummar att i föreskrifven ordning erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, afgiften skall ofördröjligen hos honom utmätas, har Utskottet ansett kunna sålunda mildras, att afgiften ej må utmätas förr än efter förloppet af 8 dagar efter bränningsterminens ingång; hvarjemte straffbestämmelsen för den, sorn. oaktadt han försummat att erlägga afgift för anmäld bränvin-tillverkning, handteringen utöfvar, blifvit flyttad till art. V, hvilken innehåller öfriga bestämmelser om ansvar lör öfverträdelse af denna författnings föreskrifter; hvilket torde godkännas. § 25.
Arvodet för Stabschefen (i följd af denne officers uppförande å artilleriets stat till Öfverstelöjtnants lön); hvarjemte alla öfriga arvoden å artilleristabens nuvarande stat försvinna genom densammas upphörande såsom särskild stat och inbegripen i den nya staten för hela artilleriet. c) å artilleri-regementenas sår skilda stater: Arvodena för Regements-adjutanterne, tillsammans utgörande , för Mönsterskrifvare-tjensternas förrättande „ för Garnisons-predikanten å Elfsborg, derifrån artillerikom mender ingen bör indragas och från nuvarande informations-kaptenslöner utgående arvoden, genom dessa löners föreslagna användande för sitt ändamål. d) å artilleri-batteriets i Norrland stat: De för befälhafvaren och batterichefen uppförda arvoden af tillsammans (utom hans lön på Svea artilleri-regementes stat) äfvensom till underhåll af en tjenstehäst (Dessa arvoden blifva öfverflödiga dels genom Batterichefens förändrade ställning i följd af organisationen, dels artilleriets i Norrland förseende med egna hästar). 2) nedsättas: De å artilleriets i allmänhet stat till General-lälttygmästarens disposition uppförda arvoden för tygstaten, 2,250 Bdr, minskas till 1000 Rdr, att fördelas bland verkmästare och handtverkare för skicklighet i deras yrke; och Arvodena, i regementenas särskilda stater, för undervisning i gymnastik, af tillsammans 1,650 Rdr, minskas till 1,500 Rdr att utgå med 500 Rdr åt hvardera, till trenne gymnastik-officerare. Vidare hemställes: att, såsom ofvan är antydt, hela det nyorganiserade artilleriet, omfattande den nuvarande artilleristaben, de trenne artilleri-regementena med Norrländska batteriet och Fyrverkare-corpsen, sammanföres å en enda gemensam stat; att det å Svea artilleri-regementes nu gällande stat tills vidare uppförda anslag till kasernhyra för hufvudstyrkan, enligt Kongl.
Ständer skeende underdåniga hemställan» om allmän redogörelse för Kongl. Akademiens fonder ock sättet att dem använda. Ehuru de uppgifter, h vilka i detta fall bestämma omdömet, ligga så öppna genom Akademiens utgiftja skrifter och för allmänheten alltid framställda handlingsgrunder, att någon serdeles möda icke behöfves för atte. deraf uppgöra resultaterna, har Utskottet likväl ansett sin pligt fordra, att med omsorg Samla och granska alla hit hörande upplysningar, och får i följd af dem uppgifva sina tankar i ett ämne, hvars framställning ur sina rätta synpuncter är af vigt för ledandet af den allmänna opinionen, och blifver just derigenom ett villkor för möjligheten hos sjelfva Akademien att kunna framkalla de verkningar, hvilka utgöra perspectiver i en framtid för dess icke mindre valgörande än för nationen hedrande stiftelse. LandtbruksAkademiens Annaler äro en periodisk skrift, och kunna icke vara en utarbetad bok öfver ett visst ämne. Der emottagas och införas rön och afhandlingar af Svenska Landtbrukare från alla orter i Riket, hvilkas namn alltid utsättas, och således sjelfve böra vara Riksens Ständer ansvarige för värdet af hvad de ekrifvit, om, såsom Memorialets författare synes tro, Riksens Ständers granskning äfven bör sträcka sig till böckers innehåll. Akademien har dessutom besörjt öfverBihang till RihsSt. Pro t, i8l7-*8»g, 8 :i?« $“mlN;r 41 42. gsg Besv, och Ekon, Ulsk, Betankanden, sättning af flere nyttiga Ekonomiska böcker* ibland hvilka Thuers stora arbete i Landthushållningen hittills varit ansedt för det vigtigaste.
Jag tror, lika med den siste värde talaren, att man icke bör göra Riksrätten till ett gyckel; men jag anser tillika, alt den skulle blifva det, om en Konungens rådgifvare, ställd inför Riksrätt, blefve dömd alt plikta 6 r:dr 32 sk. eller något dylikt. Alt delta ater kunde ske i händelse detta 2 mom. blelVc antaget, inses läll, da uti 1 cap. 12 § Rätteg.b:n står, att böter kunna honom åläggas, som kommer att ställas under tilltal enligt denna §. En värd talare, Hr Gripenstedt, har, i strid roed hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, velat påstå, att del vore en skillnad emellan 2 mom. 5 § och den 6 §, alldenstund i det ena fallet afhandlas hvad som står i uppenbar strid med grundlagen, och i det andra hvad som Rådgifvaren uraktlåter; men jag för min del kan icke finna någon skillnad dem emellan. Jag vill citera den 9 § Reg.F, som icke är uppräknad i ansvarighetslagen. Der står: Den 2 November f. m. 29 ”Skulle någonsin ilen oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets grundlag eller allmän lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.” En Slatsrådsledamol, som således ieke gjort kraftiga föreställningar mot ett sådant beslut, har ju uppenbarligen bandlat emot grundlagens föreskrift i och med detsamma han uraktlåtit hvad grundlagen honom ålägger, och skulle således kunna dömmas efter 2 olika morn., hvilket just är ett bevis derpå, alt denna inflickning af det 2 mom. i 5 § upphäfver conscquensen i den ansvarighetslag, som stiftades 1810. Detta är ett ytterligare skäl, hvarföre jag anser att delta mom. ej bör bifallas. Hr von Hartmansdorff: Jag är lill en del förekommen af Gr. Gyldenstolpe. Man har här sagt, alt det nya mom. talar om öfverträdelse, men att den G § i ansvarighetslagen deremot talade om uraktlåtenhet.
Vidkommande slutligen den Rikets Ständers afgörande nu underställda fråga om afskrifning af den särskilda kreditivsumma å 1,000,000 rdr, som under riksdagen åren 1828, 1829 och 1830 anvisades för spanmåls-undsättningar i missväxtår, och hvilket kreditivs hela belopp, efter deraf skedda utoch återbetalningar, till följd af Rikets Ständers föreskrift vid 1S40 och 1841 års riksdag, blifvit fördt inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper, så, enär de medel, som under sednaste åren ingått eller hädanefter kunna komma att ytterligare inflyta i afbetalning å de utaf detta kreditiv utgifna undsättningslån, jemlikt Rikets Ständers dels förut fattade och dels nu tillstyrkta beslut, äro ställda till Kongl. Majlis nådiga disposition för enahanda låneunderstöd och följaktligen komma att 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. gemensamt med den härtill för öfrigt anslagna tillgång användas och redovisas; hvadan Riksgälds-kontoret alltså, under nuvarande stadgandens fortsatta tillämpning, icke eger att, till större eller mindre del, förvänta godtgörelse för sin fordran i anledning af nämnde kreditivsummas lyftning; synes en fortfarande balansering af samma fordran vara utan allt ändamål. Utskottet får derföre jemväl tillstyrka, att denna kreditivfordrans, med En million rdr, inom linien upptagna belopp, må ur Riksgälds-kontorets räkenskaper helt och hållet afföras. Stockholm den 21 Mars 1851. Ank. Ull Exp.-Utsk. d. 28 Mars 1851, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om afskrifning af Westerbottens Läns invånares undsättningsskulder efter missväxterna åren i83o med i83f. (Rgs Afd.)
Men sjelfva denna Författning är ej på långt när så ingripande i hvars och ens rättigheter, som ifrågavarande föreskrifter för KammarRälten; ty HofRätten kan i alla fall genom sitt AdvokatFiskalsEmbete tilltala felaktiga Domare; då deremot KammarRätten måste först fråga, om åtal mot en för felaktighet angifven redovisande högre Embetsman får äga rum, om än fråga är angående de största summor. Det är väl sagt, att anmälan skall göras hos JustitiasCancelleren; men hvarest finnes väl något tvång honom ålagdt att anställa åtalet. Och då sådant på detta sätt äfven undandrages StatsRådsProtocollet, är det ej eller möjligt för ConstitutionsUtskottet, att deri upptäcka förhållandet. Huru stor controll återstår oss då i ConstitutionsUtskottet i detta fall, och hvad säkerhet finnes då qvar? Allt är öfverlemnadt till godtycket. När nu detta sammansättes med hvad vi dagligen här höra talas angående Revisorernes granskningsrättighet, i afseende på redovisning för Statens medel, så frågar jag, om man icke bör fästa den största vigt vid delta Utlåtande, der man undandrager oss äfven den sista Den 19 Mars e. m. 111 controllen. För min del är jag dessutom af den öfvertygelse, att hela åtgärden är stridande emot Svenska Embetsmäns egna önskningar, samt ett rigtigt begrepp om deras sanna heder och hästa. Jag vill tro, att det ej skall finnas något EmbetsVerk, som med nöje undandrager sig granskning af sin förvaltning. Det är håde enligt med Embetsmännens pligt och tänkesätt, att lagligen ansvara; och om ej deras handlingar öppet granskas, hafva de svårare att undvika misstankar för fel och olagligheter. Jag önskar derföre, att Lagoch EkonomiUtskotten måtte behjerta detta förhållande, och icke blott, såsom nu synes hafva blifvit vanligt, referera saken, utan yttra sitt omdöme deri tillräckligt motiveradt samt tillstyrka återgång till den gamla ordningen. Frågan rörer samhällets innersta rättsgrunder, och hör derföre af Utskotten med mera allvar behandlas, än nu skett.
Man bör dock noga skilja emellan elementar-läroverk och lärare - Den 22 April f. m. 311 seminarier, ty uti elementar-läroverket är fråga om alt undervisa allmänheten, isynnerhet den fattigare, som icke af sina föräldrar kan erhålla medel till en högre upfostran, och dess undervisningsämnen sträcka sig icke långt, och jag vägar påstå att de icke eller böra göra det, emedan den stora hopen icke är kallad alt inhemta så stora kunskaper; men vid lärare-seminarierna åter skola lärare bildas. Vi hafva redan tvänne sådana, hvilka äro i full verksamhet lill följd af det växande intresse för skolorna, som har börjat visa sig i landet, och från dessa seminarier hafva redan utgått mänga både skicklige och oskicklige lärare. Bland desse lärare äro många aldeles oduglige lill lärarekallet, andra åter, sorn efter att hafva erhållit en ganska knapp och medelmåttig bildning kommit nt i sina församlingar pä landet, hafva ånyo hemfallit åt råhet och okunnighet, till följd deraf att grunden för deras bildning varit allt för knappt lagd. Dessa tvänne seminarier behöfva förökade anslag sä vida icke detta trassel skall blifva än större och föranleda ännu drygare anslag; men det skall dock slutligen upphöra, då man ser att målet vinnes derigenom, alt vid seminarierna endast sådana elever bildas, som visa sig ega anlag för lärarekallet, och att endast sådane der erhålla stipendier, ulan hvilket understöd de Heste, enär de merendels äro mycket fattiga ynglingar, icke kunna vid seminariet uppehålla sig. Då nu seminarierna äro en helt annan sak än elementar-läroverken, behöfver man ingalunda afbida någon reorganisation af hela läroverket, för att åt detta erkända behof göra rättvisa, och det är synnerligen nödvändigt att än vidare fullfölja den bana man redan börjat beträda och hålla de nu befintliga seminarierna vid makt, på det att icke dessa inrättningar måtte röna samma öde som de, hvarom fråga under tidernas lopp understundom upslålt, men som endast förblifvit idéer utan att vinna någon motsvarighet i verkligheten, hvarigenom intresset derför så småningom försvunnit.
Efter denna framställning går ConstitutionsUtskottet att vördsam ligen föreslå åtskilliga Ändringar och ti!ligg i Riksdagsordningen , och får derjemte tillstyrka RiksensStänder det förklarande, att hvarje förslag, som nu till grundlagsenlig behandling godkännes, utgör ett särskildt RiksensS tänders yttrande, .hvaröfver vid nästa Riksdag må särskilt beslutas. 1:0 Andra Puncten i första momentet af 24 §. styliseras sålunda : "Secr eter oren tillhör att öfver discurserna pä sätt hvarje Constitutions-Utskottets Betänknnden. 251 Stand inom sig finnér tj enliga st, utförligen eller och summariskt, men öjver besluten noggrant och fullständigt sammanfatta Ståndets Protocoll, för att sedermera, sä tidigt det ske kan, in Pleno justeras; äfvensom att m. m.” 2:0 I 31 §. nedsättes antalet af Bevillningsutskottets Ledamöter från FyratioÅtta till ”Trettio Sex." 3:0 Likaledes minskas i 34. §. detta antal inom Allmänna Besvärsoch EconomieUtskottet till ”'Trettio S-,x." 4:0 I Andra Puncten af 49 §-'S i:sta moment, emellan orden: "och afskrift deraf’4 samt ' till bordet allemnas,’’ kommer att införas: ”senast i nasta Plenum." 5-o Wid slutet af 49 §• tillägges, såsom ett nytt eller 4'de moment; 232 Constitutions-TJ tskottets betänhanden, ”När utlåtande frän RiksStånd till Utskott återremitteras, bår Ståndets Secreterare alla Anmärkningarna pundvis och i korthet sammanfatta, jemte hufvud sakliga skälen derför, och med uppgift af de Ledamöters namn, sorn anmärkningarna fr,anst ål It eller b iträ dt hvilket allt, genom just er a dt Protocolls Utdrag, meddeles Utskottet, da likväl St änet s
Beträdande frågan om innehafvare af större pensioner, skulle jag ej halva något emot att dessa forl farande finge erlägga bevillning, men jag tror dock å andra sidan, att man gerna kunde konseqvent genomföra principen, och befria äfven dessa. Staten inhöstar nemligen så obetydligt genom denna bevillning, hvilket bäst synes deraf, att, ehuru bland de 664 pensioner, hvilka utgå ur arméens pensionskassa, finnes tvenne ä 6,000 rdr, den sammanlagda bevillningen endast utgör 2,882 rdr. Det torde således vara ett R. o. Ad. värdigt beslut, att alldeles borttaga denna bevillning, och jag vidbliIver af detta skäl mitt yrkande af återremiss. Hr Bergenstråle, Claes: Då jag tillhörde majoriteten inom Bev.-Utsk:t vid afgörandet af denna fråga, torde det tilllåtas mig att redogöra för de skäl, som bestämt mig att afslå den af Hr Linroth väckta motionen. Dessa skäl äro tvenne, nemligen dels att, om pensionstagarne befriades frän bevillning, en embetsman, som vore ledamot af första kammaren, skulle, då han toge afsked från sin tjenst, möjligen ej längre kunna qvarstå såsom riksdagsman, emedan han ej längre egde den för valbarhet nödiga census, och dels att enligt Bev.-stadgans allmänna föreskrifter det är fattigdom, och ej ålder, som utgör giltigt skäl till befrielse från bevillning. Då jag för öfrigt i likhet med Frih. af Ugglas anser det vådligt, att i detta ämne medgifva något undantag, emedan man då snart måste bevilja nya sådana, hemtar jag deri ett ytterligare skäl att anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Den 10 Mars e. m. 249
Man har förmodat, att genom ett lika enkelt forn naturligt uppdrag, denna Corps ikulle fattas i författning att bevaka formernas iakttagande, utan att kunna öfverfkrida gränfen af fina rättigheter, och man har i detta affieende föreflagit att alla publika Akter och Författningar af hvad namn forn hälft, fladie , för att blifva gällande, förft hos högfta Dom■fiolen inregiftreras, men forn icke Ikulle, ägg att yttra fig öfver deras föremål eller innehåll, utan endaft ätrde att underföka om de beböri O ge former vid deras förefiående och beflutand^ blifvit iakttagne, och forn endaft, i händelfe nå-* gon fådan form blifvit uraktlåten, Ikullé äga att dervid göra anmärkning och att neka Aktens införande uti fina Protokoll, till defs att den förfummade formaliteten blifvit i ordentlig väg återftälld och fåken fåledes kommit i fitt lagli. ga fkick, Man har uti denna inrättning trott fig finna mångå fördelar och föga olägenheter, och Conftitiuions-Utfkottet, forn icke velat helt och håliit förkafta denna, af en defs Ledamot gjorda framftällning, har anfett den förtjena att atminftone närmare fälla Allmänhetens uppmarkfamher. Då Couftitutions . Utfkottet nu härmed får •* fiuta fitt yttrande öfver vilkoren för en R.eprefentations-förändring, återftår för detfamma endaft att tillägga, att hvad fättet och detsljerne angår, har det ej kunnat annat än finna, att det eria malle bero af omftändigheterna och ögnablicket, och att de andra malle ankomma på en mängd, dels Statiftilka, dels Economilka och Politiska förhållanden.