Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kon rektorn vid Wisby högre lärdomsskola, Jacob Eberhard Lyth, under 17-årig verk samhet såsom skollärare -skött sitt ansvarsfulla och mödosamma kall, än äfven såsom en rättvis vedergällning för den moda'och det arbete han nedlagt å sina från trycket utgifna, allmänt värderade och vid trettiofyra särskilda läroverk antagna läroböcker i Tyska språket, måtte åt hans i torftiga och behöfvande omständig - 22 Slals-Utskoltets Utlåtande, M 74. heter efterlemnade enka och 3:ne barn bevilja ett årligt pensions-understöd af250R:dr; och får Utskottet, med fästadt afseende å bemälde lärares sålunda af flera vitsordade utmärkta förtjenster om Elementar-undervisningen, och då af tillgänglige handlingar upplyst blifvit, att hans enka är sjuklig och i saknad af alla tillgångar till eget och sina 3:ne minderåriga barns underhåll, tillstyrka, att en årlig pension af 250 R:dr må varda aflidne konrektor Lyths enka, Christina Elisabeth Anna Lyth, tillagd och från Allmänna Indragnlngs-staten, under hennes återstående lifstid, utgå. 29:o. Uti inom Preste-slåndet väckt och till Utskottet remitterad motion har Prosten Tranceus fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på framlidne Öfver-direktören vid Kontroll-verket Carl Bernhard Wadströms förtjenster om Sveriges industri och huruledes denne outtröttlige befordrare af Sveriges bergshandtering, grundläggaren af Eskilstuna jernlörädlings-faktori, anläggaren af den första spinnoch kard-machinen i Sverige och den första fabrik för chirurgiska instrumenters förfärdigande till Arméens behof, gjort sig i hög grad förtjent icke blott af fäderneslandets, utan äfven mensklighetens tacksamhet och erkänsla, enär det var han som först väckte Englands och Frankrikes uppmärksamhet på möjligheten af slafhandelns afskaffunde.
» Men hon är j u alldeles våt om fötterna. » » Det är jag van vid. » &gt;Men det är farligt — hon kan förkyla sig. » » Då hade j a g nog gjort det för länge sedan, » svarade den gamla fryntligt. » Del ser ut, som om ingenting biter på mig. » » Lina du — det står ett par känger till vänster inne i min garderob — gå efter dem. » » Det är väl inte meningen åt m i g? » frågade gumman förbryllad, då de nyhalfsulade kängorna sattes framför henne. » Di ä ' j u alldeles för goda. » Ja, fö * r goda voro de verkligen, det såg gifvarin nan själf med en känsla af ånger öfver sin godhjärtenhet; men det kunde nu ej hjälpas, o c h när nu madamen stod där, torr o c h hel o m fötterna, skinande af belåtenhet, var hon själf lika glad. » Den äldsta gossen var j u fjorton år, eller hur, » frågade hon, » men hur gamla äro då de andra barnen? » Redigeras af Sophie Bidrag mottagas med Lmge. tacksamhet. Logogryf. Jag finnes på hafvet, jag finnes på land, Hit kom jag en gäst från främmande strand, Men aldrig ett hjärtligt välkommen jag får, Och glädjen är allmän, då åter jag går; T y hvarthän jag kommer, så sprider jag sorg Såväl uti koja som konungaborg. Och fastän jag motas på land och på haf, Jag smyger mig fram och reder mång ' „ g, a f - Och börja nu plocka ut gåtorna små, Du minst tre och fyrtio nog lyckas få. Hvad väl ingen gärna uppå skuldran bär. Fest, där unga tärnan mött sin hjärtans kär. Halfö högst i norden, sköljd af ishafavåg. Vilddjur, som i skogen jägarn kanske såg. Hvad ibland på posten du nog väntat har, Och hvad som insegel på det fastsatt var. Fyra namn på kvinnor, fyra ock på män. Kung i » Fritiofs saga » nog du minnes se ' n. Flod där hjälten Tilly erhöll banesår. Flod som i Italien du väl söka får. Hvad som alltid äges utaf hvarje kurjg, Men, som jag hört sägas, Btundom kännes tung. T » L å t se.
Sålunda fortfor hon, ska' nådige herrarne tro, har Elsa en gång fått en trollring af den onde, fast hon sökte inbilla mig och flere andre af grannarne, att det varit tyske grefven, som gifvit henne den. Hon hade varnat både Elsa och hennes föräldrar, samt fått dem att lägga ringen afsides i spiselvrån. Om han dagen derpå varit borta, visste hon icke; dock höll hon detta för mycket troligt, ty en gång hade hon varit med, då Elsa skulle gräfva upp en dylik gåfva bakom svinhusknuten och då hade de endast funnit en murken näfverbit, men deremot sett en ful svart hund, som ingen kände, sloka i väg ut ur svinstian. Medan hon talade hade Elsa flere gånger skiftat färg. De mest orättvisa anklagelser hade hon fördragit med större lugn än Fingerlisas tal. När denna slutat, brast stormen lös. — Tro henne icke, — utbrast hon, ur stånd att tygla sin lidelse, — tro henne icke, nådige herrar, ty hon är en komperska, som både kan sålla folk och vitna mot hvem hon vill. Magister Olaus förmanade henne att uppföra sig lugnt och anständigt samt att låta vitnena njuta sin frihet. Men hon slet sig lös med våld från sina vaktare och rusade mot Fingerlisa. Endast med stor möda kunde hon åter bringas till lugn samt åter föras till sin plats. Länge efteråt talade man emellertid om hennes häftiga tillmälen och blixtrande ögon, såsom synnerliga prof på satans anfäktelse. Fingerlisas bekännelse hade emellertid träffat hennes sårbaraste punkt. Kunde det bevisas att Elsa fått en ring, hvilken sedermera på oförklarligt sätt försvunnit, var detta för sig mycket misstänkt, och då kunde man hoppas att med ihärdighet komma än längre. En andlös spänning rådde derför i salen, när hennes föräldrar uppmanades att aflägga sina vitnesmål. Lars steg först fram. Han visste ingenting, sade han, kort och bestämdt, hvarken om någon ring eller någon annan trolldomssynd. Han trodde blott att Gud velat straffa Elsa derför att hon ofta varit olydig.
Och hvilken framtid väntar oftast den privata sköterskan? Den ringa ersättning hon erhåller föi sitt mödosainma arbete (en sjuksköterskas dagspenning ä r gemenligen .2 kr.) är ej tillräcklig att tillförsäkra henne en sorgfri alderdom: De obetydliga eespaiingar, hon möjligen kunnat göra under sin tjänstgöring, .åtgå till hennes nödtorftiga uppehälle under de tider hon saknar arbete. När hoii sedan af Alderdom eller ohälsa tvingas att sluta med sin verk.samhet, iterstkr för henne i de flesta fall intet annat an att falla anhöriga eller koinmuneii till last. » r&gt;En i ett liein som vårt utbildad sjuksköterska däremot, fortfor föreståndarinnan, » liar. visserligen en lika sträng tjänstgöring, ett lika tungt arbete, inen hon äger den trygga känslan att liafva bakom sig en inakt, till livilken hon kan vädja i liandelse af svårigheter och betryck, hon känner att hon ar ett kugglijiil, om an ett ringa sådant, i ett stort inaskineri, som drifves efter väl uppgjorda beräkningar ocli ledes af skickliga händer. Och hvilken tröstande tanke att veta sig ' iiga en betryggad ålderdom, att veta det ' någon. tager vird om mig, d$ jag af sjukdom eller tilltagande. kraftlöshet är Iiiiidrad a t t taga vård oiii mig sjalf!, För öfrigt ar, enligt min åsikt, deii strangt tuktande uppfostran, soin endast den under en kontrollerande niyndigliet staende sjukvårdsanstalten kan skauka, för en sjuksköterska oundgänglig. Hvad är det, som gör Elisabetlisystrasna till så utmärkta sjuksköterskor 3 Utan tvifvel. den p&amp; en sträng disciplin baserade utbildning, de erhållit. Deras » .prof.inånad,: racker i 3 Ar, betiink det! När de sedan efter en, lalngvarig kurs ntsändas soiii utbildade sjuksköterskor hafva de geiiorngiitt en skola,. som i sanning mognat ocli fostrat dein för deras kall. Den för hvilken all disciplin förefaller som ett odrägligt baud,. passar ej för yrket. Hos oss har nian iiiinu ej till ' fullo koininit .till.
Så icke Konst.Utsk.-ts. Hvad nu af detsamma blifvit afg ordt, nr endast en lex in casu, och binder lyckligtvis ingalunda ett kommande Konst.Utsk.; och man skulle t. o. m. kunna ifrågasätta, huruvida liuvide Utsk., om en dylik fråga med den nu afgjorda åter komme under dess pröfning, skulle anse sig för konseqveiisens skuld bundet till enahanda beslut. Endast, om Representationen godkännande uptoge Konst.Utsk:fs afgörande, kunde häfd möjligen beredas detsamma. För att detta icke må skp, bör den ogillande meningsyttringen öppet framträda. För R. o. Ad. finnes dessutom ett särskildt skiil att högt uttala densamma, enär en ledamot af Adeln inom Ut,sk:t biträd t majoritetens meuing. Det bör nemi., enligt mitt förmenande, för R. o. Ad. vara af vigt. att styrka det denna enski 1 dte ledamots åsigt icke ens har att stödja sig på någon fraktion inom detta Stånd, huru ringa den än vara må. Pä grund af hvad jag lin yttrat, skulle jag helst velat, att R, o. Ad. med ogillande laggt Utskits Betänk, till handlingarne; men örn formen anses häraf sårad, må då åtminstone R. o. Ad. enstämmigt uttrycka sitt ogillaude och med mig förena sig uti den än - Den 8 Februari e. m. 37» skan, nit Konst.Utsk:ts nu afgifna yttrande kommer att stå såsom ett enstaka missgrepp uti vårt konstitutionel» lif. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Ehuru detta Betänk, icke kan blifva föremål för något K. St:rs beslut, önskar likväl jag, likasom föregide talare, att få uttrycka min åsigt i iimnet, då det. efter min upfattuing, icke kan ifrågasattas att derom, likasom om hvarje annat föredragningsärnne, kan inom de särskilda Stånden öfverläggas.
— Andra dito 1 : — Inköpare för de Kongl. Hofven, jemföras med Handlande Judar och Italienare, som med särskildt tillstånd resa omkring i Landet och afyttra nipper, erlägga mindst Femtio Riksdaler; och skola desse alltid vara försedde med vederbörandes bevis, att löpande årets afgift blifvit erlagd eller säkerhet derföre stäld. Judar, sorn i Städerna drifva Handel och Rörelse , anses i mån deraf till alldeles lika afgift med Handlande i samma Städer. Jernbärare vid Stångoch Tackjerns vågarna, lika med Arbetare. Kammar-Jungfrur R:dr 3 : — Klädmäklare och Klädmäklerskor, som hålla Bodar, erlägga, i mån af inkomsten, dock ej under Fem R:dr. Kock hos Privata * 10: — Skeppskock, se Sjömän. Krögare, Krögerskor, samt de som hålla Li kör-Kammare, jemte S ösqvarters-Idkare och Tracteurer , som ej äro Borgare , oberäknadt Bevillning för-Bränvins-rninutering, cl,å den tillätes, i sju Classer: Q 66 Den s Juli. Första Classen . • Kidr^so: Andra dito .40: — Tredje dito 30: — Fjerde dito .20: — Femte dito 15: Kuskar hos Privata » se Drängar. Kypare i tre Glassér: Första Classen 4: — Andra dito 3; _ Tredje dito» 2: — Ficentiater, Medicina-, med Practique utom Tjen* sten, se Doctorer. Fotsar Första Classen Andra dito Tredje dito Fjerde dito Femte dito Sjette dito Sjunde dito Mästare vid Sockerbruk, Manufacturier och Fabriker i Fem Glassér: Första Classen .25: —1 Andra dito 13. Tredje dito , lo: Fjerde dito , , .6: Femte dito *4: Mästersvenner och Gesäller vid dito 2 : — Arbe - i Den, 3 Juli.
Man bar således hemtat sina exempel från ett annat fält, än man bordt och derigenom kommit att se saken orätt. Man bar efter det stora antalet af 300,000, som i medeltal på årets, restlängder finnas, ansett sig böra förorda mantalspenningarnes borttagande, utan att besinna att denna lilla skatt har, just som capitations-afgift betraktad, en samhällsvigtig betydelse. Slutligen får jag dock förklara att de 25,000 R:dr, som skulle beröfvas Staten genom denna åtgärd, dem håller jag icke på, de kunna lätt tagas på ett annat båll. Men jag håller sä mycket mera på den grundprincip, att hvarje samhällsmedlem måtte ega rätt att få njuta af den tillfredsställelsen att nedlägga sin, om också ringa och obetydliga, gärd till ett älskadl fosterlands underhåll* Ur dessa, synpunkter anhåller jag om återremiss. Frih. Raab, Adam Christian: Afven jag yrkar Utlåtis återremitterande, ehuru icke på grund af samma åsigler eller för samma ändamål som de siste värde talarne. Jag medgifver visserligen att den lindring, som Utsk. nu föreslagit att endast sträcka sig till en del arbetare, icke skulle vara fullt ändamålsenlig, emedan mången, som befinner sig ofvanför den af Utsk. updragna gräns, måhända drabbas ännu hårdare af den ifrågavar:de utgiften, än flertalet af dem, som, enl. förslaget, skola derifrån befrias. Jag tror icke att, såsom Frih Palmstjerna sagt, delta skulle leda till någon god ordning, ty för att slippa dessa afgifter, skulle mången husbonde undvika att taga sig lagstadda tjenare. Jag kan således alldeles icke ingå på Utsk:s förslag; hvaremot jag till alla delar förenar mig i den åsigt Hr von Koch uttalat, eller alt alla sådana personer, som f. n. icke enligt 2:dra Art. Bevilln:s-förordn. äro underkastade bevillning, borde befrias fråu erläggande af mantalspenningarne. För denna åsigt ber jag att få anföra några skäl, äfvensom att få till besvarande uptaga några af dem, som i motsatt mening blifvit anförda.
Dessa vinnande egenskaper lade han emellertid ännu alltjämt i dagen i sitt hem och i sitt förhållande till henne, och det var denna anspråkslösa älskvärdhet, som gjorde, att han tillfredsställde hennes hjärtas behof af ömhet, äfven sedan hon märkte, hur litet han, intellektuellt taladt, kunde ge henne. Det var svårt att utbyta tankar med Kurt för den, som ej kunde föra ett affärssamtal, och Wanda, som under vistelsen hos brodren och i den konstnärskrets, de båda tillhörde, vant sig vid att uttala hvarje hugskott, som flög igenom hennes hjärna, viss på att ögonblickligen bli förstådd, gillad eller motsagd men förstådd, märkte snart skillnaden. Nu måste hon precisera och förklara för en metodisk och fantasilös natur, som vägde hvart ord på guldvikt och förargade sig, om ordet var lättare eller mindre exakt, än det efter gångbar kurs borde vara, och som så länge tummade och vred det, att den, som uttalat det, känner all stämning förflyktiga. Det förstående, som blifvit ett lifsvillkor för hennes egen utveckling, fann hon blott hos en af den nya omgifningen. Det var endast under sammanvaron med Säfve, som hon var sig själf fullt ut, utan hämsko på fantasi och tal, utan fruktan att bli missförstådd. Därtill kom detta sporrande medvetande af att samtidigt få gifva och taga, som utgör kronan af allt andligt utbyte. Det var en dag på våren, ett år efter hennes giftermål. — Du får gärna läsa din tidning, medan jag håller på med örat, sade Wanda, i det hon tog ett steg tillbaka för att bedöma effekten af det sista penseldraget, Kurt satt i sin gungstol med cigarren i hand och tidningen öfver knäet. Wanda höll på med hans porträtt. — Eller om vi skulle prata, fortfor hon. Du skall prata, Wilhelm, annars får jag inte något uttryck i ansiktet. — Ja, hvad skall jag tala om, sade han långsamt. Hon teg och funderade, under det hon målade. Plötsligen sade hon: — Jo, det var något, jag ville fråga dig om. Hur kom det sig, att du och fru Säfve inte gifte er med hvarandra? Du har varit mycket förtjust i henne. — Det är jag fortfarande. Men jag har aldrig friat till henne.
Denna nya länk, som han hoppats få nita dit själf, den var för alltid borta. Den skulle aldrig hjälpa honom att lyfta sig upp till det samhällets lager, som låg högre än hans eget. Det var halffärdigt arbete, som aldrig skulle göras färdigt. Bort rodde han utan se upp, utan att blicka hvarken till höger eller vänster, bort, så att vattnet forsade om båten, och de urgröpta årorna i sina nötta gängor gnälde och gnisslade. I en timmas tid rodde han så, utan att veta hvart det bar. Svetten perlade utför hans panna, och mössan hade han kastat af sig, så att solen fritt brände hans fuktiga anlete, och vinden burrade upp hans hår, som var vått och klibbigt vid tinningarna. Andfådd höll han inne och lät båten drifva för den fart, den fått. Han tog öskaret, böjde sig öfver relingen och drack efter hvarandra tre gånger af saltvattnet. Så såg han upp, som om han vaknat ur en dröm, märkte, att han kommit ur kosan, och vände båten hemåt. Mössan tog han på sig och började långsamt ro vidare. Den spänning, han varit i, började gifva vika. Långsamt och säkert återtog den yttre verlden sitt vanliga utseende för hans ögon. Han såg ut öfver fjärden. Glittergrå låg den i höstsolens ljus, medan de drifvande molnen, som speglade sig i sjön, på långt håll sågo ut som stora, mörka fläckar på vattenytan. Där låg sundet, han skulle igenom, vattnet var brunt, där refvet sträckte fram sin långa, smala tunga. Klippan på andra sidan stod lodrät och stupande slät mot det dunkla vattnet, som i dofva klunk skvalpade mot den, och framför sig såg han viken, där strändernas hassel och ek i middagssolen lyste af ljusgrönt, och där vägen började, som han skulle gå för att komma hem. Hem, ja. Hvad skulle han säga hemma? Han tog ett styft tag i årorna igen och rodde raskt på, till dess båtens botten skrapade mot sanden, och böljorna, som den rört upp, sakta sögos tillbaka ut i hafvet. Han drog till sig årorna, gick i land på stenarna, som stucko upp ur det grunda vattnet, och drog båten efter sig.
I likhet med Expeditions-Utskottets vid sista Riksdag gjorda och af Rikets Ständer då bifallne förslag, får Utskottet härmed vördsamt hemställa, att det äfven nu må Utskottet tillåtas, att bland dess Tjenstemän utse en person, åt hvilken kunde emellan denna och nästkommande Riksdag uppdragas så väl att verkställa de åtgärder, sorn uti Expeditions-Utskottets vid sistlidne Riksdag, under N:o 422» afgifna och bifallna Memorial, angående iakttagelser i afseende å tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, blifvit föreslagna, lill förekommande af vissa handlingars omtryckning för Bihangets completterande, som ock att ombesörja, alt, vid blifvande Riksdag, de lill utdelning bland Riks-Stånden bestämda tryckta handlingar af Bihanget må varda Riks-Stånden behörigen tillställda. Äfvensom Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoret torde få sig uppdraget, att, till besparing i kostnaden, på förhand låta uppköpa och tillhandahålla nödigt tryckpapper; och får Expeditions-Utskoltet, i händelse af bifall till hvad Utskottet nu föreslagit, härhos öfverlemna förslag till Rikets Ständers underdåniga Skifvelse till Kongl. Maj:t, i afseende på underrättelsers erhållande, när så beskaffade handlingar komma i fråga att tryckas. I öfrigt får Expeditions-Utskottet tillkännagifva, att Utskottet eger tillgång på en skicklig person, Post-Inspectoren Lindstedt, hvilken är hugad att öfvertaga tillsynen öfver omförmälda tryckning och exemplars utdelning, emot ett arfvode af 200 R:dr Banco, och således hälften mindre, än hvad vid denna Riksdag blifvit för lika befattning anslaget; anhållandes Expeditions-Utskottet slutligen, alt Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret måtte undfå kännedom om hvad Rikets Ständer i omförmälde hänseende behagat besluta. Stockholm den 19 Maji 1835.
Uti bolagets konkurs skall innehafvare af banksedel erhålla betalning framför annan icke förmånsrätt ägande fordrings-egare» ; samt det andra, af följande innehåll: »Yppar sig konkurs och af Bankens ställning sig visar, att dess utelöpande kredit-sedlar och andra förbindelser icke kunna godtgöras med de säkra fordringar, hvilka till Banken förfalla innan inställelsedagen i konkursen, åligger det den eller dem, som med Bankens utredning hafva befattning, att ifrån Bankens solidariske bolagsmän indrifva så stort tillskott, som till fullgörande af slik godtgörelse erfordras»; i sammanhang med hvilket sistnämnde förslag jemväl borde Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6. 19 föreskrifvas, dels att Bank skulle vara skyldig att i liqvid mottaga sina egna banksedlar till deras fulla nominella värde; dels ock att Bankens fordringsegare, så af ena som andra slaget, voro berättigade att efter inställelsedagen erhålla den utdelning, sorn kunde vinnas. Å de nu omförmälda anmärkningar och förslag har Utskottet, vid ärendets förnyade behandling, fästat synnerligt afseende; och ehuru Utskottet fortfarande hyser den öfvertygelse, att Bank, inrättad och förvaltad under de garantier Utskottet föreslagit, icke gerna kan komma i den ställning, att den icke förmår fullt gälda alla sina förbindelser, har likväl Utskottet frånträdt förslaget om ovilkorlig inlösen af banksedlarne, jemväl under konkurs, samt åt dessa sedlar anvisat förmånsrätt endast framför Bankens oprioriterade borgenärer; äfvensom be stämt att sex procent ränta under konkurstiden skall erläggas ej mindre å banksedlarne, än äfven ä depositions-bevisen; i enlighet hvarmed alltså slutet af 21 § erhållit förändrad redaktion.
Af Kongl. Collegii underdåniga berättelse om Manufacturoch UH-Discontfondernes förvaltning år 1836 upplyses, att, på grund af detta Nådiga förordnande, under loppet af året ytterligare lotter i Magasinshuset blifvit inköpta till ett belopp af 4,750 R:dr, hvarigenom Gamla Ull-Discontfonden, med besparing af den till enskilde delägare utfästade ränta å deras tillskott efter 6 för hundra, blifvit till mer än ?:delar, eller för ofvanberörde summa af 25,863 R:dr 8 sk. 4 r:st Banco, ägare af samma byggnad. Uti den berättelse, Rikets Ständers Revisorer år 1835 afgåfvo, omförrnäles, hurusom Kongl. Commerce-Collegium hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, dels att de utöfver första kostnadsförslaget för meranämnde Magasins-byggnad af Gamla Ull-Discontfonden förskottsvis utbetalda 6,000 R:dr Banco finge ur balancen afföras, dels ock att Kongl. Collegium måtte i Nåder tillåtas att för Ull-Discontens i O O Magasins-byggnaden ägande andel, som, i händelse nämnde summa afskrefves, komme att i värde uppgå till 21,257 R:dr 13 sk., eller något mera än |:delar af hela huset, taga försäkring i Städernas allmänna Brandstods-Bolag. Till denna underdåniga hemställan har Kongl. Maj:t, jemlikt Nådig skrifvelse till Kongl. Collegium af den 28 November 1835, lemnat bifall, och har, i följd deraf, Ull-Magasinsbyggnaden blifvit, genom Kongl. Collegii föranstaltande, hos bemälde BrandstodsBolag för eldskada försäkrad efter det af Bolaget byggnaden åsätta värde 30,000 R:dr, i förhållande hvartill Fabriks-Societeten i Norrköping, för dess andel i samma byggnad, bidragit till gäldandet af brandförsäkrinKS-afgifterne.
Vid öfverläggning härom kunde församlingens ledamöter ej fullkomligen förena sig, hvarföre det beslut togs, att genom deputerade från byarne dagen efter undersöka grundens beskaffenhet på de båda ställena, och hvarefter byggmästaren ville närmare yttra sin tanke, äfvensom deputerade hade att öfverväga hvilketdera stället som kunde synas tjenligare. Härvid anmälte comminister Edlund, att han såsom innehafvare af Häggenås Prestbord fordrade ersättning för den odlade jord, som af Prestbordets egor skulle åtgå till kyrkans, kyrkogårdens och kyrkovallens rum, äfvensom till utrymme för materialierne m.m. under kyrkobyggnaden. Till deputerade utsågos: Erik Nathanaelsson, Olof Olofsson och Pär Håkansson i Norderåsen, Erik Håkansson i Storbränna, Pål Andersson och Olof Ersson äldre i Österåsen, Nils Höglund och Christoffer Larsson i Storhögen, And. Jonsson i Kougsta, Olof Hindriksson i Grötom samt Olof Hall i Häggesta; hvarefter socknestämman för denna gång slutades. In fidem. N. Feltström Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållet med allmänn sockenstämma uti Häggenås den 6 januarii 1829. § 1. Sedan efter lagligen skedd pålysning socknemännen hade inträdt uti sockne stugan, tillkännagaf ordföranden, att han, enligt pålysningens innehåll, nu hade hos dem infunnit sig, för att inhemta socknebornas slutliga tanke och afgörande om platsen för den beslutade nya kyrkobyggnaden, då han äfwen, efter uppläsandet af det protocoll som blef hållet efter en den 6:te sistl. oktober anställd undersökning af grunden och jordmånen för de båda föreslagna ställena vid byggmästaren Getings härvaro, yttrade sig förmoda, att allmänheten nu hade 26 hunnit inse, hvilkendera stället vore det tjenligaste, och att, om de icke uti vänlighet kunde öfverenskomma om detsamma, votering skulle ske, för att utröna, hvilka önskade den öfre och hvilka föredrogo den nedre platsen.