Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och finner Utskottet, då Inkomsten för Landshöfdingen i Wexiö af ifrågavarande dagsverks ersättning skall med i8J5 års slut upphöra, något vidare yttrande i afseende derå icke vara af nöden ; Börandes Utskottet härvid til lika upplysa, enligt Räkenskaperne, Betänkanden, N:o a54- 287 atl för ar 1827 beloppet af de Mantalsskrifne Inhyseshjonen dagsverken uppgått till 970 R:dr 26 sk. 8 r. hvarföre desse Inhyseshjon åtnjutit motsvarande Bevillningsafdrag; j följd hvaraf det bidrag sorn frän StatsVerket kommer att utgå, ej utgör mera än omkring 5oo R;dr. Beträffande det i anmärkningarne gjorde yrkande, att lösen för ifrågavarande dagsverken måtte nedsättas; så och då samma lösen efter Länets Markegångspris, lika som förut bör Beräknas och en annan beräkning skulle lända till Indelningshafvareus förfång, anser Utskottet sig icke kunna samma Förslag understödja. r4:o Sluteligen har Utskottets tillstyrkande i 21,-sla Puncterij angtde de af LandshöfdingeLönen i Westernorrlands Län utgående 1000 R:dr, såsom Pension för Hr Gen. LieuCn m. m. Grefve J. A. Cronstedt 9 blifvit hestrid! inom V. BorgareStändet af Hr (Vestman och uti H. BondcSländet af RikdagsFullmägtigen Nils Strindlund från WesterNorrlands Län, som yrkat, att dylike Pensioners utgående af ordinarie Embelsmäus Löner må upphöra, såsom Grundlagsstridig!; att Landshöfdingen i WesterNorrlands Län borde komma i åtnjutande af dess obestridliga rätt alt sjelf uppbära sin lön, att Pensionen antingen borde å Allm. IndragningsSlalen uppföras eller ock utgå af LandshöfdingeLönen i Östergöthlands
Genorn direkta fiirbindelser med inoch utlandets fornamsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannlimda artiklar battre och billigare an nigon annan ach torde, en hvar genom besiik i mina lokaler eller genonl reqvisition af profver och varor latt blifva iifvertygad om fordelen att hos mig fglla s i m behof af dessa arti klar. Profver p i begaran R \ \ ' wtQn le \ etn 20 61 6i. kostnadsfritt. h \ \ ~ a R ' k~-~~let006, re1efDn DAGNY / SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN flnrncitan ctf en ny f64d af J) agny. Ut vidgande af tidskriften. Zill lasuren! Ett fordag suttes i g&amp;ng gter en zypqj.ord pla12; mecZ til7Ji~edssttillelse se sti$tame att plamz cinner ankbcizg, at! foretagel gdr frcwzdt i cle utstnkade fdroma 0~12 att .clet &amp; T f i ' &amp; ~. AY lyc7~cts tilll~~nzpu sig en nllt fcistare sttillnily i~zona clet owrdde, c %r det ver7car. Nen ' i. sjtivva frccnzyctnyen ligge~ en nzanivg till aft gd frctlndt, q ' f orblifvcc stiblnst$eszde.
Den vördnadsvärda gamla, som har ett förvånande minne och ännu är i sällsynt besittning af kroppso c h själsförmögenheter, uppvaktades under hela förmiddagen af en talrik skara vänner o c h anförvandter, och från barn, barnbarn o c h vänner på fjerran ort kommo skriftliga lyckönskningar. Till middagen var den gamla inbjuden s o m gäst hos sin måg och dotter justitierådet o c h fru Olivecrona, dit äfven sonen, öfveringeniören vid statens jernvägsbyggnader öfverslen A. T. R o o s jemte öfrige familjemedlemmar inbjudits. till dentligt l a g a d Dertorde säger: själ ». N å g o n torde s v a r a: påstående Mychet o m m o r g n a r n e, det ersätter aldrig en orkunna orsaken, har Barnafrågor och föräldrasvar. me jag cell? och längre. Men m e n förgäfves. lif. och XXV » Rakrustnings-väska » för herrar. stycke grått hamptyg, 38 cent. högt och ungefär lika O m ett år eller två är h o n ej mer d e n sambredt. Sy derpå i de båda nedre hörnen hvardera två m a, k i n d e n s r o s o r ha flytt, lefnadslusten är rahkmfsfickor, 10J cent. höga och breda efter knifven. högt, 17 cent. bredt. Midt på stycket, 12 betet förefaller ej l ä n g r a s o m ett nöje, utan cent. från hvar andra, anbringas två rakstrigelsslejfar. 6 i cent. breda, 12 cent. Ofvan dessa sättes ett stycke utpickerad guttaperka och på den rahborstficha, 1 1 1 cent. bred, 10 cent. Naturligtvis skall alla fickorna stå upprätt, hon l i k d e andra, öfver h v i l k a h o n förut förmed öppningarna upp, när rakrustningsväskan hänu n d r a t sig.
Knappt hade han tillslutit dörren förr än hon kastade sig ned öfver bordet igen, utbristande i våldsamma snyftningar. Fru Sanderson kom smygande in på tå. Hon såg bekymrad ut och lade sin arm kring den unga flickans skuldror. »Mitt kära barn, hur är det fatt», sade hon med låg röst, »ha du och Alexis varit oense?» »Ja», svarade Hildur mellan återhållna snyftningar. »Gråt icke, gråt icke, barnet mitt», sade den gamla frun och klappade henne på ryggen, »det kan väl bli godt igen.» Men Hildur skakade energiskt på hufvudet. Den vänliga lilla gumman fortfor att tala tröstande till henne som till ett litet barn. Slutligen reste Hildur sig och torkade ögonen. Hon slog armen kring sin gamla väninna och lutade sitt hufvud mot hennes axel, hvad det kändes tryggt och lugnt! Men der var icke hennes plats, icke nu. Hon gjorde sig lös och lade till rätta sina reseffekter, ty man skulle strax gå till bords, och sedan var det tid att bege sig af till tåget. Afskedsmiddagen var temligen trist, fast värdinnan gjorde sitt bästa att muntra upp stämningen, och värden föreslog en skål för ett gladt återseende. Kandidaten och fru Sanderson följde Hildur till stationen, det hade sett så besynnerligt ut »för andra menniskors skull», om han stannat hemma. Hildur omfamnade gumman till afsked, med kandidaten vexlade hon en kall handtryckning och en främmande blick. Så hoppade hon upp i kupén, dörren slogs i och tåget ilade bort. Det var en dimmig dag, och röken slog ned för fönstren. Hildur såg ännu en gång ut, hennes blick dröjde vid kandidaten, som stod på perrongen, sprättig och fin, blåsande lätta rökmoln från sin cigarrett och språkande med en bekant. Utåt fältet blef dimman ännu tjockare; hur ödsligt den kom allt att synas; hur aflägset, färglöst och tomt! Grått i grått som hennes egna tankar. EN OMVÄNDELSEHISTORIA. En omvändelsehistoria. Halfdan Äng ansåg det som en olycka att vara född i Skåne. Han blygdes deröfver.
Måtte det guldet en gång i fredliga år omstöpas i degeln till en hederlig penning, på hvilken de svenske åter kunna betrakta både sitt vapen och sin konung! Säg allt detta i ödmjukhet från Grothusen! När allt blef ordnadt till uppbrott, saluterade Grothusen med huggvärjan för sin sjuttioåriga dam. Medan han red gatorna framåt, vinkade han åt nyfikna flickor i fönster och sönderskjutna salustånd, och för första gången sedan i Demotica dundrade hans trumma med full stämma. Den slog sådant eko i kyrkväggarna, att det liknade mullret af fiendens fältstycken. Orädd, uppblossande, rådgjorde Düker nedanför sin trappa med konungen. Lyssnande till Bassewitz’ förbittrade hviskningar om Gjörtzen, red Daldorff bland generalerna, och den lille Cronstedt klappade sina styckjunkare på skuldran. Än skyndade han till ena sidan, än till den andra. Han granskade sina snabbskjutande kanoner som en god stallmästare sina hästar, och ibland polerade han med snibben af sin kappa de nyuppfunna Polhemska riktskruvarna. – Det blir en hård strid, – sade han, – och först när hans majestät väl står på svensk botten, vill jag kalla kungsridten lyktad. Höststormarna brusade med sin skymning öfver Rügen, och det kvidde och stönade i klyftor och kust. Ingen stjärna talade om Guds godhet, och när tropparna blifvit uppställda till korum, ljödo från predikantens mun det gamla testamentets hämnarord. Svenskarna hade nu så ondt om folk, att de som förposter läto utställa bundna hundar, hvilkas klagande tjut hördes genom suset från bränningen. – Det bådar död när hundarna kvida, – sade soldaterna. Landtfolket beväpnades med yxor och liar, men skyddade af regntjockan närmade sig fienderna stranden och landsatte slutligen utanför den nästan obevakade byn Stresow mer än tio tusen man. Blåsten ref undan dimmorna, och månen rann klar upp öfver den ödsliga trakten. Redan vid tretiden på natten kröpo dock fiendernas utställda fältvakter försiktigt tillbaka öfver sanden och mälde att svenskarna närmade sig.
Kommitteens pluralitet hade härvid antagit sådan redskap, som i allmänhet nu vore bruklig, och föreslagit dess konstruktion så förmånlig, som ändamålet af en viss nödig inskränkning kunde medgifva. Föreskriften, att pannans höjd ej får vara större än högst en femtedel af dess diameter, afsåge ej blott denna inskränkning, utan ock att förekomma den af erfarenheten kända olägenheten med 2a Kongl. Majlis Nåd» Proposition, Nio 26- flatare pannor, att cle icke allenast är» allt för mycket blottställda för vidbränning, utan också att de ega föga varaktighet. Förhållandet af höjden till diametern» såsom i till 5» rhinskade i allt fall ej mer än 7 procent averkningen mot proportionen 1 till 6, hvaraf ville synas» att fördelen af redskapens längre varaktighet med den förra proportionen i värde torde fullt uppväga så väl den något ökade produktion» som den vedbesparing, hvilken den sednare åstadkomme. Mäskvärmare, hvilken först 1 1824 års förordning förklarades tillåten att få begagnas utan föregången mätning och ulan afgift, blef sedermera» genom 183o års förordning» utan att någon inskränkning i rymden då gjordes, belagd med en afgift, som för en enkel panna» då mäskvärmare begagnades» med a5 procent öfversteg den, då sådan icke användes» Denna afgift ökades i i83S års förordning till 5o procent, hvarjemte förklarades, att mäskvärmare» af hvad form eller ämne som helst, ej finge innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd» hvilka stadgande!) sedermera förblifvit oförändrade. Mäskvärmaren kunde ock anses påskynda averkningen 5o procent, och deröfver» om den nemligen {inge så inrättas» att ångorna, under vandringen genom mäskvärmaren» afsatte en stor del af sin vattenhalt. Men genom tilIstädjandet af sådan inrättning» vore man ock inne på området af rektifikation» och bränvinsbrännaren kunde med fog fråga, hvarför ej denna må, genom en ytterligare liten tillsats» göras fullständig; och sedan vore svårt att finna gränsen, der man borde stanna, för att ej medgifva begagnandet af de mest sammansatta redskap.
Att bland Thronföljare räknas äfven den ofödde, som straxt intager sitt rum i arfföljden, så snart han efter Fadrens död födes till verlden. Att, när en Prins, med arfsrättighet till Norriges och Sveriges förenade Kronor födes, skall hans namn och födelsestund tillkännagifvas inför näst instundande Storting, och i dess Protocoll antecknas. Sjunde § Norriges Grundlag lyder, som följer: »Ar ingen arfsberättigad Prins till, kan Konungen föreslå sin Efterträdare för Norriges Storting vid samma tid som för Svenska Ständerna. Så snart detta förslag är gjordt, utvälja båda Rikens Representanter ibland sig en Committé, som äger rätt att bestämma valet, i händelse Konungens förslag genom pluralitet ej skulle af bägge folkens Fullmägtige särskildt bifallas. Antalet af Medlemmarne i denna Committé, hvilken skall bestå af lika många från hvart Rike, och ordningen, som bör följas vid valet, bestämmes af en lag, den Konungen på samma tid föreslår så väl nästa Storting, som Sveriges Rikes Ständer. Ur den samfälda Committéen afträder en genom lottkastning». I afseende på denna § hafva Riksens Ständer stadnat i följande beslut: 34 794 Riksdagen 1815. Konungens rätt att sin Efterträdare till Sveriges Krona föreslå är honom genom Sveriges Grundlagar icke förmenad. Hvarje Svensk Riksdagsmans rätt att en Thronföljare föreslå kan ej tåla någon inskränkning, hvilket dock ej hindrar Riksens Ständer att medgifva, det Konungen kan föreslå sin Efterträdare för Norriges Storting vid samma tid som för Svenska Ständerna. Riksens Ständer hafva derföre, och för att befordra enhet mellan båda Rikenas handlingar, öfverenskommit om ett så lydande stadgande, i afseende på möjligen inträffande Thronföljareval: »När Thronföljareval i bägge Rikena skall anställas, böra Riksens Ständer i Sverige vara sammankallade till samma dag, som Storting i Norrige begynnes.
Då de ytterligare anvisningar på indragningsstaten, hvarom Kongl. Maj:t nu gjort framställning, uppgå, så vidt de kunna till siffran bestämmas, till omkring 43,000 R:dr, och de besparingar i indragningsstatens utgifter, som uppkomma dels genom nyssnämnda nedsättning i anslaget till spanmålsersättning, dels ock genom äldre pensionstagares afgång, icke torde komma att förslå till betäckande af nu ifrågasatta ökade’ utgifter; anser Kongl. Majit, att en lämplig förhöjning bör göras uti allmänna indragningsstatens slutsumma, som, efter afdrag af nyssnämnde värde, 49 R:dr, å in dragne fjerdingsmanslöner ni. m., nu utgör Runt R:dr 673,375: 42. och föreslår, att denna förhöjning må bestämmas till om Transport Runt R:dr 673,375: 42. 70 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Transport Runt R:dr 673,375: 42. kring 20,000 R:dr, eller, för vinnande af jemnare slutsumma å hela riksstaten, till R:mt R:dr '19,811: 57. då indragningsstatens blifvande slutsumma skulle uppgå till R:mt R:dr 693,186: 99. och, med tillägg af anslaget till pensionsstaterne » » 501,495: 58. hela nionde hufvudtitelns blifvande anslagssumma komma att utgöra R:mt R:dr 1,194,682: 57. samt således förhöjas med 25,762 R:dr 57 öre. Då, enligt här ofvan intagna beräkningar, statsverkets inkomster uppgå till R:mt R:dr 33,647,358: — och ordinarie statsreglering en innefattar följande anslagssummor: Femte » » 3,634,950: — Sjette » » 3,857,265: 39.
Enligt 45 Biksdags-Ordningen bar sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet lill öfverläggning (örehult denna motion; dervid Ulskollet inhemtal: alt den al motionären åberopade Norrska lagstiftning, eller Kongl. Förordningen den l Augusti 1821. angående underhåll lill barn, som antingen äro aliade utom äktenskap eller hvilkas föräldrar lefva åtskiljde (separerede), bjuder i 8 g: alt den, som icke har lön eller andra inkomster samt vid utmätning stridande af sill oäkta barns uppfostran, skall, sä vida han icke har äkta barn, åläggas tvångs-arbele, under namn af krono-arbele, antingen i laslningarne eller der regeringen finnér anledning alt nyttja bans tjenst till andra offentliga arbetens utförande, dock att han derunder icke mä sällas tillsammans med förbrytare. Utan alt ingå i någon undersökning om huruvida denna lag i Norrige medfört de goda följder, man med förslaget om dess införande äfven hos oss åsvllat, eller om och i livad män den kunnat der tillämpas, ulan ali medföra dryga och betungande utgifter för det allmänna, sorn åligger att bekosta den lil! allmänt arbete skyldiges forslande, till del ställe, ej utom stiftet, der han skall sådant arbete fullgöra; anser Utskollel sig icke kunna förbise de skäl emot bifall lill hvad molionären yrkal, som, på sätt ofvan är vordet omlörmäldl, blifvit framställde. Härtill kommer jemväl alt vi sakna sådana fästningar och arbels-inrällningar i landel, (lil man skulle kunna lill arbete försända den man, sorn icke kunde bidraga lill sill oäkta barns underhåll, sä vida man, såsom molionären ock medgifvit, der icke allenast borde balla den arbels-skvldige skiljd ifrån gemenskap med der förvarade fångar, hvilka, antingen för begångne förbrytelser elletsåsom försvarslöse, blifvit lill allmänt arbete dömde, ulan ock .förskaffa honom sådant lämpligt arbete, alt lian dermed icke allenast kunde återgälda hvad hans Hans - Sammansatta Lagsamt siHm. Besvärs o. Ekon.-Utskottets Betänk.
Om ater en familj, sorn före 1845 bolt i stad, och i hvilken således Den 9 Februari f. ni. 375 makarne hade giftorätt lill | hvardera, 40 till 50 år härefter flyttar ut på landet, så skall naturligtvis, i enlighet med föreskrifterne i 1734 års lag, giftorätten förändras vid delningen af egendomen emellan makarne och mannen skulle få ■§. Således skulle en lag tillämpas, som vid den lid då tillämpningen kommer i fråga ej är gällande, som längesedan är glömd och som på den tid, då denna lag var gällande, likväl ej gällde för dem, ty de hade redan då giftorätt till \ hvardera. Dylika inkonseqvenser blifva en följd af en sådan förklaring och den oreda, som blir en följd deraf, den besynnerliga opinion, som den skall uppväcka hos folkel, talar tillräckligt emot densamma. Ty, mina Hrr! hvad opinion skall uppslå derom alt lagsliftarne antaga en sådan lag för sina barn, då de för sig sjelfve vilja behålla den gamla lagen och således männen för sig bibehålla en företrädesrätt, som de anse obillig och på grund deraf förändrat. Ser det icke ut såsom barnen och hustrun ej haft målsmän inom den lagstiftande församlingen? Vi ensamma stifta lagen, vi vilja för oss bibehålla de rättigheter, vi hafva. Har vår billighetskänsla sagt oss, att qvinnan bör ha lika räll med mannen, så lät oss visa alt delta gäller äfven för oss, att vi sjelfva tillerkänna våra hustrur denna rätt; eller om vi bygga ett motsatt förklarande på en rättsprincip, låt oss undersöka hvart denna rättsprincip leder, låt oss taga ut steget samt förklara, att rättsprincipen bjuder, alt denna lag ej skall gälla för familjer, som grundats före den nya lagens antagande, men alt deras egendoms förhållanden måste bedömas efter den lag, under Ilvars skydd de blifvit grundade. Man har sökt att skilja emellan giftorätt och arfsrätt; man har sagt, att den förra uppkommer genom giftermålet, men den sednare först genom döden. — Det är icke så. Med begge förhåller sig på samma säll.
M:t insänd skrift, anhållit, att, då de uppoffringar, sökanden å berörda lägenheter måst vidkännas, uppginge lill omkring 12,000 R:dr b:ko, förlängning af arrendet på 15 å 20 år måtte honom förunnas, emot utgörande af det nedsatta arrende-hcloppet, 80 tunnor spanmål, årligen; att vederbörande embetsmvndiglieter ansett arrende-beloppet, sådant det sednast utgått, vara, med hänsigt till de stora omkostnader, fiskeverkets underhållande i lagligt skick erfordrar, nog högt, i förhållande till den afkomst, som deraf kunde påräknas, Expeditions-Utskottets Förslag till und. skrifvelse, N-o 37. 53 helst erfarenheten visat, det alla fiskeverks-byggnaderna hvart 6:te eller 7:de är mäste ombyggas; att så väl Kammar-Kollegium som E. K. M:ts Befallningshafvande, under förutsättning, det arrendatorn, på grund af arrende-kontraktet, vöre vid arrendets afträdande berättigad till ersättning Por ifrågavarande, utan baus förvållande, arrende-Iägenheterne åbragta kostnader, den gjorda ansökningen tillstyrkt, helst ett billigt afseende derå, med hänsigt till de betydliga uppoffringar, arrendatorn måst i sådan egenskap vidkännas, äfven syntes förenligt med Kronans fördel, hvilken vore beroende jemväl deraf, att en ordentlig och omtänksam arrendator vid arrendet bibehölles; samt slutligen att Kammar-Kollegium hemställt, det arrendetidens förlängning icke borde utsträckas utöfver 10 år, räknade från den 1 Januari 1851. Rikets Ständer, som med afseende å hvad sålunda förekommit, likaledes funnit det vara både med billighet och statens fördel öfverensstämmande, att nuvarande arrendatorn fortfarande för en tid af tio år bibehålles vid arrendet emot den nu utgående arrende-afgiften, hafva likväl ansett statens ytterligare betryggande Por vidare ersättningsanspråk fordra, att till de af E. K.
Att man utsatte husens beräkning till högst \ af jordens värde, dertill låg skälet deruti, att man icke ville öfverlemna åt Committerade, att bedömma eller säga, detta hus hör till jordbruket, och detta hör icke dit. Således har afsigten dermed icke varit annan, än att rätta de missbruk, som tillkommit mot författningens anda och mening. Jag tror icke, att liden ännu är inne att göra bränvinsbränningeu Den 4 Junii-f. m. 87 till en fabrikation. Jag har visserligen sett pompösa framställningar, både i tidningarne och annorstädes, huru Staten derigenom skulle få millioner i inkomster. Detta är väl möjligt, om vi kunde införa cönsumtions-afgifter, bär likasom i Preussen och andra länder, der nationell suckar öfver dessa taxor; men jag fruktar, att det vöre att återföra oss till samma punkt, som under Gustaf lil, då lönnkrogar och smygbrännerier befordrades af för fattninga rhe. Jag bar derföre sökt motarbeta alla sådane åtgärder och taxeringsgrunder, som kunde förstöra möjligheten för jordbrukaren att begagna bränningen, såsom en husbehofsinrättning och att deremot införa bränvins-fabricatiom Utskotten säga i tredje punkten; '"får *'bränvinsbrännings rättigheten på annor ■'man öfver lät as j och hvad bör föröfrigt ”iakttagas vid denna rättighets utöfning.” Utskotten hafva här tillstyrkt enahanda transporlrättighets fortfarande, sorn efter 1824 års Författning, hvilken i 7 §. innehåller, att den jordegare, som icke ville bränna för sin egendom, vore berättigad öfverlåta tillverkningen till någon annan, som sutte på hans egor. Jag skulle tillstyrka, att denna frihet borttogs.
Landlmäteri-Sekreteraren 5,000 » Öfver-Ingeniören 3,000 » Landtmäteri-Fiskalen 2,400 » Akluarien 2,000 » 5 Ingeniörer, å 1,200 R:dr 6,000 » 1 Vaktmästare 600 » 1 d:o 430 » till skrifvarebiträde vid Kontoret 1,000 » till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente 1,000 » Summa 25,430 Rdr, samt med tillkännagifvande att tjenstemännens inkomster af sportler blifvit till innevarande års bevillningstaxering uppgifne att utgöra: för Landtmäteri-Sekreteraren 668 R:dr » Ofver-Ingeniören 613 » » Landtmateri-Fiskalen 800 » » Aktuarien 202 » 50 öre » hvardera af Ingeniörerne 157 » 82 » Ölver-Direktören gjort framställning om förbättring i lönevilkoren för LandtmäteriSekreteraren, Ingeniörerne och Kontorets bägge Vaktmästare, i hvilket afseende hufvudsakligen anförts: alt Landtmäteri-Sekreterare-tjensten, hvilken redan för tio år sedan ansetts särdeles betungande, numera blifvit så ansträngande, att nuvarande innebafvaren deraf, på det hans belsa icke skulle genom ett längre qvarstadnande vid tjensten alldeles förstöras, sett sig föranlåten söka befordran till en ledig Förste Landtmätaretjenst; att, då ifrågavarande sekreteraretjenst vore af synnerligt stor vigt och följaktligen alltid borde vara besatt med en man af framstående skicklighet, aflöningen borde bestämmas så tillräcklig, att Sekreteraren, utan hinder af tryckande näringsbekymmer, måtte kunna egna all sin tid åt tjensten, samt att Öfver-Direktören, på grund häraf och med hänsigt jemväl dertill att Sekreteraren vid Postverket, enligt uppgift till innevarande års bevillnings-taxering, utaf tjensten hade en inkomst af 6,200 Riksdaler, funne sig böra hemställa, att Landtmäteri-Sekreterarelönen måtte ökas lill 4,500 Riksdaler; att, hvad anginge Ingeniörerne, icke allenast den för dem nu bestämda aflöning vore otillräcklig för en anständig bergning, utan förekomma i afseende på desse tjenstemän jemväl det särskilda förhållande, att de högst sällan kunna, jemte Ingeniörs-tjensten, bestrida någon tjenst i annat embetsverk, enär, äfven om de dertill skulle vara kompetente, ingeniörsgöromålen vore af den beskaffenhet, att de ' mäste verkställas i General-Landtmäleri-Koritoret, med begagnande af kontorets Bil, N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Utlåtande angående förslag till en förändrad ordning vid val af Revisorer öfver StatsBancooch RiksgäldsVerken. P. 1245. — om Statsoch BancoUtskottens Utlåtande rörande ny praescriptions-tid i afseende på sådane f. d. FilialDisconternes skulder, hvilka icke inom den förut bestämda praescriptionstiden blifvit till erhållande af liquid anmälte. P. 1245. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande angående förändring i allmänna skjutsnings-anstalterne, Postvagnars inrättande och skjutslegans nedsättning. P. 1246. — om Remisser: af Herr Printzenskölds memorial, angående tillökt antal löner inom StatsExpeditionerne af Kongl. Maj:ts Cancellie; af Herr von Q vantens yttranden, angående inrättande af en jordbruks-discont; och af Herr Bruncronas 2 5 386 anmärkningar vid Statsoch BancoUtskottens återremitterade Utlåtanden, rörande FinanceRegleringen. P. 1246. — om Statsutskottets svar på anmärkningar rörande ökadt anslag för Kongl. Bibliotheket. P. 1247- — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets svar på anmärkningarne vid Utskottets Betänkande angående Husbehof sBränvins-bränningen. P. 1247. — om LagUtskottets svar på anmärkningarne vid Utskottets Betänkande angående ändring i 3o Cap. RättegångsBalken. P. 1248.