Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Dito Dito hörande till BergsCollegii befattning, enligt Dito i . i4o:44* — Transport 1,740: 44*— 2,600: | 55,872 22 11 112 Bil. till K. M. Nådiga Propor. N. o 2. Dito Dito hörande till Commerce-Collegii Dito, enligt Dito 85o: 18,— Arfvode till en Underlärare vid gymnastiska Centralinstitutet, enligt Dito den 16 April 1817 • . 200: Till Krigs-skulJers betalande, till Krigs-Fonden levererade 60,000: —• — Till liqviderande af Eskilstuna Gevärs-Factoris Lån af Civil-Statens Pensions Transport 62,791: 14.— 2,600: Bil. till K. M. Nådiga. Fond utbetaldta Capi-j tal • 60,000: —• - Rest å 1824 års Ranta å Lånet 3,327:33.8.,., ' 63,327: 33. 8. hvarifrån afgå influtna Medel för försålda Inventarier vid Söderhamns Factori . h c -> / 39. 4-„4.r64; 5. 55,872 22 11 År 1824* Ytterligare Anslag till Monumentets uppförande efter Högsalig H. K. H. St. Kongl. Brefvet d. i3 Mars 1822 . 2,o54-‘ 8.— Tryckningskostnad för Samlingen af Författningar, hö- rande till Krigs-Coilegii befattning, enligt Dito d. 23 April 1822 Inköp af Instrumenter till Vetenskaps-Academien, enligt Dito den 24 Nov. 1824 2,896: Ersättning till Galmare Läns Ränteri för förskjutna Landtmäteri-kostnader vid Utmarkernes å Öland fördelning, enligt
Jag teg. Inte en skugga af tvifvel! Hon hade rätt: det hade endast fattats henne att tro för att bli lycklig. Och hon var lycklig — tusenfaldt lyckligare än hon kunnat drömma om att någonsin bli. »Hvad världen var skön, full af kärleksunder och kärleksfröjder, och hur solljus, molnfri, nästan ängslande molnfri, var inte framtiden!» Jag har aldrig hört något dylikt. Det var som om damluckorna plötsligt blifvit öppnade och det frigjorda brusande vattnet forsat ner med solstrimmor och månglitter öfver hvarje skummande vågkaskad. Det var lifsglädje. Jag sökte med all makt tvinga mig in i hennes tankegång, se med hennes ögon, hypnotisera mig till att inte veta mer än hon visste, att glömma, att jag för knappt en månad sedan hört samma kärleksförklaring från hans läppar och ännu senare den försäkran, som jag, innan han yttrade den, visste vara sanning, att han aldrig skulle kunna älska en kvinna med ett sådant yttre som hennes. Huru som helst! Jag kan inte använda knifven. Som det nu är, är hon åtminstone lycklig för ögonblicket, fullt och helt lycklig. Hvad mer, om jag tror, att lyckan är byggd på den lösaste sand. Hvilken lycka är ej det, i det ena eller andra afseendet! Att ha varit lycklig, om ock blott för en kort minut, uppväger det ej ett helt lifs sorger och lidanden? Hon skulle kanske inte tro mig eller tro, att det är sårad, kvinnlig fåfänga öfver att han visat sig så föga otröstlig öfver mitt afslag, som dikterat min varning — ifall jag varnade. Men hvarför skulle jag göra det, när jag inte är tvungen? Den 16 April. Jag har haft ett långt bref från Petras far. Han ber mig i de mest bevekliga ordalag att använda mitt inflytande öfver hans »stackars förblindade barn». Han har nekat sitt samtycke till förlofningen, emedan han från skilda håll hört de mest ofördelaktiga omdömen om Petras friare. »Han lär inte ha suttit inne», skref han, »men efter allt hvad jag hört, borde han ha gjort det. Jag har sagt Petra allt, men det hjälper inte. Kunde inte ni försöka öfvertala henne att afstå från att göra sig olycklig? — Han gaf mig en mängd fakta.
I den foreslagne förändring af 3 i icke vill uppgifva och beediga sina tillgångar och skulder, då hustrun sökt boskillnad, så skall boet genast Concoursmäs*» sigt behandlas ech Borgenärerne kallas» Jag tror att 3:dje Cap. utsätter tillräckligt straff för den Gäldenär, sorn, genom fördöljande af sitt obestånd, underhåller förtroendet till sin vederhäftighet. Mannens.nekande att uppgifva Boets tillstånd förutsätter det Hustrun mot hans vilja begär boskillnad. Eger Hustrun likväl den kännedom af boets tillstånd, att lion kan uppgifva och edfasta sådane förhållanden, hvaraf finnes, att tillgångarne äro otillräcklige, då blir Concours en gifven följd. Kan holl det icke och Borgenärerne cj heller lagligen tvinga mannen till ConCours, så synes deraf, som Hustruns begäran om Boskillnad vore grundad blott på misstan» 943 Lagutskottetr fietättkandeiii lear, då ärendet afstatmar och mannens förhållande rättfärdigas. 3:o Vid omarbetningen af 8 Cap. 6 §. har, som mig synes, handt hvad, som vanligen händer, då man vill gå förlängt i Specialiteter, och icke nöjer sig med att låta Lagen bestämma grunden Paragraphen, sådan den är, tillägger Enka, *’som egendom rätteligen afträdt” vissa förmåner. Förändringen åsyftar ett förtydligande af orden ”rätteligen afträdt,” men saknar likväl erforderlig fullständighet och handlar blott om Enkans enskilda lott i Boet. Sålunda skulle en Enka, som afstå tt sin enskilda lott af Boets tillgångar, men bedrägligen (Icke rätteligen) uppgifvit och aflemnat Mannens, likväl komma i åtnjutande af förmåner, sorn hon, enligt nu gällande Lag, förverkat. 4:o Den förändring man åsyftat i a Cap. t §. att, i stället för två Gode Män till Boets förvaltning, Borgenärerne skulle få välja blott en, synes mig icke tjenlig, och det skäl man i nästföljande §. velat hemta derifrån, att Rätten egde förordna blott en God
Flärefter blefvo Justitiae-Råden Sylvander, Petersson och Friherre Kurck, hvilka såled'es, på satt förut namndt är, fått det största antal af röster emot sig, hvar efter annan, ställde under förnyad omröstning, enligt följande voteringsproposition: Den som anser Justitiae-Råden Sylvander, Petersson eller Friherre Kurck böra från deras Embeten endtledigas, skrifver Ja; Veu 2 julii /. m. f Den det ej vill, ékrifver Nej. Befinnes mera, än en tredjedel af rösterne hafva med Nej utfallit, anses bemälte JustitiaeRåd, jemlikt ioo §. RegeringsFormen, böra i deras yigtiga kall bibehållas. Och beftmnos efter voteringarnes slut, rösterne sålunda haiva utfallit, att JustitiaeRådet Sylvander bekommit Ja 20. JustitiaeRådet Petersson Ja 10. Nej _ 37. JustitiaeRådet Friherre Kurck Ja 11. Nej — 56. I följd hvaraf Nämnden ansåg jjögsta Domstolens samtlige Ledamöter böra vid deras Embeten bibehållas. Ut supra. Carl Stellan Mörner. M. Wallenberg. C. L. J. Lundgren. G. Johansson Löngberg. S Den t Julii f. mi Herr Grefven och LandtMar/kalken hemställde, om icke, sedan den i io3 §. RegeringsFormen stadgade omröstning öfver Högste Domstolens Ledamöter således blifvit verkställd, Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt anmoda ExpeditionsUtskottet, att uppsätta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, det Högsta Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne. Bifölls. Föredrogo3 å nyo och biföllos följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den a5 sistlidne Junii eftermiddagen på bordet lag» de Betånkanden: Från Lagsamt Allmänna Besväraoch Oeconomie Utjkotten: Af den i o sistl. Junii: N:o 91.
B:ko; och anordniugarne voro från Lands-konloret expedierade: under Lands-kamererarcn Holmgrens tjenstetid till ett belopp af 7,980: 15. 8. under t. f. Lands-kamererarcn, Läns-bokhällareu Arnoldssons dito 1,787: 32. — under den lid Kronofogden Anders Samuel Petersson var, lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga förordnanden den 16 Januari och den 27 Mars 1844, tjenstförrättande Lands-kamererare, i hvilken egenskap han fortfor till Oktober månad 1848 6,163. 3. 6. och under Langlet’* egen tjenstetid såsom I, f. B:ko R:d7!7.84l7 11. 10; varande bemäldc Holmgren, Arnoldsson och Langlet med döden afgångne. Arnoldsson förrän bedrägeriet upptäcktes, och de håda öfriga i eessionslillslånd. Ofvannämnda anordningar voro derjemte underskrifne: af I. d. Landshöfdingen, General-majoren G. Kdenhjelm för belopp under Holmgrens tjenstetid af 3.332* 13. 4. och Arnoldsson dito af 809: Summa B:ko R:dr 4,141: 13. 4. af General-löjtnanten, Herr Grefve Carl Guslaf Löwenhjelm, sorn varit Landshöfding i Götheborgs och Bohus län från den 19 Juni 1843 till den 27 April 1847, för belopp under Holmgrens tjenstetid af 450; under Peterssons dito 3.149: 4. och under Langleth dito 250: Summa B:kn R:dr 3,849: 4; — af nu Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 39. 9 af nuvarande Landshöfdingen f. d. Stals-rådet 0. I.
Att Arméers PensionsCassa alltid varit frikänd ifrån all slags Bevilinings-afgift för dess penningesfock och inkomster, samt i alla dess angelägenheter, undantagen från ali annan gravution, inhämtas omständligt och ove-< dersägligt så väl af Kongl, Maj:ts Nådiga Dom den 6 April l8oa, sorn ock af alla från och med nämnde Cassa6 organisation för dess Styrelse och förvaltning utfärdade nådiga instructioner och reglementen, synnerligast af åren i757j I77y och 1793, (hvilka vid alla under tiden inträffade Riksmöten förblifvit orubbade, och således städse af Rikets Högloflige Ständer sanctionerade,) äfvensom nu sednast af Kgl. Reglementet af den 20 Maj 1S 17> sorn i dess 84 §< lyder sålunda: ’’Arméens PensionsCassa, såsom varande en from stiftelse, bibehåller de vid första grundläggningen henne förunnade förmoner och rättigheter, i likhet med andie Inrättningar ad pios usus.” Af Kongl. Maj:ts den 23 September T756 utgifne nådiga Kungörelse, rörande Bancolnte* tessens förminskning, synes äfven, att då räntan för de Kongl. Collegierne och andra Verk blef nedsatt tili 3 procent, fingo Stiftelser ad 548 Den 29 Maji. pios usus, såsom Krigsoch SjömanshusCassorne, rättigheten att begagna 4 procent å sine i Banken insatte capitaler, hvilket ytterligare styrkes af Kongl. Maj:ts den 11 April 1792 utfärdade nådiga Kungörelse, samt BancoUtf skottets samma år haline Prosocoller. Allt detta oaktadt, har Bevillningsutskott tets pluralitet nu trott sig böra hos Riksens Högloflige Ständer yrka, det Arméens PensionsCassa hädanefter borde beröfvas dess nu olver 60 år nästan oafbrutit tillgodonjutne rättigheter, utom hvilkas högtidliga garanterande
- " Jag hör du är gift, har du barn? " - Ja, tv&amp;, en gosse och en flicka. Och du? " " Xin vanliga otur, tro flickor! : - blef svaret. Och dock var denne familjefar eii tillgifveu make och med skiii stolt öfver sina döttrar, och vetenskapsmannen nästan afgudade sina sm % flickor. Detta är ju bagaheller, det är sant, men halmstrået visar strömmens rigtning, och ett kainsligt öra förnimmer afven de flyktiga missljuden. Det ar ju en till banalitet upprepad. sats att staten hvilar på familjen och familjen på kvinnan, men ändå blir hennes verksamhet i och för familjen knappt erkänd som fullgiltigt arbete. " Hvad gör madam sjalf då? " frågar fattigbesökaren arbetarens hustru, mor till ett halft eller helt dussin barn, och menar dervicl tvätt eller sömnad eller dylika sysslor utomhus. Hemarbete för andras rakning är en sak som kan evalueras per styck eller per timma, men arbetet hemma, det ar ungefgr som helsan och luften, det märks knappt förr än det saknas, det ar värme och ljus ofta omätbart och. ovägbart och dock - s % oumbärligt. Trötta tankar och värkande lemmar äro blott tysta vittneri. Man lägge blott marke till tonen i uttrycket: 77kvinfolksgöra !n och man skall finna att dermed menas en sysselsättning utan skicklighet, utan ansvar, utan omdöme och utan intresse. Hvad iinder om, der icke behofvet bjuder och icke en särskild begåfning kallar, kvinnan så ofta ännu blifver den tanklösa ytliga prydnaden för ett dockhem! Gifvetvis menas här alla inom ett hem verkande kvinnor, icke blott den som framför andra anses ha ' ett eget hem och som dock i allmänhet mindre an andra har nhgot som hon kan kalla sitt eget, d. v. s. hustrun. Likasom från den dolda roten en vaxt kan utgrena sig åt alla håll, så komma i grnnden de flesta missförhållanden i kvinnans lifsvilkor från den nuvarande motsatsen emellan sed och lag i fraga om den gifta kvinnan.
Beflutet anföra Befmår Boö kongl, kammarrätten, Bmitfa Befmår Böra mara bit ittgifna febnaft å fprationbe* femte bagen efter ert)ålten bet af fatnnta beflut. 3:o Dntförmålba Böter tittfatta, ber icfe attnorlunba år fårffitbt föreffrifmet, be fattige inom bett förfamting, ber ben Bötfätlbe år mantatsffrifmen. Itppöörö, afkortning oct) reöotmsning. l:o UppBätbaBofen oct) beBctfebtarnc. § 81. ©eban åaperingé* od) pröfningöfcmmittéerna futtänbat fina förrättningar, [fota atta af Bemåtba konttnittéer faftftåttba, tiffom atta enligt meberBöranbe tjenftemånS iöemil tningb*@tabga 1864. 43 bebitering utgåcnbe bemitlningbafgifter cförbcDjltgeit införab i uppbörbbböderna, få att befja funna t fultftänbigt fftd inom ftabgab tib titt åtonungenb iBefattmngb» tjafmanbe inlemnab för erljåttanbe af uppbörböorbreb. § 82. 3)en, enligt uppbörböbofen, f)t»arje ffattffptbig påförba bevillning ffall upp* tagab å ^anb för famma år utfärbabe bebefebet, ^wiifen bör, jemte be på grunb af 33emitlningb tDefjutom bör bebctfebetu, fåfont bifogabe formulär mifar, innefatta unberrättelfe om bmab ffattffptbig, forn mitt öfmerftaga l)onom påförb bemiltningbafgift, bcruti änbring genom befmär fatt minnas, fjär att i fåbant bänfeettbe iafttaga. § 83.
Irupp eller patrull, som kurola mpar med oqvädinsord, Irot eller väldsämlret, säsom bugg oelr slag eller stenkastning, vare berättigad att den Aon»/. /^ä(//Z-L A-o/ior/z/on, /vo ^2. 23 brottslige genast arrestera, samt om motständ göres, använda vapnens kraft solatt göra sig ätl^dd. Varder ä trupp elielpatrull islän bus skott losssdt eller sten kastad, läts belalbafvaren genast tillspärra busets 3II3 utgängaioell med vakt besättas, under det nödig ätgäid vidtages till elen brottsliges upptäekande oell fängslande. 9 §- vä belalbafvare oell trupp elier patrull Lälunda fullgjort, b vad som bär osvan stadgadt 31-, varén de oeksä frie ilrän allt ansvar säl' de pälöljder, LOIN vapnens användande kan basva medfört. Oell skall i lilla lrägor, va16 8i» angäende de köroläinpningar eller väldsambeter, som emot militairen blifvit rörölvade, eller angående beläibatvares oell truppens eget lörbällande vid sädana tillfällen, besälbafvarens rapport eller uppgift ega lags vitsord, intilldess en öfvervägande motbevisning varcler fullgjord. 10 §. vsfälbalvare för vakt, trupp eller patrull, 80m i anära, än i denna la» medgisna sall, tillåter ansäll as truppen, vare sig emot folksamling elier enskild person, bäfver förverkat 8in tjenst. Vnsvare ook cle88utom ester allmän la» sor äen skada, 80m genom valdsambeterna kan vara ästadkornmen.
Du skulle sett mig, känt min förtjusning, när jag första aftonen, på en skogshöjd, i en vild, aldrig ohelgad natur, såg solen gå ned här i detta Glysisvall, der jag med Ossian kan tycka hjeltarnes skuggor vandra omkring mig. O Eos’ nejder! dessa liknaden J! Der andades jag, för första gången efter fyra år, detta höga outsägliga lif, som jag lefde fordom i parkerna kring Rånum. Hvar afton går jag in i denna himmelen. – Tillbed Du det eviga Väsendet i den bild af Konung, som böckerna lärt dig! Jag skall tillbedja det i sin för mina sinnen uppenbara skepnad: i sitt Ljus och sin hänryckande Skönhet. Ingenting är fullkomligare, än det förakt Magister B**s agreabla ansigte ingifvit mig. Han affecterar nu, att älska mig; liksom han affecterar att blanda sig i allt, kunna vinna alla menniskor och tjena hela verlden. Han är en beau-parleur, en osmaklig florilegist, som eftersäger allt och förstår intet. Hundrade gånger eftersäger han nu mina tankar, med det komediantiskaste sjelfbehag. – Han helsar dig; men ganska matt. Den skuggan utan verklighet! P. S. Begriper du, att jag är kär – i Kungen? Min vilda republikanism har förlorat sig i ömhet, sedan jag kommit närmare denna ädla, skarpsinniga, glada och välgörande menniskan. Öfver de svagheter han icke kan undgå att hafva som Menniska och som Konung, är jag nu färdigare att gråta, än att förifra mig. Det är ljuft utan like, att älska honom! Stockholm den 27 Jan. 1784. Ömme, fordna dagars vän! – Du anser mig som förlorad; och med skäl. Men jag är det icke. Mitt hjerta återkommer med en dubbel rörelse. Ännu minnes jag allt: hur Du följde mig – i och omkring Lund – der, i öcknen, i min själs landsflykt. Jag kan aldrig affalla, bortglömma eller öfverge. Dagar och tider efteråt – då först känner jag som mest. Du förstår mig. Du vet det gudomligt sorgliga, det allraljufvast rörande: lycksalighet fordom!
Tora Hwass ' koncert förliden torsdag i k. musikaliska akademiens stora sal hade lockat en talrik och distinguerad publik, som med bifall och blom mor hyllade den omtyckta pianistens gedigna konst. Denna ådagalade hon ock från flere sidor: i Chopins ståtliga sonat op. 58, i Mozarts fantasie C-moll, i rhapsodier af Liszt och Brahms, men kanske allra bäst till sin fördel i Dvöräks färgmättade små stämningsstycken, hvilka den unga pianisten först introducerat i vår musikvärld. Fru Dina Edling biträdde med några ypperligt föredragna visor af Schumann, Petersson-Berger och Körling. Fru Eva Hamrin gifver annandag påsk matiné å k. dramatiska teatern, hvarvid bl. a. uppföres » De oskiljaktige », Heibergs muntra vådevill, hvari fru Hartmann spelar Carolinas roll och matinégifverskan kadetten Paul. Vidare upptager programmet en nyhet, d. v. s. ett härstädes ej förut uppfördt lustspel » I köket » af Rodrik Benedix. I detta stycke, som säges vara af mycket muntrande art, medverkar största delen af teaterns lustspelskrafter. Biljetter till teaterns vanliga priser utan förköp från och med lördagen den 6 i teaterns förköpsbyrå. Aulinska kvartetten gifver om tisdag sin femte och sista kammarmusiksoarée för säsongen, hvarom vi härmed velat erinra. På den af oss förut omnämnda matiné, som af operasångaren Axel Rundberg förberedes till påskdagen i Berns salong, komma fru Östberg, fröknarna Labia, Karlsohn, Almati, Frödin, Kragballe, Sparrman, herrar Arvid Ödmann, Lundqvist,Söderman, Vallenius, m. fl. att biträda. Om j a g icke precis flög framåt gatorna, s å som mina yttre förhållanden, h a d e icke var likväl min m a r s c h tämligen forcerad. * inträffat! Mina tankar återigen voro n ä s t a n stillastående. min p a n n a, m e d a n j a g mekaniskt rörde mig Den gamla egendomen föreföll mig likna ett framåt. en störtflod, utan lugnt, stilla och välgörande.
Emb.-Bcrällclse för år 1852. 8 vande, ersätta skillnaden imellan fria oell ofria tulloch skeppsumgälder för det i fråga varande fartyget. Nu ehuruväl uti det oinhandlade lagstadgandet om företeende af vederbörande embetsmyndighets bevis öfver aflagd redareed, såsom vilkor för rättigheten att erhålla fribref å svenskt fartyg, visserligen icke funnes någon otydlighet, hvaraf ursäkt skulle kunna hämtas för en så beskaffad öfverträdelse, som här ägt ruin, och af detta förhållande således skäligen skulle kunnat härledas förpligtelse för mig att lagligen åtala det anmärkta förfarandet; dock som ett sådant ålal ej . annorlunda kunnat utföras, än att dermed omedelbarligen besvära Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, och detsamma följaktligen i möjligaste måtto borde undvikas, samt här dessutom för allmänna ordningen någon annan menlig påföljd egentligen icke syntes vara för hand, än deri som omedelbarligen härllöte från åsidosatt åtlydnad af gällande lag; har jag trott det fall af denna beskaffenhet, sorn här inträffat, för närvarande kunna, såsom ett af missförstånd vålladt förhastande, lemnäs utan laglig beifran. Deremot har jag, särdeles af den genom Kongl. Coinmereecollegii egna yttrande tillkomna upptäckt, att enahanda förfarande med det här anmärkta ägt rum äfven i andra likartade fall, funnit mig ovilkorligen förpligtad att hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla samma förfarande, på det Kongl. Majit mätte täckas i Nåder pröfva, huruvida det kunde anses behöfligt antingen att tilldela kongl. Commercecollegium en nådig påminnelse om klara ordaförståndet af det i fråga varande Jagstadgandet och nödvändigheten af dess behöriga efterlefnad, eller ock att, i händelse någon giltig anledning skulle linnas, hvarföre undantag derifrån fiir vissa tillfällen finge äga rum, då meddela nödig förändring i samma stadgande; Och har jag derjemte åt Kongl. Majds nådiga godtfinnande öfverlemnat, huruvida kongl. Collegium borde erhålla nådig föreskrift att i behörig ordning besörja om verkställighet af den förbindelse, Grosshandlaren
Ridder skåpet och Adeln. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln den 17 sistlidne Juni antagit Vällofliga Borgare-Ståndets inbjudning att biträda samma Riks-Stånds i afseende å 44:de och 45:te punkterna af Banko-Utskottets Betänkande JVa 33 fattade beslut, att af den sedan 1860 års början upplupna bankovinst skola i Banken bibehållas 672,541 R:dr 68 öre, men återstoden, Fem millioner R:dr, under innevarande och nästföljande åren 1864 och 1865, med en tredjedel hvartdera året, till Riksgälds-kontoret aflemnas; så beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå framställning af Grefve Cronstedt, Fredrik, vänligen inbjuda Högvördiga Preste-Ståndet att i samma beslut jemväl sig förena. S. D. Vid föredragning af Vällofliga Borgare-Ståndets protokolls-utdrag J\s 334 för den 19 sistlidne Juni, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda trenne särskilda af Borgare-Ståndet vid behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 119 fattade beslut, blef denria inbjudning af Ridderskapet och Adeln antagen. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Börjades föredragningen af Lag-Utskottets, sedan den 27 nästlidne Juni bördlagda Betänkande JVs 35, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner, rörande brottmålslagstiftningen. 456 Prot.-Utdrag den 11 Juli 1863.
Statssamt Allm. Lief.v.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53. 9 veckla den högsta grad af krigsdug/ighet, hvad i sådant afseende b/ijvit af Kongl. Majit hegardt eller i öfrigt kan dertill erfordras, derföre måtte af liikels Ständer vid denna Iliksdag företrädesvis beviljas och anslås. 3:o Af Herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, som andragit, alt, under medgifvande af en stor del af det som blifvit anfördt rörande behöfligheten och nyttan af det döda försvaret eller befästnings-väsendet, måste dock motionären, hvad angelagenheten vidkomme alt tillvägabringa detsamma, ställa allt i denna väg, som kunde ifrågakomma, uti andra rummet och deremot ställa det lefvande försvaret eller hären, såsom en fullt utbildad och betryggande samt landets fordringar och tillgångar motsvarande samhällsinstitution, i det första. Fästningar, om de än försågos med aldrig så goda besättningar, voro och förblefvo dock blott och bart vebiklar uli ett lands försvar; önskvärdt om de funnos, men de kunde undvaras. Detsamma kunde icke sägas om hären eller den väpnade styrkan. Pä d ess tillvaro beredde uteslutande ett folks förmåga alt kunna värna sin sjelfständighet, så framt denna här i sig förenade följande egenskaper, nemligen: att den till sitt antal motsvarade behofvet; att den vore lulli tjenstoch strids-bar, hvad åligganden, öfning, utredning, underhåll och rörlighet anginge; att den vore anförd af uti alla sina stycken kunnigt och militärisk erfarenhet egande befäl; och slutligen alt den lifvades af det sjelfförtroende och den fosterländska anda, som vore nödvändiga vilkor för segren. Med en sådan här åsladkomme man mer för landels försvar än med hvilka belastningar det vara mätte; dessa kunde till sin påräknade verkan förlamas, derigenom att de af fienden kringginges, men så bielve icke förhållandet med hären.