Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke annat än känna en tillfredsställelse öfver, alt ej mer hafva den samvetsförbråelsen, att icke öppet, fritt och redligt, hafva gifvit min tanka tillkänna, och jag bekänner uppriktigt, att under sådana förhållanden och med ett sådant Betänkande, skulle jag anse det för ett nedstigande från min politiska caraetére, om jag skulle ingå i omröstning öfver någon enda af Utskottets isolerade anmärkningspunkter. Ty antingen har jag fullkomligt orätt, eller också har Utskottet illa svarat mot Folkets fordringar; man må göra sig ett så inskränkt begrepp som helst, om Utskottets kall» Jag bar nu bjudit till att redovisa mina åsigter i anseende till behofvet ef en Ministereförändring. Min voteringssedel skall icke öka antalet af dem, som skola lägga sig emot pluralitetens beslut. Jag skall ännu blott tillägga några ord. Man har Den 21 Julii f. m. 83 påbordat mig partisinne och påstått, att det vore af oädla motiver, jag önskade icke allenast alt få en Ministereförändring, utan ock att nedrifva och nästan bära händer på Ministeren. Jag frågar då, till hvilket parti hör jag? Hvilka enskildta afsigter har jag gynnat, hvilka enskildta fördelar har jag sökt befrämja, hvilken af alla partisinnet tillhörande omständigheter kan man väl tillvita mig? Man har framkastat en vink om rivalitet emellan mig och en bland Konungens Rådgifvare. Jag gör mig ett öppet nöje af att erkänna, att en sådan rivalitet verkligen egt rum med en enda af dessa personer, som dock numera icke befinner sig i Konungens Råd. Jag gör mig en pligt af att yttra, att denna person är den enda 1 hela Ministéren allt ifrån 1809, som jag erkänner hafva varit en Representant af sin lid, med både känsla att vilja och förmåga att kunna uppfatta Samhällets angelägenheter, men min känsla för honom har aldrig varit annat, än en känsla af lidandet, att se en vän, en ungdomskamrat, en jemnårig, en min tids representant icke hafva kunnat åstadkomma det goda han velat, just emedan han egde oöfvervinnerliga hinder uti sin omgifning.
Inkomsterna voro 6,44$ Ridr 1 sk. 2 r:st. och utgifterna 5,800 R:dr 2 sk. 6 rist., hvaraf i underhålls-kostnad för vanligen 4° stället vårdade personer åtgick 4>412 Ridr ^4 sk. 2 rist., samt i följd af särskilt testamentarisk föreskrift 34o R:dr. II. Borgerskapets Enkhus-Inrättning, hvars fasta egendom upptages 1 värde till 25,000 Ridr, hade sistnämnde år en räntebärande Capitalfond, stor 212,278 fildr 5 sk. 4 rist., och i årliga inkomster 19,745 Ridr 22 sk. 6 rist.; utgifterna, bestående i underhålls-kostnad för 66 personer inom Flus, 6,45o Ridr 3 sk. 6 rist., samt understöd till 56 Pensionärer, 3g6i Ridr 18 sk. 8 rist. m. m., utgjorde tillsammars 11,969 Ridr 29 sk. 2 rist. III. Grosshandels-Societetens Pensions-Inrättning eger no en ordinarie Pensions-fond, genom Kongl. Resolutionen af den 23 Mars 1827 bestämd till 4o>o°° Ridr, och 2I0 en till Pensions-cassan åren i83o och 1831 med 22,628 Ridr 16 sk. influten lestaments-andel; utgörande hela Capital-fonden vid i832 års slut 64,628 Ridr 16 sk., inberäknadt ett Inrättningen föräradt, men ännu ej räntegifvande Capital af 2,000 Ridr; årliga intraderna uppgingo till 4,284 Ridr 8 sk., och utgifterna för 73 Pensions-tagare till 3,65o Ridr. Under Bemedlings-Commissionen ställda Understödsobh Pensions-Jonder:
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr Wallenberg': Angående inskränkning i befogenheten alt göra sådan fordran gällande, sorn grundas på förskrifning eller invisning, ställd till viss man eller ordres. Det är domaren förbjudet att i utslag införa sådant, sorn kan gifva anledning till andra tvister. Långt mera nödvändigt är det, att författningarne eller uti lagskipnitigen antagne grundsatser icke må innebära underlättande eller befrämjande af oredlighet eller bedrägeri: samt att, der sådanc finnas, de må blifva afskaffade. Jag vill framställa ett sådant förhållande. Med afseende å fordringsegare kunna skuldförbindelser stiliseras på 3:ne sätt, nemligen att betalas till viss person, till viss man eller ordres, samt till innehafvaren. Hvardera af desse 3:ne termer eller uttryck eger, om de enkelt och oförryckt få tolkas enligt svenska språkbruket, sin särskilda mening och betydelse, nemligen den första att, förutom vid dödsfall, cession och dylikt, endast den namngifne fordringsegaren är berättigad att utkräfva förskrifna beloppet, hvadan dennes qvitto gör förskrifningen, i hvilkens hand den må finnas, ogiltig; den andra, att skulden skall beta talas till den, som vid förfallotiden innehar förskrifningen och visar sig, i följd af behörig öfverlåtelse eller annorledes, vara rätter egare till densamma; samt den tredje, att betalningen skall erläggas i utbyte mot skuldförbindelsen, utan afseende på hvilken som innehar den eller huru den åtkommits. Förskrifningar af de båda sednare slagen äro väl lika deruti, att eganderätten till dem kan, utgifvare]) oåtspord, öfverlåtas till hvem sorn helst, men de hafva dock — eller böra hafva — den väsendtliga olikheten att, åtminstone i hvad utgifvaren angår, eganderätten till den till innehafvaren ställda förskrifning medföljer innehafvandet, hvaremot eganderätten till den till viss man eller ordres ställda förskrifning icke öfvergår utan medelst behörig öfverlåtelse.
Ar» rendatoren kunde förskonas för hela Säterieg friheten pä wista ar: att Allmogen, som frän alder gjort dags» werten till KungSgärdarnes bruk och skötsel äfwen dermed borde fortfara; dock endast med 9 öke och 18 drän» ge dagSwerken för hwarje kunnas utsäde af sabatie hemman som wörö belägne inom 2 mil frän Kungsgärder, för hwilka dagSwerken Arrendatorn borde betala Kronan dubbelt mera, än hwad de efter kronowärdi uti Ior» deboken upföras, och att arrendetiden borde utsättas till iva ,2 är, samt det med förbehäll, sä framt ej Riksens Sränder wid nä,ia Riksdag gjorde annan dis» ' position härom. Detze wilkor blefwo derefter beftändande under hela 20 ären och under ett hos Riksens Ständer ständigt fort» farande nit för Slöjder och Manufacturerbleswo Kungs» gårdarne utsedde till plantscholor eller stamschäfferier för sin-ullige fär, som efter förut, men särdeles wid 1739 ars Riksdag fogade anstalter, borde ifrän Utrikes 0» ^ ter hit införskaffas, och i anseende hwartill genom Kongl. Breswct den 26 September 1741 förordna» des, okt Schäffer! anläggning wid KungSgärdarne skulle wara en oundwikelig skyldighet samt lämpas ester hö» ' bergningcn. , Wid 1748 ars Riksdag läte Riksens Ständer, genom Deputerade besigtiga en del Kungögärdar, för - att Den i6 December.
Bibliotheket, i underdånighet afgifva den förklaring, att de Kongl. Ribliothekets expensräkenskaper åtföljande verifikationer icke blifvit af Kongl. Bibliothekarien attesterade, emedan sådant förut aldrig varit ifrågasatt och icke heller af Kongl. Kammar-rätten någonsin blifvit anmärkt; hvaremot, då en dylik attestering numera blifvit såsom nödig ansedd, densamma från och med löpande räkenskapsåret kommer att noggrannt iakttagas. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste tjenare och undersåte: G. E. KLEMMING. Stockholm den 28 November 1864. — 359 — Riksmarskalks-emhetet, med underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af Ulriksdals lustslotts räkenskaper för år 1862. Underdånigste utlåtande. Sedan Eders Kongl. Majit i nåder anbefallt
Af Herr Conlracls-Prosten Nibelius: ”Emot den i Bevillningsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 2 föreslagne beskattningen å bränvins-bränningen reserverade jag mig, emedan jag ansåg beskattningen å de mindre enkla panne-rymderne vara, i förhållande till den, som föreslogs å de större panne-rymderne, alldeles för hög. Utskotten hafva i sitt nu afgifne senare Betänkande ölVergålt lill den motsatta ytterligheten. Jag gillar denna lika litel som den förra, och har derföre ej eller kunnat biträda detta senare beslut. Utskotten hafva, till grund för beskattningen, antagit i8ö5 års tariff, utan annan förändring deri, än att öka den med 5o procent. De stora ojemnheter, som förefinnas i närande tariff, hafva således i Utskottens nu framlagda beskattnings-försiag blifvit bäbehåline. Tariffen för år 1835 hvilar, hvad de enkla pannorna beträffar, på den grund, att den enkla pannans afverkniugs-förmåga antages till 6 gånger pannans rymd i månaden, samt att för hvarje kanna bränvin, som kan tillverkas, skatten beräknas af po-kannors-pannan till ask., och sedermera efter nedsättning af jtdels runstycke för hvarje enhet i panne-rymden intill 45-kannors-pannan, för hvilken skatten således blir efter 9 runstycken - Bevillningssamt ylllm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JV:o 5. 4[ stycken, li varefter skatten vidare nedså t tes, så att deu för 25-kanns-pannan blir efter 4 .runstycken, samt för iG-kanns-pannan efter i runstycken. Billigheten fordrar visserligen, alt en. vida lägre skatt bestämmes för de mindre panne-rymderne, än för de större; likväl anser jag den nedsättning i skatt, som här blifvit beviljad de mindre panne-rymderne, nä ra större än behofvet det påkallat. Den ojemnhet i beskattning, som nu blifvit omnämnd, är till faveur för husbehofs-bränningen.
Esker slutad justering och i anledning af det i Protocollet intagne Riddarhus Utstotteis Memorial rörande Grarificastoner för Riddarhusets Ordinarie Betjening, yttrade Friherre Osterström, Ancola, det han önstade, att de i Betcklkandet förestagne Gratisicationer af ZZZ R:dr i6 tz B:co för Riddarhus Kamereraren, Riddarhus Fiscalen och RiddarhusCantzlister, marte förökas. Redan 1771 hade de erhållit 500 R:d forn utgjorde tredje delen af hwad Riddarhus Secrereraren tilldelades. Han hemställde, art nu samma förhällande mätte iagttagas. Dä man sammanlade hwad Riddarhus-Secreterare» erhållit bade af Stats Werket och Riddarhus Castan, utgjorde det Loos Rtdrz hwarföre han önstade att Grakificatio ner« - r?6 Den Z Zebruarii. nerne ät ofwannamnde Riddarhusets Tjenstemän, mätte ökas list tredjedelen deraf, eller 666 R:dr zass. Hans Excellence Herr Grefwe kuutst instämde häri, tilläggandes, att priserne nu sä mycket stigit sedan 1771, att den nu söreflagne Gratificationen i alla fall more mindre, än den som dä erhöllts. Grefwe ve la 6arll>e understödde äfwen den af Friherre Ollerström gjorda motionen. Hans Excellence Herr Grefwe Brake, klLZn. U8 Brellric, tillstyrkte äfwen bifall dertill, med sörklaring, att efter den kännedom han agde af Riddarhus Eaffans tillstånd, medgäswe den gansta lätt denna utbetalning. Herr Grefwen och LandtNarfkalken gjorde derefter proposition, pä den af Friherre OllerKräm förestagne förhöjningen af berörde Gratisica» tioner till 666 R.dr 32 ff, hwilken Bifölls.
II en fullständigare reglering af postväsendet, skyndsamt vidtaga åtgärder till beredande af ett annat sätt för de posters fortskaffning, hvilka nu befordras med gästgifvare-, hålk eller reserv-skjuts, så att de skjutsnings-skyldige må, så snart som möjligt, befrias från postföring. Vidkommande åter framställningen om inrättandet af postvagnar eller diligenser på de mest befarna vägarna, för posternas och resandes fortskaffning, så inser Utskottet visserligen, att så beskaffade anstalter skulle i flera afseenden medföra väsentliga fördelar och utgöra det verksammaste medlet emot de nu så ofta åter kommande poströfverierne; men då ett förändradt sätt för all postföring inom riket snart är att emotse, derest Utskottets förslag i första punkten vinner Rikets Ständers bifall, hemställer Utskottet, att berörda yrkande icke nu må till någon vidare åtgärd föranleda. I afseende på legan för postföringeu, synnerligast den som verkställes af posthemmanens innehafvare, hafva flera olika förslag blifvit framställda, så t. ex haren motionär ansett densamma böra bestämmas 50 procent högre än den som nu erlades, andra hafva förmenat denna lega böra vara lika hög med legan för gästgifveriskjuts, och andra åter hafva yrkat, att legan måtte bestämmas till 32 skillingar för enkel postföring, till 40 skillingar för dubbel sådan samt till 1 R:dr, allt banko, för den postföring, som helt hemman bestrede utöfver 6 mil i veckan eller 312 mil på året; hvarjemte Herr Hammar uti sin motion begärt, att, intill dess de gästgifveri-skjutsnings-skyldige kunde blifva från postföring befriade, legan för snällpost-forsling måtte erläggas med 8 skillingar banko per mil för hvarje häst utöfver den lega, som vid gästgifvaregården, derifrån posten forslades, för annan skjuts betaltes.
— Dessa ininnéspeuningar äro derjemte1 j ett bn erna,' — dessa för vissa sinnen så förhatliga .jettoner — oell hvilkas utdelande så bittert klandras af något, som jag ogerna benämner ”missundsamhetoch sqm jag, lindrigt t.alande, kallar föga upplyst. Talande nu, ojn samtliga academiernas jetton-utdelning, beder jag dessa ekonomiska ifrare besinna, alt academici oftast äro föga bémedlade män, hvilka antingen ingen, eller ringa lön af Stater; uppbära, men i båda fallen icke utan svår känning kijtttiä hvarje vecka uppoffra eftermiddagar för att öfvervara''saribriänkomsterna, Förutan hvilkas hållande det academiska arbetet inskränktes till Öfet på det individuella,iskrifrummel; och dess resultat blefve nära nog detsamma, som funnes ingen academi. Men sage man då rent ut, atf-^esse män icke förtjena eft vederlag för sin förlorade tid, sorn ofta måste 'medelst nattarbete återvinnas, eiler uttänke man ett med grannlpgenheten mera öfverensstämmande sätt att bjuda deri) detta vederlag. Aca demierna hafva nu på- en tid och på en icke så kort tid — ty jag räknar ifrån phosphorismeris upprinnelse i Sverige — blifvit mycket häcklade, icke blott för sitt tillgörande, utan äfven för sin tillvarelse. Man unnar dem icke ens att vara till, och man tänker att vettenskaper och snille och vitter6 fi. /, . • V ' 77 6io Don 13 Maj e. m het skola mycket bättre trifvas utan detta hägn. Varom conservativa eller liberala, allt efter smak och fallenhet, och allt öfrigt, som bestämmer roenniskan. Men låtom partiandan icke intränga på det af snille och konst omhägnade område, der den ingen talan äger och intet annat än oförstånd och orättvisa kan alstra produeter, på hvilka hon, hvad heller är, betinnes alltid fruktbar.
Detta går mycket väl an derföre att det är en enskild inrättning, som fått en slik rättighet tillagd och enahanda är förhållandet med sockne-magasiner. Dessa kunna icke bestå om de icke få ega den rättighet, som sålunda blifvit dem af Konungen tillerkänd; men som denna rättighet kunnat tydas på olika sätt, såsom motionen gifvetvid handen, så ansåg sig Utsk. tvunget föreslå R. St., att hos K. M. i underd. anhålla om en ytterligare förklaring i ämnet, hvadan jag motsätter mig begäran om återremiss. Frih. Raab, Adam Christian: Den siste värde talaren förklarade, att socken-magasiner i allmänhet icke kunna bestå, så vida de icke i ränta få taga 4 kappar på hvarje tunna spanmål som af dem utlånas. Jag skulle just synnerligen önska att en sådan rättighet icke måtte dem beviljas, emedan jag är fullt öfvertygad att de flesta socken-magasiner äro mera skadliga än gagneliga, och ur sådan synpunkt anser jag lyckligt om K. Bef:h:de ega utväg att kunna afslå reglementen för sådana magasiner. För att icke uptaga någon längre tid med utredande af orsakerna hvarföre jag anser dessa socken-magasiner vara skadliga, på sätt jag antydt, vill jag åberopa att första landtmannamötet, som hölls härstädes, just hade frågan om socken-magasiner till föremål för sin öfverläggning, och att meningarne vore enhälliga derom, att dessa magasiner, inrättade så som de i allmänhet äro, voro serdeles skadliga, hufvudsakligen derföre, alt de, för att göra grundfonden fruktbar, utlåna sina förråder så i ond som god tid och taga ränta på spanmålen, den de utlåna egentligen till de fattige, då det är godt om säd. Dessa, som icke så noga tänka sig före när de sätta sig i skuld, få återbetala den när spanmålen stiger, och magasins-intressenterne sjelfve vilja begagna sin lånerätt.
— Till löneförbättring åt Kapell-predikanterne uti följande kapellförsamlingar i Wermlands län, nemligen: i Norra och Södra Finnskoga kapell-församling 700: — i Bogens dito 400: — i Lekvattnets dito 400: — i "00 Till lön åt en Kapell-predikant uti Pajala socken i Norrbottens län 600: — » ersättning åt Presterskapet i Ofver-Torneå socken af sistnämnde län för embetsresor till gudstjenstens förrättande i bönehuset vid Turtola by .. 75: — fi7^. Till höjande af Consistorii-Amanuensernes uti 12 Stift löner från 270 R:dr till 400 R:dr R:mt för hvardera 1,560: — » lön åt en Amanuens vid Stockholms Stads Consistorium . 270: — 4,605 B) Indelt Spanmål. Prostetunnor af Simonstorps och Krokeks socknar inom Norrköpings kontrakt af Linköpings Stift (2 T:r), 12,6 kub. fot å 2 R:dr 25 20 Summa R:dr R:mt | 4,630120 Hör till Stats-Utsk:s, år 1857, Uti. Uniyersiteterne. Ny anvisning. • För Universitetet i Upsala. För upprätthållande till visst belopp af sådane åt Lärare och Tjenstemän anslagna löner, i hvilka spanmål ingår, Förslagsanslag » en ny Profession inom Medicinska Fakulteten: Lön 3,000: — Lönetillökning 1,000: — » en ny Profession i de Nordiska språken: Lön Lönetillökning 3,000: 1,000: » en ny Profession i Ny-Europeisk Linguistik, modern Litteratur och Esthetik: Lön 3,000: — Lönetillökning 1,000. — Arfvode åt Ofver-Läkaren vid Upsala Central-Hospital, emot förbindelse att hålla föreläsningar och meddela klinisk undervisning rörande sinnessjukdomarne och deras behandling
Då i §. i lagen, angående myntbestämningen af den i Mars i83o, stadgar såsom orubblig grund, så väl för invexlingen afBankens sedlar, sorn för inlösen af dess öfriga förbindelser, hvilka tued Baneosedlar fullgöras, att 128 ski 11 ingai' eller 2} Riksdaler specie i sådane sedlar eller förbindelser skola gälla lika med En Riksdaler i silfver, samt i händelse berörde myntsort icke vidare komme att från Banken utgifvas, denne således skulle blifva urståndsatt att bokstafligen fullgöra sin omförmälde förbindelse, och en ändring af myntbestämnings-lagen, i följd deraf, ovilkorligen blifva nödig; så och enär den å Silfver-Riksdalern föreslagna beuämning af species eller specie, efter Utskottets tan1 a, icke är egentlig eller betecknar rätta och verkliga förhållandet, får Utskottet, sorn här nedan skall framlägga förslag, i afseende på silfyermyntets utmyntning, hos Rikets Ständer tillstyrka, alt nuvarande Riksdaler silfver specie må, under den i myntbestämningslagen förekommande benämning af Riksdaler silfver, fortfarande bibehållas. c Danea -Utskottets Utlåtande, N. o 23. T fråga nrn Utskottets gjorde hemställan, angående räkne-ét helms <1'linie; så och enär de ledamöter inom Riks-Stånden, hvilka, i enlighet med Herr Friherre DU hedes förslag, tillstyrkt enhetens bestämmande till ett värde af p-4 sk. R:gs. framställt samma förslag, hufvudsakligen under förutsättning af Decimal-Systemets antagande, samt Utskottet icke kan biträda de i öfrigt uti förevarande afseende af s;ne Ledamöter inom Hogvard. Preste-St lindet gjorda framställningar, att räkne-enheten borde i värde motsvara, enligt den enas åsigt, 24 sk.
Vid ett sådant förhållande, och då Utskotten nu återhemta hvad här ofvan är förmält om nyttan deraf, att noga kännedom allmänt äges af de förmåner, hvilka vid hvarje af de nämndö särskilte händelser tillkomma den, sorn befordrar förrberörde upptäcktei;, samt att så gifne föreskrifter i berörde afseende äro meddelte, det den. Domstol, hvilken det tillhör att slutligen döma öfver brott af otnförmälte beskaffenhet, må kunna i sammanhang dermed äfven fatta beslut om beloppet af den belöning, angifvaren är berättigad att uppbära, likasom angående fördelningen deraf emellan flere, samt öfver den tvist derom* som emellan desse kan uppstå, hvarigenom undvikes att angifvarne, såsom hittills skett, blifva nödsakade, att, efter det ransakningeö Öfver den brottslige är fulländsd och slutligt Utslag i Målet fallit, om belöningens undfående göra ansökning hos Bankens eller Riksgälds Contoirets Fullmäktige, hvaraf äfven de olägenheter uppstått, ätt* enär bemälte Fullmäktige för deras handlingssätt, vid bestämmande af utlåtande deröfver, för sig icke funnit någon viss norme till efterföljd, angifvarjte, som förment, det deras tillständiga rätt blifvit dem af Fullmäktige förnekad, mast genom anställande Rättegång fleras talan utföra, finna Utskotten sig äga anledning, att till antagande föreslå följande ändringar uti merbesagde Författningar, nemligen: r:o. Att ehö det Vara må, som antingen å bär gerning griper och till allmänt förvar aflemnar, eller hos vederbörande angifvet •»> ÉafiCOoch Lag-Vts&oitehs Éetähkanden. 627 Och med laglige bevis öfvertyga! någon att hafva efterapat bankens elier JRiksgälds-Contöirets Sedlar, skall Undfå en belöning af Ett Tusende R:dr Banco, samt att för enahanda åtgärder med förfaiskare äf berörde Sedlar en belöning af Femhundrade ihdr i samma mynt tilldelas; 2:0.
Ännu år 1784 utkom en förordning af kurfursten Karl Theodor af Pfalz, som, hänvisande till S:t Huberti underkraft, förbjöd användandet af ”verldsliga” läkemedel mot bett af galna hundar. År 1240 hölls i Lüttich en stor regnprocession. Tre gånger upprepad, förblef den utan verkan, ”emedan man vid anropandet af alla helgon hade förgätit Guds moder. I ny procession sjöngs nu ”salve regina,” och ”regnet nedstörtade med sådan häftighet, att tåget måste skingra sig.” Ett sätt, som presterskapet någon gång begagnade för att göra oväder var att föra en åsna framför kyrkdörren, hänga litanian om hennes hals och stoppa en hostia i hennes mun, samt derefter begrafva djuret lefvande. Särdeles rik var Medeltidskyrkan på förbannelse-formulärer af rysligt slag, vittnande om en oerhörd förvildning i känslor och tänkesätt. Ett enda prof på dessa formulärer är mer än tillräckligt; det bifogas här: ”Genom Guds, den allsmägtige fadrens och sonens och den helige andes magt, kraft och välde och i den heliga jungfruns, vår herre Jesu Kristi moders namn, i kraft af de heliga englarne, erkeenglarne, S:t Michael och S:t Johannes döparen, i namn af den helige aposteln Petrus och alla apostlar, i namn af den helige Stefan och alla de heliga martyrer, och S:t Adelgunda och alla heliga jungfrur, äfvensom alla helgon i himmelen och på jorden, hvilka kraft är gifven att binda och lösa – fördöma, förbanna och från moderkyrkan utesluta vi genom förbannelsens band N. N. o. s. v.
4. hvilka 2:ne sistnämnde poster bero x>å konkurs-utredning och afskrifning. §. 4. Hufvudböckernas utskrifning har blifvit verkställd, utan iakttagande af vederbörlig noggrannhet; hvarå såsom exempel må anföras: att uti 1848 års hufvudbok, å konto för förplägning på Långholmen, i sammandraget pag. 19, utföras 29,541 R:dr 42 sk. 7 rst., i stäjlet för 25,541 R:dr 42 sk. 7 rst.; att å konto för straffooh arbetsfängelset i Norrköping, pag. 96, finnes upptaget såsom fastighetsvärde en summa af 55,791 R:dr 39 sk. 9 rst., hvilken i utgående balansen oriktigt blifvit utförd med 56,791 Rulr 39 sk. 9 rst., samt att, i 1849 års hufvudbok, å konto för besparingskassemedel upptagas, pag. 10, för 5:te kronoarbetscorpsen, såsom uppbörd 1,347 R:dr, mea pag. 121 utföres beloppet med 13 Rulr 47 sk., m. m. §. 5.' Under granskningen hafva Revisorerne inhemtat, att vid de särskilda proviantmagasinerna afskrifningsprocent blifvit, enligt författningarne, beräknad till betydliga belopp, såsom vid södra Korrektionsinrättningen, der den för år 1849 uppgått ända till 650 R:dr; hvaraf Revisorerne hemtat ytterligare anledning till den här ofvan, vid revisionen af Krigskollegii räkenskaper, gjorda framställning, angående behofvet af förändring utaf de i gällande afskrifningsreglemente uti berörde hänseende gifna bestämmelser. §. 6.