Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, hemstälde om E. o. Ad. behagade tillåta att, i händelse det anförande af Gr. Anckarsvärd, som nu utgjorde föremål för öfverläggningen, blefve reinitteradt till Statsötsk., Gr. Pukes ifrågavar:de redan i E. o. Ad:s prot. för d. 21 dennes intagne yttrande, utan att nu behöfva upläsas. Ange åtfölja remissen til! nämnde Utsk., lemnade E. o. Ad. dertill sitt bifall. Gr. von Platen, lä altzar: .lag vet i sanning icke, om jag skall beklaga E. o. Ad. eller mig sjelf öfver att vara tvungen, att uptaga tiden med besvarande af de anmärkn:r, som i dag åtta dagar sedan af Gr. Puke gjordes emot mig, och hvilka nu blifvit remitterade till StatsUtsk.; men de innebära verkligen beskyllningar af den art, att jag skulle anse mig brista i skyldig aktning mot det Stånd, som jag har äran tillhöra, om jag icke sökte i någon mån mildra intrycken deraf, i fall några sådana å motsatta sidan qvarstå. Det upgifves, att mina anmärkn:r varit sväfvande och lösliga; jag skall derföre försöka att göra dem mindre sväfvande och mindre lösliga, och jag hoppas att det icke skall läggas mig till last, om jag skulle komma att gå något hårdhändtare tillväga, än jag hade önskat, eller om de erinringar. som jag nu ämnar framställa, i st. f. att såsom Gr. Puke yttrat sig vara vlångtirigan, skulle blifva hårds/agna. Jag ber emedlertid att få tacka Hr Gr:n för det han satte mig i tillfälle att rätta några misstag, hvilka möjligen skulle kunna tillvitas mig; sådana är dock måhända lätta att begå, då man icke har annat än tryckta handlingar att tillgå och af egen erfarenhet lärt sig, att det är bättre att öppet erkänna sina misstag, än att söka uplysningar på omvägar. Jag hoppas dock att dessa misstag icke skola befinnas allt för stora. Jag har känt mig sårad af det omdöme, som Gr.
Utskotts behandling öfverlemna frågan, i hvad den afser bestämmandet af den bevillning, som i stället för nämnde grundräntor bör utaf qvarnar och sågar af olika natur utgöras. Stockholm den 4 Maj 1860. Reservation o af Friherre Åkerhielm och Herr Bildt, hvilka ansågo, att denna fråga, såsom egande sammanhang med bevillningens bestämmande, icke bort af Stats-Utskottet ensamt upptagas, utan öfverlemnas till behandling af sammansatt Statsoch Bevillnings-Utskott. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Maj 1860, kl. 1 e. m. (Jtldlande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af de Danviks Hospital tillhöriga, med ständig städjeoch besittningsrätt pä innehafvarne upplåtna hemman och lägenheter. (I. A.) Sedan innehafvaren af ett Danviks Hospital tillhörigt, med städjeoch besittningsrätt förenadt, hemman hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om till - 8 Siats-Utskottets Ullålande N:o 10%. stånd för Direktionen öfver nämnde Hospital att, mot vissa föreslagna vilkor, till honom öfverlåta oinskränkt egandeoch nyttjande-rätt till hemmanet och ej mindre Direktionen än äfven Kongl.
Maj:t täcktes derå tmeddela Dess Nådiga stadfästelseborde införas följande mening: får hos Eder Kongl. Majit Ridderskapet och Adeln lika underdånigt anhålla, det Eder Kongl. Majit täcktes å förslaget i dess helhet meddela Nådig stadfästelse» Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den ao sistlidne Augusti afgifne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående föreskrift för RiddarhusSecreteraren, att, inom viss tid, efter i 78 Den 21 September e. m. hvarje Riksdags slut afgifva de till Riksdagskostnads-Räkningen för Ridderskapet och Adeln hörande verificationer; fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla nämnde Memorial, endast med den förändring, att den RiddarhusSecreteraren, uti ifrågavarande afseende, åliggande skyldighet borde vara fullgjord inom fjorton dagar före den tid, som Rikets Ständer bestämde för afgifvandet af de till Riksdagskostnads-Räkningen hörande verificationer. Ut Supra. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 3 dennes afgifne, och den 14 derpå följde f. m. på borde lagde Memorial, angående med Ryttmastaren Silfverstolpe och Notarien Hjerta anstäldt prof i Snällskrifnings-methoden. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 11 om aftonen. T11 fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan g Förmiddagen.
Dessa Skuldförbindelser skulle likaledes kunna ställas på R:dr i Silfvervärde, efter den Cours, som Riksens Ständer kommo i sådant afseende att be tämma , med skyldighet för Gäldenären att betala Räntan antingen i Silfver eller i Banco TransportSedlar efter Cours. Jag tror att på denna väg, en blifvande Realisation skulle kunna utan våldsamma skakningar förberedas. Riksens Ständer skulle lika väl Och ehuru på detta sätt Disconteme sättas i tillfälle att reda sig sjelfva, kunna tillåta att Assigflationerna genast efter fulla värdet af Ban» Ridd. 0. Ad. Prot.lV. £. II. Afd, 25, aé« 194 Den 17 Martil, e. m. quen inlösas; då den förlust, som på Assige nationerna möjligen skulle kunna blifva , kunde afskrifvas på den vinst, sorn Banquen hittills på FilialDisconternes rörelse njutit. Herr von Heynne, Georg: Efter de mångå och vidlyftiga anföranden jag hört i förevarande ämne, vill jag icke upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med något Memorial, utan får endast uppgifva de skäl, hvarföre äfven jag yrkar Återremiss af Högloflige Utskottens Betänkande.
Vidare har Hr Tham strängt apostroferat tvänne ledamöter här och i synnerhet med mycken skärpa en gammal gråhårsman, hvilken jag på det högsta värderar och aktar samt anser för en stolthet och ära att med honom kunna instämma både i denna och andra frågor. Hr Tham förmenade att Gr. Anckarsvärds mening vore den att söndagen endast skulle användas till förströelser. Sådant har han icke uttalat och säkerligen har det ej heller varit hans mening. Jag har ansett mig böra förklara detta, emedan han sjelf icke är närvarande, och jag är öfvertygad om, att Gr. Anckarsvärd inser och förstår kristendomens betydelse, nemi. att hvarje dag är för kristne en sabbatslivila i Gudi och att man pä den s. k. sabbaten ganska väl kan färdas på jernvägar, eller hvilken annan väg som helst, utan att derföre hafva syndat hvarken emot Gud eller menniskor. Jag hemställer om icke de Hrr, som hålla så strängt på denna sabbatsdag, skulle finna det besynnerligt, om man började med att yrka, att man borde hålla omskärelsen lika helig som sabbaten, ty de stå på samma grund. Ett kristligt samhälle är ett begrepp, som jag icke rätt förstår, ty, när elt samhälle består af millioner, är det problematiskt huru många som verkligen af hjertat äro kristna. Jag tror icke att man känner något samhälle, som är bygdt på kristlig grund, utan samhällena äro bygdå på naturliga grunder, på samhälligbetsdriftens grund; ty de antika samhällena stodo lika högt som våra, ehuru ingen kristendom då ännu fanns. Vi veta också att t. ex. vårt lands lag. likasom många andra samhällens, är grundad på den Romerska lagstiftningen, och den var baserad på det naturliga samvetets lagar. Jag yrkar blott bifall. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Ribbing, Arvid: Sednast har jag hört det misstaget yttras, att Hr Tham begärt skärpning af sabbatslagen; men jag, som med upmärksamhet afhört hans anförande, har icke funnit att han gjort något dylikt yrkande. Jag hemställer, om icke just detta är samma misstag, som Utsk:t begått i afseende på Frih.
Remitterades till Stats-Ulskotte följande motioner, nemligen: l:o af Grefve Mörner, Carl Robert Stellan, angående pensionering af ännu qvarlefvande s. k. landtvärnsmän, tillika med åtskilliga i anledning deraf afgifna yttranden; 2:o af Friherre Stjernstedt, Johan Wilhelm, angående förhöjning i det af Kongl. Maj:t för Flottans nybyggnad äskade anslag; 3:o af Herr Törnebladh, Carl Eggert, angående anslag till ett nytt läroverkshus i Fahlun; samt 4:o af Friherre Edelcreutz, Jacob Daniel, angående öfverlåtelse af f. d. Löjtnanls-bostället vid Kongl. Kalmar regemente, l‘/8 mantal norra Quill till Wentzelholms aktiebolag. Från Hogv. Preste-Ständet. S. D. Hemställde Doktor Forssell, att hans, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition lill Rikets Ständer, om antagande af ny straff-lag, den 15 dennes afgifna yttrande måtte såsom särskild motion anses och behandlas; och fann Ståndet, med bifall till denna hemställan, för godt lill Lag-Utskottet remittera ifrågavarande motion om revision af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens upprätthållande, samt om förslag till författning, rörande underställningsmål. S. D. Föredrogos ånyo Expeditions-Utskottets Memorial: J\2 4, i anledning af en utaf Kommitterade till Tryckfrihetens vård gjord framställning, angående förändradt sätt för tryckningen af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser. JV2 8, i anledning af framstäldt förslag, angående särskild tryckning af de inom Riks-Stånden väckta motioner. Af slogs. S. D. Föredrogs ånyo Komminister Afzelii motion, om rättighet för Konsi storierna att, i afseende på de i städerna nu brukliga bönegudsfjenster, vidtaga de anordningar och förändringar, sora å särskilda orter kunna vara af behofvet påkallade.
Öfrige tvåtred jedelar kunna utgöras af controlleradt guld eller silfver, fastighets-inteckningar, adier, (Bankens egna lottbref och aetier, äfvensom andra ProvincialBankens undantagne) eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, hvilka alla hypothek af Bolagsmännen gemensamt med Konungens Befallningshafvande i Länet skola till säkerheten vara pröfvade och af begge godkände; B) om antalet af Directions-ledamöter; c) om Bolaget i förening redan intagit commandit-delegare; (l_) 0111 liden och sättet för årlig revision öfver räkenskaperne och förvaltningen, samt Revisions-berättelsens kungörande; e) om tiden för årlig ordinarie Bolags-stämtna, villkoren för sammankallande af extra stämma, om rösträttigheten; f') om sättet för Bolags-reglornes möjliga förändring; och g) om sättet för utlåningen, antingen detta blifvit bestämdt i Bolagsreglorne eller serskildt reglemente. 6 §. Före Banks öppnande skola Bolags-reglorne till deras ordagranna lydelse hafva varit införde uti allmänna tidningarne, äfvensom uppvisade hos Rådhus-Rätten i den Läne-residensstad, hvarest Bankens Hufvud-contoir förläggas. Rådhus-Rätten anmäle sådant uppvisande för Konungens Befallningshafvande, som inom i4 dagar eger genom utslag yttra sig, om han anser afvikelse från de i denna Lag lemnade föreskrifter ega rum, eller icke; hvaröfver besvär, ställde till Kongl. Maj:t, må anföras, inom 3o dagar, i Nedre Justitie-Revisionen, för att i Högsta Domstolen till skyndsamt slut föredragas och afgöras. När Bolags-reglorne vunnit laga kraft, skola de af Rådhus-Rätten kungöras i tidningarne på Bolagets bekostnad, äfvensom, på lika sätt de förändringar i Bolagets eller Directionens personal, hvilka tid efter annan inträffa, böra af Directionen till Rådhus-Rätten anmälas och af denna Rätt kungöras. 7 §•
Contoiret utta# gaö, under willor: i*o* för allt, hvad forn å Sånet uttageö, berålnaö rånta, efter fem för hundrade om året, hWilen rånta erlåggeö inom hvarje årö flut. 2:0, 33 2:0. att under de förfla fem åren, eller intill år 183?, fcfe göreö nå# gon capital ## af betalning, men Derefter, eller från och med ffflnåmnbe år tia od) med år 1844, afbetala*, wiö hvarje årö flut, 10 procent å primitiba capitalet, få att hela lånet, inom flutet af år 1844/ år tiU fuUo godtgjordt; f ömmande hvad font efter 1834 årö flut tillåfwentprö ej år, på den bernil# jade lånefumman, uttaget, att icfe från Svifögåldö# Contoiret utgifwaö; famt 3:0. att, innan något, i afrålning å lånet, får ufbefalaö, bör titt «nilögåldö#Contoiret wara afletnnad ©irectionenö, i ^Bolaget* namn och ef# ter Deg uppdrag, utfårdade famt till 0lilögålbö # Contoiret flållba förbindelfe å 80,000
Jag menar blott, att man icke skall svärta » naturen » genom att beskylla henne för att hafva fuskat vid kvinnans skapande. Men det är sant, här finnes verkligen ett stort antal kvinnor, som tyckes hafva gjort det till sin lifsuppgift att vara nyckfulla och oberäkneliga, och oaktadt den plågsamma känsla man erfar vid att komma i beröring med dessa mänskliga väderflöjlar, har det dock sitt stora intresse att studera dem och deras närmare omgifning. Den rätta arten af nyckfulla kvinnor — den som gifvit upphofvet till ifrågavarande nedsvärtande dom — finnes egentligen blott inom de klasser, där kvinnan, i materiel mening taget, har det » för godt ». Som barn har en sådan kvinna fått lof att öfva sig i nyckfullhet på hela sin omgifning; har skrikit sig till att få allt hvad hon behagat samt har till på köpet blifvit för släkt, vänner och bekanta prisad och framhållen som ett ytterst lifligt och begåfvadt väsende. Skolåldern har inträdt och med den ett begär att vinna utmärkelse i en större krets. Men barnet vet mycket väl, att detta icke kan ske på det förra sättet, och lär sig därför snart ginaste vägen till detta sitt mål. Erfarenheten lär äfven skolflickan, att hon kan onäpst få öka sina nycker och kapricer i hemmet, i samma mån som hennes skolbetyg höjas, och så inträder hon ändtligen som vuxen människa i lifvet med en samlad fond af själfsvåld, hvilken står i ett visst förhållande till massan af den minneskunskap, hon ägde, då hon aflade sin afgångsexamen. Den unga damen är nu något besvärlig att IDUN 275 hafva i hemmet. H o n måste roas, hvilket icke är lätt, emedan hennes ingrodda själfsvåld hos henne alstrat en motsägelselusta, som finner ett elakt nöje uti att omintetgöra andras förslag till förströelse och glädje.
Det har blifvit yttradt att det ej skulle vara Ekon.Utskrts mening att vilja minska K. M:ts rätt att bortgifva regala pastorater. Utlåt, innehåller dock: »att Utsk:t tillstyrker R. St. att hos K. M. i underd. begära utfärdandet af sådan författning, enligt hvilken, utan inskränkning af deras rätt, hvilka ega att till predikoprofs afläggande eller till emottagande af ledig prestbefattning, kalla den de önska, prestman icke må efter 65 års ålder upträda såsom sökande till ledig prestbefattning.» Det är visserligen sannt att innehafvare af jus patronatus kallar, utan afs:de på ålder, den prest han önskar; men då K. M. ej kan utnämna någon utan att denne antingen till Konsistorium eller K. M. ingifvit ansökning, och då ingen af öfver 6 5 års ålder skulle kunna inlemna sådan, lärer väl K. M. ej komma i tillfälle att utnämna någon af denna ålder. Jag anhåller fortfarande om afslag å Betänk:t. Gr. Taube: En värd talare har sagt att jag begått ett be tydligt misstag, då jag sade, att alltid tjensteåren afgjorde förslagsrummet. Det är möjligt att mitt yttrande blifvit så upfattadt, men jag får nämna, att jag menade, att detta förhållande blott egde rum vid upsättande af förslag till Konsistoriella pastorater af tredje klassen. Det är åtminstone förhållandet inom det stift, jag bebor, att Konsistorium alltid upförer på förslag dem, som räkna flesta tjensteår. Hvad en talare omnämnt, att, då han upfördes på förslag till ett pastorat, samtidigt med honom en person, som blott var tre dagars gammal prest, fick förslagsrum, förmodar jag att då söktes ett pastorat af första klassen. Hvad tredje klassens pastorat vidkommer, så vidhåller jag hvad jag förut sagt, att dervid göres hufvudsakligast afseende på de flesta tjensteåren.
Då i5 StatsFruar för närvarande äro uppförda på Allmänna Indragnings-staten, så finnas blott 5 rum för Enkorne efter Rikets högsta Embetsmän. För att jemna denna obilliga olikhet, och då Hofsysslorne äro mindre vådliga och vigtiga, men lättare och beqvämare i utöfningen, än Rikets Militaira och Civila tjenster, så får jag vördsamt göra den nya motion; att vederböran - Dm f Julii t, m. de af båda könen , som användas lill de Kongl, k [o fyens högre eller ringare betjening, icke måtte få större pensioner än Rikets Embetsman och 7’jenare, samt deras Enkor eller oförsörjda Döttrar, så framt icke särskilta omständigheter någon gång kunde föranleda till personliga undantag. Huruvida det nu år för sent, att föreslå om och på hvad vilkor Hofsysslornas innehafvare skulle kunna få deltaga i Civilens nya Peneionslnråttning, eller örn de måga åt sig stifta en egen, öfverlemnar jag, såsom «?n detail fråga till bedömmande af Höglofl. StatsUtskottet, till hvilket jag anhåller att denna Motion måtte blif, va remitterad. Herr Ro fenblad, Bernhard: Den upplysning Herr von Hartmansdorff lemnat, att blott fem Pensionsrum finnas för högre Embetsmåns Enkor, visar så mycket mera nödvåndigheten af hvad jag nu tager mig friheten tillstyrka, nemligen bifall till Konungens Nådiga Proposition, att Konungen måtte åga magt, att, om Embetsmån, hvilka innehafva pension på IndragningsStat, efterlemna Enkor uti behof, då åt dem såsom pension lemna en större eller mindre del af den summa mannen på IndragningsStafen innehaft. Flere sådane casus hafva sedan sista Riksdag inträffat, och Stats-Utskottet har sjelf föreslagit deras öfverflyttande på IndragningsStat. Desse händelser hafva varit sådane, att de återkallat i minnet Sveriges dyrbaraste hågkomster.
Kvinnans insats i arbetet fijr barnavtrdens forbiittrande har sP.1edes w r i t tillerkand en stor betydelse afven i tider lPngt fore v %r egen. Efter att ha f61jt fosterbarnsv~sehdet i Enropa under 16- och 1700- talen nppehfdler sig forf. ntforligt vid de ssrskilda system i frbga om foraldralosa och ofvergifna bains underhill och vbrd, hvika i vdrt brhundrade tillampats och annu tillHmpas i olika lander. T ' i finna d k - af att hittebarnshus-systemet, med och ntan vridcylinder, bibehtdles hos de rornanska folken med mycken seghet, ja anda in i vdra dagar. I Frankrike, diir en orovackande folkminskning satt landets nationalekonomer m h g a myror i hufvudet, formarkes ett allt storre intresse, en allt omrnare omvhrdnad f r h statens sida for de spada och varnlosa. Fosterbarnsindustrien, som fPtt e c ofantlig utstrackning, ej minst i foljd af den inom den franska medelklassen gangse oseden att af bekvamlighetsskiil utackordera barnen under de forsta lefnadsh e n till fostermodrar pi % landet, s t t r under en mycket skarp kontroll, och lagstiftningen omgiirdar i detta afseende sB viil myndigheter som enskilda med ytterst bindande forordningar (den s. k. loi Roussel). I England, Tyskland, liksoin i hvarje civiliseradt s a d d l e, formarkes en fortgAende rorelse framiit mot en genoingripande forbattring af fosterbarnsvasendet och d&amp;med sammanhangande forhalanden. ~ f v e n i v h t land blir omsorgen om de v&amp;nlosa barnen allt mer en statsangelagenhet.
Tvång, orättvisa bannor, växa som giftiga nässlor upp kring de arma små. Huru ofta har jag ej sett det – huru ofta ej utropat: stackars barn, stackars små barn! Hvarföre födde man er till ett lif, hvars få vårblommor man ej låter er plocka? Frihet, – frihet, nöjets vestanvind, hvars rena anda allena till utveckling lockar hvarje skapelsens blomma, – frihet skänke man er, oskyldiga små, som – födda för odödligheten – måsten för att hinna ert mål, vandra genom ett stormigt fält! Frihetens flägtar, ej tvångets Samum-vind följe edra första steg, och verlden skall då ej se så många matta vandrare digna kraftlösa ned och blott släpa sig fram på vägen. I oskyldig frihet förflöto Edward och Ellnas första år. Den sköna vänliga naturen var deras vagga. På fälten i skogen och lundarne, lekte de, och hvilade ömsom om. Man hörde dem ofta, då de, med armarne lindade kring hvarandra, lågo i trädens skugga, på mjuka gräsvallen, tala om Englarne, hvilkas vingar de sågo i skyarne, som, delade af lätta vindar, sväfvade fram på den blå himmelen högt öfver skogens mörkgröna toppar. De sågo dem le, ja de talade stundom förtroligt och barnsligt med dem, berömde dessas skönhet, som (sade de) var ännu mycket vackrare än deras. Ofta höjde sig deras klara barnröster, för att följa med de toner af himmelska harpor, som de hörde blanda sig med skogarnes sus. Deras mor, som alltid var nära dem, trodde på verkligheten af dessa syner. Och hvad kan man väl säga deremot? – att man sjelf ej erfarit något sådant, – men huru sällan var man englalik och lycklig som Edward och Ellna! Hvar och en, som kände dem, måste tillstå, att han förr aldrig sett deras likar, och mången undrade i from hänryckning, om dessa barnen äfven voro som andra dödliga. Kring deras hvita pannor föllo ljusbruna lockar; som stjernor strålade derunder ögonen fram, i mild förtjusande glans.
Han föreslår derföre, alt 10 §, der delta stadgande förekommer, måtte erhålla följande lydelse: ”Gesällen må icke genom tiggande eller pockande söka förskaffa sig mat eller herberge. Sker detta, vare gesällen förfallen att såsom passlös behandlas. Hvar, som af gesällen linner sig besvärad, äger alt, i ojäfvige vittnens närvaro, noga anteckna förhållandet i gesällens pass, hvilket denne är skyldig att, i sådant ändamål, pä anfordran genast förete, vid vite af 3 r:dr 16 sk. b:co.” I afseende på denna punkt har Utsk. svarat: ”Hvad 10 § beträffar, förmodar Utsk., alt de der förekommande orden ”afvika frän utsatta vägen” icke innebära ett större tvång för den resande gesällen, än blott att han, i händelse af förändrad destinationsort, ovillkorligen hos närmaste landshöfdinge-embete, eller annan vederb. auetoritet, måste göra anmälan derom etc. Hvad slutligen vidkommer den i 10 § af motionären föreslagna förändringen, ”att 2:ne tillstädesvar., ojäfvige personers vittnesmål skola erfordras, för att å gesällens pass få anteckna, att man af honom funnit sig besvärad eller förnärmad”, så finner Utsk. en sådan förändring endast skola leda till upphäfvande af sjelfva lagen, ty ganska sällan har man i sitt hemvist tillgång på 2:ne ojäfvige personer ; på grund hvaraf Utsk. anser sig icke kunna tillstyrka någon förändring af 10 §.” Det är visserligen sant, alt motionen uti denna punkt verkligen gick ut på alt upphäfva sjelfva lagen; men jag hemställer, huruvida motionären deruti föreslagit något annat, än hvad som enligt allmän lag mäste iakttagas emot hvar och en annan Svensk medborgare. Det finnes ingen menniska, som inom lag och laga stadgar har rätt att emot någon, hvem det vara må, icke ens emot sjelfva brottslingen, utan ojäfviga vitt - 44 Den 5 October. nen göra en sådan anklagelse, sora kail vara för lians borgerliga namn och rykte förderflig.
Comiterade hemställa derföre underdånigst, om icke Eders Kongl. Majit, för ofvannämnde förenklings beredande^ skulle i Nåder finna skäligt föreslå Rikets Ständer, dels att Mantalspenningarne hädanefter böra beräknas ifrån fyllda aderton år och i de fall, då, enligt hittills gällande stadganden, befrielse derifrån efter sextiotre års ålder tillgodonjutits, upphöra med fyllda sextio år, dels att de i afseende å utgörandet af Bevillningsafgifterne efter lista Art. framgent meddelande föreskrifter måtte jemväl i öfriga delar i möjli gaste måtto varda lämpade efter de rörande mantalspenningarnes utgörande gällande serskilda stadganden. Bland ordinarie räntan förekommer för närvarande en perso?• 0m förändring nel afgift, nemligen den så kallade Bågskatten uti Herjeådalen, Lafen* 'Uen ' hvilken utgöres med 4 sk. af hvarje mansperson af Allmogen, som erlägger man - 142 talspenningar och hvilken afgift, såsom icke till bestämdt belopp åtföljande jordegendomarne, ej kan, vid den föreslagne ränteförenklingens utförande, bland hemmansräntorna upptagas. Då mantalspenningarne af Allmogen i Herjeådalen endast utgöras med 4 sk. personen, är det lätt att afskaffa nämnde särskilda utskyld medelst motsvarande tillökning uti mantalspenningarne, och, om det stadgades, att dessa för hvarje mansperson af Allmogen i provinsen borde framgent utgöras med 8 sk., vore förhållandet aldeles olörändradt både för Staten och de skattskyldige. Men, då ingenstädes skilnad uti mantalspenningarnes belopp förefinnes emellan männer och qvinnor, synes dock mindre lämpligt att förändringen på nämnde sätt tillvägabringa.