Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen får jag, lika med en annan värd talare, förklara, det jag hade önskat, att Riksg:sverkets tillstånd och behof blifvit uppgifna i sammanhang med statsverkets. Jag tog mig friheten att derom vid riksdagens början väcka en motion, men den har ännu icke blifvit besvarad. Jag tror, att det för mången, likasom för mig, varit lättare att bestämma sin öfvertygelse i frågor om anslag för statsverket, örn lian i samma stund haft kännedom om Riksg.contrs tillstånd och sålunda icke behöft befara att, genom uppfyllande af statsbebofven, nödgas åsidosätta Riksg.contcs behof till vårdande af Rikets credit. I händelse af återremiss å betänk. anhåller jag, att detta mitt anförande må få densamma till UtsL åtfölja. Frih Silfverskjöld, Garl: För min del har jag biträdt StatsUtskls förevar, betänk, i usta, 2:dra, 3:dje och 5:te punkterna. Hvad i:sta punkten beträffar, har jag trott, att om realisationen vid denna riksdag går i verkställighet, skola spannmålsprisen vid en blifvande riksdag hafva hunnit till den stadga, att det då kan blifva lätt, möjligen obehöfligt, att bestämma det ifrågavar. medelpriset. Måhända har jag misstagit mig, och i fall återremiss af betänk, beviljas, kommer Utsk. i tillfälle att taga denna fråga i närmare öfvervägande. Beträffande a:dra punkten, eller frågan om öfverskottens anvisande, kan jag icke neka, att jag skulle (inna det vara af vigt för Riksg.cont. att få behålla dessa öfverskott för att derigenom erhålla en fond till creditiver och af betalningar af Rikets för band varande skuld; men då jag önskat det, har del varit under förutsättning, alt R. St. måtte anvisa de för försvarsverket nödiga anslagen. Skulle deremot dessa ej blifva beviljade, nödgas jag öfvergå till de värda ledamöters mening, som önska, att anvisningar på öfverskotten må ske til! uppfyllande af detta behof.
— Sådana arbetare på landet och i städerna, sorn icke antaga årstjenst, utan sysselsätta sig att emot betalning göra hvarjehanda arbeten, hafva, enligt hvad jag bestämdt kanner, ganska betydlig förtjenst, vida utöfver hvad en torpare med jordtorp kan förskaffa sig, och äro i deras sjelfständighet mera välmående, än de sednast nämnde, genom den betydliga dagspenning de betinga sig och kunna med säkerhet påräkna dagligen från och med 24 sk. lill och med 1 r:dr b:co; hvadan jag föreslår, att desse personel1 måtte debiteras till passande bevillning, som jag öfverlemnar lill Högh Utsk. att bestämma, åtminstone lika ined gerningsmän och sockenhandtverkare på landet, eller i den lägsta graden, i r:dr b:co. Uti 33 §:u afhandlas om bevillning af capilaler och att, såvida den betingade räntan uppgår till 6 proc., är låntagaren berättigad alt vid räuteliqviden godtgöra sig 5 proc. af den årliga räntan, samt vidare stadgadt: 'Mölnare och ’’execulorer åligger att, då rättegång eller lagsökning npp"slår, ställa sig stadgandet härom till noga efterrättelse; ”och må dom eller utslag icke utfärdas förr, än säker upplysning om verkställigheten af föregående stadgande blif - 4-iS Den 29 Maj. Nit inhemtad.” — Jag vill elinia mig, alt della stadgande är ordagrannt lika med 1835 års bevilln.stadga, men påfordran, efter min öfvertygelse, en förbättrad redaction, emedan, 0111 dom eller utslag ieke får utfärdas förr, Sn saker upplysning erhållits 0111 den föreskrifna bevillningsprocln ar godtgjord till låntagaren, berörde förordnande i bevilln.- stadgan kan föranleda till uppskof med domars oell ullags nfkunnande i de simplaste lagsökningsinål, och domare oförtjent blottställas för tillvitelse om långsamhet i slika tvisters afgörande.
Smil korta, hastiga steg, utmarkande för gammalt folk, som iiro böjda och stela i knana, hördes emot stenliPggningen i en liten bakgárd,. och fram kom Knut Laveson med ' den stora bl&amp; mössan nilgot ner i nacken, med sjömansylletröja, och stora beckbyxor ofvanpa ett par andra af vadmal, och s&amp; brildt fick den gamle vid att höra det honom s&amp; kara namnet, att han ej ga.f sig tid helt afdraga beckplaggen, dem lian endast anvande vid sitt arbete att tjara naringar, utan kom med dem till htllften afdragna. MAnget af de samtal, jag haft med Knut Laveson, stAr lifligt för mitt minne; han ar i sitt ofta med ordstaf, smilvers och bibelsprhk fyndigt inflickade tal liksom i sitt vasen, der han trots de röda ögonlocken annu klarögd vänligt blickar p&amp; oas genom de stora massingsglasögonen, en hel personlighet, trofast och minnesgod, som folket har i allmanhet, val vard b&amp;de att lara känna och aftaga hatten för. Det namn, jag niimt, löste genast Knut Lavesons tunga; till den, som kom med en sidan halsning, kutide han för visst ha tillit och tala fritt inför, p&amp; samma ging som minnen f r h en hel sommars m h g a samsprhk strömmade p&amp; honom och tvungo honom att riktigt tala ut. Han talar ocks&amp; garna langa stunder, och d&amp; liksom i sin ghng kort, afbrutet, följande sin egen tankeghng, men oftast förunderligt rikt; hans inre lif rör sig annu friskt och varmt. " Det var mig en stor gladje att höra fr&amp; honom, " sade gamle Knut Laveson, halft upprörd, helt glad, " det var den baste karl, som n8osiii va ' t p&amp; laget - en sikdan kommer det aldrig mera hit " ' " Ja hanv sade kvinnan, som band garn p&amp; garden, i det.
Utskottet för sin del icke anser kuratorernes häröfver afgifna förklaring nöjaktig, hemställer Utskottet likväl att dervid må för denna gång få bero. Expensmedels-räkningarne. (Rev.-Ber. pag. 179. Förkl. pag. 184.) § 49. I likhet med hvad vid föregående Revisioner anmärkts hafva sednast församlade Revisorer funnit att inom flere uppgifne Embetsverk iakttagits mindre sparsamhet dels vid prenumeration å tidningar och dels vid inköp af kalendrar. Då den i anledning häraf afgifna förklaring innehåller, att de tidningar, hvarå prenumeration skett, vore behöflige samt att antalet af dessa blifvit för år 1850 minskadt, så långt varit möjligt, hvaremot någon minskning i antalet af kalendrarne, som för en embetsman oundgängligen erfordrades och ej kostade serdeles mycket, icke kunnat ega rum, torde vid det sålunda upplysta förhållandet Revisorernes berörde anmärkning få förfalla. Slals-Utskollets Utlåtande, JYi 50. 35 Anseende Utskottet sig härmed hafva besvarat Riksdagsfullmäktigen Tobias Linds från Götheborgs och Bohus län, i ämnet afgifna och till Utskottet från hedervärda Bondeståndet remitterade motion. § so. (Rev.-Ber. pag. 179.) Jemte anmälan att bland utgifterna å anslagen till skrifmaterialier och expenser m. m. förekommit i (lera verks och inrättningars räkenskaper utbetalda arfvoden till tjenstemän i Postverket och Rikets Ständers Bank, hafva Revisorerne å detta förhållande fästet Rikets Ständers uppmärksamhet, enär dessa arfvoden utgått såsom vedergällning för sådana göromål, som synas hafva bordt af ifrågavarande tjenstemän å tjenstens vägnar bestridas.
Må man derföre hysa för presten det förtroende, som man hyser för andra tjenstemän, att han, efter en gång vid Akademien aflagd embetsexamen, må, utan hinder af en föreliggande oafslutad lexa, få öfverlemna sig åt fritt studium af bibelord, vetenskap, natur, konst m. m., att han med sitt lif och sin embetsverksamhet, med eller utan andra specimina, som han fritt må få aflägga vid Akademien eller i stiftsstaden, genom skrifters utgifvande eller annat offentligt framträdande under förmännens ögon, må kunna pröfvas värdig till befordran i det kall, åt hvilket han invigt sitt hela lif. Må man göra allt för prestbildningen vid Akademien, må man skärpa fordringarne så mycket som låter sig göra; men må man möta den unge mannen, då han anmäler sig till inträde i prestembetet, utan misstroende till ärligheten af de examensbetyg, som han från theologiska fakulteten medför, och må han med den akademiska examen, som omfattar både det teoretiska och det praktiska elementet i hans bildning, vara befriad från allt vidare examens-feån^r, åt honom Motioner i Preste-Ståndet 1862. No 11. 137 sjelf fritt medgifvet att aflägga hvilka nya lärdomsprof han än behagar. Finnes för den tjenstgörande prestens högre studier ingen annan eggelse, än den att bli räknad bland de lärde, för att derpå grunda hoppet om en snar befordran till indrägtig plats, då har åtminstone kyrkan föga gagn af en sådan lärdom; ty lärdomen i allmänhet ådrager sig i våra dagar aktning endast i den mån den för innehafvaren är ett medel för välsignelserikare verksamhet. Yår tid är kapitalets tid; men man inser nu mera än förr, att det andliga så väl som det materiella kapitalet, såsom dödt, är utan värde för mensklighcten.
Särskilt få undertecknade, i anledning af Revisorernes berörde berättelse, erinra, att, då nu gällande Bevillningsförordning i 14 §• innehåller: ”Den, sorn vill undgå bor dens ställande för året, vare skyldig att förskottsvis betala afgiften;” det ingalunda varit på Kollegium beroende, att ifrågavarande afgifter förskottsvis affordra vederbörande krog-idkare, enär, till följd af omförmälda stadgande, endast dem är medgifven optionsrätt att antingen anskaffa borgen, eller afgiften förskottsvis erlägga. Stockholms stads Handels-Kollegium den i5 Februari 1848. G. Holm. Joh. And. Björck. J. G. Zander. J.x J. Schönmeijer. Carl Aug. Earlson. /. Lagermark. — 427 — Kongl. Kammar-Rättens underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers anmärkningar vid Landsboksräkenskaperna. Stormäktigste Allernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorer för granskning af Statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1844 och 1845, bland annat, fästat uppmärksamhet ej mindre dervid, att uti Östergöthlands Läns landsböcker för berörde år upptagas i skuldbalanserna, under titel: Landtränteriets äldre förskotter, 24,137 R:dr 26 sk. 1 rst. för durchmarch-kostnader; hvadan Revisorerne hemställt, att utredning af förhållandet med denna, uti de till Eders Kongl. Majits och Rikets Stats-Kontor ingående Landtränteriredogörelse-handlingar icke upptagna, post måtte med görligaste första äga rum, än ock derå, att Kronobergs
Först och främst vill jag tro, att summan ej behöfver anlitas. Dernäst, om någon del eller hela denna summa skulle behöfvas, är det ej sagdt, att man skall bortsälja dessa obligationer; man kan belåna dem, och då behöfves ingen Bevillning; de kunna betalas, i den mån Bankovinsten inflyter, och man kan med den betala de lån, man behöfver göra. Jag tror att, iden ställning, Rikets Ständer voro, då de skulle besluta en realisation, det var deras skyldighet att visa sig vilja betala en del af hvad StatsVerket lånat af Banken. Genom denna återbetalning, som sker genom en eller flere obligationer, hvilka Banken endast får begagna, måtte vi ej komma i fara att betala Bevillning. Det är just för alt förekomma en sådan sak, som vi böra betala summan; då först, om en sådan icke finnes, blir Bevillning nödvändig för att sätta Banken åter i det skick den bör vara. Då summan ej får användas till annat, än bibehål - 120 Den 13 Januari! e. m. lande af Bankens fonder, är del derigenom sorn Rikets Ständer förberedt den glada händelse , att de ej böra emotse någon förlägenhet i Banken, eller att man skulle behöfva göra sammanskott för att upprätthålla den. Sådant skulle förutsätta en så elak styrelse, att jag ej kan tro möjligheten deraf. Då just denna grundfond skall försäkra realisationens bestånd, och förvissa oss, atfc Banken ej kommer i förlägenhet, önskar jag bifall å Herr Skogmans redaction, emedan den innehåller allt hvad som fordras. Herr Skogman: Jag anhåller endast få anföra några ord i anledning af hvad en Ledamot yttrat, att detta skulle leda till beskattning för folket. Rikets Ständer hafva redan vid denna Riksdag fastställt, på hvad vilkor den ifrågavarande summan skall förskrifvas, samt huru så väl ränta som amortissement skola gäldas. Obligationerne äro stödde på den grund, att capitalet icke är på en gång exigibelt. Äfven hafva Rikets Ständer beslutit, att räntan å obligationerne skall af Bankovinsten godtgöras. Någon annan beskattning kan ej komma i fråga.
4:o 1^rono-tronde-/ö8en ^ efter liesta nula pris, efter 5 ars medium utgörande 4,968, upptages till 5:o ^drrende-nrede/ a/ 7^ongvgd/dnr oe/r andra ^rono/ngen^etsr^ vid sista stats-regleringen beräknade till 45,000 katri penningar oell 9,000 tunnor spanmäl. ii 5 K:dr, eller tillsammans 90,(XX) kalr, upptages till 6:o L///ner-tmnde, 4/^ntare-/ön oe/r Äng^^att^ vid sista stats-regleringen Inräknade till 7,000 Kali, upptagas etter medel keräkning till en jemuad summa at 7:o T^o^i/iarranta oe/r L7ag§katt^ vid sista kiksdag lreräknad till 800 8keppund, a 180 K:dr, eller 89,000 k:dr oeli etter 5 ärs inedeltal uppgående till 43,944 kalr, utföres till 300 8keppund a 188 kalr 16 sk., eller tillsammans 8:o ^dne§ta Xo^o/iaroc/r d/ann/aetnr-tn// eller lika kelopp, som vid sista stats-regleringen. lOo ^d/nn-tronds^ vid 1835 ärs stats-reglering keräknad till 3,000 k:dr, upptages, i anseende till denna tiondes under ären 1835—1887 minskade qvantitet oell den sueeessiva nedsättning, kronans eontanta lieliallning derä lidit, till endast 172.5M. 1,000.
Financernes upphjelpande utan trugande bidrag, Jordens förädlande, samt Skogarnes kloka begagnande, förmodar Herr von Törne ingen med skjäl kunna neka sitt bifall till ändamål, som så väsentligt bereda Bandets sjelfständighet och välmåga. Herr Friherre Carpelan har med underdår nig anledning af Kongl. Majlts Nådiga proposition om diverse så kallade Jagbackars föryttxande till förmon för Stats-Verket, trott, i sammanhang därmed, den frågan lämpeligen kunna väckas, huruvida ej alla Kronan tillhörige Allmänningar och Skogar må i större och smärre delar skiftas samt till den mästbjudande å öppen Auction försäljas. — Vid betracktande huru med Krono Skogarne vanligen tillgår och deras nu befintlige skick, samt att med dem, som oftast i hög grad misshushållas till Kronans och Allmänhetens framtida skada, inses lätteligen nödvändigheten af en reform med Ståts-Utskottets Betänkanden'. *443 Krono Skogarne, hällst den vinst äfven därlge. nom kunde befrämjas, att Jägeri Staten, till stof förmon för Srats-Verket, indroges, eller åtminstone ansenligen inskränktes, på sin högd torde några få Jagtparker eller platser, och ett högst ringa antal af Jägeri Betjeningen böra bibehållas, samt ds öfrige tjenstfrie blifvande få på lifstid till godo njuta sina Föneoch Boställs-förmoner, hvilka först vid Vacancer till* folio Staten. — Herr Friherren tror, att om de Kronan tillhörige Skogar och Allmänningar blefvo medelst köp upplåtne åt enskildte medlemmar af samhället, blefve det hvars och ens egen fördel, ätt freda sin andel, och så med den hushålla, att han städse däraf kunde draga en skälig årlig inkomst. Herr A. T).
Förhållandet är verkligen, - på sätt en värd talare äfven medgifvit, att den i fråga v-.de rättigheten oftast missbrukas af underordnadej personer, inspektörer, förvaltare, o. s. v. Det är således just de lägre klas - 12 Den 7 Jenn ar i. serna i samhället, som mindre förstå det moraliska ansvar, hvarmed husbondemakten är förenad. Jag kan icke, lika med en annan värd ledamot, finna, att husagan kan • helt och hållet ersättas genom kristliga råd och förmaningar. Om jag en morgon kommer ned i mitt stall och finner hästarne oryktade samt örängarne sofvande under inflytelsen af gårdagens rus, skulle jag i sanning föga uträtta, om jag började att predika öfver lättjans förderflighet m. m. Jag tror, att några förståndigt applicerade rapp öfver ryggen skulle medföra mycket bättre verkan. Jag måste bekänna, att jag hyser den mening, att de tänkesätt, som här blifvit uttalade och för hvilka jag hyser den största aktning, grunda sig på en alltför hög upskattning af den tjenande klassens moralité, en upskattning, hvartill, i min tanke, just nutidens verkliga förhållande icke berättigar. Jag kan icke underlåta att såsom något besynnerligt anmärka, att då husagans tillvaro, mig veterligen, icke under en mera aflägsen tidrymd gifvit anledning till några lagliga beifranden, man skall vilja afskaffa den just i våra dagar, då tjensteklassens anspråksfullhet, lättsinnighet och irreligiositet aro i ett ganska märkbart stigande. Såsom ett skäl för husagans borttagande har en värd talare anfört, att dess begagnande endast förbittrar tjenaren och väcker hans hämndbegär, som sedermera yttrar sig i mordanslag, mordbrandsanläggningar m. m. Det må så vara, att sådant verkligen inträffat, men jag hemställer, huruvida det kan vara klokt att borttaga ett nyttigt korrektif, derföre att. man fruktar för våldsgerningar, som lagen på det allvarligaste bestraffar? Af hvad jag nu i korthet anfört torde R. o. Ad. finna, att jag för min del icke kan medgifva giltigheten af de skäl, som blifvit anförda emot Uisk:s Betänk.
Att till följd häraf, sedan persedlarne, vid uppbrottet från roten blifvit till »fullgod beskaffenhet aflemnade, rotarnes förbindelse att den contanta afgiften erlägga, »bör vidtaga: för beklädnads-pcrsedlarne, Tolf månader från den dag, båtsmannen »blifvit till tjenstgöring inmönstrad; samt för uppfordrings-persedlarne, Trenne år från »samma tid». 4 Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Etsk. Ltl., N:o 128. »3:o Alt så snart dessa sålunda bestämda terminer ingått och kronan alltså är »satt i nödvändighet att nya persedlar anskaffa, persedlarnes fulla värde, efter då för »året inom hvarje Län fastställda markegångspris bör af rustoch rotehållare^till »Kongl. Maj:t och Kronan erläggas; samt »4:o Alt deremot till de rotar, hvilkas karlar under kriget afgått, och hvilka »beklädnads-afgifter till kronan erlagt, samma afgifter skola, efter krigets slut, af kro»nan återbetalas lör så många månader, som af den tid, för hvilken inbetalningen för»skottsvis ägt rum, då återstå, när roten, efter derom lemnad föreskrift, ny kar| »uppsätter.» Vid jemförelse mellan ofvan upptagne stadganden ur 1812 och 1830 års Kongl, kungörelser synes motionärens antydda, men icke bestämdt uttalade åsigt, vara deri, att rustoch rotehållare vid båtsmanshållet, hvilka, enligt Bevärings-Lagen, äro befriade från skyldigheten att, medan krig påstår, rekrytera de derunder vacanta blefne nummer, jemväl borde vara frikallade från åliggandet att underhålla båtsmannens utredningsoch beklädnads-persedlar, sedan båtsmannen under kriget afgått.
Det förra lefver nästan endast för det närvarande, och det är således hvad som verkar 160 Den 26 April e. m. fiir ögonblicket, sorn mest griper dess sinne. Så är icke förhållandet ined en äldre man. lian sträcker sina blickar fram till sin lefnads gräns och beräknar allt; hvarföre en pläga sorn blott varar en kort stund vanligen föraktas af honom, så snart han upphört att skämmas derför. Jag påminner mig ganska väl ifrån min ungdom, då jag tjenstgjorde såsom corporal och såsom underofficerare vid ett garnisonsregemente, att det fans personer inom gemenskapen, som påtogo sig alt för sina kamrater uthärda bestraffning med prygel emot en ringa betalning. Det tyckes, som de skulle finna att det ligger någonting poetiskt, någonting hjeltemodigt uti att trotsa dessa kroppsliga bestraffningar. Sä är deremot icke fallet med de straff, som bestå uti ett långvarigt ensligt inspärrande; i det långtråkiga ligger föga poesi, och jag tror, att äfven den, som underkastar sig ett några minuters varande kroppsligt lidande för att kunna skryta med sin oömhet, icke skulle vilja underkasta sig denna långvariga ledsnad. Den värde talaren säger, att den nuvarande lagen är tillräckligt afskräckande, samt alt den nu föreslagne skulle vara del mindre; men fäster sig derjemte vid den grymhet, som ligger i de straff, hvilka blifvit föreslagne i stället för de nu gällande. ”Ar det icke grymmare,” frågar han, ”att domina lill flerårigt fängelse, än till några dagars fängelse vid vatten och bröd?” Känner då deu värde talare förhållandet icke utaf något annat än genomläsningen utaf vår Missg.balk. Tror den värde talaren, att de brottslingar, som undergått bestraffningen efter densamma, hafva blifvit ansedda föga farliga för samhället? Har han sig icke bekant, att vi äfven utom de egentliga straff-fängelserna, uti correclionshus och ransakningsfängelset' äga fångar till tusental, sorn blifvit häktade under namn af lösdrifvare, emedan de ansetts vådliga för deu allmänna säkerheten? Visar icke detta just att man anser de af Missg.bm bestämda straden icke vara tillräckligt afskräckande?
Utskotten hafva trott sig finna, att desse stadganden om Båtsmäns forslande härleda sig derifrån, att Båtsmän i allmänhet och oftast corn; menderas på längre tåg, än Landttruj^perne, men äro ovana att marchera; att deras beklädnad under långa marcher komma i* betydlig mon att slitas, och att den större utredning de, jemförelsevis med Infanteriet, ega och hvilken icke kan af dem bäras, skulle, om manskapet marcherade, i allt falt fordra ett betydligt hästantal, äfvensom tillökning i Befäl för uppsigten å manskapet då blefve nödig samt längre lid för marchen åtginge, genom hvilket allt någon större besparing i utgifter eller betydlig lindring i Kronoskjutsen af det föreslagne tågandet till fots troligen icke skulle uppkomma; hvaremot inqvarterings-besväret, som drabbar ensamt de närmast landsvägen boende hemmansegarne, då blefve, i anseende lill de korta dagsmarcherne, desto mera tryckande. På grund häraf anse ock Utskotten, att, vid tillfällen af längre tåg, bör förblifva vid hvad hittills stadgadt och vanligt varit; men sorn, då fråga endast är om några få dagsresor, tågande till fots synes lämpligen kunna ega rum för Båtsmän, likasom för Stais-> samt Allm. Besa.- och Oeconomie-Utslottens Betänkande JV:o j. 5 Soldater; hafva Utskollen funnit sig böra så vida understödja Måns Månssons hemställan, alt Utskotten tillstyrka den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, att, när omständigheterne ej medgifva, att Båtsmän sjöledes kunna transport teras, och vägen, som skall tillryggaläggas, ej öfverstiger åtta eller nio mil, Båtsmän då må, på lika sätt som Infanteri-Regementenas Soldater, tili fots marchera med vanligt tåg. Hvilket dock till Rikets Höglo!!.
Svar till T) \ GODS i Östergötland önskas till nyhus (846) JT året undervisningsvan lärarinna. Norra » L. M. », Landskrona p. r. Inackorderingsbyrån, Mäster-Samuelsg. (840) Q-j-ÄRIG, förlofvad norrländska önskar 41 mot fritt vivre komma i bildad familj N BARNFROKEN, helst tyskaooh nå- för att under god husmoders ledning deltaga Import-Aktiebolag.^ Stocftbolm Stocfebolm got kunnig i musik, 24 — 27 år, samt och på samma gång lära sig inom ett hem E villig att hjälpa i inomhus förefallande gö- förefallande göromål, isynnerhet matlagning. reSommenberatr Bina ftffoerfintnsar af: romål sökes för 3 större barn. Svar till » M. S » v, ar till » God hjälp », Piteå p. r. (848) C cu o oCo Pappershandeln Drottninggatan 9. (845) T) ILDAD FLICKA, kunnig i matlagning, - re bakning, sömnad, handarbeten m. m. Härmed kungöres befattninö II nskar plats. Ordentlig, hurtig. Svar till ii » Idog », Iduns exp. f. " v. b. (841) gen som Varumärke. ^q] ^£S Varumärk ». " CiN UNG, anspråkslös flicka önskar plats Epidemisjukskö- ^ att gå frun tillhanda. Kunnig i kläds ömnad, handarbeten. Svar emotses tackterska Bomf såsom samt till » E — n », Iduns exp. (847) Rikstel 18. för Jösse och Gillberga härader i Vermlands Pilsner-I&gt;ricka län till ansökan ledig. NG FLICKA önskar att i medio af januari som hjälp i hushåll på landet, U - | Allm. telef. För befattningens erhållande fordras att helst stor egendom, lära sig hushåll mot hafva fyllt 22 år, hafva god fräjd, vara frisk fritt vivre möjligen någon^ betalning.
Om de omständigheter tagas i betraktande: att en tilltagande lifligare handel och rörelse ökat brefvexlingen och således föranledt nödvändigheten af anstalters vidtagande både för Posternas tätare framoch återgång, och för desarnmas framskaffande med större antal hästar, än som af hemmanens indelning till Postskjutsen varit påräknade; att, såsom en följd deraf, Posthemmans-innehafvarne för berörde skjuts nu måste äfven vara försedde med andra och flera fordon till begagnande vid skjutsen, än som från början dem ålegat; att, genom afsändande Bilt. tillRiks-St.Prot. 1828 cch 1829, 5 Sami, iAfd. ty:de Haft. 4 26 Bil. till Bevilln. och Oec.-Utsh. Bet.