Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes biograf och väninna, Mila Kremnitz, säger: » Carmen Sylva har för sin djupa verldsoch menniskokännedom mycket att tacka storfurstinnan och den omgifning, som denna senare så väl förstod att samla och behålla omkring sig ». Under ett förtroligt samtal i den lilla atelier hon inrättat åt sig i Villa Spinola — en villa vid stranden af Genuabugten, inbäddad i orangeoch citronlundar, der hon för ett par år sedan tillbragte några veckor — har Carmen Sylva sjelf sagt till en dam, som stod henne ganska nära: » Jag föddes långt ifrån kungatronen, och jag är innerligt glad deröfver, ty det gjorde, att jag fick tillbringa min ungdom mera naturligt ». Detta förorsakade i sin ordning, att hennes blick på lifvet blef mera fördomsfri och att hon uppfattade lifvets allvar och olika sidor såsom nå- got verkligt och reelt. Också föreföll henne hoflifvet i Berlin både tomt och förkonstladt, och ehuru man der mycket sysselsatte sig med henne oeh till och med dåvarande drottning Augusta egnade henne mycken uppmärksamhet, längtade hon oupphörligt hem till det enkla, fredliga hemlifvet. Med sin tant reste hon till Petersburg. Under sin vistelse der insjuknade hon i tyfusfeber och när hon tillfrisknat mötte henne den underrättelsen, att hennes tillbedde fader aflidit. Detta var ett hårdt slag, men det är en stor sanning, att sorgen stärker själen lika mycket som lyckan förvekligar den, och ett af naturen redan så storslaget^ sinne skulle genom dessa pröfningar blott få ännu vidare syn på lifvet, ännu klarare blick för dess innehåll. » A f dig, när smärtans tårar falla, I perlor de förvandlas alla, » skrifver Mila Kremnitz om henne. Och sorgen tog hos henne uttryck i dikt och sång. Hon hade ' alltid älskat musik och nu blef det henne en stor tröst i att öfva sig deri. Hon tog lekiioner i pianospelning både af fru Schumann och Rubinstein. Påföljande sommar återvände hon till hemmet, som nu var tystare och dystrare än någonsin. Sedermera tillbragte hon alla somrar der, men reste om vintern med sin tant.
Nåd och särskild belöning. — Hwadan §. 9. Det ej eller ma wara förbndit för en Medborgare, at lara nyttja sig til Tolk emellan Fienden och der inkräktade Landets Innebyggare, eller at uträtta andra wärf a Landet, sa wida han under sin befattning icke sä förbryrer sig, som uti ofwanberörde 7 §. omförmales. §. ic>. Om den som stjäl eller röfwar, dä Fienden tränger eller äkommer, stiljs uti 42 Lsp. 2 tz. och 21 ; §. Mitzgernings-Balken; begär man an» nät mindre brott emot allmänt lugn, ligqe i lweböte hwad Lagen för dylik förbrytelse eljest i allmänhet stadgar. Beträffande fluteligen fednaste delen af öckemorislet; sa synes mig, at de Innebyggare, hwilka uran eget förwällande, antingen för Fosterlandets ^förswar förlorat deras egendom, eller ock genom Fiendens framträngande blifwit i nöd och armod bragte, böra af Fosterlandets mera lycklige Jnnewanare eller ock af Staten njuta någon ersättning, wara sa oemotsägeligt, at nägon bewisning härom icke behöfwes; dock finner jag derjemte, ar en sadan wedergällning icke kan tilkomma dem, hwilka genom oklok gensträfwighet eller oiillateliga och försateliga samt af Ofwerhecrn eller af Befalhafwaren pa ställer hwarken Den 8 Mars. 405 hwarken befalte eller gillade företag och stämplingar sjelfwe ädragir sig deras olycka; och dem, hwilka wäl förlorat något, men ändock hafwa tilrackelig förmögenhet för sig sjelfwe och dem, hwilka rarfwa veras omwardnad; äswensom de, hwilka warit rike och förlorat alt, likwal icke böra fä större ersättning, an som kan swara emor deras werkeliga behof, o-ch ve äter hwilka warit förut fattige icke kunna erhålla mera, an som de förlorat.
Så väl till Rikt ts Ständers Revisorer öfver Stats-, Banco-och Riksgälds-Vei ken, när de sammanträda, som till Rikets Ständers Banco-Utskolt vid hvarje Riksdags början, öfverlemne Fullmägtige: 1:0 af dem författade berättelser dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmägtige förekomne hufvudsaklige ärenden, jemte öfversigter af Bankens ställning vid Riksdagens dier revisionens början, i hvilken berättelse tillika skola omständligen upptagas och för hvarje år serskildt utredas alla kostnader för den reela fondens förstärkningj dels ock angående förvaltningen af Tumba Bruk; 4 Banco-Utskottets Memorial, N:o t 2:0 Direclionernes vid Banco-Disconten och Låne-Conlore.n berättelser om dessa Discont-Inrättningars rörelse; 3:o den af Bankens Under-Styrelse afgifna berättelse om den samma Styrelse, äfvensom Departemental-Styrelsen., åliggande förvaltning; och 4:o den af Bankens Fiscals-Embele författade berättelse om de till samma embeles förvaltning hörande ämnen. 6:0. Mom. 1. Banco-Fullmäglige låta, vid hvarje Riksdags början, i ett sammanhang meddela Rikets Ständers Banco-Utskolt uppgift å de från Banken utgående, här nedan i Art. upptagne anslag., jemte yttrande om och hvilka så beskaffade anslag Fullmäglige anse böra under tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara^ Mom. 2. Hos Rikets Sländers Banco-Utskott anmäle Fullmäglige jemväl vid hvarje Riksdags början, på en gång, med bifogade utlåtanden, alla inom behörig tid till Fullmägtige inkomne ansökningar från personer inom Verket, rörande arfyoden öfver faslsläld stat, gratificationer, eftergifter eller afskrifningar. 7:0.
Varda besvär anförda, gånge afgiften ändock ut efter det af Taxerings-kommittéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft. Gästgifvare, som icke inom en månad från det Taxerings-kommittéens förrättning blifvit afslutad, hos soknenämnden uppsagt deri rätt till bränvins utskänkning, som gästgifveriet åtföljer, vare underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. Der gästgifverihållning är mellan flera åboer fördelad, må utskänkniögsrättighet af dem icke samtidigt utöfvas, utan af hvardera endast under den tid, han gästgif - verihållningen besörjer. Den, sorn vill sin andel i utskänkningsrättigheten uppsäga, vare dertill berättigad, der uppsägning sker inom den tid, som i 3 mom. är bestämd. Har uppsägning skett, gånge afgift ut endast för den eller de åboers andel, hvilka vilja utskänkning fortfarande idka, och deltage i afgiften hvardera i förhållande till den tid, han utskänkningsrätten i förening med gästgifverihållningen utöfvar. § 13- Huruvida inom soken å landet utskänkning af bränvin eljest idkas må, på huru många ställen den må utöfvas och i hvilken trakt hvartdera skall vara be läget, profves hvarje år för det nästföljande å soknestämma, som, efter pålysning två söndagar å råd, hålles minst åtta dagar innan Bevillnings-taxerings-kommitté sammanträder. Å samma soknestämma varde jemväl pröfvadt, huruvida minuthandel med bränvin må under det ifrågavarande året i soken utöfvas, på huru många ställen det ske må och i hvilken trakt hvartdera stället skall vara beläget.
Jemte det någon tillökning i lärarekrafterna vid de på real-linien fullständiga läroverken synes af behof påkallad, derest undervisningen derstädes skall i dithörande ämnen erhålla den grundlighet och omfattning, som varit afsedd, anser Utskottet för real-linien undervisning i främmande lefvande språk vara af den vigt och Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 35 betydelse, att näst efter mathematiken företrädesvis för detta ämne lärare med speciela kunskaper och framstående skicklighet erfordras; äfvensom billigheten kräfver, alt läroverket i Luleå, som visat sig vara i ständig tillvext, nu jemväl erhåller en Lektor i mathematik. Vidkommande åter ofvananmärkta, af enskilde motionärer gjorda framställningar, har Utskottet funnit sig ej kunna desamma understödja, enär genom bifall dertill skulle uppkomma ett nytt slag af läroverk, som icke tillhörde någondera af de, enligt nu gällande skolstadga, inrättade två olika slag af fullständiga elementarläroverk — de, sorn lemna fullständig undervisning å håda kunskapslinierna och de, som äro endast på real—linien fullständiga; — och för de ifrågavarande läroverkens utvidgande till fullständiga högre elementarläroverk förefinnas, utom andra hinder, den stora svårigheten att erhålla lämpliga personer för de många nya lärareplatserna och synnerligen för de högre af dessa, eller lektorsplatserna. I följd häraf får Utskottet nu tillstyrka, att Rikets Ständer, med afslag å förenämnde motionärers framställningar, bevilja de af Kongl. Maj.t äskade fem lektorslöner med tillhopa 10.000 Riksdaler. 29:o. För utvidgning af läroverket i Nyköping har Kongl. Majit begärt 7,500 R:dr, nemligen lill förhöjning i rektorslönen 500 R:dr samt till aflöning åt 5 Lektorer och 1 Adjunkt 7,000 R:dr.
I andra länder är det stadgadt, att modern till ett oäkta barn endast behöfver att namngifva fadern, och om han icke med ed kan värja sig från påståendet om faderskapet, blifver han naturligtvis dömd att bidraga till barnets underhåll och upfostran. Här hos oss är förhållandet icke sådant, utan här måste qvinnan förebringa en bevisning af den mest stötande, bedröfliga och blygsamheten kränkande natur. Man har föreslagit att en qvinna, som födt oäkta barn, borde tvingas att upgifva sig såsom barnets moder. Det är visserligen sannt att det finnes mångå qvinnor, som icke hysa någon synnerlig betänklighet emot ett sådant tillkännagifvande, men det torde äfven gifvas många andra qvinnor, som icke få antagas vara så djupt sjunkna, att de förlorat all qvinlig blygsamhetskänsla. Detta blifver således, i min tanke, ett nytt sätt att nedtrycka och betunga qvinnan och en ny förebråelse åt samhället för den vårdslöshet, hvarmed det behandlar qvinnorna. Man har i förslaget jemväl begått det högst väsendtliga misstaget, att man icke bestämt någon tid, inom hvilken en moders erkännande af sitt oäkta barn skulle äga rum. Vi hafva för det närvande å manssidan en ganska egen adoptionsrätt, ity att det nemi. icke är omöjligt för en roan, som af någon anledning är missnöjd med sin lagliga arfvinge, att beröfva denne arfsrätt genom att förklara, att han är fader till ett oäkta barn och erkänner detsamma såsom sitt, eller, som man säger, legaliserar det. En sådan förklaring kan afgifvas när som helst, ty det finnes ej något föreskrifvet derom att en man, som vill erkänna en qvinna och hennes barn såsom sina, skall inom en viss tid låta kyrktaga qvinnan. Nu kan man ganska väl tänka sig, att ett dylikt förhållande jemväl kan inträffa med qvinnorna, nemi. att en qvinna kan förklara hvilket oäkta barn som helst vara sitt och bereda detsamma arfsrätt fram - Den 11 Mars f. in. 187 för hennes lagliga arfvingar. Sådant ligger åtminstone inom möjlighetens gränser och utgör, i min tanke, ett ytterligare skäl att afslå förslaget.
" må vi med Geijer utropa. Vår tid har kommit till den insigten, att naturen öfver allt har samma berättigande och icke låter binda sig af några gamla regler. Öfver allt lefver samma skapande naturkraft, och öfver allt uppenbarar sig denna kraft för konsten i samma skimmer af ljus och luft. Det är sanningsträfvandets inom konsten, realismens — hvarför också icke naturalismens? — uppgift att göra sig så förtrolig som möjligt med naturen. Betta får den unge konstnären bäst lära i Frankrike, och på samma gång får han der den säkraste anvisningen om de verksammaste medlen. Derf ör lyckas också bäst de nordiska * målare som lärt sin konst i Frankrike. Vi sågo det på utställningen i Göteborg, vi se det, fastän negativt, ständigt och jemt i Stockholm på dem som icke gått i den skolan eller som uppehållit sig der allt för kort tid. Visas här någon tafla af egentligt konstvärde, hvilket olyckligtvis är ytterst sällan, kan man vara öfvertygad, att hon kommer från någon af våra i Paris konstidkande landsmän eller här målats af någon som lefvat tillräckligt länge bland konstförhållandena i Frankrike för att sedermera äfven bland de ogynsamma förhållandena i hemlandet ej glömma af de förra. Derför bör hvarje konstälskaro aldrig upphöra att fasta de unga konstnärernas uppmärksamhet på nödvändigheten, att så snart deras skolstudier inom akademien här hemma äro undangjorda genast fara till Paris och der arbeta med all den ifver som konstnärerna der arbeta och som de der måste arbeta. Den som afråder de unga från den resan är sannerligen icke en vän af konsten eller ock är han så omöjlig i sitt konstomdöme, att hans råd ej betyder det ringaåte. Olyckligtvis finner man det senare äfven bland dem som tillvällat sig rätten att framträda som konstgranskare. Till alla här varande upplysta och fördomsfria konstälskares utomordentliga förvåning påstod för någontid sedan en helt oerfaren granskare, att hr Törnå aldrig borde hafva rest till Frankrike, för der har han blifvit bortkollrad. Jag kan nu icke erinra mig sjelfva ordalydelsen, men innehållet var, att hr Törnå, den framstående landskapsmålaren, förlorat betydligt på att han studerat i Paris!! Hvad håde hr Törnå varit, vågar jag fråga, om han icke åtminstone någon tid studerat i Paris?
Vid denna uti ett redan längesedan af Kongl. Majrt definitift i Nåder afgjordt ärende numera, som det vill synas, ulan ändamål eller påföljd gjorda framställning, torde någon annan ”uppmärksamhet” ej kunna fästas, än huruvida klandret ”af den egna och lill förlust för Kronan ledande behandlingen af detta mål,” kan, vid berörde förhållande, anses inom gränsen af behörighet, då, sedan förutnämnde afskrifning blifvit genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 24 Mars i832 beviljad, utan att Kongl. Maj:t, efler Dess Justiliae-CanzlersEmbetes hörande, funnit någon ersättningstalan dervid böra emot Förvaltningen ega rum, klandret ej mera drabbar det administrerande Verket, men skulle träffa en högre Embetsmyndighet, emot hvilken Grundlagen ej medgifver att, på den väg, som nu blifvit begagnad, göra anmärkningar. I afseende serskildt å den för Instrumentmakaren Wallins erhållne förskott lemnade borgen af Handlanden E. A. Palm samt Skiäddarmästarne A. Brattlund och J.
Tillkommer ar 1816 och utgår i Malmöhus oeh Christianstads Län — Desse Vacante Numror utgöra 385, för hvilka erlägges 6 Tunnor Spannemål på Nummern, utgörande 2,310 Tunnor , efter 4 ’ R.dr 10,395: Summa Ordinarie Inkomst 1,716,995: De, enligt 60 §. i Regeringsformen, i egenskap af Bevillning till Stats-Verket inflytande Inkomster, bestå uti följande nemligen ilo Sjö-Tullen. Lika Suni ma, sorn är upptagen uti Riks-Staten för år 1816, uppföres nu med <535.343: «:o Landt-Tulls ersättning af Städerne och Landel. Beräknas lika som för år igi6, med 30,000: 3:0 Postmedlen. Den uti Riks-Staten för år 1816 påräknade Summa upptages nu med 150,000: 4:0 Chartx-Sigillatat-Medel. Lika sorn för ar 1816, med 150,000! 9*3 Stals-Uttiottets ISetan&andiJli 5:0 Fri HusbehofsBr(innings* Lika Summa upptages som för år 1816, med 4 5*,000: —<• — *"— ~~~v Summa 1,717,349: 14. 5. T■— ■ —* Enligt den vid 18x5 *rs Riksdag skedde Stats-Reglering beräknades Stats-Verket* Ordinarie Inkomster till -4,687,430? 36. .7,' Samt de i egenskap af Bevillning, inflytande, till - 1,7x7,349: 14^ 5< Tillhopa 3,404,769 Stats - Verkets Ordinarie Inkomster hafva således genom den nu föreslagne Beräkning, blifvit ökade med 29,574 R Stats - Verkets Ordinarie Inkomster efter 3816 års Riks-Stat 1,687,4*01 J 6. 7- Projecterad förhöjning dera 39,137
Sedan öfverläggningen härmed ansetts slutad, förmälle Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats, dels att §:n skulle läggas till handlingarne med ogillande af Utsk:ts deri algilna yttrande, dels att samma § måtte läggas till handlingarne med ogillande af den form, hvari lltsk:ts yttrande blifvit framställdt, dels att R. o. Ad. skulle förklara, att då intet bevis blifvit anfördt för den i §:n gjorda anmärkningen, R. o. Ad. ansåge densamma icke kunna föranleda til! någon R. Stms åtgärd, och dels slutligen att §:n måtte läggas till handlingarne med godkännande af Utsk:s deri halda yttrande. Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att §:n skulle läggas till handlinearne med ogillande af Utsk:ts deri afgifne yttrande, och då denna propos. besvarades med många ja jemte några nej, förklarandes ja hafva varit öfvervägande. §§ 32 och 33. Lades till handlingarne. Frih. Hermelin, Carl: I öfverensstämmelse med Hr Gr:s o. Landtuus yttrande på f. rn., lärer nu rätta tidpunkten vara inne att framställa den propus., jag då föreslog, nemi. att Exped.- Utsk:t måtte åläggas att skyndsammeligen inkomma med förslag till skrifvelse till K. M , med anledning af det beslut, R. o. Ad. fattat i alseende å § 8 i Stals-Ulsk:ts nu föredragna Utlåt. Jag vet icke örn jag härlör behöfver anföra några skäl, enär Gr. Mörner sagt att redan för några år sedan cn dylik framställning hos K. M. blifvit gjord, och jag hoppas att Exped.- Utsk:t i vördsamma, men bestämda ordalag måtte inkomma med sitt förslag, och icke blott stadna vid Utsk:ts hemställan. Gr. Mörner, Carl Göran:
– Ser du,» upplyste han Truls, «jag inropade häromdagen en hel laddning på en vinauktion.» Gumman kom tillbaka med flaska och två glas. «Hvad är det för något, mor,» bullrade Ek. «Ja, det är inte något för mig, schampis eller hvad I kallar det för. Drick I bara på och låt det smaka.» Ek var i en handvändning efter ett tredje glas. «Nu ska I två dricka med hvarandra. Skål, mor. Skål, Truls. Drick nu med Truls, mor.» «Ja,» sade gumman blygt, stötte försigtigt sitt glas emot den unge mannens och läppjade på den perlande gula vätskan. «Ja, Lorens har förtalt så mycket godt om kandidaten,» begynte hon. I det samma strök någon hastigt förbi fönstret. «Det var Malm,» ropade Ek, – det klang så underligt, tyckte Truls, utan att han gjorde sig reda för i hvad hänseende. Mor Ek gick och öppnade. Malm steg in, i handskar och cylinder, mörk och grå i synen. När han såg situationen, löste sig dragen, och det kom ett solglimt öfver ansigtet. Lorens hade sändt honom en orolig, frågande blick öfver glasögonen, men Malm röjde ingenting, icke så mycket som genom en min. «Du i Malmö,» sade Ek och drog i sitt skägg. «Vill du ha ett glas champis?» «Ja, kör till. Det var fan, hvad här festas, mor Ek! Mor skulle hålla Lorens i öronen. Han känner inte penningens värde.» «Ah, han är inte sjelf bättre, vet han, herr Bror,» sade gumman och slog honom på handen. Det kom ett glas till, och Malm drack också med mor Ek på hennes hedersdag. «Ja, nu går jag till mitt, så kunna de hålla på med sitt,» sade hon, torkade sig om munnen, tog glaset med sig och gick. I nästa ögonblick hörde de tre vännerna skurviskan väsnas ute i förstugan. «Nå?» väntade Ek. Malms anlete hade i samma ögonblick som mor Ek försvann återtagit sitt slutna och mörka uttryck. «Det är rakt åt helvete,» sade han. «Billing kan inte mer reda sig.»
Inskriften vill således göra troligt, att den, som låtit resa stenen, hetat Varin. Det är af Bugge (Antiqvarisk Tidskrift V, 139) redan framhållet och måste falla hvarje läsare i ögonen, att de i inskriften omtalade händelserna, åtminstone i den form de där meddelas, tillhöra dikten, icke verkligheten. Den tolf gånger parvis gjorda eröfringen af troféer (»valrof») och, än mer, de fyra femmannagrupperna af liknamniga bröder, söner af fyra bröder, hänvisa på bestämdare sätt till hjältesagan än till historien. Man må icke finna alltför besynnerligt, om man någon gång påträffar en runinskrift, som föregifver sig vara ristad af en man, som tillhört endast sagoverlden. Den germaniska hedendomen egde, likasom den helleniska, »reliker» från sin mytisk-heroiska forntid. Den hade t. ex. att uppvisa brynjor, svärd och smycken, förfärdigade af Valand och andra mytiska konstnärer. Nyligen har docenten dr Sven Söderberg undersökt och i förening med prof. Bugge tolkat runinskriften på ett smycke, enligt hvilken detta skulle vara en skänk af Halfdan till Amelung. Jag kan naturligtvis hvarken bejaka eller förneka, att en verklig Halfdan skänkt denna präktiga sak till en verklig Amelung; men jag kan med visshet påstå, att äfven om detta varit förhållandet, skulle icke dess mindre inskriften, så snart smycket kommit i personers ego, som voro obekanta med gifvaren och den begåfvade, blifvit af dem, som kände herossagan om den smyckeslösande germanstamfadern Halfdan, hans fosterbroder Amal (Hamal) och hans kämpekrets af Amalsöner och Amalfränder (Amelungar), betraktats som ett intyg, att smycket härstammade från desse heroer. Och misstanken ligger mycket nära, att runristaren själf förutsett en sådan uppfattning och åsyftat den.1 Eftersom nu Rökstensinskriften omtalar en Varin som sin upphofsman, låter jag undersökningen utgå från detta namn.
Utskottet hafva bordt uti dess förevarande utlåtande yttra sig deröfver; i hvilken tanka Ståndets öfrige Hrr Ledamöter sig förenat. 4 B, i5 > 1 ' 2I3 Stats-Utskottets Utskottet, som funnit förrberörde till dess handläggning remitterade Motion icke äga sammanhang med Statstegleringen och således icke böra dervid upptagas, skall i samina fråga serskildt yttrande afgifva. 1 afseende åter på sjelfva Anslagen till nämnde PensionsTnrättning, har inom H. BondcStåndet PiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson afstyrkt desammas ökning i synnerhet för Enkor och Barn efter alla slags Tjenstemän; anförande dervid hufvudsakligen, att plägseden att gifva Pensioner åt eflerlefvande ganska skadligt inverkade på Samhället, enär Embetsmäns Hustrur och Barn nu mera icke tro sig behöfva arbeta för sin bergning , under förmenande att af Staten äga anspråk på fyllda behof, hvilket förhållande ldefve än mera olämpligt, genom lägre EmbetsmänS tillsättande nu mera af K. M:t, då deremot fordom deras Hustrur och Barn icke ansågo sig vara öfver den sig sjelf närande MedelClassen, och färre voro utan utvägar för sin bergning, enär Hustrurna såsom sjelfve arbetande jemte Männen Under desses lifstid, vid deras frånfälle icke voro ovane vid arbete, samt barnen aldrig uteslutande räknade på Statens tjenst utan på andre näringstillfällen , hvarigenom ock befunnos mindre antal mot nu af sökande unge Män och arbetslösa Qvinnfolk, samt skattebidragen, såsom fördelade på flere, voro mindre i förhållande till de lönade och PensionsClasserne; och hafva häruti många af samma Stånds Ledamöter sig förenat; hvarjemte RiksdagsFuIlmäktigen Nils Strinlund yrkat, att Embetsoch Tjen~ Betänkande!), N:o 249.
Och nu, hvad vill ni? VALBORG. Såå. (Sätter sig). Jag var sentimental i går Jag vill först och främst veta, om det verkligen är BJÖRNKLO. VALBORG. Hvad jag vill! (Försöker att tala mycket lugnt). er mening att förlofva er med Gertrud i morgon? Ja, det är verkligen min mening. Och att gifta er med henne? Naturligtvis. BJÖRNKLO. VALBORG. Och det tror ni att jag ämnar tillåta! Hvarför skulle ni inte tillåta det, om jag får VALBORG (knäpper hårdt ihop händerna. Bedjande: BJÖRNKLO (lugnt). fråga. pat en kamp, sådan som ett menniskohjerta blott kämpar en gång i sitt lif. Och nu, nu vill jag vara mycket lugn. Jag har lofvat mig sjelf att Sixten, hör mig. Denna natt har jag käm söka återvinna er, inte med onda, utan med goda ord. En hustru måste ju förlåta och öfverse med mycket, och ni vet, att jag är er hustru inför Gud. BJÖRNKLO. selattester, så blir inte vårt äktenskap sanktioneradt förr än i himmeln och det är långt dit. VALBORG. Men som vår Herre icke utfärdar några vig hjerta, som är, som måste vara godt. Du har Håna inte, Sixten! Låt ditt hjerta råda, ditt fattats af en passion, en hvirfvelvind, en yrsel, som insöft din pligtkänsla och din heder. Men nu måste de ju vakna upp igen. Du kan inte ha glömt dina eder, dina löften! BJÖRNKLO. passioner tala. Min vän en man lofvar mycket, när hans VALBORG. din maka! Du har ju svurit, svurit, att jag skulle bli BJÖRNKLO. kapten Sixten Björnklo, tredje sonen i familjen. ligt gifta sig med en Med en hvad ! Det var inte jag. Det var den elegante odågan, Hufvudmannen för den »nobla» ätten kan omöjVALBORG. niskt:) Noblesse oblige. Med en qvinna utan namn, menat jag. (IroVALBORG. BJÖRNKLO. Ja, i sanning noblesse oblige.