Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man gjorde nu resan tvärt öfver landet till den välbygda Resmo prestgård, der herskapet, comme à l ’ ordinaire, togo sin middag kl. 4 e. m., dit köket i god tid hunnit förut. Den gamle hederlige kyrkoherde Pihlqvist hade vetat att göra sig förståndelig, så att man var fullt nöjd med honom och hans hospitalité. Beviset var en present af en skön tabatière ooh mycket drickspengar åt hans folk. Man tillbragte här natten beqvämeligen. Måndagsmorgon bar det af till Fäijestaden här midt öfver i afsigt att strax embarquera för Kalmar. Stället är en mil härifrån, meu vädret stormade med full motvind. Kl. 3 e. m. gick vår general och landshöfding icke desto mindre dit öfver och fann konungen med sina tre herrar till bords kl. 4. De voro nöjda så med rummen, hvilka der äro talrika och hyggliga, som med den öfverflödiga tillgång på matpersedlar, som sig der företedde utan att någon anstalt derom ifrån landshöfdinge-embetet kunnat göras i sådan hast. Bordet var både rikt och väl serveradt. Emot kl. 6 återkom herr generalen under farliga kastvindar, men herrarne vågade sig ej öfver. I tisdags eller förgår kl. 7 på morgonen intogs en slup för att gå öfver sundet, under ett stilla och vackert väder, och anlände här vid bryggan strax efter kl. 8. Emottogos af generalen och mig med haranger efter tidens ooh lokalens läglighet. Konungen tillät sig kallas Sire ooh Majesté och är namnet comte de lTsle (icke Lille, som galet står i gazetterna) tills vidareafiagdt. Ecklesiastikkåren, officerare och municipalitetet voro följ ak tiga upp i residenset och fingo presenteras der. Sedan konungen uppkommit ifrån bryggan och trädt inom sjöporten, behagade han taga af hatten och gick obetfickt hela vägen till det utsedda huset, som utgör ett godt stycke. Vag-narne tillstädes på bryggan refuserades. Efter några ögonblicks ensamhet, återkom konungen i salen, hvarest honom lemnades flera brefpaketer, dem han öppnade, likväl icke läste och gaf sig sedan i samtal med något hvar af oss.
De som bo pä Landet och hafwa egna samt sa mänga Hastar, de til sin resa tarswa, hjelpe sig fram til nästa Gästgifwaregård, och ware bein strängeligen förbudit, at pä Gästgifwaregård inom en mil nära deras hemwist belägen taga Skjutshästar, de ställen likwäl undantagna, som genom särstillda llwkolutioner eller Författningar bertil äro berättiga^; Ej heller ware den Skjutsande pliktig, pä annat ställs än wid Gästgifwaregärden eller det wanliga ställer ä Landswägen, der ombyte i anseende til Gästgifwar e gärdens aflägsenhet, beqwamligare kan ske, hälla de Resande Hästar tilhanda eller skjutsa, annorstädes än lil Gastgifwaregärd, om ej resan för den härdande sig slutar, eller Resande för publicus eller enjkilld» 422 ! angelägenheter, nödgas wika frän allmänna wägen och den wäg, han färdas, ej obeqwam eller längre ur än til Gästgifwaregården. §. 27. Nli Staderna äga ej heller af Stadens Jnnewäre, andre rättighet til Stadens Skjutshästar, an Läkare, dadé r angelägna ärender stola färdas och sädane Stadens Ämbetsmän, hwille antingen Landshöfdingen eller käaAikratsn bertil finna berättigade, och hwarom dä särstilldt förordnas bör. s. 28. Ej mäge andre fä ftjuts pä Gästgifwaregärdar an de, som efter denna Förordning och särstilldta kl^soliationer, bertil äro berättigade, hwarföre Läro-Drängar vch Looxvaöräie-Manstap, som ej genom särstilldta past äga tilständ at taga stjuts , stola söka sig fort genom beting; Äfwensom Gästgifware wid answar stola wara förbjudne at obehörige, c.förv affade och misitänkte personer med Skjuts fortställa täta.
Kongl. Yetenskaps-akademien. Redogörelserna för såväl anslaget till naturhistoriska Riksmuseum sorn öfriga till Akademiens disposition ställda statsmedel hafva utan anmärkning blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten. Förhållandet mellan inkomster och utgifter inhemta* af följande tabeller; a t Anslaget till naturhistoriska Riksmuseum. Debet. Balans från år 1861: Balans till år 1863: Kredit. Balans från år 1861: Utgifter: Till uflöningar 20,750: — » elever för tjenstgöring 800: — » samlingarnes vård och förökande 12,300: — Afskrifning å samlingarnes värde 2,651: 56. 36,501: 56, Balans till år 1863: Kontant behållning v 4,517: 24. Inventariers och samlingars värde 274,025: 49. Summa 319,599: 71. b) Öfriga åt Vetenskapsakademien auslagna medel. Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: K redil. Utgifter: Till befordrande af Akademiens verksamhet teckningar af botaniska och zoologiska föremål lönetillökning åt Akademiens Astronom meteorologiska observationers anställande utgifvande af ett planchverk öfver svenska svampar betäckande af återstående kostnaden för fregatten Eu genies resa m. m : utgifvande af ett vetenskapligt verk om fregatten Eu genies resa tillbyggnad af Kongl. Till hyra och arfvode för vård och tillsyn af 2 delnings instrumenter 1,050: — » understöd för optiska och mathematiska instrument - makeri-verkstäderna 500: — 108,478: 78. Balans till år 1863: Vid dessa räkenskaper hafva Revisorerne ej haft något att erinra. Kongl. Svenska Akademien. Akademiens räkenskaper, som utan anmärkning undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, förete följande förhållande mellan inkomster och utgifter: Debet. Bulans från år 1861: Tillgångar 100: — Uppbörd,: Statsanslag 6,000: — Summa 6,100: — Kredit. Utgifter:
Shrifvelsej JV.o 272. roteliållarne blifvit i ämnet hörde, och den dessa sistnämnde tillagda rätt att vid passevolance-tidens slut komma i åtnjutande af de å fonden då möjligen befintlige behållningar endast grundar sig på Rikets Ständers dertill lemnade medgifvande; så, och enär, till följd af Rikets nu församlade Ständers, för deras del, fattade beslut, alt Möles-passevolance-afgiften för manskapets underhåll vid indelda cavalieriet och infanteriet må upphöra och anslag till indelda Arméens vapenöfningar å Riks-Staten uppföras, rustoch rotehållare skulle komma att, ifrån innevarande års början tills vidare, befrias från de åligganden, för hvilka Möles-passevolance-afgiften dittills blifvit erlagd, samt såmedelst otvifvelagtigt vinna en fördel, vida öfverstigande den, som genom utbekommandet af nya Mötes-passevolanee-fondens besparingar skolat dem tillskyndas; hafva Rikets Ständer ansett berörde fonds Öfverlemnande till E. K. M:s fria disposition att användas till behof, hvilka i och för indeldta och värfvade Årméens vapenöfningar och dermed gemenskap egande utgifter kunna uppkomma, icke innefatta någon obillighet eller ingrepp uti rustoch rotehåliares lagliga lätt, hvaremot, å andra sidan, Rikets Ständer icke kunnat undgå att taga i betraktande, hurusom återbäring Lill rustoch rotehållare af nya Mötes-passevolance-fondens behållning, derest densamma skulle komma dem, som vidkänts afgiften, eller deras rätts innehafvare till godo, knappast torde blifva verkställbar, eller åtminstone måste blifva förenad med högst betydliga svårigheter.
Metta varsnade ej eller något ovanligt hos henne de följande dagarna, om icke att hon oftare än vanligt steg opp från sin spinnrock och gick till det lilla fönstret, samt att hon slutligen flyttade rocken dit och satte sig så, att hon kunde se utåt vägen. Men under den stilla ytan blomstrade en hel vår af kärlek och glädje, på den ungas kinder växte opp nya rosor, och i hennes ögon strålade nya stjernor. Men dagar förgingo, dagarne blefvo till veckar, och Enevald kom icke till Wiken; från Sigrids kinder bortvissnade småningom rosorna, ur ögonen försvann åter stjernglansen. Fru Metta knotade: ”Hvar i herrans namn dröjer herr Enevald. Icke kan han invända något emot dig, för den orättvisa domen emot din far. Sjelf har han ju med njugg nöd undgått dylik. Icke kan jag tro, att han är en sån stackare, att han vill öfverge dig för det dina föräldrar blifvit fattiga. Skall han ej begripa, att sedan han en gång fäst dig, är sådan motgång icke skäl till att bryta. Med den man engång fäst, delar man ljuft och ledt, liksom man och hustru. Det skall jag väl visa honom, det. Nog berättade fru Hellevi om hvad det hördes om honom från Warschau, Nåh, hvad skulle Siri tro något! Nej, hon trodde på ingenting; men jag tänker det väl allt kunde vara sannt, ty icke aktas ju en ung karls ära att lida af såntder. Men icke plär sådant fjesk hindra dem, att hålla sitt gifna ord.” Hon vandrade härunder fram och åter på golfvet, och såg ut som om hon velat bjuda Enevald på duell. ”Är det ej nog af, att herr Erik skall måsta gömma sig och lefva som en bonde i ödemarken, och i jemn fruktan för fara, skall man nu få detta till att sörja öfver!” Sigrid teg, och spann blott stilla. Veckar gingo allt flera, Sigrids kind blef blek, hennes öga matt. Vinterns sol skimrade mot trädens snökristaller, men allt satt Sigrid i kammarn och spann, och ideligen spann.
Hon lemnade vaggan och gick att knycka i modren. Mamma, här är fruar. Stig upp! Hon skakade om modren så länge, att hon fick denna att lyfta på hufvudet. Här är fruar, mamma, här är fruar. Slutligen syntes hon uppfatta det. Hon gnuggade sig i ögonen, torkade sin panna, välsignade och försökte sätta sig upp. Sedan kom hon plötsligt att tänka, att de säkert voro distriktsinspektriser. Och nu sågo de henne sofva midt på dagen. De kunde tro henne vara lat och inte ge åt henne något arbete. Och kaffepannan, som ännu var framme. Hvad skulle de tänka om den? Att här inte alls var någon brist, eftersom man hade råd att dricka kaffe. Likt blixtar korsade sig dessa tankar i Maris inre. Och hon blef så förskräckt, att hon började tala förvirradt, skrämde deraf upp sig ånyo och blandade yttermera bort sig. Jag lade mig litet att hvila dit, under tiden min man gick efter droppar, eller den der lappen, inte låg jag der länge, men mitt hufvud var så rysligt sjukt, och inte ha vi haft kaffe, bara cikoria lades också i dag i pannan... Hon hade i sin förvirring endast förvärrat saken ju mer hon talade. Hon märkte det slutligen sjelf och kunde sedan ingenting annat än brista ut i gråt. Äfven för Hellu började tårarne droppa längs kinderna. De kommo alltid af sig sjelfva, så snart hon bara såg, att modren var bedröfvad. Fruarna hörde på Mari, sågo sig omkring i rummet och fäste slutligen sina blickar på barnen. Men Mari kände sig olycklig. Hon tänkte att de ännu till råga på allt skulle tro, att hon var drucken. Och hon försökte åter, om hon inte skulle kunna uttrycka sig redigare. Så här ser det ut i den fattiges hem. Det är inte glädjefullt för någon; sjukdom och svält, det är hvad alla få hålla tillgodo med, ända från minsta barnet. Till och med den der äldsta flickan har re'n fått pröfva lifvets hårdhet, så att det nog hinner till för henne. Från spädaste barndomen ingenting annat än sjukdom. När den ena åkomman var öfver, kom den andra. Men ändå orkar hon lefva.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att med ogillande af den nya redactionen, bibehålla 2 punkten i 1 Moni. af 49 §• Riksdagsordningen oförändrad. Ropades äfven Ja och Nej. Den 26 Februari i f. m. Herr von Hartmansdorff begärde votering. Grefve Frölich: Ehuru jag för min del ansett den nya redactionen böra antagas, vill jag dock icke vara emot, att den gamla redactionen bibehålies, ifall meningarne ej på annat sätt kunna förenas, och jag får derföre upmana de Herrar, som varit af samma tanka med mig, att icke låta detta ämne föranleda till votering, utan heldre frångå sin mening samt låta den gamla redactionen qvarstå. Friherre Ehrenborgh: Äfven jag bar varit af samma mening, som Grefve Frölich, och ansett den nya redactionen böra antagas; men jag får förklara, alt jag för min del ej yrkar votering. Herr von Hartmansdorff': I fall ProtocollsUtdrag ankommit, rörande denna frågas afgörande hos de öfrige Stånden, utbeder jag mig, att innehållet deraf måtte oss meddelas. Undertecknad Riddarhus Secreterare : Något ProtocollsUtdrag rörande denna frågas afgörande har val ännu icke från de öfrige Stånden ankommit; men, enligt till mig afgifven officiel underrättelse från Ståndens Secreterare, har den foreslagne nya redactionen blifvit af alla tre de öfrige RiksStånden antagen. Den aG Februari i f. m. i8j Grefve Frölich: Sedan jag nyss förklarat, huru beredvillig jag skulle vara, att frångå min mening, hoppas jag dock, efter den uplysning vi nu erhållit, att de öfrige tre Stånden bifallit den nya redactionen, att Ridderskapet och Adeln, sorn redan har ett vida strängare stadgande i RiddarhusOrdningen, ej skall bestrida antagandet af ett stadgande, hvilket de öfrige Stånden äfven ansett lämpligt.
Potatis planteras i myckenhet öfver allt och bidrager i betydlig mån, att göra missvexten å andra säden mindre tryckande, ■bin sås öfverallt och utgör en vigtig handels-arlikel. Ärter sås någorlunda £dhnänt, men foder-växter endast på herregårdar och humble blott i vissa bätter inom Länet. Boskapsskötseln: Fodertillgången är, enligt hvad jag förut yttrat, i allmänhet icke svarande mot den i bruk varande åkervidden och betesmarken, ehuru inskränkt, är i allmänhet mager och stenbunden. Till Ladu§Urds-skötseln bidrager, olyckligt nog, ej i ringa mån, bräll vinsbränningen, ®ch dess inställelse till husbehof skulle sätta jordbrukaren i förlägenhet, ^böinstöne intill dess han insett, alt Ladugårdarnes bestånd och förkofran ^darnålsenligare beredas genom ökad fodertillgång. Örn någon förhoppning ?r Landtmannen yppas, att äfven i goda år få förmånlig afsättning på spannemål, torde man snart finna, att Ladugårdarne kunna väl umbära skadliga dranken, hvilken foderväxter jnångfalldigt surrogat. Ivreairshandein är för denna Landsort af största vigt och om afsättning på ^ekholm eller Norra orterne kommer att försvinna, skulle sådant högst billigt inflyta på Länets välstånd och trefnad. Kreaturen äro, hvad kor 1etralfar, små, och å bondhemman skulle, i deras närvarande skick, icke Ulina födas Boskap af större race. s Fårafvelén har aftagit på sednare åren inom Länet. Man har ej in e 1 fördelen att underhålla utländska får och tle trifvas ej väl bär. Endast 9 6 å de stora Gimgfälten inom Sunnerbo Härad finner man ännu större fårhjordar. Den eljest inskränkta ägovidden och behofvet af dess uppodling synes vara förnämsta orsaken till minskningen uti fårhjordarne. Getter hafva äfven fordom underhållits i mängd, men sedan Landet blifvit mera odladt, hafva desse, såsom benägne att göra skada, egentligen å den uppvexande skogen, äfven aftagit.
I närvar, stund är kändt, att fastän Bevillms-förordn. föreskrifver att bevilln:s-afdrag skall ega rum vid län å 6 proc. ränta, månget lån, då mindre god säkerhet lemnäs, i alla fall utgår, utan att bevilln:s-afdrag eger rum. Delta torde naturligtvis ändå mer blifva förhållandet om proc. sattes lägre, och sålunda det afsedda ändamålet icke fullt vinnas. Jag uprepar i alla fall, det jag tror att Bevilln.Utsk. icke kan uptaga denna fråga. Beträffande Hr Aminoffs anmärkn., ber jag att få fästa upmärksamlreten deruppå, att i andra mom. står: ”gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka”. Högsta Domstolen har nu, såsom Hr Aminoff sjelf sagt, ansett denna påskrifning på sedeln såsom ett laga bevis. Det är ju sålunda ett prejudikat, och till följd deraf torde kanhända den rättelse, som Hr Aminoff förordat, icke behöfvas. Hr Rosenblad: Jag har redan i mitt första yttrande anfört, hvad jag tror svårligen kunna vederläggas, att då 1848 års Bevillmsförordn. till alla delar uphör med detta år, i händelse Ständerna nu stadga en ny Bevillms-förordn., och då Utsk., enl. nu gällande grundlag, eger rättighet och pligt? att föreslå grunder till en ny Bevillms-förordn. hvilken ehvad den innefattar de grunder, som funnos i gamla författningen eller icke, dock utgör ett nytt förslag, hvilket till alla dess delar bör utgöra föremål för Ständernas pröfning, derom hvarje Stånds-ledamot är berättigad att göra de anmärkmr han för godt finner, sä tror jag mig vara oförhindrad att göra anmärkmr i denna §, och underställer Hr Frih. o. Landlm:s pröfning huruvida Den 14 Maj f. m. 445 jag icke dertill har laglig rätt.
CLARA (varmt, i det hon omfattar henne). Anna! så får du icke tänka! Ditt hjerta och dina kunskaper skola alltid förskaffa dig vänner och framgång. ANNA. Men jag kan hvarken utbjuda mitt hjerta, eller de få kunskaper jag eger! ANNA. Du är lycklig, Clara, som har illusioner! CLARA. Man skall uppsöka dem båda ... tro mig! CLARA (med värma). Nej, Anna, det är ingen illusion! Jag tror på allt godt ... och ingen menniska har rättighet att tvifla! ANNA. Du har rätt ... det är otacksamt af mig! CLARA. Har inte redan den beskedlige magister Bruus lofvat att skaffa dig en passande plats? ANNA. Ack jo ... han är den enda, utom du, som visat mig välvilja ... men skall han väl kunna det? CLARA. Jag hoppas det! Och dessutom, har inte jag din vänskap ... får inte jag sörja för min vän? (i det hon tar henne under armen) Vänta nu, så skall du få höra huru bra jag har gjort upp det för sommaren. I dag ha' vi examen, och jag hoppas att mamma kommer hit till staden ... hon har till hälften lofvat det! Sedan examen är slut, följer du med oss ut till landet, och dröjer der till höstterminen börjar. Under tiden skall nog mamma, med sina många relationer, skaffa dig en god lärarinnebefattning någorstäds 57 i vårt grannskap ... och vi kunna således länge få vara tillsammans. Nere i Östergöthland finnas många unga och hyggliga bruksförvaltare och inspektorer ... och hvem vet ... om ett par år sitter min Anna som välbeställd husmor på en liten vacker egendom ... och jag kommer dit och får lära mig landthushållning ... blir inte det bra? ANNA (leende mot sin vilja). När du får göra upp det som du vill, skulle det då inte bli' bra? CLARA. Nå, hvad är det för omöjligt i det der? Man behöfver bara lära känna dig för att älska dig ... och jag skall nog laga att du blir känd...
Skulle de af Riksens Ständer i allmänhet, eller af Standen hwart för sig, eller af en hel Landsort eller Stad under Riksdag underdänigst andragna Beswär, innan desi slut, icke hinna att af Kongl. Majrt afhjelpas, äligge Justitico-Ombndsmaiinen, att i Kongl Cancelliet emottaga deröfwer utfallande Kongl. Resolutioner och lata dem Ståndens Cancellier tillställas. I detta afseende bör en förteckning pä ofwanberörde Befwär ivid Riksdagens slut ifrån Ständens Cancellier till Justiticr-Ombndsmannen aflemnas; ägandes han att om deras afgörande, der sa fordras skulle, hoS wcderbörande Föredragande päminnelfer göra. Jnstitice-Ombndsmannen, som förer ordet ibland de till Tryckfrihetens wärd af Riksens Ständer walde Committerade, bör med synnerlig uppmärksamhet och nit iakttaga hwad Riksens Ständer till skyddande af Tryckfriheten stadgat. 8 23. Öfwer alla mäl, som hos Justiticc-Ombudsmannen anmälas, och alla Åtgärder, han widtager, skall han lata hälla fullständiga anteckningar; likaledes Registratur af ntgäende Expeditioner. 8 24. Justitico-Ombudsmanncn ma sig till biträde antaga sa mänga skicklige och för redlighet kände personer, som han anses till ärenderncs skyndsamma och noggranna behandlande behöswa. Och som desse 356 Expeditioner till Riks-Ständen. personer, utgörande Justitice-Ombudsmannens Expedition, icke för denna befattning innchafwa någon beständig tjenst pä Stat och kunna af honom efter behag ombytas, komma de att, i stället för lön, förses med ett efter deras tjenstetid lämpligt arfmode eller tractamente. 8 25.
Åttondedels R:dr Specie håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 748,8. 2 3 4 5 749,2. 749.6. 750.6. 751. (28) _ 218 Sextondedels R:dr Sp. håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 754,3. 2 753,5. 3 754,3. 4 755,5. 5 753,3. Generalprofvet gaf ett medeltal af 750,12 tusendedelar rent Silfver. Om man af alla profven på de särskilda exemplaren beräknar ett medeltal, får man 750,64 eller h^gre än det af generalprofvet. — Som vid undersökningen det tydligen visade sig, att myntet är Guldhaltigt, men pröfningsmethoden angaf endast det rena Silfret, utan all inblandning af annan metall, och då 2:ne exemplar af halfva Riksdalern visade sig underhaltiga på Silfver, ansåg jag nödigt att anställa ett särskildt prof på Guklhalten i halfva Riksdalern af 1831, och använde dertill de 4 exemplar, som efter Silfverprofven återstodo obegagnade. Resultatet -var, att de undersökta piecerna höllö 1,13 tusendedelar af sin vigt rent Guld. Då detta Guld sammanräknas med Silfverhalten i de knappa exemplaren, stiger halten af ädel metall något öfver lägsta tillåtna halten eller T7~ af vigten, såsom i Tabellen synes. Utom det att Guldet har ett större värde än lika vigt Silfver, är det äfven af ett annat skäl billigt, att det vid angifningen af myntets halt räknas till Silfret, det nemligen, att då man proberur myntet på torra vägen, genom drifning på kapell, kommer alltid Guld och Silfver att sammanräknas och angifvas såsom Silfver; och det är denna proberingsmethod, som öfver allt, således äfven på Kongl. Myntet, varit använd tills för ett par år sedan, då den på Kongl. Myntet utbyttes mot den säkrare proberingen på våta vägen. —•
Då likväl, vare sig alt häslarnes underhåll vid möten besörjes in natura al Rusthållarne sjelfva eller alt detta underhållsbestyr öfvertages af kronan emot viss afgift af Rusthållarne, det torde vara onekligt, att i begge fallen både kostnad och besvär för Rusthållarne äro dermed förenade, ansåg Departements-Chefen, för den händelse Kongl. Maj:t, i betraktande af Statens i allmänhet ökade tillgångar, nu skulle linna för godt föreslå Rikets Ständer någon lindring i rustningsbesväret, hvars tyngd vid många tillfällen blifvit öfverklagad, sig böra i underdånighet hemställa, att en sådan lindring måtte Rusthållarne beviljas medelst Statens öfvertagande af kostnaden för nummerbästarnes underhåll vid möten. Furage-passevolans-afgiften, som de rustande vid indelta Kavalleriet erlägga (ill Statsverket, emot befrielse att vid möten och mönstringar samt under marscherna dit ryttare-hästen underhålla, utgår, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 27 Mars 1830, med 25 LfL hö, 1 tunna hafra och 5 L£f. råghalm, antingen in natura eller i penningar efter Länens markegång; och öfverenskommelsen derom hade sednast blifvit 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 4. förnyad genom Kongl. Brefvet den 3 September 1844. Ett mindre anta! Rusthåll, som dä vägrade ingå på denna passevolans, besörjde sjelfve hästens utfodring vid dessa tillfällen. Ifrågavarande afgift, som förut med sin verkliga uppbörd årligen ingick till anslaget å 4:de Hufvudtiteln för indelta Armeens möteskostnader, hade numera, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1850 och 1851 årens Riksdag, blifvit ersatt med ett efter 10 års medelmarkegång-pris förslagsvis beräknadt anslag af 33,940 R:dr B:ko. Om Furage-passevolansen eller den deremot svarande natura prestationen komme att upphöra, samt ryltarehästens utfodring att af statsmedel bestridas, ansåg
Jag hade icke ämnat att yttra mig i denna fråga, enär lltskts Betänk, efter all anledn. blir återremitteradt. Men jag anser det vara af högsta vigt, att då sådana frågor som denna blifva å bane bragta, de blifva skärskådade ifrån alla sidor. Jag vill likväl tillkännagifva, att jag inom Utsk. kommer att vidhålla den åsigt jag här framställt, att det vore ett högst vådligt praejudikat, att afgöra frågan efter den åsigt, Gr. Lagerbjelke förfäktar. Hr Gripenstedt, Joh. Äng.: Det år en så vigtig grund sats, som vid detta tillfälle afhandlas, att jag ‘icke anser mig dervid böra iakttaga fullkomlig tystnad. Det är nemi. fråga om ingenting mindre, än huru Svenska folkets sjelfbeskatlnings-rält i vissa fall skall utöfvas. Gr. Lagerbjelke har trott, att den vid detta tillfälle kunde utöfvas genom 3 Stånds beslut jemte Konungens sanktion, och har såsom eli bevis på, att icke alltid 4 Stånds beslut erfordras i beskattningsfrågor, bland annat åberopat det exempel, alt frågor om Statens ordinarie inkomster genom 3 Stånds beslut afgö* ras. Detta är ganska sannt, men del kommer sig, enl* min tanbe, helt naturligt deraf, att sådana frågor egentligen icke äro att betrakta såsom beskattniogsfrågor, utan såsom frågor om en Statens egendom. Statens ordinarie inkomster äro att anse såsom en inteckning, en grundfond, sedan äldre tider, och att afhända eller tillegna sig en sådan egendom, hör behandlas på samma sätt, som dylika frågor i allmänhet behandlas, nemi. genom 3 Stånds beslut. De mera egentliga" beskattningsfrågorna deremot, der nya skatter påläggas eller gamla aftagas, de böra enl. grundlagens uppenbara mening af alla 4 Ståndens beslut afgöras.