Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KammarRätten blifvit i ämnet hörde, under d. i5 October sisth år utfärdat allmän Kungörelse ang:de åtskilliga förändringar vid Uppbördsoch RedogörelseVerket, ledande till både lättnad för de skattskyldiga och större enkelhet samt säkrare controll vid LandtOppbörden, har till Utskottets kännedom täckts öfverlemna handlingarne i detta mål, och derjemte fästat Utskottets uppmärksamhet på lämpligheten deraf, att alla KronoArrende-afgifter, äfven då de ej äro utsatte i Spanmål eller Hö, varda bestämda till lefverering årligen i den för all annan grundskatt föreskrifna ordning. Och anser Utskottet, som i målets öfriga delar framdeles kommer att meddela yttrande, sig böra serskildt till R. Strrs bepröfvande anmäla frågan ang. tiden för Krono-Arrendenas lefverering. — Förhållandet härmed är följande: Flere Kongsgårdar och Kronolägenheter äro bortarrenderade under vilkor, att en del af arrendet bör prenumerationsvis före den i4 Mars årligen i contant erläggas. Det åligger väl K. M:ts Bef:h:de och, under dem, Kronofogdarnc att vaka olver ett noggrant upp - 120 Stats-Utskottets fyllande af Arrendatorernes skyldigheter, men det har likväl ej varit utan exempel, att en och annan Arrendator sitt åliggande i denna del utan åtal försummat, så att lefvereringen skett långt efter den föreskrifna tiden. Om vid sådana tillfällen medlen ej af Arrendatorerne directe utan genom Kronofogdarne blifvit till LandtRänterierne inlefvererade, hafva de en längre tid kunnat förblifva i dessa Uppbördsmäns händer. Utom osäkerhet i controllen, kan äfven härvid uppkomma sammanblandning af tvenne års afgifter. Då, t. ex., 1827 års skatter böra uti summariska räkningen vid uppbörds-årets slut d. 1 Maji 1828, redovisas, har redan arrende-afgift för detta år bordt vara lefvererad.
Jemlikt den till befästande af Stockholms skärgård år 1839 uppgjorda och nådigst godkända plan skulle, med bibehållande af den vanligen begagnade farleden förbi Waxholm, de sund, genom hvilka denna lärled kunde kringgås, stängas samt, till inloppets försvar, Waxholms skans ombyggas och afskilda befästningar uppföras på Rindö, Kammarholmen och Tallholmen. I enlighet med denna plan, har ock såväl hufvudfästningens ombyggnad som de omnämnda sundens stängning blifvit verkställd samt byggnaden af fästningens utanverk så fortskyndad, att den inom lå år kan vara fullbordad. Härtill erfordras emellertid, enligt afgifna beräkningar, från och med år 1854, ännu en summa af 178,900 R:dr. Till de 3:ne afskilda eller s. k. detacherade befästningarnes utförande hafva hittills icke några bestämda förslag blifvit uppgjorda eller nådigst godkända, hvadan ej heller kostnaden för dem kan noggrannare beräknas; men efter de öfverslag,' som vid allmänna planens bestämmande gjordes, skulle utgifterna blifva: för verket på Rindö R:dr 259,000: — » » » Kammarholmen » 259,000: — » » » Tallholmen » 210,000: — eller tillhopa B:ko R:dr 728,000: — 30 Kongl. Majus Nåd. Prop. om Statsverket 1335. Bland dessa är verket på Rindö, med hänseende till bergets beherrskande läge öfver Waxholms fästning, företrädesvis af vigt, hvarföre äfven arbete till byggnadsgrundens beredande der redan blifvit nedlagdt; dock anser Chefen för Ingeniör-corpsen, att, om det år 1848 derstädes uppförda blockhus af trä vederbörligen underhålles, med byggnaden af det grundmurade verket ännu kan anstå någon tid; likasom bemälde Chef äfven håller före, att, förrän Waxholms fästning är färdigbyggd, icke bör afgöras huruvida och i hvilken ordning befästningarne på Kammaroch Tall-holmarne skola företagas.
Brandes hade lofvat att följa med. Han tänkte vid sig sjelf om denna stora, förfärliga qvinna får sjelf råda, så går hon alldeles bröstgänges emot den lille kammarherren, och så förstör hon alltihop. – ”Ni har ju sett fru Edgren och vet hur hon ser ut?” – ”Ja.” – ”Nå kan ni så gissa hur hon klär sig, hon, som i sig sjelf är allt annat än vacker! Jo, först en tjock ylleväst, så en kofta eller kappa och derofvanpå en stor regnkappa, som räckte ända ned till fötterna och såg ut som en säck. Ni kan tänka er hvilken figur hon fick! Med hennes längd, och så af alla dessa ytterplagg så tjock att man kunde häpna. Nå, tänkte jag, dethär blir ett fälttåg! Och så när hon fått allt detta på sig, så tar hon en hatt ” han gjorde en betecknande gest ut öfver sin panna och gaf med denna rörelse ett intryck af ett ofantligt, framskjutande hattbrätte – ”Och när man nu betänker hvem vi skulle gå till ! Kammarherre Fallesen är en man på de femtio, en damernas vän, fin, spenslig, siratlig, parfymerad ända ut på fingerspetsarne, med de elegantaste små fruntimmerskarlsvanor, en älskare af ungdom och qvinlig skönhet, öfvermåttan artig, öfvermåttan svag för en vacker toilett. Och så tänka sig komma på detta sätt utstyrd till honom! Nå, hvad var att göra? Vi gåfvo oss åstad. Kammarherren tog emot oss, ytterst förekommande och artig, som alltid. – Så ser han på fru Edgren. Ah, säger han, jag hade förestält mig en äldre författarinna med skarpa drag och karlavulen uppsyn, men hvad ser jag! En ung vacker dam, som ser ut som älskvärdheten sjelf. Det är mig ett obeskrifligt nöje att få göra er bekantskap. – Ja men hvarför inte Sanna qvinnor kunde bli uppförd? – Kammarherren ryckte på axlarne – ja men kära fru, har ni månne icke varit alldeles för orättvis emot oss stackars karlar? När jag går på teatern, hvad ser jag då i salongen?
Constckutipns Ulskottct åge at äffa de uti Stats-Rädet förda Prytoeoll, utom dem Den 29 Augusti. iZt.3 dem som angä Ministerielle Ärender och Com, mando-mäl re. re. Häraf stall nödwändigt den fiutsatts göras, aide Ministerielle Ärender och Commando-mälföredragas utiStats-Rädet och at Protocvll öfwer dem derstädes hällas; dä likwäl sädant är fullkomligt stridande emot 7 §- i Regeringsformen, som uttrpckeligen säger: Lonungn läte t Stats-Aai bet Sig föredraga och afgöra bär alla Regerings - Ärenber utom b' Ministerielle samt (Loinmanbo - ma!. De föredragas således icke i Stats-Rädet och Protocvll hällne i Stats-Rä- ' det öfwer deste Ärender finnas icke. Berörde niening synes mig derföre böra sälunda förändras: Lsnftitutisns lktskottet ägc, at äska be uti Stats - Råbet färda Protocoll , äfwen som be, hwilka öfwer Min-rstel iella Arender och L. mmanbo-niäl blifwit haine, likwäl endast i hwad deste sednare pcotocol! röra allmänt tända och af Utstottet upgifne händelser. Uti denna och 06, 44 och 53 §. H. tillägges Constitutions Utstottet Magt, at i wista M, med Rik ens ständers Rätt och i deras ställe afgöra och Bestuta. At öfwerlämna afgörande rätt ät et Riksens Ständers Utstött, är nägot sä nytt, at ehuru benna rättighet blifwit betragtad säsom en rriindre wäfendtlig befattning, mätte likwäl betänkligheter derwid ripkomma.
Vid besvarandet af de gjorde acmärkningarne böra Utskotten först upptaga de, som äro af en mera allmän beskaffenhet, eller röra hufvudprinciperne för de af Utskotten föres-agne Handels och HandtverksReglementen; och framställer sig dervid i främsta rummet den åter väckte frågan, huruvida de Författningar, som blifvit utfärdade tili rättelse för dem, hvilka i lära på Handel eller Handtverk vilja blifva antagne och desse Handteringar sedermera utöfva, eller SkråOrdningen den 27 Junii 1720 samt HandeliOrdniDgen den 19 December 1734 må kunna anses innefatta privilegier för BorgareStåndet, och om de i sådan egenskap, blifvit, genom 114 §. af nu gällande Regeringsform emot ali rubbning försäkrade. På flere anförde akäl, hemtade från sättet af SkråFörfattningarnes tillkomst, från" naturen af de deruti intagne föreskrifter, samt från BorgareStåndeta Lagutskottets Betånhanden, 127 vid i8ta års Riksdag uttryckta mening om deras egenskap, hafva Utskotten, i sitt förra Betänkande förklarat sig icke kunna dela ofvannämnde tanke, utan ansett SkråForfartningarn* endast utgöra Ekonomiska stadganden. dem det berodde af Kongl. Majrt att efter behag ändra eller-upphäfva.
En omständighet linner jag dock deruti, som jag anser mig icke böra med stillatigande förbigå; jag menar Herr Friherrens förklarande: ”att han icke fruktar ”Folkförsamlingarnes misstag, der mängden ”är samlad, ty der ligger alltid den natur”Jiga känslan af rätt hos pluraliteten.” — Äfven jag vågar hysa det hopp, att känslan af rätt oftast är den rådande hos Svenska Folkförsamlingar, men deremot påstår jag, med åberopande af erfarenhetens vittnesbörd, att hos Folkförsamlingar i alla Länder och alla tider, begreppet om hvad som är rätt, med få undantag, grundar sig på ögonblickets inpuls; och då man öfverlemnat åt denna inpuls afgörandet af samhällens eller individers öden, har man oftast funnit anledningar till ånger och förebråelse. — Yisligt el ind rade sig 1809 års Lagstiftare detta förhållande, och derifrån härleder sig, att en stor del af magten att ställa Konungens Rådgifvare till ansvar blifvit genom grundlagen öfverflyttad från Representationen i sin helhet till dess utgrening ConstitutionsUtskoltet, som, sammansatt af ett ringa antal Ledamöter, kan lugnt och moget bedöma förhållanderne, och hvars beslut kunna möjligen bära stämpeln af misstag, men aldrig af öfverilning. — Den påminnelse Herr Friherren, i sammanhang härmed, gifvit Ministeren, alt den dag|kan 94 Den 21 Julii f. u). komma, dä man ångrar alt man åt ConstitutionsUtskottet öfverlemna!'den magt, sorn nu blifvit detta Utskott tillerkänd, är, som det mig synes, föga på sitt stalie, ty Utskottets magt att fälla är genom Grundlagen så begränsad, att man icke bar att frukta några farliga följder af dess beslut, äfven om de (enligt bvad Herr Friherren förutsatt sorn en möjlighet) skulle vara af hämd* Begäret dikterade. — Tillämpar ConstitutionsUtskottet emot rätt 106 §.
SinDberg förunnab befrielfe från all erfättningöiFplDigfyet i od) för krono* fogDcn dpoflingö balans; 10t:o af famina bag, angående penfton för afliDne Q3anfo>$uHmägtigen Slnberö ©anieljjonö efterlemnaDe enfa od) oförförjDa barn; io2;o af famma bag, om upfföranDe af De få faUabe ^ortpenningarne rotD 0)riftianjfaD; 103:o af Den 15 2lpvtl, i anledning af kongl. SJiaf.té nådiga Svemijj uppå SeDamöternaS i fXifetö Allmänna TlrenDenS f. D. ^SereDning unDerDåniga anföfning att få fåfom penfton bibehålla De af Dem, i berörDa egenjfap, inne* bafoa arfrooDcn; I04;o af Den 17 2lpril, angåenDe unDerftöD till De branbjfaDaDe i ©tabén §alfenberg; 105;o af famma Dag, i anledning af wäcft fråga om förl/öjD ffjutSlega tPtntertiDen emellan ©rijjlebamn odj Scferön, fatnt angåenDe befrielfe för (3BäDDo ©ocfenö invånare från jfplbigfyeten att unDerf>ål!a wifa bpggttaDer rciD ©riflefyamn; l06:o af Den 21 Zpvil, angåenDe anjlag för utmiDganDet af en Säroan* ftalt i ©tabén ©trömflaD; I07;o af Den 8 maj, angåenDe leverering tin ©tora kopparbergl
Hvarje långifvare och låntagare, som är redlig och icke vilseförd, önskar ett mål för det vacklande myntvärdet; deras och deras barns välfärd ar deraf beroende. En förlikning emellan fordringsägare och gäldenärer är träffad; den måste hållas helig, om R. St. icke skola förlora allt förtroende. Kortsynt vore äfven den capitalist, som skulle hoppas sin enskilda vinning, och de publika cassornas, hans medtäflares i utlåning, undergång genom en misslyckad realisation, förmedelst ett uttömmande af Bankens reella fond. Med den erfarenhet, capitalisten i vårt land inhemtat, kan han icke vara okunnig om, hvilket interesse, som här är det starkaste, hans eller låntagarnes. Han kan vara fullt öfvertygad, att de lånbehöfvande och jordbrukarne i allmänhet, vida hellre än att medgifva ett inskränkt rörelsecapital, skola, oaktadt alla de mångfaldiga olägenheter, sorn äro förknippade med ett mynt, bestämdt uti en annan metall än öfriga nationers, med hvilka vi drifva handel, föredraga återinförandet af ett mynt, allena grundadt på koppar. För öfrigt, hvarthän skulle capitalisten vända sig med sitt uttagna silfver från Banken? Kanske i spelet på ut ländska fonder, eller uti intecknad fastighet under främmande lagar, att det der bevaka? — Ett krig uppkommer; huru går det då med hans ängsligt sökta säkerhet? Utom Representationen har jag hört låntagare äflas för en fortsatt myntförsämring och kalla strypsystem allt, som icke befrämjar deras afsigt; de förgäta, att vi emot myntförfalskning hafva ett strypsystem, grundadt i lag, hvars stadgande är infördt på hvarje sedel af vårt mynt. Dessa besinna icke heller, att ju mera myntvärdet faller, dess mindre blifva de inom nationen befintliga penningecapital tillräckliga för lånerörelsen, och att det föranleder till s. k. discretioner vid låns erhållande, d. ä. högre ränta, samt vållar osäkerhet för låns bibehållande. Dessutom har myntvärdets fallande ett mål; nedsjunka vi dit, hvilket armod och uselhet väntar icke der?
Jag har låtit tillsäga min kock att duka i lindbersån, som denna heta dag kan erbjuda skugga och svalka, och jag hoppas, att min herre blir min gäst. – Med nöje. Jag skall också göra skäl för anrättningarna, ty jag är ganska hungrig. Tycker ej herr Hall i alla fall, att det är bra besvärligt att resa med så mycken betjäning och så stor tross? – Det har jag inte tänkt på. Jag är van därvid alltifrån barndomen och vet ej af något annat. – Jag tycker, att det är synd om herr Hall, som ej får sköta sig själf. – Sköter jag inte mig själf? Jag gör precis som jag vill, och andra få rätta sig efter mig! – Det är inte så jag menar. I herr Halls ställe skulle jag känna mig mycket ofri. John Hall funderade på saken, därpå hade han synbarligen aldrig tänkt. De hade nu kommit fram till värdshuset. Måltiden var framdukad i bersån, som erbjöd skugga, under det att trädgården med sina kryddsängar och fruktträd låg och ångade i solskenet. Några bikupor stodo på en grönmålad bänk, och bina flögo surrande ut och in. John slog sig genast ner vid bordet, men studenten blef en lång stund stående framför det med hopknäppta händer. John väntade. Ändtligen satte sig studenten. – Läser min herre alltid så långa bordsböner? – Ja, det gör jag. Läser herr Hall ingen bordsbön? – Nej, det har jag lagt bort för länge sedan. – Det är orätt. Utan bordsbön följer ingen välsignelse med måltiden, anrättningarna må vara aldrig så kräsliga, säger min far. Jag skulle vilja, att herr Hall kände min gamle far, min gamla mor och vår gamla prästgård. Den ligger så täckt, fridfullt inbäddad mellan grönskande träd, vid en insjös lugna rand. Alldeles utanför min fars studerkammare ha vi kyrkogården. Min högsta sträfvan är, att en gång, när min far sent omsider lyktar sina ögon, få bli hans värdige efterträdare. – Det är en stor lycka för en son att älska sin faders kall, som han en gång skall ärfva. Hur mången son måste ej bli sin faders efterträdare utan att göra detta! Men jag är en alltför försumlig värd. Var god och förse sig! Vinet är från min faders källare.
En kort, helt kort morgonbön, en psalmvers, unisont sjungen ur två och tjugu klara små strupar, en stunds promenad eller lek rundt om knutarne, gossar och flickor om hvarandra i endräktig förening, i grupp eller par om par • — och så ljuder plötsligt den manande hvisselpipan från förstugubron med det angenäma budskapet, att frukosten väntar. Det är i dag ett strålande väder, och man äter då alltid ute. Två små flickor och två gossar » ha veckan » — det är en mycket hedersam och viktig befattning, som fylles med värdigt allvar. På det långa träbordet utmed husväggen ha de dukat upp de djupa tallrikarne i hvita led; bredvid glänsa skedarne, och jättestaplar af bröd resa sig emellan. Ut från köket kommer jungfru Anna med den väldiga koppargrytan direkt från elden, och fram till förstugubron vandrar nu tallrik efter tallrik att fyllas till brädden med den hvita vällingen. Sällsynt skall det vara, att icke samma tallrik gör visiten två gånger, ibland också tre, innan den lilla munnen borta vid bordet känner sig tillfreds. Ty af den enkla, kraftiga maten få de unga äta rikligt och så mycket de orka. Om söndagarne bestås till frukosten kaffe eller chocolad; alla andra veckodagar vexlas med välling af mjöl, risgryn eller hafregryn. Efter frukosten följer en timme af arbete och allvarligare sysselsättningar, den enda på hela dagen. De som » ha veckan », bestyra om diskningen ute i det fria, och de små händerna ha redan förvärfvat en riktigt vacker färdighet att handtera det sköra porslinet och handdukarne utan nämnvärda olycksfall. En del af de öfriga flickorna syssla med nål och tråd till garderobens allmänna fromma, ty I kunnnn tänka, att här nöts och slits öfver all beskrifning. Det vill verkligen daglig tillsyn till, för att ej alla knappar skola strejka och alla linningar släppa taget. Ändra skrifva, rita och läsa. Och fram och åter mellan de sysslande grupperna gå de vänliga, vaksamma föreståndarinnorna, hjälpande till rätta en liten nål här, en penna där. Hurraaah!
Då någon ti 11 handla t sig nya eller förut brukade brännings-redskap och dem afhemtar eller afhemta låter, bör han, för att icke genom innehafvandet af sådane redskan, åtal och ansvar underkastas, derå taga forsedel af säljaren, samt, när bränvins-bränningen är förbjuden, tillika under transporten hafva berörde brännings-redskap behörigen förseglade, 2(3 §. Försegling skall sålunda verkställas, att allenast pannor med fast bröst, hattar, lösa pannebröst, pipor och slang eller andra afkylnings-redskap sältas ur stånd alt nyttjas, så att egaren må kunna begagna de pannor, hvilka ej hafva fast bröst, till andra hushålls-förnödenbeter. Om förseglingen å landet ege Konungens Befallningshafvande att antyda vederbörande Krono-Betjente, som bestämma tid och ställe dertill inom hvarje församling i förut utfärdade Kungörelser, likväl så, att försegling af inmurade pannor med fast bröst alltid för sig går på hvarje ställe, der de äro uppgifne att finnas. I släderne, hvarest nyssnämnde redskap, med undantag af inmurade pannor, böra i allmänt förvaringsrum insättas, vare detta allt Magisiratens åliggande. Förseglingen skall ske med messingstråd, på det sätt, att densamma trädes uti borrade eller stampade fina hål, och sedan hopknytes genom en linneeller blångarnslapp, samt förseglas på båda ändarne med deras sigill, hvilka det blifvit anbefaldt att denna förrättning verkställa. 27 §• * De personer, som, enligt 6 Art. 58 §., egä att, i afseende på bränvins-bränning, vjsitationer och beslag göra, vare berättigade, enär de, för Kongl. Maj:ts och Kronans rätt och lill control emot underslef, anse sådant nödigt, att i stad eller på landet låta å nyo uppmäta förut uppmätt och stämplad bränvinspanna.
M. täcktes i Nåder vidtaga lämpliga åtgärder, åsyftande att inga arbeten, vare Dori 8 April e. m. 213 sig allmänna eller sådana enskilda, som slöra sabbathsfriden och ej äro af nödfallet påkallade, må på Söneller Helgedagarne företagas, äfvensom att inga större folksamlingar för verldsliga ändamål, inga nöjen och luslbarbeler må under gudstjensttiderne äga rum, samt alt öfverhufvud ej från det allmännas sida må anbefallas nåset, som strider emot hvad gällande lagar, beträffande Sabbathens helgd föreskrifva.» Yrkande afslag å Betänk, anhåller jag om bifall till detta förslag. Hr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Emot den siste tala rens förslag till beslut får jag erinra, att då förbud emot arbete å Söndagen redan finnes i lag stadgadt, synes en anhållan hos K. M. derom, att detta lagbud måtte uppehållas, öfverflödig. Det åligger ju vederbörande embetsman att tillse, att hvad som i lag är stadgadt bör efterlefvas, utan att R. St:r behöfva eller ens lämpligen kunna sådant hos K. M. begära. De lustresor å Sabbathens förmiddag, hvarom Hr Tham talat, torde jemväl, med stöd af nu gällande sabbaths-Iagstiftning kunna inskränkas. Att publicera sabhaths-lagarne i ett sammanhang var jemväl inom Utsk. ifrågasatt; men man ansåg detta mindre lämpligt, utan att underkasta dem en föreg:de revision och om grunderna för en sådan voro meningarne alltför delade för att kunna förenas. Jag tror således, att, då detta Betänk, sökt göra rättvisa åt afsigterne, som legal till grund för motionerne, och då något tillfredsställande förslag till åtgärder i anledn. af dem ej kunnat framställas, B. o. Ad. bör lemna sitt bifall till Betänk., derom jag således vördsamt anhåller. Frih. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen:
Detta tyckes nogsamt bevisa, att äfven Hr Prosten Sandberg, likasom vi andre, ansett ytterligare kunna uteslutas utur del af Ulsk:s majoritet antagna skrifvelse-försfag. Ex - Den '-to Februari f. m. 43* Exped.Utsk:s ordfor. Gr. af Ugglas liar upplyst, att betydliga förkortningar blifvit gjorda uti det af Utskts majoritet först godkända förslag till ifrågavar. tind. skrifvelse, innan det nu framlagda, efter votering, blifvit antaget. Hvad jag sednast haft äran anföra utvisar, att, ehuru Hr Grefven och de fyra ledamöter, hvilka uti detta afseende tänkt fullkomligt lika med Hr Grefven, funnit de gjorda förkortningarna tillräckliga, vi andre fem, hvilka emot Utskts berörde förslag oss reserverat, hafva deremot ansett det ännu mera bort borttagas. Gr. Anckarsvärd tinner det vara af en särdeles stor våda att tillåta Exped.Utsk. få utöfva en sådan makt, deraf detsamma vid åtskilliga tillfallen begagnat sig, alt nemi., då antingen Utsk. enhälligt så funnit, eller ock sedan någon ledamot deruppå fästat Utsk:s uppmärksamhet, Exped.Utsk. beslutat att ej så noggrannt och fullständigt uti de till K. M. utlåtande vind. skrifvelse!' upptaga alla de motiver, hvilka Utsk:n ansett böra till It. St. framställas. Detta tror jag likväl icke vara så vådligt, och vi hafva flera praejudicater deruppå. Flera af Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse!' hafva blifvit underkända och återremitterade, just för det att Exped.Utsk, alltför noggrannt upptagit hvad af Utsk:n lill R. St. blifvit anfördt. Gr. Anckarsvärd liar vidare yttrat, att det är nödvändigt för R. o. Ad. att med mera uppmärksamhet följa Exped.
R:dr och således i anslaget till universiteterna för delta ändamål beviljat en årlig tillökning af 1,000 R:dr. Expeditions-Utskottets Färsing till underd. I afseende på Lunds universitet har E. K. Maj:t, jemte ofvan omförmälda framställning orri förhöjning af anslaget för stipendier åt Theologie Studiosi, i öfrigt äskat följande ärliga anslag, nemligen o) till Bibliolheket: 2,800 Ii:dr. Då, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, hela årliga tillgången för Bibliolheket icke kan beräknas till mera än 7,200 R:dr, hvilket, vid jemförelse med Kongl. Bibliotheket i Stockholm och universiletsbibliolheket i Upsala, som hvardera hafva alt till bokinköp använda 12,000 R:dr, synes vara nog ringa, om ifrågavarande Bibliolhek skall kunna tillegna sig de vigtigare bland årligen utkommande arbeten i vetenskapernas mångfaldiga olika grenar, har denna nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer hi fallen. b) till den Kemiska Institutionen: 800 R:dr. Af denna anslagstillökning äro 500 R:dr afsedda att användas för mineralsamlingar och återstoden, 300 R:dr, till löneförbättring för den vid institutionen anställde vaktmästaren; och då samma tillökning lärer vara behöflig, om institutionen skall kunna blifva i tillfälle att fullt motsvara sitt ändamål, hafva Rikets Ständer jemväl bifallit denna nådiga begäran. c) lill lön Jör en ny Professor i Medicin: 4,500 R:dr.