Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Före den stora revolutionen voro desse män af hög om än förvänd bildning, stora litteratörer, som verkade endast på de högre stånden och de mera bildade af medelclassen genom digra, stundom kolossala, merendels lärda och grundliga, fastän i destructiv anda författade verk, såsom Bayles’ Dictionnaire, Franska Encyklopedien m. fl. Småningom öfvergingo folianterna och qvartbanden till de beqvämare octaverna, sedan till tunna pamphletter, och slutligen till lösa, dagligen eller ett par gånger i veckan utsläppta ark, som nu, under namn af tidningar, kringflyga landet och utgöra nästan uteslutande enda kunskapskällan för en stor del af medelclasserna, de der anse sig för bildade och tro sig ingenting vidare behöfva veta. Med hvart år nedtränga dessa ytlighetens, okunnighetens och förvillelsens organer, djupare och djupare ibland nationen, och läsas nu mera, ej blott på verkstäderna, utan ock af arbetskarlarne, lärpojkarne och trashankarne, och för att behaga sådane läsare, måste tidningarne lägre och lägre i åsigter, ton och språk sänka sig till kundernas ståndpunkt, glupskare och glupskare angripa Kyrka, Stat, Öfverhet, Enskilde. Sjelfva A.B. passerar nu, bland det „rätta folket„ , för att innehålla en alltför solid näring, reactionära tendenser, och dess Utgifv. för en slags aristokrat, anklagad af sina fordna bundsförvandter och clienter, de der nu täfla med honom om folkgunsten och kakan, att vara en hemlig fiende till folket och ockra på sina arbetares svett. Anarchien, som desse herrar försökt införa inom samhällets högre regioner, har sålunda brustit löst inom dem sjelfva, och man ser dem nu bekriga hvarandra på lif och död; – likaså har förbistringen i tänkesätt inrotat sig hos radicalernes stora läsehop, delade under särskilda fanor, men alla förskjutande all från det motsatta lägret erbjuden kunskap.
Slutligen hemställes, att titeln „diverse utgifter, må ökas med 300: Summa tillökning Lägges härtill den af Kongl. Kommers-kollegium föreslagna tillökning i skolans statsanslag 58,000: så erfordras nytt årligt anslag .. R:dr 65,000: deral vid pass hälften för år 1867, då skolan inflyttar i sitt nya hus. 1 sammanhang med frågan om ökadt anslag vore af synnerlig vigt, om tillåtelse kunde beredas skolstyrelsen att få använda möjligen uppkommande besparingar å en utgiftstitel såsom tillskott å en annan, som deraf vore i behof, äfvensom att få reservera en det ena året uppkommen behållning för utgifter under nästföljande år. Härigenom försattes styrelsen i tillfälle att på för skolan förmånligaste sätt förvalta medlen samt bestrida utgifter, sorn fordrade större tillgångar än det begränsade årsanslaget medgifver, till exempel inköp af dyrbarare modeller, plancheverk, m. m.„ Ehuru den tillökning i anslaget för Slöjdskolan i Stockholm, som nu af förhållandena påkallas, äfven med nedsättning i det af skolans styrelse framlagda förslag till stat, måste blifva högst betydlig, har Kongl. Maj:t likväl, då denna för slöjdernas och industriens utveckling fördelaktigt inverkande undervisningsanstalt endast ofullkomligt skulle uppfylla sin bestämmelse, om, i den åt skolan beredda rymliga nya lokal, undervisningen icke skulle göras så omfattande och fullständig, som med ett billigt afseende å kostnadernas skäliga begränsning låter sig förenas, Bill. till R. St. Proposition N:o 70. lå Rikets Siänder att, för detta ändamåls ernående, anvisa Få grund af ue 'egna fönWanden, som förekomma vid en ansett
Dalarne närmast angränsande orter, uppkomma genom Den 17 Juli. 1431 genom de årliga utvandringar på arbete, dem bemälte Allmoge företaga, utan att bekymra sig om deras i största torftighet hemma lemnade barn och ungdom, hvilka, sedan de i sådan mängd utströmmat, för att genom tiggande söka föda, att de nästan öfversvämma de närmast belägna orter, utan tillsyn eller vård af någon medföljande äldre person, och öfverlemnade åt deras eget sorgliga öde, naturligtvis skola till större delen gå förlorade, och de som blifva vid lif, så alldeles sakna all odling, att af dem hvarken arbetshåg eller något annat nyttigt och godt kan blifva-att påräkna; hvarföre ock Herr Prosten, till förekommande och hämmande af detta onda, föreslagit, att ett Arbets och Uppfostrings-hus måtte i Falun eller granskapet deraf varda inrättadt, dertill kostnaden kunde bestridas, dels genom en allmän Collect, och dels genom årliga Subscriptioner uti de Dal orten närmast belägne provinser ; så att Stats Cassan icke skulle besväras med någon annan utgift , än tilläfventyrs af ett måttligt I,ån till Verkets skyndsamma reglering, hvilket Fån tillika med renta dock borde i Stats-Cassan återgäldas. Utskottet, som funnit detta ämne vara ganska ömt och magtpåliggande, har haft detsamma under öfvervägande, och, jemte det Utskottet ansett sig. böra tillstyrka, att Riksens Höglo!]. Ständer ville hos Kongl Majit i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj t i Nåder täcktes anbefalla vederbörande dess Befallningshafvande och Consistorium i orten, att gemensamt uppgifva förslag till de i ofvanberörde måtto öfver - i4 sä - Ben 17 Julié vérktagadé olägenheters afhjelpandé, tror tjtskottet sig tillika böra föreslå, att till Kohgi. Majtts Eget
Det förslag till nationalrepresentationens tidsenliga ombildning, som vi under detta riksmöte af vår älskade Konung fått 398 Den 8 December e. m. emottaga, innebär utan tvifvel det förnämsta vilkoret för fäderneslandets framtida lyckliga utveckling; och då vi nu lemna denna i samhällslifvet så djupt ingripande fråga till afgörande vid nästkommande riksdag, är det för Borgare-St. lika mycket ett behof, som en sann tillfredsställelse att få betyga sin tillit till Höglofl. R. o. Ad:s högsinnade fosterländska tänkesätt och välvilliga samverkan till en lycklig utgång af denna för det älskade fäderneslandet så maktpåliggande angelägenhet. Det är under inflytelsen af sådana förhoppningar, som Borgare-St. nu i riksdagens yttersta timma inför Höglofl. R. o. Ad. nedlägger sin vördsamma och varma tacksägelse ej mindre för nitisk och upplyst medverkan vid de allmänna ärendenas behandling, än ock för den oförställda vänskap och välvilja, som från Höglofl. R. o. Ad:s sida kommit Borgare-St. till del, och hvaruti Borgare-St. utbeder sig att fortfarande få vara inneslutet. Detta tal besvarades af Hr Gr. o. Landtm, sålunda: Med uppriktig tillfredsställelse emottager R. o. Ad. det Vällofl. Borgare-St:s afskedshelsning. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 17 Mars e. m. 3ot afseende å fördelningen af Allmänna Bevillningen samt angående vissa förändringar i Bankens Sedlar till deras valeur text, format m. m. och uti BondeStändets inbjudning att deltaga i dess beslut rörande den i BankoDisconten anslagne serskilda fond för Lån på Actier och Documenter. 10:0 Öfverlemnande till Bevillningsutskottet af Förstärkta StatsUtskottets Memorial angående verkställd votering i vissa frågor hörande till Stora Sjö-Tulls-Bevillningen; angående Städernes SaluAccis; angående
En Värd Ledamot af detta Stånd, Herf Grefve Spens, har redan för detta föreslagit, att ett Lån af omkring 1,000,00a R:dr mätte beviljas Götha Canal Discont till utredande af sina affairer: För min del skulle jag önska, att i händelse denna Summa vore tillräcklig, så att Discontens affairer dermed kunde utredas, detta Förslag vunne bifall : Jag tror att deri-] Den 17 Martu , f. m. *9 |enom skulle alla åtnjuta sin tillbörliga rätt och Staten icke förlora, då nödiga säkerheter vidtagas, så att de fastställande afbetalningarne ordentligen irigingo, och CanalDisconten dertill förbjudas att hädanefter emottaga Privates penningar för 3 Procent, på sätt hittills skett, och om det skulle tillåtas, åtminstone icke pä kortare uppsägningstid , än minst 3 Månader. Härigenom skulle Götha Canal blifva i tillfälle, att med de af Riksens Ständer år 1S15 bevilw jade tillskott fortsätta Sina Arbeten , och Riksens Ständer vid innevarande Riksdag tndgå ali vidare åtgärd med anskaffandet af nya tillgångar till detta stora och kostsamma arbetes fortsättande. Men då Riksens Ständer af de ftamfarne sednare tiders erfarenhet tillräckligen lära vara öfvertygade om skadligheten at ett vidsträcktare Discont-systéme, lärer detta Förslag troligen icke beviljas, hvadan jag lår utbedja mig i att till Högloft. Ridderskapets och Adelma mogna bepröfvande såsom Alternativ få vö;dsammast framställa följande Liqvidations-pro-; jéct för Götha Canals och Malmö Disconter: i:o Ifrån och med den i Augusti eller förr, om det sig göra låter, inlöser Riksgäld^ Contoiret alla Götha Canals och Malmö Dia* conters på Banquen ställde bokförde Assigriatioher med full valuta i RiksgäldsSedlar efter ftealisationsgrund.
R:dr i taffelpenningar, förestälde jag mig, alt Ridderskapet och Adeln icke ville bestämma hela beloppet till lön på Stat. Visserligen var min afsigt egentligen att fästa uppmärksamheten på det mindre riktiga i Herr Hjertås förslag, men då nu af Friherre Anckarswärd blifvit yttradt, att hela summan borde anses såsom lön, kan jag ej annat än godkänna de skäl han i det afseendet anfört. Derigenom blir äfven lönen lika med StalsRådens, och det är endast taffelpenningarne, som utgöra skilnaden. Herr t) e n 2a September f. m. *7? Herr Hjerta: Jag förenar mig i hvad Grefve Posse nu yttrat, och frångår mitt förra förslag. Herr Lefren^ Johan Pehr: Om, såsom Herr Cederschjöld yttrat, det skulle göras till grundsatts, att ingen finge föredraga, hvilken ej hade fullmakt som StatsSecreterare, JustitiaeCanzler eller HofCanzIer, så skulle man böra förbjuda dessa personer att blifva sjuka, eller få förfall af annan beskaffenhet. Jag är öfvertygad, att Konungen, så vidt möjligt är, icke tillåter andra att föredraga, än de, som dertill äro genom fullmakt bestämde, men det mätte val tillåtas Konungen, att åt personer, som i allmänhet äro kände för duglighet, på någon tid få på försök öfverlemna föredragning, för att erfara, om de till platsen äro skicklige. Att knyta händerna till oupphörligt på Styrelsen, anser jag vara en småaktig Statskonst. Herr Crusenstolpe: För att icke Inveckla frågorne, anser jag det blifva nödvändigt, att först göra proposition å beloppet, och sedan å vilkoret. Det kan visserligen icke vara meningen, att knyta händerne på Konungen, sä alt han icke skulle fortfarande aga samma rätt, Sorn hittills, alt till föredragande förordna hvem han behagar, Frågan är icke om Vicarier för SlatsSeere42 H. i a 178 Den 23 September f. m. terarne under deras personliga tjenstledighet, utan om förordnande, när Embelet är ledigt.
Creutz afsigt, om den ock är ofrivillig ; men en och annan person skulle dock af en sådan tydning kunna missledas. Om man således täger frågan i närmare betraktande,. finner man att detta ord »tillstånd» icke innebär annat, är att sätta kompanichefen i tillfälle att bedöma, huruvida, elter mensklig beräkning, den förening, som soldaten vill ingå, kan för honom medföra sådana olyckliga följder, att det är kompanichefens ovilkorliga skyldighet, att söka, så vidt möjligt är, afstyra densamma. Kompanichefen har deremot, icke någon rättighet att uptrlida med något slags kategoriskt förbud mot äktenskapet; och om ett. slikt förbud skulle utfärdas, så vetavi, att soldaten, i likhet med den 15:åriga flickan, hvilken Frih:n ville gifva rättighet att råda öfver sin hand, har lagen, som skyddar honom, och kan, genom lagens åtgärd, erhålla det tillstånd, sora giftomannen. om jag så skall benämna kompanichefen, är nog oförståndig att vägra en karl, som har skäl för sin begäran. Det lärer väl icke kunna bestridas, att det är klokt att så ordna samhällslag. -,rne, att den förnuftigare kommer i tillfälle att inverka på den som behöfver råd; och i detta fall må det vara nrsägtligt. om man anser en kompanichef, med dess bildning och större erfarenhet, böra hafva mer urskiljning att bedöma ställningar och för hållanden, än en måhända nyss antagen soldat, hvilken i allmänhet af verlden har föga kännedom. På sätt erfarenheten ofta gifver vid handen, kan i annat fall en soldat lätt nog blifva insnärjd af en listig och elak qvinna och narrad att ingå ett äktenskap, som han sedermera under hela sin lifstid får ångra. Fortfar åter det förhållande, som nu eger rum, eller att soldaten skall anmäla saken hos sin kompanichef, så kommer denne i tillfälle, att, efter sökta och vunna uplysningar rörande den tillämnade bruden, kunna framställa sådana skäl och betänkligheter mot den tilltänkta föreningen, att soldaten sjelf finner sig föranlåten att afstå från densamma, såsom alldeles förhastad. Jag kau sannerligen icke inse, hvartill det skall gagna att, på sätt Frih.
Majrts nådiga Proposition JV° 1 samt i öfverensstämmelse med den gjorda beräkningen af Statsverkets inkomster under nästa statsregleringsperiod bör de åt landsstaterna anvisade indelta räntors förslagsvårde förhöjas med det jemnade belopp, hvarmed berörda värde under åren 1858—1860 uppgått utöfver den derför hittills antagna förslagssumman, eller med 46,550: — hvaremot, och sedan, på sätt här ofvan synes, kontant vederlag för de i nuvarande lönerna inbegripna boställsräntor blifvit tilldeladt åtskillige tjenstemän, som komma att frånträda sina nu innehafvande boställen; samt då dessa räntor, som framdeles blifva Kronan behållne, således böra från Riksstatsutgifterna uteslutas, sä afrähnas här desammas belopp sålunda, nemligen: af Remb JV2 1, & mantal, anslaget åt Länsmannen i l:sta distriktet af Westbo härad uti Jönköpings län 9: — af Sånnaryd 1, \ mantal, anslaget åt Länsmannen i 4:de distriktet af dito dito 19: — af Ulås Norregård JVs 3, \ mantal, anslaget åt Länsmännen i Mellandistriktet och Södra distriktet af Östbo härad i dito län 38: — af Stora Isie JVs 11, ^ mantal, anslaget åt Länsmannen i Wemmenhögs härads östra distrikt af Malmöhus län 5: 5. E:dr. 26,279 26,279 — IJör till Siats-Utskottets Utlåtande, år 1862—1863, JVs 99. Transport 71: 8. -16,880: — af Årja M 3, £ mantal, anvisadt åt Häradsskrilvaren i Åkers, Daga och Selebo häraders fögderi af Söder-/. manlands län 117: — af Alsheda Skomakaregården, och Gastorp, \ mantal, anslagne åt Riksmynt.
Men en sådan glömska kan blifva ödesdiger nog, synnerligast för våra söner, på hvilka ju kan komma att hvila ansvaret ej blott för deras, utan ock för många andras framtid. Vi hafva i det föregående framhållit såsom hörnstenarne för hemmets uppfostran kärlek, lydnad, förtroende. Det finnes ännu en sådan, den nödvändigaste af alla — gudsfruktan. Derom är föga sagdt, ty det hela är taladt blott till dem, som med vördnad och kärlek omfatta den kristna tron och lägga dess bud och läror till grund för sina handlingar, eller som åtminstone önska kunna göra det. De, som förakta kristendomen, förakta i allmänhet också sedelagens bud, och se sig helst befriade från besväret att uppfostra sina barn. En och annan förklarar till och med det nyttigaste för dem vara att låta dem växa upp som ogräs, utan annan vård oeh tillsyn än den lekamliga. Man hänvisar stundom på menniskor, som lefva » utan religion », som det heter, och likväl föra en aktningsvärd och hedrande vande], likväl styras af ädla och goda impulser. Men man glömmer dervid, att dessa menniskor dock blifvit i begynnelsen fostrade i kristliga hem eller åtminstone sådana, der kristendomens grundsatser ännu gälde såsom den enda efterföljansvärda. Man har ännu icke sett den generation, som ateisterna fostra. Visserligen börja några ganska vackra frukter framträda i de » föreläsningar », der råheten och inskränktheten täfla i andefattiga utgjutelser och stötande angrepp mot kristendomen. Men dels äro dessa företeelser ännu temligen enstaka, dels bero de troligtvis mera på ett ungdomligt begär att väcka uppseende, än på en mera allmänt utbredd kristendomsfiendtlighet. Säkert är emellertid, att om vi icke till grund för hemmets uppfostran lägga kristendomen, undanrycka vi våra barn det bästa och förnämsta stödet på deras vandring genom lifvet, det säkraste och osvikligaste rättesnöret för alla deras handlingar, den enda fasta grunden för lyckan här på jorden.
Det påstående, att jemkning icke skulle äga rum, då endast två skiljaktiga meningar linnas, vore i min tanka att utesluta densamma, då den lättast kan verkställas. leka helier synes det rätt oell med förnufts-grunder enligt, att låta en allmän fråga förfalla, så länge ett medel återstår alt försöka meningarnes förening, hvilken endast i det fall kunde anses omöjlig, då de i sjelfva hufyudsaken linnas hafva genom afslag och bifall kommit i rak motsats mot hvarandra. Stadgandet uti 75 §. att, om två Stånd stadna mot två, målet skall antingen förfalla, eller, örn det icke det kan, afgöras genom (Nämnd, finnér således efter min tanka icke tillämpning förr, än stadgandet uti 75 §. af Riksdagsordningen blifvit uppfyldt, det vill säga icke förr ån det föreskrifna jemkningsförsöket i Utskottet verkeligen skett, men frugtlöst aflupit, och Stånden kommit i tillfälle att enligt samma §. definitivt besluta, emedan också derefter, men icke förr, Stånden kunna i sina Beslut definitivt stadna två imt två. 1 Eesv. •ch Ekon. Ut sk. Betankanäen. <)6i I afseende på den frågan, huruvida närvarande mål skulle böra alldeles förf alla, ihändelse, efter skedt jemkningsförsök, iva Stånd, definitivt stadna mot två, anser jag den böra med Nej besvaras, emedan alla fyra Stånden i hufvudsaken förenat sig, och bifallit, att en Underdånig hemställan till Kongl. Majit bör göras, med generelt yrkande af Handelsfrihetens stora vigt i allmänhet för Rikets välstånd, såsom Ekonomiska Utskottets första Betänkande innehåller. Skulle detta Betänkande oförändradt antagas, blifver tvä Stånds mening rådande öfver två andra Stånds, hvilket ej synes vara enligt med rättvisan. Till undvikande af ett i min tanka sä olämpeligtresultat gifvesej annan utväg, än att bägge förslagen till Kongl. Mar.t i Underdånighet frambäras, eller att valet deni emellan genom Nämnd afgöres.
Bland pastellerna och akvarellerna finnas äfven en del goda genrebilder: Carl Larssons figurrika » Vinterstuga i Dalarne » (akvarell) och hans » Band-väfverska » äro präktiga bilder, Alf Wallanders kraftiga, direkt ur lifvet tagna typer, såsom » Tunnbindareverkstad », » Bränsleplockare », » Bibelläsande gumma ». Herr Wallander beherskar onekligen med dessa bilder pastellafdelningen, om ock Ivar Nyberg med sin eleganta » Framtiden » gör honom platsen stridig, i hvad på känsla och finess ankommer. Att uppdraga en verklig skillnad emellan landskapsoch friluftsmålning torde svårligen låta sig göra, hvarföre måhända ännu en del bilder kanske rätteligen borde anföras gemensamt med ofvanstående, men då utställningen kommer att tillökas med ett ej så litet antal bilder, skall jag, efter den till midten af juli bebådade omplaceringen, i en följande uppsats omtala dem i sammanhang med landskaps-, marinoch djurmålningarne m. m., då äfven den särdeles anmärkningsvärda skulpturafdelningen skall riärmare skärskådas. F. U. Wrangel.Ny Lyrik. Gustaf Fröding. Guitarr och Draghar monika, Mixtum Pictum på vers. Stockholm, Albert Bonnier. Kr. Per Hallström. Lyrik och Fantasier. Ballader och Berättelser. Stockholm, Albert Bonnier. Kr. Visserligen är det sant, att det väl aldrig varit någon säker vag till lycka och berömmelse, den som leder genom diktens vildmarker. Farorna ha varit många och utbytet osäkert. Huru mången af alla dem, som vågat sig dit in, har det väl varit förunnadt att vända åter med en okänd växt, hvars nya färger och nya doft kunnat glädja våra sinnen? Men det har dock sällan varit så afskräckande som nu att våga försöket. Åtminstone hafva versförfattarne blifvit ett slags allmänhetens styfbarn, hvilka få vänja sig att undvara de sporrande uppmuntringarne .. Det har så länge påståtts, att tiden ej lämpar sig för lyrisk poesi, att man till slut har trott det. Ja, vi hafva Öfverhufvud blifvit ointresserade för ali poesi; tull eller inte tull — det är hela frågan.
Men detta ljus, det kan ej komma utan brytningar; innan dess lifgifvande dager mildt och jemnt sprider sig öfver allt, och vägleder hvar och en till sin rätta plats, upstå många misstag, många felsteg. Dess rätta ändamål alt, så vidt möjligt är, för menskliga ögon, visa allt i dess rätta gestalt, är ej lätt att ernå. Af början till bildning kommer lätt halfbildningen med sina olycksbringande följder; men må man ej förakta det nyttiga, för det att, under dess tillämpning, missbruk upstå. Må man i stället, tålmodigt och ihärdigt, med det vackra målet i sigte, söka vandra den väg, som nu är utstakad och som, om den ej kan bära till något fullkomligt, dock för vissa leder till mensklighetens förädling. Stora samhällsförändringar hafva alltid varit en följd af, genom sakernas egen gång, framkallade stora och mägtigt verkande opinioner, och hafva svårigheter vid deras utförande icke utebiifvit, så har också öfvertygelsen om riktigheten af deras grundidé framkallat ädla andar, som arbetat för deras rätta utveckling. Så ock nu vid genomförandet af den för landet så vigtiga folkundervisningen. Mången bar på sednare tider gjort sig till målsman för densamma; men ingen med så mycken rätt till allmän erkänsla som Gr. Torsten Rudenschöld, hvars ädla sträfvanden i denna väg nu äro så allmänt erkända. Hans bemödanden att, genom roteskolor, återföra den första upfostran till den plats, den aldrig borde lemnat, nemi. hemmet; hans åsigter om elitskolans bildning; hans vackra skäl för nödvändigheten af att bilda en ny lärarepersonal, som, slutande sig mera till folket, hvarifrån den bör utgå, är mera lämplig att upbära den vigtiga plats den inom detsamma innehar; allt detta är för väl kändt, för att här behöfva omordas. De åsigter ban, i denna väg, så väl skriftligen som praktiskt framställt, hafva äfven redan vunnit båda Statsmakternas erkännande, hvilka, genom beviljande af medel till deras genomförande, satt honom i tillfälle att till någon del realisera desamma. Genom det anslag Gr.
Thibaut, ehuru sjelf en heros i romerska lagfarenheten, yrkade nemligen ej lika ensidigt som Savigny dess absoluta giltighet såsom grundval för Tysklands rättstillstånd, utan inklinerade för den gamla germaniska lagstiftningen, hvars förnämsta sakförare i Tyskland nu lärer vara professor Wilda i Halle. Sanguiniska sinnen vänta af denna egna riktning i det juridiska studium en reform icke blott för vetenskapen, utan för hela samhällsförfattningen. Af de medicinska vetenskaperna blomstrar här isynnerhet kirurgien. Tiedeman, Nägele, Puchelt, Chelius, äro alla berömda namn. Den sistnämnde är dock en ung man, som i Heidelberg ännu icke njuter det stora anseende, han eger i vår nord, der man ser hans arbeten i hvarje yngre läkares bokskåp. Förf. hade också tillfälle att erfara, att han, likasom en annan stor auktoritet hos oss, Kieser, var föga erkänd vid Österrikes universiteter, i Wien och Prag. Bland Heidelbergs teologer står kanske den gamle Paulus ännu främst. Ehuru öfver sjuttio år, är han allt lika rask arbetare, och oförsvagad i sina friare religiösa åsigter. Ännu klockan 7 på qvällen satt han i sin vindskammare vid sitt Novum Testamentum, studerande vid lampsken och utan glasögon. Mycket språksam, är han ögonblickligen färdig att kasta sig in på det ämne, som sysselsätter och alltid sysselsatt honom, skriftens utläggning. Han tadlade den nyaste filosofien, som enligt hans utsago «brådstörtat att öfva sin klyftighet uppå dogmer, om hvilka de ej gjort sig försäkrade, huruvida de äro biblisk lära eller icke, t. ex. treenighetsläran. I ett nu hade han anfört och kriticerat alla de ställen i nya testamentet, på hvilka man stödt denna dogm, men i hvilka han icke såg någon tillräcklig grund för densamma. Han talade också om den stora schism, som för närvarande rådde mellan vetenskapen och kyrkan, samt isynnerhet folktron, och ansåg den hafva sin grund uti «kyrkans och presterskapets förkärlek för det obegripliga, hvilket framställts såsom hufvudsak, medan man såsom bisak behandlat allt det i kristendomen, som kunde vara föremål för en förnuftig uppfattning.»