Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle kommit henne att lida dubbelt, både af missnöje med det närvarande, och fruktan för framtiden. Haraldson. Hm! ja, ni har edra egna tankar, ni. (seende på klockan.) Men tiden lider, låt oss gå och hjelpa pojken, Birger, att få båten lastad. (tagande stundsarn samt en ring tågvirke och går.) Birger (enskildt till Erika, i det han går). Unna mig i afton, några ögonblicks samtal med er, Mamsell Erika! jag skall om en stund komma åter, för att här möta er. (går.) FJERDE SCEN. Erika (ensam). (Seende efter Birger.) Hvad kan han i afton vilja mig? Hans blick var så besynnerlig han har förr aldrig velat tala vid mig allena jag vet inte hvilken oro som fattar mig en ängslan trycker mig i afton svårare än vanligt. Gud i himlen, styrk mig! och stadfästa hos mig ett beslut för den framtid jag går till mötes Skall jag väl ånyo ge mig ut i den verld som förskjutit mig! Skall jag åter lemna dessa dystra klippmassor, hvaraf jag här ser mig omsluten, för att på okända, men gladare, trakter söka mig ett hem Ja, det blir kanske lyckligare Men, nej Gabriella den arma, moderlösa Gabriella, skall jag aldrig öfverge Mitt löfte till den döende Modren, måste jag hålla Ja! ännu en tid, vill jag finna mig i mitt öde, ... och med ett orubbligt lugn och en beständig själsnärvaro, försöka att tygla min råa omgifning. (eftersinnande.) Men hvad vill väl denna man, hvars uppförande på sednare tider, mera än förr förskräckt mig Må han vilja hvad som helst! i afton kan jag inte tala med honom (vill gå, men får se Birger som i detsamma inkommer.) Gud i himlen! der är han FEMTE SCEN. ERIKA, BIRGER. Birger. Förskräcks ni för min ankomst, mamsell Erika, så vill jag, huru maktpåliggande mitt ärende än må vara, inte vidare oroa er. Erika. Nej Birger, jag förskräcks inte, – men, eder, i sanning ovanliga önskan, att tala vid mig i afton, och på denna timme, förundrar mig högligen.
Om vår tryckfrihet blifvit våldförd, om någon, troende sig skyddad af Svenska lagar och Svensk medborgarcrätt, blifvit lidande, om Svenska folket ansett sig derigenom förnärmadt, hade det att vänta, att upprättelse skulle lillvägabringas genom dess representanter? Gr. Horn tillhörde ju de män, till hvilka Sveriges framtid, likt ett barn till sin fader, sträckte sina darrande händer, till hvilka den ställde sitt öde, på hvilka nutiden slödde sina förhoppningar? Han räknas ju dit ännu? Icke är han frihetens affällige son? Jag är öfvertygad, att om han misstagit sig i denna fråga, skall han, så snart han öfvervunnit sin irring, vara bland dem, hvilka först söka rycka fäderneslandet undan den fara, som skulle hota det, om dess ombud erkände skulder, hvilka utan deras vetskap och medgifvande blifvit landet åsamkade, vara bland de förste, som uppmana eder, mine herrar! att, genom förklarandet att grundlagen förbjuder eder erkänna denna skuld för Rikets, rädda fäderneslandet undan den hotande faran af de initiativ, man annars gick att taga; den förste, som låter handling följa sina ord. Jag tilltror mig visserligen icke att återföra honom från den irring, hvaruti han sig i detta afseende befinner; jag har tillit till de af eder, mine herrar! som förde fäderneslandets talau långt innan jag lärt dess språk! I håf ven redan gjort det; jag har tillit till honom sjelf, när han eftersinna!', att det gäller fäderneslandets väl. Ingen är dertill mera mäktig. Han känner grundlagen; han känner att det vore att uppoffra detta Hus, att samla glödande kol, mine herrar! öfver edra hufvud, om vi ensamme erkände denna skuld; att det vore att bryta lagar och lätt och framställa oss såsom fosterlandssvikare inför folkel. Man har D e ii Februari c. m. sagt. ”vi och folkel böra förstå vår regering;” mine herrar! vi hafva länge förstått den, men vi börja först nu att rätt förstå vår ställning, när oss förelägges att betala dylika skulder på en tid, då våra bröders blod ännu ropar till oss ur jorden. Den som fordrar sådant, måste icke känna Svenska folket, icke förstå dess ombud! Må Gr.
Emellertid står det alltid fast, att förevar, betänk, innehåller ett correctiv, och det blir alltid en billighet, att delta får visa sin verkan. Jag yrkar altså bifall å betänk. Ett tillägg utber jag mig dock i anledn. af Frih. Raabs yttrande. Han har misstagit sig, om han trott mina förhoppningar gå ut på, att Konungen skulle afslå Ständernas omförmälda fattade beslut. Jag har blott önskat, att Konungen icke skulle tillåta, det denna fråga, såsom hörande till en af grundsatserna för den nya lagen, må undanryckas pröfningen af det hela. Längre har jag icke gått. Om Ständerna vilja antaga förändringen i sammanhang med den nya lagen, har jag ingenting deremot; men väl nu. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Jag får först anhålla om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga. Underteckn. Ri d d. Sec re t.: LagUtsk:s betänk. N:o 83 är af de öfriga Stånden bifallet. Hr Strussenfelt: Efter den nu vunna upplysningen torde det vara föga värdt att fortsätta discussionen. Jag anhåller dock att fä yttra några ord. Flera talare hafva ingått i frågan om nyttan eller olägenheterna af lagmansrätterna. Denna är redan afgjord, och jag skall icke åter upptaga densamma. Nu är först fråga om formen för det föredragna betänkts behandling: om det bör läggas till handlingarna, pröfvas till bifall eller afslag, eller hvila tills svar från K. M. ankommer i anledn. af beslutet om lagmansrätternas afskalFande. Såvida betänk, skall komma under pröfning, har man yrkat, att betänk, måtte afslås, enär Ständerna redan positivt beslutat, att Iagmansrätterna böra för - Den 16 Augusti f. mt svinna. Det kan dock icke vara K. M. obetaget ätt åt detta beslut lemna det afseende, han för godt finner; och örn Konungen skulle anse det beslutade afskalfandet icke böra eller kunna ske, kan jag icke finna, att det är olämpligt, att det föreslagna alternativet kan i andra rummet vara tillreds att underställas K. Att frågan hvilade, vore nu måhända likväl det rättaste.
Jag kände mig sjelf igen så som jag varit förr i tiden, jag fick tillbaka mitt gamla väsen och min gamla syn, allt omkring mig blef sig sjelft på nytt, en dager slocknade inom och utom mig, och det kändes som då ett nummer slutar i koncertsalen, på hvilket alla lyssnat dernere i mörkret och tystnaden, och det blir ljus och sorl. Men framför allt hade jag denna förnimmelse af att något hvarmed jag vuxit samman lossnade kring mig på alla sidor, det var som om jag stigit upp efter en rent fysisk omfamning, och jag kände mig skamsen och löjlig och äckelsjuk som efter en intim natt med en främmande kvinna. Vi flackade hit och dit, och hon blef allt mer för mig ett okändt fruntimmer, med hvilket jag gjorde ressällskap, och hvars biljetter och nattlogis jag betalte, hennes högljudda entusiasm vid allt hvad vi mötte skorrade in i mina raffinerade stämningar, den generade mig och jag fann den pueril, hennes aggressiva hängifvenhet för mig tycktes mig ofin och grotesk och jag behandlade den som en godtköpsvara som man tar emot derför att man icke gerna kan säga nej, jag blef ständigt mera retlig och ironisk mot henne, och jag kunde icke med allra bästa vilja i verlden gifva henne mera än hvad man ger den första bästa kvinna som kommer i ens väg. Naturligtvis kunde hon icke länge undgå att märka att jag var annorlunda mot henne än förr. Till en början satt hon hela sin omisstänksamma och osammansatta natur emot och såg ned på alltsammans såsom bagateller och tillfälliga utbrott af dåligt lynne, hvilka det icke kunde falla henne in att ta så synnerligen högtidligt. Sedan, då hon fann, att hennes känsloutbrott och ömhetslater ständigt studsade tillbaka mot min köld och sårades till blods och slängdes undan som värdelöst skräp, då kunde jag märka, huru hon började undra, och hon kunde se på mig med ett barns långa förvånade blick, hvilken gjorde ondt i mitt sjuka samvete.
Jag återkommer till Ekon.-Utsk:s Betänk:de och då, olyckligtvis, intet annat numera återstår att göra, anhåller jag vördsamt det R. o. Ad., med gillande af motionens syfte, dock med afseende å Med-St:ns beslut ville låta vid Utsk:s utlåt. bero. Jag tror att R. o. Ad. härigenom ännu en gång skulle visa den vara framåtskridandets Den 31 Januari. 235 sanna vän, som antager nyttiga förslag, ej de som i tid och otid endast skrika derpå Hr Ribbing, Arvid: Motionären har föreslagit att civila embetsman i Sverige skola examineras i Norriges Statsförfattning samt straffoch privat—rätt m. m., och i detta afseende instämmer jag i allo med den siste talaren, men jag befarar, att svårigheter skola möta dem, som erhålla updraget alt undervisa i den Norrska Statsförfattningen, såvidt den alser föreningen, som blifvit slutad emellan de båda rikena Sverige och Norrige. Det är oss alla bekant, att redan för 12 år sedan en komité nedsattes för behandlingen af de unionella förhållanderne; det är oss äfven bekant att denna komité afgifvit ett belänk:de, som kommit Utsi:, tillhanda, men delta betänk., äberopadt af K. M. i en propos., som ligger på R. o. Ad:s bord, har i Norrige, men icke i Sverige blifvit tryckt, och är således här obekant. När ljuset, som skulle spridas öfver de förenade rikenas ömsesidiga förhållande, hålles så instängdt, måste svårighet för en föreläsare vid rikets Universitetet1 upsla att komma någon vardt, synnerligen som vi känna det obestämda och bristfälliga i våra unionella författningar. Jag har trott härutinnan kunna ligga en anledn. för Utsk:s nuvar:de utlåt. Jag har blott velat göra denna anmärkn. och säga huru svårt det varit för mig att upfatta den omnämnde Nåd. propos:n genom just denna brist på kunskap om en komité, som redan är uplöst och för 12 år sedan algaf sitt betänk. Då härefter Frih.
Då sedermera den i London verkställda försäljningen af ifrågavarande ullpartier i den mån misslyckades, genom såväl mindre pris emot ullens belånings värde som utskeppningsoch auctions-omkogtnaderna, att en förlust å företaget uppstod af 3367 R:dr 32 sk. 5 r:st., lät Kongl. Collegium affordra Nathhorst den andel deri, sorn lian efter skedd utredning borde af nyssnämnde summa ersätta, eiler 681 R:dr 36 sk. 3 r:st., hvilka äfven blifvit honom i räkenskaperna påförda; och uppgick således Fondens enskilda förlust till det ofvanföre upptagna beloppet 2685 R;dr 44 sk. 2 r:st. I anledning af Kongl. Secreteraren Nafhhorsts anförda underdåniga klagan öfver denna fördelning har frågan blifvit anhängig hos Kongl. Maj:t och h vilar ännu oafgjord. Revisorerne hafva bort fästa uppmärksamhet vid nu omförmälda förhållande, emedan det lemnar ett nytt bevis på olämpligheten af Statens inblandning uti dylika handelsföretag, hvilka, om än började under skenbart lofvande utsigter, dock vanligen blifva förlustbringande och, i alla händelser, för Staten medföra kostnader, dem den enskilda omtankan förstår att undvika; hvarförutan, hvad denna fråga särskildt angår, det kan nästan för säkert antagas, att om ifrågavarande. Kronan tillhöriga ullparti ånyo blifvit utbjudet till försäljning i Norrköping eller någon annan fabriksort inom Riket, förlusten derå, om någon sådan uppstått, blifvit mindre betydlig, än som nu var fallet. Ytterligare balanceras uti Nya Ull-Discontfondens räkenskaper, på sätt ofvan är upptaget, osäkra fordringar till ett belopp af 468 R:dr 4 sk. l r:st., hvaremot Fondens behållna vinst vid sistlidne års slut allenast uppgick till 119 R:dr 30 sk. il r:st. Enär uti en så beräknad lånerörelse som den, hvilken nya Ull-Disconten underhåller, förluster svårligen kunna undvikas, men deremot med den höga ränta, som, enligt Rikets 16 — Iiöglofl.
En särskild klass af befolkningen finnes emellertid, h vilkens ställning är ytterst svår och synes nära ohjelplig, nämligen de vid kusterna och i skärgården bosatte fiskare, som idka fiske såsom htifvudnäring och icke tillika hafva jordbruk, eller hafva det i så liten skala, att del icke kan komma i beräkning: Om dem skall nedanföre vidare nämnas. Förhållandet i afseende på antalet af hegångne brott under sislförflulne 5 år, torde vara ungefärligen enahanda som under de nästförutgångne. Blekingsboens lynne är sådant, alt han lätt retas till vrede, hvarigenom uppkomma slagsmål och våldsamheter emot person, helst då den medfödda retligheten ukas genom förtäring af rusgifvande drycker: dråp och misshandel i bråd skillnad förekomma således olta: mord eller annat öfverlagdt och uppsåt ligt våld emot person mera sällan. Brotten emot ägande rätt, såsom rån och särdeles stölder, synas här som annorstädes till en stor del hafva sin orsak i nöd och svårigheten att erhålla arbetsförtjenst: i den mån medlen till lifsbergning ökas eller minskas, i samma mån, fast i omvändt förhållande, minskas eller ökas jemväl dessa brott. Så visar sig en märklig skillnad emellan förhållandet härutinnan under 184-7 och innevarande ur. Förstnämnde år, då, i följd af det näslförulgångna årets felslagna skörd och det särskilda förhållandet med årsväxten inom nästan hela Europa, till en början brist och sedermera ovanligt höga priser på spanmål uppkommo, fylldes alla häkten med brotts - 8 lingar, långt utöfver det antal, för livilka utrymme varit beräknadt; hvaremot fångantalet under innevarande år, sedan ymnigare skördar inträffat ocii tillfälle till arbetsförtjenst icke saknas, mången gång utgjort mindre än hälften och sällan mer än f:delar af hvad det var vid samma tider under förra året.
Men — utom i de fall, som i de 8 der närmast föregående §§ omförmälas och äro underkastade allmän åklagares sjelfkrafda embetsåtgärd — kan ock den brottslige, ogifte mannen, enligt samma 9 §, bli lika straffri, der han nemligen ej på qvinnans eller hennes målsmans lagsökning redan dömes eller ålägges att utgifva sitt oäkta barns underhåll. Utskottet har ock i allmänhet befarat, att, genom angifvelseoch åtals-rättens bibehållande vid den utsträckning, den hittills haft emot lösaktigheten, eller genom lastens offentliggörande inför domstol, genom allmän åklagare utan vilkor, “den allmänna sedlighetskänslan skidle såras.“ Men skall då denna bättre känsla hos andra medmenniskor, när hon af de sedligen brottsliges opåtalda lastfulla uppförande redan tagit allmän anstöt och blifvit på det djupaste sårad: skall hon äfven då och derefter, just genom sjelfva strafflagens förbud emot eller inskränkning af allmän åtalsrätt, beröfvas alla anspråk att få bli aktad och tillfredsställd, under det att de sedeslösa brottslingarna sjelfva likväl kunna fortfarande bli ostraffade? Hittills har dock vår Svenska lag, med sina straffhud och en friare åtalsrätt, såsom ock det Svenska Folkets kristliga sedlighetsbegrepp, med sitt sunda omdöme, sorgfälligt sökt att omgärda tukt och ärbarhet ibland både gifta och ogifta samhällsmedlemmar i riket — utan undantag. De bevisliga brotten häremot ha ock icke undgått, att, på allmän åklagares embetsbeifran vid Domstol, beläggas med laga straffpåföljder och ansvar. För min fruk tan, att likväl sådan erforderlig näpst mera sällan torde, efter det nya lagförslaget, komma att å de brottslige i dessa afseenden utkräfvas, har jag här ofvan sökt bjuda skäl. I enlighet med de inom Högvördiga Preste-Ståndet, vid remissen af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet, välbetänkt yttrade åsigter härom, har jag derföre inom
Och enär dessutom en dylik afforing tillförne lemnats af Rikets Ständer och deras Revisorer oanmärkt, hvilket måtte förutsätta, att den blifvit gillad och godkänd, gifver detta än mera bekräftelse åt det oklanderliga i beslutet för den affbringspost, sorn ej i afseende på sjelfva utgiftens beskaffenhet, utan blott på Titeln eller fonden för dess afskrifning , till anmärkning föranleda Vid Revisorernes anmärkning, att till Sekreteraren, Kamreraren med flere Tjenstemän vid Fångvårds-Styrelsen, blifvit anordnade gratifikationer af anslaget till fångvården, hvilka gratifikationer Revisorerne ansett icke böra öka detta nog hårdt anlitade anslags utgifter, får StatsKontoret upplysa, att Fångvårds-Styrelsens aflöning ordinärt utgår af detta anslag , och att Eders Kongl. Majit uti Nådigt Bref den i5:de Januari 183g anbefallt Stats-Konloret att för de hos Fångvårds-Styrelsen anställda Ordinarie och Extraordinarie Tjenstemän, som, under loppet af år 1837, sökt att genom en nitisk medverkan, i hvad på dem ankommit, befordra föremålet för Styrelsens verksamhet, utbetala gratifikationer, tillsammans utgörande 5oo Rdr, af anslaget lör fångvården i allmänhet, hvilken utgift synes destornindre böra hafva föranledt anmärkning, som den var påkallad af ärendenas tilltagande mängd hos Fångvårds-Styrelsen under de sednare åren, deraf följt behofvet af en sedermera fastställd högre Interimsstat för denna Styrelse, — 214 — Enär Eders Kongl. Majit, medelst Nådigt Bref af den io Oktober iSSy, vid Stats fastställande för Kungsholms fästningsbyggnad under året 133S , äfvensom genom Kongl. Brefvet den g November sistnämde år, angående en sådan Stat för år j 83g, bestämt kostnadssum man till 34,ooo
Flera skäl kunde visserligen anföras till stöd för den af Utskottet hyllade mening; men de nu anförda torde innefatta tillräcklig grund för Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Herr Doktor Sandbergs förslag ej måtte bifallas. istockholm den 13 Oktober 1848. Emot detta Betänkande hafva Herr Doktor Säve och Riksdagsfullmäktigen Pehr Sahlström från Stockholms län sig reserverat. Nip igl Ant. till Exp. Utsk. d. ?3 Okt. kl. 1 e. m. Betänkande. i anledning af väckta motioner, angående dels bestämmelser i afseende på Domares och Polismyndigheters rätt att häkta anklagad person, dels ock om skärpta kontroller å häktningsåtgärder. Till Lag-utskottets behandling har Höglo!!. Ridderskapet och Adeln dfverlemnat ett af Herr Munck af Rosenschöldj /V. R.} ingifvet memorial, deri blifvit yrkadt, att stadgas måtte: det Domare och Polismyndigheter ej må beröfva en anklagad personlig frihet förr än dom öfver honom fallit, som vunnit laga kraft; hvarjemte Hederv. Bonde-ståndet till Utskottets yttrande remitterat ett till Ståndet af Riksdagsfullmäktigen Pehr Sahlström, ifrån Stockholms län inlemnadt memorial af följande innehåll: „Be dryga kostnader, som för närvarande fångvården åtfölja, hafva med skäl vackt de allvarligaste bekymmer och man har sökt orsakerna dertill dels i fångarnes behandling och utspisning, dels i sjelfva förvallningsS3rstemet, utan att, enligt min tanke, utfinna de rätta. Jag är benägen tro, att dessa orsaker egentligen finnas i våra ransakningshäktet), der, som vi alla veta} en mängd menniskor äro inspärrade för förbrytelser af så obetvd - Lag-UtskotleU Betänkande, N:o 101. 5 lig art, att de fordom aldrig hemfallit under lagen, utan afdömdes och bestraffades af husbonden, hvarigenom oftast vådliga brottslingar återfördes till förnuft och sedlighet, och utan fläck på sitt namn blefvo hvad de wied en mildare behandling kunde blifva, nemligen: en nyttig och aktad satnhälisinenniska.
Desia Dagsverken utgöras 24 af hwarje helt Hem-. man, men om till Disposition deraf, är nägon laglig rätt eller om bädningen ällydeS, för det Får och Farfar sa gjort ar mig li msa obekantt Nog; det ar ibland det mest tryckande Onus Skatte Allmogen fär »vidkännas; Och anhaller jag ödmjukast det a mitt »vördsamma anförande, »nätte blisiva til! Riksens Ständers Staks-Utstott remitteradt. Stockholm den 20 October 1829. Joban bllagnus VeallnZ. frän Stende och Tuhundra Ha«- rader i Westmanland. Ät supra Lx krotocollo I'b. Dräbärclb. Stals-Utstoktet har icke »ned liknöjdhet kunnat anse det sätt, hwarpä Riksdagsmannen Vesling tilllätit sig akt fälla omdöme öfwer Stats Utskottets bemödande, att handhafwa och utreda de kitt desi åtgärd hörande ärender. U kottet har med en styl, dig »vördnad för Riksens Höglofliga Ständers detsamma uppdragne förtroende, ännu icke i något »nät, hwaröfwer det afgifwit sitt yttrande, byggt detsamma xä andre än officiela uppgifter och underkättelser. Den 4 November. y? Utstottet har icke spart någon möda akt hämla upplysningar, der de borde sökas, och Utstottet har aldrig rattat sine utlätanden efter andras sagen och berättelser, utan pä wertliga Facta och Handlingar, dcr sädant bordt grundlägga ett med sakens merklega förhållande öfwelensstammande omdöme. Dä Stats-Utstottet l allt desi bemödande haft för ett oföränderligt ögnamärke, befrämjandet, i hwatz pä dest åtgärd ankommit, as ej mindre det allmännas än hwarje enskildt Medborgares förmän, och bästa, har Stats-Utstottet trott sig med stal böra kunna förwänta, att öfwer desi göromål bliswa fredadt för mindre grundade anmärkningar.
Eller hvad skall man företaga med denna mörka kattunklädning, som, pressad i dag, ändock i morgon ser så litet respektabel ut, att man kan mista lusten att ständigt på nytt företaga den så litet gagnande pressningen. Jo, vi veta råd. Man skall bestryka sådana tyger på rätsidan med en gelatinlösning och sedan pressa dem. Kjolen Jägges i ordning; strykjernet värmes väl; två gelatinkakor lösas i en kopp kokande vatten; blandningen omröres väl och strykes varm på tyget. Man presaar efter hand och ser till att bestrykningen ej torkat, innan jernet går öfver stället. Mörka kattunklädningar tvättar man med tvål i ljumt vatten, spolar dem strax i kallt och stärker dem så i en tunn gelatinlösning. Sidentyger tvättar man antingen i tévatten, spolar dem strax i bränvin, hvari upplösts litet socker, och pressar dem, medan de ännu äro fuktiga; eller ock tvättar man dem i starkt klivatten, hvari blandats litet pulvriserad alun. Tyget pressas, ännu fuktigt, på afvigsidan. Atlas, band, brokad och damast bestrykas antingen med ägggula eller tvättas i venetianskt tvål, derefter få de en eftertvättning i ljumt vatten, spolas sedan med kallt vatten och torkas. Derefter löses gummi d ' argent i lika delar vinättika och friskt vatten, lösningen silas genom tyg. Derefter fuktas sakerna jemt i den rätt tunna gummilösningen, gummivattnet tryckes åter ut och så fästas de på ett bräde och få hastigt torka i solen eller vid ugn. Badkappor af hvit flanell tvättas på följande sätt: Man lö- ser två skedar hvetemjöl i sex glas kallt vatten, men försigtigt, så att inga klumpar uppstå, och kokar detta under flitig omröring. Hälften gjuter man varmt på flanellen, låter det tränga in och gnider det in som såpa. Derefter sköljer man väl i rent vatten. Sedan förfar man på samma sätt med den andra hälften. Till sist kommer en grundlig sköljning i rent vatten.
Redan voro 5ooo r:dr utbetalda till jordersättningar, redskap och materialier inköpta och arbetet skulle höi ja, då en skrifvelse från Chefen för Storamirals-embetets 3:dje afdela, ankom, som inhiberade vidare utbetalning och afbröt arbetet, emedan planen ansågs böra vidare pröfvas. Nya kostnadsförslag blefvo på samma chefs föranstaltande uppgjorda, som upptogo icke mindre än 736,188 rsdr. Följden blef bolagets upplösning hösten 1828. Ar 1833 blefvo nya undersökningar verkställda, och kostnadsförslag upprättades, som närmare öfverensstämde med dem af år 1824. En stråle af hopp uppgick åter för provinsen, då 1835 års riksd.beslut, såsom villkor för anslag till vattencomnrunication, stadgade, att de från äldre tider ifrågasatta arbeten borde äga förmånsrätt, — ty i detta afseende fanns intet som kunde jemföras med Clara-elf, — samt att de bolag skulle understödjas, som lemnade större enskildt bidrag. Gr. Cronstedt, då chef för 3:dje afdeln. höll sammanträde i fastingsmarknad ■ 836 med trafikanterne, lofvade Statens understöd, och uppmuntrade till actieteckning. En sådan blef ock verkställd; men då ortens deputerade kort derefter androgo ärendet i Stockholm, blef utgången annorlunda, emedan statsmedlen gått andra vägar. Svikne i sitt hopp, och misströstande att någonsin komma till ett slut med denna missgynnade fråga, vände deputerade åter, förslaget afstannade nu för andra gången , och den bildade assosiationen drog sig ånyo tillbaka. Slutligen ankom ■ 83y från K. M» ett nytt förslag, hvaruti erbjöds 4000 r:dr årligen till Dejeforss och 3ooo till Forsshaga, hvarmed det ansågs att halfva kostnadssumman skulle kunna förräntas och på a3 å 24 år amorteras, såvida bolaget ville anskaffa hela byggnadscapitaiet och förbinda sig till arbetenas fullbordande; men som K. M, ej disponerade medel härtill längre än lill nästa riksdag, kunde anslagets fortfarande ej längre utlofvas, utan måste blifva beroende af nya Ständers bifall.