Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj under N:o 67 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt motion om inskränkning af den i i5 Capitlet 5 §. ÄrfdaBalken stadgade praescriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, samt om föreskrift, huru hans rätt under nämnde tid må bevaras. Herr Ribbing ^ Arvid: Af det upplästa Betänkandet lärer Ridderskapet och Adeln nogsamt hafva inhemtat den lagförändring Utskottet här föreslagit, nemligen att i stället för det frånvarande arftagares rätt hittills varit nästan oinskränkt, i det att han haft öppet tillfälle att vid hvilken tid som helst göra sin rätt gällande, så snart han visat, att häri utan eget förvållande varit urståudsatt dertill inom den utsatte pre - Dun 12 Junii e. m. 75 scriptionstiden af 20 år, så har Utskottet ej allenast inskränkt denna prescriptionstid till 10 år, utan ock borttagit rättigheten att visa laga förfall, och i stället antagit ett kungörande, som förmodlingen skall ske i Allmänna Postoch InrikesTidningarne. Jag hemställer, om detta är billigt. Det är sannt, att vi nu lefva i fredliga tider, inen vi hafva exemplet ännu i minnet, då Fäderneslandets söner blifvit en längre tid uppehållne utom Riket, och dådet, för att de med lugn och glädje skulle kunna uppfylla sina pligter, varit ett behof för dem att veta, det Fäderneslandets Lag beskyddade deras rätt och deras egendom från sköfling. Grunden för det nya förslaget är åter endast den materiella beräkningen, att Capitalet ej må ligga dödt och ofruktbart. Är en sådan grund bättre och ädlare, än den gamla, så har jag intet att säga; men jag öfverlemnar afgörandet till Ridderskapet och Adeln, som kanske är närmast att blifva blottställd för följderne af den nya Lagen. Dessutom har vid redactionen influtit den hufvudsakliga förändring, att då det hittills varit lagdt på Domarens ansvar att tillse, det den frånvarandes arf icke förskingrades, har Utskottets förslag lagt säkerheten i Borgesmäns händer.
Vidare har man att befara, det böckerna skola nedsmutsas o c h förstöras. Bladen vikas, » hundöron » och äfven fläckar skämma utseendet. Det Men ett af » villkoren » säger, att hon bör vara » fattig och behöfva ett hem » — således stå ensam och utan tillgångar. Hvarifrån tänker annonsören, att denna kvinna skulle få de medel, som ovillkorligen behöfvas till att fylla t. ex. de enklaste behof i klädväg? Ty att vara köksa och barnjungfru på en gång nöter ej endast ut kroppen och ofta nog på tyvärr allt för giltiga skäl äfven det goda lynnet. Och äfven om hon — skicklig som hon ju skulle vara i sömnad — finge en och annan fristund att » sy åt sig själf » — något En god kopp kaffe. IDUN 310 behöfver hon dock sy med och sy af. — Hvilka penninginkomster att köpa klädningstyg, skodon m. m. för skulle hon då få tillfälle att skaffa sig i herrskapets på 4 personers hushåll tjänst? T y om någon kontant lön där i huset är ju alls ej frågan. Hvarthän leder väl konsekvensen? En » bättre » flicka blir således just i denna sin egenskap beröfvad tillräcklig lön; hon blir nedsänkt till pigans ståndpunkt, nej, mycket lägre, ty en vanlig » obildad » tjänarinna får åtminstone någon kontant ersättning. Måhända skall hon hafva något » soulagement » af hedern att, som det sä ofta heter, » gå frun tillhanda » och vara » medlem af familjen ». Men denna uppböjelse är på många ställen mycket litet värd, ty jag vet bestämdt exempel på — och ej endast ett — hur en dylik stackars hjälpreda, hvilken likt klockarfar i byn skall allt beställa, visserligen fick äta nederst vid herrskapets bord — men serverades annan sämre mat, nästan påminnande om sättet att utfodra en hund. Hurudant sofrum bestås oftast en sådan stackars flicka, som » behöfver ett hem »? Stundom en tambur; stundom en vrå i köket; ofta, när piga finnes, samma rum, ja, samma säng som denna, ehuru dock vanor och uppfostran gifvetvis göra det, som är naturligt för den ena, olidligt och vedervärdigt för den andra.
Raab valdt en sådan omväg för att komma till det åsyftade målet ? Jag anser det nemi. hafva varit genare och i alla afseenden lämpligare, om Hr Frilnn, såsom ledamot af Revilln.Utsk., sökt genomdrifva sine åsigter och — i händelse hans mening derstädes blifvit undertryckt, — låta sin reservation intagas uti Utskrs betänk, och begagna sin yttranderätt inom sitt stånd. I motsatts af detta, börjar Hr Frilnn sin taktik med att aflägsna sig frän riksdagen under den tid ärendet inom RevillmsUtsk. behandlades; efter återkomsten afsäga sig sin plats såsom ledamot i nämnde Utsk., utan att dessförinnan efter återkomsten hafva bevistat något dess sammanträde, allt under det han tillkännagifver sin noga bekantskap med Utsk:s göromål, i följd af Hr Frih:ns handläggning af desse göromål, under flere förflutne riksdagar. Derefter bereder Hr Frihm sig — ehuru icke mera ledamot af Bevilln.Utsk. — tillfälle att fä sin reservation intagen uti detta Utskrns betänk., tvärt emot andemeningen uti 57 § Riksd.Ordn., hvilken, efter mitt förmenande, tillerkänner endast Utsk:s ledamöter rättigheten att låta deras reservationer åtfölja Utsk:s betänkm, men deremot hänvisar alla andra riksdagsmän att producera dem inom deras respective Stånd. Efter hvilket allt Hr Frihm hos R. o. Ad. använder sin talförmåga och sakkännedom uti bränvinsproductioncn, till förkastande eller förändring af ett betänk., hvilket han, med vida mindre besvär af tidsutdrägt, ehuru det måste medgifvas med något mindre uppseende, inom Utskm sannolikt fått uppsatt i öfverensstämmelse med sine åsigter. Måhända kan dock detta förfarande förklaras af dem som hafva nyckeln till den s. k. riksdagstaktiken, med hvilken jag erkänner min 28* 436 Den 1 Juli. obekantskap. Jag har blott från allmänna lifvet medfört den erfarenhet att raka vägar vanligen snarast leda till målet.
Visserligen kan det för mången synas likgiltigt om afgörandet af äktenskapsskillnad, på grund af dylika orsaker, fortfarande må bero på K. M:ts pröfning eller icke; men så är likväl ej förhållandet. För att man skall inse detta, torde jag kanske böra erinra derom, att, då 1734 års lag stiftades och föreskrifter ang:de äktenskapsskillnad i 13 kap. giftermålsbalken intogos, utgick lagstiftaren ifrån de åsigter rörande äktenskapet, som förut voro uttryckte i den antagna kyrkolagen och som grundade sig på våra kyrkoreformatorers mening i detta ämne. Kyrkoreformatorerna antogo att äktenskapet skall anses såsom en personlig förening för lifstiden, och att denna förening endast kan uplösas af orsaker, för hvilka man i den heliga skrift kunde finna stöd, dock att undantagsvis kyrkans öfverhufvud, d. v. s. inom de Den 14 Mars f. m. 101 protestantiska länderna regenten, äfven skulle ega att, när samhällets vål någon gäng så fordrade, uplösa äktenskap. Med ani. af dessa åsigter uptogos i allmänna lagen egentligen blott 2 skillnadsorsaker, nemi. horsbrott och egenvilligt öfvergifvande; men ehuru Konungens rätt att dispensera i vissa förekommande fall icke i lagen uttryckligen erkändes, så drogs likväl aldrig denna rätt i tvifvelsmål. Den blef emelleitd genom 1810 års författning närmare bestämd, på samma gång åtskilliga nya skillnadsorsaker uptogos, på grund af hvilka allmänna domstolarna skulle kunna döma till skilsmessa. Nu gäller frågan, som af motionären blifvit väckt, och af Utsk:ts pluralitet gillad, att borttaga det prerogativ, som hittills tillkommit regenten, att, i egenskap af kyrkans öfverhufvud, lemna nämnde dispens, och att öfverflytta afgörandet om äktenskapsskillnad, i ani. af de i Utsk.ts Betänk, upräknade fall, på de allmänna domstolarna, eller, med andra ord, att det skulle blifva en rättighet, hvad som hittills alltid måst sökas i nådeväg. Man kan med skäl fråga sig, hvarföre har motionären och med honom Utslcts majoritet velat åstadkomma denna lagförändring? Jo, svaras det, det är för att få åtskilliga olyckliga äktenskap lättare uplösta.
— Afskrifning å åtskilliga balanserade fordringar 2,265: b. 5. • Brandförsäkrings-afgifter — 193: 27. • Till Barnhusets byggnadsoch reserv-fond: det belopp, hvarmed inkomsterna för året öfverskjuta utgifterne — 24,928: 33.fj|3. Balans till påföljande år: Enligt den af Barnhus-direktionen afgifna berättelse, har underhåll inom Barnhuset åtnjutits af nedannämnde antal barn: Barn under 1 års ålder, Ar 1854. Medeltalet af späda barn på dag inom Barnhuset. .. 79, 78,7 Underhållsdagar för späda barn 28,821. 28,746. Bärn öfver 1 års ålder. Vårdade från förra året 126. 6(5. Återlemnade 113. 171. — Utlemnade Döda Mortalitets-procenten Medeltal per dag af äldre barn Underhålls-dagar Medeltiden af hvarje äldre barns vistande inom Barnhuset Antalet af de utom Barnhuset, dels i hufvudstaden, dels i landsorterne, å Barnhusets bekostnad underhållne barn har uppgått, år 1854 till 2,657 samt år 1855 till 2,363. § 2. Af ofvanstående utdrag af Barnhus-direktionens underdåniga års-berättelser synes, att mortaliteten inom Barnhuset, hvilken under år 1852 utgjorde, för späda barn 26,44 procent och för barn öfver ett års ålder 6,6 procent samt under år 1853 för späda barn 17,1 procent och för äldre barn 5,9, under nu ifrågavarande tvenne år för barn under ett års ålder i det närmaste uppgått till 1852 års höga procent-förhållande, och för barn öfver ett års ålder stigit så betydligt, att den år 1854 utgjort 15,93 procent och år 1855, 15,8.
Slutligen får Utskottet upplysa, att båtsmännens aflöning och brödportina vid stationen innehålles för hvarje dag, de till handräckning å slottet beordras; och kan således Utskottet, under åberopande af hvad i ofvanberörde måtto är vordet anfördt och upplyst, i#k« tillstyrka bifall till den väckta motionen. Stockholm den 21 Januari 1848. STOCKHOLM. W. F. Daima». 1848. Allm. Besvärsoch Elcon.-Utsk. Utlåtande, N:o 7. I N:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan., hl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning aj väckt motion om utfärdande af förbud emot marinsoldaters permittering, m. m. Från Hederv. Bondeståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet blifvit remitterad en motion af riksdagsfullmäkligen Jan Samuelsson från Calmar län, med hvilken riksdagsfullmäktigen Sven Isaksson ifrån samma län sig förenat, hvaruti blifvit anfördt: att befälet vid marin-regementet, sedan den egentliga tjenstgöringen är slutad under Maj månad, för de öfriga ellofva månaderna af året, permitterar en del af marin-soldaterna hvart dessa sjelfva åstunda, och att de under denna långa permissionstid, serdeles i landsorterna, begå lagförbrytelser och föra med sig sådana oseder, som motionären anser sig ej kunna skildra. För att afhjelpa detta har han föreslagit: ”att vederbörande befälhafvare öfver marin-soldaterna ej må tillåtas att permittera dem, utan åläggas att bibehålla dem uti ständig tjenstgöring och derunder begagna dem i stället för båtsmännen, hvilkas uppfordringar på sådant sätt kunde upphöra, och båtsmanshållet ställas på vakans, hvarmedelst, utom andra förmåner, äfven vunnes den, att statsverket finge lägga sig till godo den betydliga summa, som genom de då uppkommande vakansafgifterna inilöte”.
Hvad inflytande Hardys verksamhet haft på den Garnierska tragediens form synes bäst af Théophiles ”Pyrame et Thisbé” (1617), der man återfinner Garniers långa patetiska monologer, de politiska och moraliska samtalen, utstofferade med sentenser, hvaremot Hardy igenkännes i de på scenen försiggående mordoch blod-uppträden och bortlemnandet af kören; tidsenheten är fullt medvetet iakttagen, men i några akter ändras rummet. Under de följande 12 åren (1617—29) låg tragediens fält alldeles ouppodladt; från Spanien hade den svulstiga s. k. Cultorismen med sin metaforiska öfverlastning och sökta stil inträngt och herrskade i de högre kretsarna. Med den följde i släptåg smaken för herdepoesien, och på teatren undanträngdes tragedien och tragikomedien af idylliska herdedramer. Brytningen af denna smak utgick från ”les Savants ” den lärda klassiska kritiken under kardinal Richelieus presidium. De beslöto att emancipera skönlitteraturen från de förnäma kretsarnas välde och gifva den stöd i vetenskapen, d. v. s. uppställa bestämda reglor för densamma samt på detta sätt i stället för de efemera modprodukterna skapa verk för efterverlden. På deras inrådan öfvergaf pastoralskalden Mairet herdedramat och skref 1627 sin tragedi ”Sofonisbe” under iakttagande af ”reglorna” eller läran om tidens, rummets och handlingens enhet. Den farligaste kampen hade dock denna nyklassiska tragedi att bestå mot tragikomedien. Striden vände sig i det yttre om de tre enheterna, men derbakom låg den djupare frågan, ”om franska sorgespelet skulle vara ett retoriskt-musikaliskt eller ett drastiskt-pittoreskt”507. Läran om enheterna, så som den fattades i Frankrike, innebar möjligheten till en utveckling af det förra; deremot kunde omöjligen enheterna tillämpas på tragikomedien, ja, redan de romantiska stoffen måste uppgifvas med antagandet af den nya lagen för tragedien.
Men jag vill tala af aktning för de medborgare, som både hafva nog urskilning för att laga skäl, och nog rättsinnighet för att utsäga ett oväldigt omdöme. Att många sädane linnas, oaktadt alla bemödanden att nedtysta dem, del bevisa de många väl sagda ord i den storn frågan, hvilka det hvilande förslaget framkallat i tryck. Sädane män skola ej eller hädanefter saknas i Sverige. För dem och det stora antal, som nu, ehuru tigande, dock tänker lika med dem, vill jag öfver denna fråga rösta, ej blott med sluten sedel, ulan äfven med oförtäckta ord. Då jag följaktligen anser mig böra uppgifva grunderna för mitt afslag, sker del likväl ulan anspråk att säga något. nytt, än mindre alt upprepa ens det hufvudsakligaste af förslagets ändlösa brister. Jag vill blott säga huru jag i allmänhet betraktar frågan. Då representationen skall ombildas, så är föremålet ej att betaga de representerade sina innehafvande urgamla rättigheter, ännu mindre att inskränka Konungens makt. Frågan är blott alt förskaffa representation ät de medborgare, sorn sakna benne, och att syftesenligt inrätta hela hennes sammansättning Men det förslag till hennes ombildning, som är fram lagd t, bör vara ogillad!, innan vi företage oss alt uppgöra något nyare. Jag skall således bemöda mig att undvika de afvägar, hvarpå vi skulle komma, om några andra förslag nu jemväl loges i betraktande. Under allt klander af vår gamla representation, är del blott tvenne brister, som man väsendtligen kunnat lägga henne lill last, nemi: l-.o att ofrälse ståndspersoner sakna representationsrätt, och 2:o att arbetsordningen särskildt, i Stånden är alltför splittrad och samfäldt i Utsk:n, alltför trög. Begge dessa brister erkändes vid förra riksdagen, äfven af de trenne Stånd, som ogillade Ulsk:s förslag, och gemensamt ville afhjelpa dem, om de än dertill valde olika sätt. Rättelse hade således bort och kunnat vinnas, utan att nedrifva den gamla författningens grundvalar. 68 Den 28 Augusti. Hennes förtjenster synas mig hufvudsakligen vara följande: l:o.
Under anförande alt de Enskilda Bankerné visserligen med tacksamhet borde erkanna Rikets Ständers välvilja alt äfven till dem utsträcka lindringen i bevillningen, hvilken vid förra Riksdagen ä den årliga behållning, som icke öl verst iger 6 för hundradel, nedsattes frän 5 till 3 procent och å det belopp hvartill behållningen derutöfver uppgår, från 15 till 0 piocent, har Herr Kontraktsprosten Tegnér hemställt, huruvida icke, i händelse de Enskilda Bankerne skulle röna denna välvilja i samma förhållande, som öfriga aktiebolag och assosialioner, bevillningen då för konseqvensens skull och i analogi ined de nyssnämnde borde nedsättas för de Enskilda Bankerne till procent i löna och7.J procent i sednare hänseendet; hvarförutan i afseende å bevillningen af Enskilda Banker Herr JSggren uti sin förut omlörmälda motion yttrat, allom, såsom det vore att förmoda, den högre bevillningsprocenlen för handel oell näringar tillkommit af förutsedda svårigheter all noggrann! bedöma taxeringsuppgifternas riktighet, sådant icke kunde vara händelsen i afseende å Enskilda Bankerne, hvarföre motionären yrkat att dessa måtte erkännas för hvad de äro, nemligen nyttiga inrättningar och således icke taxeras lika med Slatslotlerier eller sådana inrättningar, som genom beskattning borde om möjligt undertryckas. Endast sådana Enskilda Banker, som blifvit tillagde undanlagsförmånen att utgifva egna kredilsedtar, äro underkastade den ifrågavarande högre bevillningen; Och i betraktande dels af den förmånligare penningerörelse, dessa Banker bedrifva, dels ock af den betydliga nedsättning i bevillningen, som vid sednasle Riksdag dem tiligodokom, har Utskottet nu icke funnit något giltigt skäl till ytterligare nedsättning af denna bevillning, hvadan Utskottet hemställer, alt Rikets Ständer måtte ulan afseende å förevarande motioner låta den för Enskilda Banker, sorn ega sedelulgifningsrält, stadgade bevillning till beloppet förblifva oförändrad.
Reglementet den 11 Augusti 1812 föreskrifna åtgärd, från förrådet in natura uttagit fourrage, motsvarande större eller mindre del af den dem tillkommande afskrifningsprocent; hvarföre och då de tilltalade ansåges hafva på god tro vidtagit den åtalade åtgärden, och någon skada deraf icke bevisligen följt, vid ogillande af berörde förfarande komme att bero. Uppå häröfver anförda underdåniga besvär, har Kongl. Majit genom Utslag den 28 Febr. 1855 Sig i Nåder utlåtit, att emedan, vid det förhållande, att fourrageringen vid Lifgardet till häst bekostas omedelbarligen af Kongl. Majit och Kronan, efter derom utfärdad utfodringsstat, frågan innefattade ett ämne, som hörde till redogörelsen för uppbörden af de Regementet i stat anslagna medel, derför redovisningsskyldigheten ålåge Regementets Redogörare, hvilken ock, efter hvad upplyst blifvit, för fourraget aflemnar årlig räkenskap till Kammarrätten; samt Krigshofrätten således, jemlikt 14 kap. 12 §. Krigsartiklarne, icke varit behörig att till pröfning upptaga åtalet, i hvad det afsett förment öfverträdelse eller origtig ‘ tillämpning af de om i fråga varande afskrifningsprocent meddelade föreskrifter, ansåge Kongl. Majit annat yttrande i anledning af den härutinnan fullföljda talan icke erfordras, än att Krigshofrättens utslag, så vidt derigenom blifvit förklaradt, att klaganderne (Sqvadronscheferne) medelst afskrifningsprocentens uttagande in natura orätt förfarit, till all kraft och verkan undanröjdes.
Om denna skrif velse skulle hafva föranledt latinets införande vid något läroverk i första eller förberedande klassen, hvilket är Utskottet obekant, så har sådant tydligen icke varit afsedt med denna underdåniga skrifvelse, hvilken, i afseende pä den klass der lalin-undervisningen skall inträda, icke innehåller någon närmare bestämmelse, och hvilken, såsom endast afseende föreskrifterna i den blifvande nya skolordningen, ännu icke, så vidt al Juslitie-ombudsmannens berättelse till denna Riksdag kunnat inhemtas, föranledt någon regerings-åtgärd. Denna fråga står för öfrigt, såsom motionären äfven anmärkt, i närmaste samband med frågan om de båda bildnings-liniernas förhållande till hvarandra. Rikets Ständer yttrade i samma underdåniga skrifvelse, att för införande af detta läroämne i skolans första stadium möta svårigheter, enär de för de (vänne bildnings-linierna införda gemensamma fasta klasser vore af stor vigt, och den dermed afsedda verkan skulle genom införandet af ett läroämne, som icke vore för alla lärjungarne gemensamt, störas; hvilka svårigheter likväl skulle vara undanröjda, om särskilda läroverk för de tvänne linierna funnes, eller om dessa linier inom samma läroverk åtskiljdes. Att nu öfver dessa yttranden afgifva en bestämd förklaring, skulle Utskottet anse vara mindre lämpligt. I afseende på nyttan af latinska språkets användande såsom undervisningsämne på skolans lägsta stadium, äro tankarna bland erfarne skolmän ännu delade. Hvad beträffar åtskiljandet af undervisningen för dem som företrädesvis vilja tillegna sig den humanistiska bildningen, och dem som vinnlägga sig om den reala, så tilltror sig Utskottet icke att uttala ett omdöme, som skulle vara allmängiltigt i afseende på alla skolor. Att det, så väl för den humanistiska som för den reala bildningen, medför väsendtliga fördelar, om undervisningen i hvardera fortgår efter en inom sig bestämd, sjelfständig plan, är väl bestyrkt af erfarenheten så väl i andra länder, hvarest dessa bildningsarter till största delen bibringas i särskilda slag af skolor, som inom vårt eget land.
Gr:n har, såsom ytterligare skäl för sitt yrkade afslag, anfört, alt Slaten icke inledt Warbergs stad uti det hamnbyggnadsarbete, hvarom fråga är. Nä väl! Detta må vara, men derföre, att staden Warberg varit nog företagsam, att icke endast för sin egen fördel utan för hela rikets betydande handelsflotta, hafva inlåtit sig i ett kostsamt hamnbyggnadsarbete, kan man väl då med något det ringaste fog anföra såsom skäl emot det begärdta lånet, att Staten icke skall hafva anmodat denna samhällighet, att hamnbyggnaden företaga. Bör ej Staten snarare i handling visa, att den värderade detta samhälle för de uppoffringar, det gjort och gör för ett ändamål som länder Staten till gagn och nytta. Vidare har Gr. Lagerbjelke frågat, hvaruti det obilliga skulle bestå, Den 15 Augusti. 247 om ifrågavar:de betänk, skulle afslås. Härtill får jag lemna det svar, att obilligheten består deri, alt staden sannolikt icke är i tillfälle att med egna tillgångar fullborda della riksgagneliga förelag och vid sådant förhållande vore det i högsla målto obilligt å Stålens sida, alt vägra det biträde, staden begärt. Icke eller synes mig, såsom Gr:n jemväl omnämnt, någon våda vara för handen af del prejudikat, som skulle uppkomma genom ett bifall till Ulsk:s betänk.; ty del ligger väl i sakens natur, att icke någon skada tillskyndas Slaten, om en hamn uppstår, der ingen sådan tillförene funnits. Jag skulle tvertom önska, det alla Svenska kust-städer hade i della fall lika företagsamhet som staden Warberg. Jag skulle blifva den förste att påyrka såsom en Stålens skyldighet, att understödja dem alla. Jag ser alltså i staden Warbergs exempel elt prejudikat, som, långt ifrån vådligt, tvertom är nyttigt för hela landet, emedan det innebär en uppmuntran lill efterföljd; och jag förnyar derföre min anhållan om bifall till betänk. Gr. Ridderstolpe: Gr. Lagerbjelke ifrar för konseqvens vid beviljandet af anslag och jag värderar hans bemödanden härut innan. Men låtom oss bringa frågan lill den högsta möjliga enkelhet.
Utom in visningar på Rikets Ständers Rank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild Bank utfärdas andra tryckta eller graverade förbindelser, än credit-sedlar, ställde till innehafvar en, att vid anfordran, utan ränta, inlösas, och hvilka ej må lyda u mindre belopp, än 3 R-.dr tS sk, Btco, motsvarande i R:dr 12 sk. Silfver Specie, 9 §• Ej må enskild Bank utgifva credit-sedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammantaget belopp, än som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af deposition i Rikets Ständers Bank; och3:o> sädane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 6 ff. nämnas; Bankens egne lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade. Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess credit-sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlänings-rörelse och inom En månad hafva återstäldt det rubbade förhållandet. 10 §. Upplåning, vare sig på creditiv ellér genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre belopp, än att det icke öf ver stiger hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt. Alla för dylik upplåning ingifvande fordrings-bevis, äfvensom depos it iöns-b ev i. s, skola ställas till viss person eller visst Verk, samt uttryckligen innehålla, att öf verlåtelse deraf ej må ske, utan till viss mart och efter föregången anmälan i Banken. Biha till Ii. St.