Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som, lika med Utskottet, anser Handspakar böra åsättas 2 sk. utförsel-tull per dussin, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, stadgas, att Handspakar skola få utföras utan erläggande af tull. Utskottets i Utlåtandet N:o 30 gjorde hemställan, att denna artikel måtte befrias från utförsel-tull, har af tre Stånd blifvit antagen, hvaremot Preste-Ståndet ansett varan böra åsättas den i Betänkandet N:o 21 föreslagna afgift vid utförsel; och kommer, i följd häraf samt så vida sistberörde beslut icke frånträdes, en så beskaffad votering att deröfver anställas: 291 ;o. Den, som gillar, att, på sätt Utskottet hemställt, fj Läktcr: sågade. gj Pumpiriid; borrade, hj Ribbor, längre kortare. Forts, af Bcvillnings-U tskotlets Memorial, IV.-o 41. 37 Lister: sågade: af furu och gran till och med 8 alnars längd och 4 tums omjåing, böra vara fria från lull vid utförsel, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, åsättes denna artikel 6 r;st» utförsels-tull per tolft, Tre Riks-Stånd hafva gillat de af Utskottet dessa trädslag åsätta utförsel-belopp; men som Ridderskapet och Adeln ansett dem böra vid utförsel åtnjuta tullfrihet, kornel, . ma följande voteringar alt deröfver företagas: 292:o. Den, som instämmer med Utskottet deri, att Läkter: sågade skola draga 2 sk. utförsel-tull per tolft, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, befrias sågade Läkter från tullafgift vid utförsel. 293:o.
När han såg på henne, mötte hon med ett litet heroiskt och tappert leende hans blick, men det leendet behagade honom icke riktigt. Det låg för mycket modigt martyrskap där, för att han skulle funnit sig angenämt berörd. Martyr, det var han själf – ingen annan hade rätt att vara martyr för hans skull – icke ens hans hustru! Efter tjugu minuters gående längs kända grå gator med hus som föreföllo Klercken mindre och obetydligare än förut, kommo de fram till trähuset i hörnet af Manègegatan, där de bodde, utan att de växlat ett allvarsamt ord om det som egentligen låg både honom och hustrun på hjärtat. De undveko båda instinktmässigt att leda samtalet in på det allvarliga området, alldeles som om de ännu känt sig alltför främmande och osäkra med hvarandra för att våga beröra det. Sina undersökande och tvekande, korta och afbrutna satser uttalade de med all önsklig säkerhet för att vilseleda hvarandra, men bakom dem låg ängslan och ovissheten på lur. Klercken kunde icke behärska sin starka förnimmelse af att hans hustru slitit mycket ondt för hans skull – onödigtvis, tyckte han irriterad. Hans hustru återigen visste alls icke hvar hon hade honom, om han var frisk till sinnes eller fortfarande sjuk, och bemödade sig därför om att sluta sig till hans verkliga själstillstånd, sedan hon på en fråga om huru det riktigt var med hans hälsa fått ett kort, afspisande svar: »Kära du, det är ingenting nytt med den. Den hänger ihop, så länge jag själf hänger ihop!» Så hade de gått in, och Klercken fick sina första tunga intryck af den börjande misär, som redan skridit öfver hemmets fridlysta tröskel. Nu är det redan på den tredje dagen efter hans hemkomst, och ännu är makarnas inbördes goda förtroende icke till fullo retableradt. De ha haft stunder af ömsesidigt godt förstånd och de ha tårats i hvarandras armar öfver fattigdomen och olyckan, som sprängt dörrarna till deras hem, men det har också blifvit därvid, och han har inga förhoppningsfulla ord haft om att han snart skulle lösa in de under villkor försålda och pantsatta dyrbarheterna.
'Skulle Stats-Råds-Ledamot eller — . tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande mot Regeringsformens bokstafliga föreskrift uti § 57, rörande Riksens Ständers beskattningsrätt, uti § 60 till förböjande af den bevillning, Rikets Ständer sig åtagit eller af sådane artiklar, hvilka i densamma till bevillning räknas, allt sådant till förhöjande åt Kronans inkomster; dock härunder icke begripna sådana, i denna 60 § ej omnämnda, afgifler, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färjoch andra afgifter af dylik beskaffenhet,” borde uteslutas sistnämnde undantags-stadgande, från och med orden: ”dock härunder”, till och med ”dylik beskaffenhet,"
I fall jag kunde hoppas, att alle domare här i landet eller åtminstone större delen af Sveriges praktiska jurister egde den juridiskt-vetenskapliga bildning, som bayerska juristerne — den store *) Under de korta stunder, jag haft tillfälle ögna i den härvid åsyftade bayerska strafflag, som med början af sistlidne Juli skulle gälla för hela konungariket Bayern, har jag tyckt mig finna, att denna strafflag innehåller vida mer af s. k. ”doktrin'', än det, som deraf kan skäligen sägas vara upptaget i Lagberedningens och Lagkomitéens förslag. Don innehåller ock i fjerde hufvudstycket åtskilliga straffbestämmelser angående försök till brott, hvilka, gifna i allmänna ordalag, och icke för vissa brott, alltid blifva vådliga, och derföre med rätta uteslutits från ifrågavarande förslag. 64 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. Feuerbachs elever — eller som juristerne i allmänhet uti Tyskland, hvilket förmodligen gifvit anledningdertill, att dylika bestämmelser blifvit uteslutna ur nyare tyska strafflagar; så skulle äfven jag anse mindre vådligt att ur Strafflagen utesluta sådana bestämmelser, helst det visserligen låter säga sig, att “de flesta egentligen tillhöra doktrinen"*). Men om någon egentlig doktrin i detta afseende icke finnes hos våra domare i allmänhet, så torde bestämmelsernas uteslutande kunna medföra (eller öka sannolikheten deraf, att detta uteslutande medför) den beklagliga följd, att samma brott med ungefärligen lika försvårande och mildrande omständigheter komma att mycket oftare, än om bestämmelserna i 6:te Kap. af Lagberedningens förslag bibehållits, vid särskilda domstolar beläggas med straff, som äro högst olika vare sig i afseende å qvalitet eller qvantitet. Så torde ock Högste Domstolens alle åtta den 6 December 1839 närvarande ledamöter hafva uppfattat frågan och uppskattat den doktrinära bildningen hos Sveriges flesta jurister, då, vid granskningen af 1 § 6 Kap. i Lagkomitéens förslag, enligt det tryckta protokollet sidan 14, “Högste
Raab, Carl Adam-, Vördsammast får jag föreslå följande 3:ne motioner: den l:sta ang:de förändrad organisation af skjutsväsendet; den 2:dra ang:de pastorers skyldighet att bygga vid 222 Den 15 November f. m. sina praebenden och sjelfva underhålla dessa byggnader; den 3:dje att kapellförsamling, som har egen kyrka, hvilken den underhåller, måtte befrias från skyldighet att underhålla moderförsamlingens. De härvid inlemnade motionerna voro följande: 1:0. Skjutsväsendets närvande beskaffenhet, med den allmänna forselskyldigheten till förmån för Kronan och Postverket, är tillika med vägunderhållet ibland de mest känbara och tryckande pålagor af de många, som nedtynga jordbrukaren och jordbruket. Vid sisth Riksdag beklagade sig flera ledamöter, synnerligen af BondeSt., häröfver i 25 stycken särskilda motioner — alla om förändringar i skjutsväsendet — och att döma deraf och det intet, som i frågan vidgjordes, är det nu utsigt till dubbelt så många vid detta Riksmöte. Oaktadt denna starka impuls funno sednaste Riksdags Ständer icke för godt taga något väsendtligt steg framåt för denna frågas tidsenliga reform, hvarför den i närvarande stund, såsom beklagligen många andra, befinner sig i sitt gamla eländiga skick. Ostridigt måste antagas, att skjutsningsbestyret borde vara ett för jordbruket alldeles fremmande bestyr; att skjuts-skyldigheten, synnerligast hållskjutsen, pålagd jordbruket såsom onus, verksamt bidrager till utveckling af liderlighet och sedeförderf; att tilltagande trafik icke allenast främjar detta onda, utan än mer t.ynger jordbrukaren, så mycket orättvisare, som derföre stipulerade skjutslega ofta icke motsvarar och mången gång under inga förhållanden kan motsvara dermed för honom förknippade olägenheter; att skjutsrörelsen, i och för sig sjelf, väl ordnad, utan tvifvel måste bära sig ensamt af skjutslegan, om denna får bestämmas af lokala förhållanden; och slutligt, att skjutslegan derför icke bör blifva orimligt hög, fastmer kommer att stå i ett rättvist förhållande till öfriga arbetsförtjenster inom landet.
Jag medgifver alltför gerna, att det enskildta lidandet, ja, till och med, den enskildta totala undergången, af Statsmannen Den 23 J u n i i f, m. någon gång, ehuru för känslan påkostande, matte utur beräkningen uteslutas, när frågan är, att genom en sådan uppoffring af ett underordnadt intresse, kraftigt befrämja det helas räddning ifrån någon alltför påtagligt öfverhängande fara; men jag påstår deremot, att det individuella lidandet äger den mest grundade anledning till klagan, om det räknar sin tillvaro, antingen ifrån ett ogrundadt rop, af dem som icke känna, eller begripa något annat af samhällets fordringar, än beräkningen af ett eget ögonblickligt, och ej sällan illa förstådt intresse, eller ifrån en Styrelses, utan föregången undersökning, alltför hastigt lämnade afseende, å mängdens, någon gång från ensidig egennytta sig härledande, önskningar, om åtgär^ der i ekonomisk Lagstiftningsväg. Jag erkänner helt öppet, att jag, för min del, tror händelsen vid detta tillfälle varit sådan; och ingen tillfredsställelse skall hos mig öfvergå den, att blifva öfvertygad, om det motsatta förhållandet; och jag skall Säkerligen sjelf, efter vunnen öfvertygelse härom, finna mig obefogad, att klaga öfver det lidande, sorn genom åtgärden öfvergår dem, som nu äro ett mål derföre; men som i annat fall hos mig blifver qvarstående, såsom ett ytterligare bevis å den öfvertygelse jag hyser, att för samhället ingen ting är olyckligare, än bristande kännedom om de verkliga förhållanderna, som äro så angeläg - Den 11 Junii f. ra. a3 lia att känna, för en Styrelse, som genom Grundlagstydningen tillvällat sig en med den Constitutionella samhälls-inrättningen må hända ej alltför väl öfverensstämmande makt, att snart sagdt godtyckligt stifta ekonomiska lagar. Månne det kan tillskrifvas oförsigtigheteö, om man, i följd af en 14-årig erfarenhet, varit i god tro, att bränvinsbränningen obehindradt kunnat utöfvas?
Jag har således alldeles icke i ringaste måtto .öfverskrida grän* sorna af sjelfva den anledning, som Utskottets Betänkande gifver; och tror alltså att Friherre Wirséns anmärkning derom, varit oskälig, jag medgifver deremot gerna, att Arrendatorns slägt* skaps-förhållande med en afliden Embetsman f hade jag kunnat utlemna, och kan bända, bordt göra det; samt hade säkert gjordt det, om jag varit beredd att tala i ämnet, och haft tid att afväga orden; men så är det likväl också visst, att jag icke trodde mig gifva anledning till ni* gon sådan uttydning af mina ord , sorn Friherre Wirsén nu gjordt; och till bevis derpå, vågar jag ödmjukast erinra, att jag i tydeliga ord sade, det jag icke trodde att afsigten med Arrendets bortgifvande, utan Auction, hade varit, att på Statens bekostnad, gynna Personen. Hela Sverige känner dessutom att Friherre Lagerheim ej innehade något Embete, som ens lemnade rum för någon slags befattning méd Kungsgårdarne eller deras bortarrenderande: Och om man också ville antaga, hvad jag Icke1 hvarken sagt eller menat, nemligen att Regeringen velat, för hans skull, gynna hans barn; så skulle sådant likväl aldrig kunna kasta skugga på hans döda mull. Denna beskyllning emot mig, har således endast tillkommit genom förtydning af mina ord; men har icke varit hvarken ädelmodig, eller billig, eller ens sannfärdig. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition , fann Ridder* Den ii April. 333 skåpet och Adeln för godt tillåta, att ifrågavarande mål finge, enligt 49 §. RiksdagS*Ordningen, till nästa Plenum hvila på bordet. Vid förnyad föredragning af ConstitufionsOtskottets den 26 sistledne Martii afgifne, samt den 7 dennes på bordet lagde Memorial , innehållande ett föreslagit tillägg i ^7 §. iRiksdaoy Ordningen, blef berörde förslag till den kraft och verkan 56 §- Regerings-Formen stadgar af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Men som ännu det kunde stöta Den stackars mänsklighet, som ej är mogen för Att misser utan kjolar möta, En smula varsamhet man iakttaga bär — En klokhet jag ej nog kan prisa — När man skall ut på gatan gå För att offentligen sig visa, En kjol dras blygsamt ofvanpå, Som, hissas högre upp, alt folk sig vänja hinner, Tills den så småningom totalt försvinner. Från samma stolla land jag nyligen försport, Hur man en märklig upptäckt gjort, Som hälsas skall med fröjd af mången liten mamma, En vagga funnits upp så sinnrikt sammansatt, Att när i den hon lagt sin kära lilla skatt, Så kan hon gå sin väg » me ' samma ». Hon trycker på en knapp, och vaggan går på stund, Hon trycker på en ann, och nappen sticks i mun, Och så ett litet nät är skickligt spändt däröfver, Att ungen aldrig ramlar ur, Men ligger riktigt som i bur Och har så rart hvad han behöfver, Att mamma vandra kan allt efter eget val På föreläsning eller bal. Att mänskligheten framåt skrider, Det är då riktigt visst och sant; Tänk blott hur vildt från kant till kant Man skvaltad blef i förra tider, Då man var skapad mer bastant. Familjevaggan, gammal, nött på meden, Jag tycker riktigt än, att jag kan se den. Här hemma ha vi hört om denna lärda bispen, Som uppå riksdan tall så vist och klokt om oss Och bedl oss om vårt bröd ej så med mannen slåss, Men hålla oss som förr till slefven och till vispen, Ty endast hemmet dock är kvinnans arbetsfält, Där hon skall laga mal och passa mannen snällt. Men de som ej få man, de många hundratusen, För dem är bäst att gå omkring som » hjälp » i husen, Ty del bevarar bäst ens ljufva kvinnlighet. Han fann, den gode bisp, så fasansfull den tanken, Att kvinnor träffa på i posten och på banken Och ännu mer ändå vid universitet. Nej! Blott som mannens hjälp är hennes plats den rätta, Och de som öfver bli, om de nu ej bli mätta, Om en och ann af dem se ' n skulle dö af sväll, Så är det ju ändå så grufligt » ideell ».
En stor del af desses löne-förmoner bestå af Kol-räntor, som efter nuvarande pris skuile stiga lill en icke obetydlig summa. Men, i stöd af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Dess och Rikets Bergscollegium af den 21 Junii 1773, hafva Ägarne af Ortala Bruk och Norrtelje GevärsFactori erhållit tillstånd att, emot 16 sk. B:co för lästen, tillösa sig dessa Kol. Som det visserligen icke varit Kongl. Maj:ts Nådiga vilja att gynna nämnde Bruksägare på Löntagarnes bekostnad, har säkert det åsätta priset varit fullt motsvarande Kolens värde, i den tid då det fastställdes. Men då varupriserne nu undergått en så Dea i 5 December f. m. betydlig förändring, blir missförhållandet härvid påtagligt. Jag får derföre i ödmjukhet anhålla, att en framställning hos Kongl. Majrt mätte i underdånighet göras: om icke dessa Kol-räntor kunde in natura få tillfalla räntetagarne, eller om, i brist af Kol för Brukens drifvande, de nödvändigt böra för desamma påräknas, de då åtminstone målte öfverallt, efter utsatt Markegångs-pris, af Bruksägarne löningstagarne godtgöras. Om Remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag ödmjukligen. Vördsamt Memorial! Vid flera Regementeraf Indelta Armeen bar man kommit i erfarenhet, huru de på 3o år af Kongl. Krigsoch KammarCollegierna bortarrenderade Boställen icke medfört det åsyftade ändamålet, nemligen Boställenas förbättrande jemte uppdrifvande af högre arrende-afkastning, hvilka båda fördelar man trott sig vinna, då Arrendatorn varit säker att icke förr än efter 3o år kunna uppsägas, och således kunnat påräkna fördelen af de förbättringar han påkostat Bostället. Men resultatet har på många ställen blifvit helt annat.
Viik. Betänkande*!. våren och oni hösten, på sätt, enligt Kongl, Resolutionen af den 8 Juni 1739 och Kongl, brefvet den 13 September 1790, egde runi, intilldess Kongl. Brefvet af den 13 Juli 18x8, föranleddt af Riksens Ständers vid förra Riksdagen yttrade önskan, utfärdades. De anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande blifvit gjorde, innebära dels, att sommartiden skall vara deq tjenligaste väglagningstiden för åtskillige orter , dels ock att för dem, der den kan finnas mindre lämplig, något hinder af nuvarsnde författning icke möter för antagande af en annan, I förra afseende! har Utskottet icke fuunit de skäl vederlaggde, på hvilka Utskottet, i sitt förra Utlåtande, ansåg, att väglagning somrnartidenj i allmänhet vöre mindre ändamålsenlig, än den, sorn tidigt om våren eller ock höstetiden verfeställes, och hvilka skäl Utskotret derföre så mycket heldre tror sig kunna åberopa, som de ega stöd af en längre tids erfarenhet. I det senare afseendet har det visserligen icka undfallit Utskottet, att undantag frän den nu gällande författningen kan genom öfverenskommelser beredas; men, då väghållame, så vida de mer beräkna fördelen af väglagningens verkställande med minsta möda, än menligheten af vägarnes försämring, i vissa orter kunna finnas mindre benägne, att i sådana öfverenskommelse!- ingå , om ock Autoriteterna, föranledde af localft Best), oeh Ekon, Utsk.
. staden Cimbritshamn, emot enahanda, vid 1850 års slut vidtagande, betalningsskyldighet. (Beviljadt vid samma Riksdag och utbetaldt är 1843. „ samma Stad, emot årlig inbetalning, efter samma års slut, af 8 procent å ursprungliga lånesumman och med beräkning af 2 procents ränta å kapitalåterstoden. (Beviljadt vid 1844 och 1845 års Riksdag samt utbetaldt sistnämnde år.) , staden Christianstad, för hamnanläggningen vid Ahus, emot år 1853 vidtagande betalningsskyldighet med 5 procent årligen å länets ursprungliga belopp; kommande härvid att beräknas 3 procents ränta å det återstående lånekapitalet. (Beviljadt vid 1840 och 1841 års Riksdag samt utbetaldt år 1848.) „ staden Carlshamn, emot en, efter 1851 års slut, vidtagande inbetalning af 8 procent å lånets ursprungliga belopp, dervid 3 procents ränta å kapital-återstoden beräknas. Transport: 1,126,979: 19. 7. 1,105,547: 5. — - 19 Transport: 1,126,979: 19. 7, till studen Söt/hiIsborg, för namnens upprensning orh fullbordandet af kajbyggnaden, emot enahanda, efter 1852 års slut vidtagande, inbetalning. (Beviljadt vid samma Riksdag oell utbetaldt år 1847.) — _ — „ studen Linköping, emot årlig inbetalning af 5 procent utaf det ursprungliga kapital-beloppet, 29,09(1 R:dr; börande af hvad som inbetalas 3 procents ränta för den återstående lånesumman godtgöras. „ Direktionen öfver Götheborgs hmnnoch ei/'-arbeten, för hamnbyggnaden vid nyssnämnde stad; hvilket lån skall under 10 års (id utgå med 14,900 R:dr ärligen, samt efter lern års förlopp från slutet af det år, derunder första hälften af lånesumman blifvit lyftad, återbetalas med 8 procent å lånets hela belopp, dervid 2 procents ränta beräknas.
Skulle likväl vid [Lysnings-sedlars utfärdande för personer, som här icke blifvit nämnde, hos.Presterskapet något misstag äga rum vid deras hänförande under vederlikar, må sådant icke medföra annan påföljd, än att, vid skeende godkänd anmärkning, fyllnaden i Chartan ersättes af den person för hvilken [Lysningen skett. De anmärkningar, hvilka emot Presterskapet rörande Lysnings-Chartorna kunna göras och till förklaring utställas, skola genom Konungens [Befallningshafvande tillsändas Dom - Capitlet, som föranstalte om Förklaringars infordrande från Presterskapet och deras aflemnande till Konungens [Befallningshafvande, för att jemte Handlingarne vidare vederbörligen fortställas. Utbyte af maculeradt stärnpladt Papper tillätes, enär det är synbart, ätt iniss-skrifning el» ler annan orsak vållat Chartans obrukbarhet, hvarvid för papperet skall betalas nio runstycken arket. Allt underslef med stärnpladt Papper, uppbärande af högre betalning än utsatt är, förfalskning, eller annan grof förbrytelse, straffas efter: Allmänna Lagen. §. Chartte Sigillatse-Contoiret skall alltid hafva i beredskap godt och tillräckligt stämpladt Papper af så väl hela som ett sjettedels ark utaf alla de särskilta valeurer , som enligt denna För. fattning erfordras, så att reqvisitioner deraf från Försäljningsmännen samt Ilands Gontoireii' må genast kunna expedieras. Til Vexlar skola fyra särskilta stämplar inrättas af mindre storlek på fint papper i vanligt Vexel format. I Stockholm skall genom Ofver-Ståthåilarens försorg inrättas ett eller om så nödigt befinnes, flera Ghartte-Sigillatte Försäljnings Contoir, hvilka alla Söcknedagar böra vara öppna ifrån kl. g förmiddagen till kl. i eftermiddagen, samt derefter ifrån kl. 4 till kl. 6 på aftonen. I alla öfriga Städer antager Landshöfdingen nödiga Försäljningsman med enahanda förbindelse. I Landsorterna och å hvarje Läns Renter! kommer stämpladt Papper, under lika til
F o r d o m ansåg du den vara bättre. » » Valde ni att gå på » A t h e n e u m s » föredrag eller på Operan för att njuta af några rösters underbara löpningar? » » Vi kastade alla tankar på nöjen o c h promenerade i stället.- » Vi gingo till moster, Odensgatan sex. Eterdoft slog oss till mötes, sina persienner hade h o n fält ner. Kaffe, H o n tystnade. Efter ett kort uppehåll fortsatte h o n: » Men du, Georg, lofva m i g att bränna u p p det, när j a g är d ö d! » » Nej, mor. Dess innehåll skall följa dig i grafven. Tror du inte jag förstår, hur man känner i u n g d o m e n, i synnerhet m e d en konstnärsnatur som din. Och önskningarna, s o m skrinet g ö m d e, blefvo ju i alla fall verklighet. Min älskade m o r skall ha sin vårdröm m e d sig — den var så ren, att den ej behöfver sky evighetens ljus. » H a n slöt h e n n e ö m t intill sig. Ej ett o r d växlades vidare o m detta ämne. Idun Stockholm, Fredagen den 6 april 1894. N:r 14 (329) Prenumerationspris pr är: Idun ensam kr. utan k o l. p l. telef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. i J. Nordling. Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: hvarje Iduns helgfri fredag. - r a d. Den dam, hvars porträtt vi i d a g meddela våra läsarinnor, har under sin växlingsrika lefnadsbanä g j o r t sig k ä n d i v i d a o c h vidt skilda samhällskretsar i de olika länder, där h o n lefvat o c h verkat; m e n h v a r t h o n än k o m m i t o c h i hvilken egenskap h o n än uppträdt, hafva hennes personliga älskvärdhet och öfriga framstående egenskaper tillvunnit henne allmänt erkännande o c h tillgifna vänner.
— Men de obeqväma kapprummen, de trånga och omöjliga korridorerna och allt det andra otidsenliga i operahuset, kanske ni gillar det också. Ni är galen, mamsell! Nej på inga vilkor. Jag vill att allt skall nyanordnas i operatemplet, utom salongen. Låt den vara som den är, eller låt åtminstone öka platsantalet genom en försigtig utvidgning af ett par af raderna. Scenen kan också göras bredare. Djupleken måste deremot blifva densamma, begränsad som den är af den mot Strömmen vettande gafveln.Mitt förslag innebär intet nytt. Flere andra — och lyckade — exempel skulle kunna anföras, t. ex. Berlins operahus, vid hvars restaurerande man gick till väga precis p&amp; samma vis — lät salongen vara orubbad och ändrade allt det andra. V&amp;r operahustomt är tillräckligt stor att åstadkomma b&amp;de en präktig vestibul, stora kapprum å nedre botten — operakällarens stora sal och AndalusiBkans lokaler — äfvensom rymliga korridorer och beqväma foyerer. Akustikens hemligheter ligga djupt förborgade. De trotsa de insigtsfullaste fackmäns snillrikaste kalkyler. Man säg bara hur det gick med Grand Opera i Paris. Det är en förträfflig skapelse i många fall. Man beundrar den stolta bygnaden, deo grandiosa vestibulen, de läckra takmålningarne, den grant inredda salongen och de luxuösa foyererna. Men man måste erkännna att salongen är ett dåligt musikrum. Och ändock är den konstruerad efter akustikens allra senaste och styf-styfvaste erfarenhets-rön. Vid en opera är väl dock det musikaliska elementet, det » hur det låter », hufvudsaken. Inte sannt? » Hur det ser ut&gt; kommer i andra rummet. Ja, så der, godt folk, äro mina enkla funderingar vis-ä-vi9 det nya operapalatset. Heder åt de män, som genom frisk beslutsamhet och finansiel fyndighet beredt ekonomisk trygghet åt den svenska operainstitutionen (förmedelst det nu permanent vordna, årliga riksdagsanslaget) och som dertill förskaffa oss en tidsenlig och präktig operabygnad.