Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slockholm den 30 Juni 1848, Reservation Emot förestående betänkande hafva herrar Ekland och Ågrell sig O O reserverat och i sådant afseende åberopat Statsoch Lag-utskottens sammansatta afdelnings förslag till utlåtande, af följande lydelse: ”Enligt stadgandet i 26 kap, 4 § Byggninga-balken, hafva visserligen liäraderne sig ålagd skyldighet att bestrida kostnaderne för byggnad och underhåll af häradshäkten; della åliggande kan emellertid, efter Utskottens tanka, icke afse annat än bekostandet af fängelser med tillräckligt utrymme för fångarnes förvarande, men deremot ingalunda anses innebära förbindelse att uppföra och underhålla, efter det nya systemet inrättade, betydligt kostsammare fängelsebyggnader, deruti, så vidt möjligt är, fångarne böra uti serskilda rum förvaras. Denna åsigt är jemväl uttalad af Rikets åren 1840—1841 församlade Ständer, hvilka ansett häradsoch stadshäktenas ifrågaslällde ombyggnad och inredning med celler böra af allmänna medel bekostas; dock att de fängelsebyggnader, som redan funnes, borde användas för ombyggnader, derest så lirnpligen ske kunde, eller ock menighelernes fördel att (å (ritt begagna de till fängelser förut nyttjade lägenheter tagas i skälig beräkning till minskning i statens kostuads-anslag. I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer äfven förklarat, alt menigheterne icke i vidsträcklarp mån, än dittills skett, borde vidkännas kostnaden för tångarnes vård samt inventariers anskaffande, äfvensom byggnadernes framtida underhåll.
L ^azzzzzr^ezr r §ta^-/ic?c/eL t! »5/oe^/io?zzr^ ä?o§L c/ezr 2/ ^azrttaz-zz /§^o. lXärvarande: -du8titiss-8tat8-Nini8tern, Ilan8 I-ixeeI!en8 Herr 6refve /?oLezr^/ad, 8tat8-Nini8tern soiIItrike8 Xremlena, 1lan8 Lxeellen8 Ilen I^rilierre §t/6,vre^ 8tat8-lkaden: Herr I^rilierre ^öz-^/e/zzr^ Herr Idilierre ^aAez-^/e/^s^ I^ritierre -rzozr Fc/rtt/rezrHezzzr, Orefve //<?z'l/, f"iilierre 6///ezr/raa/^ lillkörordnade ldof-Lanrleren, 6aliinett8-8eereteraren //zz-e^ lilllorordnade 8tat8-8eer6t6rar6n, (ianLli-kädet t/Z/^vaz-z-e. lillförordnade 8tat8-8eereteraren u^^lä8te till ju8terin» ett, i enlinliet mell lxon»1. Naj:t8 förut fattade lrealut, u^>p8:>tt för8laA till lx«n»I. Nsj:t täe^te8, enligt 8tat8-lla<let8 underdäni»a till8tv>'lmmle, i ljäder ^illa detta för8la», 8ädant det linne8 ?rotoeollet f>il»Adt; oell lielallde att» i enli»liet dermed, l?ro^o8ition till Hilvets 8tänder sliulle under denna da» exnediera8.
En för afsättningen tillräcklig och oftast öfverflödig tillgång på förbudet utländskt gods, har aldrig här saknats och kommer troligen aldrig att saknas, ehvad författning derföre än stadgas, så länge fattigdomen och detta slag af Industrie finnes i vårt land och om hvars förintande vi på alltför långliga tider icke kunna skäligen hoppas, derföre anser jag man bör ändtligen börja draga någon fördel af det, hvaraf man hittills endast lidit skada. Herr Treffenberg, C. G. Det är en allmänt känd sanning, att den delen af EmbetsmannaCorpsen, som blifvit försedd med indeldta löner, beroende af Spannemålspriser och Markegångs-taxor, förlorat en tredjedel ja nära hälften af hvad de i årlig inkomst förut innehaft, utan att kostnaderna för hvarje sysslas erhållande, ifrån och med studierna till och med uniformen, på något sätt minskat sig. — Det finnes visserligen ett medel, hvars användande till en viss grad balancerar detta förhållande, och hvilket endast är beroende af Embetsmannen sjelf, det nemligen: att i samma förhållande som inkomsten aftager, minska utgiften, samt aflägga ali luxe och allt öfverflöd af hvad namn som helst; men, äfven denna sparsamhet äger en gräns, hvarvid hvarje bemödande mäste stanna, jag menar möjlighetens. Det är derföre nödvändigt att tillgån garne motsvara de oundvikliga utgifterne, så vida Embetsmannen skall lugnt och redligt kunna framgå på den bana pligten för honom utstakar, och ej af behofyet sättas i frestelse att ty„ sta rättskänslans röst. Men jag känner full - komligt, att
Den tidsutdrägt som uppstår innan varan silfver kommer hit och de säkerhetsmått som mäste vidtagas för delta ändamål, hindra alldeles icke köps afslutande om samma vara, lika litet som förhållandet af 2 till 5 mellan silfver och sedlar hindrar en sådan upphandling; ty i samma stund som behållningen af silfver blir större, i samma stund försvinner den mindre fördelaktiga proportionen och ökas så hastigt att snart alla farhågor upphöra. Jag tillstyrker således återremiss af betänk, på det att R. o. Ad. malte besluta öfver bancoreglem. i elt sammanhang och då pröfva hvarje detalj särskildt. Hvad angår detta särskilda fall af anbud på silfver i Hamburg efter 128 sk. curs och möjligen äfven i London, ehuru det icke är bestämdt uppgifvit, torde R. o. Ad. besluta, att BancoUtsk. må förständiga Bancofullm. att ett sådant köp afsluta samt inbjuda Medstånden att sig derom förena. Hr von Troil, Emil: Jag är visserligen i det hänseendet ense med Frih. Cederström, att jag skulle önskat att delta betänk, varit något annorlunda uppstäldt, men deremot torde jag få erinra den värde ledamoten, att R. o. Ad. icke efter nu gällande grundlag bar rättighet alt med förändringar antaga detta betänk, icke eller att fatta något annat beslut, än det som blir en följd af hvad Utsk. förberedt. Det lärer alltså icke återstå något an - Den 7 October. 47 nät, lin att antingen antaga, återremittera eller afslå detsamma. Sistnämnda alternativ har jag icke hört yrkas, och hvad angår äterremiss, så skulle hela ändamålet med betänk:s afgifvande förfelas, ty man finnér lätteligen, att det afser ett skyndsamt begagnande af en för handen varande conjunctur. Beträffande depositionen af silfret, som Frih. ansåg böra ske i Hamburgs Bank, sä möter dervid den betänkliga svårigheten, alt ingen som ej njuter borgarerätt i Hamburg äger att i denna stads Bank något deponera, hvadan, och dä Sveriges R.
»O, mamma! se upp, se på din son! din glada, lyckliga son, som kysser dina knän, dina händer, dina fötter, som det nu icke fattas något af all lycka på jorden. Se nu på honom!» bad ynglingen. Men Elfrida såg icke upp. Än en gång – den allra sista – dårade henne yttersta randen af hoppets för alltid nedgående sol. Hon tänkte, ty qvinnan kan i en sekund tänka sig det omätliga hon tänkte: »O om han kom fattig, trasig, förskjuten, sägande: »Det var allt en dröm, ett misstag, ett hugskott. Jag är åter din son, din Adrian! Arbeta nu åter för mig! vaka, fasta!» ... O! hon tyckte sig på en gång kunna få jettekrafter. Hon såg framför sig hundradetals med små tolfåriga flickor, hon hörde dem babbla och läsa, spela och klinka, draga upp och draga ned tråden på bågen och pappers-mönstret. Ett helt lif vaknade ånyo framför henne. »Kanske! det vore ju möjligt!» hviskade hoppet just när det tog »god natt» – och Elfrida såg upp. Men det var unga grefve Hans som nu reste sig från sin knäböjande ställning. Adriansparoxysmen var öfver. Skön som en sommardag, som en ung ek, en blomstrande rosenbuske och en blixtrande juvel, nej skönare än allt detta, – skön som en ung man det blott kan vara, stod grefve Hans framför Elfridas blickar. Hon sänkte dem, hon utsträckte sina armar mot honom, men lät dem åter falla. En hastig men lätt rodnad flög öfver den bleka, infallna kinden. Den tanken: »Det är en ung man, det är icke din son», flög för första gången förbi hennes själ, och brände henne, ty tanken var af eld. Några månader svunno i tidens haf. Elfrida lefde, ty hon hade ju föresatt sig att lefva, och qvinnan kan nästan allt hvad hon verkligen föresätter sig, till och med lefva. Märtha var öfversäll, bestyrde om allt, men frågade ändå om allt.
Militairephilosophie att påstå 2Pen ig September f, m. tél det Landet likaväl försvaras med en rock utan snören, som med en af sädane bepryddj om detta är en sanning 50m icke äfventyrar någon motsägelse, så borde utan tvifvel äfven slutsatsen blifva den, att Lagstiftningen borde taga ett sådant förhållande i närmare betraktande; att Lagstiftningen borde behjerta huru det är af Sveriges Jordbrukande menighet sorn denna onyttiga grannlåt måst bekostas, ej sällan under uppoffring af det lilla hushållet» mest oumgäng» liga behof; att Lagstiftningen härvid bör inse sin ställning såsom Konungens rätte Rådgifvare och såsom den der bör kunna olörfalskadt framlägga underrättelser om Landets verkliga ställning och om de följder af tilltagande armod och aftagande välstånd, sorn af sådane ordsaker för framtiden blifva ännu mera ätt befara. Jag hade hoppats den tid vara inne, då Rikets församlade Ständer skut le inse huru bördorne bäras nästan ensamt af Jordbruket, och att ettSkatteförhållande som vi • sar 4 å 5 procent utaf Egendomsvärdet, hvarken kan uppehållas genom Lånebiträdeo, eller hvad annan linanceoperation som helst, än skatternes nedsättande, Under fullkomlig kännedom af äfventyret utaf de förebråelser och a? det ogillande, som hittintills följdt, och troligen ännu länge komina att ifrån den Minisicriella granskaren följa mina yttrade meningar, kan jag under en orubbad öfvertygelse icke innehålla den tankan, att Sverige oförståndigt utarmat sig på sina försvarsanstalter och att för Bil, till Ridd. o, Ad, Prat. VJI Band. 11 1-Ö2 18 September f. m. Sveriges framtida försättande uti ett lyckligare och bättre tillstånd den enda säkra utvägen är, att begagna förmonerna af dess enstaka läge, genom krafternas hela användande å den econoraiska förkofran, sorn ensamt är i stånd att lemna utvägar till verksamma försvarsanstalter, hvilka äfven då först blifver af nöden när Samhället verkligen känner sig äga något att försvara.
”För anskaffande af hvad sorn till fyllande af Riksg:scont:s behof, utöfver dertill anslagna medel, erfordras, äga fullmägtige att, ef - Den 9 Mars c. m. lag efter sig företeende omständigheter, upptaga större elier mindre lån på längre eller kortare lid emot obligationer, företrädesvis lydande å Svenskt mynt, dock med vilkor, att dessa obligationer icke ställas på längre förfallotid än högst i5 år från deras utfärdande, och att räntan, hvars nedsättande under fem för hundra af det erhållna capitalet bör i möjligaste måtto afses, ej får bestämmas till högre belopp, såvida icke särskilda förhållanden dertill för något tillfälle föranleda.” I likhet med hvad Hr v. Hartmansdorff på f. m. yttrat, anser jag både nyttigt och lämpligt, att R. St. nu icke allenast fastställa grunderna förden upplåning, som erfordras till betalning af Riksg.contis redan ägande skulder* utan ock särskildt bestämma de utvägar, hvilka Riksg.contts styrelse bör begagna till beredande af tillgångar vid förefallande utomordentliga behof. Jag anser således, att jemte det R. o. Ad. bestämmer de grunder för Riksg.contts lånerörelse, som föranledas af StatsUtskis framställa, i betänk. N:o 4*7» Ro. Ad. bör uppdraga åt Utsk. att till RiksSttn inkomma med upplysning om Contrs behof för innevar. år samt med särskildt förslag i afseende på sättet att fylla desamma. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Då jag i förmiddags hade äran yttra mig i detta ämne, förklarade jag, att jag ej insåg någon betänklighet vid det förslag, Hr Lagerhjelm då framställde. Jag föranleddes till detta yttrande deraf, att jag ansåg, att i den föreskrift, som StatsUtsk. och PresteSt. ansett lämplig, icke låg något hinder i vägen för Riksg.cont:s fullrnägtige att äfven vidtaga den af Hr Lagerhjelm föreslagna åtgärden, om de funno densamma ändamålsenlig.
Vidkommande i6:de och iytde punkterna om fortfarande, likväl emot en viss afgift, af den enskilda assigneringsrätten på Banken, vill jag ej fortsätta mitt bestridande i denna del, emedan jag framför allt önskar, att linanceregleringeil icke må komma att göra någon märkbar rubbning i Ilo Den 5 Maj f. m. näringarnas behof af bytesmedel, och emedan de privata assignationerna uti vissa orter verkligen till stor del suppleera bristen på btcosedlar. Deremot fortfar jag i den mening, att de i i8:de och igtde punkterna föreslagna creditiverna för Manufactur-discontfonden och Jerncontoret bö'ra försvinna. Jag inser alldeles icke, hvarföre icke dessa inrättningar på egen credit och eget ansvar kunna upptaga lån af allmänheten, likaså— väl som Biksg.-cont., Armeens Pensionscassa, Drätselcommissionen m. fl.; och hvad åtminstone Jerncont. beträffar, är jag säker derpå, att det begärda lånet skulle ganska snart fulltecknas. Allraminst synes mig en dylik creditivrätt vara lämplig att bibehålla, då man ifrågasätter ett orubbligt förhållande emellan silfverfond och sedelstock; ty en hvar finner lätt, huru mycket denna proportion skulle störas genom det fulla anlitandet af ifrågavar. creditiver. Hellre än att bevilja dessa creditiver å Banken, skulle jag vilja tillstyrka, att, intill nästa riksdag, Banken af sin vinst godtgjorde skillnaden i den högre ränta, som finge af Manufact. -discontfonden eller Jerncontoret vid upplåningen af allmänheten betalas; då vore utgiften åtminstone bestämd. Creditiverna för Fahlu bergslag, Stockholms stads brandförsäkringscontor samt för sparbankerna torde deremot ganska oskadligt kunna bibehållas, enär de förstnämnda grunda sig på metalliskt hypothek och de 2:ne sednare sannolikt aldrig komme att begagnas.
Så vidt jag rätt upfattade den siste hederv. talaren, så förblandade han den presterliga verksamheten inom Kyrkan med lekmanua-verksarabeten. Den §, som nu utgör föremål för öfverläggning, alser, ejil. min tanke, endast den presterliga verksamheten inom församlingen. Detta förslag innefattar nemi. för det första ett stadgande med afs:de på Dopet, och sedan ett med afsule på Nattvardens utdelning af annan prest än församlingens. Jag har visserligen mot detta lagförslag hört yttras betänkligheter, såsom t. ex., att man genom antagande af denna § skulle gifva stöd åt den meningen, som gifvit sig tillkänna hos en del församlingar, att Sakramenternas verkan skulle bero af den, sorn utdelar dem. Detta synes mig icke vara en tillräcklig anledn. för att alsia Utslcs här framlagda förslag; ty man behöfver knappast mer än nämna att denna upfäftuing af Sakramenterna är oriktig. Vidare anmärker man mot detta förslag, att ordningen inom Kyrkan derigenom skulle komma att försvagas; ty dop böckerna skulle icke komma att föras i vederbörlig ordning, icke heller skulle de s. k. kammunions-längderna kunna upgöras. och pastor skulle komma att sakna den nödiga kännedomen om sin församling. I delta afsule får jag fästa upmärksamheten på. att kyrkolagen redan länge tillåtit, att till vigsels förrättande kalla hvilken prest som helst, men den främmande presten måste innan han viger anhålla att lä se lysnings-attesten. På samma sätt tror jag, att om Utsk:s förslag antages, så låter K. M., innan det blir lag, dervid foga det vilkor, att så väl de, som begå Herrans Nattvard utom egen församling, som de, hvilka låta sina barn döpas af främmande prest, skola derom underrätta vederbörande pastor. Enl. min tanke skulle således någon oordentlighet icke derigenom kunna komma att upstå. Tvenne omständigheter tala likväl, om också i mindre män, emot författningen. För det första skulle nemi., till följd af dgn Den i November e. m. 381 frihet, som denna lag medgifver, det fall kunna inträffa, att Nattvards-ungdomen drogs helt och hållet från den ena församlingen till den andra.
För öfrigt skulle jag äfven tro den ändring böra göras i Hr af Billberghs förslag, att den ifrågavar. bötesandelen anvisades till communernas uppfostringsverk i stället för de fattiga; och jag hemställer till Hr af Billbergh sjelf, om han icke skulle vilja medgifva dessa modificationer i sitt förslag. Hr af Billbergh: Då jag förra gången uppträdde, redogjorde jag för skälet, hvarföre jag ansåg Kronan böra behålla £ af den förbrutna redskapens värde, och detta skäl var, att jag fruktade, det nödig controll i annat fall skulle saknas, och att hela affären skulle kunna blifva en enskild sak emellan åklagaren och förbrytaren. Skulle emedlertid R. o. Ad. dela Gr. Horns mening, så skall jag icke vara envis uti att motsätta mig de modificationer, lian begär. Hvad åter Hr Hjärnes förslag angår, delar jag Frih. Boyes opinion, att hvar och en, sora tänker på verkställigheten, lätt skall finna omöjligheten deraf, äfven om man vill föreställa sig, att staten hade råd att betala böterna för alla fattiga för - 238 Den 21) Januari f. ra. brytare; ty hvem skulle val hålla controll på alla de gjorda förskotten, och hvem skulle hafva tillsyn, att förbrytarnes tillgångar sedermera blefve, så vidt möjligt, realiserade? Frih. Boye: Om jag icke misstagit mig ang:de Hr Hjärnes till mig framställda begäran, innefattade den, att jag skulle gifva en lämplig redaction åt hans förslag. Det torde ursägtas, om jag icke kan gå denna önskan till mötes i annan riktning, än som öfverensstämmer med min egen mening; och jag föreslår då den redaction för beslutet, att Hr Hjärnes förslag må lemnäs utan afseende. Hvad Gr. Horns yttrande angår, visar det, att han tror beslagen skola blifva många. Jag åter hoppas annat; men då jag är af den tankan, att om Kronans andel i böterna anslås till socknarna, blir controllen bättre, instämmer jag i den modification utaf Hr af Billberghs förslag, som Gr. Horn framställt. Efter några jemnkningar i i’edactionen förenade R. o.
Arbetsplanen, som omfattar vägförbättringar ända till Fästeredssunds gästgifvaregård, erhöll Kongl. Maj:ts Nådiga godkännande 33 beräknad kostnad Beviljadt stats i gilladt förslag. bidrag. Riksmynt. — likväl blott hvad anläggningarne till Slätthult nu till en början beträffar — den 8 Mars 1861, hvarefter Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen den 10 derpå följande Juni antog kontrakt om utförande af denna del af företaget genom utsedd Arbets-Direktions försorg, inom den 1 Oktober 1864 33,730: — 22,300: — Vägo mläggn ingar från Borås i sträckningen lill Sundholmens gästgifvaregård. I planen för detta betydliga vägförbättringsarbete är beräknadt, att 103,333 U:dr skulle till företagets utförande erfordras. Understöd till det hela har följaktligen icke kunnat meddelas från de inskränkta tillgångarne. Då emellertid genom enskild mans försorg en början blifvit gjord att förbättra vägen i närheten af gränslinien emellan Wedens och Marks härader, har Kongl. Maj:t till denna del, som omfattar förbättringar af 9,496 fots längd och hvarigenom flere särdeles branta backar undvikas, täckts i Nåder anvisa understöd från Riks-Stalens G:te Huf.-Tit. Ett utdrag har derför blifvit gjordt ifrån den stora planen, samt till efterföljd vid arbetets verkställande i Nåder godkänts den 7 Mars innevarande år; men kontrakt om utförandet af denna del bar ännu, ej när detta nedskrifves, till Väg-och Vatten byggnads-Styrelsen inkommit 12,946: 50. 6,000: — Götheborgs och Bohus läll. Vägomläggning från Saltkällan till Qvarntorp på sträckningen mellan Uddevalla och Strömstad. Planen till denna 3,756 fot långa om - 56 läggning erhöll Nådig fasställelse den 8 Mars 1861, och kontrakt om verkställigheten har af Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen blifvit antaget deri 11 Jan. innev. år, hörande arbetet utföras genom den inom orten utsedda Direktionens föranstaltande, samt fullbordas inom den 1 Okt. 1864 Beräknad kostnad Beviljadl stats i gilladt förslag. bidrag.
Räntegifvarne ägde skäl att klaga öfver någon tryckande förökning af deras utskylder. jag önskar att Högloft Ridderskapet och Ådeln äfvensom de öfrige RiksStånden icke måtte hysa den tanka, att hela motivet för väckande af denna fråga varit att söka förbättra redan drägeliga lönevilkorSådant är icke förhållandet; ty vid de indeldte SkårisMé Cavallerie-Regementerne åtnjuta blott någiå få löntagare passande lönevilkor, de nemligari fevilk^s boställen vid indelningen vöro af gä 10 Den 3 Junii. god beskaffenhet att löoingsräntorne hufvudsakligast indeltes i sjelfva bostället. De åter af befälet, hvilkas boställen vid indelningen voro af mindre god beskaffenhet och hvilka såsom supplement uppbära desto mera räntor af andre hemman, befinna sig derigenom uti den mäst beklagansvärda belägenhet. Som e~ xempel häruppå får jag anföra, att vid Skånska DragonRegementet Ryttmästare finnas, som icke tjena för mera än omkring 300 R:dr Banco. Ett sådant förhållande existerar i alla grader, och Underofficers indelningar finnas af så usel beskaffenhet att ingen sökande infinner sig”då ledighet yppas. Vid sådana förhållanden har jag trott min pligt, som Regementschef ovilkorligen fordra, att jag deruti skulle söka rättelse. Härvid har jag likväl, då jag väckte frågan, icke ensidigt fästat mig vid räntornes förhöjning såsom det enda alternativet, u~ tan har äfven, i händelse Riksens Ständer icke skulle anse densamma tjenlig, hemställt löne förhöjningens tillvägabringande genom bevil-, jade anslag. Af alla dessa anledningar får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla om återremiss if StatsUtskottets Betänkande*.
Gr. Posse, Knut; samt » 559 Hr Pereswetoff-Morath, Carl Wilhelm; och befunnos hafva blifvit utsedde till Den 15 Maj. Ledamöter N:o 110 Frih. Taube, Carl Evert Bernhard; v 484 Hr Breitholtz, Claes Gustaf; » 1481 Hr König, fullm. Gr. Taube, Henning Eduard; » 1911 B. Hr Psilanderskjöld, Johan Ferdinand; » 1981 Hr Nordenstolpe, fullm. Frih. Falkenberg, Carl Melcher; » 2259 Hr af Wåhlberg, Göran; Suppleant N:o 262 Frih. Klinckowström, Wilhelm Leonhard Agathon. TJplästes ett utaf Hr Wahlfelt, Carl Adam, ingifvet Mern. af följande innehåll: Som jag i tjensteärender måste från staden afresa, får jag härmed afsäga mig min plats såsom ledamot af Höglofl. RiddarhusTJtsk:t, men får vördsamt anhålla, att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, anmodat Ståndets Hrr Elektorer att utse en ledamot i RiddarhusTJtsk:t efter Hr Wahlfelt, tillkännagaf IL Exc. att utaf BeviilningsIJtsk:ts Ordförande anmälan gjorts om behofvet af två ytterligare suppleanter från R. o. Ad. i samma Utsk., samt hemställde, huruvida Ståndet bifölle, att ifrågavarande suppleantplatser finge tillsättas; och sedan härtill svarats ja, anmodade H. Exc. Elektorerne att vid deras nästa sammanträde välja två ytterligare suppleanter i BevillningsUtsk:t. Från Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, hade inkommit följande, nu uplästa Mern.:
Direktionen finnes stadgad eller eljest af Riksens Ständer blifvit gifven, att till Canal-Arbetets förrättande använda medel, hvilka ensamt ärö för Diskontens rörelse anslagne; anser Utskottet sig föranlåtit, Direktionens merberörde åtgärd, hvarigenom fordringsegares Banlo-Uishoitets Betiinhinden 323 rätt finnes i betydlig molin förnärmad, och den Utskottet sålunda icke gilla kunnat, hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt anmäla. 2. Enligt hvad Herrar Fullmägtige hos Banko-Utskottet anmält, och af Protocollerne vidare inhämtas, har Kongl. Maj:t, uppå skedd underdånig anmälan af Ordföranden i Götha Canal-Direktion , om Canal-Diskontens behof af temporärt understöd till förekommande af en eljest oundvikclig förlägenhet, medelst Nådig skrifvelse till Carial-Direktiönen , hvaraf Diskont.Direktionen äfven borde undfå del, den 12 Febr. 1817 i Nåder täckts tillåta oell förordna, att till förstärkande af Canal-Diskontens disponibla fond, en Summa af 350,000 R:dr utaf de medel, sorn blifvit anslagne till betalning af krigs-skulder , hvilka ej fötr än den 1 Juli innevarande artill inlösen förföl le I, fingo af Kommitterade för allmänna medlens förvaltning insättas uti ClanalDiskonten emot 3 procents ränta; hvarföre Di. skont-Direktionerne , jemte vanligt Skuldbevis, egde afgifva sin förbindelse, att vid anfordran, till beirtälde Kommitterade öfverlemna de säkraste bland de förskrifningar, Diskonten för utgifne Lån innehade. Till följe hvaraf DiskontDirektionerne ock, under den 23 Februari 1817 en sådan förbindelse aflemnat.