Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon fick i allt lika med systrarna — eller det var meningen, att hon skulle få det, och att ingen skillnad skulle synas vare sig inför henne själf eller världen; men redan vid späda år började hon iakttaga hvarje nyans i föräldrarnes olika sätt emot henne och systrarna, allt medan afund och bitterhet hopades i hennes hjärta. Ju äldre hon blef, dess värre blef det! Svårt hade hon också att fatta och hade ständiga ledsamheter med bakläxor och dåliga betyg. Att det hon en gång lärt satt liksom fastlåst i minnet, gaf ingen akt på. Det var inte meningen, att hon skulle vara ett styfbarn, men hon blef det på alla sätt. När de vackra systrarna fingo nya hattar, klädningar och prydnader, fick hon alldeles liknande; men både hon själf och andra sågo, att just därigenom hennes fulhet trädde fram dubbelt märkbar, och så småningom började hon kläda sig strängt enkelt i mörka obestämda färger. Helst skulle hon velat göra sig alldeles osynlig. I allt såg hon föräldrarnes bemödande att visa vänlighet och spara henne förödmjukelser, men just detta bemödande retade henne mer än allt annat. Systrarna visade henne också mer än en liten vänlighet, i hvilken hon såg endast medlidande. Mot dem var hon ock så ovänlig och bitter, att de, ehuru ogärna, drogo sig alldeles ifrån henne. Hvad hon beundrade allt hos dem — deras hår, ögon, regelbundna drag, rosiga hy och vackra växt — deras lätta dansande gång och glada väsen — och hur hon afuudades dem! Hennes lif var endast ett kvalfullt medvetande om, att de ägde allt, medan hon stod utanför, ensam och utarmad. När hon såg dem hand i hand, kom det stundom öfver henne en känsla af hat och raseri, så att hon var färdig springa fram och förgöra dem — eller åtminstone skilja dem åt. Att älska hvarandra så högt! Att vara så älskad! Det måste vara något underbart — något som ej var för henne! Hon fick göra ungefär hvad hon ville. Det var en sorts ersättning — det förstod hon mer än väl — det var dessutom ingen, som saknade henne. Ofta vistades hon i skogen eller på sjön hela långa dagen, eller också arbetade hon i trädgård, brygghus, kök och bagarstuga — där var hon på sin plats, tyckte hon.
Enär således innehållet af den nådiga Propositionen icke öfverensstämmer med den af Kongl. Maj:t beslutade framställning till Rikets Ständer, men sådant uppen - 24 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. barligen härflyter af något förbiseende vid Propositionens uppsättande, har Biskop Björck, med fästadt afseende ej mindre å dessa omständigheter, än äfven å Professoren Schlylers stora förtjenster, uti en hos Presle-Ståndet väckt motion (N:o 112) föreslagit, att Professoren Schlyter mätte förklaras berättigad att under sin lifstid uppbära omförmälda arfvode, 1,100 R:dr årligen, äfven om han komme att med utgifningen af Sveriges gamla lagar upphöra. På grund af hvad sålunda förekommit samt i betraktande af de stora förtjenster Professoren Schlyter genom nämnda lagarbete inlagt till spridande af kännedom om fäderneslandets äldre samfundsoch rättsförhållanden samt om dess fornspråk, tillstyrker Utskottet, all, jemte det Rikets Ständer för fortsatt utgifvande af Sveriges gamla lagar, åt Professoren Carl Johan Schlyter under enahanda vilkor som tillförene blifvit bestämda, å allmänna indragningsstaten bevilja ett årligt anslag af 2,000 R:dr, deraf 1,100 R:dr beräknas såsom arfvode och 900 R:dr såsom ersättning för biträde och andra kostnader, Rikets Ständer tillika, på sätt jemväl är föreslagit, måtte förklara bemälde Professor berättigad att under sin lifstid fortfarande uppbära berörda arfvode, 1,100 R;dr årligen, äfven om han skulle komma att med utgifvandet af ofvannämnda arbete upphöra. 15:o.
För att icke onödigtvis förlänga den nog vidlyftiga dismissionen örn tulltaxan, har jag stillatigande afliört flera hos R. o. Ad. fattade beslut, som afvikit ifrån Tull-comiteens och Bevilln.Utsk:s sammanstämmande förslag, äfvensom jag sorgfälligt afhållit mig från alla föreläsningar och recriminationer, ehuru, efter min tanke, mångå besynnerliga satser och ogrundade förebråelser blifvit af prohibitiv-sysleinets försvarare framställda. Jag anhåller vördsamt att få, såsom allmän reservation emot vissa af de fattade besluten, åberopa livad jag yttrat dels såsom ledamot i Tull-comileen, hvars tryckta utlåt, blifvit R. St. meddeladt, dels vid återremissen af Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 21, samt att derjemte få uti R. o. Ad:s prot. förvarad en särskild reservation emot de inconseqvenser, sorn ägt rum i följande hänseenden: Co att utförselstull blifvit borttagen för åtskilliga råämnen under det för andra sådana utförselsförbud bibehållits eller förhöjd tull antagits; 2:0 att en onödig, och måhända för tullinkomsten skadlig, förhöjning blifvit beslutad i införselstullen å åtskilliga varor, medan afgiften å vin i fastager, lika onödigtvis, blifvit nedsatt; 3:o att sedan vid den i taxan förut förekommande artikel, sorn hittills varit till införsel förbuden, nemi. sä desbränn vinn, R. o. Ad. genom votering beslutat förbudets fortfarande och sålunda ogillat den allmänna satsen, att lämplig skyddstull skulle i stället för förbud stadgas, samt äfven sedermera bibehållit införselsförbud för åtskilliga artiklar, detsamma likväl blifvit borttaget för andra, som, i afseende på behof af skydd emot utländsk medtäflan, kunna anses vara af likartad beskaffenhet, såsom t. ex. färd i ggjorda kläder, m å I a d t eller tryckt oäkta postlin, kläde och vissa andra ylleväfnader m. 111. Frih. Hamilton, Hugo, uppläste till prot. följande:
Directionen förd, som, ock alfa till densamma hörande låne-handlingar uti ett skick, hvarigenom fondernes rätt och säkerhet för framtiden är behörigen tryggad;, äfvensom; att de många och till en. del, vidlyftiga räkenskaper, hvilka angå. dessa fonder, äro med redighet och noggrannhet af Riddarhu. s.ffam.ererar^n författade. Vicf, detta tillfälle nödgas likväl Utskottet fullgöra «?n obehaglig skyldighet, att inför, Ridderskap^ och Adeln anmäla, den, förlust, som, RiddarhnsCassan och Stjernereutzska fonden s^- Den II Augusti e. m. 1'9 dan sista Riksdag lidit af tillsammans 5ooo R:d Baneo i capital utom räntor, härledande sig deiifrån, att ett på detta belopp af nu mera aflidne Majoren Axel Printzenskjöld upptagit oell uti Frälsehemmanet Rud intecknadt lån, blifvit, i anseende till inträffande särskildta omständigheter, genom dom uti låntagarens Concurs frånkänd den företrädesrätt till betalning, som genom berörde inteckning varit åsyftad och för cassorne beredd, hvarigenom, enär andra Printzenskjölds skulder ansetts böra framför ifrågavarande fordran utgå utaf köpeskillingen för Rud, hvarken denna köpeskilling yller Printzenskjölds öfriga egendom lemnat något öfverskott, hvaraf Cassorne kunnat utfå sin betalning. Till närmare utredande af detta förhållande och den Rättegång, som, efter det Concursmålet är yordet hos Kongl, Maj:t slutligen afgjordt, sedermera blifvit af RiddarhusDirectionen anstäld emot Majoren J. A. von Matern, såsom den der^, genom ett af honom utgifvit oriktigt betyg, ansetts hafva varit en orsak dertill-, att omförmäldte fonder, på, berörde sätt, blifvit i ileras rätt lidande, har Utskottet låtit genom RiddarhusFiscalen härom författa en omständlig Berättelse, hvilken härjemte bifogas och hvarpa Utskottet får sig vördsamt åberopa.
Vet du, min varde lasare, hvwd detta vill saga i Berlin? Har du varit dar s&amp; kanner du till den gordiska Imut som kallas Berlins wVerkehrtmittel », och att inan ej i brådbraslzet ser sig god att Izunna redn hela denna intrasslade härfva af Pferde-Bah~ien, Eisen-Bnhnen, Eleclrtrische Bahnen, Omnibusen och hvad de allt heta Man slutar ined att taga en droska, fr81nlingens raddi~ingspladra och kräftsåret på hans reskassa, och beger sig af efter uppgifna adresser. Hvad ifrBggvmande berlinerkongross angick agde densalnina ingen fast kongressbyrå, dar anmalningar mottogod och upplysningar erhöllos. Det var, att kuska från den ena iindan af Berlin till den andra för att sölca de olika komittidamerna i deras privata bostad och i sista stnnd plåga dosse alma varelser med frågor, frågor, fragor. Deras tålamod och w Liebenswiirdiglmit D under den wL4nsturni af förfrågningar, hvsraf de under dagarna niist före kongressen måtte ha varit niisatta, bestod dock på ett ntmärlrt sätt profvet. Om den första sa~nl~vämsaftonen i de s. k. » Festsiiien des Englischen Hansew, där kongressmedlemmaxna slziille halsas af bestyrelsen, &amp; så godt att siiga så litet som möjligt. Det syntes t~rdligt att vederbörande frimbe~vurit makter, som de dldeles saknade förmago att behärska. De hade för visso ej räknat på en s&amp;dan masstillströmning af deltagare, och lokal, f örfriskningar, f est-komitti, allt var otillräckligt. E n svensk deltagarinna i tillstallningen har ' gifvit den benämningen huggs exas, jag kan med biista vilja i vGl
En laggrann öswcrläggning lärer ock fordras om bästa dispositionen af de Kungsgårdar, hwarest Sturerier underhällas skola, salom wid Strömsholm, Kungsöhr och Flyinge. Möjeligen torde ock Den i6 December. 10^9 ock i ett particuliert oeconsmiskt afseende en fonsatt arrendering finnas nyttig, säsom t. ex, wid Skarby till befordran af Linncwäfnad och Blekerier, samt kanske wid Allingsås som warit ett stamhåll »ör den fin-ulli» gaste far-aswel och för yllcrillweckningar «. s. tv. Samma allmänna sch enskilda särman, syms älwen åtfölja alla Kungsängars försäljning genom ane» tion till skatte l-rsuuung, lä snart neni!. arrende peno» den tilländaluptt. Hof Stallen kunna dä wid wittorens stadgande, förutan alt särskildt beswär orr bekjenas med nödigt hsförräd samt tillika närliggande Städer och Byar, med swaga höbo» d winna undsätt» ning med bade foder och höstbete. Kongl. MaittS och NiketS Kammar Collegium, finge genom sädane widtagne Författningar en förminskad omsorg och Bytes Conroirct som sa oförtänkt berevk mangen redlig medborgatcS olycka kunde dä äntcliaen Upböra. Bade Regering och Ständer hafwa ofta warit m d iwister om KungSgärdarS uplZrelse och för» bättring, sytzelsakke och hafwa sädane omwaxlande oe» eonomiska sörfakkningar medfört bade allmän och en» skild förlust. Ett lika stadaadt beslut bör en gang widtagas om Kronans Upsala öde, som i en lycklig stund skett om Kronohemman i gemen. Hwad utse» ende skulle wäl detta Rike hafwa, om alla Krono» hemman ännu wörö i sädane äboers händer, som af Kronans EmbetSmän wräkas kunde?
Revisorerne ansett en sådan tillåtelse icke lämpligen kunna åberopas till stöd för utlåningar till Mötes-Passevolance-cassan, enär den redovisning, som för Stats-anslagen af Departementen aQäggcs, icke för åren 1827 och 1828 egt rum för Mötes-Passevolance-fonden, och således den säkerhet och control för Stats-medlens användande, antingen de emottagas directe från Stats-verket eller genom lån från ett annat Departement, saknas i afseende på dispositionerne å Mötes-Passevolance-cassans medel, hvilken Cassa dock, efter Revisorernes förmenande, bort af Kongl. KrigsCollegium förvaltas utan beröring med Departementens Stals-anslag, samt att häraf visat sig, att medel, hvilka från Statsverket blifvit anordnade till bestämdt behof eller nya gevär för Arméen3 försträckts till en inrättning, hvars redogörelse icke granskas af Rikets Ständer eller deras Revisorer; hvarförutan denna utlåning skett räntefritt från Artillerie-Departementet, ehuru samma Departement egt skulder med ränta, ibland andra till Militiae-boställs-cassan å 37,807 R:dr 41 s^* 1 rist., enligt 1828 års bokslut, och således fått vidkännas en betydlig ränteförlust, samt att allt från år Slats-UIskot tels Utlåtande N.o 22. >9 1823, då en summa af 40,000 R:dr blef från Artillerie-Departementet till Passevolance-cassan räntefritt försträckt, lika beskaffade utlåningar fortfarit. Likväl hafva Revisorerne, i sammanhang härmed, tillkännagifva, att Mötes-PassevoIance-cassan anticipationsvis år 1827 hiträdt samma Departement, för Artillerie-exercitiae-hästarnes underhåll, med 33,564 R:dr 5 sk. 3 r:st, och år 1828 med 29,542 R:dr 17 sk Ehuru Kongl.
Stadgandet härom qvarstår ännu i oförminskad kraft, men sednare tiders lagstiftare hafva ansett skamstraffet för ringa i jemförelse med brottets beskaffenhet, och derföre har det i den jemväl af Hr von Hartmansdorff åberopade Kongl. Förordmn blifvit stadgadt, att den, som blifvit förvunnen till meranämnde brott, skulle derjemte straffas, man med 6 par spö och qvinna med 5 par ris, hvilket straff sedermera genom 1841 års Kongl. Förordn. förvandlades till motsvarande fängelse vid vatten och bröd. Nu har LagUtsk. varit så omsorgsfullt, så månt om en slik förbrytares anseende i det allmänna, att Utsk. väl ålagt honom straffarbete, men befriat honom från den honom nu åliggande skyldighet, att stå utanför Tingshus eller Rådstufvudörr att skämmas. Undersöker man beskaffenheten af den bestraffning, LagUtsk. i förevar:de fall tillstyrkt, så finnér man, att densamma icke står i något riktigt förhållande till brottets beskaffenhet. Den, soin 'mjölkat en annans ko, får eller get, har icke tillskyndat sin nästa någon särdeles stor egendomsförlust. Huru mjölkrik en ko än må vara, så kan man likväl i allmänhet ej af henne erhålla mera än högst 4 kannor mjölk. På landsbygden upskaltas en kanna mjölk till högst 6 sk. b:ko, så att det högsta värdet af den qvantitet mjölk, / som Den 12 Augusti e. m. 321 som kati tillgripas, är 24 sk. b:ko. Ser man nu efter hvilket straff LagUtsk. föredetta brott föreslagit, så får man följande uplysning. Utsk. säger nemi. i 8:de §:n, att förbrytaren skall, utan afseende å värde, dömas för stöld, efter thy i Oile §:n sägs. Går man då lill fide §:n, finner man, att straffet för de i denna § upräknade arter af ■ tjufnadsbrott skall vara det, som i 3:dje §:n stadgas.
“ Der guldet är konstnärens lön, der, “ skrefs nyligen om den göteborgska konstkärleken, “ fattas aldrig konstverk, och der konstverk gerna stanna, der växer och blommar också medborgarnes konstsinne. “ På det sättet vordo de gamla rika köpmansrepublikerna, Venezia och Flanderns och Brabants städer, varmt konstälskande och lyckligt konst-idkande samhällen. Men en stad är icke nog, kan ej ensam underhålla ett lands konst. Här fattas åtminstone ett halft tjog sådana samhällen. När skola vi komma öfver dem? Huru ser det ut under tiden på våra utställningar? Nedslående och förödmjukande. Det är endast undantagsvis som i landets största stad en god duk tilldrager sig uppmärksamhet — möjligtvis ett porträtt, måladt af G. v. Rosen, ett landskap af G. Rydberg, ett djurstycke af Kallenberg, en aqvarell af Gellerstedt samt kanske några få andra. Och likväl står den nordiska målningskonsten f. n. på en högre ståndpunkt eller går åtminstone i en bättre riktning än för ett par årtionden sedan. Flere af dem som då hade betydande namn inom vår konst skulle nu stå sig temligen slätt inför den nyare tidens kraf. Jag kan väl säga vår konst, ehuru gensaga nog väckts mot det uttrycket, enär de svenskar som företrädesvis fylla konstens uppgift icke arbeta hemma i fosterlandet, utan på främmande mark. Äfven bland dem som arbeta här hemma finnas nog några som göra det i en annan, sannare och bättre riktning än förr, det kan ej nekas, men det fattas dem luft och sol för att kunna mogna, det fattas dem konstens “ heliga eld “ för att arbeta sig ur dilettantismen — och den elden kan icke tändas, ännu min-n dre underhållas, om det-icke hos allmänheten finnes någon värme för konsten. Hade konstutställningen i Göteborg sistlidet år icke visat ett bestämdt framsteg hos våra målare, skulle man på goda skäl hafva kunnat tvifla på ett framåtskridande, ty hvad man sedan flera år fått se i Stockholm har just icke varit öfvertygande. Det var dock icke svenskarne, som i Göteborg väckte största uppmärksamheten, ty den hade dan-skarne tagit för sin räkning. För den som under de senaste åren icke sett dansk målarkonst var göteborgsutställnin-gen en stor öfverraskning.
Kanske skall det lemna oss hundradetals skickliga murare, något Som Sverige mera än andra länder tyckes sakna, «ch vare det sagdt i förbigående, som det Den 29 Juli e. m. T455 eljest torde komma att sakna så länge mästerskap och Skråinrätluiny.ar lenina murmästaren dea största behållningen af de samsta gesällerna och lärlingarna. Jag åberopar lill vittne i den delen aila våra mechanici och bland dem vår fört jenstful* la Herr Owen, hvilken seönare nyligen vid uppförande af sitt nya Gj iteri på Kungsholmen haft samina erfarenhet sorn redan jag vid Trollhättan: alt man snarare af en karl från gatan gör en skicklig murare, än af en vanlig bebrefvad oell Skxäskapad Gesälk De flera nya mechaniska utvägar, som till Canalarbetets lättande varit använda och ytterligare torde till Bruk införas, såsom Tack jern svägar, Lyftkranar m. in., äro af så mycken större allmän nytta, som man kari hoppas att de vid flera mindre byggnader böra i en framtid med fördel kunna begagnas. Di flesta och kanske alla dessa mechaniska medel äro förut kända af Böcker och Skrifter; men det är någonting helt annat, än att hafva sett deras nytta i praktiken. Utom den ådagalagda nyttan af Arbetarnes öfning och arbetskraftens okände, genom mechaniska utvägar vid Canalarbetet, skall detsamma säkert blifva en ypperlig schola för mechanici af alla grader; så Den 2g Juli e. ni. tnycket nådigare kanske hos oss , som vi sakna för deras Undervisning och orning i . .. ^ det praktiska de allmanna inrättningar, som finnas i flera andra Länder. Om Sverige kan skryta af Pohlheimer, Thunberg med flera mechanrci af utmärkt förtjenst, så är det fordna Styrelsers frikostighet vi derföre hafva att tacka, sorn genomfara äldre Canalarbeten, Dockan i Carlskrona och dylika företag lemnåt dem tillfälle att utveckla sin förmåga. Men snillen skapa sig sjelfva; och det är icke här endast fråga om dem, utan afven om försvarliga mechanici.
Ett halft år hade han nu åter vistats i deras granskap och under denna tid sällan besökt dem, men hvarje gång, som det syntes, med allt större tillgifvenhet i sitt hjerta, allt ömmare i sitt väsende. Ännu med några ord vilje vi redogöra för den fjerde personen i sällskapet. Virginia Holmén var en tredje brors dotter och således kusin till Ferdinand och Elisabeth, och blott två år yngre än den sistnämnda, hennes käraste lekkamrat och vän. För Virginia var Elisabeth ett non plus ultra af qvinlig fullkomlighet och hennes mönster och förtrogna i allt. Det var icke allenast denna svärmande, lätt öfvergående tillgifvenhet, man erfar vid tjugu år, det var den djupa, sanna och afundsfria beundran man skänker en rikt lottad varelse, hvilken man känner sig vida underlägsen och dock af allt sitt hjerta älskar. Virginias föräldrar voro, ehuru välmående, ej rika, hvilket hade hindrat dem att ge annat än en huslig uppfostran åt sina många barn. Af Elisabeth hade Virginia lärt sjunga och litet musik, samt rita och finare handarbeten, dessa små insigter, så vackra och nyttiga för ett fruntimmer; och som hon hade lust och fallenhet, hade hon gått rätt långt i allt detta. Sådan var Virginia, föröfrigt en täck brunett med blixtrande bruna ögon, af en stolt hållning och en smärt, yppig vext. Hennes hjerta var godt och oförderfvadt, hennes väsende flärdlöst, men bestämdt, och en ovanlig trofasthet låg i botten af hennes själ. Hon var en af dessa varelser, mägtiga af en djup och oföränderlig kärlek, som, om den krossades, kunde lida och dö, men icke byta kärlek i hat, icke larma och klaga, utan blott bedja tyst för dem hon älskade och se’n gå bort. En ny person. ”Hvem skulle min herre vara? Åter var det afton, fastän några veckor sednare, än den förr beskrifna. Snön låg ännu qvar, ehuru det led mot våren, och den mörka himmelen lät störtbad af regn nedfalla öfver jorden för att rena den till dess blifvande skönhet. Vi införa åter läsaren i samma rum som förra gången och finna der Elisabeth knäböjande framför vaggan, der hennes späda dotter låg, orolig och gråtande.
Fullmagten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd, eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 13- Då de vigtiga frågor, som å de ordinarie kyrkostämmorna förekomma, icke lära kunna afgöras utan temligen vidlyftiga förhandlingar, samt det således icke torde vara lämpligt att dermed upptaga tid, som är egnad åt Sabbaten, tillstyrker Utskottet att denna §:s mom. 3 erhåller följande lydelse: Kungörelsen uppläses från predikstolen fjorton dagar eller minst en vecka derförut, Ar kyi'kostämma utsatt till dag, då gudstjenst hålles, skall kungörelsen derom den dagen ånyo uppläsas. De i § 10 omnämnda ordinarie kyrkostämmor må ej till sådan dag utsättas. § 18. Att protokollsföringen vid kyrkostämma skall blifva synnerligen besvärlig och derföre icke kunna af ordföranden medhinnas synes visserligen ej vara att befara, men då det i allt fall icke kan vara olämpligt att ordföranden medgifves rätt att låta på sitt ansvar ombesörja protokollsföringen genom någon annan, bar Utskottet ansett det vid § 23 i Förordningen om kommunalstyrelse på landet föreslagna tillägg äfven bär böra intagas, så, att första punkten af denna § skulle erhålla följande lydelse: Ordföranden skall vid kyrkostämma föra eller på eget ansvar låta föra protokoll, upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill. § 25. Då det isynnerhet i sådana församlingar, som hafva så kallade flyttbara skolor, torde vara af vigt att församlingen icke beröfvas möjligheten att, der så nödigt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161.
Majit, genom nådig kungörelse af den 4 Maj 1S52, fastställt förhöjning under vissa tider af året i skjutslegan vid gästgifvaregårdar å landet, der entrepenad icke äger rum. General-tullstyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Ed ers Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. GYLLENHAAL. ISR. TAUVON. C. L. FYRWALD. Stockholm den 18 Januari 1854. Kongl Krigs-kollegii underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af Kongl. Kollegii räkenskaper för åren 1850 oell 1851. Sigge Th. Limdgren. Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majit har, genom nådig remiss den 4 nyssförflutne Januari, behagat lemna Dess och Rikets Krigs-kollegium tillfälle att med underdånigt utlåtande få inkomma i anledning af den berättelse, som af Rikets Höglofl. Ständers Revisorer blifvit afgifven efter verkställd granskning af, bland andra, Krigs-kollegii räkenskaper för åren 1850 och 1851; af hvilken berättelse ett utdrag blifvit, för sådant ändamål, Kollegium i nåder meddeladt. 22. — 170 — Alldenstund handläggningen af de Krigs-kollegium i noder anförtrodda förvaltningsoell redogörelse-ärenden sker på AfVlelningar, varda särskilda yttranden, efter de af Revisorerne vidrörda ämnens olika beskaffenhet, afKoIlegii Artilleri-, Fortifikations-, Intendentsoch Aflönings-afdelningar, härjemte underdånigst vidfogade.
N:o g4. 21 Maj:ts Nådiga tillåtelse för RotehSllarne att sjelfve och inom sig fa jemkningar företaga, då sådant icke verkar till ändring i Rotarnes antal eller den af Comiterade projecterade Compagnie-Indeiningen; att båda Länen blifvit roterade med tillsammans 1985 ständiga Rotar, deraf 1 600 afsedda att blifva effectiva och 385 vacanta under 50 ar, mot viss derföre bestämd afgift; att 103 Rotar förblifvit vid Extra Roteringen, hvilka Rotar, såsom följd af med dem skc-dd oinrotering, blifvit af Commissionen uppsatta till 126; att Posthemman jemväl och tills vidare blifvit under de» ständiga Roteringen inbegripna; och att hittills icke verkställd Rotering af en del Militise-Boställen inom Provincen, likasom öfverskottsräntan af sådana till rustning vid Cavalleriet anslagna Hemman, hvilkas hela grundränta ej finnes dertill indelad, kunna, efter Kongl. Majits Nådiga godtfinnande, användas till fyllande af de brister, som, genom nödiga rättelser och jemkningar i den af Comiterade verkställda nya Rotering, kunna uppkomma.