Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pligtmenniska, fyllande sin plats, lefvande inom hemmets verld, alltid i intressanta omständigheter, utpinad af de många barnsängarnfi, ensidig i sina stränga åsigter om uppfostran, herskarinna i sitt hus, välgörande mot fattiga och särskildt mot för detta tjena-rinnor, straffande barnen utan försköning, men också tröstande dem vid deras små sorger — deras försyn med ett ord, en husmoder i gammal stil. » Hade till hjelp ammor, två tj$iare och mormor ». Uppkomling för öfrigt, för detta tjensteqvinna och värdshusflicka, nöjd med sin ställning, derför att hon stigit, medan hennes man gjorde etl steg nedåt, då han gifte sig med henne. Ett sjukligt, nervöst sinnelag med demokratiska instinkter. För öfrigt hvarken kamrat eller vän i egentlig mening till sina barn, fastän hon stod dem vida närmare än hvad fadern någonsin gjorde. Hade Strindberg velat skrifva en roman, skulle dessa anteckningar utgjort det yppersta stoff. Men han har ej velat gifva annat än en trogen kulturskildring, ej det minsta utbroderad. Tänk eljes bara på fastern och mormodern, hvilkai präktiga bifigurer, tecknade med ett par dugtiga linier, fastera — Samuel Owens enka — nobel, verldsmenniska, lefvande i sina minnen från den förgångna glanstiden, mormor amper och tyst, utan varmare känslor för herrn i huset och hans släg * tingar, hållande sig i barnkammaren, » lappade byxor, lappade blusar, läste abcd, vaggade och luggades ». Barndomsskildringen innefattar det psykologiskt mest intresseväckande af bokens innehåll. Johans uppfostran faller ejinom hemmets väggar, men hemmet bildar likväl milieu ' n för hans första utvecklingsstadium.
I allmänhet har någon bättre hushållning med skogarne, oansedt dertill lemnad uppmaning, icke kunnat till vägabringas; men de äro dock i de fleste socknar fortfarande tillräckiige för innevånarnes deraf påräknade behof. Len undervisning om skogens ändamålsenliga vård och användande, som finnes meddelad i den af Ilofjägmästaren af Ström utgifne och, enligt Kongl. Majrts Nådiga förordnande, hvarje sockenmenighet tillställde Handbok i Skogshushållningen, har redan läuge på sådant sätt varit tillgänglig för allmänheten, utan att här hos allmogen vinna någon särdeles tillämpning; men någon sådan torde ock svårligen kunna allmänt påräknas, så länge icke bristen på skogsförnödenheter, eller enskild eganderätt till skogsmarken, väcker omtankan på behofvet af dylika åtgärder. Det är derföre af högsta vigt, att i de delar af Länet, hvarest skogarne ännu icke undergått delning, desamma snarligen varda skiftade, åtminstone emellan byalagen, såsom i andra socknar redan skett, på Statens bekostnad, på det jordägarne, hvar för sig, må kunna åt skogarne egna den vård, som derförutan, enligt erfarenheten, icke kan påräknas; men för sådant ändamål erfordrades, att en betydlig tillökning beviljades i det årliga anslag af allmänna medel, som nu är för storskiftenas fortsättning i Dalarne bestämdt, så vida skiftesåtgärderne, 8 med en för skogshushållningens förbättrande derstädes erforderlig skyndsamhet, skola kunna utsträckas till de ännu oskiftade socknarne. I förra berättelsen omför malde skadliga åtgärder af en del jordägare, att under vissa år till andra personer upplåta större eller mindre skogstrakter till begagnande, ega beklagligen fortfarande rum i åtskilliga trakter af Länet. Byggnadsoch stängselsätt äro desamma, som af ålder brukats, och bränntorfs begagnande har icke blifvit vedertaget. Under den tid, som utgör föremål för denna berättelse, har Länets andra hufvudnäring, bergsrörelsen, visat följande resultat: Koppartillverkningen af malm utur Fahlu grufva har i det närmaste varit enahanda med dem i sista Femårsberättelsen angifne, och har äfven lemnat behållning åt dera, som frambrukat kopparen.
Stats-Secreteraren uppläste till justering ett af honom, på KongJ. Maj:ts Nådiga befallning, författadt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående afsöndring af Barnarps Praebende-Pastorat från Rectors-beställningen vid Jönköpings Schola, med flere till löneregleringen af Rikets Elementar-Läroverk hörande frågor. Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets närvarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla nämnde förslag, sådant det vid detta Protocoll finnes bilagdt, och befallde, att den Nådiga Skrifvelsen skulle, i enlighet dermed, till Stats-Utskottet aflåtas, Ex Protoeoll© C, A. Backman. Kongl, Maj:ts Nåd. Ankom j afskr. till Exp.-Utik. d. 10 Mara. KONGL. MAJ: TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående djeknepenningarnes upphörande samt den sä kallade Sterb husafgiftens erläggande i städerna Stockholm och Götheborg; gifven Stockholms Slott den 24 Januarii 1835.
i enkelhet och flärdlöshet, till kärlek för hemverksamhet, först i föräldrahemmet och sedan i det egna, då skola de ej, likt Signe i » Befordrad », välja » sina böcker och sitt piano » framför en anspråkslös mans trogna kärlek. Från italienskan af Gudrun. Vallmo. Ty det var min uppfattning, att hon älskade honom, men offrade bådas framtida lycka på lyxens och beqvämlighetens altare. Visst kunna, i allmänhet taladt, både telegraf-, telefonoch kontorsplatser vara både bra och förmånliga, det är jag långt ifrån att vilja bestrida, men jag tror näppeligen, att de för lifvet kunna fylla qvinnans kraf på kärlek, hem och lycka. Och låtom derför, oss bort med all öfverflödig lyx; upptaga forna tiders enkelhet i klädedrägt, mat och dryck, den huslighet, som utmärkte oss forna tiders unga flickor! Låtom uppfostra våra döttrar till dugliga matmödrar, lära dem framför låtom allt, sköta hus och hem och, oss lära dem att älska armhertighetssystern böjde sig ned öfver den döende och smekte hennes kalla panna med sina vaxbleka fingrar. I det långa sjukrummet inträngde morgongryningens första strålar, med sitt kyliga ljus förjagande skuggorna till aflägsna vrår och banande sig väg till den ena efter den andra af dessa hvita sängar, på hvilka kropparne lågo stelt utsträckta som på likbårar. För några timmar sedan hade den unge lazarettsläkaren, sedan han länge och forskande betraktat den sjuke, ryckt på axlarna på ett sätt, som betydde allt. Systern hade förstått honom, men ändå hade ej ett utrop undsluppit henne. Hon var allt för van vid att se ett lif slockna, hon hade sett den obevekliga lien afklippa allt för många lifstrådar, för att det skulle ingifva henne fasa eller förfåran. Men hennes varma qvinnohjerta, så fullt af medlidande, blödde vid att se henne dö så ung och så vacker, utan att hafva njutit af lifvet, efter att endast hafva varit martyr till själ och kropp.
Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag tror för min del alt de förändringar, som R. o. Ad. beslutat i afseende å Utsk:s första Den 16 September. 327 förslag, visserligen voro förbättringar i denna lag; men då ett vidhållande af R. o. Ad:s beslut i denna del skulle föranleda till frågans slutliga afgörande i förstärkt LagUtsk., samt valen dertill i alla 4 Stånden och slutligen omröstningen i Utsk. skulle förorsaka en betydlig tidsutdrägt; och då jag dessutom tror föga utsigt finnas för, att R. o. Ad:s åsigt skulle i det förstärkta LagUtsk. segra emot de 3 andra Ståndens; så anser jag för min del rättast och klokast vara, att nu mottaga den gjorda inbjudningen och sålunda biträda Presteoch BorgareSbns beslut, hvarigenom en lag emellertid vunnes, som äfven i dess nuvarande skick, är i min tanke ganska tillfredsställande. Jag yrkar sålunda bifall till den gjorda inbjudningen. Gr. Lagerbjelke, Gust.: En värd talare har medgifvit, att de förändringar, som R. o. Ad. beslutat i LagUlsk:s förslag, äro förbättringar; men han har, i anseende till den tidsutdrägt, som genom en votering i förstärkt LagUtsk. skulle uppslå, ansett skäligt och lämpligt vara, att R. o. Ad. nu frångår sitt förra beslut och sålunda antager inbjudningen. Jag vågar likväl fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att någon synnerlig tidsförlust genom en votering i förstärkt LagUtsk. ej uppstår; ty det är nogsamt bekant, att flere statsregleringsfrågor ännu återstå, såsom skalteförenkiingsfrågan m. 11. Under tiden kan otvifvelaktig! både val lill ledamöter i först. LagUtsk. — hvartill cj fordras mer än en eller par timmar på en aftonstund — äfvensom voteringen i sjelfva Utsk. försiggå, hvilken sednare ej fordrar mera än J timma; och delta allt ulan alt riksdagen förlänges med en enda dag. Om man då besinnar, huru ringa besväret att välja ledamöter till först.
St:r vid sisth Eiksdag betydligt nedsatte bevillningen efter 2:dra Art., utan att i motsvarande proportion förhöja den proc., hvilken i och för taxeringskostnadernes bestridande skall af bevillningssumman utgå, en sådan förhöjning torde anses destomera af nödvändighet påkallad, i samma mån det blir af ökad vigt att, i och för den minskade bevillningens rättvisa bestämmande, använda större omsorg och derigenom bereda skärpta kontroller. Om remiss af denna min motion till BevillmsUtsk. anhålles ödmjukligen. Eemitterades till BevillmsUtsk. Anmäldes och lades på bordet ett från LagUtsk. inkommet utlåtande Mern. M 2, i anledn. af väckt motion ang:de utarbetandet af ett sammandrag af gällande lagar och författningar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. In fidem protocolli, Albert Munck - Onsdagen den 20 November 1856, Plenum kl. 10 f. m. Just. 2:ne prot.-utdr. för d. 22 dennes samt pleni prot. för d. 12, samt f. och e. m. d. 15 dennes. Då vid denna justering förekom Hr Adelborgs, Anders Otto, afgifna yttrande, ronde Hr Åkermans, Fredr., väckta motion om anslag till förmån för LandtbruksAkademiens Experimentalfält, anmälde sig och yttrade 341 Den 26 November f. m, Hr Åkerman: Jag var hindrad att vara tillstädes, då min bordlagda motion föredrogs d. 15 i denna månad, men när jag kom upp straxt efter det ärendet förevarit, erfor jag af flera bland mina vänner, att en ledamot af detta hus i ett lifligt yttrande farit strängt fram både mot motionen, motionären och institutionen, hvars talan jag vid tillfället förde.' Jag anhåller derföre vördsamt, att nämnda yttrande måtte blifva upläst, och att jag derefter måtte upropas, för att få tillfälle yttra några ord, hvilka jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk. Sedan^ denna upläsning skett, anförde Hr Åkerman:
Notarien för närvarande ingen annan redovisningsprovision, än den af 6 procent, som han, enligt Kongl. Brefvet den 17 Mars 1768, beräknar sig till godo för sådana medel, som inom Stiftet genom kollektering upphämtas. Af besparda pastoralier, som till byggnadskassan eller biskopshuset ingå, likasom af intressemedel för de utur under Konsistorii vård stående kassor utlånta poster, beräknar han deremot, alltsedan den 1 Juli 1838, icke den ringaste provision, enär Kongl. Kammar-Rätten honom sådan 364 fråndömt; öfver hvilket Utslag Notarien likväl i underdånighet hos Eders Kongl, folaj;t besvär anfört, och Konsistorium sedermera, på erhållen Nådig befallning, underdånigt Utlåtande afgifvit. Af' vederlagsjnedel, vakansspanmål, äfvensom af deri från Stats-Werket utgående ersättningen för djeknepenningarne har af Notarierna vid detta DomKapitel aldrig någon provision blifvit uppburen eiler beraknad. Af inflytande lasarettsmedel hafva de endast räknat sig till godo 3 procent. När nu med dessa uppgifter sammanslälles" det förhållande, att Notarien vid Konsistorium i detta Stift af Staten, i årlig inkomst, endast åtnjuter 3o T;r korn, efter årets markegåugspris, och 34 Rdr 24 sk. B;co i penningar, vågar Konsistorium, för siu de-l, i underdånighet anse, attingen afkortning i haus inkomster, som äro af tillfällig natur, bor äga run>, helst det eljest lärer blifva svårt att med skicklige tjenstemän förse ett Embetsverk, hvars göromål nästan dagligen förökas. Kalmar Stifts Konsistor» underdåniga Utlåtande. Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl, Muj.rts Nådiga Remiss, i anledning af hvad Rikets Ständers sednuste Revisorer anmärkt, angående de inom Konsistorierna beräknade uppbördsoch redovisningsprovisioner för upptagande af åtskilliga medel, får hä> varande
» Men ni är j u tokig, » skrattade jag, » inte Harmonien gick alldeles af sig sjelf — han står orgeln på altaret? » påstod en gång, att det i tidens början var » Ja, jag var tokig, » log han, och kyrkans bestämdt, om harmonien oss emellan. helgedom genljöd af ett ungdomsfriskt skratt. Jag log och såg honom oskyldigt in i de Nu gingo vi upp på orgeln. Först spelade vackra ögonen, men nu blef han så besynnerjag » examensstycket ». ligt röd och förlägen. men detta var greSå kom han bort till mig, underlig, uppkiska för mig, och det kunde jag gunås ej. rörd, helt allvarsam. Vi läste om harmoni och disharmoni, och Det var, som om kyrkans hvita hvalf hittills hur en upplösning göres med » septiman », och varit ett stort, skyddande hänge, men som alltsammans fattade mitt klara förstånd, men nu på ett underligt sätt började röra sig. stundom pratade han så märkvärdigt om har» Sjung min lilla visa för sista gången, » bad moni och upplösning — att jag lärt honom han med vek röst. harmoni, och att, allt sedan våra lektioner Och jag sjöng » hans visa », som jag gjort började, jag upplöst alla disharmonier. tusen gånger förut, ur Faust, just der Margareta utsäger orden » jag älskar dig ». Jag hade sjungit dessa ord många, många gånger utan den minsta förlägenhet, eller ens en tanke på att vara förlägen. Nu, då de trenne orden om och om igen genljödo i den solbelysta kyrkan, var det som med ens alla skyddande slöjor nedföllo och något oändligt klart skimrande frambröt. Och min röst blef osäker. bortdog slutligen. det kom en darrning och skälfning öfver mig. det droppade från mina ögon. och hvarje fiber inom mig rördes, som af en hastig, mild beröring. Då är det någon, som hviskar mitt namn, upprördt, lidelsefullt ... och deri innefattande allt. bekännelse och bön. Mer än hälft vanmäktig hvilar jag i nästa minut i ett par armar, som mildt och fast omsluta mig. Kort derefter förlofvade vi oss samt gifte oss.
Hans önskan uppfylldes dock icke i allo, ty snart mötte han baronen, som varit på inspektion af ägorna. Det gick ej an för kammarjunkaren att undandraga sig baronens sällskap och snart voro de båda herrarne inne på ett kapitel, som för dem båda var af intresse, men kammarjunkaren var för stolt att berätta utgången af sin visit hos fröken Irene. Eller kanske gjorde den sorts ömhet han för henne hyste, att han icke ville blottställa henne för en vildsinnt faders vrede, innan den tid gått ut, hvilken han utsatt och hvilken han hoppades skulle vara tillräcklig att ändra hennes stolta beslut. Sedan kammarjunkaren utgått, smälte hos Irene de känslor stoltheten och ansträngningen lyckats qväfva. Ensamheten skänkte åt henne de hos en älskvärd qvinna så älskvärda tårarne. Hon satte sig vid pianot, lade händerna på pianots tangenter, lade hufvudet i händerna och gret så. Då inträder obemärkt Harald; hans mening var att gå spela, men öfverraskad af den syn han icke först kunnat se, drog han sig några steg tillbaka. – Är ni rädd för en flicka, som gråter – sade Irene och bemödade sig att skratta – om så är, så se, jag har redan slutat. – Jag vet ej, hvilket för mig är en vackrare syn. Irene lotsade missförstå dessa ord, då hon inföll: – Är det en vacker syn att se mig gråta! Ni är elak ... och ni frågar icke mig om anledningen till dessa tårar. Jag skulle önska, att ni vore litet mera nyfiken. – Det är för denna anledning som jag fruktar. Jag är inte rädd för en flicka som gråter, endast för det, som förmått henne dertill. – Minns herr Thalberg, huru jag, då jag en gång nästan på samma denna plats berättade för er ... någonting ... huru jag då sade, att ni var den enda åt hvilken jag kunde berätta sådant. Och derföre ville jag, att ni nu vore nyfiken. – Nåväl, jag är det. Jag hör med tacksamhet och trohet. Hvartenda ord af er skall gömmas i ... Irene såg på honom så vackert, men straxt slog hon ner blicken och tycktes betänka sig. – Jag är nyfiken – sade Harald. – Ja så, ni är det.
De härom af vederbörande meddella uppgifter utvisa förhållandet för åren 1841 och 1846 sålunda: 1841. 1846. Sockenhandtverkare. Lärlingar. Sockenhandtverkare. Lärlingar. För kommunikationernas lättande hafva följande arbeten under ifrågavarande femårs-skifte blifvit inom länet verkställde: l:o omläggning af allmänna landsvägen öfver Grönklefven och Hälleklefven samt vid Svinesund, fullbordad och vid besigtning godkänd enligt år 1843 insändt bevis, och till hvilket arbete anvisats ett stats-anslag af R.dr 5,618: — 2:o omläggning af landsvägen vid Hede-lid, fullbordad år 1845, och dertill af allmänna medel beviljats bidrag med . » 867: -M. 3:o omläggning af landsvägen öfver Toftens, Kärras och Högens hemmans ägor, fullbordad år 1846 och dertill såsom bidrag af staten erhållits » 1,021: — 4:o upprensning af Albrecktssund för beredande af en säkrare och beqvämare kommunikation imellan Marstrands stad, jemte dervid belägne Carlstens fästning, och fasta landet genom 21 den inre delen af skärgården, till hvilket år 1825 fullbordade arbete Rikets Ständer anslagit bela den beräknade kostnaden, R:dr 24,000. — hvilken summa dock icke fullt åtgått. Dessutom hafva förslag till flera andra arbeten för kommunikationernas lättande under åren 1842—1846 blifvit beredda, men innan sistnämnde års utgång icke kunnat komma till verkställighet eller fullbordan. §. 4. Politisk Författning. Kammarverk. Under den tid, som förevarande underdåniga berättelse omfattar, har inom detta län hvarken tillökning i hemmantalet inträffat eller något hemman kommit i ödesmål. — Genom skatteköp hafva dock kronohemmanet! minskats med 29^ mantal, hvarmed följaktligen skattehemmanen ökats. Å de Irenne nybyggen, som enligt 1823 års femårs-berättelse blifvit å k rono-hä rads-a llmänningen Brefjellet upptagne, åtnjutas ännu frihets-år.
Hafwer någon Hufwudman för en Att, sig tvid Riksdagen antekna lätic, och ej pa sätt har nedanföre stadgas, uti befattning bland Bänkman, LleAyrer eller såsom Utstötts'.Ledamot Utträdt, äge han frihet at, efter anmälan hos Landcmarstalken, och ?nllstter>8 afleMNande til Riddarhus-kiscLlsn, frän Riksdagen afresa. §- 29- Hafwer någon säsom Fullmägtig för annan Att sik Säte a Riddarehuset intagit, den ma, sa wida han ril Bänkman, LIeckor eller UtstortsLedamot wald blifwit, icke fran Riksdagen afresa utan sadant styrkt laga förfall, hwarom här nedanföre stadgas, hwilket in klsno anmälas bör hos Ridderstapee och Adeln, som pröfwar, huruwida tilstand at afresa, Meddelas kan. Ledighet af twä kil högst krenne weckors tid ril enstilde angelägenheters bewakande ma likwäl, i öfwerensftämmelse med 79- §. Riksdags-Ordningen, i alla händelser kunna lemnäs i Utstött af Ordföranden, en eller högst twänne Ledamöter, samt fyra eller fem Bänkmän eller Lleckorer, af Landtmarstalken. §- Zo. Bänkman, som wald blifwit och genast derefter uri LU ckors-walet deltagit, hwarförinnan ingen afsägelse får äga rum, ma, sa wida han är i den egenskap 29 §. stadgar, sedan detta Wal stedt, äga rätt befattningen såsom Bankman sig afsäga. Z delta fall waljes ny Bänkman pa sätt Den 29 Mars. e. m. iZ9Z förut ar stadgadt. Lag samma ware om Lleäkorer, hwilka likwäl ej i nägot fall aga ratt til afsägelse förr, an första Walet ar werkstäldc til Ledamöter i de Utstött, hwilka i Regerings-Formens zz §. och Riksdags-Ordningens 28 och 36 tz. H. arv stadgade. §.
Mariana med stor behändighet förhänget, och Albert erfor en salig, oblandad känsla af ren fröjd åt den sköna syn som honom var beredd. Förtjust sprang han fram och ville sluta moder och barn i sin famn, men Mariana stretade och drog honom i rocken, ville att han skulle beundra hur troget originalet var följdt i anordningen af taflan, huru förträfflig ljuseffekten var, huru skön, och lika som i en gloria af helighet och himmelskt ljus, Guds moder och sonen der syntes, uppmanande till omvändelse, ånger och ruelse. Mariana ville ändteligen hålla ett litet lämpeligt tal till Alberts uppbyggelse, hvilket hon just för detta tillfälle uttänkt, – men Albert brydde sig om intet af allt detta, lät Mariana skrika och ropa bäst hon ville, lemnade henne gerna sitt frack-skört till pris, och – tryckte Elina och Milla till sitt, i glädje och fröjd simmande hjerta. Ingenting kunde förliknas vid den glada känsla som intog honom öfver att Elina såg så frisk och liflig ut, att Milla smålog mot honom i stället för att gallskrika, som hon hittills alltid gjort. Men, ett af Alberts första utrop, sedan han gladt sig åt allt detta, blef dock: »Men hvarföre fick ingen mera än jag se detta! Hvarföre fick ej Pappa och Mamma och mina föräldrar och alla syskonen äfven fröjda sig åt denna sköna anblick?» Elina svarade ingenting på denna naturliga fråga, ty hon tyckte nu i detta ögonblick att Albert hade så fullkomligt rätt, samt önskade innerligen att hon ej låtit öfvertala sig af Mariana att icke bjuda alla dessa kära anförvandter till sig. »Gå nu och tag på dig varma ordentliga kläder,» sade Albert till Elina när första glädjeyran var öfver, »ty i de der draperade skynkena kan du lätt förkyla dig.» Elina efterkom genast hans begäran, men som hon skulle kläda om sig från topp till tå, och i sin glädje just ville göra detta med litet omsorg, som lilla Milla dessutom tog henne en lång stund i anspråk, och som hon i köket lite ville tillse att
Majits nådiga uppmärksamhet på detta förhållande, med underdånig hemställan om någon lämplig utväg alt undanrycka glömskan och förstöringen de minnesmärken al en förlluten tids händelser, odling, sedetillstånd, bruk och vanor, som bland nämnde handlingar kunde linnas att tillgå, förtjenta att bemärkas och åt kommande tider öfverlemnas. ' Alltför litet hade jag medhunnit att undersöka eller förstått att bedöma innehållet at nämnde handlingar eller, så vidt de tillhöra längre aflägsna tider, ens ägt den färdighet i läsningen af deras text, som för deras rätta granskande fordrades. Men så hastigt och ytligt jag än öfverskådat dessa samlingar, hade jag dock icke kunnat undgå att varseblifva, hurusom de måste innesluta åtskilligt, som troligen ingen vettgirig åskådare skulle kunna med liknöjdhet se bortkastas, utan att vara med sakkunskap granskadt, för att utröna, hvad minnesvärdt deraf vore att hämta. Domböcker och protokoller vore i ganska många, om icke de liesta, häradsrätters och stadsdomstolars förvaringsrum bibehållna från 1600-talet, i ett och annat ända från 1400-talet. Huru mycket eller litet som ur dem må kunna hämtas, upplysande om den lefvande tillämpningen af då gällande lagar, följaktligen om dessas större eller — 118 — mindre öfverensstämmelse med tidens seder och mera allmänt utbredda rättsbegrepp, kunde man i förväg svårligen veta, så länge ännu ingen veterligen derefter forskat. Men ostridigt torde anledning vara att förmoda, det forskningen, i fall den anställdes af skarpsynt» ögon.* skulle belöna sig. Det vore sannolikt, att i dessa ämnen urkunder lage i de bortglömda arkifven förvarade, hvilka förgäfves annorstädes söktes och der lagskipningens historia kunde riktas med bidrag, som ingalunda vore att förakta. Och någon gång skulle väl äfven öfver politiska händelser kunna spridas ljus från sådana händelser, som lins domstolarna förekomma. Tili större eller mindre del kunde detta allt gälla äfven om Länsstyrelsernes arkifver. Det första, som behöfde göras, för att komina derhän, att af dessa förmodade, men okända skatter hämta det gagn, hvartill de kunde användas, vore naturligtvis att få veta, hvaraf de bestå.