Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Niir hon i välineningens öfverinatt klappade kungen på axeln och som tilltalsord begagnade » han r, koin hon genast ihåg sig och bad w kunglig majestät w om ursäkt. ] jet stoltaste ögonblicket var andå nar kungen lofvsde skicka lienne sitt porträtt och hon nigande undrade om lion skiille vara värdig en shdan nid. » Jo, mor Cillc ar värdig;), sa ' kungen - det ä r minrisann inte ininga som s&amp; fått kungsord på sin vardigliet. Rast soin vi skrattade ocli skiiintade ltoin var skjuts, denna girig icke nkgoii kalescli eller droska eller annat utkndskt åltetyg, utan en vanlig veritabel bondvagn. Än se ' n? Här var inte tid att krusa, tack och farväl, ocli vi rulla ned at slättbygden igen f r h andra sidan af berget, motsatt den p % hvilken vi farit upp. På långt hå11 ser man de många skorstenarne vid Höganas hvarest de friska vindarna från Öresund ej förmå skingra rökmolnen, ej bortdrifva fabriksluften fr %n de långa gator af arbetarebostäder vi passera. Vid gruföppninpen väntade oss en gammal förare, som försig oss med grufdräkter, dominoliknande fotsida niörka blusar med kapuschong, och framräckte de tända lamporna. Det är en egendomlig situation att glida ned för schaktet med blott nkgra bräder emellan sig och det mörka djupet, en kansla icke af rädsla men af beklämmande undran, af en slags ängslan för allt det främmande och okända, som skall möta därnere. Hvem liar icke läst om, icke hört beskrifvas hur det ser ut i en kolgrufva och efter andras skildringm sökt skapa sig en föreställning därom. Det &amp; r ingen öfverraskning att finna den stora kolelden d % man stannar vid korgstaden, att se de dunkla gestalterna syssla ocli röra sig däromkring, träda ut i eldskenet och åter förlora sig i mörkret.
Långt innan Göta kanal påbörjades, hade fråga uppstått att från norra ändan af sjön Rengen, ungefär 1mil från Linköping, anlägga en kanal till Roxen och vidare till Östersjön samt, i sammanhang dermed, öppna en båtled genom de med hvarandra sammanhängande sjöarne Jernlunden, Åsunden, Erlangen, Juttern och Krön, hvilka sträcka sig från Rengen lill trakten af Wimmerby. Den del af denna kanalsträckning, sorn skulle sammanbinda Roxen med Östersjön, har genom Göta kanals anläggning redan i 30 år varit trafikerad. Den öfriga sträckningen är deremot ännu ofullbordad, ehuru mera än eli sekel förflutit, hvarunder, med större och mindre mellantider, denna fråga blifvit bearbetad. Sålunda bildade sig redan år 1801 ett af Kongl. Maj:t den 2 Juni nämnde år oklrojeradt bolag för ifrågavarande kanalarbetes utförande. Genom delta bolags försorg blefvo ock 2:ne slussar af trä anlagda, den ena emellan sjöarne Jernlunden och öfre Rengen, den andra emellan sjö— arne öfre och nedre Rengen. Arbetet förfelades dock samt afstadnade i brist på penningar och nödig erfarenhet i kanalbyggnadskonsten. Sedan derefter Göta kanal börjat anläggas, lät Grefve von Platen på 1820-talet verkställa en fullständig undersökning och plan för byggande af den ifrågavarande kanalsträckningen, hvilken fått benämningen Kinda kanal. Att Grefve von Platen ansåg denna kanal, i fall den komme till utförande, blifva af utomordentlig vigt icke blott för den vidsträckta ort, kanaloch båtleden skulle genomlöpa, utan ock för Göta kanal, är allmänt kändt. Det stora gagnet af denna kommunikationsled är ock lätt alt inse, om man besinnar, att densamma genom Stångån skulle utmynna i sjön Roxen och sålunda blifva en bikanal till Göta kanal samt, i förening med ofvannämnda sjöar, utgöra en sträcka af omkring 10 mils längd, eller mera än hela Östgöta-linien af Göta kanal. Men Grefve von Platen gick bort, innan han fick se Göta kanal fullbordad, och de närmast efter hans död följande åren voro icke gynnsamma för utvidgning af hans storverk. Först på 1850-talet kom frågan om utförandet af
Hör lill Bevilln.-UUkutt Helänk 185-7, M 10. 1 Förslå» lill Tiill-laxa. Tarif för Införsels-tullen. Qvantitet för TallberäkInförsels-tull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. *Agal, oarbetad Fri. arbetad, oinfattad infattad med Guld eller Silfver, väges med infattningen och förtullas såsom den; \ skålp. 50 med andra ämnen, tullbehandlas såsom Bijouterivaror. *Alabaster, oarbetad Fri arbetad, ej specificerad — 60 Alun, alla slag Fri. Ambra Fri. * Angelika Fri. Anis 1 skålp. — 7 Antimonium, spiesglans och regulus 1 skålp. — 3 Apelsiner I skålp. — 6 Apotheksvaror. alla i Taxan ej specificerade, enkla eller sammansatta, till införsel af Apothekare elier dem, Affall; se Spillning. Aiguilletter; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. vid Kliidesberedning; se Stofft. Aloe; hänföres under Apotheksvaror. Hill. lill 11. S. I Förslag till Tull-taxa. Qvantitet för Tullberäkningen. Införsels-tull. Riksmynt. - R:dr öre. som erhållit Sundhets-Kollegii tillstånd att med sådane varor idka handel, eller efter Sundhets-Kollegii, Vetenskaps-Akademiens eller vederbörande UniversitetsFakultets hörande, af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga ändamål, eller ock, efter KommersKollegii pröfning, af näringsidkare, som styrka sig hafva behof af dylika varor för åstadkommande af sina tillverkningar. Fria Arsenik, till införsel af Apothekare och, efter erhållet tillstånd af Kommers-Kollegium, för Fabriks-Inrättningar 1 skålp. — t *Aska, rå, af träd eller andra vegetabilier — Fri. pott-, vällad eller oraffinerad, äfvensom raffinerad eller calcinerad • Fri.
Har detta varit-HrGiinthers mening, så har den kanske något förlorat på att sålunda hafva blifvit releverad, men jag får då bekänna, att jag skall vara färdig att sluta mig dertill och att jag anser alla medel böra vidtagas, som hafva för afsigt alt låta Rikets första Stånd besinna sig, eller komma lill öfverensstämmelse om de grunder, på hvilka de vilja laga ett så vigtigt steg. Hr Giinlher har talat först i den anda, all man bör stödja sig på juridiska grunder; men sedermera sagt, att, sådant oaktadt, bör man ej låta påtruga sig en lagförändring, då den upphäfver rättigheter. Men, mine Hrr, det synes som juridiska grunder här äro alldeles otillräckliga, efter en sådan argumentation. Det torde vara nödigt, nu om någonsin, alt lyfta sig upp till naturrätt och sådan statsrätt, som ligger till grund för möjligheten af samhälle. Det skall alltid råda förvillelser om hvad lag är, så snart mari icke kommer ihåg, att en lag icke kan vara annat än en samling af rättigheter och skyldigheter, och ali äfven dess form mäste respecteras. Är 1809 hade det ännu varit till fälle att söka behålla de rättigheter oåtkomliga, som voro intagna i de adeliga privilegierna, genom alt i 114 § omnämna olika arfsrätt såsom ett R. o. Ad:s privilegium, eller att få den gamla privilegiistatulen tillökt med en ny § derom; men som R. o. Ad. dä i stället eflergaf nästan alla privilegier, icke nämnde ett enda anspråk att återfå i pr i vilegii form hvad som 100 år förut influtit i allmän lag, och R. o. Ad. jemväl galt in på att stifta allmän civillag gemensamt med de tre öfriga Stånden, samt sålunda ali tre Stånds beslut är R. St:s beslut; så måste all fråga 246 Den 8 Februari e m. derom nu vara förbi. Det kan ej eller förutsättas annat, än att dåvarande R. o. Ad. visste alt arfslagarne funnos intagne uti den civila lagen; sålunda skedde ingen surpris.
Betänkande i anledning af väckte motioner, rörande grunden för beräknande af planpenningar eller det bidrag Stamrotame böra af Strörotarne erhålla samt flyttning af Soldattorp från ett till annat hemmans egor. Till Utskottets handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat: , ■ 1:0 Riksdagsfullmägtigea Anders Danielssons från Elfsborgs Län memorial - Allm. Bcsv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 120. 25 rnorial, af innehåll, att ehuru det med nämnde Län afslutade Knekte» Contract af år 1685 utvisade, att den lindring, som, genom lägre taxering å stamrotehemmanen, än å hjelpeller utrotarne, blifvit de1 förre tillskyndad, endast hade för ändamål att bereda ersättning för den plats, som stamrotehemmanen, för soldat-stugans uppförande, lemnat, hvaraf följde, att desse hemman, oaktadt den lägre taxeringen, voro berättigade till godtgörelse af utrotarne för mulbete, vedbrand och gärdselfång, som stamrotarne måste åt soldaten tillsläppa; hade likväl sedermera utkommit flere, till deras innehåll här nedan upptagne Kongl. Resolutioner och Förordningar, som, i Motionairens tanka, voro emot hvarandra stridande, hvarigenom tvister och rättegångar om
Den princip Rikets Ständer här ofvan uttalat i fråga om sättet för bestämmande af Kronofogdarnes löne-förmåner, nemligen att lönerne fastställas, oberoende af de extra inkomsterna, anse Rikets Ständer böra vid den slutliga regleringen jemväl tillämpas i afseende å Härads-skrifvarnes aflöning, likasom, enligt Rikets Ständers tanke, en lornyad uppskattning äfven af Härads-skrifvarnes boställen bör regleringen föregå. Hvad bebofvet af löne-förbättring för Härads-skrifvarne beträffar, finna Rikets Ständer af enahanda skäl, som äro anförde för löne-tillökningen åt Kronofogdarne, billigt att äfven Härads-skrifvarnes löner förhöjas; och då Rikets Ständer icke hall något att erinra emot det af E. K. M:t föreslagna belopp, men deremot ansett, att hyres-ersättningen för de Härads-skrifvare, som ej ega boställen, bör, lika med hvad för de utan boställen varande Kronofogdarne är iakttaget, ökas till 300 R:dr, hafva de erforderliga til lök n i nga r ne i aflönings-staten för Häradsskrifvarne, utgörande tillhopa 56,059 R:dr R:mt, deraf 47,059 R:dr såsom aflönings-fyllriad och 9,000 R:dr till hyres-ersättning, blifvit af Rikets Ständer anvisade; och fä Rikets Ständer i afseende å grunden för bestämmande af Härads-skrifvarues löne-förmåner och förnyad uppskattning af desse tjenstemäns boställen, göra enahanda underdåniga anhållan, som, i frågan om Kronofogdarnes aflöning. /) vid Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Han gick på bal en kväll, strax efter det han fått ett dylikt litet försakelsebref, och i stället för att kyssa det och förstå, att det hetaste kärleksbref hon skrifvit ej innehöll så mycken värme söm dessa fattiga förfrusna rader, så blef han retad af dem. Och då han kommit på balen, började han göra en af skönheterna sin kur. Därvid valde han för sig den yppersta 413 vill dock försöka att lämpa mig. Lifvet borde j u vara lätt förtjänadt bland en så- dan rikedom. Man måste söka det bästa i denna värld, o m det än icke är det roligaste. » Men då han uppvaktat den fina blomman en stund, märkte han till sin stora förvå- ning, att hon liksom gaf efter för honom, att hon ville låta sig vinnas och kufvas. Då blef äfven han litet yr af leken. Hon var rent förföriskt vacker, och det var eggande att se, att hon liksom kom honom närmare och närmare, att hon blef honom allt mer underdånig. Den kvällen kom han dock ej längre än till att kyssa hennes arm, just där handsken slutade. Han var j u icke fri, så han kunde icke tala om kärlek. Då han kom hem från balen och riktigt kände, hur motbjudande hela denna kurtis var honom, så blef han först fullt öfvertygad, att han gick på den rätta vä- gen. När han tänkte på, att han ämnade gifta sig med en rik, bortskämd, nöjeslysten kvinna, för att hon, som skulle beredt honom ett varmt och enkelt hem, skulle få frihet att öfvergifva honom, då kände han, att han en gång verkligen uppoffrade något för tösen och var nöjd m e d sig själf. Hon förstod honom • delvis, men ej helt. Hon märkte, att han ofta sadlade, utan att rida, och gjorde sådd, där han ej gitte bärga in skörd. Men hon trodde detta höra till hans yttre vä- sen och ej till det djupast bestämmande hos honom. Se, han var en stor, stark karl m e d en präktig manlig röst och ett förnämt, litet förbehållsamt sätt.
Denna rätt äger ju en hvar, som insätter guld och silfver i Banken, och skillnaden emellan actionärer och andra låntagare på ädla metaller är den, att den förre gifver sitt silfver Banken till egendom, att dermed utvidga sin rörelse, den sednare insätter det, för att när som helst uttagas in natura. Actionären har dessutom just det interesse att ej förlora sitt actiecapital; ett bestämdt interesse, som, långt ifrån att förstöra, tvärtom upprätthåller Bankens soliditet. Emot mitt förslag till enskilda actieägares inträde i Banken har man derefter förnämligast anfört, att R. St. ej borde, till fördel för hufvudstadens eller landets penningeägare, ja kanske för utländska capitalister, inskränka sin dispositionsrätt öfver Banken, eller afstå någon andel i Bankens vinst. Jag svarar härtill, att det är just denna inbillade dispositionsrätt, som förstört vårt myntväsende och som föranledt, att R. St. trott sig kunna betala Statens skuld genom att utgifva nya bancosedlar eller, med sitt rätta namn, genom att stjäla från den enskilde en del af hans välförvärfvade egendom. Det är denna olyckliga tanka om Statens ägandeoch dispositionsrätt öfver Banken, som måste ryckas upp med roten, så att man en gång linner, att en hvar, som äger en bancosedel, är en naturlig actieägare i Banken, och att hvarje enskilds rätt sammanhänger i det närmaste med Bankens förvaltning. Det är derföre män bör åsyfta att, så mycket som möjligt, garantera denna rätt. Det säkraste medlet härtill är, i min tanka, att låta enskilda personer directe inträda i Banken och framdeles deltaga i dess förvaltning inom bestämda lagar. Hvad som i första rummet derigenom vinnes, är åtminstone, att Banken blir administrerad efter sundare grundsatser och med mera kännedom angående sättet att sköta affärer. Beträffande andelen i Bankens vinst, skulle naturligtvis denna andel endast beräknas i förhållande till den förstärkning i silfverfonden, som skett genom actieägarnes tillskott, och sålunda alldeles icke med ett öre minska Bankens inkomst af sina nu ägande eller genom egen styrka framdeles förskaffade tillgångar.
Betänkande upr räknade personer, et ffadligr tilfälle at, wida öfwer hwad de kunna producera eller gagMligt anwända , föröda spannemal, at blifwa satta i nödwandighet at lofligt eller olofligt tilgripa och än mera utöda ffogarne, at komma med ökad tssgäng pä brännvin i brist pä bröd, är jag derom öfwertygad, at de för allmänt wäl uti Kongl. Förordningen af den 15 Junii 1800 beredde grundsatser förtjena, med en och annan förändring, at efterföljas wid för handen warande k-eZlermZ och stadgande om framtida bränwinsbranning, hwaröfwer jag uri Ridderssapets och Adelns kl?num den 29 sistledne Januarii, i den ordning som propo8ilionsrr>6 blifwir gjorde, mig yttrat, deruti jag önffar at widare fä äevLloxperg mina tankar. I staga om huruledes wid mitzwäxtar af säd, Regeringen heldre matte widtaga at införssrifwa Fränsst och Spanfft bränwin an spanmal, som ifrån Östersjö-hamnarne merendels erhalles, förenar jag mig med Herr ?rE8köI6 deruti, at förädlade waror icke'böra införssrifwas sa lange tilgang möjligt finnes pa ra ämnet, hwarföre Utländfft bränwin i alla tider borde förbjudas til införsel, utan för Apothekens behof; äfwensom at, om fortfarande af Krono-Brännerierne i Stockholm och Götheborg ssulle komma at afgöras i sammanhang med bestulet om Allmänna Magazins-inrättningen.
Men att skicka frågan till Nämnd, lärer icke rimligen kunna göras till följd af den slutsalts, att ämnet icke kan förfalla, Herr Stråle: I afseende på frågan, huruvida saken bör gå till Nämnd eller icke, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att många af Statsreglerings-frågorna äro af beskaffenhet att kunna förfalla. Likväl har Grundlagen bestämt, att Nämnd skall afgöra sådane frågor, och, då Statsregleringen mäste grunda sig på Statens fuianciella förhållanden, torde det vara svårt 44 Den 17 December f. m. att bestämdt säga, att en fråga, som rörer realisationen, och följakteligen finance-regleringen, icke har sammanhang med Statsregleringen och såsom sådan bör behandlas. Detta måtte vara den egentliga frågan. Att icke alla frågor, som röra Banken, tillhöra Statsregleringen, är emedlertid gifvit, och jag tillstår således, alt det torde vara något svårt att uppgöra gränsskillnaden härutinnan. För öfrigt beror det på hvars och ens omdöme, huruvida han anser frågan höra förfalla, eller icke. De, som anse en depositräkning nödvändig, finna, att den icke bör förfalla, och andra åter tvärtom. Under discussionen har man omtalat sjelfva saken, och jag skall derföre äfven anhålla, att ytterligare få fästa uppmärksamheten derpå. Först får jag påminna, att när realisationen år 1800 beslöts, sökte man äfven medel, att framdraga i dagsljuset allt silfver, som kunde till mynt användas. Man förbjöd bruk och nyttjande af silfver till större vigt än 10 lod. Man inrättade en Discont, der silfver skulle insättas för att blifva Aclieegare. Ideen om depositräkning utgår ifrån samma synpunkt, eller att söka bringa i omlopp såsom mynt det disponibla silfver, hvilket inom landet kan finnas, eller utifrån införas. När Banken först inrättades, var VexelBancoRäkningen i sjelfva verket ej annat än depo - D e n 17 December f. m. 45 siträkning. Man insatte silfver, erhöll derföre sedlar, och återfick lika mycket silfver för samma sedlar.
Återremitterades med dervid gjorda anmärkningar: StatsUtskottets Utlåtande N:o 178, i anledning af väckt fråga, om NummerLotteriets och General AssistanceContoirets indragning. Trot. Utdr. d. 3 Junii 1925. S. D. e. m. Sedan Högloft. Ridderskapet och Adelns ProtocollsUtdrag för den 30 sisth Maji, angående Tryckning af de BancoUtskottets Memorial N:o iy åtföljande Tableauer, blifvit uppläst, fann PresteStåndet för godt, att, med anledning af sitt i detta ämne under sista Plenum vidtagne Beslut, förena sig med Högl. Ridderskapet och Adeln deruti, att iyoo Exemplar af alia de vid förberörde Memoria! bifogade Tableauer, måga på det sätt hvarigenom skyndsamheten säkrast vinnes, antingen i Stentryck, eller genom vanligt tryck utgifvas, för att derefter bland RiksStåndens Ledamöter utdelas, samt i Bokhandeln hållas, Allmänheten tillhanda; och bör den dertill erforderliga kostnad utgå utaf de till Riksdags Utgifternas bestridande anslagne medel. Frän Vällofl. BorgareStändet. S. D. BancoUtskottets Betänkande N:o 14, i anledning af väckte Motioner om förändringar i Bankens indre administration, dess Sedlars utgifvsnde och beskaffenhet m. m. fclef, vid förnyad föredragning, återremitte. rädt. - j Prat iUtdr gJ. 3 Junii 1323. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos: N:o 167, StatsUtskottets yttrande, i fråga, om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne och Blekinge samt Bohus Län. N:o 176, Statsoch Ekonomiutskottens utlåtande öfver Motion, om anslag till en Myrs aftappning. Njo 177, Samma Utskotts Utlåtande, i frågan om anslag till fullbordande af en väganläggning emellan Öfveroch Nedre Calix Socknar. Frän Hedervärda BondeStandet.
Betånkanden. 535 att, dä Utskottet icke funnit skäligt tillstyrka bifall till den väckte Motionen om indrifningstidens förlängande till Maj Månads utgång, hade Utskottet åtminstone icke bordt, till de Skattdragandes betungande, föreslå förkortande deraf, utöfver hvad hittills vanligt varit; samt af Herr Professorn Doctor 1 hyselius, som trott, att Utskottets förslag, det någon utmätning för Utskylder icke borde ega rum före den 1 Mars, och ingen försäljning, af hvad i sådant afseende blifvit utmätt, pågå, innan kungörelse derom blifvit gjord minst 8 dagar förut, vara en helt annan fråga, än den, hvaröfver Utskottet bordt sig yttra; deruti Herr Biskopen och Vice Talemannen Friherre Mörner instämt, med tillägg, att Utskottets Betänkande syntes stridande mot Riksdagsordningens 37 §, hvilken uttryckligen stadgar, att intet Utskott, Constitutionsoch BancoUtskotten allena undantagne, vore berättigadt att väcka frågor till afgörande i Riksens Ständers Plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från Plena remitterade; Hvarförutan i Vällofl. BorgareStlndet den anmärkning blifvit gjord af Herr Ståhle, att, ehuru ifrågavarande mål blifvit af BondeStåndet till Ekonomi Utskottet remitteradt, trodde Herr Ståhle detsamma icke hafva tillhört Ekonomiutskottets handläggning, samt, enär alla frågor om Statens Inkomster, samt hvad till 526 Besv. och Ekon. Utsk. Bettiiikandcn* deras behöriga erläggande behöfver föreskrifvas, enligt Grundlagen bestämdt tillhöra, dels Statsoch dels Bevillningsutskotten, hade Ekonomiutskottet varit obefogad! att öfver nämnde Motion meddela hufvudsakligt yttrande; uti hvilken anmärkning Vallöf!. BorgareStåndet enhälligt sig förenat.
R:dr af dito för nya brobyggnaden öfver Helgcå vid Christianstad; 3,750 R:dr utaf anslaget för strömrensningar samt smärre hamnoch brobyggnader; 2,799 R:dr utaf det såsom anslag utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidraget för sanka trakters utdikningar och sjöaftappningar; 342 R:dr 86 öre utaf auslaget till utgifvande af vigtiga, Sveriges historia rörande handlingar; Anslaget för utvidgning af Göteborgs hospital, 75,000 R:dr; dito till nya eller ytterligare inventarier åt Allmänna institutet för döfstumma och blinda, 7,500 R:dr. Enligt hvad Kongl. Majit meddelat till svar å derom af Fullmägtige gjord förfrågan, kommer det bland de förut anvisade statsbidrag, som vid sednaste riksdags slut i Riksgälds-kontoret innestodo, inberäknade, år 1856 beviljade anslaget å 45,000 Ridr för omläggningar och förbättringar å allmänna landsvägar från Östergötlands läns gräns till Wida gästgifvaregård i Norra Tjust härad af Kalmar län icke att utgå; hvadan denna anslagssumma följaktligen är till andra utgifter disponibel. Efter afräkning af uppkomna besparingar och föreskrifna innehållningar, finnes följande belopp i Riksgälds-kontoret innestående utaf do under 1856, 1857 och 1858 års riksdag beviljade medel till extra statsutgifter, nemligen: utaf anslaget, 45,630 Ridr, för anskaffning af 39 stycken ammu nitionsvagnar åt fältartilleriet
Menar ni kanske illusionerna? Det vet jag hvad det är! S:T PER. Hvad är det då? DON QUIXOTE. Väderkvarnar, lagårspigor, stickbäcken... S:T PER. Vänta nu! Se på den här mannen! DON QUIXOTE. Nåå! Han ser för ögonblicket dummare ut än Othello, som lät lura sig af Desdemona! Hvem är kvinnan där? S:T PER. Det är hans brud! 51 DON QUIXOTE. Skönt! Hvarför gifta de sig icke? S:T PER. Det kommer! Det kommer! Se, hon är sjuk, hon är behäftad med spetälskan, men han älskar henne ändå! DON QUIXOTE. Då är ju karlen galen! Sätt honom på hospitalet, och lägg henne på sjukhuset. S:T PER. Nej, riddare! Se det är kärleken det! DON QUIXOTE. Olika namn på samma sak. Får jag se på kvinnan! (Rycker undan slöjan.) Ha! (Till smeden.) Och den tänker du gifta dig med! SMEDEN. Så sant jag lefver och hon värdigas mottaga min hand! DON QUIXOTE. Säg om det en gång till! SMEDEN. På heder och tro! DON QUIXOTE. Att hon är spetälsk, det ser du själf! Men att hon är en slinka, som suttit på spinnoch rasphuset, det skall du få veta nu! 52 SMEDEN. Det ljuger du! DON QUIXOTE. Kom ut på backen, så ska vi slåss! ÄLSKARINNAN. Icke offra lif för en varelse som jag; icke bära hand på hvarandra! SMEDEN. Är det sant hvad den mannen säger? det sant? ÄLSKARINNAN. Det är sant! SMEDEN. O, Herre, stå mig bi! Du ljög alltså, när du sade att du var tadelfri? ÄLSKARINNAN. Jag ljög! DON QUIXOTE. En spetälsk, lögnaktig slinka Hvad Gud förenat skall människan icke åtskilja! SMEDEN. Ja, men ljug då än en gång! rans namn och säg att du ljög nu! Ljug i HerÄr 53 ÄLSKARINNAN.