Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min herre betalar väl, och jag tror mig derför kunna gifva dig hundra guldrupier. Förvånad öfver detta ansenliga tillbud, strök jag in guldet, och ville skynda mig bort, af fruktan att Juden redan kunde ångra sitt köp. En man med förbundet ansigte nalkades oss i detsamma, och ropade, i det han kastade en blick på min vara, hvilken köparen hastigt undangömde: Håll, håll! – Det är försent, svarade Israeliten med ett förnöjdt löje, den unge herrn har redan emottagit sina penningar och snäckan ligger redan här. – Han pekade på sin ficka och aflägsnade sig, under det den okände skickade efter honom en otalig mängd smädelser och skällsord, hvaraf den bortgående på intet sätt lät störa sig. – Jag tackar dig, sade jag till denne, för den ifver du betygar för mitt bästa. Men tillåt mig att fråga ... – Är jag icke din landsman? svarade han på persiska med en mildare röst. Men det är dock obegripligt: det är icke tre timmar sedan jag varnade dig, och ändock finner jag dig redan begå en ny dårskap. Förlåt mina mindre väl valda uttryck, men jag har den olyckan att alltid blifva förifrad, då jag ser någon bedragen, i synnerhet en landsman, och en ung, oerfaren yngling. – Du har ädla tänkesätt, återtog jag; du tyckes tro att Juden bedragit mig; nej, jag försäkrar dig, att han derför redligt betalat sina hundra guldrupier. – Hundra rupier! Vet då, okunniga menniska, att en trompetsnäcka 27, hvars spiraler löpa åt höger, är värd nästan ingenting, emedan man finner sådana hoptals: men en snäcka, sådan som din, hvars gängor gå åt venster, är värd sina hundra tusen rupier, ja, är nästan ovärderlig. Och nu började han åter utösa tusen förbannelser öfver Juden och tadlade min godtrogenhet i de mest stötande uttryck, hvaröfver jag också gaf mitt missnöje tillkänna. Förlåt att jag brummar litet, sade han vänligt, men jag menar väl, min unga vän. – Och hvarför äro dessa trompet-snäckor så oskattbara? till hvad bruk tjena de egentligen?
Men litet emellanåt böjde sig ljusa lockar öfver de svarta i hundkorgen, och barnamunnen hviskade allvarligt: — » Ser du, Tusse, att jag inte kunde resa ifrån dig. » Innehållsförteekning: Gina Krog; af V. (Med porträtt.) — Bättre fly än illa läkta; af Titti. — Vår älskade; en studie af Karm Hallgren. (Forts.) — Snorres rimkrönikor. — » Tvärviggen på Peterhof »; af Carl Walfrid. — Pariserkloster; för Idun af Mark Stern. I: Un klosterpension. — Från Iduns läsekrets: Ett år liar gått; af En svensk kvinna. — Pressen och sensationslyslnaden; ett instämmande, af A. — Dr notisboken. — Trogna vänner; skiss af Åh. (Forts, och slut.) — Tidsfördrif. Ifyllningsgåta. 1 När sommarsolen i väster svunnit Och stilla kvällsfrid har brutit in, När trötte vandrarn sitt mål har hunnit Och hvila b judes åt domnadt sinn ', Då alla alla mitt första prisa Och taga mot som en omtyckt vän, Som ock åt alla då skänker lisa, Ja, nya krafter kan ge igen. Dubbel-charad. En mitt andra hela syns mitt första andra Med sin vän mitt första hela arm i arm Och med korg och fiskredskap på ryggen vandra Till en båt vid stranden under skämt och larm. Ty i dag de ämna fiskelyckan prof va, Skilja denna ifrån andras tunga id Och i stället tålamod försöka öfva, DOPS? Ogeneradt njuta utaf lugn och frid. » p p Så till en mitt första första färden — » &amp; P ställes, o. g s * ' p S * Listigt garn för fisken nu man lägger ut; Väntar tåligt sedan, knappt ett ord CO so ^ » £ •Jr CD £ co där fälles, g g Korgen full med fisk man också får till slut, i is § p Många med mitt andra första, men då bakfram, Många andra äfven som man lätt förstår; Tycka nu de fått mitt andra andra, bakfram, Vända därför och mot hemmet snart det går. &amp; Då förstod fru Gullman sammanhanget och hennes hjärta rördes mot hennes vilja. Hon såg från Tusses korg ånyo bort till barnet.
När vi kommit ett stycke in på Marmora hafvet började vår goda vind alltmera mojna ut och förlora sig i regn, tills slutligen kl. omkring 7 på aftonen en NV kultje kom med en regnby och drog sig sedan allt nordligare och slutligen till NO, så att vi åter måste i den tjockmörkaste natt under starka regnskurar börja med vår gamla kryssning, som med små segel under allt fortfarande styf vind fortsattes hela natten mellan Marmora ön och den motsatta nordliga stranden. Som der ej var stort rum och man efter hvart 4:e glas måste vända, var ej mycken fred i kajutan. Om morgonen voro vi på samma ställe som aftonen förut, om ej liten mån lägre. Vinden var mycket styf, med regnbyar, ett särdeles kallt och ruskigt väder, så att jag ingen lust hade att vara på däck, utan svepte täcket omkring mig i min säng och låg der. Vi slogo några slag, men i anseende till den starka blåsten, som tvang oss att föra mycket små segel, och den starka motströmmen, kommo vi mera tillbaka än fram och kaptenen fann således för godt att söka hamn, såsom före oss alla de andra af vårt sällskap gjort; han länsade ner under Marmora, men blef mycket häpen att ej finna någon af de andra der, såsom han hade väntat. Denna ö är ett högt land med brant och skrofligt i vattnet nedstupande berg, som till största delen lära bestå af marmor. Också tycktes de mig ha en gråhvit färg genom den tjocka disiga luft, som isynnerhet vid vår förbifart lade sig med en häftig regnby deröfver. Byn tycktes ej vara särdeles stor. Nu tvekade kaptenen mycket och var ganska villrådig, ville redan gå till Gallipoli och skickade utkik i masten, då slutligen styrmannen varsnade de andra seglarena ett stycke härifrån, liggande för ankar vid en annan ö sydvart. Dit länsade vi nu af genom en trång och svår passage mellan öarne Koutalai och Rabi, der vår kapten förr ej varit, och lyckligen genomkomna kastade vi ankar vid den förra, der före oss en stor hop af fartyg låg. Midtemot oss på stranden af denna ö låg en större by, dit vi foro i land och köpte åtskilligt, bland annat
Dessutom kunde från Carlskrona utsäudas såväl expeditioner till sjös för att göra landstigningar på kusterna, som ock ströfkorpser till lands, hvarigenom liela det södra Sverige skulle blifva oroadt och utsatt för ständiga fiendtligheter. Sjelf skulle fienden i Carlskrona vara så godt som oåtkomlig, alldenstund platsen, försvarad äfven af en mindre härafdelning, borde kunna bibehållas mot en hel krigshär. Vid sådant förhållande syntes det vara oundgängligen nödvändigt, att denna stads försvar betryggades, antingen genom en fullt tillräcklig ständig garnison eller genom möjligheten att i rättan tid erhålla ökade försvarskrafter. Det förra vore dock knappast möjligt, enär derigenom den effektiva arméen skulle försvagas mera än dess styrka medgifver. Det återstode således att sörja derför att platsen vid inträffande behof må kunna, så hastigt som förhållandena kräfva, erhålla en till dess försvar tillräklig styrka. Och i sådant hänseende kunde en jernvägsförbindelse mellan denna stad och det öfriga landet anses tillfyllestgörande, enär man med temlig visshet kunde antaga att, äfven i händelse af ett oförmodadt och häftigt fiendtligt anfall, försvaret af platsen skulle kunna uppehållas så lång tid, sorn erfordras, för att förstärkning må dit hinna befordras, hvilket, om jernvägskommunikation finnes, kunde ske på några få timmar. Deremot vore det mer än sannolikt att, derest ett dylikt transportmedel icke stöde till buds, undsättningen anlände försent, äfven om man icke afsåge den omständigheten, att de ankommande förstärkningstrupperna efter en hastig och tröttande marsch skulle vara urståndsätta att genast verksamt deltaga i försvaret, såsom de efter en jernvägstransport utan tvifvel skulle kunna. Dessutom borde här icke lemnäs utan allt afseende, att en jernväg, så förlagd som den ifrågavarande, i allmänhet borde blifva gagnelig för försvaret af hela den sydöstra kusten, hvilken från Oscarshamn ned till Blekinge erbjuder en fiende åtskilliga punkter väl egnade för landstigning och fortfarande ockupation. Men utom dessa skäl för Statens ingripande i företaget funnes äfven andra vigtiga omständigheter, hvilka vid frågans bedömande icke borde förbises.
Banco-TJtskottett Bet. N:o 10. umbärligt, så att. ej heller, i afseende på dispositionen af Bankens räntevinst, Banco-Utskotléts sammanträdande med Stats-Utskottet nu kunnat i fråga komma. Till följd häraf, och enär sålunda förändrade förhållanden inträffat, sora gjort, att de ämnen, hvilka, under flere föregående Riksdagar, utgjort egentliga föremålen för Statsoch Banco-Utskottens gemensamma öfverläggningar, nu mera kunnat och hort af hvartdera Utskottet serskildt behandlas, samt Banco-Utskottet föröfrigt icke tillstyrkt någon inskränkning uti det belopp, som vid sisth Riksdag blifvit Riksgäldskontoret beviljadt, såsom temporairt creditiv å Banken, till fyllande af Stats-brist-summan, och ordnandet åter'af Bankens enskilde angelägenheter icke kunnat utgöra föremål för gemensamma öfverläggningar af Statsoch Banco-Utskotten, har Banco-Utskottet ansett skäl ej vara för handen till en sådan behandling af silfverutvexlingsfrågan och dermed, gemenskap egande ämnen, som Motionairen föreslagit; och hoppas Utskottet denna dess åsigt skola af Rikets Höglofl. Ständer gillas. Stockholm den 29 April 1834- STOCKHOLM, i834; hos J. A. Walloch. BancoXJtsiottets Memorial N?o 11. 1 N:o 1 r. Antora till Exp.-CJtst. d. 22 Maji kl. 6 c, nr. Memorial, i anledning af frän Wällöf. B or gare-Ståndet erhållen anmodan, alt inkomma med Utlåtande öfver de nu varande Banco-Fullmägtiges förvaltning.
I anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottets Betänkande, angående hemställan om lindring för Allmogen i den så kallade Byggnadshjelpens utgörande; och i anledning af Utskottets återremitterade Betänkande, angående skyldighet för Hus-, Tomtoch Jordegare i Städerue att deltaga i Borgerskapets onera. 8:0 Vägran att instämma i Hedervärda BondeSlåndets inbjudning lill MedSlånden att förena sig med BondeStåndet i dess Beslut, att anmoda StatsUtskoltet, att inom en månad till RiksStånden inkomma med de Betänkanden, som hafva StatsRegleringen till föremål. 9:0 Decharge för Rikets Ständers Fulmägtige i RiksgäldsContoret och frikallelse från all ansvarighet nu och i framtiden, i afseende på alla af dem, i sådan egenskap, inom 1828 års slut vidtagne beslut och åtgärder, hvilka äro upptagne uti de till samma tid af StatsUtskottet granskade Protocoll. 10:0 Läggande till Handlingar^ af nedannämnde ConstitutionsUtskottets
Prof. M 1, om Statsverket 1#86. att tili materialier och marche-öfningar m. m. vid de årliga möteua ett årligt reservations-anslag på Ingeniör-korpsens och Sappör-kompaniets stat blifver att tillgå med 5000 R:dr R:mt; att till reseuoderstöd åt Officerare beviljas ett årligt anslag af 3000 R:dr; att aHöningeri mätte bestämmas med afseende såväl på stegrade befor dringsvilkor och tjenstgöringens tid och beskaffenhet, jemförelsevis med andra vetenskapliga korpser, som ock på de högre aflöningsförmåner, hvilka beslås de vid Statens andra byggnadsföretag använde Civil—ingeniörer; att Under-officerarnes antal, som för närvarande utgör 6 Konduktörer och 15 Under-konduktörer på stat, måtte såsom för tjenstgöringen nödvändigt, ökas med En Under-konduktör, så alt Underofficerarne tillsammans utgjorde 20, hvaraf 10 skulle blifva Konduktörer och 10 Under-konduktörer, samt att aflöningen för Under-officerarne måtte förbättras; att Civil-statens personal å Ingeniör-korpsens stat äfven måtte erhålla lämplig löneförhöjning; att Kassörer må hädanefter, som hittills, vara berättigade att efter 10 års berömlig tjenstgöring undfå 23 procent och efter 20 års tjenst ytterligare 25 proceut af lönen i förhöjning såsom arfvoden; att, då redan vore medgifvet traktamente åt Olficerare, som kommenderas såsom lärare för dem, hvilka vid korpsen söka inträde, men med säkerhet kunde förutses, att detta behof af lärare och undervisning vid korpsen komme att utvidgas, tvenne arfvoden, å 720 R:dr, för de såsom lärare inom korpsen kommenderade Officerare i staten må uppföras, att utgå månadsvis lör den tid de tjenstgöra, enär så väl afbrott i lärokurserna, som ombyte of lärare torde dervid kunna inträffa; och att, då uppehället å Marieberg för den föreskrifna kursens genomgående medförde kännbara utgifter för Ingeniör-korpsens elever, tvenne arfvoden lör sådane elever måtte bestås, helst dylika kostnadsbidrag utgå så väl vid Flottan som vid Vägoch Valtenbyggnads-korpsen.
Alltså utfärdar han order om, att den ögonblickligen skall utbetalas, med en liten ränta af två riksdaler och en mindre kvantitet brännvin per man. Sedan går han till hvila. Men när han vaknar morgonen därpå, griper handen fastare om gåspennan, den spira, hvarmed han styr, och några dagar senare stipulerar han skriftligen, att vederbörande befälhafvare bär ansvaret för sina underordnades uppförande, hvadan Holmens chef, kommendörkapten Rumohr afskedas. – Ers Excellens smeker för mildt med ena handen och slår för hårdt med den andra! – säger Falckenskjold. – Matroserna kunna lätt få smak för myteri, eftersom de betalas af regeringen med både brännvin och kontanter. Struensee rynkar ögonbrynen och vänder sig bort. Detta slags kritik af en underordnad tål han icke; och i stället för att erkänna ett misstag, drifver egensinnigheten honom vidare på den en gång inslagna vägen! Ursprungligen har missnöjet bland Holmens arbetare och matroser tändts af oviljan öfver det förbud, som utestängde dem från den stora folkfesten på kungens födelsedag. Detta innebar verkligen en orättvisa och en förnärmelse. Hvarför icke muntra dem och ge dem upprättelse genom en särskild fest för deras egen räkning? Idéen tager omedelbart form i en kabinettsskrifvelse. Flottans manskap och Holmens arbetare inbjudas högtidligen till fest i Söndermarken lördagen den 28. Det tillkännagifves att konungen och drottningen, hofvet och de främmande ministrarna skola hedra festen med sin närvaro. Månen står högt på himmeln, dimmorna stiga öfver kärret, giftiga dunster från den sanka marken, myriader fuktiga atomer från gångna seklers multnade lif sväfva som hvita vålnader i natten omkring det sofvande Hirschholm. Enevold Brandt slår upp fönstret till sitt kabinett i slottets entresol och andas djupt. Tankarna surra rundt i hans hufvud; det värker under pannan, och hans blod har feber. Därute dansa de hvita fantomen öfver vattnet, närmare och närmare komma de, smygande från stränderna, skymtande mellan trädens stammar i parken, resande sig ur boskéerna på slottsholmen.
För öfrigt och med afseende på den redaction ifrågavar. grundlags-^, efter vid denna riksdag redan antagen förändring, nu har, kan jag icke annat än i allo tillstyrka R. o. Ad. att antaga hvad Const.Utsk. har föreslagit, emedan det nu mera icke lärer vara något tvifvel om att Statsrådets ledamöter böra göra föreställningar, så väl i fråga om Rikets sannskyldiga nytta, som rör:de öfverträdelse af Rikets grundlag och Rikets allmänna lag. Det är blott detta moment, som Utsk. i sitt nya förslag åsyftat, och skulle det förkastas, så ville det säga detsamma som att Konungens rådgifvare icke borde göra föreställningar, utan blott tiga när Rikets sannskyldiga nytta vore i fråga, samt ej yttra sig oftare än när fråga uppkom om den oförmodade händelse, att grundlag eller allmän lag skulle af Konungen öfverträdas. Hvar och en lärer finna orimligheten af ett sådant beslut. Hvad för öfrigt Hr von Hartmansdorff anfört för att visa olämpligheten af ifrågavar, tillägg, loide anses vara förfallet genom den observation, som Hr Dalman deremot gjort. Hvad åter borttagande af ordet ”kraftiga” vidkommer, så skulle jag väl kunna medgifva Hr von Hartmansdorff, alt det ordet kunde försvinna och aldrig bort finnas i denna §, emedan föreställningar varit nog. Derom är jag ense med Hr von Hartmansdorff, men att del nu skulle vara lämpligt att borttaga detta ord ur §:n, då det stått der en längre tid, kan jag deremot ej finna. Deraf Den 26 September. 63? skulle kunna uppstå den tanken, att föreställningarne, i stället för att vara kraftiga, borde vara lindriga, och det tror jag icke skulle vara så alldeles bra. Huruvida uti sista momentet, som likväl ännu icke blifvit föredraget af HrLandtm. äfven bör, jemte den af TJtsk. föreslagna rättelse, hvilken jag hoppas blir godkänd, införas 107 §:n, det lemnar jag derhän. Detta torde i alla fall anses vara en ny motion, som del beror af Hr von Hartmansdorff att på vederbörligt sätt bos Const.Utsk. anmäla. Hr Lefre'n, Joh. Pehr:
Då, för nära 30 år sedan, genom Konungens och Rikets Ständers förenade frikostighet, det lyckades att sätta en gräns för de länge öfverklagade tjensteköpen genom så kallade ackorder vid indelta arméen och dervid som grundsats stadgades: att hvad bevisligen i ackord var utgifvet skulle utan afdrag ersättas, blefvo likväl Regementsläkarne jemte öfrige civile tjenstemän vid arméen uteslutne från denna ackordsersättning, på grund af den uppgift, som framställdes af kommitterade för berörde ackordsreglering: att de af nämnde tjenstemän utgifne ackords-summor "aldrig genom någon Kongl, författning blifvit tillätne" (se hosföljande transsumter). Att denna kommitterades uppgift ej var med verkliga förhållandet öfvensstämmande visar emellertid medföljande transsumt ur Kongl. Maj:ts Bref af den 4 December 1765, hvarigenom stadgas att ;'Auditörer och Regimeuts-fältskärer, enär de äro berättigade till pension, måge, vid afskedstagande^ jemväl njuta förmånen af ackord.” Detta oaktadt blefvo dock, såsom ofvan är anfördt, Regem mts-fältskärerne, eller, såsom de numera kallas, Regements!äkarne m. fl. uteslutne från ackordsersättning, och då ändring i detta redan lagstadgade förhållande svårligen på annat sätt står att vinna, men flera skäl tala för billigheten af ersättning, åtminstone för en af de sålunda från aekordsregleringen uteslutne, vågar jag i detta fall taga Rikets Ständers välvilja i anspråk.
Då man betraktar, huru föga gamla lagens föreskrifter äro menigheten bekante, hvaremot sednare Författningar, talämnen för sednare tider, äro allmänt och ganska redigt kände, finner man lätteligen, att en ny Stadga gör bruket af Den 3 November e. m. 43 invisningar allmänt bekant, och att, när ds orter, der invisningar varit gängse befunnit sig väl deraf, andra Provinser väl också icke böra hållas i okunnighet om en sådan ressource, I Dahrne till exempel hafva assignationer länge varit gängse, emedan Bergshandtering tarfvar större förlag , hvilka sätta i nödvändighet att beständigt anlita den enskilda crediten. Lika mycket som behofvet i denna ort verkat till begagnande af en sådan utväg, lika mycket har okunnigheten annorstädes hindrat dess användande. Jag tillstyrker, på grand af hvad jag na haft äran anföra, bifall till Betänkandet, och anhåller, att, derest Protocolls-Utdrag från MedStånden ankommit , som innefatta deras beslut j ämnet, de samma ock må blifva för Ridderskapet och Adeln uppläste. Herr von Hartmansdorff, August: Det har beklagligen funnits en tiderymd i vårt Fäderneslands historia , då man vid en påföljande Riksdag vanligen gjorde om, hvad som vid en föregående blifvit besiutadt. Detta oupphörliga ändrande af författningar och styrelse-åtgärder var så olyckligt och upplösande af ali ordning odr säkerhet, att sjelfva Grandlagens undergång derigenom bereddes. I ett fall, nemligen hvad penningväsendet angar, synes den omtalta tiden ännu fortfara. Hvad Riksens Ständer vid sista Riksdag beslöto, för att gifva stadga och säkerhet åt sedelvärdet , blifver vid denna i åtskilliga afseenden upphäfvet. — Sådant är äfven förhållandet i närvarande fall , och om 44 Dm 3 Novenibcr e. m. man vill höra en fullständig vederläggning af Utskottens ifrågavarande Betänkande , behöfver man endast läsa Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t i samma ämne vid sista Riksdag.
Nådiga proposition angående understöd för Fljelmare Slussverk. Utskottet yttrar sig hafva: funnit någon annan åtgärd vid detta åren-, de för det närvarande-icke äga ram, än att till Kongl. Majit i underdånighet öfver-, lemnäs, att sedan vederbörlig undersökning skett, huruvida lutressetyterne i Slussverket fullgjort hvad det med Kronan ingångna Gontract af 1769 om Verkets underhållande. kan dem föreskrifva, samt inrättningens tillstånd och öfriga omständigheter blifvit upplysta och utredda, i Nåder pröfva och bestämma hvad understöd som utaf Nionde HjifvudTitjeln ina kunna tills vidare meddelas för SlussVerks-Inrättningens. vidmagthållande.. 6:0 Från ExpeditionsUtskottet, af den 15 Juli, hvaruti Utskottet anhåller att Riksens Ständer måtte bestämma dagen, som i den i sista §. af RiksdagsBeslutet till upptagande Riksdagskallelse, bör, införas. 7,0 Från QeconomieUtskottet, af den 1.5 Juli, rörande yrkad ändring uti Allmänna EnskiftsStadgan, i afseende på delning af Skogsmark. Utskottet hemställer om icke Riksens Ständer skulle täckas till Kongl. Majit framföra den underdåniga önskan, att 4.et uti 14 §. af Kongl. Förordningen om. Den 17 Juli e. m.
Jag anser derföre, att man vid beviljandet af ilrågavtde anslag bör intaga en bestämmelse antydande, att man önskar dess användande tdl anskaffande af ej blott säkert skjutande, ulan ock snabbt laddade ge vär. Att använda uttrycket »tändnålsgevär» synes mig dock icke 68U Den 28 Februari e. lil. vara fullt lämpligt, emedan det är för inskränkt. Jag skulle derför vilja utbyta detta uttryck mot det numera i militära skrifter allmänt nyttjade: bakladdningsgevär, och jag föreslår således, att den bestämmelse måtte intagas i blifvande beslutet, att medlen skola användas till gevär med bakladdningsinrättning. Utan en sådan bestämmelse anser jag fara värdt, att medlen bortkastas på anskaffandet af något annat slag af gevär, som ofelbart om ett par år skola befinnas och erkännas ej tidsenliga. Jag anhåller således, att K. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan, med den förändring, att mellan orden »infanterigevär» och »för år» inskjutes orden »med bakladdningsinrättning.» Frih. Klinckowström: Hr von Krsemers yrkande får jag bestämdt bestrida. Jag anser det nemi. vara omöjligt för, vare sig Stats-Utsk:t eller R. St:r, att på stående fot uttala sig öfver den ena eller andra gevärsmodellens ändamålsenlighet, utan R. St:r måste i delta afseende hysa fullt förtroende till regeringen. I)å nu Frih. Wrede upplyst, att en lämplig modell finnes, enligt hvilken ulan alltför stora kostnader de derefter tillverkade gevären kunna ändras, ifall man framdeles skulle kunna i mindre delar perfektionera densamma, finner jag åtminstone det icke vara något skäl att vägra det begärda anslaget och hemställer derföre att R. o. Ad. ville, med förkastande af förslaget om några ords inskjutande, bifalla Stats-Utsk:ts hemställan i denna punkt, sådan den är af Utsk:t formulerad. Hr Reuterskiöld: Jag måtte hafva uttryckt mig särdeles otydligt, då Hr von Kraemer kunnat fatta mitt yttrande så, som att jag ville gå tillbaka till den tid, då man laddade gevären från mynningen.
Rikets Höglofl. Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorers Berättelse, angående den granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium ställde Fonder och Medel, som blifvit förrättad år 1837. Bland de allmänna Fonder och Medel, hvilkas förvaltning, enligt gällande föreskrifter, bör undergå granskning af Rikets Höglofl. Ständers till Stats-, Råneooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorer, äro äfven följande, hvilka dels ännu äro och dels varit ställde under Kongl. Majrts och Rikets Commerce-Collegium, nemligen: ManufacturDiscontoch Ull-Discontfonderne, de i ett sammanhang redovisade Manufactur-, Extra-Licent-, Tulloch Confiscations-medlen, samt anslagen till godtgörande af Svenske och Norrske Consulernes utgifter i embets-ärender samt för nödställde Svenske Sjömäns liemförskaffande; och sedan, i följd häraf, undertecknade af Rikets Ständer utsedde Revisorer jemväl granskat redogörelsen och förvaltningen af nämnde Fonder och Medel, få Revisorerne nu, angående denna granskning, till Rikets Ilöglofl. Ständer afgifva vördsam berättelse, med anmälan derjemte, att då Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer öfversett dessa Fonders och Medels förvaltning för åren 1833 och 1834, har den nu verkställda revisionen omfattat åren 1835 och 1836. Revisorerne hafva, vid revisions-förrättningens början, fått emottaga såväl Kongl. Commerce-Collegii till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelser om förvaltningen för de ifrågavarande åren, med tillhörande böcker, räkenskaper och handlingar, som de berättelser, hvilka särskilde, af Kongl.