Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tyckte sig märka det på den mer än vanliga tystlåtenhet, som kom öfver fadern under de följande dagarna, och på den allvarliga, forskande blick, som han långa stunder brukade fästa på henne, när de sutto vid bordet, och som tycktes innehålla en stum förebråelse. Rakels ord till modern, att hon ville försöka att göra sin pligt, var mera än ett tomt ord, det var hennes allra djupaste allvar, och hon visade det i sina handlingar. Hon började med stor ifver taga itu med höstarbetet, syltning, ärtplockning, honungssamling o. s. v., och så föll löfvet, och vintern kom och hjelpte henne. Det är en alldeles egendomlig förmåga, vår nordiska vinter har att hjelpa menniskan att underkasta sig. Isen öfver sjöar och elfvar tycks alldeles hafva fått makt med alla de oroliga böljslagen, naturen står så utplundrad, ända in på kroppen, och dessa mörka skyar, som i veckotal göra solens existens till en saga blott, — allt bidrager till att utsläcka sådana flammor i oss som behöfva ljus och luft. Hela naturen omkring oss underkastar sig, och vi lära oss så småningom af den att göra likaså. Det blir först en pligt och sedan ett behof att fylla de stränga vinterdagarna med arbete, äfven om det icke är vår själs arbete. Så gick det också med Rakel. Hon var den vintern alldeles ovanligt flitig, nästan på ett feberaktigt sätt, och prestgården var ett af de många hem, der det alltid fans en mängd nödvändiga saker att göra; der behöfdes alltid så mycket, och dock hade prestfolket så få fordringar, och man såg sällan resultatet af allt det myckna arbetet. Det låg bakom lås och regel i linneskåpen och skafferiet, eller på vindar i de stora lårarna med sängkläder, och kom fram vid ett eller annat högtidligt tillfälle, när man hade alldeles särskildt tråkigt. Fadern var denna vinter så vänlig mot Rakel. Han klappade henne ofta i förbigående på kinden och kunde till och med säga: »Du ser ju riktigt söt ut, min lilla flicka! Ja, ser du, ingenting klär en så bra som att göra sin pligt.»
(Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s Bet:de N:o 2.) S. A. K. Medelst Nådig Proposition af den 11 November sistlidet år har E. K. M:t liickls gifva Rikets Ständer tillkänna, alt sedan E. K. M:ls och Rikets Kommers-kollegium gjort underdånig framställning, alt för den, som i någon stad, efter derstädes vunnet burskap, idkar handel, tillfälle måtte beredas lill vinnande af rättighet att samtidigt utöfva enahanda näring i en eller flera af Rikets öfriga städer, i hvilket afseende Kollegium föreslagit förändrad lydelse af § 1 litt. b, § 15 mom. 1, § 24 mom. 1 och § 26 i HandelsOrdningen af den 22 December 1846; så och efter det Högsta Domstolen, hvars utlåtande öfver delta förslag blifvit i Nåder infordrad!, förklarat detsamma, så vidt det kunde anses utgöra föremål för bemälde Domstols granskning, ej till anmärkning föranleda, hade E. K. M:t, vid Nådig pröfning af detta ärende, väl funnit skäl förekomma lill förslagets godkännande, men sorn den ifrågaställa vidsträcktare handelsfriheten vore väsentligen afvikande från den grundsats, hvilken hittills varit i lagstiftningen om inrikes handeln antagen och tillämpad, ville E. K. M:l, innan ärendet lill slutlig handläggning företoges, öfver meranämnda förslag inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande. Rikets Ständer hafva, af sådan anledning, tagit berörde förslag i öfvervägande; men dervid hafva, hufvudsakligen med afseende å kommunal-förhållandenas ändamålsenliga ordnande, sådana betänkligheter mött, som förhindrat Rikets Ständer att detsamma godkänna; hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Stockholm den 18 Mars 1857. 68 Expeditions-U(skottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 40. Upplåst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Mars 1857.
Då sade h o n: » G u d ske lof, att jag en gång fick det h ö r a; n u vill jag gärna d ö, när min G u d vill. » Tröstade o c k m o r m o r henne till det bästa h o n kunde och försäkrade h e n n e o m sitt moderliga hjärta, det h e n n e hjärtligen fröjdade; blef så något därefter väl förlossad. När barnet skulle kristnas, gjorde m o r m o r ett stort barnsöl, bjöd därtill k o n u n g Johan, hertig Karl o c h alla fröknarna. Och då gaf m o r m o r moster Malin en så stor hemgift s o m en af d e andra sina döttrar, guld, silfver, sängkläder, husgeråd, så ock både af allt annat liksom en af de andra; h v a d det var mer, intet var det mindre. Ifrån den dagen hon gick ifrån sin fru moder, gick h o n svartklädd, intill dess h o n fick vänskap 7 — IDUN och bar aldrig guld eller klenodier på sig, intill dess h o n följde m o r m o r till G j ä d d e h o l m, efter herr Ture o c h moster fru Sigrid hade bjudit moster fru Magdalena till brudfrämja åt en amma, s o m hade ammat u p p tre stycken af mosters barn, då hon hängde på h e n n e en af d e klenodier, som herr Erik hade gifvit h e n n e, däribland ett demantekors, m y c k e t skönt. Då m o r m o r k o m in o c h såg, att hon gick så svartklädder, sade h o n: » Kära Malin, hvi går du alltid så svart?
Men då bland dessa talare tvenne tillhöra Konst.-Utsk:t, hvars initiativ man här synes hafva trädt för nära, och af de tvenne andra, den ene är ledamot af konseljen, den andra varit det, och de således skulle kunna här anses tala i egen sak, pro aris et focis, så kan det väl vara skäl, att här för prerogativet uppträder en fullt opartisk, om ock mindre begåfvad talare. Den nu föredragna punkten innefattar för öfrigt en vigtig grundlagsfråga, och öfver dessa slags frågor är ju hvarje representant skyldig att lia sökt vinna närmare kännedom. Jag vill då nu i främsta rummet undersöka det rent formella af frågan, nemligen Bevilln.-Utsk:ls befogenhet att föreslå en opinionsyttring sådan som den förevarande. Låtom oss tillse hvad våra grundlagar härom stadga. F:s 70:de §, jemförd med R. 0:S 31:sta §, finner man Bevilln.-Utsk:ts åligganden tydligen utstakade, men ibland dessa förekommer icke något enda, som häntyder på rättighet att tillstyrka R. St:r opinionsyttringar emot Konungens regering. Väl heter det i sista mom:t af den förstnämnda §:n äfvensom i det lörsta af den sednare, att »Utsk:t må derjemte i bevillningsfrågor föreslå hvad del anser billigt och nyttigt,» men detta lärer väl ej med fog kunna anses häruppå ega någon tillämpning, helst det tillstyrkta i sjelfva verket är ej mindre obilligt än onyttigt. Den i våra grundlagar för anmärkningar emot regeringsåtgärder utstakade form finner man otvetydigt angifven i R. Man finner deraf, att i dylika frågor Konst.-Utsk:t ensamt eger initiativet, dels ett direkt, enligt 106:te §:n, dels, enligt den 107:de, ett indirekt. Det torde sålunda vara temligen klart, att älven ifall Revilln.- Utsk:ts förutsättning vore rigtig, den nemligen att Konungens rådgifvare dels redan flerfaldiga gånger öfverträdt grundlagen, dels voro hugade att dermed ytterligare fortfara, initiativet i slikt fall icke ens tillkommer R.
Betänkande N:o 31. del, att det för den Svenska jorden tryckande brefbärings-besväret till betydlig del komme att upphöra; varande slutligen af motionären företedd och åberopad en af Länsmännen inom ett fögderi uti Upsala Län vid sednaste, Kronofogdeledighet till Kongl. Majit ingifven underdånig ansökning att Kronofogdebefattningen i samma fögderi icke måtte varda åter tillsatt, utan att de dit hörande göromål måtte uppdragas Länsmännen antingen för alltid eller på försök mot rättighet för dessa att under tiden såsom arfvode åtnjuta den för Kronofogdetjensten anslagna kronotionde-spanmål och persedelränta, jemte provisioner, procenter m. m. Utskottet får i afseende härå upplysa, att samma förslag, sorn nu af Herr Berglund blifvit väckt, förevarit vid 1847 och 1848 årens Riksdag samt då blifvit afstyrkt genom Ekonomi-Utskottets betänkande Nio 87, hvilket af samtlige Riks-Stånden bifallits. Efter öfvervägande af hvad såväl nämnde Riksdags förhandlingar i detta ämne innehålla, som nu i afseende derå blifvit anfördt, har Utskottet stadnat i den öfvertygelse, att samma förslag ej heller nu är antagligt; och grundar Utskottet denna åsigt på följande skäl, hvilka till större delen äro i förenämnde betänkande åberopade. Då Länsmännen i och för sina tjenstebefattningar befinna sig i ständig och nära beröring med allmänheten, är det ock ej mindre för Staten än för Länets invånare af mycken vigt att Länsmännens tjensteutöfning är underkastad den noggrannaste tillsyn.
Och så, föreställer jag mig, har Lissi trott på dig. Wilhelm. Det har hon inte. Berta. Inte? Wilhelm. Hon är inte så där öfverspänd – hon ser lifvet mer praktiskt. Berta. Åh – praktiskt! Hon var 18 år, då hon gifte sig med dig – hon kände inte lifvet. Jag glömmer aldrig hur förtjusande söt hon var, när hon stod brud. Jag mins hur jag tänkte inom mig, så ung jag än var då: det fins ingen man, ingen människa, som är henne värd. Hennes man må vara hur bra som hälst – han kan ändå aldrig motsvara den bild, hon gjort sig af honom. Det är inte honom, hon älskar – det är en idealbild, som hon utrustat med alt det rena och fina, som fins i hennes egen natur. Wilhelm. Prat! Det skulle du tänkt då! En 15 års flicka! Berta. Jag tänkte det väl inte så klart, som jag nu säger det – men i alla fall – det var dock en känsla af detta slag, som gjorde att jag blef som utom mig, då du satte ringen på henne och hon lofvade att bli din för hela lifvet – du mins kanske, att jag brast i gråt och sen inte ville visa mig på hela aftonen. Wilhelm (skrattar). Berta. Skrattar du åt det, Wilhelm? Det hade jag ändå inte väntat. Wilhelm. Ja, ser du, – just en sådan elegisk stämning, som du nu talar om, hade jag råkat i då jag först blef förälskad i henne. Jag tänkte alldeles som du att hon var mycket för god för någon man – och mycket, mycket för god för mig. Och då vi blefvo förlofvade och jag kysste henne första gången – åh, jag glömmer aldrig den blygsel, som i den stunden grep mig öfver mitt förflutna lif – jag vet inte, hvad jag inte då hade velat ge för att stå ren inför henne – jag greps af en sådan vämjelse och – ett själfförakt – usch! Och likväl hade jag visst inte lefvat värre än de fleste. Åh, ni ana inte, hvad en verkligt oskyldig och renhjärtad flicka skulle kunna göra af en man i en sådan stund! Berta. En verkligt oskyldig, säger du. Wilhelm. Ja – du skall få höra.
Derjemte föreslår Utskottet att i afseende på den vid Riksdagens slut otryckta delen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, något arfvode måtte bestämmas för den eller dem af Cancellisterna, som omsorgen för denna tryckning sig åtoge och derföre hos StatsContoiret redoviste. Herr Silverstolpe , Gustof Abraham: Vid det nu upplasta Memorial från ExpeditionsUtskottet lärer ingen annan åtgärd finnas än att det remitteras till StatsUtskottet. Men i anledning deraf anhåller jag Den 7 suli e. m. 499 att hos Högloft. Ridderskapet och Adeln få anmäla, att i anseende till tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protöcoll äfven den omständighet uppstår, att, oaktadt ålit bemödande till påskyndande a£ Tryckningen, de ej till Riksdagens slut på långt när kunna hinnas färdiga. Då Ridderskapet och Adeln behagat uppdraga mig commissionen med tryckningens verkställande , och då mina enskilda angelägenheter fordra att jag så snart sig göra later efter Riksdagens slut måtte återvända hem, är jag således skyldig att hos Ridderskapet och Adeln anmäla, det jag ej längre kan åtaga mig omsorgen för tryckningen, och får jag tillika föreslå, att Högloft. Ridderskapet och Adeln måtte något stadga om sättet huru tryckningen skall fortsättas, och då den nu sker på Statens bekostnad’, bestämma någon persön som i StatsContoiret kan vara berättigad att lyfta nödiga penningar, och derföre redovisa. Herr LandtMarskalkeri föreslog, att StatsITtskottet mätte anmodas Utlåtande afgifva öfver i fråga varande ExpedstionsUtskottets Memorial. Bifölls. Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel.
Deputerade skola afgöra dessa saker, såsom 5 § säger; eller skola de föreg:de bestämmelserna gälla, att det är Bancofullm. som böra göra det? Denna brist på en tydlig begränsning emellan Fullmäktiges och Deputerades verksamhet är i min tanke ganska vådlig. Bestämdt borde det vara utsatt, såsom äfven en af reservanterne har yrkat, hvad som tillhörde principalernes och hvad som tillhör delegerades åtgärder, och en osäkerhet eller tvetydighet i detta afseende skulle utan tvifvel leda till ledsamma följder. Det är alltid illa, om en lag stadgas så, alt tillämpareu inledes i snaror, som sedermera föra till efterräkningar, hvilka emot honom vore en orättvisa och hinderliga för sakens jemna, ostörda gång. I den 6 § säges, att Deputerade skola fastställa vissa allmänna reglor för sina vexelköp. Detta kan visserligen verka till förenkling af operationerna; men jag hemställer, om det är möjligt att för alltid göra en sådan absolut bestämmelse, sora t. ex. alt utfästa ett maximum af vexlar, som hvarje postdag få köpas, såsom här äfven står. Då man öfverlemnar sä mycket annat vigtigare åt ombudens bästa omdöme, och detta med rätta, så borde det äfven i detta afseende lemnäs dem fria bander. Hvar och en vet, huru tillgängen på vexlar och priset derå variera från en postdag lill den andra; och alt du, genom en bestämd föreskrift, hafva gått deras omdöme i förväg, tror jag hvarken vore nyttigt eller lämpligt. Uti förslagets 8 § förekommer ett stadgande, som skulle kunna leda till någon ting högst curieust i tillämpningen. Här är nemi., i olikhet med hvad Bancofullm. föreslagit, stadgadt, att sedan tre voro valde till Deputerade utaf de tolf Fullmäktige, så skulle (5 ibland de återstående, om de voro derom ense, kunna afsätta dessa 3 Deputerade. Jag kan då mycket val Den 13 November f. m. 203 länka mig <lct förhållande, alt, af de 9 återstående Fullmäktige, 3 äro af samma opinion som de Deputerade, och de 6 öfriga af en motsatt mening.
Den 20 September. sos äfven inberäknat den af mig nu föreslagna förhöjning för Stabs-Capitain.r och SubatternOfficerare, nemligen för de förra till 200 R:dr och för de senare 150, hela summan ända icke skall mycket öfverstiga desi närwarande belopp , ty det är redan flera af de pä Expectancestaten upptagna Personer som tagit afsked, eller blifvit pä Ordinarie stat förflyttade, och wisierligen dä desias löner afdragas skall hela beloppet ätminstone icke öfverstiga de 40,000 R dr, som utom besparingen af Pommerska staten af Stats-Werket är att till detta ändamål anmanda, helst om extra arfvedel! och lönerför sädane Personer, som ej tillhört Finska Armeen, flyttas derifrån. Att den Expectance-lön enligt förra.StatSUtstottets tanka Officerare af lägre grader borde erbälla, och om hmars werksiällighet jag nu mägat framställa min önskan, icke är för högt beräknad, tror jag mig lätteligen kunna leda i demis, men jag hemställer denna fräga till deras afgörande, som icke äga den medfödda förtjenst att hafva sätt förmögenhet i arf, utan försökt att med »50 a 200 R.dr om äret uppehålla sig, och derjämte göra bmar man rätt: jag mädjar häruti äfven till alla dem som med lyckans bedrägliga ynnest äfwen ärft en Caracter nog upphöjd för att kunna med deltagande b ed ömma andras oförsökta olika belägenhet; och jag fruktar dä icke att afhöra domslutet. Skulle likwäl någon gifva mia det owäntadesmar, att de af f. dFinsta ArmLens
Dlifeté fotfmat ellet anbra fögft migtiga ocf angelägna änbamål, feban fela ©tats»9iåbets tanfat betöfmet blifmtt infämtäbe, finner ben mata ounbmifltgen nöbig, ocf ben anbta att, mib infallanbe ftig, af konungen IpftaS, feban «£)an ©tatö» 9våbct in pleno fött ocf fXifetS ©tanber fammanfallat, fafme (36i för ftj!» nämnba änbamål anflagtt en fumma af £må millioner 3v:bt S5:co ocf betmib flabgat, att, betefl benna frebitm»fumma fommet att IpftaS, bör Dvifögälbö» kontoret för benfammaö tttbetalanbe attmänba be till kontotet influtna, obiöpo» netabe öfmetjfott på ©tatsmerfetö infomfter, äfmerrfom kontorets öfriga fät» till btöponibla tillgångar, fatnt betjemte an»Taffa fmab för öfrigt fan erforbras genom upplåning emot fKifögälbS^ontoretS obligationer, flällba att, efter mi liff ett ocf fögft tre åt» fötfallotib, inlöfaS meb be mebel, font af Dcifets näfl fammanttäbanbe ©tanber marba fättill anmifabe. 22 SSeträjfanDe oter Den förft omförmäla freDitv*fumtnan, få gafve QBi faflftällt Deg belopp till gent öpunDra ?ufen 2K:Dr $3:co fomt DcrviD före# ffrifvtt, att för beftrtDanDe af De utbetalningar, font a Denna freDitv#fumma funna ifrågafomma, böra DiifégäiDö^ontoreté därtill
Bergmästare-och Bergsfogde-tjensterne borde också- indragas och deras göromål öfverflyttas på TingsRätt"rna och Kronofogdarce. Magistrater i mindre Städer borde visserligen upphöra. För ordningens bibehållande behöfdes blott en Ordningsman lier Folie ema tare. Tingv-Rätterne skube öfvertaga det Tudiciela. —• Men ,dä Staten e>. vidhänne? någon utgift till Magistraternes aflöning ; så beror det af Städernas fria vilja att häruti , göra ändring. I snSeends tild Krigsroagt°n ti’ 1 Lands och Sjöss vore indragningar (visserligen af ofantelig nytta för Riket. Vissa kostsamma Regement rs, några högre Befälhafvares Lanners och en del af Orlogs-Flottans indragning, skulle sätta. Staten i stånd att uthärda ett krig, i synnerhet som Beväringen gifver tillläckelig Armstyrka 5 hvaremot vår nu ägande respectabla armee icke torde kunna underhållas af Staten i ett enda Fälttåg, i brist på besparde eller insamlade tillgångar. M n, som detta ämne är Politiskt, och jag fullkomligt är öfvertygad, att Konungen nogsamt inser, när och huru en reform härutinnan kan verkställas för att göra Riket sjelfständigt och oberoende; så torde tidpunkten ännu icke vara inne att föreslå några generela grunder, utan torde Comitén, under tiden, på annat sätt få ledning för sina arbeten i detta magtpåliggande ämne. Serskildta Utskottets Betänkanden. För Committerades åtgärd nied LöneRegleringen, lärer ej någon annan Instruction kunna projecteras, än att Lönerne öfverses och jemkas, ökas eller minskas, allt efter Embetets större eller mindre vigt. Lönerne böra bestämmas i Spannemål och Vi« ctnalie-persedlar och ovillkorligen utgå i penningar efter Markegångs-pris. — Då det fordras, ait en Embetsman bör använda hela siu verksamhet till Statens tjenst, så bör han ock derföre åtnjuta tillräckelig bergning.
Å-ja, – kom nu bara. (De gå till pianot, söka noter och börja spela Friskytten. Generalen slår takten och Karl står i tankar). VAHRMAN. Nå, – ni är väl glad, fru Segerstedt, öfver att igen ha lif och rörelse på Sätra? FRU SEGERSTEDT. Naturligtvis lifvar det upp gamla sinnen ... VAHRMAN. Och generalen är själfva älskvärdheten ... FRU SEGERSTEDT. Ja, det är han ... (Paus). VAHRMAN. (närmare) Doktor Segerstedt har väl skrifvit hem åtminstone, då han inte kommer själf, – om man inte sätter tro till hvad Karl berättar ... FRU SEGERSTEDT. Nej, Viktor är nog kvar i London, jag har fått bref från honom helt nyligen ... VAHRMAN. Det måtte vara viktiga skäl, som håller honom kvar där öfver julen ...? FRU SEGERSTEDT. Det vet häradshöfdingen själf bäst. Parlamentssessionerna ... VAHRMAN. (afbryter) Är svepskäl! FRU SEGERSTEDT. (ytterst förvånad) Kan det vara möjligt? Och det värkliga skälet ...? VAHRMAN. (slugt) Hm! Man kan inte veta så noga. Hvad tror ni själf, fru Segerstedt? Kanske har han fått hemifrån något mycket tydligt råd att stanna borta öfver julhälgen? FRU SEGERSTEDT. (kallt) Hvem skulle ha gifvit honom det? VAHRMAN. Hm! Möjligtvis hade ett sammanträffande mellan honom och generalen inte varit så behagligt? FRU SEGERSTEDT. Åh! VAHRMAN. Ja, de är ju politiska motståndare på sätt och vis ...! Hm! (Ser på henne. Ändrar taktik och hviskar) Nå – jag ska då vara oförbehållsam. Jag har både skrifvit och telegraferat efter honom. Och han kommer nog hit ännu i kväll. FRU SEGERSTEDT. (lifligt) Har ni telegraferat, – häradshöfding Vahrman? VAHRMAN. Ja, – förvånar det er?
Det torde i sådant fall blifva möjligt alt före 1860 års utgång bland annat fortsätta arbetet a Södra stambanan från Finjasjön ett stycke in uti Småland, samt å Nordvestra stambanan mellan Arvika och Norrska gränsen, i fall omständigheterna gåfve dertill anledning. Ehuru i ofvan upptagna arbetsplan för de 4 åren 1857—1860 vissa bestämda penningebelopp äro afsedda att användas för byggandet af särskilda ban-delar, måste likväl, emedan förhållandena kunna göra afvikelser från nämnde plan nödvändiga, hvarigenom ett arbete kan komma alt kosta mindre, men ett annat deremot mera än som påräknats, Kongl. Majrt förbehålla sig rättighet alt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nu framlagda plan, efter behof bestämma medlens fördelande å de särskilda stambane-arbetena, helst högst betydliga utgifter, såsom för administrationen, anskaffandet af den rörliga materielen och de dervid nödiga anordningar, m. ro., äro för byggnadsföretaget i dess helhet gemensamma. Då det anslag, som för hvarje år skall användas till statens jernvägsbyggnader, endast efter hand under årets lopp kommer alt utgå, torde såsom regel i allmänhet kunna antagas, alt räntan under första året, då upplåning sker, ej behöfver beräknas för mera än 6 månader.
R:ko eller 868 R:dr 28 öre R:mt hvilken innehafves af hennes förre förmyndare Rådmannen A. J. Boustedt, komme att såsom dana-arf tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan, nu föreslagits, att, för möjliggörande af ofvanberörda byggnadsföretag, Rikets Ständer mätte afstå Kongl. Maj:(s och Kronans räll till detta dana-arf, 868 R:dr 28 öre R.mt med derå upplupna räntor, till lägre elementarläroverket i Marstrand, för ifrågaslällde ombyggnad och utvidgning af dess läroverkshus. Af de uti delta ärende företedda handlingar hafva Rikets Ständer inhemtat, att, enligt den 7 Februari 1851 förrättad bouppteckning å Andrietta Lundborgs qvarlåtenskap, behållningen i boet utgjort 578 R:dr 41 sk. B:ko; att den .21 Juli, den 22 20 Expedit iöns-lits k o Hets Förslag lill underd. Skrifvelse, iV;o 56. Augusti och den 23 September samma är kungörelser varit i Postoch Inrikes-tidningar införda med lilikännagifvande om Lundborgs frånfälle samt med föreläggandet för hennes okända arfvingar, alt inom den i lag föreskrifna tid hos Magistraten i Marstrand sig anmäla och sin arfsrätt styrka, men att, det oaktadt, någon sig icke i sådant hänseende anmält; att Marstrands stad icke innehade några för skolhusbyggnaden afsedda medel; äfvensom att, enligt utdrag af Marstrands kyrkas och skolas räkenskaper för år 1861, ofvan uppgifna förhållande i detta afseende blifvit bestyrkt; och slutligen, alt nuvarande skolhusbyggnaden befunnes i särdeles bristfälligt skick samt larfvade en tillbyggnad och reparation, som, jemlikt kostnadsförslag den 6 Oktober 1862 af Bark & Warburg i Göteborg, beräknats (ill en summa af 11,310 R:dr 65 öre R:mt.
Manufactur smide, 1 5> , k latar oforertte, enkla, och dubbla, tale och spjelIplåtar, samt spik af alij slag 1 „ „ Tråd af jern och stål, Se Litt. T. Allt annat, som inbegripes under jern och stål, svarf, slipadt, filadt ochpoleradtel lér fortent, gröfre eller finare 1 , Gjutet „ , Bomber och kulor större eller mindre, Canoner , Stycken. ■Nickhakar och Mörsare,Grytor och Kittlar af j; .Kannor* Inkom Utgå- Tran* mande ende sito TullTuliTullGjutet rymd och deröfver, Proc. Proc, Proc. Hällar af tums Tjocklek oell derunder , 1 Kakelugnar af alla slag, finare och gröfre.,[Javetter, Tod och Lödjor till vigter., i Stolpar till Gallerverk ochjTed100 3 stänger dertill „ Canoner,Stycken,^Nickhakar och Mörsare, ostämplade och aborrade, samt Hällar öfver i|Tumstjock!ek. loo 5 j, „ Gjutgods | till ma chinerier och delar deraf. 3 , Tack, Osmunds och Ballast. 3 o „ Allt annat Gjutet arbete, tillverkadt vid Eeverber elfer andra Smältverk än vanliga. Masugnar. 3 „ Gamla casferade Cano ner och Bomber. 3° , Skrot af gammalt gju tet eller smidt Jern och Stål 3° 113 Inkom Utgå- Tranmande ende sito - TullTullTullProc. Proc. Proc. „ Slussportar, gjutne W. »5 'i L. , Blecksaker af falla slag 25 L. Jettoner eller Spelmarker med eller utan Lå- dor w. 50 1 Ingefära Insyltad 3° Torr * 5 Credit upplag 100#