Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Minns för ditt eget bästa den lydnads-ed du svurit mig! Framåt! – Nej, nej! utbrast Sorgbarn med styrkan af ett nödrop och omfattade ännu en gång riddarens knän. Riddaren lossade våldsamt hans armar och sparkade honom med hat och afsky ifrån sig. – Trotsige usling, som jag med ett knytnäfslag kunde krossa! Upp, säger jag, och för mig till målet för vår vandring! Lyd eller dö! – Fader, skona mig! Döda mig icke! – Fader, upprepade riddaren med ökadt raseri; – du som med sataniska trollkonster länge beherrskat och förderfvat min själ, du som är ett afgrundens afskum, en bastard åf djefvul och hexa, vågar du skända en kristen man med fadersnamnet! Du skall icke hafva gjort det ostraffadt. Du skall dö med din moder. För sista gången befaller jag dig: upp och visa mig vägen! Och då gossen icke rörde sig, grep riddaren hans arm och släpade honom med sig. Sorgbarns lemmar stöttes mot trädrötter, sargades af törnbuskar. Smärtan och förskräckelsen framtvungo qvidande ljud från hans läppar, men hans klagan och det svaga motstånd han medvetslöst försökte uttömde den i blodiga drömmar frossande riddarens tålamod. Denne stannade, betraktade sitt offer med en blick af obeskriflig afsky och stötte dolken i dess bröst. Han hade aflägsnat sig några steg från platsen, som färgades af Sorgbarns blod, då han stannade och sade till sig sjelf: – Fader! Hvilken lögn! Han gick åter några steg, men stannade och upprepade: – Fader! Hvilken oförlåtlig, grym, förfärlig lögn! Jag skall återvända och ropa i hans öra: Du ljög! Jag är icke din fader ... Jag skall ropa: förbannad vare du för denna lögn! Ett svart moln drog förbi månen och lemnade nejden i mörker. Men riddaren tyckte sig höra rosslingar såsom af en döende och lät vägleda sig af dem. Hans fot stötte mot en kropp. Han lutade sig öfver densamma. I detta ögonblick var molnet borta.
Om jag fattnt menlngen rakt, sa skola Sockne.Fullmägtige wara narmara n de i Lommine erns. Herr 8reäc uplyste at Lommittösrns ars af L:ne siag. Flere, talade pä en gang. Hans Lxcsllsrics Herr Grefwe» och LandtMarskalken. 9tde och loche §H. innesat-. ra denna staga. Hans kxoelience Grefwe k^uurki. Hemliga Uistorters Ledamöter synas sjelswe wara i Lönrrovcrfa med hwarandra härösmer» Herr af dl or 6 i o. Hwar och en ?os5es6onsr är ansedd stylvig, at wara ulstädes och således äfwen berättigad. Herr 8 röök upläste den delen af 2'.dra §, forn angör Wal-principen för Bonde-Standek, och nodde deraf böra sölja, at 50 Manta! kunna til sin Fullmägkig wähä en kossssstonai. Denna ventilation afbröts genom ankomsten af en Deputation ifrån det Wallof!. Borgare,Ståndet, anförd af Stockholms-Riksdagsmannen Herr Äldere manne» länägren, som tilkännagaf, at Srändet, i anseende kil de stora utgifter, som af Landet stola utgå, icke sett sig kunna följa sin böjelse, at bifalla de föreslagna gafwor at deras. Kongl. Högheter Hertigarna af Södermanland och Östergöthland. Derjämte förmälts han, at Borgare-Ständet besiittit, at ben sä kallade Bröllopsgärder» ställe, sedan den uphort, såsom Krönings Gärd i 6 ar utgå, samt derunder begripas sä wäl Begrafnings-hjelp ester Högstsalig Hans Majtt Konung lil., som en under dånig gäswa af 100,000 Rch. äc Hennes Maj:k Drottningen, och en lika gafwa sc Hanö Kongl. Höghet Kronprinsen. Deputation beswarades och astradde. 142 rizo Friherre 8kasl, Lorsttr I,uävig.
» Man lefver här skild, så till sägandes, från allt världsligt », yttrar Stäck i ett bref till hemmet, » i ro och endrägt, alla här äro lika, alla hitkomna för att suga must ur vishetens oändliga källa, för samma ändamål, och alla trifvas, arbeta och lefva tillsammans. » För den unge mannen, som kom snart sagdt direkte från Stockholm, från små och trånga förhållanden, från en stael, där det fanns så föga konstlif och konstsinne, måste omplanteringen i Romarjorden verka öfverväldigande, väc Ur en snart utkommande skildring af svensk konst och svenska konstnärer i I9: de århundradet.2 82 ROMERSKA DAGAR PÅ 1 S 4 O-TALET. kände, utbildande. Redan i Tyskland fann han konsten frodas lifligare än hemma, de gamla städerna voro på ett helt annat sätt rika på stil och stämning och på konstminnen än hvad han sett i hemlandet. Man stannade i det prosaiska Berlin, där man fann människorna » sturska och tråkiga », i det gemytliga München, där infödingarne stängde in sig på kaffehus och ölkällare klockan fyra hvar dag och där hvarje hvilostund tillbragtes i ' sällskap med bier-kruset och tobakspipan. Någon gång — dock mera sällan — tog man vägen öfver Paris. Men där var konstlifvet allt för nervöst, där lopp man fara att tappa bort sig i virr-varret af olika riktningar, där följdes man af en besvärande känsla af att man ingenting kunde. Man blef ej rätt hemma där, och så for man till Rom, det tysta, stillsamma Rom. Man kom till Venedig, sagolandets nyckel. Där vaknade svärmeriet och ungdomslyriken. Den drömmande staden berättade sagorom en förgången tid, » lyckligare än vår » —, menade de unga utflugne, där de svärmade i denna fantastiska värld, förtjusta öfver friluftslifvet, öfver de vimlande folkskarorna på gatorna, öfver kanalernas mystiska mörker och Markusplatsens feeri nattetid, öfver gondolierernas sång och dansen vid tamburiner ute på Lido. En och annan svensk familjepojke hejdade sin hänförelse i brefven hem med några lugnande ord: » Dock har natuÆgtvis vårt husliga lif företräde framför detta ».
En flerårig erfarenhet af alla dessa oredor, och än flere från gemensamma inteckning». 124 Ben 11 Junti J, ni, härrörande, har hos mig stadgat) öfvertygelsen, att olägenheterna deraf vida öfverväga dem som kunde inträffa genom antagande af Herr Cederborgs Förslag, det jag ej tvekar att biträda, med föreslående likväl, såsom alternativ, att deräst rättigheten att för samma fordran låta inteckna flera fastigheter, utan att uppgifva för huru stor del af beloppet hvarje fastighet serskildt häftar, äfven hädanefter skall fortfara, liqviden inteckningshafvande borgenärer äfvensom serskilte hemmansägare emellan måtte i ofvannämnde fall ske efter hemmanens taxeringsvärde, så att, med upphäfvande af meranämnde 19$. i 1818 års Författning, Fordringsägare, som hade samfäld inteckning i flere hemman, icke ägde att utur någotdera, som vid samma tid eller sedermera för annan fordran blifvit intecknadt, uttaga större del af fordringen, än på detsamma, i jemförelse af dess och öfrige hemmanens taxeringsvärde, belöpte: att då tvenne gemensamt intecknade, men i serskilte ägares hand varande fastigheter för den samtällta intecknade skulden utmättes Och försåldes, öfverskottet af köpeskillingen efter samma grund fordringsägarne emellan fördelades, eller ock, om hemmanen såldes i serskilte utrop, en efter jemförelse af taxeringsvärdet lämpad andel af intecknade fordringen innehölls afhvarderas köpeskilling: och att då ett utmätt hemman befanns graveradt med inteckning gemensamt med annat hemman för annan icke utsökt skuld, så stor del af samma skuld innehölls af köpeskillingen för det förstnämnde, som efter jemförelse af hems Den Ii Junii f. rn. 1.25 manens taxeringsvärde kunde derpå belöpa ,o. 8. v. Jag hemställer ödmjukast om Höglofl.
– Flickan hade sagta smygt sig in i Unos rum medan han sof, för at hemta tre par äkta porcellaines-koppar, hvilka prydligt voro upställde på hyllan af et litet laqverat hörnskåp öfver Unos säng; sagta framställde hon derföre en stol utmed sängen, för at från den kunna räcka skåpet; men – huru det kom til vet jag icke, hon hade förmodeligen med större upmärksamhet betraktat ynglingen, hvars häftiga andedrägt tilkännagaf en dröm, än hon betraktat sin osäkra ställning, – i det hon lutade sig framåt, tog hennes öfre del öfvervigten och – durk låg hon der. Men länge – det förstås af sig sjelft – låg hon icke qvar; och således icke heller som den förr åberopade Signe lille, gaf hon sig i något samtal med sin älskare i hans sång. Som en pil sprang hon på dörrn och lemnade Uno, som alldeles var utan begrep om orsaken til detta oväntade äfventyr, at göra sina betraktelser deröfver. Nyfikenhet at se honom trodde han snart hafva förlett henne at komma in i rummet, men at komma så burdus i sängen, kunde han icke förklara såsom nyfikenhet; ren kärlek kunde det väl vara, men i alla fall var utbrottet deraf altför ovanligt. Osäker huru han skulle förklara detta, klädde han sig och gick ner. – Husælius spatserade redan på golfvet med sin pipa, då Uno inträdde i rummet. Frun satt vid caffebordet, men Sofi såg han icke til. At fråga efter henne, tyckte han sig just icke äga någon anledning, och hindrades dessutom derifrån genom Husælii begäran, at han i korthet ville berätta sina öden i Stockholm – hvilket han ock gjorde. Då han berättade huru han undergått sin examen, och på god tro lånat Katturin 25 R:d., skrattade Husælius rätt godt, men då han lösligen kom at nämna sin förlust på spel, blef hans mine mulen, men klarnade åter, då han hörde Unos mening derom, at man alldrig rätt kunde förakta detta tidsfördrif, utan at sjelf hafva rönt dess olyckliga följder.
Sedan han upplefvat sin Konungs plötsliga död, måste han göra det dubbla rön, att se många förhållanden genom detta frånfälle otrefligt ändras, och att finna sig bedragen på vänner, hvilkas tillförlitlighet han ansett för bergfast. Hans poem ”Konungens Död och Minne” mottogs af Hertigen Förmyndaren med mycken köld; upplagan lär till det mesta blifvit indragen, eller förvandlad till makulatur 36. Visserligen är detta klagoqväde mera hedrande för Bellmans hjerta, än värdigt hans snille och sitt föremål. Det är icke utan lyckade drag och ställen; men till den grad ojemnt, mestadels matt och ej sällan i både tankar och ordasätt förvirradt, att det helas möjlighet kan förklaras blott genom ett själstillstånd blandadt af invärtes qval och utvärtes betryck, hvarunder han lät undfalla sig till och med uttryck, som hos den mördade Konungens ovänner kunde framlocka spelöjen. Men om upplagan – såsom det säges – verkligen indrogs: så låg väl orsaken ändå hvarken i den nya Regeringens strängare smak, eller i dess skarpsyntare ömtålighet för helgden af den höge besjungnes hågkommelse. Att älska och sakna Gustaf den Tredje, var genaste sättet att anbefalla sig illa, om icke hos den nye Regenten, dock hos hans regerande Vizir; åtminstone innan de dagar kommo, då rigtningen af Fransyska Revolutionens utveckling bragte honom att sjelf prisa den smädade Monarken, ja Säkerhets-Akten såsom dennes yppersta verk, utan hvilket Sverige omöjligen kunde styras. I alla fall hörde de nya Makthafvarne helst sig sjelfva lofsjungas. Väl hade Bellman, hvad Hertigen beträffar, redan vid icke få tillfällen gjort sitt bästa deri; och i slutet af det nyligen omnämnda helsningsqvädet ställt honom, såsom Sveriges ”räddare”, vid Guds och Konungens sida 37. Men till något minne häraf syntes intet spår. Äfven om Hertigen ej hade tyckt sig börja sitt egentliga räddarvärf först nu, så är troligt, att en författare af denna art befanns alltför ”lätt”, när han vägdes af den mystiska statsvishet, som nu skulle lyckliggöra fäderneslandet.
Vid de underhandlingar, som egde rum i Köpenhamn år 1856 angående Sundska tullens aflösning och i Hannover år 1861 i och för Stade—tullens kapilalisering, blef Schelde-tullens framtida aflösning af de sjöfartsidkande nationerna dem förespeglad; och i slutet af sistnämnda år gjorde Kongl. Belgiska Regeringen hos Kongl. Maj.ts Regering framställning, huruvida den icke vöre benägen att, i likhet med hvad förut egt rum i afseende å Sundska tullen och Stade—tullen, jemte öfriga intresserade Magter deltaga i en allösning af Scbelde-lullen. Enligt det förslag, som då framlades, skulle aflösningssumman bestämmas till 41,950,000 Francs, motsvarande 25 gånger medelinkomsten af 1858—1860 årens uppbörd och emellan de respektive Staterna fördelas i mån af deras sjöfart på Schelden, då Sveriges andel komme alt uppgå till 816,525 Francs, hvaremot Belgien ville afstå från uppbärande af tonnage-afgifter utaf fartyg, som besöka Belgiska hamnar, samt bereda nedsättning i lolsafgifterna på Scheldelloden; och förklarade Kongl. Belgiska Regeringen sig derjemte benägen att med Sverige afsluta en handels-traktat, hvarigenom del skulle tillerkännas samma förmåner, som genom en kort förut med Frankrike afslutad dylik traktat blifvit delta land medgifna och hvilkas beviljande åt andra länder jemväl utgjorde föremål för underhandlingar.
Från tre håll störta de mäktiga vattenmassorna fram i forsande yra öfver stenar o c h bergklintar, kastande sitt hvita, fradgande skum högt u p p i luften för att, förenade i ytterligare samlad kraft, begifva sig till hafs. Från hotellets verandor har man utsikt öfver alla de tre fallen, o c h midt framför detsamma ligger den vackra L a x ö n, öfningsplats för pontonier-, fortifikationso c h ingeniörsbataljoner. Den är en liten pärla af fridfull skönhet. Nu, då inga öfningar pågå, får m a n fritt promenera där, ty värden har nyckeln till de stora portar, hvilka midt på bron afstänga ön för den allmänna trafiken. H u r tyst, hur skuggrik är ej den lilla ö n m e d sin park, sin officerspaviljong, sina kaserner o c h sina vackra anläggningar af egendomliga utsiktsplatser midt i forsarne. Nedanför den så kallade kungsbron drifves laxfisket på båda stränderna af två båtlag af fem m a n hvartdera. Det är ganska intressant att betrakta, hur noten läggas ut för att efter ett ögonblick åter dragas in m e d eller utan fångst. I år har fisket nämligen varit ganska klent, en följd af det ovanligt h ö g a vattenståndet, s o m dels skadat flere fiskställen o c h dels hindrat laxen att gå u p p från hafvet. Bolaget betalar 20,000 kronor till staten i arrende, o c h de dagliga utgifterna äro också ganska dryga. Hvarje karl har 2 kr. 50 öre o m dagen o c h dessutom kaffe, brännvin, dricka, potatis o c h då o c h då en lax till förtäring. D e börja fisket kl. 4 o m morgnarne o c h hålla ut till elfva, tolf på natten. » I år har det varit frestande för hälsan, för det har varit så kallt på försommaren, » sade mig en af fiskarena. » Vi få ofta gå våta ända u p p till midjan. » Då jag frågade, hvarför man ej får fiska i » kungsådran », svarade h a n: » Å h, när Dalarne består älfven, så är det väl rätt o c h billigt, att.
Friherre liljencrants erinrade, at detta redan förut wore afgjordt wid samma tilfälle som Hessa Läns uptagande beflötsi Grefwe Norner, iäolpb Loran, wille förklara, at Herr Grefwen och Landtmarskalken werkeligen af 8tat8-Utskottets Betänkande haft full anledning til denna framställning. Förhällandet wore savant, at nar detta Betänkande sammanffrefs, hade ännu icke Riksens Ständer bewiljat uptagande af de Inrikes Länen. Af denna grund blef äfwen detta Förflag i Betankandet infört, och sjelfwa saken har sedermera i följe af et annat Betänkande bliftvit afgjord. Den 2 Mars. 55 Friherre liljencrants. Innan detta ämne afstntaö, får jag repetera hwad jag förut anfört om de inrikes Länen. Jag nämnde at de wörö af 2:ne stag, Hnnuiteter mot 7 xroLents ränta och Län pä 6 är mot 5 xroLems ranta. Jag anhäller om en proposition, som tydligen bestämmer , ar med desse sistnämndes uptagande mätte fä fortfaras intil dest den behöfiiga summan af 4 millioner pä bägg!> Länsätten influtit, och at resultatet af Ridderffapets och Adelns beflur mä genom kro» tocolls-Utdrag de andra Ständen communiceras. Et sädant bestut anser jag sä mycket mera wara af nöden, som af den öfwer dessa Läns uptagande författade Lxpeäition, det synes säsom hade Stats-Utffottet arnat, at den tid af 6 weckor, som för deras insättning ffulle öpnas för Länen af bägge stagen, ffulle gälla. Hans Lxcellencs Herr Grefweknutli förklarade, at Stats - Utffottets mening werkeligen warit sädmn Friherre liljencrants. Sä fattade jag aldrig meningen, dä jag i Utffottet öfwerwar denna fräga.
Man har i mer än 100 år nöjt sig med att derföre fordra 5 r:dr rgd, och jag tror, att man hädanefter utan fara kan stanna dervid, om man icke vill taga det kanhända klokaste parti att låta hela föreskriften utgå. 104 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 11 kap. 5 om smädeligt tal eller skrift mot Konungen, Drottningen, Enkedrottningen eller Thronföljaren, kan, efter denna lag, straffas med ända till 6 års fängelse i fångdrägt ock fångkost. Då ett sådant brott ofta nog torde komma att som sådant qvalificeras af en jury, dömande utan ansvar och utan apell, och vi sett huru beredvillige juryer varit att efterkomma vederbörandes önskningar och till förbrytelser bestämma de oskyldigaste eller de obetydligaste yttranden, så finner jag detta stadgande alltför strängt och tror, att straffet åtminstone ej bör sättas högre än till högst 4 års fängelse. 12 kap., om brott mot offentlig myndighet, anser jag innehålla i allmänhet alltför stränga straffbestämmelser. Det brottet, alt t. ex. ha velat hindra någon, som har Landshöfdingens uppdrag att bestrida en taxeringsförrättoing, från att framkomma i rättan tid till stället, kan straffas med 4 till 8 års fängelse, att begå samma förseelse mot en länsman kan medföra 2 års fängelse; att tala eller skrifva smädligt emot en embetsman, 6 månaders fängelse eller 800 r:dr rgs böter, och mot en tillförordnad taxeringsförrättare 400 r:dr. Alla dessa föreskrifter tarfva en betydlig mildring. 27 kap., om åverkan, har alldeles för höga böter, enär t. ex. det brott, att taga sig gångstig öfver andras ägor, kan straffas med 10 r:dr silfver i böter eller dessa förvandlas till 20 dagars fängelse. 16 § af samulina kapitel stadgar, alt den, som sätter sig till motvärn mot egendomsägaren eller dess folk, då de vilja fråntaga honom det, som till vedermäle af gerningen qvarbållas må, dömes till fängelse eller 2 års straffarbete.
Nådiga Propos. N o 6. 5 nåd, utom andre ofta betungande vilkor, ofelbart skulle medföra drygare kostnad, än anskaffandet af mönstergilde Hästar; vill Kongl. Maj:t härmed till Rikets Ständers noggranna öfvervägande öfverlemna, om icke, vid sådant förhållande, det må på Extra Rotehållares fria val bero, att, till både allmän och enskild nytta, med Kongl. Maj:t och Kronan ingå öfverenskommelser om Hästars praesterande i stället för Manskap under krig. De till målet hörande Handlingar skola till närmare upplysning meddelas det Utskott, till hvars vidare åtgärd målet öfverlemnas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. J. Nordenfalk. Utdrag aj Protocollet öfver Krigs-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rädet å Stockholms Slott den 29 Octoher 1828. Närvarande: Justitia^ Stats-Ministern H. E. Iir Grefve Gyllenborg. 6 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 6. Siats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Nordenfalk. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning, författadt förslag till Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Hästars praesterande, i stället för Manskap af Extra Roterings-skyldige.
Lagerbjelke, Gastaf, anförde skriftligen: Dä det sedan förra riksdagen hvilande förslag, att vid vissa fall förstärka LagUtsk. samt åt detsamma uppdraga R. St:s beslutande rätt, till afgörande förevar, delade äfven jag den öfvertygelsen, som ansåg förslaget böra förkastas. Jag gjorde detta af Hera skäl, hvilkas upprepande nu vore så mycket öfverflödigare, som desamma blifvit af sä många talentfulla talare, under sjelfva debatten, bättre än jag skulle kunna, anförde. Bland dessa skäl var äfven, att det med förslaget afsedde ändamål fullständigare kunde vinnas, om, på sätt Hr Gr. Spens uti sin reservation i ämnet vid förra riksdagen föreslagit, det funnes en laglig form, under hvilken Konung och Ständer, medan vidlyftiga betänkui utarbetas, kunde prorogera en riksdag, till utsatt nytt sammanträde för visst ändamål. Härtill, invänder man, fordras grundlagsändring, och en sådan, nu föreslagen, kan icke förr än vid nästa riksdag, till lag antagas. Detta medgifves, men ehuru våra former hindra oss att redan vid innevar. riksdag blifva i åtnjutande af förslagets alla fördelar, tror jag likväl de hufvudsakligaste af dem, äfven med nu gällande grundlag, kunna komma oss till godo, om R. St. nemi. besluta, att LagUtsk., antingen förstärkt eller icke, efter riksdagens slut, såsom comité', fortsätter sina arbeten, för att vid nästa riksdags början aflemna fullständigt beredt memorial uti det eller de till dess handläggning i sådant afseende öfverlemnade ärenden. Den hufvudsakliga skillnaden emellan detta och det af Hr Gr. Spens framställde förslag biifver, att det LagUtsk., som emellan riksdagarne arbetat, skall vid nästa riksdag utbytas emot ett nytt, hvilket, innan saken kan af R. St. lill afgörande företagas, måste med memorial inkomma. Detta är visserligen en olägenhet, men ärendet är likväl dä af en R.
Ifrågav:de förslag har länge hvilat på B. o. Ad:s bord och således varit tillgängligt för dess ledamöter, som derigenom haft tillfälle att framställa de betänkligheter, som deremot kunde förefinnas. Då emellertid sådant ännu icke skett och jag för min del ej heller finner någon ani. dertill, skulle jag vilja tillstyrka antagandet af Exped.Utskrts förslag. Den korthet, som här från ett annat håll blifvit framställd såsom en fördel, tror jag visserligen ega sin fullkomliga riktighet för många fall; men i alside på en statshandling af deu beskaffenhet, som den närvnle, tror jag icke att vidlyftigheten eller den fullständiga bevisningen, så vidt en sådan kan åstadkommas, kan på minsta sätt vara olämplig eller skadlig. Den satsen att hvad som är bevisadt icke vidare behöfver bevisas, kan visserligen vid många tillfällen vara tillämplig, men vid detta anser jag det äfven vara i sin ordning att B. St:r inför K. M. tillägga den ringa del af bevisningen för sina åsigter, som här blifvit af Exped.Utskit enl. min öfvertygelse ganska riktigt framlagd, all den styrka, som af frågans vigt synes vara högeligen påkallad. — DA dessutom sjelfva formen är sådan att Exped.- Utsk:ts skrifvelse blifvit upsatt och antagen af en delegation af B. St:r, så torde man lätteligen finna att, om detsamma blefve till Utsk:t återremitteradt, åtlöljdt af ett eller flera divergerande motförslag, skulle detta, när saken från Utsk:t återkomme, hos B. St:r gifva ani. till vidlyftiga diskussioner och möjligen förhindrandet af dess antagande. På de grunder, jag nu i största korthet trott mig böra anföra, får jag för min del tillstyrka antagandet af Exped.- Utsk:ts förslag, sådant det f. n. lyder. Hr Printzensköld: Då jag sjelf är författare till det förslag till skrifvelse, som för R. o. Ad. blifvit i dag upläst, tillåter jag mig icke att om detsamma inlåta mig i något omdöme.