Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen aftvättade nu allt sot från ansikte och händer samt påtog alldeles nya kläder af blått tyg och nya gula älgskinnshandskar. Under det att hans hår pudrades af Hultman, så att det blef hvitt som en gubbes, stödde han ena foten på veden i spiseln och sade helt sakta liksom mest för sig själf: – Den texten är mig ganska kär ... Men folket utbredde sina kläder på vägen och andra skuro kvistar af träden och strödde på vägen. Och folket, både de som gingo före honom och de som följde efter, ropade och sade: Hosianna Davids son! Välsignad vare han som kommer i Herrans namn! Hosianna i höjden! – Ja, ja, nådigaste herre, – svarade Hultman nästan hviskande, – så lära ock de heliga ropa, hvar gång en rättskaffens hjälte af gudi rider in i det himmelska Salem. Då vände sig konungen från elden och steg ut till tropparna. Med hufvudet blottadt ställde han sig under Ljusastaksbjörken. Soldaterna, som vant sig att älska hans enpåk och fläckade dräkt, kände knappast igen honom. Hela dagen stannade han i lägret, och först efter aftonsången, när dimman började sjunka, red han på sin häst Engländaren uppåt skogsåsen till brädhyddan vid löpgrafvarna. Tolle Årasson arbetade med sina knektar i den yttersta grafven. Anförda af fransmannen Maigret kröpo svenskarna framåt med sina spadar, och steg efter steg rullade de risknippen och skanskorgar framför sig till värn mot kulorna från fästningen. Genljudet af fiendens eld dundrade i fjället som slammer af riglar och bommar, som klubbslag på järnportar till underjordiska häkten och hvalf. För att kunna rikta sina skott och skydda sig mot öfverrumpling utsatte besättningen långa stänger med brinnande beckkransar, och de kringslungade ljuskulorna kastade sitt plötsliga sken öfver hällarna. Eld och rök sprutade från Fredriksstens fästningsmurar, och ofvan svenskarnas torfbelagda vall igenkände Tolle Årasson konungens stora hatt och lilla hufvud. Dold i skuggan nere i grafven ryckte han till sig en stupad kamrats musköt och gick hukad ett stycke tillbaka mot jordvallen.
Jag får ännu en gång förklara, att jag är fullkomligen ti11 freds med de grunder och det värderingssätt, Utskotten föreslagit. Jag tror , att Friherre Cederström tillräckeligen utvecklat grunden till de 5o procent, som blifvit föreslagne, såsom ett correctif emot chicaner. Men jag återkommer till frågan om inteckningar. Härvid uppstå tvänne frågor. Den ena är , när genom Domarens åtgärd egendomen blir utlöst. Det är väl godt, att lösen deponeras hos Domaren, men jag skulle likväl önska, att i stället för att förvaras i Häradskistan , hvilket jag ej anser fullt säkert , lösen kunde insättas i LandtRänteriet emot bevis, som uppvistes vid Domstolen. Då vore mera säkerhet vunnen både för inteckningsbafvare och ägare. Jag vill ej utlåta mig om den mindre säkerhet vid aflemnandet af löseskillingen i Domstolen , som uppstår genom ombyten med Domare och den mindre vana hos unga Domare, att behandla penningar. Men den andra frågan är den, då ägaren får ersättning för den minskning i värde ett Vattenverk lider, och eter - (62 Den 12 Julii e, In, med kan vara belåten, men inteckningshafvaren förlorar i sin säkerhet. Då tror jag, att han alltid bör tillkallas. Är åter frågan om godvilliga öfverenskommelser, så känner jag ej något correctif. I afseende på de af Utskotten framställde alternativer, huruvida alla skulle deltaga uti lösen och den ränta, som jorden påföres, så var mitt yttrande derom ej någon anmärkning vid betänkandet, utan blott ett yttrande af min öfvertygelse, om hvilketdera al-: ternatifvet borde antagas. Herr Riben: Jag har icke haft den lyckan att blifva förstådd af den värda Ledamot, som besvarat de vid Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar. Måhända har jag uttryckt mig otydligt. Friherre Cederströms svar hade varit rigtigt, om jag, som Herr Friherren tydeligen trott, afsett sådane Vattenverk , som antingen äro särskildt skattlagda, eller af någon orsak rent af skattfria; men det är icke sådana jag menat.
Majlis Nådiga Skrifvelse, angående Landshöfdingen J. aj Wingårds anhållan om be* frielse från ersättningsansvar för de af förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripne och förskingrade allmänna medel. S. D. Föredrogs å nyo Hedervärda Bonde-Slåndets, den 11 sisth December, aflåtna och, den 18 sisth Januarii f. m-, på bordet lagda Protocolls-Utdrag, hvaraf inhemtades, att, vid föredragning af Lag-Utskottets, under N:o 137, afgifna Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 57, förut meddelade Betänkande, angående väckt fråga om utfärdande af en Lag, som. föreskrifver, huru afhandlingar om så kallade undantag eller fördel, samt om uppIåteN se af nyttjanderätt till jordadel, skola lag-? följas, Bonde-Ståndet beslutat, att hädanefter uti afhandlingar, hvarigenom egande rätt till hemman afhändes, med förbehåll om undantag eller andra fördelar af det upplåtna hem* manet, specifik uppgift borde intagas på Prot.-Utdrag den 3 Februarii 1830- 37 alla de betingade förmonerne; uti hvilket beslut Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit inbjudne, att sig med Bonde-Ståndet förena ; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att, fördess del, uti Bonde-Ståndets nyssnämnde beslut instämma. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls RagUtskoftets, den 28 sisth Augusti, under N:o 92, afgifna och, den 10 derpåföljde September e. in., på bordet lagda Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående ordningen och sättet för överklagande af Under-Rätts beslut, i tvister örn Husesyn och Fardag å Kronohemman» S. D.
Ty det är kändt och erkändt att inöfningen och framförandet af denna Massés opera hör till det bästa och jemnaste, som man någonsin hört, och att särskildt premièren genom sin lysande sammanhållning var nära nog unik. Fröken Andersson, som vid denna première sjöng Virginies parti, förtjenar utan fråga de loford man gifvit henne. Hon är så fulländad som hon kan vara i en genre, som alldeles icke är hennes. Detta hennes » främlingsskap » märkes dock nästan uteslutande i sången. Hon kan af naturliga skäl icke prestera hvad rolen fordrar, ja bönfaller om, d. v. s. en ymnig, full, hög och klingande sopran, lika litet som det passionerade föredrag, som lika oeftergifligt kräfves. Också hennes koloratur är ej nog utbildad för att försona åhöraren med det myckna glitter, hvarmed Massé velat pryda sin Virginie. Enkel, täck och känslofull i sin sjmg, spelade frk. A. denna rol med en talang, värdig Dramatiska Teaterns bättre artister. Både i ton, blick och åtbörd förstod den begåfvade artisten att på det mest åskådliga sätt klargöra Virginies från urbildens ideala fägring betänkligt degenererade bild. Detta senare kan deremot näppeligen sägas om fröken Grabow, som då detta skrifves nyss uppträdt som Virginie. Vi medhinna derför denna gång icke någon analys af denna sångerskas Virginie, Ur Dagm * Krönika. (5som naturligtvis i vokalt hänséende presterade dçt bästa, vår opera f. n. kan bjuda på. Hr Ödtnan eger som bekant icke samma lyckliga lätthet att individualisera sina uppgifter, men som Paul bjuder han på en lyckad apparition, lif och värme i uppträdandet. Varm och liflig är också sången, som alltid flytande jemn och af * rundad, och ypperligt frambärande det tjusande instrumentet med dess sällspordt skära soprantimbre. Emellertid höra frk. Anderssons och hr Ödmans röster icke till dem, som klinga bäst ihop, lika Jitet som frk. Grabows och frk. Eks röster i en duett. De kunna lyckas ganska bra i fiorityrduetter (t. ex. » Postiljonen » m. m.
Och, ehuru Utskotten således icke vilja bestrida, att ju de emot Utskottens Förslag framställda anmärkningar i allmänhet kunna vara väl grundade, torde dock, när i betraktande tagas de vilkor, hvarmed den föreslagna Lagsuspensionen skulle komma att beledsagas, vådan, i anseende till sjelfva principen, icke vara alldeles sådan, som den, vid första påseende, visar sig. Att skydda mot våld och betrygga ägande rätten, måste väl vara Lagens egentliga och yttersta syftemål. Vid en oväldig granskning af Götha Canal - Bolags - samt Malmö Disconters nu varande ställning, skall säkerligen den öfvertygelse fullkomligen stadgas, att hvarje Fordrings-ägare hos desse Disconter, med undantag af Banken, skall, i följd af det föreslagna Liqvidations-sättet, erhålla vida förmånligare betal ningsvilkor, än han, efter dessa Disconters Lagliga och Concoursmässiga utredning, möjligen skolat kunna förvänta. Och, om derföre, vid ett så utomordent igt tillfälle, som det förevarande, då collision uppkommer imellan tusentals Samhälls-medlemmars välfärd samt lielgden af någre, troligen till ett färre antal, medborgares, icke verkliga förmåner, hvilka i fullt mått få tillgodo njutas, utan e« gentligen blott formella Lagliga rättigheter, U26 Stats» och Banko-Utskottens Betänkanden. dessa sistnämnda skulle komma att lida någon inskränkning, torde en sådan eftergift i sträng* heten af sjelfva grundsatsen, utan vådliga påföljder, kunna, vid detta så ganska utomordentliga tillfälle, få äga rum, ehuru Utskotten icke vilja bestrida, att, vid vanliga förhållanden, det ju bör få ankomma på hvars och ens egen pröfning, huruvida han vill göra sina Dagliga rättigheter gällande, eller icke, utan, afseende derå, om sådant länder till hans förmån eller skada. Sådana hafva förenade
M:s höga uppmärksamhet å billigheten deri, att Skånes, Hallands och Bohus läns kust-allmoge varder befriad från skyldigheten att, under resor inrikes orter emellan, med båtar under fem läster, erlägga tull i Öresund för egna landtmannaoch skärgårdsprodukter, samt anhålla underdånigst, det E. K. M. täcktes i ministeriel väg söka utverka en sådan förändring i nu ExpeditionsUt skottek Förslag till tind. Skrif velse, N.o 5 2. 63 nu gällande stadganden rörande Öresundska tullen, för hvilken förändrings beviljande någon svårighet icke synes böra möta från Kongl. Danska regeringens sida, i anseende till det obetydliga belopp, hvartill ifrågavarande tullumgälder kunna uppgå. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 April . 1848. Uppläst och godkänd t hos Ridd. och Adeln den 5 April 1848. Preste-ståndet den 5 Borgare-stnndet den 5 Bonde-ståndet den 8 — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående åtgärd till arbets-häst-racens förbättrande i riket.
En PortoFranco-inrättning lemnar vinst, i den moa den befordrar främmande JNalioners ömsesidiga Handelsförhållanden, samt bereder arbetsoch fraktförtjenster på den ort den blifvit inrättad. Om det nu tydligen kan bevisas, att verldshandel på Ryssland skulle i betydlig nion underlättas, i händelse en Porlo-Franco inrättades för Slitehamn på Gottland, derigenom fartyg långt in på Den 12 Augusti f. in. vintern kunde dit afgå, der upplägga de till Ryssland destinerade varorne, samt genast återföra sådana Ryska produeter, till liviikas ålerbemtning de voro destinerade, synes tydligen deraf följa, att från aila de större Handelsplatser eller Handlande, som på Ryssland drifva handel, Factorer skulle blifva på Slite anställde, hvilka direct för egen räkning besörjde varornas emottagning och expedierande så val till, som ifrån destinationsorterna. De obetydliga recognitionsafgifter, som för varornes uppläggning borde erläggas, skulle genom varuqvantileternes mängd snart komma att blifva en ganska betydlig Statsinkomst. Att Gottland utaf en sådan inrättning skulle draga en ganska betydlig fördel genom vunnen arbetsförtjenst för den arbetande klassen, och liflig varuafsättning för Öns produeter, samt att möjligen snart nog nya näringsgrenar skulle bildas, genom aptering af de flere slags Marmor och Stenarter, som på Gottland finnas t jeni ige till Byggnadsmaterialier oell ornarnenter, synes mig påtagligt, och den nya exportartikel, som derigenom vunnes, kunde naturligtvis icke annat än direct verka fördelaktigt för Provinsen oc b bela Landet. Dessa förhållanden synas mig icke kunna bestridas af någon, som icke hänföres af ensidiga begrepp, eller saknar förmåga alt sträcka sina speculationer utom den gräns han för dem sjelf utstakat. Då fördelar för hvarje ser - Den 11 Augusti f. m. skild ort inom ett Samhälle, så framt de icke erhållas på andras bekostnad, nödvändigt måste vara nyttiga för det hela, och det redan är visadt, att Porto Francoinrättningen icke har någon gemenskap med Landets Handelssystem, så kan ej eller någon annan ort inom Riket lida genom en sådan inrättning vid Slite på Gottland.
Derförutan har Riksgtscont. äfven fortfarande fått sig ålagd skyldigheten att tillhandahålla de vid sista riksdagen beviljade creditiv dels åt Armeens Pensionscassa för accordsamorteringsfonden och dels åt CommerceCollrm för ulldiscontfondens förstärkande; uppgående dessa sistnämnda 2tne creditiv till ett sannnanräknadt belopp af 3oo,ooo r:dr, för hvars utbetalande någon egen fond, ehuru för Cont. nödvändig, dock icke heller blifvit beräknad. Då man derjemte erinrar sig det betänkliga förhållande, som efter sista riksdagen uppkommit derigenom, alt då påräknade öfverskott sedermera icke erhållits, anser jag, att Utsk. jemväl bort afse de sannolika bristerna uti statsverkets inkomster, bland hvilka inkomster brännvinsafgiften blifvit till alltför högt belopp beräknad, särdeles som det beror på K. M. alt när som helst inställa bränna vifisbränningen, hvarigenom denna inkomst fnöjligen för Clt loa D c 11 9 Mars f. m. eller annat år lian komma alt till större delen upphöra. Slutligen anser jag mig böra fästa uppmärksamheten på den Riksgtscont. åliggande skyldighet att ersätta alla uppkommande brister i de s. k. förslagsanslagen. Det är bekant, att endast bristen i anslaget å 8:de hufvudtiteln för fångars vård och underhåll under de sistför'flutna åren uppgått till omkring 200,000 rtdr årligen. — På alla dessa skäl anser jag den af Utsk., till bestridandet af Riksg:scont:s utgifter, föreslagna summan otillräcklig, men vill likväl, med afseende å statsverkets nuvar. knappa tillgångar, inskränka mig dertill att yrka bifall på Hr Prosten Åstrands reservation, eller att årliga anslaget för Riksg:scont:s behof må ökas med 100,000 r:dr utöfver hvad Utsk. föreslagit och således bestämmas till 1,200,000 r:dr.
Majit r underdänighct öswerlemna deras härom fattade bestut, anhäkla de i lika nnderdänighct, att dä gcnom Negcrings-formens stadgande i ofwanbcrörde § , den uti Kongl. Förordningen den 22 Julii <8»Z Kammar-Collegium tillagdc befattning med den Artiga Markcgängs-säktningen aldeles uphört och således ändamälet med den till dem 5 Nowember skedde förflyttning af tiden för denna förrättnings nurkställande förfallit, denna tid mätte bestammas sist lii! den 12 December, da prisen ä Spannemäl, den wigtigaste af alla Artielar, wunnit den stadga som erfordras för att wid Tapornes uprättande tjena till grund, kunnandes äfwcn de utsatte prisen frän denna tid till ,den 2, December rättligen hinna kungöras ock säledes nödig säkerhet ivid vfwcrenskommelscr emellan Ränte-taLare och Ränte-gifwarc winnås. Hwad äter angär den ordning, som wid ifrägawarande förrättning bör följas, hemställa Riksens Ständer, till Eder KonglMajus Nådiga bifall i underdänighet att med de der till erforderliga upaifter , mä förhällas enligt hwad Kongl. Brefwet den 16
Jag vill icke tvistaj med den sista talaren om rättaste sättet att tillverka saltpeter; men jag hemställer till honom och Riddarhuset, 0111 det ej kunnat bända, att Utsk:n fått uppbära en förebråelse, om de, med anledn. af en motion örn förändrad profning af saltpeter, föreslagit region för densammas tillverkning. Det är visserligen möjligt, att det rätta sättet alt hjelpa saken vore alt gifva andra reglor för sallpetcrns tillverkning; men då motionen endast innehåller ett förslag, att ett annat sätt för profningen må antagas, samt Utsk:n och den siste talaren äro ense derom, att icke några bestämda föreskrifter af R. St. böra föreslås för profning; så lärer det vara rätt att icke ingå i något bedömmande deraf, ulan öfverlemna saken till K. M., och låta det bet o på hvar och en att för bättra sin tillverkning. Den 26 September. 65g Hr Ribbing, Bengt: I Gr. von Flåtens yttrande instämmer jag, och då jag af erfarenheten vet, huru olika saltpeter profvas, samt att det bogsta missnöje deröfver är gällande, så bar jag ej kunnat annat än med min röst bi-' träda hvad Utskrn bär tillstyrkt, såsom af högsta behof påkalladt; och då tillika är upplyst af Utskm, att ett nytt sätt att med tillförlitlighet profva saltpeter blifvit uppfunnet af Directeur Edman, så vet jag icke hvarföre man skulle motsätta sig detta sätt. Utsktn hafva dertill tillstyrkt motionen i sådana ordalag, alt det goda ändamålet måtte kunna vinnas, och jag hoppas att det ej må motarbetas. Saltpeternäringen har visserligen, i anledn. af det mycket nedsatta priset, betydligen aftagit i landsorterna; men detta hindrar icke att äfven det nuvar. förfarandet vid profningen dertill i ansenlig mån bidragit, och jag hoppas, att, orri ett tillförlitligare profningssätt kommer att äga rum, och man kan vara säker på att icke af den ena blifva behandlad på ett och af den andra på ett annat sätt, näringen skall vinna mycket. Jag tillstyrker att betänk, må antagas. Frih. Cederström:
Bobaks, Pip-Bruk. Wals, Werk, andra än wid Bruk och Koppar, Werk, hwilka der uti warderingcn upptages, likasom Attike, Fabriker wörderås till afgift lika med alla andra Bruk och Fabriker. In - LN4 ' Den Julli. Jnspectorer, Factorer, Catzeurer, Bokhallare och Skn-ware wid alla ojwanstaende Bruk och Werk taxeras lika med de pa Landet. Mästare s 8: — 6: - A fem Claier I 4: — l ^ ^ l. 2: — Gesäller wid detza Werk lika med dem pa Lander. §- 7. Om B?willning af Qwarnar. Alla Mjöl, Wäder, Waktenoch Eld-Qwarnar i Ctäderne och pa Landet af hwad natur och beskaffenhet de wara ma, som mala för Tull, stola utan undantaa efter de derom meddelte Förestrif, ter och Insteuctlvncr wörderås samt Bewlllning deraf eriäqaav lill en fjerdedel för Hundradet ester deras warde; och pa lika satt samt till lika afgift wörderås alla Fin, och Flerbladig samt Enbladig Sag, Qwarnar, hwilka saga för Tull eller till afsalu, lika som alla Walk, och Stamp-Qwarnar. > Jfrchi har nu ?adgade afgifter befrias de MjölG. warnar i Scäderne som innehafwas af Borgare, hwilka för denne handtering taxeras t egenstap af Borgerlig Rörelse. De Mjöl-och Sag-Qwarnar, hwilka af asarne npttjaS allenast till enstilt husbehof och gardenförnödenhet, men icke för Tulltägt eller wedergöllning af Grannar och Främmande eller lill afsalu af Bräder. De Den zo Julii. rrzz De pa Sätesgårdars somt Na, och Nors, Prästgårdsoch Präbende, Hemmans-agor belägne Mjöloch Sag,Qwarnar, hwara ej males eller jagas för Tull, utan endast för eget husbehof.
Till invejcling i Landsorterna af för slitna sedlar från och med 3 R:drs till och med 8 sk:s valör, äro, under tiden från den 30 Juni 1847 till och med samma dag della år, förskott af Bankens medel anordnade till 14 Län, nemligen Skaraborgs, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Östergöthlands, Elfsborgs, Stora Kopparbergs, Örebro, Wermlands, Gefleborgs, Malmöhus, Christianstads, Hallands och Norrbottens, med tillsammans B:ko R:dr 511,000: I enahanda ändamål äro utgifne: till Låne-Konloret i Götheborg „ 240,000: „ Låne-Kontoret i Malmö „ 125,000: Summa B:ko R:dr 876,000: — Den 30 nästlidne Juni utestodo Vexlings-förskott: uti ofvannämnde 14 Län 55,728: 42. hos Låne-Kontoret i Götheborg 13,400: — „ Låne-Kontoret i Malmö 10,000: — B:ko R:dr 79,128 : 42. 35 §’ 4L Af de, åtskilliga personer i landsorterne, beviljade förskott till jP« utsökning invexling af förslilna småsedlar, har ett lill Vexlingsförrättaren inom i^gs-fo>skott Östergöthlands Län, Kapitenen Chr. Rosenblad, utanordnadt förskott å 2000 R:dr
Häraf har händt, att församlingar, som ordnat sin skola efter föreskrift, men nödgats öfvergifva denna form såsom för orten oduglig och ställt sin skola på lämpligare sätt, gått miste om andel i anslaget af skäl att skolan icke var ordnad precis på det sätt, reglementet föreskrifver. Olämpligheten af dessa i detalj ingående stadganden visar sig deraf, att ehuru hvar och en gerna vill taga emot penningar till skänks, likväl så många kommuner heldre än att byta om lärare och sönderbryta sin af mångårig erfarenhet väl vitsordade skolordning, försakat det erbjudna anslaget — hvarföre förr åtminstone stora summor, reserverade för folkskolan, legat obegagnade i statens kassor. Något mer slående bevis på olämpligheten af vilkoren torde knappt gifvas. Staten kan i min tanka lätt umbära denna inkomst. De särskilda anvisningar på andra hälften af skyddsafgiften, såsom till Skolinspektörer m. fl. äro få och kunna lätt fyllas af statsanslag. Men när jag nu yrkat andra hälften af skyddsafgiften till folkskolan, så önskar jag äfven den strängaste kontroll af Domkapitel, Skolinspektör och så många myndigheter, som härtill anses nödige, att medlen användas endast till skolans båsta och så att dess ändamål vinnes: sann kristendomskunskap och skicklighet att fullgöra de pligter som åligga en Svensk medborgare. Således, på det att folkskolan måtte få kraft att uppfylla sina vigtiga åligganden; på det att all orättvisa vid fördelningen, allt trassel vid uppbörden af statsanslaget måtte upphöra; på det att hvarje folkskolas inkomst och utgift måtte på förhand kunna bestämmas och skolan derefter ordnas på bästa sätt för framtiden; på det att all frestelse till mindre samvetsgrannt förfarande vid uppgifter om församlingarnes egna tillskott måtte undvikas, yrkar jag hela personliga skyddsafgiftens anordnande till folkskolan, samt sträng kontroll att medlen till detta ändamål visligt användas. Stockholm den 29 Oktober 1862. Jonas Janzon. Hl:O 2. Af Kyrkoherden J, Otterström: Om Jurlilmingsnämnder. Länge har den institution, som man vill kalla förlikningsnämnd, sökt att arbeta sig fram genom alla hinder.
Men i allmänhet arbetade hon bäst på egen hand, och hon hade svårt att underordna sig de metoder och inskränkningar, som skollektionerna medförde, der undervisningen gälde många, och der man icke blott skulle rätta sig efter de ljusa hufvudena, utan också måste vänta på de tröga. Nu skulle hon läsa! Hon tänkte sig en framtid, der hon kunde råda öfver dag och natt efter egen vilja och gripa verket an, detta verk, som hon ännu hade mycket dunkelt för sig. Efter balen hos Andersons hade hon flere dagar varit mycket melankolisk till mods. Hon hade den qvällen känt, huru lätt Dina glömde henne och att kärleken blott fans å hennes sida, och hon försökte att en hel vecka visa sig kylig och tillbakadragen mot Dina. Men en eftermiddag, då hon satt ensam och skref på ett tema, öppnades dörren, och någon kom sakta in och lade båda händerna för hennes ögon. »Hvem är det?» frågade Maria och lyfte hufvudet. Det hade aldrig förr händt, att Dina hade kommit till henne. Maria gick alltid till Dinas hem. De våta handskarna, som Maria fick tag i, gåfvo henne ingen upplysning. Men nu klämdes hon fast med en arm, och strax derpå lades två bara händer öfver hennes ögon. — Hon kände på dem. — Åh, dem kände hon genast igen, dessa mjuka, spetsiga händer med en ring på det venstra lillfingret, som hon sjelf hade satt på. — Hon ref bort handen. »Ack, Dina!» hennes röst ljöd hänrvckt. Dina kastade sig om halsen på henne. »Jag kunde inte stå ut med, att du var ond på mig längre! Var det inte, kära, älskade! Du kan väl förstå, att på en bal måste man dansa med herrarne och kommer då att försumma sina vänner. Men jag bryr mig inte ett dugg om alla herrar i verlden, om du inte håller af mig!» Maria ville ännu göra invändningar, men Dina hörde till de oemotståndliga. Hon log så inställsam och segerviss, som om Maria redan var öfvervunnen, — och hon blef öfvervunnen och vände tillbaka till sin slaftjenst med mera brinnande hängifvenhet än någonsin förr. Att denna sista skoldag var den sista dagen vid Dinas sida, det var Marias sorg den första juni.