Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grekiskan, så är i allmänhet 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlets Betänkande N:o 446. läkarnes kunskap i delta språk ganska ringa. Den räcker i allmänhet ingalunda till det uppgifna ändamålet, eller att tyda förekommande termer. Men äfven om läkaren egde vida större kunskap i nämnde språk, än nu vanligtvis är fallet, skulle den ändock vara otillräcklig för det uppgifna ändamålet, för vinnande hvaraf i alla händelser fordras special-studium. ! sjelfva verket ligger icke sä särdeles stor vigt på huruvida läkaren känner härledningen lill alla termer, enär dessa ofta hafva eli ganska tillfälligt ursprung. Hufvudsakligast är naturligtvis alt han känner sjelfva saken, sorn betecknas genom termen; och ofta är saken något helt annat, än hvad namnet utmärker. För att kunna tyda pharmacopéen fordras alldeles olika Lalin emot den, som igenfinnes hos de klassiska författarne. Den fordrar också sitt särskilda studium, hvarvid deri i skolorna inhemtade kunskapen i Latinet endast föga båtar. För den, som af kemien inhemtat den Latinska nomenklaturen öfver olika slags föreningar, skola de få egentligen Latinska ord, der förekomma, utan särdeles möda inherntas, äfven orri han förut saknar kunskap i detta språk. Dessutom är att hoppas, att här i Sverige, likasom redan skett i Frankrike, pharmacopéen snart kommer all författas på modersmålet. Någon svårighet härför möler ingalunda, enär den nomenklatur, som nu begagnas, är uppgjord af Berzelius, hvilken jemväl uppsatt Svensk nomenklatur, den der ingalunda är den Latinska underlägsen i tydlighet och precision. Dä, enligt hvad jag nu visat, en grundligare kunskap uti klassiska språken icke finnes, hvarken hos presten, juristen eller läkaren, återstå endast de, som vid universiteten taga philosophiska magistergraden, hos hvilka en sådan större kunskap skäligen kan förväntas. De graduerades antal i jemförelse med alla dem, som vid elementarläroverken åtnjutit undervisning i klassiska språken, är ganska ringa ; och äfven ibland dessa är det endast en minoritet, som verkligen förvärfvat en grundlig kunskap i be rörde språk.
De skola sedan tacka mig. » Etfer att på detta sätt hafva befäst sig i sin föresats, öfvertänkte h o n länge och omsorgsfullt sitt blifvande uppförande, och då hon längre fram på aftonen sammanträffade med de öfriga, blefvo dessa gladt öfverraskade af den vänliga artighet, hvarmed hon mottog och underhöll sig med fsabella. Visserligen låg det något visst nedlåtande i hennes sätt, men detta var j u lätt förklarligt, då hon var så mycket äldre. Följande förmiddag begåfvo sig de nyförlofvade, åtföljda af Elsa och Sten, ut på visiter. Blenda hade skrattande sagt sig ej ega krafter att följa dem på deras ansträngande promenad, och då de på första stället druckit kaffe, på det andra något sött vin med bakelser, på det tredje saft, på det fjärde sherry och konfekt, förklarade Isabella, att » nu förmådde h o n ej m e r. något dylikt hade hon aldrig tänkt sig. » » Ja, min sötaste Bella, » svarade Nils skrattande, » men nu måste vi gå laget rundt, annars äro vi förlorade! Du måste tömma kalken i botten, hvilket likvisst inte är nödvändigt med glasen, som du hittills så samvetsgrannt gjort. Läppja och smaka på rariteterna, så är det tillräckligt. » » Framåt då till seger eller död, » utropade Isabella patetiskt, i det hon åter fattade fästmannens arm. Sedan de slutligen gått laget rundt och sutto i den svala trädgården, hvilande ut från sina m ö - dor, frågade Blenda, som kommit ut till dem » för att skvallra en smula », hvad Isabella tyckte om stadens societet. » Mycket bra, » svarade den tillfrågade. » De voro alla så vänliga och artiga. Visserligen, » tillfogade h o n med ett leende, » föreföllo de mig litet egendomliga. Det hvilade något antikt, o m jag så får uttrycka mig, öfver allting, både människor, möbler och bostäder. » » Hm, » sade Nils något missnöjd, ty han tyckte ej om att höra sin kära födelsestad o c h de gamla vännerna förlöjligas.
Dä alltså jordegare redan efter nu gällande stadganden har rätt till godtgörelse för hvad som till ifrågavarande ändamål hemtas från hans hagar eller inegor, så snart han deraf lider skada, hvilket otvifvelaktig! inträffar i det fall motionären framhåller, att nemligen marken är tjenlig till odling, men i motsatt fall det icke synes, efter Utskottets förmenande, vara skäl att till ytterligare tunga för det redan i sig sjelf betydliga väghållningsbesväret, tillerkänna jordegaren ersättning för de nästan värdelösa väglagningsämnena, helst rättigheten att taga sådana är ömsesidig och merändels af lika värde för alla, i det nemligen hvarje jordegare tillika är väghållningsskyldig och, om han än icke för det närvarande har, likväl i framtiden, till följd af nya indelningar, kan få skyldighet att underhålla väg på ett ställe, der ifrågavarande förmån länder honom till nytta; samt härtill kominer, att tvister om berörde ersättning, derest motionärens förslag antoges, oftare skulle göras till föremål för domstols pröfning, derigenom uppstode kostnader, som i de flesta fall sannolikt icke skulle uppvägas af värdet utaf det omtvistade, hemtar Utskottet af nu anförde skäl giltig anledning att vördsamt afstyrka bifall till Per Perssons ifrågavarande motion. Stockholm den 30 Januari 1860. Bih. Vill B. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 8. 1 N:o 8. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1860, kl. 8 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring eller förklaring af nu gällande stadganden, angående skyldighet att deltaga i kyrko-, prestgårdsoch andra allmänna byggnader. I berörda ämne hafva nedannämnde ledamöter i Hedervärda Bonde-Slåndet väckt följande förslag, hvilka, till följd af remisser och jemlikt 43 § Riksdagsordningen, varit föremål för Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets pröfning, nemligen: Olaus Ericsson från Göteborgs och Bohus län: att, med upphäfvande af Kongl.
Riksgälds-kontorets för år 1861 afslutade hufvudbok och dertill hörande räkenskaper, har den för samma år upprättade särskilda redogörelse för de till fortsättningen af statens jernvägsbyggnader upplånta medel och deraf verkställda utbetalningar samt de i afseende på jernvägslånen bildade amortissements-fonder undergått granskning af nuvarande Revisorer. Alla dessa räkenskaper hafva förut i Riksgälds-kontorets revisions-kontor blifvit utan anmärkning granskade. Såsom fortsättning af de i föregående revisions-berättelser intagna uppgifter och utredningar, rörande Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar vid början och slutet af den tid, hvars räkenskaper Rikets Ständers Revisorer granskat, hafva äfven nu församlade Revisorer ansett sig, med bibehållande af samma uppställning, böra meddela enahanda, från de granskade räkenskaperna hemtade, upplysningar om skuldernas och tillgångarnes belopp och beskaffenhet vid 1861 års början och utgång samt de förändringar, som i afseende på hvarje särskild skuldoch fordrings-post undet loppet af nyssberörde år inträffat. Oberäknadt inom linien förda skuldposter och med undantag af de för statens ^kmtareu jernvägsanläggningar upplånta och i särskild räkenskap redovisade medel, uppgingo skulder. — 4 — Riksgälds-kontorets skulder vid 1860 års utgång till det i sednast församlade Revisorers berättelse uppgifna belopp : R:dr 8,789,845: 73. Genom uppdebitering i räkenskaperna af de under 1859 och 1860 års riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret under 1861 års lopp eller i mån af skeende reqvisitioner anvisade, men under samma år icke utbetalda statsanslag, och genom det derunder upptagna inhemska fonderada statslån, hafva Riksgäldskontorets skulder, oaktadt då förfallna och verkställda afbetalnin gar, under sistlidet år ökats med » 2,911,840: 49. så att desamma, utom jernvägslånen, vid årets slut utgjorde R:dr 11,701,686: 22.
Denna utredning utgöres af noggranna och tillförlitliga mätningar. afvägning»!- samt tekniska och ekonomiska beräkningar och uppgifter, hvilka tvänne Kongl. Kommittéer, den af år 1855 och den af år 1858, ombesörjt, samlat, ordnat och sammanställt samt den utmärkte och högst sakkunnige Chefen för Statens jernvägsbyggnader flerfaldig» gånger granskat, reviderat och godkänt, alltid med det, i fråga om och med uteslutande afseende påen nordlig stambana, sammanstämmande och oförändrade resultat, sorn af de faktiska förhållandena ovilkorligen betingas, nemligen att norra stambanan borde vid närmaste utspränget från hufvud - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 437 staden förläggas öster om Sigtunafjerden rakt på Upsala med vestlig sträckning derifrån till Sala och lämplig anknytningspunkt å Gefle-Dala-jernvägen, så att både norra Westmanlands samt Dalarnes, Gestriklands, Helsinglands och hela Norrlands behof af förbättrad och underlättad kommunikation genom denna stambana vederbörligen tillgodosåges. Sednare afdelningen af ifrågavarande punkt uti denna nådiga Proposition vidhåller ännu och godkänner sålunda fortfarande denna äldre uppfattning af frågan, jemlikt hvilken norra stambanan skulle, jemte ofvannämnda fosterländskt, storartade syftemål samt för deras säkrare ernående, närmast afse att pä ginaste och billigaste väg med hvarandra förbinda Stockholm, Upsala och Sala samt vidare Westerås Fahlun och Gefle ocii de möjligen största fastlandsbygderna omkring alla dessa städer. Sä långt yppas ännu uti Kongl. Propositionen af den 25 i denna månad inga divergenser emellan första och sednare afdelningen uti denna punkt af den nådiga framställningen. Det större afseende, som uti sednare afdelningen möjligen tillkommit på Westerås stad, finnes äfven, såvidt, detsamma kan rimligen sammanställas nied ofvannämnde öfriga och allmängiltigare syftemål med en nordlig stambanas anläggande, vederbörligen gjordt uti förra afdelningen eller'alla de äldre betänkandena i ämnet, enär deruti aldrig någonsin förbisetts nödvändigheten och ändamålsenligheten af en bibanas anläggning; emellan sistnämnde stad och Sala, hvaraf Westmanland och Dalarne skulle ega obestridliga fördelar.
För Lagstiftaren åter, om han skulle synas mindre lycklig i urvalet af uttryck, torde en ursägt böra härledas från de dagars oskuld, då man icke ens kunde förmoda, att omskapnuigs-begäret skulle draga i strid med allmänna tänkesättet, och Constitutions-Utskottet föreslå en för Nationen så vidrig ändring i Grundlagarna, att densamma genast å Riksdagen, då den blifvit framlagd, förkastades af samtelig®, eller de fleste Riks-Stånden. Vill man likväl, allt delta oaktadt, på det strängaste binda sig vid nämnde ords bokstafsmening, så kan den dock mke innebära mer, eller annat, än att Rikets Ständer äro oberättigade att genast så väl förkasta som antaga den bestyrkta ändringen. Men icke förmår någon utläggningskonst, Som i sanningen allena söker sin seger, att omintetgöra eller inskränka Rikets Ständers fulla och obestridliga befogenhet att förändra och rätta det framlagda förslaget, emedan i sådant fall hela innehållet af senare momentet i 56 §. Regerings-Formen skulle blifva utan betydelse, och ordaförslåndet deraf helt och hållet våldföras emot tydliga föreskriften i 83 §:. Regerings-Formen. Nämnde moni., som uttryckligen bestämmer, huru frågor om förändringar i Grundlagen skola behandlas, och således egentligen utvecklar hvad 81 §.: Regerings-Formen och 2'g'§. Riksdags-Ordningen derom kortligen antyda, har icke allenast förbehållit Rikets Ständer i allmänhet rättigheten att, förmedelst anmärkningar emot Constitutions-Utsk.ottets yttrande, deri åstadkomma rättelse och jemkning, utan hyllar derutöfver så omsorgsfullt hvarje Stånds fria röst, i fråga om Grundlags-förändring, att den lillerkännes ett lika och icke mindre afseende än i Bevillningsmål, det är, hvarje Stånd eger att, vid yppad skiljaktighet, få sin serskilda mening pröfvad af utsedd
Ex. finge hemställa, om icke R. o. Ad. tilläte, alt propos:r blefvo framställda särskildt för mom. a), gemensamt för mom. b), c), d), e) och f), särskildt för mom. g), gemensamt för mom. h) och i) samt särskildt för hvardera af mom. k) och 1). Ropades ja, hvarjemte Hr Rosenblad anmälde sig och yttrade: Jag har visserligen ingenting emot att särskildt propos. framställes till Ståndet öfver litt. a); men i den händelsen anhåller jag, alt vid den blifvande voteringen mitt förslag måtte få blifva contrapropos. (Jin då mitt förslag segrar, så blir följden, att alla de öfriga mom. till och med litt. f) förfalla, emedan de stå i oskiljaktigt sammanhang med första mom. och med hvarandra. Hr von Troil: Då jag finner, att det af mig framställda förslag icke blifvit af någon bland Husets medlemmar understöda så vill jag icke öka antalet af propos:r, utan afstår från mitt förslag, ehuru jag anser del vara det rättaste, och för att icke splittra meningarne förenar jag mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:s betänk, i denna §. Propos. å bifall till mom. a) af 25 § blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med många nej, hvarpå II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande. Hr R osen bl ad begärde votering. Sedan härefter R. o. Ad., uppå af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, bifallit, att Hr Rosenblads förslag i dess helhet finge intagas i contrapropos., upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som bifaller mom a) af den i BancoUtsk:s utlåt.
Huru med Utläningar bör förhällaS är ylstakadt i Kongl. Reglementet af den 22 April! i779« Till upmuntran och hjelp för de med mycken kostnad anlagde Schcffcrier, medelst befordran af en snar afsättning pä deras Ull, blef, med stöd of Kongl. Brcfwet den 19 Maij 1781 en serskild LaningSanstalt inrättad och anslogs till Fond genom samma Nådiga Bref 20,00a R:d. B:co af förra Manufacrur Fonden; men som denna summa snart blef otillräcklig; bifölls genom Kngl. Brefwet den 25 Junii 179S, att de till fyllnad erforderlige 24002 Rrv. fingo försträckas af Manufactur.Disconl-Fonden. Enligt Kongl. Brefwcn ben 19 Maji 1781 och 25 Junii 1795, werkställeS ukläningen pä följande sätt Alle: Fabriques-Jdkare, som i Hall-Magazinet köpa Inrikes fallen procmii Hall-Ull, äga rättighet till Län af denna Fond till Hdelar af Ullens hela wärde, dä de med Ullsäljarens Räkning styrka Handelns rigtighet, samt med Ullwärderinzsmännens witnesbörd om UllpartLets storlek och det pris, hwartill Ullen af Wärderingsmännen i premie wärde blifwit Skattad. Länen meddelas ifrån den r Junii till Lrets flut pä högst 6 Mänaders tid emöt Läntagarens Rewerst, författad efter faststäldr formulaire och anskaffad proprie Borgen, dock Med dea stillnad emellan tidigare och sednare Ulluphandlingar, att »k. länings räntan, för de Län, som grunda sig pä inköp af Ull i Juni; till och med September monader - rZos Den 28 Kbruarw Ler ar 4 procent men deremot för de, som Mga i anledning af sednare pä äret gjorde UllupphandlinZ procent.
Jag har begärt Utskotts tillsättande derföre, att, enligt mitt begrepp om 38 § Ridd.Qrdn., ett sådant Utsk. är ett vilkor, hvarförutan ingen annan åtgärd kan vidtagas, än att man antingen låter frågan förfalla eller låter talaren erhålla en admonition af Landtm. Så snart fråga uppstår om någon anjan åtgärd, skall ovilkorligen ett Utsk. pröfva, huruvida skäl dertill förekommer eller icke. Jag har icke tillåtit mig att yttra någon annan öfvertygelse än min enskilda, och jag äger icke den egenkärleken att emot en pluralitet, som hy - Dc ii 3o April f. m. 343 ser annan mening än jag, pasta, att jag har. rätt, ehuru jag vidblir min öfvertygelse; men jag tror, att det tillhör dessa la män att efter sitt samvete yttra sig, huruvida de linna sallen oskyldig. Finna de Ilr Crusenstplpes förklaring vara tillfredsställande, så skall jag vara den förste att icke yrka någon vidare påföljd; men finna dessa 12 män, att jag' har rätt i min åsigt, kommer jag att yrka, och kan jag aldrig afstå från det yrkande, att den påföljd, som lagen utstakat, måtte emot Ilr Crusenstolpe tillämpas, ty min öfvertygelse är, att den må skylla sig sjelf, som, efter att ' hafva begått ett felsteg, ej velat begagna tillfället att rätta detsamma, och jag får erinra derom, att jag vid början af denna discussion anhöll, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta Ridd.secret. uppläsa det till prot. fattade yttrandet, på det Ilr Crusenstolpe skulle kunna justera detsamma. Hr Crusenstolpes rättighet var då ätt förklara, det han uttryckt sig oriktigt, och att ändra uttrycket. Om han hade gjort det, skulle jag ej haft något alt ytterligare anföra; men han har ej velat på detta sätt begagna sin rätt. Han har uppläst ett långt yttrande, som några talare ansett förträffligt. Jag har ej kunnat finna denna förträfflighet.
St.-rs Revisorer, i afseende. pii deras befattning med SlatsFerkels gransk - Betänkanden, N:o 353. 233 ning, att hädanefter tjena till efterrättelse, i stället för den af den 10 Junii 1812. x Artikeln. Allmänna Föreskrifter. §• I För alla medel, af hvad beskaffenhet som helst, Ordinarie eller Extra-Ordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit, eller genom Traktater med Främmande Magter Riket tillflutit, aflägges Räkenskap utaf vederbörande, på hvilka sådant beror, inom föreskrifna tider och vid det ansvar, Förfaltningarne för underlåtandet deraf stadga. §. 2. Alla desse Räkenskaper, med dertill hörande K. Bref, Protocoller och Handlingar, utan undantag, innefatta den allmänna redovisningen för StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning. / §• 3- Uti årligen afslutande Rikshufvudbok, der Räkenskaperne för de Allmänna Cassör och Fonder, som hittills ej blifvit af R. St:rs Revisorer utan endast i KammarRätten granskade, hädanefter ifrån och med dem för år 1829 äfven ingå, sammandrages denna redovisning, och samtelige Specialräkensknperne utgöra dess vcrilicationer» 234 Stats-Utskottets §• 4- Denna allmänna redovisning för StatsVerkels tillstånd, Styrelse och Förvaltning utgör föremålet för R. St:rs Revisorers granskning, i den ordning GrundLagarne, och i öfverensstämmelse dermed, denna Instruction stadga och förmå. Hvarje Revisions-förrättning skall omfatta tvänne den tid StatsVerket sist, af StatsUtskottet vid Riksdag eller af R, St:rs Revisorer, blifvit öfversedt; och Revisorerne skola sainmanträda så ofta, att detta kan behörigen verkställas, Alternativ: Revisorerne sammanträda emellan Riksdagarne hvarje år, för att granska det eller de årsRäkenskaper, som blifvit afslutade, näst efter dem, som af Statsutskott vid Riksdag eller af R. St:rs Revisorer sist undergått granskning.
Där voro väggarna klädda med böcker, manuskriptkartonger och i särskilda skåp de gjörwellska brefoch handskriftssamlingarna, den alltjämt växande »Collectio Gjörwelliana». När den gamle utgifvaren satt i sin gröna länstol och arbetade, kunde han under pauserna vid korrekturläsningen eller betraktelser öfver »Der Hamburgerische Correspondent» eller annan politisk Gazette förfriska ögat med en blick på »ömma och skalkaktiga» bilder, ty äfven här hängde gravyrer med smäktande herdar och herdinnor, som spetsade läpparna i bosqueternas skugga och logo sitt fadda och själfsvåldiga skratt emellan de allvarliga infolierna. – På öfre bottnen slutligen voro sofrum, flickornas jungfruburar, ett krypin för sonen, när han var hemma, eller annan gäst, som ej kunde slita sig från Djurgårdsbrunnsvikens solnedgång. Enkelt som villan var lefnadssättet, särskildt sedan Gjörwells andra cession på hösten 1787 gifvit familjens affärsställning en stöt, efter hvilken den aldrig riktigt repade sig. Äfven förut hade man här lefvat om ej med gammalsvensk tarflighet så dock stilla och anspråkslöst. Vid bouppteckningen 1787, skrifver Gjörwell stolt, voro både »garderob och visthus blott med det allra nödtorftigaste försedda, men till gengäld har gubben en samvetsglad, en själaglad ålderdom». Döttrarna voro ej uppfostrade i flärd. De första statklädningarna af rödt siden fingo »bondflickorna på torpet», som fadern kallade dem, först 1785, »då en 50 Riksdalerssedel kom nedflygande från himmelen» – eljes väfde de själfva sitt tyg, och »ylleoch bomullsfabriken» var i gång till sena aftonen. Dock må man ej tänka sig hemmet som någonsin fördystradt af umbäranden eller nedtryckt af penningesorger. Efter 1787 lefde man på Kaptensudden som förut samma »roliga» lif, med oskyldiga nöjen och glada fester.
Arrendeoch hyres-medel samt tomt-ören B:ko R:dr 238: 13. 2. 4 Slals-Vlskottels Ullålande N:o 337. Ordinarie Utgifter: Aflöning: spanmål 6 T:r och kontant Den årliga behållningen skulle således utgöra 203 tunnor spanmål och 73 R:dr 46 sk. 6 rst., eller, med beräkning af 1855 års lösningspris för spanmålen, tillsammans 1,861 R:dr 31 sk. 6 rst. B:ko, af hvilken summa 1,200 R:dr samma mynt erfordrades för den årliga ränteoch kapital-afbetalningen å det år 1850 från Itiksgälds-kontoret utbekomna låiie-understöd, och borde dessutom byggnadssamt underhålls-kostnaderna för biskopsoch sysslomans-gårdarne utaf dessa medel bestridas. Enligt hvad Utskottet derjemte inhämtat, uppbär domkyrkan visserligen af församlingens medlemmar bänkhyror, äfvensom andra afgifter, men dessa inkomster skola till hela sitt belopp medtagas för förefallande reparationer inom kyrkans inre delar samt orgelverkets vidmakthållande m. m.; och lära desamma således icke vara att påräkna såsom tillgång för kyrkans yttre reparationer. Nu anförda, jemte andra i handlingarne förekommande, vederbörligen styrkta uppgifter bekräfta det uti ofvanomförmälda underdåniga ansökning och motion uppgifna förhållande, att de inkomster, Linköpings domkyrka åtnjuter, ingalunda äro tillräckliga för samtidigt fullgörande af de årliga ränteoch kapital-afbetalliingar, som blifvit af Rikets Ständer föreskrifna för de till kostnaderna för denna kyrkas reparation under 1847 och 1848 samt 1853 och 1854- års Riksdagar beviljade tvenne särskilta lån.
Jag får a swen tillägga, a c Höglofllge Riddcrffapec oä' Adeln ej torde böra inga i Bi stut rörande de Fullmägtigc, som af de aiidra Ständen ucwäljas, 06) lag kror mig ej genom detta mit yttrande hafwa förolämpar någon af Ridderskapccs och Adelns Ledamöker. ' Herr vnn Lebiulrrienfieim, vsviä (den yngre), prvlestsrsäe mot sakens nedläggande. Friherre kjerrs, Vrs 6 ri c. Sedan Hog« lofllge Riddcrskapet och Adeln beflutic, ak Herr Alsjor Lissl riis widare e> bör deltaga i gåremålen inom Riksgälds - 6onroirei, får jag ödmjukeligen hemställa, om Riddcrskapet 06) Adeln ej skulle finna nödigt, ac andra Elafien borde sel nitsrim walsa en annan Full, riiägcig i hans sta>le. Herr Aälerlparre, Axel, med stera, con« kormsrsäe stg med Friherre LlssrrL. Hans LxcsIIencs Herr Grefwen och Landt-Marskalken gjorde häruppä xroxolliion, hwilken med Ja och Nej befivaradcs. Friherre ve 6ser, (larl. Jag finner wäl at det ej egenteligen torde anga mig hwad den Clafien skulle behaga göra, men jag hemställer ödmjukeligen kil RidderEapels och Adelns ompröfwande, om et savank 61 4Z2 wal icke skulle gifwa anledning lil misinöje, och om det more mödan wardt, at nu wäija en Inierims Fullmäglig för den korrm lid, som af Riksdagen torde äresta. Och öfwerlemnar jag kil Ll-lstsn sjelf, om den ej stolle behaga lara denna äsiundan salla. Friherre lbljsrcs, kHeäric.