Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då i Krigsartiklarna ej finnes något annat stadgande, som enkom handlar om bestraffande af osannfärdig rapport i förevarande ämne; måste väl det åberopade stadgandet kunna antingen på denna grund ensamt tillämpas, eller ock förklaras genom den åtalade brottslighetens hänförande under ett begrepp af större omfattning, hvarefter den ej kan undgå bestraffning. Tjenstens missbruk i allmänhet, hvilket i 2 kap. 33 §. af Krigsartiklarna kallas ”missbruk af den makt och myndighet, som embetet eller tjenste”befattningen tillstadd är, på hvad sätt det helst vara må, och derå straff ”ej finnes särskildt stadgadt”, bestraffas i detta lagställe, ehvad det sker ”till ”annors förfång, för egen vinning, enskild hämnd eller andra afsigter”. Och som osannfärdig rapport ostridigt är ett missbruk af embete, hvilket här skett till egen vinning (fredande från ansvar för försummelse, och nemligen försummelse att behörigen använda uppburna medel), om ej derjemte till andras förfång; så kan ju efter detta lagstadgande, jemfördt med den åberopade 29 §., den osannfärdiga rapporten icke undslippa bestraffning. Ibland anklagelsepunkterna förekommer också, att sedan den tilltalade vid tillträdet till chefsskapet för kompaniet blifvit underrättad, det flere af kompaniets soldater ägde innestående fordran, för det de under förutgångna åren bestridt brefbäring imellan Chefen och Majorerna vid regementet, och derföre reqvirerat 15 lhdr 24 sk. 6 rst. banko, som blifvit af Kapitenen qvitterade, för att i ersättning för brefbäringen bemälte soldater tillställas, betalning af samma medel till åtskilliga bland manskapet ej ägt ruin. Emot hvad härom genom flera vid undersökningen afhörda vittnens berättelser förekommit, hade Kapitenen hvarken med qvitto eller annorledes kunnat styrka sin gjorda uppgift, att penningarne sedermera blifvit till manskapet utdelade; hvarföre Krigshofrätten förklarade, att äfven om, såsom Kapitenen R. St. Just. Ombudsm.
Jag har uppgjort ett förslag härtill, sorn jag vördsamt underställer R. o. Ad:s pröfning, så lydande: Vid urtima riksdag öfver lä g ge och bes! ute R. St. blo/tt om sådana allmänna ärenden, som Konungen framställer eller hvilka äro en omedelbar följd af Bancooeh R i k s g: s v e r k e n s granskning; kunnande vid urt i m a r ik s d a g R. S t. i öfrigt ej b e f a 11 a sig med andra åtgärder än dem, som röra Ståndens enskilda angelägenheter och riksdagskostnaderna. Skulle R. o. Ad. ej vilja antaga det sista tillägget, vill jag ej motsätta mig dess borttagande; men de öfriga förändringarna anser jag angelägna och deribland äfven uteslutandet af ordet sjelf, sorn Utsk. salt näst efter Konungen, och hvilket synes mindre lämpligt. Med Konungen sjelf förstås dess personlighet, och derom lärer här icke vara fråga. Jag förmodar således, att denna förändring ej möler någon svårighet, helst de, som anse ordet hafva en vidsträcktare mening, i allt fall lära linna, att meningen ändock är tillräckligen uttryckt. Slutligen får jag erinra, att, i händelse den af mig föreslagna redaetionen skulle antagas, följer deraf, att Utsk:s tillägg i 28 § Riksd.Ordn. och 53 § Reg F. bör rättas derefter, så att redaetionen får följande lydelse: Vid urtima riksdag sättas dock dessa Utsk. ej i verksamhet, utan så vidt det för handläggningen af dit öf ver I e mnade mål eller granskningen af Bancooch Rik sg: sverk en b lifv er nödigt. Hr von Troil: En talare har ingått i undersökning, O O " hvartill Utsk:s förslag skulle tjena, och kommit till det resultat, att Oecon.Utsk. icke skulle behöfvas vid urtima riksdagar. Huru grundligt den värde ledamoten härvid gått tillväga, torde lätteligen finnas af ett exempel.
I detta Utlåtande förenade sig samtelige Bonde-Ståndets Ledamöter, Friherre Cederström, Jacob, yttrade: ”Sorn jag finnér, att Stats-Utskottet uti Betänkandet om Recognitions-Skogarne tillåtit sig, att enskilt göra tilläg utöfver hvad i Utskottets sammansatta plena blef beslutadt, innefattande tillstyrkande af afslag på Konungens Nådiga Proposition, rörande användandet af de för Recognitions-Skogarnes försäljande inflytande medel, på sätt Riksens Högloft. Ständer yid 1818 års Riksdag beviljat, får jag emot detta förhållande, såsom otillbörligt protestera.” Uti detta yttrande instämde Friherre Ridderstolpe och Ilerr af Borneman. Ut supra Ex Protocollo A, Fryxell 4o 6 Stats - Utskottets Ajikom ilen 6 Augusti 1823. N:o 3761, Rikets Höglofl. Ständers Statsoch Banco-Utskotts Betänkande, i anledning af förekommen fråga, om anslag af allmänna medel för Södertelje Canal-Verk. Genom Nådig remiss af den 20 Februarii detta år, har Kongl, Majit täckts till Rikets Ständers Stats-Utskott, för att vinna det afseende gom af förekommande omständigheter påkallas, öfverlemna en af Södertelje Canal-Bolag, genom dess Direction och Revisorer ingifven underdånig framställning af Verkets tillstånd i' Rörjan af detta år, hvaruti derjemte blifvit i underdånighet framförd Bolagets anhållan, att antingen få öfverlemna Canalen och SlussVerket till Staten , emot en öfverenskomma!!- de skälig ersättning till Bolaget, som detta Verk grundlagt och utfört, eller ock hugnas med sådant understöd, att Canalen kan i en framtid för sitt vigtiga ändamål underhållas , och Bolaget njuta hillig ränta för sine deruti instuckne penningar. Statsoch Banco-Utskotten hafva i afseende på det sålunda af Kongl. Majit till Rikets
Bestyret med dessa ekonomiska detaljer har hittills ålegat Embetets Kamererare och Kassör, hvilken i sin egenskap af redogörare för expensmedlen icke ansett nödvändigt förse räkningarne med sin attest, då en sådan påskrift icke innefattade annat än ett intyg till efterrättelse vid förekommande liqvid, att det arbete eller den reqvisition, hvarå räkning lydde, fullgjorts. Också äro räkningarne attesterade endast i de fall, då, i följd af tjensteåligganden, Sekreteraren eller annan Verkets tjensteman haft att om en reqvisition eller beställning särskildt gå i författning. Emellertid anser Öfverintendents-embetet sig, till undvikande af anmärkningar af förevarande beskaffenhet, böra för framtiden iakttaga att expensmedelsräkningarne, i mån som de till liqvid ifrågakomma, attesteras af Embetets Sekreterare eller vederbörande Arkitekt för Kronans hus i hufvudstaden, efter den fördelning dem emellan, som af de särskilda utbetalningarne kan föranledas. Stockholm den 23 December 1862. G. SÖDERBERG. Aug. Ekmarek. Kongl. Krigs-koiiegil underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets räkenskaper och förvaltning år 1860. Stormäktigste , Allernådigste Konung! Genom nådig remiss den 24 sistlidne Oktober har Eders Kongl. Majit infordrat Krigs-kollegii underdåniga utlåtande, i anledning af hvad Riket» Ständers sednast för - — 288 - samlade Revisorers berättelse innehåller i fråga om dels dröjsmål med afgifvandet af Kollegii underdåniga yttrande öfver ett af Kamererare!) i Riksboksluts-kontoiet J. T. Spongberg, enligt nådigt uppdrag, författadt förslag till nytt formulär för Krigs-kollegii hufvudbok, och dels fortfarande behof af en kasernbyggnad för Svea Artilleri-regemente. Jemte det
Kristian ansågs utan tvifvel på grund af sin husbondes popularitet som en »connaissance à faire» af hans vänner. Hammar tog presentationen med tillbörligt allvar; men log inom sig sjelf. – Om förlåtelse, sade han, vi hafva visst sett hvarandra förut. Ert ansigte är mig så bekant. Jo, nu mins jag, det var när jag för kort tid sedan hade ett ärende till konsuln. Kristian fixerade Hammar en stund. – Jo, jag tror att jag kommer i håg det nu. Jag vill minnas att konsuln talade vid mig om er. Hvad det var kan jag ej erinra mig. Det hörde till betjentens svagheter att ständigt vilja gifva sig sken af att stå på mycket förtrolig fot med sin husbonde. Hammar fick en hastig ingifvelse. – Ja, jag kom för en liten affär. Det var egentligen inte så mycket konsuln den gälde utan mera herr Arnold Lindqvist. Kristian stälde sejdeln ifrån sig, kastade sig baklänges i stolen och gapskrattade så att hans mage hoppade. – Ha ha ha, Arnold Lindqvist! Åh, det var för galet! Var det efter honom ni frågade? Ha ha ha! Jag undrar just hvad konsuln svarade på det? Hammar var förvånad. Han var ej fullt säker på om han begått någon oförsigtighet eller ej. Situationen var ganska pinsam. För att göra slut på den, skrattade han lika godt som Kristian och sade med en illparig blinkning: – Ja, var det inte lustigt, ha ha ha ha!? – Nå, och hvad sade konsuln? – Skulle ni inte kunna tänka er det? frågade Hammar och knuffade Kristian lindrigt i sidan. – Jo visst, jo visst! svarade denne som med ett annat svar riskerat att visa hur litet han var underrättad när allt kom omkring. – Nå, hvad tror ni om den der Arnold Lindqvist? – Beror alldeles på hvem ni menar af dem? – Den riktiga naturligtvis. – Nå den kan det då inte vara, för han reste till Brasilien eller hvart tusan det nu var för många herrans år se’n. Konsuln var inte gift då och hade sin våning och sitt kontor på Regeringsgatan. Den är det inte ni menar. Det är åtminstone säkert. – Kan ni påminna er hur länge det är sedan han reste?
Dessa räkenskaper hafva för begge åren blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten, utan anmärkning, och utvisa följande förhållande: A) Jemtlands lån, År 1854. Debet. Balans från föregående år: Förskott 50: Uppbörd: Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Öster-Dalarne. Mal"f Svärdsjö socken. Debet. Ii alans från föregående år: Uppbörd: Credit. Utgifter: — Balans till påföljande år: Debet, halans från föregående år: Uppbörd: Stats-anslag 10,000: 4,000: - — 5,100: Förskott af fonden för storskifte inom Malugns och Lima socknar 1,000: — Dito af dito för dito i Öster Dalarne 800: — —. Credit. Förskott till fonden för storskiftet i Svärdsjö tV 800: - — —.—• — Dito d:o d:o i Öster-Dalarne 1,000: ~SÅ 11,589: 20. — 3,943: 28. — 6,346. 4. 175 — Balans till påföljande år: Debet. Uppbörd: Credit. Utgifter: Debet. Credit. Utgifter: Beträffande redovisnings-sättet för anslagne medel till skiften och afvittringar, har, i anledning af gjord underdånig hemställan, att, till vinnande af likstämmighet i redovisningen för detta anslag, serskilda redogörelser, i likhet med hvad för Jemtlands och Kopparbergs län tillförene egt rum, måtte för de öfriga norra länen afgifvas, Kongl. Maj:t den 27 Januari 1854 aflåtit nådig befallning till vederbörande om iakttagande af ifrågaställde redovisningssätt. Till följd häraf äro äfven, på sätt ofvan är vordet förmäldt, serskilda redogörelser för Wester-Norrlands och Norrbottens län afgifne, hvaremot sådane redogörelser för Gefleborgs och Westerbottens län icke till Kongl. Kammar-rätten inkommit.
Jag är ock fullkomligt ölvertygad derom, att, om denna landtmäteriförening, som är till större delen sammansatt af personer, hvilka hafva handläggning af landtmäteri-göromål till sitt åliggande, och hvilka således bäst kunna känna felaktigheterna i skiftesstadgan, till K. M. ingår med en underd. anhållan om propos. i ämnet och ett dermed åtföljande förslag, K. M. derå kommer att lästa behörigt afseende, antingen direkt eller genom en framställning till R. St:r. Att deremot R. St:r särskildt skulle begära tillsättande af en komité i och för detta ändamål, anser jag icke behöfligt. Då jag vid föreg:de riksdag hade den äran att tillsammans med Gr. Taube tjenstgöra i sammansatta Lag-och Ekon.-Utsk:t, hvarest handlades skiftesstadgan och deri föreslagna förändringar, Den 20 Maj. •429 och hvarvid den värde Grin, med den sakkännedom, som han måste ega, var Utsk:t ganska mycket till gagn, påminner jag mig ganska väl, att han måste erkänna, hurusom en stor mängd af de väckta motionerna vore öfverfiödiga och uppkomna derigenom, att landtmätare eller ledamöter af egodelningsrätter missförstått skiftesstadgan, och att således i och för dessa motioner ej någon förändring i stadgan var af behofvet påkallad. Jag får fortfaranda yrka bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Taube: Jag tror, att den förening af landtmätare, som nu har sammanträdt, afser såsom önskligt att erhålla förslag icke allenast till ny skiftesstadga, utan äfven till ändring i de författa, som röra de med medarbetares göromål sammanhängande ämnen. Uhr har i sin motion afsett nästan detsamma. Skulle en komité tillsättas, blefve föremålet för densammas öfverläggningar icke allenast en förändring af skiftesstadgan, utan äfven en omorganisation af hela vår landtmäterikorps.
Dessa invisningar skulle således gå så länge de kunde utan att vålla privatbaukerne någon tryckande ränta, inen med den ytterligare förmån för desse banker, att de finge blauquetterne från Riksbanken, och sålunda sluppo att sjelfve bekosta tryckningen deraf. Afven om jag icke hörde orätt, bade Hr Frilun föreslagit alt nämnde invisningar, som enligt PresteSltns beslut icke skulle få vara på mindre valeurer än 20 r:dr, borde nedgå ända lill 10 r:drs valeur; förmodligen för alt hålla dem så mycket lättare i hviften, och derjemte borde depositionsbevis få utfärdas, så att under det man säger sig vilja förekomma de öfverklagade olägenheterne af de nuvarande privatbankssedlarne, 2:ue slags privatbankssediar skulle tillåtas. Jag får lof att erkänna, att jag i början icke mycket fästade mig vid det Högv. Ståndets beslut, emedan jag trodde, alt de öfrige RiksSttn nu, såsom vid föregtde riksdagar, skulle antaga den af de sammansatta Utsk:n föreslagne lag för enskilde banker. Först i går sent pä middagen fick jag höra talas derom, att här på Riddarhuset personer funnos, som tänkte särdeles understödja PresteSt:s i frågan fattade beslut. Jag tog då som hastigast en afskrift af de förnämsta punkterne, d. v. s. del finauciella i detta beslut, och sent på aftonen i går läste jag igenom dem, hvarvid min uppmärksamhet kom att fästas på åtskilliga saker, som förmodligen skulle böra till de reglementariska stadganderne, men som dock äro af sådan vigt, att deras utelemnande i min tanka gör det svårt att antaga förslaget. Sä t. ex. finnes ingenting nämndt om till hvad belopp, som 11. Sl:s Rank kan meddela crediliv. Att detta likväl icke skall ske till obegränsadt belopp, lärer väl icke af någon kunna dragas i tvifvelsmål. Skall K. M. först meddela octrojer och fastställa reglementen etc. innan Fullmäktige i R. St:s Bank meddela crediliv, eller skola privatbankbolagen först hafva hos R. St:s
GENERALEN. (har häftigt slagit upp sin byråklaff, söker fram ett papper och räcker det till baron). Läs det! BARON. Det är ju mitt fideikomissbref . GENERALEN. Det är s å. (väger det i handen) BARON. Tänk, det käns alsi nte så viktigt...! GENERALEN. (befallande) Rif sönder det! BARON. Hvarför det? Det bli r j u bråk att göra om det! GENERALEN. (häftigt) Rif sönder det, s äger j ag. BARON. Får jag förklara farbror...? GENERALEN. Inte ett knys t! Men... BARON. (vill rycka papperet till sig). BARON. (leende) GENERALEN. Men jag förs tår inte hvårför farbro r inte låter mig tal a först... Nå, nu är det gjordt! Gå nu och tag emot j aktsällskapet! Det är redan i tamburen. BARON. GENERALEN. Det v ar en dyr handkyss! Men nu får j ag väl förklara åtmins tone... GENERALEN. Det är onödigt. Du ser att mitt tålamod svikit. (går). BARON. sedan tager han sitt gevär och går ut i salen, där jaktsällska pet samlas: Vahrman, Kronofogden, Länsmannen, Possessionaten, Pastorn, Karl Vahrman, Karlsson och fru Segerstedt). GENERALEN. (i salen) Och nu är v äl frukosten färdig, f ru Segerstedt? FRU SEGERSTEDT. Såå? Är det något nytt igen? Nytt! Fo rdras det något nytt till, för att det ska bli värre än det är? VAHRMAN. FRU SEGERSTEDT. Ni kan då inte tag a någonting med lugn, fru Segerstedt. FRU SEGERSTEDT. Jag håller inte ut l ängre. Antingen reser Viktor bort eller också jag själf. VAHRMAN. Hvarför skulle ni res a någondera? FRU SEGERSTEDT.
medel förbXttra dn il %llning, hjclpi rinn nänniste eller vinna en kort tids gloinikn nf nrbetslifvets btirtla, ligger henne lika niin. - som honom .. ~Liikarcns kil1 kan ej i och far hig innebllm mera frciielrc In barnmwskans cller sjuksk~tersknns. liirarcns ickc m e n &amp; 1iimrinnans.i .- Bhnd kroppssrbcinre kan ra knnppnrt n&lt;is.n anledning finnas till mindre Ireitclsc f6r qvinnorna iin niPnncn. IIandilnngerskm. med oket hsngonde öfvcr sina axlar. iir e] mera skyddad iin muraren. som hon betjcnar. Qrinnan rid skurbiljan eller p l ivsiibryggm. vid krogdisken ellcr i cigarrboden. i Idriken eller som tjcnarc i nndros hu % tir iekc mindre utrntt @ r frestelse till bmtt ii. miinnen rid sina arbeten. I hvnl niln Imdthruksrens dotter. arbetande rid rxhtalen eller rilfsnn. skulle " mo. mera skyddad # n hans son rid hyfvclblnken eller lien. h v d ö r sömmerskans leInadd3gc skulle v a r i mindre frcstnnde tin skriiddarens, lidugardspigmr !in slalldrxngens, del ilr i rnnniag omöjligt all io * e.i Med det nu anförda har Redaktionen idagalagt att den icke tänkt sig in i de har omnamnda vmonernas IefnadslXge i det hela. Red.
Kanken i sina utestäeuöe koröringnr ägöe reöan sin Orunökonö, sä att om öen öerökver bebököe något OrunöLapital, mäste korst uppgikvas änöamalet bvartill öet skulle använöas; nnolra srela/r äter, ak Ltskillige beöamäter, att öenna skulös reverseranöe a c?r enöa seöel vore striöanöe emot begreppet om ocb änöamalet meö en grunökonö; att om 8tsten ville uppkalla sina kö, binöelser, bvilka, öet ej vore öen enskilöe tillåtit, att sig un,lanöraga, boröe ock 8tatens skulö till Kanken /s,«oo,ooo K:ör reverseras i lieie körskrikningar. klvarviö löreslagits ak en beöawot inom K. 0. ck., Ilr 8kogmsn, O., att jemte öet ikragavaranöe 4,000,000 boröe förklaras kör bankens OrunöKonö, skulle ä öesse 4,000,000 K:ör ansläs 4 i?eoc. ränts oeb 1 Kroe. i smortissement. att 1,000,000 öerak mätte ak banken ka sättas i omlopp, att, mot samma ränta, som kör jernbeläning, kunna i Oiskontväg utläna molsvaranös sunima pa torksö spanmäl, upplagö i 8tapelstäöer eller bcstämöa ställen i banöet, unöer bebörige säkerketsmätt; alt öe öfrige 3,000,000 ma ej ak Lanken utgikvas utan, till upptaganöe ak silkver-län ekler vmstäncligbeterna till metalliska konöens förstärkning; att KtgtsLontoret boröe Kutboriseras, att kör clessa 4,000,000 K:ör meö ränta utkäröa obligationer till öet belopp oeb a öe jemna summor, icke unöer 1,000 K:ör, som ak bank8t^relsen re^uireras; att öesse obligationer mä göras ouppsägbare kran 202 8tatsocb La nco-bi t skottens Lävgifvarens siba meb rättigbet för L:g:s<iontoiret, att, ester 3 mänaber» uppsägning, inlösa bem al pari; att amortissements-konben a l proc. ä be i omlopp satta obligationerne borbe af L:g:sLontoret användas till inköp a5 obligationer al pari oell berunber, me<l aecumulation af ränta pä ränta, ocb att, i sä«lant akseenbe, n^a obligationer för inll^tanbe räntemeclel borcle köpas, sä snart be uppgått till jemna 1,000 L:br^
För öfrigt och hvad vidkommer åtgärderna för denna professions besättande, för Jag i underdånighet åberopa Eders Kongl. Maj:ts, i anledning af det sednast upprättade förslaget, under den 19 Juli 1850, till Mig aflåtna nådiga skrifvelse, och Mitt i följd deraf, efter det så väl Juridiska fakulteten som Konsistorium i Lund infbrdradt utlåtande afgifvit, till Eders Kongl. Maj.t öfverlemnade underdåniga memorial af den 30 Maj 1851, om ny fördelning af läroämnena mellan de särskilda professionerna inom Juridiska fakulteten; hvilken fråga ännu beror på Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut, men hvilket beslut, enligt nyssnämnde nådiga skrifvelse, bör afvaktas, innan nya åtgärder till professionens besättande få vidtagas. Stockholm den 11 Mars 1852. C A Kli. ./. ./. Nordström. Lunds Akademiska Konsistor» underdåniga förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Lunds Akademis räkenskaper för åren 1848 och 1840. Storniäktiffste Ali er nåd i»- ste K önun»! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:t.s, uti remiss af den 30 sistlidne Januari, gifna nådiga befallning, för, i anledning af (likets Ständers sednast församlade Revisorers vid räkenskaperna för detta Universitet gjorda anmärkningar, Konsistorium academicum, efter inhemfande af yttranden från Akademi-ränteriet och kontoret, i underdånighet afgifva följande förklaring: — 349 — De uti 2:dra §. af anmärknings-memorialet omförmälda utgifter hafva uppkommit derigenom, att inträdesbiljetter blifvit på Universitetets kostnad utdelade till ledamöter al härvarande Student-sångförening, vid offentligt firande af vissa för lärosätet och hela fäderneslandet kära och dyrbara högtidsdagar. Dessa utgifter hafva hittills under en allmän rubrik blifvit upptagna, men, i anledning af anmärkningen, kommer för framtiden en specificerad redogörelse för dylika kostnader att räkenskaperna biläggas.
Friherre von Schultzenheims befrielse från yrkad accords-eisättning, och N:o 13, anga - 138 Prof. Utdrag den 30 Mars 182g.’ ende Stats-Utskottets anledning till anmärkning vid gjord disposition å Milirias-Bostäl!^» Gassa n för inköpande af ett Boställshus. Från Välloflige Borgare-. Ståndet» S. D. Vid fortsatt föredragning af BevillningsUtskottets Betänkande, N.-o 7, om grunderne för den blifvande AUmännaBevillningen samt för värdering af fastigheter , bifölls den i7:de punkten; hvaremot återremitterades ej mindre Ulskottefs framställning, (pag. 16 af det tryckta Betänkandet) angående BarmhertighetsInrättningars skyldighet att erlägga Bevillning för deras Egendomar , båge af hus och jord, än äfven 13, ii, 15 och i6:de punkterne af nämnde Betänkande, och derjemte beslöts, att Herrar Lindqvists och Vest - mans i dag afgifne anföranden, i anledning af de den 26 dennes återremitterade l2:teoch 5:te punkternp, skulle till Bevillnings-Utskot(et öfverlemna»- S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos följande Bevillnings . Utskottets Betan-; kanden: Prat. XJtdrvg den So Mars 182g. 139 N:o » anledning af Motion om Bevillning å hvarjehanda Utländska öfverflödavaror j N:o Q, rörande Motioner pm Bevillning | kortspel; N:o 12, angående dels Motioner om inskränkning uti Kongl.
Förbudet, angående dueller och slagsmål, af den 22 Augusti 1682, har Justitiffi-Ombudsmannen, lill stöd för sin åsigt, yttrat: att egentliga upprättelsen för den förolämpade bestode i domstolens förklarande, att den anklagade gjort sig skyldig lill brottet, hvarföre hans ytterliga erkännande deraf vore helt och hållet öfverflödigt; att härvid ej eller borde förbises, att det i förevarande fall berodde af den dömdes välbehag, huruvida lagen kunde verkställas, eller ej, hvilket senare inträffade då han vägrade att domen fullgöra; att för öfrigt kunde anmärkas, huruledes, vid lagskipningen i senare tider, den satts sökt göra sig gällande, att, i vissa fall, ådömd afbön kunde af målsegaren eftergifvas, hvilket, ehvad anledningen till denna eftergift vöre oegennyttig eller icke, syntes mindre lämpligt, när derigenom bereddes en skiljagtighet i påföljden för enahanda brott, som i sin mon minskade lagens anseende och oväld; och skulle, om Ju - 12 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 3 g. stitiae-Ombudsmannens förenämnde förslag bifölles, sådant föranleda till uteslutande alldeles af 9 § i i5 Cap. Missgernings-Balken och till ändring af de öfriga här ofvan åberopade Lagens rum och Kongl. Författningar, så vidt derigenom offentlig afbön vore stadgad.