Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2 5 Mars; rörande Handlanden AR. Lorents underdåniga ansökning, att få till Skatte inlösa några Lägenheter under Elfsborgs Kungs-Ladugård. 2:0 Den 17 April; om upphörande af dagsverken, hittills af Allmogen uti vissa Socknar och Härad af Malmöhus-Län, utgjorda till Flyinge och Dahlby Kungs-Gårdar. 0:0 Den 29 Julii; angående Grosshandla* ren H. Weners underdåniga anhållan om nedsättning af Arrendet för Svartsjö Kungs-Gård. 5:o Den 27 Augusti; angående upplåtelse af den under Gripsholms Kungs-Ladugård lydande Lägenheten, Tegelhagen kallad. 6:0 - ■ - angående Ola Jonssons un derdåniga ansökning, om eftergift af skillnaden i Arrende-Summan för Lotten N;o 3 under Dahlby Kungs-Gård. 7:0 Den 11 September; rörande befrielse för Riksdags-Fulimägtigen Pehr Pehrsson och dess tnedlöftesmän, från betalning af bristande Arrende för Wendtholms Hof-Stall-äng. 8:0 Den 19 angående söndring från Bisp-Motala Kungs-Gård af erforderlig egorymd, för anläggning af en Köping vid Motala ; samt 9:0 rörande Förvaltningen af Strömsholms och KuugsÖhrs Kungs-Gårdar och Stuteri-Inrättning. Hvarjemte, till Kongl. Maj:t, Vi aflåtit en underdånig Skrifvelse af den 16 i denna månad, rörande ändring i nu gällande föreskrifter för Arrende-Spannmålens utgörande i allmänhet af Kungs-Gårdar och derunder lydande Lägenheter. §. 21. Efter det Vi emottagit Kongl. Maj:ts
Domaren att vidtaga en sådan åtgärd, som den uti 1777 års Kongl. Bref föreskrifna, såsom varande i de fleste fall ändamålslös och i andra oförenlig med väsendtliga stadganden i Tryckfrihetsförordningen; till stöd för hvilken åsigt förklaranderne dels andragit åtskilliga förmenta skäl, hemtade från det egna rättegångssätt för tryckta skrifters åtalande i allmänhet, som genom Tryckfrihetsförordningen blifvit infördt och åtskilliga i samma förordning förekommande stadganden, ibland hvilka, såsom exempel på den uppenbara strid hvari efterlefnaden af 1777 års Kongl. Bref i fråga om tryckt skrift skulle i serskilda fall råka med oitanärande förordning, i synnerhet åberopades 8 mom. i 5 §. deraf, angående Domstolens skyldighet att, då åtalad tryckt skrift blifvit med qvarstad belagd, inom åtta dagar efter det målet gjorts anhängig! pröfva om qvarstaden skall äga bestånd, dels ock i afseende på ändamålslösheten af underdånig anmälan om ifrågavarande tryckfrihetsmål, sökt ådagalägga, att derigenom de med en sådan anmälan åsyftade väsendtliga upplysningar angående målet, angifvaren och hvaruti brottet består, hvilket ville säga angående den anklagades person och omständigheterna vid förbrytelsens inträffande, efter hvad angifvelse!! derom innehölle, icke skulle kunna vinnas, emedan angifvare eller angifvelse i tryckfrihetsmål icke existerar, utan allt hvad Domstolen om målets tillkomst bade att inberätta vore inskränkt till den uppgift, att JustitieKansleren, på TIofKanslerens anmodan, förordnat om skriftens åtalande, hvilken uppgift vore destomera öfverflödig och ändamålslös, som den ej innehölle annat, än att åtalet tillkommit i den ordning, som i så beskaffadt mål vore, enligt Tryckfrihetsförordningens stadganden, den enda möjliga, samt något redogörande för brottets beskaffenhet och omständigheterna dervid ej eller kunde äga rum vidare, än medelst en blott hänvisning till det ställe i å - R. St. jfust. Ombudsm.
Tillägg i 5i §. ” Motioner, ämnade att i Stånds Plenum vuekas, skida genom anslag, senast tre dagar förut, i Ståndets samlingsrum till innehållet angif vas, och innefatta furslag, åtminstone i huf vndpunkterne , till det beslut sorn åsyftas. 1 en sk i i il böra ej m. in.” 9- Tillägg i 5g §. eller blifvande i:sta momentet deraf. i;o ”Alla bos Riks-Stånden hållna enskilda Oeconomie beträffar. Der offentlighet vid öfvenläggningarna eger runi, ankomme det dock på hvarje Elfs-Stånd, att ,om dess Protoeoll annorlunda förordna, under vilkor i öfrigt, att hvarje enskild må kunna, efter skeende anmälan, ulan hinder eller författare-ansvar, till tryckning utbekomma, med förenämnde undantag, större eller mindre delar af samma Protoeoll, och att trunne utskrifva exemplar af liela Protocolls-foljden aflemnas till förvarande, det ena i Riks-Archivet, det andra i Banken. Jemkning och tillägg i 5c> §:ns arne sista perioder, förvandlade till ett shlra moment. 3:0 ”Sådana liand lingar, hvilka till samtliga Riks-Stånden rnlemnds eller från dem utgå, skola icke i Protocollen intagas, utan endast med numer eller kort rubrik antydas. Af dessa handlingar böra, såsom ett Bihang till samtliga Riks-Ståndens Protoeoll, Konungens Propositioner, Utskottens Betänkanden samt de Protocölls-'Utdrag, som innehålla RiksStåndens deröfver fattade beslut, äf vensom Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser och Riksdags-bes/utet, serskildt från trycket, under Expeditions-Ctskotlets uppsigt, ut gifvas; Dock att hvad förut är i tryck, på allmän bekostnad, till Riks-Stånden utdeladt, icke må i B ihanget å nyo tryckas.” 1 r.
Här gaf Goethe ej blott, han var äfven i andligt afseende mottagande, och när Goethe i prinsessan Leonora tecknar Charlotte von Steins personlighet – han skrifver ofta: i dag har jag varit samman med dig hela dagen, ty jag har arbetat på Tasso – är det icke blott älskarens vittnesbörd man har för likheten. Också Goethes besinningsfulle vän Knebel, liksom andra samtida, vitsordar fru von Steins klara förstånd, visserligen utan entusiasm men med värme för andliga ting; hennes lättrörda känslighet, hennes lifliga uppfattning, hennes vakna vetgirighet, hennes fina takt, hennes rättframma, enkla, måttfulla behag, där intet var »för lätt; för tungt eller för fritt». Men dock blef den så mycket yngre, skönare och rikare begåfvade Corona en farlig medtäflerska, och en, som därtill ständigt sammanföres med Goethe genom teatern, där de mot hvarandra spela hufvudrolerna i hans dramer, som uppfördes Auf Höhen Ettersburgs, in Tiefurts Thal, Im leichten Zelt, auf Teppichen der Pracht, Und unter dem Gewölb’ der hohen Nacht Gladare dagar upplefde Goethe ej i Weimar, än när amatörtruppen, med matsäck och vin gaf sig ut om sommarmorgnarna till dessa repetitioner och representationer, under hvilka man åt frukost och middag i fria luften – vid Ettersburg lär ännu den bok stå, under hvars löfhvalf man slog sig ned och i hvars bark »truppen» ristat sina namn – och där man sedan spelade antingen inomhus eller på den af bokskogen bildade teatern, där kulisserna voro klippta träd, där skogskullar och ängsmattor voro fonder och ett ihåligt träd sufflörlucka. Eller också spelade man vid Tiefurt, på stranden af Ilm, mellan dess alar och på dess gräsmattor. Denna »natur-teaters» skönaste minne var en juliafton, då die Fischerin uppfördes, och Erlkönig ljöd för första gången, sjungen af Corona till en af henne komponerad melodi, och där, i slutscenen, en mängd facklor speglades i Ilm, medan stjärnorna tändes på sommarhimlen.
Direktionen, att hafva intill nästa riksdag ombesörjt en förändrad, mera ändamålsenlig inredning af Ståndets samlingsrum, utan endast åt Direktionen uppdragit att gå i författning om beredande på lämpligaste sätt af en slik inredning, Direktionen torde böra anses hafva ett sådant uppdrag fullgjort då Direktionen låtit genom erkändt skicklige och sakkunnige personer uppgöra planritning och kostnadsförslag till salens inredande och att deremot Direktionen icke borde, uppå eget ansvar och utan af Ridd. och Adeln meddelade närmare föreskrifter, verkställa en förändring, som syntes Direktionen vara förenad med många icke obetydliga betänkligheter och måhända icke heller kunde medhinnas innan Rikets Ständer ånyo samlades; vid hvilket förhållande Direktionen funnit för sig endast återstå att härmedelst vördsamt öfverlemna det sålunda beredda ärendet till Höglofl. Ridd. och Adelns egen ompröfning. Ett i detta ämne afgifvet yttrande af en ledamot, som i Direktioneus ofvanberörde beslut icke deltagit, utan då var frånvarande, varder härhos bifogadt. § 13. Till följd af det vid sista riksdag af Höglofl. Ridd. och Adeln fattade beslut, att i och för utgifvande från trycket af de Ridd. och Adeln serskildt eller hufvudsakligen rörande protokoller och handlingar från och med 1627 till och med 1714 års riksdag, hvilka finnas uti Riddarhus-Arkivet i handskrift förvarade en summa af 400 R:dr Banko årligen må från och med år 1855 intill slutet af det år nästa riksdag upphör, från Riddarhus-kassan anord - 14 nas, för att dermed åt den eller de vetenskapsidkare, som efter anmälan hos Direktionen och dess derom fattade beslut, åtaga sig att besörja utgifningen af berörde protokoller och handlingar, garantera en afsättning af högst 200 tryckta exemplar utaf hvarje del af omkring 24 ark, hvilka derefter skulle aflemnas till Riddarbus-Kansliet, der de borde blifva för subscription inom Ridd. och Adeln tillgängliga, har Direktionen om ett sådant trvckningsnrbete med Lektorn vid Kongl. Krigs-Akademien C. W. A.
En anklagar HofRätt inför Konungen att hafva vrångvisliga dömt, men saknar bevis, och kommer att straffas med 4o pär spö och lifstids fängelse, i kraft af 20 §. i 3o Cap. Rättegångs-Balken. Den andre till viter Högsta Domstolen eller Stats-Rådet, att hafva i samma sak tagit mutor, i hvilket fall 2 §.' af 5 Cap. bestämde hans straff till lifvets förlust. Den tredje går så långt i förgripelse, att han talar eller skrifver om Konungen, Drottningen eller den, som till Efterträdare på Thronen förklarad är, att de tagit mutor, i stället för Högsta Domstolens eller Stats-Rådets Ledamöter, och bestraffningen för denne fräcke förbrytare blefve, så vida den ifrågavarande Lagförändringen antoges, högst tio års fästning. Serskild uppmärksamhet borde ock fästas på det, efter Herr Crusenstolpes förmenande, orimliga och grundlagsvidriga deri, att begagna ärans förlust såsom en straffbestämmelse för politisk förbrytelse. Detta straff studsade tillbaka, om lagtillämpningen råkade i collision med allmänhetens öfvertygelse. Det berodde icke af någon Lag eller någon magt i verlden, att beröfva ett stort snilie, en utmärkt förtjenst, en af opinionen hyllad person sin ära, för brott, som bero af politiska conjuncturer. Svenska historien visade exempel af högt uppsatt® personer, som schavotterat in effigie för politiska brott, och derefter, under en annan Regent, blifvit åter insatte i alla sina fordna värdigheter.
Riddarb.Sekret, bade härefter äran tillkännagifva att, rörande de i anledn. af ifrågav:de Betänk, fattade beslut, prot.utdr. ankommit endast från Presteoch BorgareStm och innehöllo, att PresteSt. afslagit det sid. 8 och 9 framställda författnings-förslag och godkänt hvad Utsk. i öfrigt i detta Betänk, hemställt och tillstyrkt, samt att BorgareSt. bifallit de 3 första punkterne af Betänlct, nemi. l:o om Statens öfvertagande af vä ghå 1 In i ngs-sk yldighet; 2:o om väghållnings-skyldigbetens skiljande från jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare att i samma onus deltaga, och 3o om dels väghållnings-skyldigbetens fortfarande hvilande på jorden, dels bruks, vattenverks, fabrikers, städers och köpingars ifrågasatta bidrag till denna skyldighets fullgörande; men i afseende på 4:de punkten, om väg-underbållets bestridande genom upbärande af väg-afgifter, fattat ett. så lydande beslut: »Förslaget till författning, pag. 8 och 9 afslogs i hvad det angår vägpenningars upbärande; men återremitterades i öfrigt, på det att Hrr von Seths och Thomées motioner om väg-underhåll genom entreprenad må komma under förnyad pröfning: och af de fem yttranden, som följa näst efter författnings-förslaget godkändes det första, andra och femte, hvaremot det tredje och fjerde återremitterades. » D b ii 2 M aj.
Maj:t för afskeds erhållande föreslagne vilkor, må kunna å Indragnings-stat uppföras till åtnjutande för sin återstående lifstid af 1,000 R:dr i årlig pension. 16:o, Hos Kongl. Maj:t hade Läkaren vid straffoch arbetsfängelset i Malmö, t. f. Bataljons - Läkaren, Christian Henrik Andersson i underdånighet anhållit, att som han vid uppnådd ålder af nära 72 år och såsom besvärad af en Ofta återkommande sjuklighet, snart torde blifva nödsakad att från tjensten vid fängelset afgå, sökanden, hvilken icke vore delegare i pensionsinrättning, men hade en ålderstigen och sjuklig hustru, jemte en »värnlös» dotter att försörja, måtte vid afskedstagande! från samma tjenst varda i
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle StatsUtsk:s förevar, utlåt, ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå II. Ex. förklarade att enl. hans upfattning ja varit öfvervägande. Frih. Raab, begärde votering; hvarefter följande votenspropos. blef upläst till justering samt godkänd. Den, som bifaller StatsUtskrs Utlåt. N: 64, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Salpeterhjelpen inom Provinserna Småland och Öland, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot ofvannämnde utlåt, gjorde anmäknuföranleda till delsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafa utfallit sålunda: Ja — 43. Nej — 9. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 5 och 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 13, ang:de i Banken qvarstående äldre deposita. Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 8 och 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 66, ang:de förklaring af den i K. Circulär-brefvet d. 20 April 1850 meddelade föreskrift, rör:de befrielselse i visst läll från mantalspenningars utgörande blef detta utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo StatsUtsk.-s d, 8 och 12 dennes på bordet lagda utlåt. N;o 67, ang:de indragning af Wermlands Fältjägare-reg:te. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade afslå förevande betänk. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Riksdag ansågs för det mesta utredt, bör fastmera nu kunna så betraktas, efter det mera än 12F år förflutit från Verkets, d. 2 Januarii 1817, skedda egentliga upplösning. Likväl torde ännu, enligt hvad ProtocollsSecreteraren Dahlström inför Ranco-Utskottet tillkännagifva, en och annan mindre post blifva att påräkna dels af Concursmassor, Banco-Utskottets Betänkande 7V:o 72. 5g för hvilka slutlig redovisning hittills icke stått alt erhålla, och dels af några Gäldenärer, genom förnyande af mot dem förut vidtagna execuliva åtgärder.
Då nemligen å landet det är ovilkorligen förbjudet att bortgifva ärfd fastighet, men en oinskränkt makt öfver all aflingejord och annan egendom lemnad, är deremot, efter stadsrätt, rättigheten att genom testamente om sin egenBih. lill R. SI. Prat. 1830 185i. 7 Sami. 1 A/d. 37 Iläft. Lag-Utskottets Betänkande, K-o 63. dom förordna, den må vara af hvad egenskap som helst, blott till en del inskränkt till förmån för harn och arfvingar; och om man går tillbaka till föregående lagar, så inhemtas, hurusom samma olikhet alltjemt egt rum, sedan testamentsilätten hlef föremål för lagstiftningen. Fråga om förändring i denna del af lagstiftningen har emedlertid vid llere föregående riksmöten varit föremål för Ständernas öfverläggningar och beslut; och denna fråga är nu åter väckt inom Högloft. Ridderskapet och Adeln af Herr Dalman, JV. F. A., och inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr Sundin, C. De hafva föreslagit, l:o Herr Dalman: dels att med upphäfvande af 17 kap. Ärfda Balken, Kongl. Förordningen d. 19 Augusti 1762 och Kongl. Förklaringen af den 4 Februari 1801 samt 12 § i Ridderskapets och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723, nyssnämnde kapitel måtte erhålla följande förändrade lydelse: § 1- ”Ej må någon genom testamente bortgifva mer än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröstarfvinge finnes. Andra hälften falle bröstarfvinge till: Den hälft kallas bröstarfvinges laglott. Ej eller må den, som häfver bröstarfvinge, genom testamente så förordna om sin egendom, att bröstarfvinges rätt till afkomst eller nytta af hvad i hans laglott räknas bör, derigenom inskränkes.” §2. ”Finnes ej bröstarfvinge, då må man all sin egendom genom testamente bortgifva.” §3. 'Testamente må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del, som gifvit häfver.” § 4.
De gamle ledas i minnet tillbaka till sin egen ungdoms julfröjd och därför, när julträdet på aftonen tändes och familjemedlemmarne samlas kring julbordet, så mötas alla ögon i kärlek och harmoni, och julfrid breder sig öfver allas sinnen. Men innan dess — hvad stök och omtankar! Det är ej nog att förse skafferi och källare; vid julen komma äfven så många andra kraf, så många önskningar, som man vill uppfylla, så långt förmågan sträcker sig. — Alla vilja vi glädja våra närmaste och vänner med julklappar, och mången har måhända ej haft tid att tänka på dessa förr än i allra sista stunden. Med damernas benägna tillåtelse skola vi företaga en liten promenad, och jag förmodar, att den bör vara angenämast på eftermiddagen, då butikfönstren stråla i rik belysning, och då tusen sinom tusen ting i regnbågens alla skiftningar ligga symmetriskt utbredda för ens blickar. Vi befinna oss redan på Drottninggatan. A h, här är minsann mycket att skåda, och vi kunna få ett godt stycke arbete, innan vi här bhfva färdiga. Någonstädes skall början göras, och hvarför icke hos den gamla välkända o c h af vår fina stockholmsvärld guterade firman F r. Marcus, Drottninggatan 2 0. Allt hvad den franska fabrikationen har att bjuda damvärlden i klädningsväg, i siden och ylle och lätta baltyger med för ögat smekande färger, finnes här i rikaste urval, och böra vi kanske påminna o m, att svenska svarta siden af gedignaste kvalitet utgöra en af denna firmas mångåriga och erkännansvärda specialiteter. När vi här afslutat våra inköp, påminna vi oss kanske, att just nämnde firmas förutvarande chef. hr Oscar Jacobsson öppnat ny egen affär alldeles snedt emot, Drottninggatan 2 7, och med minnet af hans alltid tillmötesgående o c h älskvärda sätt mot sina kunder, underlåta vi ej att äfven där aflägga ett besök. Redan den smakfulla dekorationen af färgrika silkespopeliner i skotska färger inom den stora spegelblanka glasskifvan i skyltfönstret tilltalar o s s, o c h inne i den eleganta butiken finnes mycket, som frestar, icke minst ballyger — vi få komma ihåg, att Innocencen tillstundar. Men folkströmmen för oss vidare. Utanför T h. Lunds kappaffär, Drottninggatan 2 1, är folk trängsel.
Sist tror jag mig böra erinra: alt ritorkad Råg, enligt Rikets Ständers Beslut, den 22 September 1668, §. 51, redan ifrån Bankens fundations-tid fick belänings-rätt, med vilkor, att den skulle vara, som orden lyda; upplagd uti de stenbodar och packhus, hvilka hädanefter på Beckholmen bjggas skola; äfvensom att denna rätt, genom Kongl. Maj:ls ytterligare Förordning, angående Lån i Banken på Jern, och annan lösi och fast Egendom, af den 8 Maji 1739, i3 §., utsträcktes till all ritorr Råg, som, i säkra förrådshus af sten , äro upplagda; hvilken vara till frdelar af värdet skulle få belånas. 2 4 Banco-Utskottets Memorial N.o io3. Öeconomie-Utskottet lärer således icke uppgjort något nytt förslag, utan tvärtom behandlat frågan i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers åsigter för i5o och ioo år sedan, och att representationen, äfven vid denna Riksdag, ej lärer anse dem föråldrade_, slutar jag deraf, att Banco-TJtskottets förra afslående Betänkande blifvit af alla fyra Riks-Slånden återremitteradl. Ankom till Exp.-Utsk. d. 26 Jan. t83o. Memorial, angående Revision öfver Låne-Contoirens i Götheborg och Malmö Förvaltning och Räkenskaper år 182g, och sedermera årligen intill nästa Riksdag.
Hall fann det mycket påkostande att skiljas från sin son på så lång tid, men han tyckte själf, att John behöfde se sig om i världen och vara på egen hand. – När jag är stoft och ej mera kan sörja för honom, hvem skall då göra det? Åt hvem skall jag våga anförtro honom? Hvem skall jag bedja sörja för honom? Herr Halls hvita hufvud sjönk ett ögonblick ner på de darrande händerna. I detsamma knackade det på contoirsdörren. Herr Hall lyfte hastigt upp hufvudet. – Nej, kom inte in ännu, Herpel. Jag har ännu någon att tala vid, sir han, sir han. Herr Hall lyssnade efter, och när Herpel aflägsnat sig från dörren, trefvade han med handen under skjutklaffen på pulpeten. Han tryckte på en fjäder därinne, och en lönlåda sprang fram. Ur lönlådan framtog herr Hall en gammal bok, hvars nötta, hvita skinnband sammanhölls af ett par stora silfverknäppen. Herr Hall slog upp boken och började läsa. Det var hans fars gamla engelska familjebibel. Unge John på resa. Bondbarnen sprungo andfådda efter vagnarne och tiggde slantar af den resande herrn i första vagnen, som drogs af fyra hästar och var den vackraste resvagn, som någonsin blifvit skådad i Finland. Vagnen, som följde efter på makligt afstånd för dammets skull, var en packoch köksvagn. Kocken och betjänterna, som åkte i denna vagn, svuro och hötte åt barnen, men deras husbonde i första vagnen kastade kopparslantar till höger och vänster åt den jublande skaran, som bildade vagnarnes eskort ända fram till Åbo stadsport. Somliga voro med ända till värdshuset, där nyfikna skaror samlade sig för att se, hvem den förnäme ägaren till de stora och granna vagnarne månde vara. Värden stod djupt bugande i porten och bad mobben att ej vara påträngande. Men skaran var alltför nyfiken för att lystra till uppmaningen. Man trängdes och knuffades och kikade in genom vagnsfönstret. – Det är en ryss, ropade en.
Jag tror att stadfästelse pa Accorder om Sades, Smöroch O.wick-rionden c> böra bewiljas andra ägare af Hemman, an s"dane som^latit uppmäta sine Hemmansögor till Aker oä> Äna, latit gradera dem, och för hwilka grun',räntan till den religieusa wärdén blifwic af wederbörande Embetsman beräknad. Ter delta blifwlt werkstaldt, bör Sades, Smör, och Qwicktiondens bestämmande till fixafgifc e> kunna sörwäg as hwarken af Tivndegifwande eller af Tiondetagare. Att bestämmas bör efter jordmanens beskaffenhet huru manga är odlare af ny Aker eller Äng bör njuta befrielse frän Räntan till rcligieusa wärdens underhällande. Alt, såsom i Konung Lsrl sten Xk:s tid brukades, ferstild jordebok bör upprättas, i hwilken Presterskapets inkomster anteknas. Att hwad som genom en tilltagande jordodling i somliga Landskaper, kan inflyta ulöfwer behofwcn till religieusa wärdén, hwarmcd jag förstår icke Presterskapets aflöning allena, utan äfwen Scholoe och Fattigwärd, bör kunna al Styrelsen anwändaS till religieusa wärdens förbättrande i sädane Landssaper der de dertill ersorderlige medel saknas. k'. Och skulle vfwanstäende Anförande till Rcspective Ständen ätfölia kltjkottets Betänkande, angående werkstaUigheten af Presterskapets Concestioner. Iblt sugrs. Lx protocollo, ^lex ^L^er^reu. Den z Julik. >077 Uppläst hos Ridd. och Adeln den z Justi. , Prest - Ltändct derr Z Bergarc-Standct d. Z Bondc-Siändet den z WZrdsamt. Memorial! ^ikstns Höglofl.