Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säg mig, bästa, goda Sara! händer det dig aldrig om nätterna, att du drömmer? Jojo, vad det händer. Men det är väl mycket länge sedan? du har kanske aldrig drömt alltsedan du var ett litet barn? Jag? jag drömde i Arboga i natt. Ah nå, det kan jag inte få veta? Sara höll stilla med sina händer; hon lät dem ligga nere i knät, och de såg där ut liksom sammanknäppta. Min dröm kan jag inte tala om, sade hon med låg röst; men det var en ganska vacker dröm. Albert inföll: Jag, för min del, drömde inte sedan jag somnat i natt, men väl förut. Å ... det kan jag aldrig tro? Fast, avbröt hon sig själv, var och en drömmer på sitt eget vis, och det är väl också det bästa. Sergeanten tog en av hennes händer. När du drömde i natt, hade du även då dina bägge händer så här sammanknäppta? Jag minns inte var jag hade händerna. Fast det minns jag väl ändå, tillade hon tyst och nästan innerligt. Inte drömde du om, att du var i en skog åtminstone? det vill jag slå vad, och inte att du var på landet heller ... Och inte heller att jag var på sjön, Albert! Nej, jag drömde, att jag var i en liten, liten kammare med rosiga tapeter, och att jag malde krita ... Pah ... Och ... lika mycket, Albert jag kan väl tala om det (fortfor hon i samma ton, utan att märka hans näsryckning), jag drömde mycket om dig därunder. Och jag malde väl också krita? Hon såg upp på honom med ett stort, varmt ögonkast, men slog ned det, liksom träffad av en dimma. Hon svalde omärkbart en begynnande gråt, hämtade sig dock och sade: Det är just det jag mycket väl begriper, Albert, ty du är officer: jag hoppades ändå, att du skulle vara mera underofficer, än du verkligen är. Detta tal var ren arabiska för sergeanten, och den undrande blick han gav flickan, sade henne tillräckligt, att hon pratat obegripligheter. Hon drog sin hand tillbaka ur hans. Så kan man drömma (sade hon, som det tycktes, mest till sig själv), och när man vaknar, är det allt på ett annat sätt.
Den, som bifaller, att 6:te Punkten i StatsUtskottets under N:o 4r4 afgifne sednare Utlåtande angående sättet för upptagandet af det lån Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 382, beslutat, må lyda sålunda: ”Fullmäglige ega, att utsätta och kun”göra lämplig tid, inom hvilken till Riks”gäldsContoret inlemnas förseglade anbud ”å Lånets försträckande. Alla inkommande anbud öppnas på den utsatta dagen. ”Inom viss bestämd tid åligge det den långifvare, hvars anbud antages, att, till säkerhet för uppfyllande af sine förbindelser, deponera valuta, eller ställa antaglig ”borgen för tvä och en half procent af den ”erbjudne lånesumman, hvilkas förlustskall Den 4 Mars. 255 ”drabba långifvare!!, derest han brister i ”fullgörandet af sine åtaganden,” voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer 6:te Punkten i StatsUtskotlets ofvanberörde Utlåtande att erhålla följande lydelse: ”Genom kungörelser, som införas i ”Svenska, Hamburgska, Londonska och Parisiska Tidningar, utsätta Fullmäglige en ”lämplig tid, inom hvilken till Riksgäldskontoret inlemnas förseglade anbud till ”försträckande, på de af Rikets Ständer be”slämde grunder, utaf större eller mindre ”belopp af Janet, dock ej under 5ooo R:dr ”i silfver samt derutöfver i jemna hundra”detal. Alla inkommande anbud öppnas ”på den utsatta dagen; och inom viss bestämd tid, efter något eller någre anbuds ”antagande, åligge dem, hvilkas anbud an”tagas, att, till säkerhet för uppfyllandet ”afsina förbindelser, deponera valuta, eller ”ställa antaglig borgen för två och en half ”procent af den erbjudna lönesumman, ”hvilkas förlust skall, utom påföljd efter ”lag, drabba den långifvare, som brister i ”fullgörandet af sina åtaganden." Grefve Horn:
Föredrogs ånyo och gillades Stats samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens, den ig sistlidne Julii, under N.o 375 afgtf. ne, samt den 5 dennes e. m, pä bordet lagde utlåtande, i anledning af de vid inneyarande Riksdag väckte motioner, om en förändrad reglering af Hospitalslnrättningaine, S, D. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUt* tets den 16 sistlidne Juiii, under N o 319, afgifne, samt den 22 derpåföljde e. m. på bordet lagde utlåtande, i anledning af Kongl. Mapts Nådiga skrifvelse, angående ersättning till Invånarne i Hertigdömena Schleswig och Holstein för gjorde leveranser m, m, till Svenska Arméen efter freden i Kiel, Från Högv. PresteStåndet, S. D. f. m. Återremitterades: Bevillning* Lag och EkonomiUtskottens Betänkande N:o 124 rörande Fattigvården i Riket och Tiggeriernes hämmande. Praf, Ut dr. d. 14 Aug. 1823. 701 S. D. f, m. WH åter skedd föredragning af StatsBanco och EkonomiUtskottens förnyade utlåtande: N:o 375 1-2, rörande Grundernas bestämmande för ett Statshusbåliningssystem 3 fann PresteSfåndet för godt, att vid de öfriga RiksStåndens i detta ämne redan fattade beslut lata bero. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning biföllos nedannämnde Utskotts betänkanden3 nemi. StatsUtskottets: N:o 379, Angående sökt befrielse för betalning af bristande arrende för Wendtholms Hofstalläng. N;o 38O3 Angående förrättad granskning af Tullverkets Räkenskaper. Stats och EkonomiUtskottens: N:o 3?7) Rörande grunderne för inrättande af Rikets försvarsstyrka. Prof, Vt dr. d. la. Aug. 1523.
Domstolen skulle insättas i en högre magt genom rättigheten att äfven utan inkomna förfrågningar föreslå lagförklaringar, en magt, hvilken man synes vara särdeles obenägen att åt densamma inrymma. Jag förblifver likväl i detta hänseende vid den öfvertygelse!), att ingen kan bättre än Högsta Domstolen vara i tillfälle att inse behofvet af dessa lagförklaringar, och får blott tillägga, att om äfven under närvarande förhållanden ett sådant behof voi'e af Högsta Domstolen insedt, ingenting väl vore lättare, än att föranstalta om en inkommande förfrågan från någon underdomare. Följderna af den befarade magtutvidgningen vore just derföre icke heller så betänkliga, som man synes vilja föreställa dem. Jag skall icke upptaga tiden med en längre fortsatt discussion i detta ämne, och förnyar derföre blott min vördsamma anhållan om Hr Gr. o. Landtm:s propos. till bifall å K. M:s nåd. förslag. Frih. Cederström: Jag anhåller, så framt prot.utdr. derom ankommit, att få veta, huru denna fråga blifvit bchandjad och afgjord i de öfriga RiksStånden. Den 20 Mars. 395 Undertecknad Ridd.Secret.: BorgareSt. har afslagit nya redactionen till 19 §., men bifallit 21 och 88 §§.; BondeSt. har åter bifallit alla 3 §§.; men ang:de PresteSlls beslut är jag ej i tillfälle att meddela upplysning. Frih. Cederström: Efter den nu meddelade upplysningen örn de öfriga RiksSt:s beslut, linner jag icke uti dem samma hinder, sorn en föregående talare, att få Konungens ifrågav. förslag antaget till efterrättelse; ty BorgareSt., som förfarit oriktigt, då det delat förslaget och antagit 2:ne §§., men afslagit den 3:dje, är pligtigt att återupptaga frågan i sitt rätta skick.
Finna socknarne skäl att klaga, så erhålla de besvärshänvisning. Jag tror att om vi bibehålla den form, som för dessa frågor hittills varit bruklig, hvilket öfverensstämmer med Utsk:ns förslag, så vinnes derigenom den förmånen att ingen rubbning i nuvar. förhållanden och administrativa former kommer att äga rum. Jag tillstyrker således bifall till Utsktns förslag. Måhända är ordet medgifva alltför absolut, och kanske man kunde förändra det till pröfva, men detta anser jag föga vigtigt. Hr von Hohenhausen: Det är just emedan ordet medgifva är alltför absolut, som jag föreslagit för den blifvande skollagen den ändring härutinnan, hvilken jag nyss framställt, och jag tror ej att den strider mot hvad som här i första fället blifvit antaget, nemi. att locala myndigheterna, d. v. s. consistorierna, äga rättighet att pröfva förhållandet, utom då fråga är att undersöka huruvida församlingen har tillgång att bestrida kostnaden för sin skola eller ej. Jag hade nyss äran nämna att consistorierna ovillkorligen skulle meddelas föreskrifter, hvarigenom bestämdes hvilka medgifvanden de ägde rättighet att göra, då de deremot i andra fall borde underställa målet K. Härigenom tror jag alt det hinder, som den siste värde talaren ansett skola uppstå för målets snara afgörande i detalj-frågor, skulle blifva undanröjdt. Jag ber att herrarne måtte lemna sin uppmärksamhet deråt, och att det således ej går an att nyttja ett så absolut uttryck, som ordet medgifva, hvilket jag ej finner kunna utbytas emot något annat än i underdånighet föreslå. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag nödgas bestri da Hr von Hohenhausens förslag, att införa orden ”i underdånighet föreslå.” Följden af en sådan redactionsförändring skulle blifva, att hvarje undantag från författningen måste underställas K. M. Om denna författning varder antagen sådan, som hon här är föreslagen, så komma, i min tanke, undantagen att blifva otaliga. Skulle hon blott i vissa fall jemkas, så är det säkert att undantagen ändock blefve ganska många.
Enligt hvad Revisorerne inhemtat, hade likväl under de sistförllutna tre årens ullmarknader i berörde stad någon lånesökande sig icke anmält till begagnande af den medgifna assignations-rätten, hvadan ock Kongl, Maj:t, uppå Kommerse-kollegii i ämnet gjorda underdåniga anmälan, funnit godt i nådigt bref till Kollegium af den 12 Juli innevarande år förklara, att den innehafvare af Svensk ull i omförmälde afseende medgifna assignationsrätt skall med detta års utgång upphöra. Uti afgifven berättelse angående förrättad granskning af de under Kommerse-kollegium ställda fonder och medel, hade Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorer, bland annat, anfört: att, då gamla och nya ulldiskont-fonderna egentligen afsåge enahanda ändamål, den inhemska ullproduktionens uppmuntran och befrämjande, samt det så kallade ull-kreditivet å Riksgälds-kontoret, då detsamma vid 1828—1830 års riksdag för första gången af Rikets Ständer beviljades, uttryckligen anvisades till förstärkning af den dåvarande eller gamla ulldiskont-fonden, det synts Revisorerne mindre lämpligt och ledande till onödig vidlyftighet, — 9 — afct, pä sätt ägde rum, omförmälda begge ull-diskont-fonder särskilt bokfördes och redovisades.
Stats-kontoret uti skrifvelse, hvarå något svar dock icke kommit Fullmäktige tillhanda, anhållit, det vederbörande å Kongl. Myntet mätte förständigas att ofördröjligen foga anstalt derom, att af det nya kopparmyntet å 5, 2, 1 och V2 öre blefve utmyntadt så stort belopp, som kunde medhinnas, företrädesvis af 1- och 2-örestycken; dock under det uttryckliga förbehåll, att något afbrott derigenom icke föranleddes i den för Banken erforderliga silfverutmyntning; dels den 9 påföljde Oktober för Kongl. Stats-kontoret tillkännagifvit, att Banken då mera i sitt förråd icke innehade annat kopparmynt än af valören 4 skillingar, och dels slutligen den 13 sistlidne November, enär äfven detta förråd då blifvit från Banken utvexladt, från Kongl. Stats-kontoret reqvirerat följande belopp, nemligen: af 5-öre-stycken R:dr 60,000: — „ 2-öre d;o „ 56,000: — „ 1-öre d:o „ 56,000: — „ */2-öre d;0 „ 28,000: — Tillsammans Riksmynt R:dr 200,000: — hvaraf hälften inom hvarje valör med tillhopa 100,000 R:dr borde atlemnas efter hand och hela beloppet sednast före den 1 Juli 1S57. Oaktadt dessa reqvisitioner har intill närvarande tidpunkt icke något kopparmynt å valörer i Riksmynt blifvit från Kongl. Myntet till Banken levereradt, hvadan ock, vid den af Utskottet den 15 dennes verkställda inventering, * Banko-V(skottets Berättelse N:o 8. 9 tering, i kopparmynts-general-kassan icke förefanns ringaste tillgång å sådant kopparskiljemynt, sorn från Banken utvexlas. § 43. (1855 års Rev. Ber. § 32. Fullm. Ber. § 24.)
tag bort maten, men låt bränvinet vara, och tag ut mera öl,... vi få lof att smörja struparna på dem i fall de ä' trögropta. HANNA. Ja-a, far! Duk' håf bolet, 'Anna! Det ska' hinte fallera. (I det hon börjar duka af.) Hjelp te' du, Thilda! ja, det ska' gå schangtilt, det! (under det följande bära de in maten och taga ut mera öl.) haktionsbolet? ÖSTERMAN (till länsman). Hvar THILDA. Usch ska' vi ställa LÄNSMAN. Under trädet derborta! Hör du Berg, du glömde väl inte klubban och kungörelsen? Jag har'et i väskan här. BERG (står qvar vid bordet, bredvid bränvinsflaskan). LÄNSMAN (pekar på bränvinsflaskan). Ja ÖSTERMAN. Victor! bli vätskan der, det säger jag dig. men låt kom hå hjelp te, så ska' vi flytta bolet! (de taga det tomma bordet till venster och flytta upp det under asken; sedan sätta de fram en bänk 82 för skrifvarn och utroparen, midt för publiken, samt en stol till höger för länsman.) LÄNSMAN (under tiden till Hulting). Var nu rigtigt flymundt, Hulting, och skräd inte ord. De tycker om det som är mustigt så här på landsauktioner! lugn, jag har nog en och annan strof som kan passa i stycke! Men fruntimmerna får man väl vara litet gentilare mot, eller hur? LÄNSMAN. ÖSTERMAN (kommer ner). Nu HULTING. Var Ja det är klart! Hör på mig bara! hä' bolet hi hord ning, med halla haffärderna. BERG (borta vid bordet söker i väskan). Hvar tusan har jag hamppapperet? LÄNSMAN. BERG (tar fram det). Nej, Du har väl inte glömt'et? pluntan. det låg under kognaks HULTING. Förståndigt papper! (ser utåt.) Der komma de! (i det han tar klubban af Berg.)
Jag tager mig äfven friheten yttra (ehuru detta mera hör till discussionen om hufvudsaken, hvilken redan en gång har förevarit) att jag ej heller kan instämma med den sista välda talaren deruti, att tariffen i i835 års författning är den bästa, då det för en hvar, som närmare granskar saken, är ganska synbart att den bestämmer afgifterna för de mindre pannorna alltför låga, hvilket äfven visat sig ganska menligt under loppet af de 5 år, som den varit gällande. På dessa samfällda skäl anhåller jag om propos. derpå, att R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förra beslut. Gr. Mörner, Joli. A u g.: Med några föregtde talare instämmer jag deruti, att inbjudningen ifrån PresteSt. ej ian antagas, emedan jag anser den af PresteSt. antagna tariff innefatta ganska mycken ojemnhet, hvilket äfven vid dess noggranna betraktande genast måste falla i ögonen. Man har äfven sagt, att R. o. Ad. borde nedsätta beräkningen af afverkningsförmågan för ångapparat ifrån 100 proc. till 5o proc. utöfver den för vanlig apparat bestämda; men jag anhåller få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på resultatet af beskattningen, då man skall finna, atl, äfven enligt R. o. Ad:s tariff, som är den högsta, afgiften för en go kannors panna i 4:de classen, då pannan drifves med ånga, är 720 rtdr, och att den högsta skatten, enligt samma tariff, är 1200 r:dr på helt år. Jag tror således ej att man kan säga att R. o. Ad. gått för hardt tillväga i sina beslut 0111 beskattningen af konstapparater. Jag tillstyrker derföre att R. o. Ad. matte vidblifva sitt beslut och gilla voter:s-propos;n. Frih. Cederström: Med den sista talaren instämmer jag i dess yrkande af afslag å inbjudningen, men jag kan ej med honom instämma uti att godkänna voter:s-propos;r, hvilka utgöra ett nytt slag af curiositel, som jag ej anser nödigt alt införa.
Beträffande Stockholms stads militär-kompani, så är detsamma att betrakta såsom varande uti berörda samhälles enskilda tjenst, i hvilkon egenskap det jemväl dagligen användes; hvadan anspråk på befrielse från mantalspenningar lika litet bör för militär-kompaniet ifrågakomma, som för andra kommuners eller enskildes tjenare. Stats-UUlcottets Utlåtande N:o 45. 11 Hvad angår de under mora. b af förslaget uppräknade klasser, har Kongl. Kammar-rätten såsom skäl till mantalspenningarnes eftergift för dem anfört, att personerne tillhörande nämnde klasser, såsom stående på gränsen till verklig fattigdom, i allmänhet icke kunna utan svårighet försörja sig och de sina då de ega flera barn. För Utskottet synes allenast den ekonomiska ställningen, icke antalet barn, böra utgöra grund för eftergift af skatt; och då dessutom de i momentet uppräknade yrkes-kategorier icke lära kunna till begreppet tydligen bestämmas, öfver hvilket förhållande såsom ledande till godtycklighet i författningar nes tillämpning klagan ofta försports, samt ytterligare svårighet möter att i det särskilda fallet afgöra, till hviken klass personen rätteligen bör hänföras, har Utskottet ansett momentet böra ur författningen uteslutas. Vidkommande krononybyggarne, finner Utskottet, enligt den förut uttalade åsigt, att endast fattigdom bör utgöra grund för befrielse, icke lämpligt att utsträcka deras frihet från skatt för jordfastigheten till eftergift, äfven af de personela skatterna; och då slutligen, på sätt ofvan blifvit an tyd t, Utskottet anser bostadsorten ensamt icke böra innefatta någon giltig grund till frikallelse från skatt, förefinnes icke eller någon anledning, att bibehålla innevånarne i Särna och Idre församlingar vid deras enligt häfd hittills åtnjutna befrielse från mantalspenningar.
Ätttu tuib ©bert febttaflc fammaitträbe ttttfäunagtfna afftgt, fontina af Ä)tig gtlXabc fövffag tilt fanbts cd) fjösförftuar3tuerfen8 futtfomttgare orbttaitbe att ©ber mebbetaö. 3>ag fäfter ©ber ft;mterltga uppmärffamtjet .på befa nteb fäberneälanbetö attfeenbc od) fjetffiänbtgfjet få nära förenabc ärenbett. 3>ag fjär uttber toppet af förltbne år tåtit utfärba ttpa Orbntngar för (janbettt, fabri ter na od) näringarne. ©e tncbgiftua åt fitttffap odj fficflig()et i tjtoarje prfe cit friare tocrfntngofreto od) crbjuba ben enffitbe öfab möjtigbet att fig förförja. Ä3e r gö tfa vvbte r i vtge 11 od) foUjanbcttt faftoa / genom färffttba författningar, crtjåttit uttoibgab frihet, font, nteb ffoftjet odj toarfambet begagitab, ffatt förbets af tigt ttttoerfa på be fa närtngarä toibare utioecfting od) förfofran. 23effattning3stoäfenbctå fantt uppbörbäs ocf) rebogöretfestoerfctS förenfttng forts far att ibtaitb Smitta regcrtngSsomforgcr intaga bet lutgttga rum bett förtjenar. ©tt fuftftänbigt förflag i ämnet tjär på Ätttu befattning ötifluit utarbetabt. ©fter mogen pröfning tjär ^eig, fåfont
Det gifves nemligen vissa folkklasser, som icke hafva någon arbetsförtjenst på vissa tider af året, och hvilka, i händelse af tillfällige behof, sjukdom m. m, icke hafva annat medel i nödens stund att tillgripa, än alt beläna sina möbler och verktyg.' 2)«« 3 Ottober f. nij 41 Det är för sådane personer, sorn man mäste tänka och sörja i en stor stad, och blott der kunna dylika panllåneanstalter uppsta. Men jag skulle deremot tro det vara origtigt, att Staten uppställer sig till förvaltare af en läneinrättning för desse lånbehöfvande; ty dermed skall, utom annat, äfven följa en betydligare kostnad. Om åter omsorgen i denna väg lemnäs ät enskilde, och bestämde villkor, rättigheter och skyldigheter för dem utstakas, så vågar jag tro pantlån kunna ske utan några skadliga följder, och jag har derföre föreslagit ett sätt, att hastigt upplösa det nuvarande AssistanceContoiret, utan att bestämma någon viss tid. Jag är inom mig öfvertygad, alt, om man tilläte enskilde personer, att i min. dre scala iorätta dylika Iåns-bolag, två år icke skulle gä förbi, innan man hade flera sådana bolag , och saken skulle då lyckas, utan att man behofde frukta, att den fattiga klassen skulle befara att råka i den bekymmerfulla ställning, sorn man trott sig kunna genom Assistanceinrättningen förekomma. Det är väl sannt, att det numera kanske är den fattige, sorn minst begagnar sig af inrättningen; och sådant har ofelbart kommit deraf, att den blifvit utsträckt vida utöfver hvad den borde vara. Så hafva t. ex. Fabrikan. ter fått beläna sina varor, utan någon norm, äfvensom nipper och andra dyrbarheter blifvit b*>. länte med stora summor, hvilket till betydlig del borttagit lånlillgången och ledt till förstörande resultat.
På den af Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref till Dess Allmänna Magazins-Direction d, 14 September 1820, anbefallde Export af 18.415 Tunnor Hafra till England, för hvars gynsamma utgång temmeligen säkra anledningar då forefunnos, har väl, enligt hvad 1822 års Revisons-Berättelse innehåller, uppkommit en förlust, räknad efter Magazins-Råkenskapernes medelpris för år 1820, 011^31,500 R:dr 44 sk. B:co, med ytterligare tillökning dessutom af 3,682^R:dr 14 sk. 2 r:st,(som utgöra skillnaden emellan finköps-värdet med tillagde transport-kostnader, for“det från London hitsånde och af Kongl. Allmänna Magazins-Directionen i afräkning, å dess skuld till Riksens Hoglofl.-Stånders Stats-Utskotlets B et änkan den. 10.9» Bank inlevererade Silfver, samt den Cours af 1301 sk. för hvarje Specie Riksdaler, hvarefter samma Silfver, enligt Kongl. Brefvet af d 13 September 1822, borde uti Liqvid med Riksens Stånders Bank godtgoras; men som i frågavarande förlust egenteligen derifrån leder sitt upphof, att Hafran, som utskeppades, var af Allmänna Magazins-Directionen upphandlad efter ovanligt hoga pris, under de föregående åren, samt upplyst blifvit, att för de ifrån England influtne forsåljnings-medlen, ett omkring dubbelt större Hafrepartie, ån det utskeppade kunnat, om behofvet sådant hade påkallat, hår inom landet efter 1820 års fördelaktigare skord anskaffas; finner Stats-Utskottet för sin del hårvid ej något att påminna, då Spannmålen , bestående af äldre lager, dessutom under saknad afsättning i orterne, genom en längre Magazinerings-tid, kunnat af förskämning angripas och i slik händelse, måste med en större förlust på ett eller annat sått disponeras.
Ständer förklarade för landets hufvudlinier, nemligen på den vestra så långt dess riktning är oomtvistad, det vill säga till Hjulö, och på den södra till Lagaå-dalen inom småländska gränsen, i enlighet med Utskottets tillstyrkan. Derjemte anser jag banan mellan Stockholm och Upsala äfven böra fullbordas, men i riktningen vester om Mälaren; ty det kan svårligen med fog bestridas, alt, med hänseende (ill landets fördel i det hela, det är angelägnare att den stora och vigtiga trafiken på hufvudstaderi från norr och vester icke nödgas taga omvägen öfver Up - Bil. lill Stals-Utskotlets Utlåtande M 62. 43 sala, än att vägen från Upsala till Stockholm blifver två mil kortare. Vidare ligger vägen vester 0111 Mälaren i skydd för en fiende, då, enligt det af Utskottet antagna systemet, både norra och södra avenyerna till vår dyrbara hufvudstad synas mig på ett vådligt sätt vara utsatta för ett fiendtligt anfall. Denna utläggning af vägen är äfven med hänseende till hufvudstadens tillförsel den förmånligaste. Slutligen anser jag att arbetet mellan Magnor och Arvika likaledes bör, under den af Utskottet gjorda förutsältningen, påbörjas. Enligt dessa åsigter skulle alltså följande anslags-summor nu beviljas: Vestra banan till Djulö, jemte bangården i Göteborg R:dr R:mt 9,473,000< Lund-Lagaå-dalen, enligt Utskottet „ „ 7,073,000. Magnor-Arvika „ „ 1,000,000. Stockholm-Upsala, enligt Kommittéen, med afdrag för bangården vid Nybrohamn „ „ 6,430,000. Rangårds-arbeten och reparations-verksläder i Stockholm, förslagsvis upptaget till „ „ 300,000. Denna summa synes mig vara fullkomligt tillräcklig såsom det första stora försöket att beträda statsskuld-systemets bana.