Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skäl, hvilka verkade till nyssnämnda Beslut, voro, att Carlskrona Stads innevånare icke kunde förmå underhålla den mängd fattige som derstädes befanns, samt att de behöfvandes större antal der, än annorstädes , härledde sig från Krigsmäns och Arbetares användande vid Orlogs-Flottan och Kronans Varf, hvarest desse, sedan de tjent med knapp utkomst, dels af ålder, eller olyckor sattes ur stånd att sjelfve försörja sig, dels ock vid sin afg ng efterlemnade i fattigdom Enkor och Barn. Och, då af E. K. M:s Befall ningshafvandés ofvan åberopade Berättelse inhämtas, ej allenast att Direktionen ofver Fattigvårdsoch Arbetshus-inrättningen i Carlskrona med utmärkt nit och omsorg förvaltat denna inrättning och befordrat det dermed åsyftade ändamål, än ock att behofvet af det vid sista Riksdagen härtill beviljade belopp 3000 E:d, oaktadt Direktionens bemödande och iakttagen hushållning med tillgångarne , nu likväl är större, emedan ^ntalet af dem , som fordra hjelp och omvårdnad , där betydligen ökat sig , samt enar alltså de skäl, hvaruppå ifrågavarande bi - Prot. Uulr. (1, 2 Febr. 181 8 • 4* bidrag af Srats-Verkets medel beviljades, ännu äro lika, om ej mera, gällande, hafva Riksens Ständer nu beslutit , att berörde summa Tre Tusende Riksdaler Banko må vidare fortfara att årligen utgå å Staten intill nästa Riksdag för Carlskrona Fattigvårdsoch Arbetshus-inrättning. Riksens Ständer framhärda SCc. Protokolls-Utdrag d. o Febr, 1818. Frän Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D.
Tron J, Mine Hrr, att det skulle väcka mindre missbelåtenhet, om hos den ena grannen magistraten tager \ proc:t arfvode, under det att den anilia grannen kunde med enskild person öfverenskomma om förrättningens verkställande emot mindre arfvode och boupteckningen sedan inlemnas till samma auktoritet. Jag tror det icke, utan tvärtom att denna olikhet skulle falla mera i ögonen och väcka mera missbelåtenhet, då samma auktoriteter skulle hafva bestyret med deras boupteckningar, än f. n., då de äro alldeles skiijda. Man har trott sig nu härutinnan hafva stött på en ömtålig artikel och derföre har den troligen på detta sätt blifvit af LagUtsk. behandlad. Man har vidare här talat så myckel om alt det skulle vara en så stor olägenhet för allmänheten alt R. o. Ad. har detta enskilda forum. Det kan endast vara i frågor, som röra konkurser. När adelsmän för öfrigt i arfstvister disputera, så är det sins emellan. Det rörer icke den öfriga allmänheten. När Adelsman bevakar testamente, så är det hans ensak. Det är icke någon annan, som derigenom kan blifva förorättad. Det är endast i fråga om konkurser, som denna sak kan röra den stora allmänheten, och då är skilnaden den, att om en person har Hera egendomar, så skulle jag tro, att det blir aldeles icke beqvämare att gå ifrån t. ex. Hr Ryttmästar Hammarskölds egendom, Skultuna, och en annan hans egendom uppe i Torneå till Härads-rätterna. Det kan icke vara någon fördel då egendomarne äro spridda i landet, så att deraf härflyter icke den stora vinst, som man velat påstå. Jag fortfar att yrka afslag på betänk. Många ledamöter ropade på propos. Hr Granfelt: Jag har begärt ordet endast för alt tillkännagifva att, sedan flere talare begärt återremiss, så får jag deruti instämma för det ändamål, som af de talarne yrkats. Ropen på propos. förnyades. Hr Cederschiöld: Jag skall vara helt kort.
Herr von lksusvvllk, Larl 6ust»k llleinbolck: Wille als lenast i anledning af detta Herr HnniLscbAlls yttrande, trim ra, att om man frägade Ledamöter af Utskottet om de nplyöningar man ästundar, stulle man ej behöfwa -.ned påminnelser beswära Ständet. Hwad den fragen an» ginge som rörde Lag-Utskottet, kunde Herr von llzu^vollk nu upgifwa, att dcn redan för längre tid sedan afUtffottct bliswit granstad, och att Riksens Ständer, otwifwelagtigt antingen redan erhällit eller snart erhåller Utskottets i anledning deraf gistna yttrande. Häri instämde äfwen Friherre Lhernsteclt, e->rl 6u stsk. He«r Grcfwen och Land t - Marskalken, till» sännagaf att nägre Acker ifrän Lag-Utskottet, nyligen moro inkomne, hwaribland troligen den, som rörde detta ämne, äfwen skulle finnas. Ytterligare anmälte Herr Grcfwen och LandtMarstalken, att Friherre ttermeUn, Zswuel OuLisl, skriftcligcn tillkännagifwet. det han more hindrad attlangre deltaga i Allmänna Veswärs - och Oeconomie - Utskottets göromäl, i anledning hwaraf Herr Grcfwen och Landt Marffalken anmodade Herrar Electorer af första Clasten, atr Dm 6 Äpril. att sä snart möjeligen ste kunde, i anseende tiss detta Uts stotts wigtiga och pätrangande göromäl i Friherre ttermeUnz ställe en annan Ledamot utwälja. Derefter tillkännagaf Herr Grefwen och Landt» Marstalken att Preste - Ständet wid den af Högloft. Riddcrstapets och Adelns gillade underdäniga strifwelse tiss Kongl. Maj:t rörande Författning i upfostrings-anstalterne i Riket anmärkt det mätte ordet grundelig utgå.
– Men den unge författaren var oftast en materialist, som skulle ha satt mer värde på något reelt, och som icke vederbörligen uppskattade nyttan af ett faderligt råd. Eller han hade en ömtålig stolthet och då blef resultatet en ordvexling. Hur som helst: det slutade alltid med att författaren gick bort förnärmad och förläggaren blef kvar icke mindre förnärmad. Och båda parterna voro öfvertygade om att det icke fans oresonligare menniskor under solen än dem de på grund af sin lifsställning voro dömda till att handskas med. Fru Zimmermann kände allt för väl till ställningar och förhållanden inom den literära verlden för att mottaga sonens anbud. Hon vände sig i stället till en af sina äldre literära vänner och tack vare dennes bemedling kom hon i förbindelse med en af hufvudstadens mera ansedda förläggarfirmor. Det var icke hennes eget lilla arbete, som lockade mest, ty firmans hufvudman dolde icke, att han ansåg utgifvandet af ett svenskt originalarbete som en mycket tvifvelaktig affär; men han trodde att en upplaga af de ryska öfversättningarne skulle betala sig och på denna basis ville han gerna träda i affärsförbindelse med vår utmärkta öfversättarinna och taga hennes egen lilla bok på köpet. I medio af maj utkom således: Resebilder af Kate Zimmermann. Med en känsla af saknad hade de båda, mor och son, lagt sista hand vid det gemensamma arbetet. I synnerhet hade det kommit öfver modern en förnimmelse af tomhet då hon tänkte på att från och med den bestämda dagen skulle det vara slut. Han skulle icke komma mer så regelbundet som förr, hon skulle icke ha den glädjen att se honom dag efter dag, att känna hur hon vann honom steg för steg, hur hans kyla smälte och hans skygghet försvann. Hon hade en slags vidskeplig föreställning om att från och med den stunden, då deras samarbete upphörde, skulle han så småningom glida ifrån henne; hon skulle icke kunna hålla honom kvar; hon skulle icke längre ha någon del i hans lif. Detta smärtade henne så mycket mer som hon under den sista tiden tyckte sig ha märkt, hur hon vann på honom; han blef menskligare och mera tillgänglig för hvarje dag han kom och der var all utsigt till att han till sist skulle kapitulera. Sedan de slutat sitt arbete hade hon tyckt sig finna att det började gå utför igen.
Fransyskan var ännu-nästan andlös: Ah, v r a i. IDUN Nu hade hon återigen funnit utväg att träffa d e n n e g a m i n. » » Hvilken hon? » » Pappas andra. » » Hvem? » » Lars. Inte kan jag ta honom — han är ju inte adel, och det är en s å d a n hare så. B a r a de säger ett ord åt honom, så springer han. Hon k a n ju inte göra honom något. Hon grälar j ä m n t. H o n ä r efter m i g öfverallt: Mademoiselle Barbro, ou etes-vous? Que faites-vous? Af Emy. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) essa andar äro en mängd gengångare, som äro på besök i det lilla hemmet — nej, (. ' e äro rättare sagdt bofasta för alltid i de bådas sinnen, men de släppas nu lösa för att återigen, för tusende gången kanske, presenteras för hvarandra och göra stora revyn. D e t är minnena, de ljusa, sinnesstärkande minnena från barndom och ungdom, som släppts lösa. Det är hågkomster af dyrbar art, af smått och stort, men allt inom ramen af ungdomlig lycka och barnslig ungdomsfrid — » minnets rosor, utan ånger b r u t n a ». H ä r ha vi några putslustiga äfventyr af oskyldigaste beskaffenhet — Hugo och Mimmi nästan kikna af s k r a t t — H ä r ha vi gamla farmor, som var så originell, så förnäm, men så hjärtegod. » minns du, Hugo. » — o c h Mimmis ögon fuktas — så den förtjusande weddingtripen, den vackra trädgården med alla sina jasminer och fuchsior, den gamla taflan på pappas slott, hvilken var en löndörr, de m u n t r a kavalkaderna med så mycken militär i töten och till och med musik ibland af Lifregementets husarer — » ack, minns du den där marschen. taran », taram, tata. 1 » Och utflykterna i lustjakten med alla vimplarne pä en gång, stort fyrverkeri pä Skogsviken och.
I konditoriet finna vi grefvinnan v. Plåten, som iklädt sig den vackra och klädsamma österåkersdräkten, och där biträda äfven fröknarna Cecilia Lewenhaupt och Busch i varierande kostymer. I blomsterståndet, som förestås af den graciösa lady Plunkett, iklädd en förtjusande kostym, finna vi äfven flere af stjärnorna bland societetens damer. Hvilket brokigt vimmel bland alla dessa renässans-, rococooch fantasikostymer i skärt och blått, i crenie och hvitt, med guld och silfver och fladdrande, rosiga band. Och öfverallt flyga skämtets luftiga grazier kring på franskt oeh italienskt tungomål. Där köpslår en diplomat om en präktig edamerost, och där åter syns en allvarsam gammal öfverste ha förvandlat sig till en riktig » bakelsebest ». D e elegant apterade buffeterna äro öfverfulla, och uti stallgången pröfvas skjutskickligheten i därvarande skjutbana. I bierhallen midt emot skummar ölet i seidlarne, och här ha många slagit sig i ro, lyssnande till det lifliga bruset därute i den stora lokalen. Men vi få icke glömma det spanska lägret inne venstra kaférummet. D ä r mötes ögat af en målerisk anblick. Här i det brokiga tältet har ett genuint spanskt sällskap slagit läger. Bland damerna i sina praktfulla, fantastiska kostymer igenkänna vi fru Dolores C o b o de Åberg, markisinnan de Giiell m. fl. damer af den spanska kolonien. Behagas det stekta kastanier eller apelsiner eller en bägare spanskt vin; det serveras eder genast af en äkta spanjorskas fina, hvita hand. Men vi nödgas dock engång sluta! O m alla de öfverraskningar, som förekomma och det rika program tillställarinnorna hafva att tillgå, har allmänheten själf att öfvertyga sig. Säkert är, att sällan någon dy
Då fråga är om lättnad i penninge-marknaden, hvarföre då åberopa dessa förhållanden såsom farliga för Svenska Banken? Att Banken här i Sverige icke kan vara tillräckligt oberoende för ställningen inom andra Banker är klart; men då ställningen i dessa aflägsna trakter visar sig fördelaktig, då synes mig, all man från den sidan har ingenting att frukta. Deremot har, som en talare före mig ganska riktigt anmärkt, flere omständigheter talat och tala fortfarande för en bättre ställning i allmänna handeln, och just denna bättre ställning, utöfvar det kraftigaste inflytande äfven på den Svenska Bankens ställning. Samme talare upgaf som exempel derpå att tullen å trävaror hade blifvit af Engelska Ministéren föreslagen att borttagas. Sorn jag lättat förhållandet härmed, så är föreslaget alt denna tull skulle nedsättas till hälften; men äfven detta är redan en betydlig lättnad för den Svenska trävaru-exporten, som icke kan undgå att inverka fördelaktigt äfven på Svenska Banken, för hvilken det ingalunda kan vara likgiltigt om trävaror från Sverige exporteras eller icke, äfvensom till hvilka priser detta sker. Samme talare åberopade en annan omständighet, som komme att på export-handeln utöfva ett lyckligt inflytande, nemi. den s. k. navigations-aclens uphörande, som kan komma Sverige till godo om Sverige vill af denna fördel sig begagna. Jag är alldeles af samma tanka, men hvarföre då föreställa sig alt Bankens blifvande tillstånd år så mörkt? Jag är icke för att öka lånerörelsen, det bör icke ske; men då BankotJtsk. icke föreslagit till hvilket ändamål Banken skulle använda den reserverade vinsten, så måste jag för min del blott bifalla Utsk:s förslag, nöjd med den framställning, som Frih. Palm4 II. 30 46C Den 15 Mars f. m. stjerna gjort, likväl med undantag af det motiv Bankolltsk. anfört, hvilket jag anser öfverflödigt och osäkert. Hr F åhrseus, Olof Immanuel: Frågan huruvida större eller mindre del af den samlade Bankovinsten mä förbehållas
Bih. till R. St. Prot. 1828—1830. 5 S. 1 Afd. 3 B 3:dje Häftet. a STOCKHOLM, tryckt i EciuteiimkaTryckeriet, i83o. Éevillnings-Ulskotlets Betänkande IV.-o 62 1 N:o 62» Ankom till Éxpod.-Utsk. d. äa Jan. i83o. Betänkande. med förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på Brännvins-skatts utgörande efter tillverkningen, (jenom Höglofl. förstärkta Stats-Utskottets voteringar, angående Bevillningen för Bränna vins-bränning, hafva Rikets Ständer beslutat, att beskattningen skall utgöras efter tillverkningen, och utgå med en skilling för hvarje kanna tillverkadt brännvin , samt Tarifferna å pannerymds-afgilten och öfriga Beskattnings-grunder endast gälla såsom minimi-afgifter för ifrågavarande tillverkning; men enär några Stadganden om hvad som iakttagas bör vid tillämpningen häraf, så väl i afseende på uppgift, som Controll, icke antydas i Rikets Ständers ofvannämnda beslut, anser Bevillnings-Utskottet sig härå böra fästa Rikets Höglofl. Ständers Uppmärksamhet, och tillika vördsamt före* slå de reglementariska föreskrifter, som dervid torde finnas behofliga och lämpligai Efter uppgjord calcul öfver den Bränn* vins-bevillning, hvilken med säkerhet kan beräknas af Panne-rymden, efter de serskilda Tarifferna, motsvarar denna Bevillning en tillverkning af circa 22 millioner kannor.
"Erbjuder sig till antagande af villkoren mindi e del af sk juts"'laget, som dock utgör minst en tredjedel deraf, skall det 'ankomma på Konungens Bef:h:de att pröfva, om entreprenad-anstalten kan för en sådan mindre del äga rum, i hvil"ket fall den må afslulas oell skjutslegan för stationen höjas. ' De af de skjutsskyldiga, som icke ingått i sådana entreprenader, bestrida skjutsningen i vanlig tur oell åtnjuta der"före hittills fastställd lega, hvaremot det förhöjda beloppet "för den af dem sålunda utgjorda skjutsen skall tillfalla entreprenören. De obilliga och ojrmna förhållanden, som häraf skulle uppkomma, äro redan anmärkta. Jag vill tillägga en annan betänklighet. Om entreprenader finnas på vissa ställen, men ej på andra; så nödgas jag, för att vara säker om obehindrad framfärd, likväl skicka förbud hela vägen, likasom nu, men måste på somliga ställen betala mera än nu både för egen och förbudets skjuts. Ännu nödvändigare är förbudet, om på det ena eller andra stället entreprenaden sträcker sig blott till hälften eller tredjedelen af skjutslaget. Då kan det hända, att jag den ena dagen eller den ena timmen på dagen icke behöfver förbud, Den 10 Juni e. ra. ao3 men väl på den dugen eller den timme, du de äro i ordningen alt skjutsa, hvilka icke hafva ingått i entreprenaden. Är jag utan förbud, så får jag den ena gången vänta i till 3 limmar, liksom nu, och ändock betala den förhöjda lega, som skulle befria mig derifrån, och för hvilken jag understundom får hästar genast. Sådana ojetnnheter och obilligheter kunna icke stadgas uti lag, utan att sjelfva författningen varder föraktad. g:de punkten säger:
Vid detta tillfälle anser jag följande §§:r vara af den beskaffenhet, att de kunna och höra afsöndras från del hela, utan skada för det som är väsendtligt. R. o. Ad. täcktes, hvar och en för sig, pröfva, om de §§:r, jag nu går att uppgifva, stå uti sådant sammanhang med hufvudfrågan, alt deras afsöndring derifrån kan menligt inverka på densaminas afgörande; skulle anmärknlr deremot göras, så loide jag sedermera få upptaga dem till besvarande. Den 22 Februari f. m. Den forsla §:n af sådan beskaffenhet synes mig vara den 7:de, hvilken i nya förslaget lyder sålunda: ”Alla Re■”geringsärender, med undantag af sådana, som i ii och i5 ”§§:na omförmäJas, skola inför Konungen i Statsrådet före”drågås och der afgöras.” Den motsvarande ännu gällande §:n är af samina innehåll, utom det alt han innefattar definitioner på minisleriella ärender och kommandomål, i stället för de i nya förslaget åberopade §§:na. — Förändringen är likgiltig, men afsöndringen kan ske ö Likaså förhåller det sig med den 24 §tn, hvilketi uti nya förslaget lyder som följer: ”Uti Konungens Nedre ”Just.Revision , skola Just.-Ären der n a beredas till före”dragning och afgörande i Högsta Domstolen.” Den tredje §:n , som kunde afsöndras, är den 38:de, hvilken uti nya redactionen lyder sålunda; ”Alla ifrån Kolningen utgående expeditioner och befallningar, utom i ”commandomål, skola, för att blifva gällande, vara för-’ ”s edde med Konungens underskrift och contra”signation af vederbör. Föredraganden, som vare ”ansvarig att de instämma med deröfver förde protoeoll. ”Alla föreskrifter och erinringar om verkställig”het af utfärdade beslut må af Departementschef e r omedelbarligen kunna till vederbör, es”pedieras. ” Återstoden är lika med gamla redactionen. Det väsendtligt af förändringen består uti den nyss oinförmälda rättigheten för Departements-chefer.
Menigheten trodde sig med förmån kunna kasta på folkskolan hela massan af barnen inom distriktet, utan all förberedelse, från 7-åringen till 15-åringen, och så blef folkskolan på de flesta ställen öfverlastad med nybörjare, derigenom hindrad i sin utveckling, och hemundervisningen på väg att dö i sitt frö. För att afhjelpa denna svåra olägenhet uppstodo två partier bland folkskolans vänner, begge med samma ädla syftemål, men på olika vägar. Det ena partiet, som törst satte sig i rörelse, underkände liusförhörsböckernas vittnesmål och folkets kärlek till sina små äfvensom dess förmåga, yrkande på småskolors upprättande såsom en allmänt nödvändig sak, för att massan skulle komma till ett för alla nödigt mått af första kunskap, och ville dermed göra småskolan lika mycket som folkskolan berättigad till Statens understöd. Det andra partiet, läggande största vigt på hemmets pligt att gifva de små den första förberedelsen för uppfostran och bildning, ville återställa hvad som i det äldre bilduingsarbetet blifvit rubbadt, om folket hysande den tankan, att det ännu i allmänhet både vill och kan, hvad det förut velat och kunnat, om det blott genom sina pastorer, kyrkooch skolråd blir dertill hållet. Detta parti, som faun, att småskolan, genom Statens bidrag utsträckt till hvarje hem, såsom meningen var, skulle döda i sin linda all hemundervisning, trodde sig ock finna, att Staten, om den så tog hand äfven om den gamla bildningen, skulle sakna förmågan att med den kraft, som erfordras, omhulda den nya högre, som med 1842 års stadga åsyftades. Att med Statens understöd få upprättad en folkskola i tre våningar, tillgänglig för massan, öfverstiger detta partis djerfvaste förhoppningar.
Mor Per Lars låtsade som ingenting och gick lugnt hän till byrån, hemtade sitt strumptyg samt intog sin gamla plats å den betsade almsoffan med svart vaxduksöfverdrag. Paus. «Men har redaktören inte herr Svensson med?» sporde mor Per Lars vänligt. Redaktören ville först svara på samma sätt, men hejdade sig, skelade skyggt öfver till soffan samt fann två ögon fästa på strumpstickorna och ett helt litet smil inne i en mungipa. «Nej,» svarade han kort. «Men jag trodde, att han och redaktören voro oskiljaktiga!» Denna gång var tonen mer än vänlig. Redaktören kastade åter en blick hän till soffan. Den var sned; men blef helt lång: mor Per Lars hade lyft på strumptyget och på ögonbrynen samtidigt, och smilet inne i mungipan hade vuxit till sig. Redaktören fann sig med ens äfven sjelf elakt humoristiskt stämd. «Ja, det är vi också,» sade han. «Men det hindrar naturligtvis inte, att jag helst far allena, när det gäller egna ärenden.» Smilet borta i soffan hårdnade plötsligt och försvann; och på andra sidan bordet satt Per Larsson med en ovilligt bekymrad min och krökte och sköt sin ena hand fram och tillbaka öfver bordsskifvan. «Jag råkade Nils Svensson som hastigast på ett möte häromdagen,» sade han. «Det står visst inte rigtigt bra till med honom. Han hostade så styggt.» «Det kommer sig deraf, att han inte gått på galoscher genom lifvet, påstår han sjelf,» anmärkte redaktören med precis samma leende, som nyss mor Per Lars haft. Denna satt och strickade med så hårda, korta, energiska tag, som om det vore något helt annat än en vanlig strumpa, hon hade under sina händer. «Så,» sade hon. «Jag trodde annars, det kom sig deraf, att han inte left på det sätt som ger ett långt lif.» «Det har jag aldrig hört,» replikerade redaktören afvisande. Den lilla tapetbeklädda blinddörren ut till köket stöttes upp och blef stående så en stund, utan att någon visade sig i den. Redaktören hade på en gång glömt allt annat: – nu komme Elsa!
En spanmålshandlande finnes äfven, men hvilken ännu ej idkat någon' betydlig rörelse5 och hvad utrikes handeln beträffar, äro nu varande handlande, såsom vane att hämta sina förråder från Stockholm, dermed obekante; en spekulant med mera omtanka och tillgångar, som förstod att begagna Örtens inbjudande läge, saknas således ännu, för att genom exemplet leda uppmärksamheten ditåt. En och annan fabrikant och handtverkare med mera utvidgad rörelse hafva under sednare åren uppstått, och de beqväma transporterna samt jemförelsevis med hufvudstaden, billiga prisen på lifsförnödenheter, arbetslöner och hushyror, synas i sanning uppmuntrande för så beskaffad rörelse; likväl är denna börjande förkofran, som egentligen förmärkts i Strumpväfvare, Färgare, Hofslagare, Kopparslagare,- Garfvare och Vagnmakare-yrkena, ännu för svag, att för framtiden derpå grunda någort pålitlig beräkning. Folkmängden utgjorde vid sistlidet års slut 4^i mankön, 570 qvinkön, tillsammans 1,021 personer, deraf 657 vörö mantals-skrifne. Perso“efla Utskylderna för samma år uppgingo sammanlagdt till 6o5 R:dr 37 sk” deraf bevillning 399 R:dr 10 sk., manlals-penningar i65 R:dr 12 sk. och kurhus-afgift 4, R;dr i5 sk. Borgarnas antal är 48* Talrikare och mh1' dre vällottade äro de stadens invånare, hvilka, utan att vara borgare, dei äga fastighet, samt lefva af jordbruk och skjutsning. En tredje klass a — 35 — nivå liarne utgöres af endast fattigt folk, hvilka, under benämning af arbetskarlar, statsdrängar, lotsar och slussdrängar m. m. nedsätta sig i staden, ofta med talrika familjer, hvarigenom fattigförsörjningen ansenligen betungas. Att emedlei tid en icke så vanlig idoghet och industri inom detta samhälle måste äga rum, kan slutas deraf, alt de jemförelsevis ganska dryga utskylderna ordentligen utgöras.