Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Städer i allmänhet, af ålder tillägget rättigheter och förmåner, så vidt desse ännu stå tillsammans med tidehvarfvets fordringar på en större näringsfrihet. De från Magistraterne för detta qvinqvennium, äfvensom för det nästföregående, hit inkomne Berättelser, beskrifva, i mer eller mindre tydliga ordalag, Städernes Handelsoch Handtverks-rörelse, eller Stadsmanna-Näringarne i allmänhet, såsom varande i jemnt aftagande; Men, för min del, kan jag, vid betraktande deraf, att Länets folkmängd under de sistförflutne 25 åren blifvit i det hela ökad med 66f procent, hvilket åter förutsätter betydligen ökad consumtion af Köpmansoch Handtverks-varor, samt följakteligen utvidgad trafik, ■— icke antaga ofvanförmälte beskrifningar eller omdömen, såsom grundade, fastän ett tillfälligt aftagande under en viss tid, och tilltagande under en annan, kunnat äga och verkeligen ägt rum, af serskilte här förut uppgifne orsaker. Alt obestämde myntförhållanden och andre omständigheter, under sistförflutne Tvänne 6o qvinqvennier, gjort créditen man och man emellan vacklande och sålunda stundom försvårat omsättningen af producter och varor i allmänhet, må väl icke nekas; Dock sorn, med undantag för Borås, der olyckshändelser vållat utflyttning, Städernas folkmängd tilltagit, om icke i bredd nied Ilandets, åtminstone betydligt, och något factiskt mothe vis om Städer nes afta gande i välstånd, icke förefinnes; så anser jag mig befogad hysa den mening: , att Städernas tillstånd, jemförelsevis till en föregående tid, är hvad rörelse och förmögenhet beträffar stationairt, och kanske i tilltagande, ehuru det öfverallt ökade antalet af Näringsidkare haft lill följe, att rörelsen och förmögenheten nu mera linnas delade på flera händer,; än förr. Wenersborg å Lands-Cantzliet den 3i December i83a, P. Sande ih j e i, m. si. P. Sandberg. Wenersborgs Stad. Bni och Tomter j°.d OskattJagd Mjölqvarn med arne par stenar
Jag anhåller vördsamt att B. o. Ad. uti det beslut, sorn nu går att fattas, ville uttryckligen nämna, huruvida den tryckning som skall verkställas bör omfatta såväl lagberedningens förslag till straffbalk, som förslag till lag om verkställighet af fängelsestraff, förslag till författning om nya strafflagens införande, samt förslag till de förändringar i grundlag, hvilka lagberedningen ansett nödvändiga, äfvensom derjemte samtliga motiverna till dessa lagförslag med de prot. och reservationer, sorn finnas förslagen bifogade. Jag får upplysningsvis nämna, att om, på sätt BondeSbs prot.utdr. gifver viel banden, alla dessa förslager och prot. skulle tryckas i oktav, så blifver formatet måhända väl litet, emedan lagberedningens samtliga förslag gå på 15 ark, motiverna 10 ark och prot. samt reservationerna pä nära 25 ark, således tillsammans omkring 50 ark. När man tillika besinnar att formatet af det papper, som nu är i riksg:s-kont. upphandladt till tryckning af hillänget lill RiksSt:ns prot. är så litet, att II. o. Ad. och PresteSt. hafva fattat särskildta beslut att annat papper skall upphandlas för deras prot., sä skulle måhända, om tryckningen afifrågavar. lagförslag skulle verkställas i oktavformat, man finna att boken blefve väl voluminös med ett sä litet format. Jag vill endast hafva äran fästa uppmärksamheten härpå och skulle för min del anse lämpligare att formatet vöre in 4:o i likhet med hillänget till RiksSt:ns prot., hvarigenom man också kunde, om man så önskade, tillsammans dermed binda dessa lagförslag. Afven af ett annat skäl tror jag alt det vore förmånligt 0111 förslagen trycktes i qvartformat, nemi. det, att om dessa handlingar skulle tryckas i oktavformat och .mindre stilar dervid användas än till vanligt riksdagstryck, så kunde, enär man vet att korrekturarken icke tryckas, utan endast med borste afklappas, och således vid användande af smärre stilar korrekturläsningen ock blir svårare, flera tryckfel derigenom lättare insmyga sig. Slutligen torde i beslutet böra bestämmas den blifvande upplagans storlek. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Stånds vis en prin Den 30 September f. ni. 431 cip, som förut varit gällande, men som befunnits mindre lämplig, men deiföre blifvit för längesedan öfvergifven. Då jag således icke kan finna, att delta förslag innebär något steg till en förbättring af våra representationsformer, och då jag tror att man vid förändring af desamma måste utgå från en helt annan grund, kan jag icke lemna min röst till detsamma. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afs. på ifrågavuie grundlagsändrings-förslag blifvit yrkadt af Frih. Paijkull, Gr. Björnstjerna ni. fl., att detsamma måtte förkastas, af Hr Cederschiöld, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, ali benämningen KiksNämnd på alla de ställen i förslaget, der den förekommer, hör utbytas emot benämningen RiksFörsamling. samt af Gr. Lagerbjelke att R. o. Ad. mätte antaga förslaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, först finge hemställa om R. o. Ad. behagade förkasta ifiågav;de grundlagsändrings-förslag. Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter IIr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Gr. Lagerbjelke begärde votering. Hr Cederschiöld: För att förekomma votering om konlrapropos. afstår jag från mitt yrkande om benämningen RiksFörsamling i st. f. RiksNämnd, och förenar mig med Gr. Lagerbjelke.
Tyvärr hafva de icke gjort sig gällande inom de Stånd, som redan behandlat detta ärende; men jag, för min del, tror icke att dessa Stånds beslut böra lägga något binder i vägen för R. o. Ad. att efter sin öfvertygelse om detta arbetes vigt, nytta och nödvändighet fatta sitt beslut, oberoende af de andras. Förutsatt äfven att ingen apparence vore att det 4;de Ståndet, RondeSt., skulle vilja förena sig med R°’ Ad. ; dess beslut, anser jag likväl, att R. o. Ad., om Ståndet inser de politiska, militäriska och commerciella fördelar, som anläggningen af en hamn vid Höganäs kan medföra, borde, allt detta oaktadt, besluta bifall till TJtskis förslag om ett anslag af 191,000 r:dr till hamnen vid Höganäs. Alt BorgareSt. icke beviljat dessa anslag, så väl till Höganäs som Svinebodan, tror jag vara ett bevis på gilltigheten af alla de skäl, sorti varit anförda för anläggningen isynnerhet vid Höganäs, ty Ståndet har förmodligen insett på förhand, att Höganäs i framtiden skulle blifva en ganska vigtig handelsstad och har deruti sett ett hinder för bifall till ett anslag, som skulle möjligen i framtiden bereda undergång för eller minskning i flera andra handelsstäders rörelse. Att återigen PrestcSt. afslngit anslaget för Höganäs, men deremot bifallit det för Svinebodan, hvars syftemål är af mindre och secundär art, tillskrifver jag brist på localkännedom, ty nalman vet att Svinebodan är ett utskjutande sandoch stenref, en half mil söder om Höganäs och utan allt samband med Höganäs, och att der, genom anläggande af en vågbrytare, kan blifva endast en nödhamn, så kan ett anslag dertill vara godt och väl, om man har medel i öfverflöd; men då man inser de ojemförligt större fördelarne af en hamnanläggning vid Höganäs, så borde likväl Svinebodan aldrig hafva kommit i betraktande. Då likväl ett Stånd beviljat detta anslag, så instämmer jag äfven i hvad Frih. Sprengtporten och Gr.
På grund härutaf tillåter jag mig vördsammast föreslå, att den hitintills stadgade afgiften af 50 r:dr för de första 3 månaderna, måtte bibehållas oaktadt den sednare för hvarje manad derutöfver af året, så som Utskottet föreslagit, nedsättes till 25 r:dr; samt att nu stadgade bötesbelopp 300 r:dr, såsom varande allt för högt i förhållande till förseelsen, måste nedsättas till högst 150 r:dr, hälst det icke torde kunna antagas som omöjligt att okunnighet någon gång skulle kunna vålla uraktlåten betalning i behörig tid af bevillningen.“ Uti denna reservation hafva hrr Bjuhr och Berg sig förenat. 10:o af hr Ekelund'. „Emot det beslut, hvaruti Utskottet slädnät, ehurn blott med 3 rösters majoritet, uti den väckta frågan om bestämmandet i 73 § Bevillnings-förordningen, af en förändrad grund för minimi-afgiften af bevillning för stångjernssmide, får jag mig vördsamt reservera. Miuimi-bevillningen af J:del utaf hammarskatts-jern-priset är, såsom motionären öfvertygande ådagalagt för svagare verk allt för hög, och när derjemte i betraktande tages, att stångjerns-verken dessutom erlägga ordinarie skatter och serskild bevillning för alla hemman och lägenheter under bruken, och ändå dertill hammarskatt, så kan visserligen denna afgift af minst fidei extra bevillning, som efter 15 r:dr hammarskattspris, (förlidet nr beräknades det till 16 r.dr), utgör 1 r:dr 32 sk. banko per skepp., med fog kallas ytterligt orättvis. Månget stångjerns-verk finnes, grundadt både på köpekol och köpetackjern, eller till större delen å båda eller någotdera, hvarvid det är lyckligt om behållningen för egaren utgör ^:del eller V5:del af haminarskatts-jern-priset, eller uppgår till 30 å 2 ) skilliugar banko skepp.
250 — s — Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 176, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om nämnde-mäns och fjärdings-mäns rätt till ersättning för extra förrättningar: B. VII. 65, 79, 84. A. 85, E. 289. — N:o 177, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rese-ersättning och dagtraktamente till ordföranden och ständiga ledamöter uti de nämnder, åt hvilka reglering af presterskapets aflöning, i enlighet med Förordningen den 11 Juli 1862, anförtros, samt om anslag till skrifbiträde åt dessa nämnder: B. VII. 65. 79, 85, A. 85. E. 246. — N:o 178, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för iståndsättande af åtskilliga broar å den så kallade Carl-Johansvägen i Jemtland, m. m.: B. VII. 66, 79, 85, A. 85, 86, E. 289.
Det var för att undanrödja en verklig orättvisa, sorn jag fiamställde mitt förslag: och det vore beklagligt, om det icke skulle vinna gehör inom detta Hus. Hvar och en vet, att stugan icke behöfver vara stor för att uppskattas till 200 r:drs värde. Den som icke har iner äu den stugan, kan icke jemföras med den som har 100 r:drs inkomst. Orättvisan af en jemförelse dem emellan ar så i ögonen fallande, att det förundrar mig, alt Utsk. kunnat för andra gången framställa det. Den som blott äger den stugan, har knappt tak öfver hufvudet, ty han har ingenting att underhålla det med. Jag kan således icke annat än vidblifva den öfvertygelse, att en jemförelse emellan 100 r:drs inkomst saint i eller 200 r:drs fastighetsvärde är högst obillig och orättvis. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: I anledn. af den siste värde talarens yttrande, får jag förklara, alt jag visserligen icke liar något emot hans förslag, emedan jag inser orättvisan af det åberopade förhållandet; men såsom Hr Stuart anmärkt, blir en stor del af Rikets innebyggare, hvilka ännu erlägga personlig skyddsafgift, befriade från utgörande deraf, nemi. aila de, som äro öfver 60 år gamla, och som icke hafva 100 r:drs upptaxerad inkomst. Denna massa utgör en stor nummerär af Sveriges innebyggare, och det skulle således, efter min tanke, icke gå an att bifalla Frih. Nauckhoffs förslag, med mindre det förändras så, att suni - Den3 0ctober f. m. man nedsättes från 100 r:dr t. ex. till 5o r:dr, hvilken summa jag förslagsvis nämner. Om Frih. Nauckholfs framställning på så sätt modifieras, skall jag icke draga i betänkande att bifalla densamma. Hr Ribbing, Bengt:
Sålunda påkallas ofta tillåtelse till nya marknader och till särskilda försäljningsplatser på landet; en ny marknad är beviljad i Brostugan af Skede socken och Östra härad; deremot Lannaskede marknad i samma härad blifvit indragen; de mest besökta torgplatser äro uti Wernamo, Wrigstad och Hvetlanda, der omsättningen af landtmannavaror är särdeles liflig; på dessa ställen linnas derjemte liera handlande, af hvilka fyra i Wernamo bosatte äro borgare i Jönköpings stad; antalet af öppna salubodar, der handelsrättighet utöfvas enligt 6 § Handels-Ordningen, dels i Wrigstad och Hvetlanda, och dels annorstädes å landet, utgör 42, och många bland dessa handlande hafva ganska betydlig varuomsättning; men omdömet om nyttan af en sådan landthandel utfaller mycket olika; dock anses det i allmänhet fördelaktigt, att landtmannen kan bespara sig långväga resor till städerne, för uppköp af nödvändighetsvaror och i hemorten erhålla sådane af lika godhet och till föga högre priser. I allmänhet tyckes det afstånd af tre mil, som, i fråga om handelsrättighet på landet, är bestämdt med hänsigt till stad eller köping, jemväl vara det mest lämpliga emellan särskilda handelsplatser å landet, så att, då detta iakttages, blir rörelsen på sådane ställen liflig och nyttig, men eljest aftynande och föga gagnelig. Kreaturshandeln är fortfarande en af de vigtigare inom länet, icke blott för den inkomst, som landtmannen derigenom tillllyter, men jemväl derföre, att många jordägare icke hafva tillfälle att underhålla dragare under annan eller längre tid af året, än då våroch höstbruket pågår, och sålunda måste än sälja de förut begagnade, än inköpa nya; andra jordbrukare sakna tillräckligt vinterfoder, men äga god tillgång på sommarbete eller tvärtom, och detta föranleder likaledes en liflig omsättning af oxar, dels till dragare eller s. k. lifkreatur och dels till gödning och slagt.
Få äro ock de revolutionsmän, som från början gillat slikt; Marrat och några få andra visserligen, men icke ens Robespierre, som ursprungligen var philanthrop och röstade för dödsstraffets upphäfvande, och inbillade sig på fullt allvar att dygden och menniskokärleken skulle blifva den nya statens lifsprincip. Men när satanismen i stället blef „de oförytterliga rättigheternas„ resultat, måste sjelfva dictatorn böja sig för dess makt – erkänna terrorismen och guillotinen samt på obestämd tid ajournera dygderna och den nya constitutionen, hvars bläck knappt hunnit torka. Detta kallas la force des choses, hvilken hopen ej begriper, förrän den kommer öfver dem, när samma omständigheter återvända; en lag, oföränderlig och jernstark, som Ödets, hvilken alla, som ej resignerat sig som offer, måste underkasta sig. Man måste antingen krossas eller krossa, när verket är gjordt. Innandess kan man gerna tala om humanitet, brödrakärlek, frisinnighet, folkfrihet, och äfven tro sig handla derför. Men har man engång antagit en falsk princip – godtyckets och sjelfviljans, materialismens och går-an-lärans – så drifves man framåt immerfort, i den mån rörelsen framgår, till dess, i upplösningens och anarchiens chaos, ingenting mer står upprätt än styrkans rätt, och bilan blifver den enda återstående statsmakten. A.B. har om första artikeln af denna skrift, förra upplagan, haft godheten yttra, att den i sina premisser innehölle en viss portion sanning, men vore felaktig i conclusionerna, och tecknad med en icke vanlig jesuitisk talent, men för starkt färglagd, samt har föröfrigt lofvat „ha artikeln i godt minne.„ För att göra oss mera förtjente af hvad i detta omdöme kan anses innefatta ett alltför öfverdrifvet beröm, hafve vi bemödat oss om att efter förmåga colorera denna omarbetning ända litet starkare, för öfrigt försäkrande att vi ha godt förråd på färgor qvar ännu, samt att vi, om tid och tillfälle blir, än skulle kunna rita ett dussin nya taflor öfver samma outtömliga ämne.
Hr Cederschiöld har ansett mitt förslag enahanda med Hr Printzenskölds: detta är ej förhållandet. R. o. Ad. har ej förbehållit sig sjelfskrifvenheten; det var detta Hr Printzenskölds förslag åsyftade. Jag deremot yrkar, att frågan må lemnäs öppen, i det jag säger, att Adeln skall representeras efter den Ridd.Ordn., hvarom Ståndet kan öfverenskomma och till hvilken Konungen i nåder leranar bifall. För öfrigt vill jag hafva äran förklara, alt, om Hr Brakel afstår från sitt förslag till förändring i 3 och 4 mom. af förevar:de 12:te §; så uptager jag detsamma såsom eget. Hr Printzensköld: Det lärer icke hafva fallit ur R. o. Ad:s minne, huruledes mitt förslag till gemensam lanke rör:de sjelfskrifvenhetens bibehållande, jemväl innefattade den framställningen, att alla nu orepresenterade samhälls-medlemmar, som, på grund af deras ställning inom samhället kunde anses berättigade till delaktighet i representationen, borde genom valde ombud, der vinna inträde. Derföre, att R. o. Ad. icke antog detta förslag, sådant det i sin helhet framställdes, kan jag omöjligen begripa, huru deruti, kan, såsom Hr Cederschiöld påslår, ligga elt afslag på min framställning, isolerad, att sjelfskrifvenheten skulle bibehållas. Det beslut, som R.o. Ad. fatlade i anledn. af mitt förslag, kan säle - Don 28 Maj c. ra. 335 des iclie lagligen anses lägga hinder i vägen för Adeln att nn besluta öfver Hr Gyllenskjölds förslag äfven på det sätt, att detsamma skulle vinna bifall, och det så mycket mindre, som hans förslag icke omtalar sjelfskrifvenheten, utan endast förbehåller Adeln rättighet att representera i öfverensstämmelse med den Ridd.Ordn., hvilken kan af Ståndet varda antagen och af Konungen sanktionerad. Visserligen tror jag alt Hr Gyllenskjöld med sitt förslag åsyftar sjelfskrifvenhetens bibehållande; men det blir åtminstone derigenom en möjlighet för
Då det heter att Konungens Bef:h:de i länet äger deltaga uti pröfningen af grundfondens beskaffenhet, så skulle jag önska att elt tillägg måtte äga rum, så ali det komme att heta: ”uti hvilken Konungens Bef:h:de i länet, eller den han i sitt ställe förordnar, äger deltaga” etc.; ty det skulle kunna hända, att landshöfdingen sjelf är actieägare eller ock frånvarande. Men det är en vigtigare omständighet, hvaruppå jag anhåller att få fästa uppmärksamhet. Här står att såsom grundfond må begagnas leda penningar, controlleradt guld och silfver, fastighetsinteckningar, adier, eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, oell att de ”nedsätta medlen” jemte de godkända säkerhetshandlingarna skola nedläggas uti förvar i landlränleriet eller annat allmänt förvaringsrum. Meningen mätte val icke vara, atl, om en actieägare såsom grundfond insätter hela summan i reda penningar, dessa penningar skola insättas i landtränleriet, ulan den summan mätte viii aclieägarne mot viss proc., som af bolaget bestämmes, få utlåna mot säkerhet, sorn är lika god som de öfriga grnnd fondshandlingarna. I öfverensstämmelse härmed hemställer jag, om icke ett tillägg bör äga rum af följande innehåll: ”Actieägare, hvars grundfond består uti reda penningar, cl. Den 20 Februari e. m. v. s. Rikets mynt, njute derför årlig ränta, som af bolaget bestämmes. Detta Rikets mynt skall af bolaget utlånas mot godkänd säkerhet af inteckning i fast egendom, hvilken säkerhet lägges till öfriga grundfondshandlingarna/’ Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Då jag begärde ordet, skedde det för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten att i öfverensstämmelse med dess vid förra §:u fattade beslut ändra orden ”reda penningar” till ”Rikets ray n t.” Hr Lagerheim, Lars Magnus: Instämmande uti den önskan, alt i conformitet med R. o.
Till utveckling af skälen till denna önskan, skall jag be att få uppehålla R. och Ad. några få ögonblick. x\Ied den representation som vi hafva, bestående af så olika elementer, utgående från så olika stånd och folkklasser, och fördelad på fyra kamrar, är det helt lätt a priori förklaradt, om det också icke vore kändt af erfarenheten, 'att stora svårigheter upstå för R. St:r att kunna åstadkomma något helt i lagstiftningsoch organisationsväg, hvilket likväl utgör den högsta upgiften med afseende på samhällets frågor. Under sådant förhållande vore det efter mitt förmenande i hög grad önskvärdt, att hafva någon förmedlande, icke beslutande men rådgifvande auktoritet, som stöde mellan R. St:r och konunga-makten, äfven af det skälet, att Konungen hos oss är enväldig i alla frågor, som röra organisationen af statsinrättningarna, äfvensom i fråga om den ekonomiska lagstiftningen; och hvar och en känner, hurusom detta i sjelfva verket lemnar åt Svérges konung i det närmaste samma magtfullkomlighet som om Han vore enväldig, med undantag af hvad som icke är ulan vigt att R. St:r hafva rättighet att besluta om de anslag, som äro erforderlige för att verkställa den organisation, som Konungen kan vilja inrätta, men hvarvid Konungen likväl sedan är oförhindrad att efter behag förändra instrukhn för en sådan eller hvilken som helst förvaltningsgren, att gifva densamma en huru absolutistisk riktning som helst. Jag ber att få föra R. och Ad:s upmärksamhet tillbaka till det tillfälle, då den s. k. Rikets Allmänna Ärenders Beredning år 1848 upbäfdes, och den nuvule departemental-slyrelsen infördes. Alla som varit med den liden, veta, att en stark och öfvervägande mening då hade bildat sig om ändamålslöshelen af allmänna ärendenas beredning, och huru man hoppades, att regeringsärenderna skulle mycket bättre kunna besörjas genom införande af den nuv:de organisationen af StatsRådet.
Medan hon intellektuelt var s&amp; modernt anlagd, s&amp; smidig, s&amp; v51 kunde lämpa sig efter mSnga olika lynnesoch meningsskiftningar, var hon till sitt eget iniiersta skaplynne en mycket exklusiv natur, utan möjlighet att dela eller dampa sina valdsamt starka kansler, en natur utan ers&amp;ttningsmöjligheter. Ett litet drag belyser denna förmgga att lidelsefullt omfatta ett skilenda förhallaude. Hon har i Den g d a S2urespos * sZi~sgruppen drat ' sin sorg, da detta lilla konstverk saldes bort ur hemmet. Men annu skarpare kom denne sorg fram i ett yttrande, hon en gSng fälde: " SS lange den fans: sSg jag knapt det, som var otrefligt och oskont i hemmet; den gruppen .gaf en festlig pragel At alltsammans; jag sökte, sB godt jag kunde, ordna allt till en vardig bakgrund &amp; t det der enda konstverket. Sedan den var borta lat jag allt vara: det lönade ju inte mödan mer. " Det var emellertid icke minga, som sigo till botten af Ernst Ahlgrens natur och der uppdagade ofvaii autydda grunddrag. Hon gaf tvllrtom i allmiinhet intrycket, af att kunna taga p i UtBt scdt var detta ocksi ' m h g a händer och dela sig $t ' mBnga. htill. fallet; innerst betydde ytterst f i manniskor nAgot vasentligt, för heuue. Detta innebar dock ej nilgon egoistisk köld, ty hon kuude dela andras fröjder och lida deras sorger p i det mest akuta satt, s i akut att afven detta slet ut hennes motstindskraft mot en tillvaro, som ger m h g a möjligheter till medlidande, f&amp; till medgladje. Men hennes innersta vasen var af det slag, som skildras i Modern: " Sidana mflnniskor som jag borde sl&amp;s ihjal vid födelsen, de passa icke bland de andra.