Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln b-kant, mätte, intord uti dess Protocoll, med detsamma komma tilt Allmänhetens kunskap. Jag erkänner intet annat rättesnöre för Svenska mäns förhållande till Staten, och Statens till dem, än de af oss antagna och besvurna Grundlagar. Hvart och ett afvikande frän dem är en förbrytelse, mer eller mindre svår efter sakens beskaffenhet; men visserligen ganska svår då försök göras att gå medborgare för nära. Rikets Grundlagar föreskrifva tydligen det sätt hvarefter tilltal eller anmärkning må göras _ vare sig af ConstitutionsUtskottet eller af enskild man — emot StatsRådets Ledamöter. Att Den 6 Augustif. m. *93 Att afvika härifrån, vöre att miskänna de grundsatser som påkallade 1809 års Regeringsform. Men om den medgifver utöfningen af anmärkningsrätten åt enskilda Riksdagsman, krafver äfven den allmänna rättvisan att denna rätt, endast nyttig om deraf någon påföljd vinnes, må med den varsamhet och den sakkännedom begagnas , som å ena sidan ägnar ett fritt folks Representanter och å den andra påkallas af det skydd hvarje medborgare inom samhället bör njuta, — att åtmindstone få försvara sig mot den anklagelse som möjligen kan emot honom rigta s. En blick tillbaka på det framfarna visar hvad vi icke längesedan voro, och en blick på det närvarande hvad vi nu äro. Ar 1809 var Sveriges belägenhet nästan förtviflad. Då fordrades mod att stanna qvar vid sin post och att emottaga ett embete; nu bör, må hända, denna ståndaktighet förtjena erkänsla. Sverige är i denna stund det lyckligaste land i Europa; och aldrig har vid något Riksmöte en Regering kunnat framlägga för ankommande Ständer angenämare underrättelser och gladare utsigter.
Lotsar, under uppsigt af en Lots-fördelnings-Chef, äro stationerade uti Wisby stad, Westergarn, Klintehamn, Ernsvik, Enevik, Stockvik, Rohne Ljugarn, Herrevik, Katthammarsvik, Sidö, Sanct Olofsholm, Kyllej, (hvilkas lotsar äfven inlotsa till Kolje, Wallevik och Werne,) Lergraf, Fårösund, med särskildta lotsar vid hvarje inlopp, Lutterliorn, Kapellshamn och Hallsine k. I följd af år 1837 med jordägarne vid dessa Lots-stationer uppgjorda kontrakter, hafva, med undantag af Rohnehamn, der tvist uppstått rörande en Kronholrne, samtliga Lotsarna denna sommar blifvit inrymde i bisiltning af åt dem upplåtna lägenheter. De enligt sista Berättelsen oafgjorda Qvarn-skattläggningsmål hafva blifvit afslutade. Tabellen upptager det antal skattlagda Tull-mjölqvarnar som för närvarande finnas i länet. Af de sedan sista Berättelsen skattlagda qvarnar, utgör räntan i Kronovärdi 5o R:dr 3o sk. hvarjemte lägenheten Bod och Öster-udd, enligt Eders Kongl. Majus Nådiga Bref den i5 April i83o, blifvit skattlagd till årlig ränta 6 R:dr 43 sk. 5 r:st så att, då summan af Länets jardeboksoch hemmantals-rärtor enligt sista Berättelsen ntgjorde 12,080 R:dr 38 sk. 6 rist utgör den samma nu I2,i38: i5, 11. Tvenne kungsgårdar finnas i Länet. Den ena Roma kloster, är ansiagen Xiandsliofdingen på lön, emot en arrende-afgift af 66 Rd, 32 sk. Rånko. Enligt nådigt förordnande skall densamma nu utarrenderas på 3o år. Vid én denna vinter försig-gången arrende-auktion har Eders Majit nådigt pröfvat, ieke något af de gjorda anbuden vara antagligt; de anbud som erhållits vid den sednare arrende-auktionen i denna manad äro understälde Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning.
S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 149, i anledning af väckta frågor om förändrade beskattnings-grunder för mjöloch såg-qvarnar, samt om ödes-qvarnars befriande från grundskatt, blef detta Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med undantag af den del utaf Utskottets tillstyrkande, som afser utfärdandet af en allmän författning i fråga om nedlagda qvarnars befriande från grundskatt, hvilken del, på grund af deremot gjorda anmärkningar, återremitterades. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 40, öfver Tapet-fabrikören Johan Sandbergs ansökan om ersättning för en af honom å Banko-auktion, efter silfvervärde, inropad, sedermera oriktig befunnen pant", hvilket Utlåtande bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande, N:o 36, i anledning af väckt motion om lekmäns verksamhet i kyrkans tjenst’, hvilket Betänkande bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, Memorial och Betänkanden: N:o 96, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 38, angående kontroll, till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja sina tillverkningar. Med vidblifvande af Ståndets förut fattade beslut, lade Ståndet Utlåtandet, N:o 96, till handlingarne. Nto 98, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 91, lades till handlingarne.
Preste-Ståndet bifallit, har deremot blifvit återremitteradt af de öfriga båda Riks-Stånden, på grund af hufvudsakligast följande anmärkningar 1:0 inom Vällofl. Borgare-Ståndet, af Herrar Schartau, kV ceni och Bih. till R. St. 8 Sami. ta Haft. 3 Allm. Bcsv.- oeh Ekon.-Utsk. BetänkandeN.o 72. Petre, med hvilka Herrar SundlerPaul Berg, Berglund och Norin, med flere af Ståndets ledamöter, sig förenat, att, enär Utskottet, för sitt afstyrkande af motionen, bland andra skäl, antagit, att det ej vore med cn skyldig grannlagenhet öfverensstämmande, att, då Rikets Ständer vid nästförflutne Riksdag i underdånighet framställt enahanda önskan med den, som nu vore ifrågasatt, ånyo upprepa densamma, innan Rikets Ständer egde någre erfarenhetsskäl för cn förnyad anhållan i berörde afseende, ett sådant förfarande, enligt nyssbemälde Herrars åsigt, snarare skulle strida mot grannlagenhelen, emedan, om en dylik anhållan skedde först, sedan man genom erfarenheten funnit densamma behöflig, den då innebure ett klander, hvilket säkrast undvekes derigenom, att Rikets Ständer i förväg gifva Kongl. Maj:t sina önskningar i underdånighet tillkänna, äfvensom att ötverläggningarne inom samtlige Riks-Stånden om det i detta afseende hvilande Grundlags-förslagets behandling, för öfrigt torde tjena till ledning för Regeringens åtgärder i denna fråga; och 2:0 inom Hederv. Bonde-Ståndet: af Piiksdagsfullmägtige Jan Andersson från Upsala Län och Johan Jacob Butberg från Norrbottens Län, med hvilka Lars Johan Boethius från Stora Kopparbergs
Ni, hvad tycker ni?, fragade frn P., Jo, jag skulle ha lust att lara kPnna prinsessan Ziszs. Hen nes blick röjer både begåfning och karakter, och det var mer, än jag väntade att finna i harem., .Det har hon också, och dessa naturens gåfvor ha af förhmandena ej blifvit förkvafda. Hennes ställning som hustru iir namligen en annan än hennes trossystrars. Då hennes man stod under henne i rang, måste han, för att vinna prinsessan, förbinda sig a t t aldrig ge henne någon medhustru. A t t lian, till ersättning för denna inskränkning i sina personliga rättigheter, fyllt sitt harem - d. v. s. deras hem - med slafvinnor i st. f., hustrur, det ar en sak, som prinsessan mkste blunda for. Han har ju både sed och religion p&amp; sin sida., Hon står sålunda p&amp; en högre utvecklingsgrad an kvinnan har i allmänhet 3 D &gt;Ja, det törs jag nog påstå., förstår hon då att på nkgot nyttigt sätt utfylla sin tid ocli att utveckla livad naturen gifvit henne? *, Nej, tyvärr! Detta ligger alldeles öfver den muhamedanska kvinnans horisont, åtminstone i våra trakter. På sin hojd kan man traffa henne med en nål och ett broderi i handen, men vanligen sitter hon pk sin divan drömmande eller småpratande - hon som alla de andra. D Rysliga tillvaro! A t t sitta drömmande p % divanen och l %ta år efter är tills ungdomen liar flytt, och ålderdomen har eftertradt lifvets sommar - sjunka ned i glömskans och förintelsens haf. A t t aldrig ha känt den ljufliga tröttheten efter en väl använd dag, alldrig glädjen af att vakna upp till plikter, som ropa! Och värst af allt att gå in i den sista Iivilan, iitan att nagonsin ha fatt veta, att inan ager en odödlig själ. Rysliga tillvaro! E t t lif utan minne så val som utan hopp! ' 3:: i: 4: Följande dag kom mitt fartyg: Nar jag tackade fru E '.
Friherre ^lannerbeim, at l sammaöcko. i stället för biifwer skattskrrfwen ssulle sattas är skattstrrfwen. Ytterligare i anledning af det stadgande, at Husbonde borde wara answarig för Torpares och underhafwandes statt, yttrade Friherre 8tjernsteät sin önstan, at (?on, triKutionernL mätte af Köpmannen hos Torpare m. m. clireöts fa upbäras. Grefwe 6^llenborA, polian IgsnninZ, förklarade sig icke kunna bifalla et sadant förslag, font alagger en emot all xrincipe af rättwisa stridande förbindelse. Grefwe O? la. 6ar clio framställde det satt, hwarpa denna upbörd förut blifwir förrättad, och förklarade, at Urstottet nu ansett billigast, at en Husbonde anfwarade för sine underhafwandes ulstylder, emot det at han agde rätt, at hos dem söka sin ersättning. Grefwe l-lamilton, /ixol. Sedan Frälsemans pantnings-ratt under denna Riksdag blifwit afsagd, tror jag det wore bättre, om Konungens Befallningshafwande äireÄs finge göra upbörden. Grefwe ve la 6aräie erindrade, at denna pantnings-ratt ej wore afsagd, utan endast billigt instrankt. Herr Den 9 Mars. e. m. 517 Herr östenborg, kellr, önskade, atnoga mätte bestämmas, hwad som med uttrycker Tjenstehjon egemeligen menades? Grefwe Lilienborg tilstyrkre, ar, i afseende pä förewarande staga, der mätte förblifwa wid förut gällande Författningar. Grefwe De 1^ Laräie trodde, at Utskottets förslag wore sa billigt, at det uran swärighet kunde antagas.
Jag hade förut knappast hört hans namn, hade aldrig läst en rad af hans vers, och jag visste i det hela taget icke, om han var mera poet, än de många dussin versmakare, hvilka jul efter jul bereda sig den obehagliga missräkningen att se sina vackra rim olästa vända tillbaka från den korta triumfen på boklådans disk och till den eviga sömnen på förläggarens vindskontor. Han hade under nästan hela kvällen icke sagt ett ord, och när han ändtligen började tala, var det för att servera oss en predikan – eller kanske det var en dikt på prosa! Nu för tiden skrifves ju vers i romaner och prosa i diktsamlingar – och denna predikan var till och med af det mest banala slag. Det var bara påhittet med att omkläda alla dessa gamla tankar och kalla det hela för »Medusas hufvud», som hade förbryllat oss alla. Ty hvad var det hela? Det var en omklädnad af det stolta ordet, att icke den segrar i lifvets strid, som lyckas, att den, som skelar efter framgången, när han föregifver sig söka ett mål, är den uslaste träl, äfven om opinionens triumftåg låter honom stiga till maktens tinnar. Han är dock en besegrad vanbörding i andens värld, och hans trälmärke skall lysa med eldskrift på hans bröst, när sanningens gudom en gång rifver den prunkande härskaredräkten från hans lakejskuldror. Visste jag då icke detta? Var detta något nytt för mig, efter som dessa tankar en kväll, när jag gick ensam på gatan, göto feber i mitt blod och kommo pulsarna vid mina tinningar att bulta? Hvad hade denne främmande yngling att göra med mitt lif? Kom han för att anklaga mig, för att döma hvad han icke förstod? Med en upphetsning som om jag lidit en personlig förolämpning, en bitter, oresonlig känsla af vrede gick jag öfver gården till mitt hem och grep instinktmässigt i fickan efter min nyckel. Jag brukade alltid lägga den i min öfverrocksficka, och på tio års tid kunde jag icke påminna mig, att jag hade gjort någon förändring i denna vana, hvilken jag följde utan reflektion, alldeles som man mekaniskt flyttar fötterna på ett särskildt sätt, när man springer utför en trappa.
Tillreden offret, gån; Jag vill ett ögonblick åt fadersglädjen unna, Sen offra, strida, segra. (De andre på scenen varande aflägsna sig.) FEMTE SCENEN. WÄINÄMÖINEN. EMOINA, PATER ANTON. WÄINÄMÖINEN, till Pater Anton. Kom, du bör Aflägga denna drägt. PATER ANTON. Nej, den min ära gör. Den offring afskyr jag du hördes nyss förkunna. WÄINÄMÖINEN, Du Finlands Furste-Son? PATER ANTON. Inför den Högstes thron Det sanna gäller blott, ej skillnad till person. WÄINÄMÖINEN. Det sanna för en man af ära Är fosterlandets väl. PATER ANTON. Är himlens rena lära. WÄINÄMÖINEN. Den christne är det ej. PATER ANTON. Den, endast den är sann. WÄINÄMÖINEN. Är dina fäders...? PATER ANTON. Falsk. WÄINÄMÖINEN. Du rasar, unge man, Som ej förglömma bordt den fara, Hvarur du rycktes nyss. EMOINA. Besinna dig, min bror. PATER ANTON. Jag bär mitt vittnesbörd inför en villad skara; Min sak är Herrans sak; jag vet på hvem jag tror. Hans finger styr det ljus, som tränger fram i verlden, Och dessa dygders kraft... WÄINÄMÖINEN, afbrytande. Som blixtra fram ur svärden. PATER ANTON, fortfarande. Som mana till försoning. WÄINÄMÖINEN, liksom träffad af ett mägtigt minne. Hvilket ljud! PATER ANTON. Till jordens barn jordens Gud. WÄINÄMÖINEN. De Svenske, svara mig, hur följa de hans lära? PATER ANTON. Igenom alfvar, ädelmod och ära. WÄINÄMÖINEN. Den ära som de röjt, då här de farit fram, Syns ädelmodig ej, men rysligt alfvarsam; Och sist, skall jag försoning finna Uti förföljelsen mot Lalli...? PATER ANTON.
Annorlunda är förhållandet vid teknologiska institutet m. fl., ty der begagnas undervisningen under hela år af samma lärjungar. Till ett rigtigare resultat kommer man, om man beräknar hvad hvarje lärjunge kostar i timmen, och då torde andra förhållanden visa sig än de, som af den värde talaren blifvit omnämnde. Artikeln gas beräknas vid slöjdskolan komma att kosta 10,000 rdr, eller 20 gånger så mycket som lyshållningen vid teknologiska institutet, hvarest konsumeras för endast 500 rdr. Naturligtvis måste förbrukningen af denna artikel vara högre vid slöjdskolan, men beloppet synes mig vara icke ringa tilltaget. Jag tror icke att jag felar i grannlagenhet, om jag slutligen upplyser, att skolans föreståndare för några dagar sedan meddelat mig, att om det af Utsk:t tillstyrkta anslagsbelopp beviljades, skulle skolan för närvarande vara fullt belåten. För min del skulle jag snarare vilja yrka en förminskning är en förföjning i nämnde belopp, och inskränker mig nu blott till att begära bifall till hvad i förevarande punkt är föreslaget. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Hänförande mig till de anföranden, som af de 2:ne föregående talarne afgifvits, anhåller jag blott att få fästa det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet på den omständighet, att någon definitiv plan för slöjdskolans organisation icke kan med säkerhet uppgöras förr än läroanstalten blifvit inrymd i sin nya lokal. Det kan icke med visshet emotses, när denna kan blifva fullbordad. Mer än sannolikt är, att skolans utvidgning i följd af flyttningen äfven skall medföra behofvet af förändringar i de för densamma nu gällande stadgar. Det är derför som Utsk:t icke kunnat ingå i någon speciel pröfning af det delgifna statsförslaget, utan endast provisoriskt föreslagit ett extra anslag för året, med öfverlemnande åt en kommande riksdag att granska både organisationsplan och kostnadsberäkningar. Jag yrkar bifall till förslaget. Hr Pauli: Jag anhåller att i korthet få besvara de inkast, som blifvit gjorda mot mitt anförande. Hr Skogman anmärkte, att skolans anspråk voro så stora, att man i en framtid kunde vänta, att föreståndaren skulle vilja förvandla den till en juridisk skola.
Den hafver Gud uppväckt, och lossat dödsens sveda; efter omöjeligit var, att han skulle behållas af honom. Ty David säger om honom: Jag hafver alltid föresatt Herran för min ögon; ty han är mig på högra handene, att jag icke skall rörd varda. Fördenskull är mitt hjerta gladt, och min tunga fröjdar sig; skall också mitt kött hvilas i förhoppning. Ty du öfvergifver icke mina själ i helvete, och tillstäder icke att din Helige skall se förgängelse. Du hafver mig kungjort lifsens vägar; du skall uppfylla mig med fröjd för ditt ansigte. I män och bröder, man må fritt tala med eder om den Patriarchen David; han är död och begrafven, och hans graf är när oss intill denna dag. Efter han nu var en Prophet, och visste att Gud hade lofvat honom med en ed, att han af hans länds frukt skulle efter köttet uppväcka Christum, till att sitta på hans säte; Såg han det framföreåt, och talade om Christi uppståndelse, att hans själ icke är öfvergifven uti helvete; icke heller hans kött hafver sett förgängelse. Denna Jesum hafver Gud uppväckt, der vi alle vittne till äro. Medan han nu med Guds högra hand upphöjd är, och löfte fått hafver af Fadrenom om den Helga Anda, hafver han utgjutit detta I nu sen och hören. Ty icke hafver David uppfarit i himmelen; men han säger: Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand; Tilldess jag nedlägger dina ovänner dig till en fotapall. Så skall nu hela Israels hus veta förvisso, att denna Jesum, som I korsfäst hafven, hafver Gud gjort till en Herra och Christ. Då de detta hörde, fingo de ett styng i hjertat; och sade till Petrum, och till de andra Apostlarna: I män och bröder, hvad skole vi göra? Sade Petrus till dem: Görer bättring, och hvar och en af eder låte sig döpa i Jesu Christi Namn, till syndernas förlåtelse; och I skolen undfå den Helga Andas gåfvo.
Detta är ganska tydligt visadt af en förutvarande Chef för Ecklesiastik-Dep:tet, hvars yttrande återfinnes i föreliggande Betänk. Han yttrade vid förra riksdagen på detta rum: »Ifrågavide stadgande afser hufvudsakligen de nordligare provinserna och en del af Wermland. Förhållandet är der sådant, att prestgården i och för sig sjelf är en teinligen liten lägenhet, men med ganska betjdliga egovidder på ansenliga afstånd, så att en prestgård, utan att gifva pastor betydliga inkomster, dock kan hafva flera tusen tunnland jord, hufvudsakligen skogsmark, men deribland en betydlig del odlingsbar. Det bidrag till presterskapets aflöning, som församlingarne i dessa trakter måste utgöra, skulle kunna fyllas, om dessa jordvidder uppodlades, samt dessutom någon förbättring ske i presterskapets inkomster. Det är med afseende htilvudsakligen härpå, som jag velat i förslaget öppna en utväg för domkapitlen att bereda en fördel både åt församlingen och presterskapet, utan att tvinga till en utarrendering, sorn detta sednare ej önskade. Det synes emellertid, att, oaktadt denna försigtighet, jag gått längre än presterskapet önskat, då det afslagit denna punkt. Jag tror dock, att detta grundat sig på något missförstånd om sjelfva punktens mening och bestämmelse. Det är klart, såsom förut är sagdt, att enligt fiirsta punkten skulle icke ett bostads-boställe upphöra i denna sin egenskap derföre, att en viss del af detsamma kunde utarrenderas. Omöjligheten att flytta inkomsten af ett pastorat från en församling till en annan förefinnes dessutom, då i aldra flesta fall bostads-boställena uppkommit på det sätt, att församlingarne inköpt dem eller de donerats af enskilde personer. Således utgöra de församlingens egendom, och det är följaktligen icke möjligt att vid en reglering af lönen flytta inkomsterna deraf från den ena församlingen till en annan. Den farhåga, som förmodligen föranledt Preste-St:s afslag, är således efter min mening ogrundad.»
S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 6 och 9 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 8, i anledning af återremiss å skrifvelse-förslaget N:o 93, blef det förevarande Memorial bifogade skrifvelse-förslag N:o 120, af Ridderskapet och Adeln godkändt. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 6 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 261, i anledning af väckte motioner om ändring i de vid anslaget till inrättande af en teknisk skola i Orebro fästade villkor, blef förevarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet; och beslöts derjemte, alt Rikets Ständer borde genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anmala, att de för deras del medgifvit hvad Utskottet i detta Utlåtande hemställt och tillstyrkt. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets den 6 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 56, i anledning af förre Handlanden B. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån; N:o 57, i anledning af f. d. Bokhållaren S. O B llmanssons ansökning att åter varda insatt uti befattningen af förste Bokhållare vid Tumba bruk, eller ock få uppbära ett årligt belopp, motsvarande de med nämnde tjenst fören ide löneförmåner; samt N:o 58, i anledning af förre Fabiiksidkaren P. C. Lhhlströms ansökan örn afskrifning af skuld till Banko Diskont-verket. S. D.
Af dessa anledningar hade Kongl. Majit jefnväl uti en vid sistlidne Riksdag i Orebro år 181a aflemnad nådig Proposition, jemte upptagande af detta förhållande, föreslagit Riksens Ständer: att Allestad med underliggande hemman, såsom icke öarande af Kungsgärsds natur) Utan en till Kronan inlöst frälse lägenhet, mätte Utgå frän antalet */ de Kungs - och Kungs - ladugårdar, hvilka i Rik - Den 2 8 Junii Riksens Stunders underdåniga skrifvelse af den 2 8 April 1810 funnoS upptagna, pä det alt sedermera med denna lägenhet lika med andra af samma beskaffenhet,- kunde enligt gällande, författningar förfaras-■ Men '-Riksens Högloft. Ständer be hagade likväl häruppå förklara, att de, som funnit denna Krono-lägenhet upptagen i 13 § af Riksdags-Beslutet den 2 Maj 1810 bland de Kungsgårdar, för hvilka den fastställda arrende-summan skulle för den återstående Conctrats-tiden erläggas, reducerad till Spannemål efter det årets Markegång, då penninge-rentan bestämdes elles arrende-rättigheten beviljades, icke hade ansett någon förändring i detta Stadgande böra göras, eller den begärta Skattelösen af Krono Säteriet Alléstad kunna bevilljas. Då nu detta beslut finnes hafva föran ledt dertill, alt all vidare åtgärd afstannat till fullbordan af den Skattelösen, som Kongl. Majit likväl ovilkorligen bevilljat, fastän deri sedermera blott ansetts för ofvannämnda orsaker böra hvila intill nästa Riksdag, men sådant, efter mitt vördsamma förmenande, icke kan förenas hvarken med den helgd Konunga-magteps Beslut bör äga eller med den enskiltas derunder beroende rätt, utan all Laglig verkan till mehn för det allmän. 11a, så och enär detta ämne ej mera än andra till Riksens Ständer hörande kan vara uteslutet ifrån , utan snarare synes oundvikligen, fordra dess vidare granskning, torde det tillåtas mig att till beredande deraf, få vördsamt anföra följande. Om Den a a Juni. 1333
Hennes hår faller löst öfver skuldrorna, hon är blek som om hela hennes kropp saknat blod, hennes ansikte tycks stelfruset af smärta och hennes blick är slocknad, som om hon redan förlorat sin själ åt sorgen och icke kan känna fruktan mer. Hon rör sig framåt som en sömngångerska, och där hon går fram, vika de rusiga människorna tillbaka, som om de gripits af en instinktiv respekt för ett öfvermänskligt lidande. – Hvem är hon? hviskas det från mun till mun. – Det är Esther Gabel, ministerdoktorns käresta! Men när hon kommer längre in i trängseln, försvinner så småningom mängdens vidskepliga fruktan, och hånfulla, råa repliker höras: – Skall du gå till din galan? – Han sitter min själ i godt förvar! – Hej! Vänta litet, min tös! En matros slår sin arm omkring hennes lif. Hon rycker sig lös, hon fäktar med händerna omkring sig och talar med en röst af själlös klang, allt under det hon banar sig fram genom mängden, som nu åter viker, af instinktiv fruktan för det öfvernaturliga eller besatta i hennes väsen. Hon jollrar fram ord utan förnuft, medan hon skrider genom trängseln utför trapporna, ut genom porten, ut på gatan. Men i huset, som hon lämnat, fortgår förstörelsen. I källaren strömmar vinet alltjämt ur tjugu sprund, och människorna vada till knäna i den röda floden, som skummar öfver de nedersta trappstegen. Det krälar af rusiga i alla gemak; det plundras och krossas. Det lösa bohaget är för länge sedan slut; nu ryckas fönsterkarmarna loss och golfvet uppbrytes. Den sista af bibliotekets 7,000 volymer dansade nyss in i elden. Ju längre natten skrider fram, dess vildare rasar pöbeln. Genom alla lastens gränder går detta den nya sedlighetens korståg af hunner och vandaler, hvart jungfrukontor stormas och plundras, och nymferna flykta förskrämda, i blotta lintygen, under folkets jubel. Och förstörelselustan, en gång tänd, flammar ständigt högre. Sextio lastens nästen ha ödelagts; nu kommer turen till de rikas kassahvalf.