Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade varit grymt att störa honom. Karmides lät visa sig till den för honom bestämda sängkammaren, och snart var äfven han försänkt i drömmar. Han drömde om Rakel och Hermione, om blodiga gatstrider, om olyckliga tärningkast, om fordringsegare och sjelfmord. Morgonstjernan slog upp ögat, och i köksdepartementet rådde den lifligaste verksamhet. Vid pass tvenne timmar derefter vaknade Karmides vid tonerna af en ljuf musik. Med denna blandade sig från nästa rum Praxinoas stämma; hon grälade på slafvinnan, som friserade hennes hår. Medan Karmides lyssnade till dessa ljud och förbannade de usla drömmar, som Annæus Domitius hade beställt för sin gästs räkning, infunno sig slafvar, som buro honom till badet. Badet var förträffligt, vattnet lagom varmt och bemängdt med yppiga parfymer, frottörerna mästare i sitt slag, som borde kunnat återgifva en gubbes lemmar ungdomens spänstighet. Karmides kände sig föryngrad under deras händer och mägtig af alla möjliga epikureiska vapendater. Från badet bars han till ett rum, der konstnärer af alla slag väntade honom, konstnärer af rakknifven, friserkammaren och toalettpenseln. Han teg och anförtrodde sig lugnt åt sitt ödes blida magter. Samtliga artisterna utförde sin sak förträfligt. Rakknifven fördes af den lättaste hand, lockarne uppmjukades med ambrosia och ordnades à la Foibos Apollon, toalettpenseln gjorde strecket, som förhöjer ögats glans, hvarefter Karmides ifördes kitonen och sandalerna, samt visades till samlingsrummet. Här väntades han af de öfriga gästerna, som hvar för sig undergått samma behandling som han. De kunde således icke vara annat än morgonfriska. Också var hugsvalelsen redan i full gång. Karmides hörde redan på afstånd skratt och glada röster. Ett samqväm, som börjades så tidigt på morgonen, var någonting ovanligt och pikant. Samtliga de närvarande uppträdde i morgontoaletter, bland hvilka damernas utmärkte sig för sin genomskinlighet. Damerna voro af tvenne slag, nämligen de konstanta och de improviserade.
Kammereraren i Skars Ukstottek, hafwa Harrar Ordföranden upfört till 200 R:d B:co. Men » afseende pa denna Tjenstemanö oförlrurna biträde och Den 29 December 1659 och skicklighet, i hwad som rört de projekterade Staternas formerande, och nödiga uträkningars författande, har til! Riksens Högloft. Ständer Utstottet stokat hemställa, om icke detta arfwode kunde förökas med loo Rck sä att han mätte undfå Zvo R:d. Utstottet har harwid äswen bordt till Riksens Högloft. Ständer wördsammeligen hemställa, att, o n ivid Riksdagens stut, alla de af Riksens Högloft. Ständer besturade Bref och Betänkande» icke medhunnits att expedieras, det dä bör äliqga Secreterare» och Betjeningen i Expeditions-Utstottet att tvid rvärksiälligheten häraf fortfara. För Utskottens Notarier, utom Hemliga Ntstotrcls har blifwit föreftagit ett Dag-Tractamente af I R:d 12 st. Person. Men Srats-Utstolret hemställer dock, att detta Traktamente mätte warda faststaldt till 1 R.d 24 st. B:co om dagen i anseende till dct wer» keligen grannlaga och trägna arbete, svin med Pcolo-s kolls fölingen är förenadt. Hwad Notarierna j Hemliga Utstottet angär sä Hafwa de egenkeligen warit systlosatte med renstrifning, och hwilkas arbete warit hwarken trägnare eller ividlöfkigare, än de synas wara för stn möda och korrta tjenstgöring ersatte, dä de erhälla ivo R:d B:co Hwardera. Wid det för Utstottens Cantzlister föreflagne Dag-Tractamente af i R:d Bco öm Dagen, har Statschltstotket icke nägot att erindra, såsom i Ulstottets tanka, ester deras arbete lämpadt. Stats
Han är rättvis, och när han ser synden, vredgas han. – Vi skulle derföre straffas? Så är det. Men nu skulle vi blifva salige? Så var det. – Derföre har han, den ene, Frälsaren, tagit våra synder på sig, att straffas i vår stad. Såsom han ock gjort, och det är skedt. – Så har han lidit och straffet är utståndet, och vreden slut. Ty vreden kan ej vara längre efter straffet. – Den Store i himmelen är nu nöjd, ty rättfärdigheten är tillfyllestgjordt, efter straffet är utståndet. Och åt hans rättvisa är nog skedt, derföre är han nöjd. En bär synden, och en annan har lidit straffet, och detta är rättvist. Så är den Mäktige nöjd. – Ty ingen kan undkomma rättvisan: så äro vi nu undkomne.„ Så vågade knappt de stora fritänkarne före revolutionen yttra sig; men så har i Sverige en prest, en tjenstgörande regimentspastor fått tala. Du och andra liberale hafva fägnat sig deråt, men Philosophen på Ferney skulle säkert dött af förtjusning deröfver. I Colombine framställes en botgörande Magdalena, som omvänder sig och genom ånger försonar sig med kyrkan och verlden. Man har blifvit rörd deraf, och jag har lett. I sina sista ord drifver hon gäck med den hel. Nattvarden. Det står alltså läsarn fritt, att taga hennes ånger för contant, eller för en ironi öfver Kyrkans fordringar, en satirisk concession för den christliga convenancen. Jag har alltid lemnat en bakport öppen till retraite, i fall man skulle ansätta mig. Alltid arbetande på den falska religionens, den oäkta trohetens utrotande och den sannas rehabilitation, har jag t. ex. i uppsatsen om Penningen sagt: „Christendomens himmelska grundsats, i afseende på brott och skuld, är att menniskan får göra bankerutt, men en ädel och god;„ – och vidare har jag sagt, att „Bankeruttens idée är att betala skuld med intet.„
Domstolen blifvit hörd, hvarefter desamma blifvit såsom civil-lagförklaringar promulgerade. I annat fall vore det underligt, huru förhållandet kunnat undgå Constit.Utsk:s uppmärksamhet. Gr. v. Fersen har sagt, att all opinionsyttring i detta mål vore olämplig förr, än efter det den ifrågavar. lagen blifvit utfärdad. Dröjer man till dess, så fruktår jag, att vi icke komma i tillfälle att lemna någon opinionsyttring, emedan K. St. dessförinnan troligen äro åtskiljda, och åsyftningen är just den, att den merberörde lagen icke mätte i ceconomisk lagstiftningsväg utfärdas. — Hvad ärendets natur vidkommer, så kan jag icke fatta, huru det är möjligt påstå, att en lag, på det sätt angående person och egendom, att man på grund deraf kan fråntaga en medborgare den sednare och beröfva honom personlig frihet, kan vara ceconomisk; att en utsökning på vexel icke skulle vara lika civil som den på grund af hvilken annan förskrifning som helst; att det för rättsbegreppet är någon skillnad emellan, om jag är gäldenär till en person, som bor i Frankrike eller i Sverige, o. s. v. Ej heller kan jag inse, huru någon Svensk domstol, skulle kunna döma en gäldenär till bysättning på grund af en ceconomisk författning. Emot sådana åsigter reserverar jag mig på det högsta. I öfrigt förenande mig med Hr v. Troil, begär jag återremiss. Gr. Horn: Den vändning, discussionen tagit, uppkallar mig ännu en gång; ty jag vill ingalunda taxeras för någon indiscretion eller anses såsom den der har yppat enskilda yttranden i den syftning, som jag önskat hade gjort sig gällande inom Konungens Conseil. Då jag nemi. sagt, att jag trodde någon retlighet hafva föranled t den behandling, Regeringen gifvit frågan, och detta omdöme blifvit motsagdt, anser jag mig skyldig uppgifva grunden derför i det factum, att Konungens juridiska rådgifvare verkligen ansett frågan vara af civillags beskaffenhet.
Dörren öppnades, och madam Rönn tumlade in i förstugan. » Världens sista tid — yttersta domens dag! » flämtade hon, stödjande sig mot den ena väggen. — » Hin onde har nu kommit lös; med en eldglöd i gapet körde han nyss förbi mig på ett förskräckligt stort spinnrockshjul. » Fröken Davida — sommargästen, som nyss velat ut fönstervägen, fast det varit vida bekvämare att gå genom förstugudörren — skrattade högt; hon hade sett en bicykel och gjorde spe af madamen, som tagit en modern sportsman för själfva mörkrets furste. Men madam Rönn höll ändå fast vid sin åsikt, att där var något demoniskt med den varelse, hon sett; det hade hon kännt på sig. Hon förfäktar ännu i dag denna sin mening, och nu mera gifver mången henne rätt. — • — Fram på förmiddagen höll bicykelryttaren sitt intåg på Marirero, där han bad att få rasta en dag eller två, efter som han fått veta, att fru Svingel hade inackorderade gäster. Då han aflämnade sitt visitkort, studsade fru Maria Svingel vid att se namnet; notarien Henrik v. Diinker var en beryktad sportsman, fast icke just på bicykel. » Jag vet icke, om här är plats, » sade hon tvekande och förlägen. dolde ett litet leende genom att hädanefter giftermålsannonser icke under några Gästen förhållanden intagas i Idun. Red. stryka sig med handen öfver sina långa mustascher. — » Verkligen fullt hus, fru Svingel, och jag som hyste hoppet att — j a, jag får väl förtro min älskvärda värdinna, att jag är så godt som förlofvad karl och tänkte få min fästmö inackorderad i detta så väl renommerade hus; därför kom jag egentligen nn hit för att bo här ett par dagar, så jag kan beskrifva omgifningarna. Men, fru Svingel tar kanske inte emot manliga gäster i inackordering ?- » » Jo bevars, Mariero är icke något nunnekloster, men » » Fru Svingel har hört ofördelaktiga rykten om mig — kanske till någon del sanna.
Den fastställdes till ständig ränta vid hållna riksmöten under Konungarne Gustaf den I, Carl den IX och Gustaf den II Adolph, och synes vara ett vid Svenska jorden i laglig ordning fästadt onus; men annorlunda tyckes förhållandet hafva varit med den extra ordinarie eller s. k. mantalsråntan, hvilken först 1719 infördes i jordeböckerna, utan någon R. St:s medverkan. Denna ränta sönderfaller under flerfalldiga rubriker, såsom landtågsgärd, byggningshjelp, saltpeterhjelp, boskaps-, skjutsfärdsoch dagsverks-penningar m. fl. Uppkomsten af dessa skatter är olika, så till tid som ändamål. Så befinnas vissa af dessa skatter hafva varit bevillningar, medgifna i och för tillfälliga behof, såsom Polska kriget 1617 ,^riksgäldens tiqviderande 1620, och ytterligare förnyande 1642, 1649 för 2:ne år, o. s. v. Andra åter uppkomna i utbyte mot natura prsestationer , utan att något beslut synes hafva föregått, att de i all framtid skulle af jorden utgå; utan tvertom finner man i 3 §:n af 1602 års riksdrs-beslut vissa af samma räntor uppräknade, såsom för den gången medgifna. Granskar man åter anledningen att mantalsräntorna i jordeböckerna infördes, enär de till deras natur icke voro ständiga , en åtgärd, af det största inflytande på Svenska jordens ägare, och hvarigenom begreppet om dessa räntors natur allt sedermera förändrats, så finner man , att Konung Carl den Xlf genom bref, dat. Bender den 16 Juli 1712, anbefallt fullständiga jordeböckers upprättande; att Kammar-colltm d. 12 April 1716, i afgifvet betänkande om ränte-persedlaruas och räkenskapernas förkortande, jemväl Den i Februari. i75 aflemnat formulär till blifvande jordeböcker; samt att i dessa fornuilärer mantalsränlorna äro intagna, utan att i det underd. utlåtandet någon upplysning förekommer, det R.
Någon invänder således kanske, att grannen till den nyss omnämnde personen är i bättre ekonomiska omständigheter, än han. BevillmsKomitéen skall då pröfva detta. Det är, säger man, en ensam person, som arbetar ganska flitigt, och derföre kan antagas ega åtminstone lika stor inkomst. Härpå svaras: En ensam person på landet kan berga sig ganska bra, fastän han icke eger 400 rdrs inkomst. Denne slipper beskattning. Alltså! Man beskattar den fattige, med den talrika familjen, derföre, att han har denna familj, under det man från beskattning fritager den andre, hvilken dock uppenbarligen har en bättre ställning. Det är denna i förslaget påbjudna, i detalj gående granskning af nästan hvarje enskild persons i landet ställning, hvilken jag fruktar skall lemna lika litet tillfredsställande resultat, som den, enligt min tanke, blir, för den stora massan, oroande och besvärlig. Att af denna stora massa större delen icke en gång är skrifkunnig, väcker afven hos mig en väsendtlig betänklighet mot förslaget. Ytterligare gifves längre fram i förslaget, i 27:de §:n, den föreskrift, att man skall upgifva beloppet af de löner, som man Den 12 Maj c. m. <J5 gifver sina tjenare, så vida man anser dessa kunna ega en inkomst, öfverstigande 400 rdr. Derigenom skulle således en husbonde komma ett framstå såsom en slags angifvare mot sina tjenare för att ådraga dem beskattning, Jag hemställer till eder, mine Herrar! är denna ställning synnerligen angenäm för en husbonde. Denne har t. ex. flere tjenare. Den ene al desse är en ordentlig man, som han vet, eller åtminstone tror, ega några 100 rdr, insatta i sparbanken. Då han lägger räntan härå till det han ger denne tjenare i aflöning, linner han, att desse inkomster, sammanlagde, kunna upgå till öfver 400 rdr. Då måste aflöningsbeloppet upgifvas. En annan af hans tjenare är en slarf och supare. Denne har ingen sparpenning, och behöfver således icke upgifvas till beskattning. Reflexionerna göra sig sjelfva.
Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Hedan Hr Dalman begärt votering om kontraproposms innehall, men kort derefter förklarat, att han från denna begäran ville afstå, uppsattes och justerades följande voteringspropos : ”Den som afsiår Lagsamt Allm.. Besvärso. Ekon.-Utsk:ts Bet:de N:o 11, i anledning af väckta motioner om upphäfvande Den 30 Maj. 503 af straffarterna prygel och dagg samt inrättandet, i stället derför, af straffklasser inom alla regementen m. m., röstar Ja; Don det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, bifaller E. o. Ad. Gr. af Ugglas’ förslag, »att E. St:r i underd. skrifvelse till K. M:t anhålla, det K. M:t måtte täckas i sammanhang med förväntad omarbetning af krigsartiklarne, för hvilken något hinder i behofvet af nödiga reformer i kriminal lagstiftningen, efter de i densamma vidtagna förändringar, numera icke torde förefinnas, taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke prygeloch dagg-straffen kunde emot andra lämpligare straff utbytas.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja - 27. Nej - 25. Hr Dalman: Jag anhåller att få i prof. nedlägga min reservation mot det af E. o. Ad. nu fattade beslut. Jag beklagar på det högsta frågans utgång här, men vågar hoppas, att, då de tre öfrige St:n redan bifallit Utsk:ts hemställan, K. M:t icke fäster något afs:de vid den ringa majoritet, som inom E. o. Ad. understödt den motsatta åsigten. E. o. Ad. åtskiljdes kl. j 11 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 30 Maj 1860. Plenum kl. 10 f. m Justerades 4 prot.-utdrag för den 29:de dennes. Hr Lagerhjelm, Gustaf Eeinhold:
Häröfver hafva Utskotten funnit sig icke kunna lemna annat yttrande, än att, enär det är hvarje delägare i By eller Hemman öppet lemnadt, att få inhägna sine inägo-lotter, och tillika är stadgadt hvad biträde den , som sådan hägnad vill upprätta, bör af de angränsande åtnjuta, samt detta förhållande alltid blifver enahanda antin* gen ägolotten är invid allmän farväg, eller annorstädes inom Byen* eller Hemmanets område belägen; Så synes, efter Utskottens mening, nå - I-agoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. 25,5 gon förändring häruti, i afsönde på hägnads skyldigheten i det af Herr Grefven nämnde fall, icke böra äga ruin. Af Riksdags-Fullrnäktigen, Jon Pehsrson, är föreslagit, att 3 och 6 §. §. uti ofvan omförinälte Kongl, Förordning af den 9 Februarii 1802, må i så måtto varda ändrade, att, enär någon jordägare åstundar att afstänga sine skogslotter från de arigränsandes, men marken, der hägnadens upprättande skall verkställas, är bergig och oländig, så att någon nytta af stängningen icke kan härflyta, de angränsande skola från deltagande deruti vara frie.
3 Reservationer: af Herr Fåhreeus, 0. I. af Herr Doktor Sandberg: ”Att Kongl, myntet på Bankens bekostnad liar en ganska betydlig vinst på kopparmyntets prägling visar sig deraf, att ifrån 1835 till 1850 blifvit till Banken lefvererade: 92 fjerd. 4 skill., å 450 R:dr pr SMf b:ko 41,400 R:dr 299 d:o 2 skill., å 300 d:o 89,700. 294 d:o 1 skill., å' 250 d:o 73,500. 311 d:o 3' skill., å 250 d:o 77,750. 200 d:o 1 3 skill., å 200 d:o 52,000. 114 d:o 1 "6 skill., å 200 d:o 22,800. 1,370 fjerd, å 1 Sklf. Stap.-vigt, motsv. b:ko r:dr 357,150. Dessutom lärer myntverket omedelbarligen utgifvit 40,572 R:dr. Banken inlöser kopparmyntet fran myntverket efter åsatt präglingsvärde, således för ofvanstående 357,150 B: dr, men myntverket betalar kopparen efter börspris å 130 R:dr pr Sktfl med endast 178,100 R:dr, och Bankens förlust uppgår i sådant fall till 179,050 R:dr, eller då Banken godtgöres för det gamla kopparmyntet, söm ompräglas, efter '150 R:dr pr Skff blir dess förlust 151,050 R:dr. Det enklaste och rättaste härutinnan vore att Riks-banken från myntverket skulle inlösa kopparmyntet efter dess metalliska värde med tillägg af präglingskostnaden, äfvensom betala präglings-kostnaden för det silfver, som för Bankens räkning derstädes utmyntas.
Om detta LagUtskottets behandlingssätt »kulle godkännas blefve deraf en naturlig följd, att Utskottens Utlåtanden icke kommo att innehålla annat, än resultaterne af deras erfarenhet och opinioner, hvaremot Riksens Ständer frngo besväret, att efter behof uppleta grunderna dertill i allmänna Tidningar och andra tillgängeliga Handlingar. Sådant öfverensjitämmer icke med det begrepp jag gjort mig om ändamålet med Utskotts tillsättande. En annan omständighet är den , att Utskottet , vid besvarande af en gjord anmärkning, om behofvet för Rikets, norra orter af en serskild HofRätt, förklarat, att ont en sådan der varit inrättad, och fråga blifvit vackt om df9s indragning, hade Utskottet skolat stadna i samma tillstyrkande, sorn det a,u, afgifgiti. 6 Ben i September /. nt. Då intetdera nu var i fråga, hade något yttrande derom icke erfordrat*. Men då ett sådant nu är meddeladt skulle des6 bifallande innefatta ett erkännande af nämnde behof, och således Riksens Ständer icke lämpeligen kunna undandraga sig att bevilja anslag för en HofRätt i de Norra orterne. Om Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att bifalla de förenade Utskottens utlåtande, hemställer jsg vördsamt, att berörde tvånne punkter måtte från bifallet uteslutas. N:o 3, Herr af Uhr, Carl David: Under denna Riksdag, har fråga åter blifvit Täckt att på en vidsträcktare Scala än hittills kunnat ske, till nytta använda de flere uti Norrbottens Län befintliga godartade och mäktiga Lager af Jernmalm, dels genom Malmens förbrukning till Tackjern inom orten , dels också att med desse Malmer förse andra landskap i Riket, hvilka deraf redan äro eller framdeles kunna blifva i behof. Till vinnande af ändamålet; har Gellivare JernMalms fällt, ansedts äg* företräde framför d* öfrige Malmtillgångarne, såsom förande den bästa malm, och belägit närmast hafvet.
Gr. af Ugglas: Jag är af olika tanka med Frih. Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff i afseende å författare-arfvoden. Det må vara, att de i allmänhet upgå till ett ganska ringa belopp; men en del af de personer, som sysselsätta sig med ”själens verksamhet” äro verkligen icke så fattiga, att de kunna behöfva denna sportel utan afdrag. Andra länder lemna härpå bevis; ty dessa arfvoden kunna för frejdade författare, och det blir alltid svårt att skilja dem emellan, upgå till ganska betydliga summor, så att mången derpå samlat förmögenhet. En sådan inkomst tror jag utan obillighet kan draga bevilln. Man har sagt, att här är fråga om själens verksamhet. Jag får i anledn. häraf fästa upmärksamheten å det egna förhållande, som eger rum med Bevillms-Författningen, att det just är denna verksamhet, som är underkastad den högsta bevilln:n., då deremot kapitalet, der själen kan vara slöast, drager den minsta. Ty för att drifva min handel, min rörelse, mitt jordbruk fordras dock intelligens, och utan denna kan jag icke göra det så, alt någondera förkofras. För denna förkofran måste jag erlägga bevilln. Visserligen är författareskapet en egen art af intelligensens verksamhet; men då denna verksamhet i andra riktningar är ålagd bevilln., så anser jag det icke vara obilligt, att författareskapet äfven gör det, aldrahelst då man 'vet, att arfvoden derför äfven hos oss, möjligen torde upgå till icke så ringa summor, och att från utrikes orter ganska betydliga belopp kunna erhållas. Hvad beträffar Hr von Hartmansdorffs anmärkn. rör:de be - Den 30 Maj. 450 grafningshjelpen, så torde densamma ännu finnas för åtskilliga embetsoch tjenstemän, och bör alltså qvarstå i författningen. Gr. Gyldenstolpe: Jag skulle visserligen icke hafva någonting emot att söka upmuntra sådana författare, som förtjena det; men jag fruktar för att uttrycket ”författare” kan få en så vidsträckt betydelse, att man derunder äfven kan förstå ett författareskap, som man alldeles icke önskar upmuntra.
Inom Utskm voro ledamöter af BondeSt. för Utskms åsigt. Det kan dessutom förekomma fall, då bränning kan vara nödvändig, såsom t. ex. å djup mossmark, hvilken bränning van - Den 28 November. 217 li^en inträffar valliden, då kälen ännu är i jorden. Utskins förslag kan således saklöst bifallas, hvarom jag anhåller. Utskins förevaride Mein. hlef af 15. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:ns den 26 och 27 dennes på bordet lagda Mern. Nio 40, med för* slag till sammanjemkning af RiksStins skiljaktiga beslut, i ani. af Betänk. N:o 29, angide Skogshushållningen i Riket. Detta Mern. företogs punktvis till afgörande, hvarvid R. o. Ad. utan diskussion lade Utskins yttranden angide lista och 4:de punkterne till handlingarne, samt antog inbjudningine till instämmande i BorgareStis beslut, rörande 3:dje och 5ite punkterna; men då derefter förekom Ulskins inbjudning till instämmande i BorgareStis beslut, alt R. St:r måtte anhålla, det K. M. täcktes låta utarbeta, samt till Rikets nästsammanträdande Ständer öfverlemna förslag till ny författning, angide skogarne i Riket, yttrade sig Gr. Sparre, Erikl En dylik inbjudning lärer redan i ett föregående plenum hafva blifvit af R. o. Ad. afslagen, hvarföre ock den nu föredragna icke kan antagas. Hr von Hartmansdorff, Au g. i Jag anhåller att få vela om det förhåller sig så, som Gr. Sparre sagt, nemi. att 11. o. Ad. förut afslagit denna inbjudning. Hr Gr. o. Landtm, uplyste i ani. häraf, att R. o. Ad. afslagit en af Vällofl. BorgareSt. gjord inbjudning till instämmande i dess nu ifrågavande beslut; och uppå sedermera framstäld propos. blef Utskins ifrågavande inbjudning af R. o. Ad. afslagen.
När man besinnar, att Bankens behållna öfverskott af väntevinst, utöfver kostnaderne i och för rörelsen sedan sistlidne Riksdag, öfverstigit 420»000 R:dr årligen, och att denna vinst efter denna Riksdag ytterligare ökas med 176,000 R:dr från RiksgäldsContoret, så finnér man, att den kommer att uppgå tili fulla 600,000 R:dr för hvarje af de kommande fem aren, hvilka således tillskapa en behållning af 3 millioner. Om då, i stället för alt nu inställa de få, för Rikets sjelfbestånd och framtida förkofran mest angelägna företag, och i stället för att öfverflödigt öka egna bördor, man blott åtager sig hvad som är nödvändigt för att förvissa sig om företagens fortgång, i öfvertygelse, att näst sammanträdande Rikets Ständer ej finna någon svårighet att gälda det öfriga af kostnaderne, så gör man blott hvad hvarje enskild klok hushållare icke utan förebråelser skulle kunna undgå att göra. Nu föreslagna beskattning af 104.000 R:dr årligen, som ej åstadkommer arbetenas fortgång med mera än 5.20,000 R:dr, skulle, på sådant sätt använd, kunna åstadkomma deras fortgång med nära 1,800,000 R:dr intill nästa Riksdag. Men — skulle man kunna säga — Bankens samlade räntevinst kan måhända då hafva erfordrats, till bibehållande af dess Cassas silfverbe - Slats-Utskotlets Utlåtande N.o 2o3. i5 liof, och dea samlade summan således blott existera uti hoppet. Händelsen är föga trolig; men skulle den inträffa, så är det ett bevis deruppå, alt denna tider, gjort stora uppoffringar för den kommande, och att således, om någon ringare del af dess uppoffringar drabbar den, så sker derigenom blott en rättvis fördelning, och man handlar hvarken obilligt eller oförsigtigt.