Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angelägenheten att i Hypotheks-föreningarnes hittills sins emellan skiljaktiga uppoch utlåningssamt förvaltnings-åtgärder söka för framtiden tillvägabringa ordning och nödigt sammanhang gör sig allt mer och mer gällande; och då det visat sig, att de, särdeles under sednare tider, för Hypotheks-föreningarnes räkning verkställda Iåneoperalioner ingalunda medfört det gagn för föreningarne eller det allmänna, som deraf bordt kunna hemtas, skulle det, enligt Utskottets tanke, vara föga välbetänkt att nu undanskjuta pröfningen af ett förslag, hvilket just åsyftar all i väsendtlig mån afhjelpa de olägenheter, som varit en följd af Hypotheks-föreningarnes splittrade verksamhet och som måste menligt inverka på deras ställning, synnerligast i förhållande till utländska långifvare. Under sådana omständigheter och då Hypotheks-föreningarne till Finans-kommittéen inkommit med alla de upplysningar om deras verksamhet och rörelse, som ansetts erforderliga och i Kommittéens betänkande återfinnas, saknar Utskottet desto hellre skäl att biträda yrkandet om uppskof med ärendets behandling, som förslaget blifvit i hufvudsaken af två Riks-Stånd gilladt; och Utskottet går derföre nu att afgifva det yttrande, hvartill Utskottet funnit Riks-Ståndens beslut äfvensom gjorda anmärkningar vid de särskilda <§§ i förslaget böra föranleda. §§ 1, 2, 4 och 5. Vid dessa, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända, §§ äro inom de två andra Riks-Stånden framställda följande hufvudsakliga anmärkningar, nemligen: att det skulle innefatta en alltför sträng och diktatorisk åtgärd att ålägga Hypotheks-föreningarne att vid framdeles skeende upplåningar ovilkorligen begagna Hypotheks-bankeri såsom medlare och på detta sätt för de enskilda associationerne helt och hållet afskära möjligheten att i nämnde afseende verka på egen hand, hvartill de nu befintliga Hypotheks-föreningarne likväl voro genom fastställda reglementen vederbörligen berättigade; Sammans.
Ridderskapets och Adelns upplysta omdöme, med anhållan, att, om denna Motion vinner Herr Grefvens och LandtMarskalkens och Höglofl. Ridderskapets och Adelns bifall, densamma må de öfriga Respective MedStånden communiceras, och ExpeditionsUtskottet anmodas, att med den skyndsamhet målets vigt kräfver , uppsätta underdånig Skrifvelse härom till Kongl. Majit, i likstämmighet med det, som år 1S12 i dylikt ämne afgick. Friherre Rudbeck, Alexander, uppläste följande ; Uti den Proposition, som den värde Talaren Herr Heykenskjöld nu framställt om Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens deltagande i Regerings-ärenderna, instämmer jag desto häldre, som, med en vid 1812 års Riksdag föregåendeanledning, en Ridderskapets och Adelns Ledamots då väckta Motion om Hans Kongl. Höghet Kronprinsens dylika rättighet, vänn Riksens då församlade Ständers gemensamma bifall, och nu vid detta Riksmöte säkerligen Den 2 Januarii. 5 både förtjenar och vinner ett lika välvilligt antagande. Utom de glada förhoppningar för framtiden, som Hans K. Höghet Hertigens lyckliga egenskaper lemna Svenska Folket, lärer ett bifall å denna framställning kunna billigt anses för en tacksamhets-gärd, som vi med redliga och upprigtiga känslor äro skyldige hembära den store och ädle KronPrins, som medverkat och beredf Sveriges närvarande lyckligare ställning, än den föregående. Svenska Folket har osvikligen och högtidligen beslutit och besvurit den utkorade Dynastien sin trohet, vördnad och tillgifvenhet j och torde detta fattade beslut i Europas ögon äfven vinna en ytterligare kraft och framtida insegel, om Riksens Höglofl. Ständer nu lemna ett öfverensstämmande bifall till denna Proposition Herr Grefven och LandtMarskalhen framställde följande Proposition : Bifaller Ridderskapet Och Adeln den af Herr Heykenskjöld, Carl Fre. dric, gjorda Motion, att vid alla de tillfällen, då Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet
Bland vårt århundrades främsta konstnärer har R o s a B o n h e u r sin gifna plats, o c h konstvärdet i hennes taflor svarar fullkomligt m o t de ofantliga summor, hennes alster betinga. H o n har befunnit sig i det lyckliga predikament, hvilket ej är alla stora konstnärer förunnadt, att redan under sin lifstid få sitt arbete signeradt med berömmelsens o c h guldets hallstämplar. Hennes mest bekanta tafla » Hästmarknaden » såldes på sin tid för en half million francs. Rosa Bonheur föddes i Bordeaux den 16 mars 1822 o c h härstammade från en stor konstnärsfamilj, ty ej allenast hennes fader, utan äfven hennes systrar v o r o målare, o c h egendomligt n o g var det i n o m djurmåleriet, s o m de förvärfvade sig ett visst rykte. Rosa blef d o c k på detta område den största konstnären af d e m alla. De mest framträdande egenskaperna hos hennes pensel v o r o natursanning o c h varm poetisk känsla. De sista åren af sitt lif tillbragte konstnärinnan i djupaste afskildhet på sitt slott By. H o n arbetade emellertid alltjämt, oaktadt h o n samlat en ofantlig förmögenhet — m e n det var blott för sitt nöjes skull, s o m h o n under denna tid sysslade m e d sin kära pensel. — För hvarje nyfiken besökare förblef hennes dörr obevekligt stängd. Men de, som hade lyckan att tillhöra hennes utvalda krets af vänner, kunde aldrig n o g prisa älskvärdheten o c h behaget hos den åldriga konstnärinnan m e d de varmt glänsande ö g o n e n o c h det snöhvita håret. V i d en egendomlighet måste d o c k besökaren PA KUNGL. ' 5 TEATERN. - IDUN 1899. TECKNING F O R IDUN A F T Y C H O genast vänja sig, när han inträdde i ateliern.
Frågas vänligast, om någon af Iduns läsare kan och vill anvisa något botemedel mot en ihållande kläda, som förmärkes omkring hakan och munnen. Louise. Svar. petltrad ( bien tunn duk samt i små portioner hälles i den kokande kitteln under trägen och varsam omröring. Sedan upplöses likaledes 1 gr. » Verufln O » och 1 gr. » Briljantgrönt » och tillsättes som den förra. Kokar under duk oeh lock tvenne t i m m a r; ligger i spadet öfver natten. O b s. Ä r halmen hård, tages 25 gr. marinblått. Rose-Marie. En knifsudd pulvriseradt Natron Bicorbonat gör stek och grönsaker möra, borttager obehag vid ätandet af kål m. m. D å man i en hast vill ha en seg stek upphjelpt, blandar man pulvret i såsen och slår den öfver steken. Rose-Marie. Då man vet, hvilken bredd man önskar å tyget, mäter man å väfskeden och efterser huru många » hund » tygbredden u p p - tager derå (ett » bund » likanied 5 0 tänder, med två trådar i hvar tand.) — Man tager lika mänga garnhärfvor som antalet » bund *, dä tio alnars längd erhållcs. — • E x. : ö n s k a r m a n 50 alnar tyg af 13 » bunds » bredd, åtgå 90 härfvor, således 18 härfvor för hvarje 10-tal alnar; vill man deremot hafva af t. ex. 15 » bund » bredd, åtgå endast 15 härfvor på hvarje 10-tal alnar. — Detta beräknings sätt är väl bepröfvadt och slår alltid in. Westgötska. [516J samt YLLE REGIMEN. &lt;, Bästa skydd mot köld och värme N: r 2 3 6. H v a d säger ni om hyfvelspån fin som sefirgarn? K a n s k e något enformigt! Lägg då deri några alkottar och torra qvistar. — Eller hvit bomull, m e d små trekantiga kulörta glasbitar.
Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 21 Maj 184S. Preste-Ståndet den a( Borgare-Ståndet den 21 — Bonde-Ståndet den 22 Fikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om förändring och tillägg uti Bank-Lagen den 1 Mars i83o. (Bankooch L»g-Utsk:ns Bet., N:o 5.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer under innevarande Riksmöte beslutat, alt Bankens capital-öfverskott eller grundfond må, utom beräkning al Bankens fasta egendom och inventarier, fastställas till ett belopp af Tio millioner R;dr B;eo och att möjligen inträffande capital-förtninskning under året således skall af vinsten ersättas; så hafva Rikets Ständer, för betryggande af Bankens säkerhet, funnit det vara af vigt, att grund-fondens belopp varder uti Bank-Lagen bestämdt, hvadan Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att, genom utfärdande allmän kungörelse, 4 § i Bank-Lagen den 1 Mars 1830 n å upphäfvas och förändras till följande lydelse: Bankens Capital-öfverskott eller Gruud-fond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af Tio millioner R;dr Banco, hvadan möjligen inträffande Capital-förmiuskniug under året af vinsten ersältes; hvilket Rikets S'änder få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c - Stockholm den 22 Maj 1845„ 6o6 Expedilions-U tskolUts Förslag lill und SkriJ velse, V.-o 226. Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den 11 Maj 1845. Preste-Slåndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse > angående ny Ansvarighets* Lag för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken. (Bankooch I/tg-Ulsk:ns Mern. N:o 6). S. A. K. Genom
Sjelfva berget och ruinen, som hängde öfver klostret, gaf, härifrån sedt, taflan ett ökadt behag. Bergets åt floden vända sida låg i djup skugga, under det att Siebengebirges sluttningar vid aftonsolens strålar vexlade med en mångfaldigt skiftande belysning. Sjelfva ön var en enda täck trädgård, der ännu en mängd blommor talade om klimatets mildhet och vittnade att denna aftons ljumma vindar icke voro något undantag. På åratal hade naturen icke så värmt mitt hjerta. Jag tänkte på er, mina vänner, ty man bär lättare sorgen ensam än glädjen, och i min dagbok står från denna dag: «Jag tänker på er alla, som velat mig väl i verlden, ja alla, alla, ty ingen har velat mig ondt, och onda menniskor känner jag ej, endast svaga: – måtte Gud gifva er en stund af glädje, men oblandad, utan att ni gläder er öfver dess förgänglighet!» Jag drack er skål i rödt Drachenfelservin – jag tror det tillrade något i glaset, då jag förde det till mina läppar. Skeppsklockan på ångbåten från Mainz ringde, en båt lade ut från ön, snart var jag om bord. Vid Königswinter, en liten köping, lades till, och så gick det till Bonn, allt så ett, tu, tre, att skymningen derunder ej hann aflemna sitt välde åt mörkret. Ty utför floden gå ångbåtarne pilsnabbt. På en dag kan man komma från Strassburg till Köln, ungefär 30 sv. mil, långsåt floden. En resa på ångbåt utför floden (en «Thalfarth») är derföre föga lämplig för den, som vill bese och njuta af dess skönheter. Äfven på en färd uppåt («Bergfarth») går det för fort, så att man af de många landskap, städer, ruiner o. s. v. hvilka skymta förbi, har föga minne qvar. Följande dag gick jag med ett ångfartyg till Königswinter, som ligger vid foten af Siebengebirge. Den lilla ortens sköna läge lockar äfven utlänningar att bosätta sig här öfver den sköna årstiden. Isynnerhet finnas engelsmän talrikt i alla städer vid Rhein.
Huruvida det sista — det kännbara behofvet — är i allo med sanningen öfverensstämmande, kan jag ej kontrollera, men mera obetingadt gäller ju s«ntensen eller ordspråket, att » hvad kvinnan vill, vill Gud. » A f denna anledning är det nu, som jag så- som gentleman (anonymiteten försvinner allt mer och mer!) försöker göra, hvad jag kan, d. v. s. lämna de upplysningar i ämnet, som kunna vara af något värde för dem, som roa sig med akvarellmålning eller ämna börja därmed. Redan såsom en liten ung tös på 10 ä. 12 år eller så omkring ha nog de flesta af Iduns läsarinnor haft sin färglåda och därmed efter bästa förmåga färglagt diverse saker, kanske ibland till och mrd väl omotiveradt. Om då färgerna ej voro precis af allra bästa slag, så gjorde det vanligen detsamma. Vill man emellertid komma något längre och söka måla med mera konstnärlighet och efter naturen, så lär man ej i längden vara nöjd med dylika såsom barnleksaker ju tämligen försvarliga godtköpsfärger, utan köper sig nog en färglåda af mer eller mindre prima art. För närvarande äro säkerligen af de i handeln förekommande akvarellådorna de att föredraga, som hafva färgerna — s. k. moist colours — i porslinskoppar. De äro visserligen, om man köper större kompletta lådor och ej inskränker sig till de mera absolut nödvändiga färgerna i lösa koppar, ganska dyra, men färgerna räcka ganska länge, och tillsätter man ibland en eller annan droppe glycerin till dem, så hålla de sig relativt länge fuktiga. Eijes finnas ock i handeln att tillgå lådor med färgerna i kapslar (tuber); målar man mycket, ha de sitt berättigande, äro ganska trefliga och för den, som må- lar i olja och till större delen använder samma teknik vid akvarell som vid oljemålning, fördelaktiga och bra, då man med den i början åtminstone lösa färgen kan isätta i » ganska kraftigt vid färgbehandlingen. A f dylika lådor finns för närvarande en för amatörer ganska lämplig modell att tillgå i handeln, nämligen en från Geo. Rowney &amp; C:o i London utgången tublåda, innehållande 12 färger i en portativ, svartlackerad plåtlåda. Priset för denna akvarelllåda är 2 kr. För öfrigt finnes naturligtvis en stor mängd olika slags färglådor att välja mellan.
Kungörelsen den 17 Februari 1824 stadgades, bland annat, att särskild ränta eller skattläggning ä husbehof s-mjöl qvarnar derefter icke skulle ega rum. Enligt Kongl. Brefvet den <6 November 1824, anses hästqvarnar å landel, som begagnas för husbehof, fria frän skattläggning och ränta. Genom Kongl. Kungörelsen den 14 Juli 1835 förunnades egare af kronooch krono-skattejord samma frihet som för frälse-hemman, att anlägga husbehofsmjölqvarnar, hvaremot för gamla qvarnar, som derigenom förlorade mäld, medgafs förmedling i räntan. Enligt Kongl. Kungörelsen den 13 Augusti 1835 äro alla tullmjöloch sågqvarnar samt valkoch stampverk för andras betjenande ä städernas område, som derefter anlades eller, ehuru redan anlagde, ännu icke undergått skattläggning, befriade från grundränta. Dessutom har småningom i lagskipningen utbildat sig en sådan tolkning af 20 Kapitlet 4 § Byggninga-balken, att, — tvärt emot hvad som synes hafva varit 1734 års lagstiftares mening, — vid nya tullmjölqvarnars anläggning, föga eller intet afseende numera fästes å »grannars» eller andra qvarnegares protester och det intrång de, genom förminskning al mäld kunna lida. Det torde nu knappast någonsin nekas, att anlägga en ny qvarn, när skada ej sker genom uppdämning och man framvisat förteckning å ett antal personer, som förklarat sig behöfva att mala och tycka att qvarnarna i orten äro för få, men dock ingalunda utfästa sig att sjelfva någonsin mala en kappe å den nya qvarnen. Ett dylikt förklarande är naturligtvis ganska lätt att erhålla och är man dermed försedd, så eger man ett så kalladt mäldelag. Derpå grundas sedan beräkning af tull och derpå åter så kallad grundränta. Grundränta för nya qvarnar måste nu ofta erläggas endast för rättigheten att låta en fiffig mjölnare locka till sig kunder från gamla, så kallade odalqvarnar, hvilkas egare då till tröst af våra kameralister lofvas förmedling uti deras grundränta.
En månads prasscriptionstid är redan bestämd af Kongl. Majitunder den 27 Jani; Den 29 Januarii e. rn. aSg 1820; och om densamma nu bibehålles, kan jag icke finna, att någon olägenhet deraf kunde uppkomma, ty den; som ämnar utgifva en periodisk skrift, kan ju så mycket lättare dertill vara färdig innan han anmäler sig för HofCanzleren, som tillståndet icke får nekas; och om han det oagtadt icke skulle inom nämnde tid medhinna utgifvandet, kan han få tillståndsbeviset förnyadt, hvilket aldrig nekas. I händelse min nu yttrade åsigt skulle blifva den gällande, får jag föreslå följande redaction, hvilken torde för Ståndets gemensamma tanka förklaras: örn tillståndsbeviset ej begagnas inom en månad frän dess utfärdande vare det ogiltigt. Herr Hjerta, Gustaf: Hvad första delen af Herr von Schulzenheims anmärkning beträffar, så blir det en naturlig följd af det förut fattade beslutet, att ordet ”DiariiTJtdraget” bör utgå; men hvad åter vidkommer inskränkningen af prascriptionstiden för tillståndsbevisens begagnande från 6 till 1 månad, så nödgas jag bestrida sådant. E11 hvar vet, huru svårt det är att bestämma tiden för utgifvandet af en Tidning, som skall redigeras med omsorg och redighet. Mångfalldiga äro de fall, som kunna fördröja utgifvandet. Det befor t. ex. ofta på Boktryckaren; och derföre bör man hafva tid på sig, åtminstone några månader. Dessutom hemställer jag, om det vore tjen 59 it. 17* 2ÖO D e i; 29 J a n n a r i i e. m. ligL alt antaga ett stadgande, som så lätt Ian Hinderås derigenom att en nummer inom den bestämda tiden utgifves, hvarefter med de följande kan dröjas huru länge sorn hälst, och som skulle hafva menliga följder för utgifvaren, emedan allmänheten troligtvis skulle anse det vara en vårdslöshet af redactionen.
Enär bemälde Officerares transport ägt sammanhang med Artilleriets reglering, och flyttningen, ehuru frivillig, likväl, på sätt ofvanåberopade Nådiga Bref omförmäler ”varit föranledd af nit för tjenstens gång inom vapnet,” synes utgiften hafva tillhört 3:dje HufvudTiteln, och får StatsContoret härvid åberopa det uti nästföregående punkt förekommande jemväl hit lämpliga utlåtande. 8:0 I anledning deraf att till AdvocatFiscalen P. Staaf, som utfört Kronans talan i en bördsfråga rörande den till GarnisonsSjukhus å Kungsholmen upplåtne Tomt, blifvit utbetaldt, till följd af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 26 Maji i832, ett arfvode af 5oo R:dr B:eo utaf Extra Utgiftsfonden; hafva Revisorerne, utan att hvarken åsyfta någon inskränkning i Eder Kongl. Majrts höga rätt att disponera berörde fond, eller meddela något omdöme öfver det sätt, hvarpå Staaf utfört sitt uppdrag i nämnde mål, trott sig för principens skull, böra tillstyrka, att utförandet af Kronans talan, hädanefter alltid må anförtros åt Statens Tjenstemän, hvilkas åtgärder vidtagas under Ernbetsmanna-ansvar. Emedan någon erinran vid dispositionen och utbetalningen af berörde arfvode sålunda icke blifvit af Revisorerne gjord, utan allenast dervid att, för Kronans räkning, såsom Rättegångsombud begagnats en person, som icke å Rikets Stat innehade Embete eller Tjenst; och då det ankommit på Eder Kongl. Maj:t att till utförandet af det allmännas - ( i69 ) nas talan vid ifrågavarande tvist, i Nåder förordna den som af Eder Kongl. Maj:t ansetts dertill lämpligast, lärer det icke tillkomma StatsContoret att derom sig yttra.
Så besynnerligt det i sig sjelf är, och, efter min tanka, så stridande mot ordalydelsen i Riksdags-Ordningens 4°§-> attén fråga, hvilken, sedan den legat på bordet, derifrån blifvit upptagen, vidare kail afhållas från Remiss till vederbörligt Utskott, så nöjd måste jag för min enskilda del deröfver förklara mig, då det Den i5 Jänuarii. 33 det ger mig tillfälle, att vidare utreda detta, som mig.synes, för hela Nationen interessanta ämne: KonstMonumentet öfver Fäderneslandets frälsning och betryggande mot utländskt Öfvervåld: Ett Monument hvilket det icke är fråga om att nu först företaga, utan hvilket för flera år sedan blifvit betingadt och påbörjadt. Då jag först å hanan förde detta ämne, ansåg jag mig icke tillständig!, att betragta ett stort Konststycke, som en Handelsvara, öfver hvilken man icke yttrar sig förr, än man hört det uppgifna Priset, för att derpå pruta och hjuda — och om jag än kunnat så anse Taflan, tillät mig icke den skyldiga förutsättningen af detta Högloft. Stånds Adeliga Magnanimitet, att gifva anledning till, att hos mig misstänka en sådan åsigt. Dessutom var det Konstnären sjelf och icke jag, som borde bestämma Priset? jag trodde derföre att det, bättre än mig, passade Riksens Ständers Statsutskott, att honom derom tillspörja och alt denna åtgärd först då vore lämpelig, sedan Ständerne beslutit, att för Vår AllerNådigste Konung betyga sin underdåniga tacksamhet, genom en Målning, som, på ett hedrande sätt, till kommande tider äfven förvarade minnet af den höjd, till hvilken de fria Konsterna, genom stora Regenters uppmuntran, en ädel Nations deltagande och liberala Lagars beskydd, bland oss uppsvingat sig. Men då Högloft. Ridderskapet och Adeln äskat en sådan upplysning, för sin Preliminaira åtgärd, har jag af den utmärkta Artisten inhämRiclci. o. Ad.
Att öfvergången från detta system emellertid måste med varsamhet fullföljas vore också en allmänt erkänd sanning; och frågan, om hvilken meningarne voro delade, inskränkte sig således dertill, i hvad mån en vidsträcktare tillämpning af handelsfrihetens grundsatser nu kunde, utan fara för de inhemska näringarnes bestånd, genomföras. Men härigenom hade tullagstiftningen, som till sina principer ansågs snart vara oomtvistad, blifvit mera än någonsin förflyttad in på de rent praktiska detalj-undersökningarnes fält; och i detta hänseende fästade Departements-chefen synnerligt afseende vid kommitterades, på sakkunskap och, såsom han antog, sorgfälliga undersökningar grundade förslag. Innefattade detta förslag, på sätt Kommers-kollegium och General-Tullstyrelseii i deröfver afgifvet utlåtande förut - Bevillnings-UtskoUets Betänkande Jtf 10 Att nu i stället för den varsamhet, hvarmed öfvergången borde utföras, iakttaga en så öfverdrifven försigtighet, att man på förhand måste motse behofvet af snart ytterligare förestående öfvergångs-åtgärder, skulle snarare underhålla än afvärja den otrygghet, öfver hvilken närings-idkarne i synnerhet klagade och hvilken icke kunde upphöra, så länge åt den allmänna meningens billiga anspråk lemnades allt för ringa uppmärksamhet. Till dessa skäl, hvilka i och för sig ådagalade att väsentliga förändringar i Sveriges tullagstiftning voro af behofvet högligen påkallade —- förändringar för hvilkas genomförande Statsverkets ställning och de inhemska näringarnes ståndpunkt nu voro synnerligt gynnsamma — kommo äfven de ur allmännare synpunkt obestridligen vigtiga ändamål, som genom svenska och norrska tulltaxornas närjnande till hvarandra borde afses. Angelägenheten deraf, erkänd äfven af kommiltéens norrska ledamöter, hvilka hemställt, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla revision af den norrska tulltaxan, med föreskrift att närmandet emellan rikenas tull-tarifer, så vidt andra afseenden det tilläte, dervid skulle tagas till ögonmärke, har ofvanbemälde
Herr Presidenten Friherre Edelcrantz’s afgifne skrifteliga votuxn har jag funnit vara af den utförlighet och särskilda beskaffenhet , i afseende på deruti yttrade grundsatser, att jag ej trott mig böra underlåta att här införa detta votuxn ordagrant, lydande det samma, som följer: Emedan Re - 100-4 Riksens Stcinders geringsformens io(5 §, efter hvilken de der uppräknade Ämbetsmän kunna för Riks-Rätt till ansvar ställas, i allmänna termer föreskrifver, att om någon af dem uppenbarligen handlat emot Regeringsformens tydeliga föreskrift, elier tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, skall densamma af RiksRätt dömas efter Allmän Lag och den särskilda Författning, sorn, till bestämmande af sådant ansvar, utaf Konungen och Riksens Ständer faststäld varder; så är det af sistnämde ordalydelse i min tanka ostridigt, att denna Författning är den, hvarefter ansvaret skall bestämmas; men att Allmänna Lagens tillämpning eger rum uti de i samma Författning uttryckligen uppgifna fall, samt vid Rättegångs-ordningens och dess formers iakttagande; så mycket mer, som, enligt ingressen af Ansvarighets-lagen, ”desse Ämbetsmän äro ej allenast såsom