Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H a f ett papper till hands för upptecknande af ord, hvilkas mening ni ej förstår. Det är otroligt, hvilken massa främmande ord, man då skall påträffa. Men icke blott främmande ord böra uppsökas, utan alla, på hvilka man vid tillfrågan ej strax skulle kunna gifva en tydlig definition. Det är hundratals ord, som menniskor tro sig förstå, men som de endast gissa sig till, eller hafva mycket sväfvande föreställningar om, hvad de betyda. Ofta har ordet en helt annan betydelse, än vi trodde. Det ordförråd, som de flesta af oss begagna, är mycket begränsadt, men härigenom skulle det utvidgas samt nöjet och nyttan af böcker betydligt ökas. Ett godt sätt för dem, som hafva tid och lust, är att hålla en liten anteckningsbok och afdela sidorna i tre kolumner, en för » orden », den andra för » betydelsen » och den tredje för » härledningen ». I P \ I I M I L-s L J IN Idun, erhålla * ett gratltexemplar för hela den tid, under hvllken akonnementet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumeraskor äro så sjelfviska. De läsa mycket, men aldrig ett ord yttra de till någon om sin läsning. Man skulle tro dem vara fulla af anekdoter, goda historier, kunskaper och vetande, men förgäfves väntar man att få höra något. De kunna läsa tidningen igenom, utan att låta sitt sällskap (som kanske ej har tid att läsa den) få del af den allra minsta lilla nyhet. Deras läsning gör åtminstone andra intet godt, hvad den nu må göra dem sjelfva, men vi misstänka starkt, att det goda blir af kort varaktighet. Många läsa blott för att döda tiden, och då passera orden genom hjernan som genom en sikt, lemnande litet eller intet efter sig. De, som hafva intresse för hvad de läsa, som tänka på det efteråt, kunna ej undgå, tro vi, att dela sitt nöje med andra. Hvad skulle vi tänka om den familjemedlem, som förtärde en läckerhet för sig sjelf, utan att bjuda någon annan att smaka? Det är likväl, hvad många göra med intellektuela läckerheter. Om kroppens föda smakar bättre, när den delas, huru mycket mer andlig föda?
I afseende pä litt. g nödgas jag återgå (ill en fråga, som blifvit omnämnd af Hr von Hartmansdorff, i hvars åsigt jag instämmer, nemi. att om ulvexlingen i luckan börjar blifva af den beskaffenhet, alt Baucoslyrelsen finner, alt sil frel exporteras, Bancostyrelsen genast bör indraga all utlåning i Handelsdisqonten och i annan disconlrörelse lån öfver 3,000 r:dr, samt icke, såsom styrelsen under de föregide åren gjort, låna åt herrar köpmän penningar, som de utvexla i luckan mot silfver, det de sända till Lubeck. Sedan dechargebelänk. är afgjordt, och del således icke kan inverka pä Bancofullnns personer, så kan jag säga, ali de beslut, som i denna väg blifvit fattade inom Banco styrelsen, hafva varit mera än förunderliga. Både Svenska speciel' och piastrar såldes, lill en ypperlig förtjenst för exportören, under deras rätta värde. Först till det värde, hvarför Banken lick dem, nemi. 122 sk., sedan till 125. Anledningen till sistnämnde prisbestämmelse lär varit, alt en af Hr Schartau från Hamburg anskaffad attestat öfver af honom för Bankens räk ning dä försålda 1000 piaster och 1000 gamla speciel' utvisade, att piaslrarne der såldes för 125: 8, och Svenska speciel' för, om jag rätt minnes, 129 sk. 4 r:st.; men Fullmäktige bestämde icke utvexlingspriset sä högt, utan ansåg sig böra lemna runstyckena lill premium åt exportörerne, så att det för piastern blef 125 och för specieu 129 sk. Saken är nu förbi; men på det att icke något sådant mera må kunna inträffa, har jag föreslagit, att Banken aldrig må befatta sig med annan silfverhandel och uppköp, ulan för invexling af sina sedlar med ensamt i Sverige enligt mynlbestämningslagen slaget mynt.
Directionen åsidosättas, likväl och då, af Kongl. Allmänna MagazinsInråttningens Räkenskaper hos Stats-Utskottet styrkt blifvit, att icke allenast förenämnde Hafre-parti, genom Hans Maj:t Konungens enskildte Nådige föranstaltande, blifvit till Krono-Magazinen uti Stockholm och Wennersborg in natura åter - Stats-Utskottets B etän handen. io5f) Ievereradt, utan afven alla bestridda kostnader för frakt och landtransporter m. m. till ett belopp af 2,258 R:dr 38 sk. 7 rst Banco uti Kongl. Directionens Cassa liqviderade, hemställer Stats-Utskottet till Riksens Höglofl. Ständer vördsammast, att härvid nu mera mä utan vidare erinran få bero. Stockholm den 26 Maji 1823. Ankom den \ Bilaga Litt. G. Utlåtande, i anledning af Riksens Höglofl. Stånders Revisorers, år 1820, framstållde anmärkning, rörande 11000 R:dr Banco förskjutne Medel till Lyckeby Qvarnars reparation. Sedan de vid ig2o års Revision anmärkte 11000 R:dr Banco, hvilka i följd af Kongl. Brefvet d. 24 November 1818, från Kongl. Allmänna Magazins-Directionens Cassa utbetaldes till bestridande af nödige reparations-kostnader, för i ståndsåttande at Lyckeby Krono - Qvarnar vid Carlskrona, blifvit så väl till Capital med 11,000 R:dr, som upplupne 3 pro i 060 Sta IsUIsko ttets Be länkan den.
Ehuru du icke mera skrifver till oss, är jag säker pä, att du alltid med nöje mottager nyheter frän oss. Mamma har gifvit mig i uppdrag att gif va dig sådana, på samma gång jag skickar dig dina månadspenningar. Mamma, hon är fortfarande ond på dig, och det är min ständiga sorg; men du vet ju, huru sträng och from hon är! Jag är fullkomligt okunnig om hvad man kunnat säga henne om det lif du för i Paris eller hvad som stått att läsa i den förskräckliga tidning du utgifver och som man visat henne. Det där rör inte små flickor, och jag är mycket belåten med att ingenting veta om allt detta för att icke bli tvungen att ta parti mot dig. Men, du må tro, hur ledsen mamma än är på dig, så älskar hon dig alltjämt af hela sin själ. I morse, då hon sade till mig: » Du skall skrif va till Albert, » försökte hon anta en lugn min, men då hon lämnade mig de båda hundrafrancsedlarne för att skickas till dig, såg jag mycket väl, att hennes hand darrade. Sedan gick hon och satte sig i en fönstersmyg i salongen framför sitt tapisseriarbete, och hon satt där orörlig med sänkt hufvud, betraktande sitt arbete, utan att lägga hand därvid. Utan att tänka på, att jag var närvarande, sade hon efter en stunds förlopp med tung röst: » Stackars barn! » i morse, då jag var på handkammaren, återfann jag ett vackert päron, det vackraste i hela trädgården, hvilket jag vid fruktplockningen lade undan åt dig, ty jag hoppades, att du skulle komma hit ett ' slag på hösten. Nå väl! päronet är icke mera ätbart; det har blifvit skadadt, och — du må skratta om du vill — men jag sörjer mycket däröfver. Farväl, min käre Albert, jag kysser dig på vänstra tinningen — du vet, det är min plats — och jag upprepar ännu en gång: kom snart, och du skall få se Din tillgifna syster Julie Merlin. Behöfver jag tillstå att, då jag läst detta bref, hade jag tårar i ögonen. Detta flickbref uppväckte mitt medlidande, liksom anblicken af en violbukett, slungad i rännstenen. Jag betraktade Merlin; han också tycktes vara helt rörd.
Länkens förmåga att bjelpa, sa framt icke buskällningen inom lanöet blir öerefler ställö, att vi arbeta ocb busbälla inom oss sjelfva; att vi forbjuöa allt utlänöskt öfverlloöskram, eller ock beskatta alla öem som balva raö att bruka öet; att vi i mäjeligaste molin förminska alla ounögängeliga n^a zrrkaöe anslag ocb utgifter, ocb öerefter rälta Levillninzen, att Debet oeb Lreöit gär ibop, utan att taga för mycket af Länkens vinst. Lör öet snöra: alt Lapitalisten, när ban tocker sig förlora mer än bao borrie, men ej lick söka sin ersättning bos Lanken, i öet stället betänkanöen^ lV:o t. 6? stället Uppsäger sina capitaler eller loiöringär till in^ köp af egen vinst, bvarigenom ösn gälöbunöne Uti mia tanka allöeles skulle blifva ruineraö genom utmätnings-anctioner för sina skulöers gfbäröanöe; Lör öet tieöjei att Danötmannens spannemäl ocb boskap, visst icke betalas bögre i öet neösatla mintet, än om scölatne lörblefvo säöana öe kunna vara efter bankens tilistänö ocb förmåga, Utan lick lanötMannen nog snöa nöjas meö betalning, som bestämmer sig i molin af tillgäng ocb bebof; Lör öet fjeröe: rktt Ltaösboen öeremot, af bvilken Danötmsnnen mäste köpa sina förnööenbetsvaror^ ban icke kan sjelf frambringa, troligen skulle begagna tillfället ocb meö äberopanöe af penningarnes försämring skulle bli allt mera ör^gare; Lör öet femte: lktt utlagorne till Staten kanske snart nog af ö^lik orsak blefvo ytterligare förbäjöe; Lör öet sjette: att Tjenstefolk ocli Legöbjon, lorMoöeligen unöer samma forevänning, skulle bli allt mera ör^gare^
Ut - ffottet ansett sin pligt fordra at förestå sädana utwägar, hwarigenom en /rvrenäator eller Landtbo, utan arfwingarnas alltför kännbara förlust, kan efter ägarens död hällas skadeslös för de odlingar och förbättringar, som han, under hopp at längre tid fä begagna den arrenderalle Egendomen, tiläfwentyrs dera werkställt. Detta ändamäl tror Utskottet bäst winnås, om ^rrencle - Lontracket, som bör flnfteligen författas och af wittnen bestyrkas, förklaras stola hafva oryggelig beständ, sä lange jordegaren, hwilkcn detsamma utgifwit, lefver; Borgenärers rakt likväl förbehållen, pä sätt nedanföre nämneS; men da Jordägaren med döden afgatt, och hans arfvingar derom lemnat ^rrLnclatoreu eller Landtvocn beni,lig underrättelse, bör benna underrättelse anses såsom laglig upsägning och Landtbo eller Xrrenllunor derefter njuta fyra ars fardag, räknad fran ben stytt ningstid, som infaller näst efter det en dylik upftgning stedde. Det har icke eller undfallit iftflotteJ at en gäldbunden Jordägare, ftm borrt - arrenllerat lin egendom, kunde dymedelst betaga Borgenärerna tilgäng til godtgörande af deras fordringar, sä wida icke de författningar widtagas, som pä en gäng flydda bade ^rreullators och Borgenärers rättigheter. Utskottet har alltså aktat nödigt söreslä, at det emellan Jordägare och a^rrenllator eller Landtbo stulna /rrrenäe - tkontraök skall sidst inom samma tid, som Utskottet tilstyrkt i afseende pä Uybudstagande ä ingänget köp, inför Ratten upwisas, der osftnteli en upläsas och uti Intecknings - krotocollet til hela innehållet intagas, hwilken inteckning bör hwart tionde är förnyas, som i 7. Cap. 2. Z. RättegangsBalken sägs.
Denna inbjudning har, endast i hvad den angick bokbindarecloth och broderduk, blifvit af Bonde-slåndet bifallen; hvaremot Borgare-ståndet i fråga örn alla dessa artiklar oell Bonde-ståndet för artikeln band, samrnelssidenoch halfsiden, vidblifvit sina beslut om hänvisning till väfnader. Utskottet anser sig ännu en gång böra fästa sislbemälda 2 Stånds uppmärksamhet derpå, att ifrågavarande artiklar, hvilka nu äro tillåtna till införsel, skulle, åtminstone till någon del, blifva förbjudna, så vida beslutet om hänvisningen till väfnader blefve gällande; och då samma 2 Stånd för öfrigt icke velat bibehålla något af gällande förbud mot införsel af väfnader, vill det synas Ulskottet alldeles uppenbart, att beslutet om hänvisningen till väfnader fattats under förutsättning afjhelt annat resultat, än inskränkning af gällande införselsfrihet. Sknlle Borgareoch Bonde stånden (det sednare i fråga om samnrelssidenoch halfsidetr-band), detta oagtadt, icke vilja förena sig med öfriga Stånden om bibehållande af gällande tullsatser för ifrågasatte artiklar, så och då, efter hvad numera är antaget, omröstning icke får anställas i fråga om förbuds-bestämmelsers införande eller borttagande, samt bemälde Stånds beslut i dess närvarande skick följaktligen icke kunna komma under omröstning, följer deraf angelägenheten att åt samma beslut gifva sådana närmare bestämmelser, att sjelfva tullafgifternas belopp dermed uttryckas. Intilldess sådant sker, är Utskottet urståndsatt att uppgöra förslag till omröstning angående tullafgifterna för ifrågavarande artiklar. r Bcviilnings-Ulskoitets Utlåtande, N:o 27. Vid artikeln väfnader tillkäimagaf Ulskollet uLi memorialet N:o 23, dels hvilka skiljaktiga beslut
Fält-Jägare-Regeraente, för åren i83o och 1831 affordrad; en anhållan, den motionären framställt på grund deraf, att Rotehållarne, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Norrbottens Län samt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätts Utslag, blifvit förklarade berättigade att ifrågavarande afgift, såsom orätt debiterad, återbekomma; hvaremot Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContor, der frågan om medlens utfående blifvit anhängiggjord, förklarat, att, enär Rotehållarne om den beviljade restitutionens tillgodonjutande icke anmält sig inom den för fordringars utbekommande hos Stats-Verket genom Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824 bestämde tid, restitulionen icke kunde beviljas. Som, enligt hvad upplyst blifvit, Kongl. Kammar-Rätten, genom Utslag den 12 Juli 1834> förklarat bemälde Rotehållare berättigade att af Stats-Verket återbekomma ifrågavarande orätt debiterade 43 R:dr 5 sk. 4 Stats-TJtskottets Utlåtande, N\o 126, II r:st. och Utskottet icke anser skäligt vara, alt Stats-Verket begagnar sig af elen genom praescriptions-författningarne tillkomne rättighet tili en sådan olagligen uppburen inkomst, tillstyrker Utskottet, alt, lill fördelning emellan desse Rotehållare, ett belopp af \3 R:dr 5 sk. 4 r:st Banco må från Riksgälds-Contoret hållas Konungens Befallningshafvande i Norrbottens Län, på reqvisition, tillhanda. Stockholm den i4 Maj i84o. Anti. till Exp. Utsk. den 16 Maj, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Eric Norbergs från Westmanlands Län motion, att afl. Räntmästaren J. F. Alms efterlemnade enl;a måtte utbekommat begrafningshjelp efter bern ädde sin man. (U. A.) Uti en från Hedervärda Bonde-Ståndet lill Stals-Ulskollet remitterad motion, har Eric Norberg från Westmanlands
Visserligen äro göromålen inom våra, i storlek så olika, stift olika och härpå bör, i en blifvande reglering, äfven fästas tillbörligt afseende, och detta oaktadt man ser en öfverårig biskop t. ex. i det stora Lunds stift lätteligen förvalta sitt embete. Men huru man än uppställer dessa jemförelser, vare sig ensamt emellan biskopars löneinkomster eller emellan högre och lägre presterskaps aflöning, allt nog, man kommer till samma resultat, att rättvisa och billighet verkligt tala för reglering af biskopslönerne. Beklagligt är det visserligen, att biskoparncs löner endast uppgå till få procent af Grekiska och Anglikanska biskopars och kanske vore detta ett skäl — för jemförelsens skull — att öka lönerne; men då borde kanhända dessförinnan utredas på hvad ståndpunkt dessa personer stå till hvarandra och till de olika kyrkorna och huruvida Biskops-embetet inom vår kyrka är likformigt med samma inom de åberopade kyrkorna. Det må vara, att biskopar betrakta sig såsom förvaltare af de i deras händer lemnade medel; men månne ej de, liksom andra tjenstemän, förvalta dem till egen förmån? Att de mer eller mindre understödja fattiga ynglingar vid läroverken — som om jag rätt minnes fordom varit ett åliggande -— är berömvärd t; men denna pligt fullgöre vi litet hvar i mån af tillgångar, antingen vi äro andlige eller verMslige män. Den stora skiljaktighet, som uppkommit emellan biskoparnes löneinkomster får till stor del här ledas från frikostigheten med prmbende-pastorater. Så har jag hört sägas, att Biskopen i Lund skulle innehafva 5å6, Biskopen i Linköping 5 å 6 präbende pastorater o. s. v. Detta länge öfverklagade förhållande, och som i väsendtlig mån inverkar menligt på religionsvården förtjenar att allvarligt betraktas. Med anledning häraf, och då det för öfrigt är för mig oförklarligt, att man icke skulle kunna lika väl reglera biskopslönerna, som nian gjort det med Allm. Be.ii'.- och Ekon.-ilsk. Belänlc.
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels återremiss af §:n i dess helhet, dels af Hr Printzensköld återremiss af mom. b., hvari stadgades, att bevillning af vederbörande innehafvare skulle erläggas för Staten tillhöriga hemman, hemmansdelar och lägenheter eller särskilda byggnader, som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagna, eller ock till begagnande mot lifstidsstädja uplåtna; och dels slutligen af Gr. Lagerbjelke, att §:n måtte godkännas, med undantag af de delar deraf, hvaröfver B. o. Ad. redan boslutat, eller dem, som innehöllo stadganden om bevillningsbeloppen för fast egendom samt frälseränta; och förklarade H. Exc., att, till följd af sist - 62 D e 11 9 M aj e, m. berörde yrkande, särskild propos. komme att framställas å hvarje del af den förevarande §:n. Uppå härefter framställda särskilda propos:r blefvo §:ns samtlige delar återremitterade, hvaruppå H. Exc. hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade uppskjuta den vidare pröfningen af Betänkrt till nästa plenum. Ropades Ja. Anmäldes och bordlädes Bevilln:sUtsk:s Mern. X:o 25, i anledning af åt erremiss af Betänk:t N:o 18, angående PostBevillmn och dermed sammanhang egande frågor; och samma Utsk:s Utlåt. N:o 26, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i afseende å Betänk:t N:o 21, angående skatt för hundar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m, In fidem, O. Brakel. Lördagen den 12 Maj 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot. för den 14 sistlidne Mars f. m. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm:
Cederström hade gifvit sig tid alt genomläsa den K. propos. i detta afseende, så hade Frih:n förmodligen underlåtit, att emot de sammansatta Utsk:n fram kasta de förebråelser, som Frih:n nu gjort desamma. Uti den K. propos. finnes nemi. dessa ord: ”Skulle R. St. för deras del finna utsockne-frälsehemmanen i Halland icke vara pligtige att vidkännas ständig rotering, följer deraf, att all fråga om hemmanens sä beskaffade rotering förfaller, och att de i stället böra med extra rotering beläggas, då jemväl bör komma under öfvervägande, huruvida de förut vanliga utskrifningspenningarne skola under fredstid, då effektiv rotering icke utgöres, för berörde hemman erläggas”; Den värde Frilen torde häraf benäget finna, att K. M. ansett, det R. St. böra för deras del bestämma, huruvida de utsockne-fräl sehemmanen i Halland äro skyldige att vidkännas ordinarie rotering; äfvensom Frilen torde af K. M:s eget yttrande finna, att de sammansatta Utsk:n sökt att i R. St:s svar nyttja samma termer som K. M. hegagnat; så att dervid ej något förbiseende är begånget emot K. M., och ej heller några oriktiga ordalag begagnade. Hvad sedermera den andra af Frilen granskade punkten beträffar, dervid Frilen förundrat sig öfver, att de sammansatta Utsk:n kunnat taga under öfvervägande huruvida, derest de utsockne-hemmanen ej ansägos vara pligtige att utgöra ständig rotering, utskrifningspenningar ändå skulle af dem erläggas under fredstid; så torde den värde Frilen finna, att det är just med anledn. af den K. proposm, som de förenade Utsk:n hafva varit pligtiga att taga denna fråga i öfvervägande, och att således Utskm i detta hänseende ingalunda gått ut - Den 22 Juni e. m. 205 öfver gränsen af sina rättigheter, utan att deremot en rättvis förebråelse kunnat emot Utsk:n göras, om de ej häröfver yttrat sig.
Efter de biSalls-yttringar, hvar med R. o. Ad. emottog de tvenne första talarnes anföranden, skulle jag i sanning vara tveksam at.t upträda i en motsatt syftning, derest jag ej vore innerligt öfvertygad, att det förslag, sorn innehålles i K. M:s nu föredragna Nåd. Propos., är af högsta behof påkalladt, och kommer, derest det antages, att lända vårt älskade fädernesland till ära och gagn. Enl. denna min fasta öfvertygelse får jag nu förklara, att jag hyser en källsta af den största tacksamhet till Regeringen, derför att den genom detta förslag sökt att göra 16 § i vår Reg:sForm till en sanning, och att i religiöst hänseende försätta Sverige i en sådan ställning, att det ej vidare af alla andra civiliserade Stater måtte betraktas såsom ett af de mest barbariska land i verlden. Vidkommande den mycket omtvistade frågan, huruvida vår Grundlag verkligen tillerkänner Sveriges innebyggare religions-frihet, så har väl den förste värde talaren detta fortfarande bestridt; men om man vill öfverväga sjelfva Grundlagens innehåll, så skall man linna, att detta bestridande saknar all grund.
Då det i Moni. d. af sistomförmälde §. intagna stadgande, att »Filial-bank oktrojeras på högst 10 år», synes utgöra föremål för Kongl. Maj:ts, men icke för Rikets Ständers beslut, torde i förevarande afseende annan föreskrift icke lämpligen böra i Banko-reglementet inflyta, än ait försträckning från Rikets Ständers Bank åt Filialbank ej beviljas på längre än nyosnämade lid. I sammanhang härmed, och enär gällande Banko-reglemente icke innefattar föreskrift om återbetalning af Filial-bank beviljad försträckning, vare sig vid oktrojtidens slut, eller i händelse Filial-bank dessförinnan skulle upphöra, har Utskottet ansett beBih. till B. St. I Afd. 42 Häft. 10 74 Banko-lllskoltels Betänkande, N:o 34. stämningar härom böra i blifvande Banko-reglemente inflyta, samt, i öfverensstämmelse med hvad redan bildade Filial-bankers lill Rikets Ständers Bank afgifna förbindelser innehålla, föreslagit, att försträckningen skall återgäldas i förra fallet å den dag oktrojtiden tilländagå!- och i det sednare C månader efter den dag, då Filial-bank med sin utlånings-rörelse upphör. Som, enligt Utskottets åsigt, endast sådana Filial-banker, hvilka skola ersätta upphörd Privat-bank, böra undfå försträckning af Rikets Ständers Bank; så torde det genom Mom. litt. e. bestämda maximum icke böra bibehållas. Försträckningens belopp mäste jemkas efter den sedelutgifning, som skall ersättas, sålunda, att om denna, efter afdrag ai' kassan i riksmynt, uppgått t. ex. till En million R:dr, och delegarne i Filial-bank å ett tecknadt kapital på nämnda summa kontant tillskjuta 25 procent eller 250,000 R:dr, försträckning må från Rikets Ständers Bank kunna erhållas lill belopp af högst 750,000 R:dr.
Om nu borgen äfven af den medellöse, ehuru förtjenslfulle författaren skall sättas, innan Tidskrift får utgifvas, och ej — Jurymän efter Ed och Samvete, utan Advocatoriska Jurister efter bokstaf och lockande intressen, skola döma öfver skrifter i offentliga ämnen inför Nationen framlagde, och såmedelst brottas med friheten; tager åtminstone jag ett sorgligt farväl af vår Tryck - Den 29 J a n 11 a r i i f. rn. 109 frihet, och med detsamma af all annan politisk frihet här i landet; tj nuvarande representation samt alia öfriga Controller och garantier synas mig, såsom jag i Måndags , yttrade, af noll och intet värde, hälst besluten om innovationerne äro fattade utan uttryckligt vilkor, att den förhatliga Indragningsmagten deremot ostridigt skulle upphöra; och som denna magt, på Kongl, proposition vid 1812 års Riksdag, genast Lief Lag, bör, efter min tanka, den genast nu ovilkorligt återlemnas. Hvad intryck af tacksamhet och förtroende skulle ej en sådan styrelsens procedure hos Svenska Folket ingjuta?? Jag anhåller, att dessa tankar må bli återmissen till Utskottet följagtige. Upplästes till justering följande af Expeditionsutskott insände Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 336. Angående myntbestämningen. Med öfverlemnande af förslag till Lag angående Myntbestämningen. Med öfverlemnande af förslag till Lag för Rikets Ständers Bank. Herr Rosenblads Bernhard: Jag skall icke begära återremiss af Expeditionen, för att icke draga ut på tiden, men får förklara, att jag icke kan gilla det sätt, hvarpå Expeditions-Utskottet uttryckt motiverna i [<io Den 29 Januari i f. m. skrifvelsen, oclr att Utskottet i valet af elem, som funnits i Betänkandet, ej varit lyckligt, hvilket man kan finna i den lilla korta satts, som blifvit framstäld till motiv för BancoLagen.