Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har nog funnits en del förutsättningar När jag ser en katalog öfver Salonen i Paris och däri under en del konstnärers namn läser: »Elève de M:r ...» den eller den, så tänker jag alltid på Casimir De flesta män äro i afseende på sitt känslolif elever af en eller flera kvinnor. Naturligtvis måste materialets — hjärtelagets — beskaffenhet — den medfödda begåfningen för kärlek — också tagas med i räkningen; men liksom de bästa anlag kunna förstöras genom dålig handledning, så kunna mycket vackra resultat nås äfven där förutsättningarna icke eljes äro lysande, om endast utbildningen försiggår under gynnsamma omständigheter » »Och Casimir?» afbröt Eric, nyfiken att höra upplösningen. »Casimir Du Camp var med afseende på sitt känslolif elev af sin syster och nu skall du inte tänka på Gerda sådan hon är nu, utan på den unga flickan, som ägde alla hjärtats förutsättningar — och ändå blef den maka, som hon blef! Det intima förhållande, som under många år rådt emellan de båda syskonen hade säkert kvarlämnat i det eljes tämligen primitiva instrumentet, som bildade Casimirs själ, mången finare sträng, hvilken Maria endast behöfde beröra för att framkalla en ton, som klang i harmoni med hennes eget väsens grundton Det var väl också detta, som orsakat, att han någonsin kommit hennes nerver att dallra.» »Nå, antag att du har rätt — låt oss utgå från det. Alltså: de älska hvarandra — han henne så mycket han förmår, och hon honom med all den innerlighet, hvaraf hon är mäktig. — Jag menar: det finns ingen proportion mellan hans kärlek och hennes. Han liknar en bonde, som stillar sin hunger med utsökta läckerheter och dricker gammalt vin därtill! Han förstår icke att uppskatta det, för honom är det bara mat, någonting hvarmed han stillar sin hunger. En brödkant skulle kunnat göra samma nytta en köksa skulle kunnat göra honom lika C/lycklig! » »Ja,» sade Alfred Johnson, »och — för att fullfölja din bild: Hon njuter hans kärlek som ett stycke hårdbakadt grofbröd; det är en läckerhet — det smakar som konfekt!» »Men det är ingen rättvisa i detta byte, ingen proportion emellan hvad han får och hvad han ger! Han får så oändligt mycket mer!»
Han grät som ett barn. — Oss, oss, oss framstötte han snyftande. Man reste upp honom för att bortföra honom. Då försökte den gamle att slita sig lös. Liksom alla vildar hastigt öfvergå från den ena ytterligheten till den andra, förvandlade han sig ögonblickligen. Det bedjande, grå-tande utseendet var borta. Vildsinthet i stället för under-gifven bön lästes nu i hans ögon, den veka rosten öfver-gick till lågande hest raseri. Han kämpade, darrande af vrede, och miste till slut andan, så att förbannelserna, skymf-orden och hotelserna upplöste sig i ett otydligt mummel. ~ Framåt! — Vakten trängde fram. Men nu försiggick någonting egendomligt Helt och hållet upptagen af denna scen med den gamle, stod jag som en bildstod, utan att gifva akt på massan, ehuru alla grato och väsnades. Ett fruktansvärat tumult uppstod; här och där ropade man » halt! * En stor trängsel uppstod. Massan närmade sig på en gång, och bredvid den gamle uppstod en förtviflad strid. — Bröder, alla för en! skallade det i luften, och derpå knakade det i gärdesgårdame, som om man refve sönderdem. Menniskorna böljade beväpna sig. Därtill började, alldeles i närheten, förfärliga, rasande ansigten visa sig. Jag hörde en skarp salva, som tydligen affyrades. för att skrämma, och hvars brak kom mig att bäfva ... Annu en andra, en tredje. For mina ögon blixtrade en smal, ljus blixt af en värja ... Ännu en rörelse, och hvilket skrik, hvilket larm. Jag erinrar mig ingenting mer. Jag och Are-fin befunno oss plötsligen djupt inne i en rishög i skogen. Den lilla festen lyckades förträffligt. Våra damer hade inrättat allt på ett utmärkt sätt. Små och stora pastejer, allt hvad vi medfört smakade utomordentligt. Vin fans i öfverflöd. Maria Iwanowna fungerade som värdinna. Hon öfverträffade sig själf och drog försorg om, att alla blefvo belåtna. Musa Kondratiewna, hennes medhjelparinna, stod icke tillbaka för henne. De voro båda två i sina pelsar mera retande än någonsin.
En allmän stagnation kommer att inträda i det offentliga och utan pöbel blefve aldrig någon omfattande revolution möjlig. Slutligen skulle vissa folkvänliga konstkännare, som gärna på sin tunga föra bekymrade ord om kvalmig drifhusluft, säkerligen icke blott ur estetisk utan också ur sedlig synpunkt finna det i högsta grad oförsiktigt att borttaga ett så gammalt och kraftigt samhällsornament som pöbeln. Ingen vitterhet i hela världen har såsom den svenska rest sig till ett tempel öfver krogen och skökan, och det förkomna subjektet med sin gallsprängda bitterhet har där fått en sådan äresplats, att tillintetgörandet af denna nationalhjälte skulle lämna ett tomrum, hvilket konstkännarna icke skulle tilltro oss att någonsin kunna fylla. Allra sist skulle skämtarena framträda och påpeka, att äfven om man upphörde att bibehålla den pöbel, som igenkännes på dåliga kläder, blefve man därför icke af med den välklädda. Då benämningen pöbel härvidlag visserligen är träffande, men det oaktadt brukad i något öfverflyttad bemärkelse, faller emellertid skämtarenas invändning utom ämnet. Af de många och naturliga betänkligheter, som blifvit antydda, är det likväl hufvudsakligast den ena som på allvar tynger i vågskålen. Det kan icke förnekas att långvariga och öfvermodiga oförrätter berättiga de förtryckta att uppresa sig med vapen i hand. Om vi emellertid söka att föreställa oss ett samhälle af bara bildade, kunna vi, som sagdt, svårligen därmed förena synen af en stor revolutions gatustrider. Eller skulle vi kunna tänka oss våra professorer och affärsmän, våra hofmän och kanslister ställa upp sig på Norrbro för att skjuta på hvarandra? Lockades de verkligen till något sådant, skulle det gifvetvis bero därpå, att någon sista återstod af pöbel smugit sig in i deras led, ty pöbelanda smittar. Den som blifvit anstucken af henne, vet icke längre hvad han gör. Låtom oss dock icke frukta, att ej äfven ett samhälle af endast bildade skulle lämna rum åt hälsosamma slitningar och omstörtningar. Där skulle härska minst lika häftiga passioner som någonsin i våra dagar.
Pa den uti Högwörbige Presteoch af Wälloflige Borgare-Ståndet anmärkte nödwändighec af särssildte Claster för Fistare som arv Bergare, har Utjkottet gjordt det afseende, att det förestår särffild afgift för dem sr Claster 20, 12, 8, 5, 2 och en half R:dtr. Afwen som för Skeppare, hwilka föra Fartyg och Bätar pa insjöar, enligt giswcn anledning af Wälloflige Borgare-Standels anmärkning uti 2 Art. för sin Taxering, hänwisas lill de samma Claster, som för Fiskare är utsatt. ;:o. Äfwen har Utjkottet förändrad! skyldigheten för kringfarande Judar, sa wäl som för Hästhandlare och Glasförare m. fl., att uppte quitterad Skatt, Sedel för förra aret, till den, att uppte sa, dan för löpande aret, eller bewis, att de för densamma ställt nödig säkerhet, och Hästhandlares, GlasförareS sic. atföljande Qwinspersoner, hafwa nu ock ihogkommits med den förestagna Bewillningen, till halsten mot Karlarne. 6:0. Äfwen har Utjkottet pa en Ledamots af Högloflige Ridberffapkt och Adeln gjord anmärkning, förestagit den förhöjning för Gesäller i alla Städer, att Werk-Gesällen eller den första, der 3 Gesäller pa werkstaden finnes, betalar efter 2 Art. s R:dlr 16 st.j Bcwillningen för Kammar, Jungfrur förhöjeö lill z Rrdlr. Kam - Den s Augusti. 24Z? Kammartjenare r N:dlr, sch för Akare i de öfrige Städer utom Stockholm och Götheborg är tillagt en högre Clast af 6 Rrdlr 32 st.
K. M. har icke heller äskat någon tillökning på denna hufvudtitel; men då Utsk. likväl föreslagit en tillökning af 33,000 r:dr utöfver anslaget vid förra riksdagen, önskar jag desto hellre, att Utsk. täcktes återkalla sitt tillstyrkande i denna del, som jag anser denna tillökning högst onödig. Hvad deraf särskildt beträffar anslaget för jordbruksinstitutet på Degeberg, hörde jag visserligen liera ädla talare på detta rum understödja motionären i hans förslag till anslående af medel för denna inrättning; men jag föreställde mig då, att en sådan luxartikel icke skulle blifva af StatsUtsk. nu understödd. Vi hafva redan kanske för mycket af statslux i detta fall uti den existerande Landtbruksacademien. Må den, så länge den fortfar, utbreda sina välgörande verkningar. Stora hafva dessa ännu icke visat sig. Man plöjer, man dikar, man göder, man sår sin åker nu som förr, åtminstone a64 Den 27 Maj. här i trakten omkring Stockholm, som Ur närmast experimentalfältet. Må Hr Nonnen fritt af egen kraft framgå med sitt institut! Må de, som vilja lära sig den stora konsten: jordbruket, hvars högsta konst den slore Ehrensvärd förklarade med 2:ne ord, gerna vända sig till Hr Nonnens institut och betala sin inhemtade kunskap, bäst de gitta; men må icke staten derpå offra en enda fyrk! De possessionater, som behöfva rättare och icke sjelfva kunna instruera dem, må betala undervisningen; men vi alla, som antingen icke behöfva dessa rättare, eller också förstå att sjelfva vägleda dem, vi böra icke betala en sådan undervisning. Hvad det egentligen vetenskapliga uti jordbruket beträffar, hvarmed lärer menas chemi oc.li botanik, så, utom det att vi hafva en vetenskapsacademi, läres detta vid universiteten, och en förståndig bonde sköter sin jord rätt väl utan detta vetenskapliga.
Jag instämmer med Herr von Hartmansdorff i afseende på beloppet, men jag tillstyrker hans förslag, med den förklaring, att 3ooo R:dr skola vara lön och 2000 R:dr taffelpenningar. Med Herr Crusenstolpe samt Utskottet, som yttrat att löneförhöjningen endast skulle tillkomma dem, som hafva fullmakt på sina beställningar, kan jag icke instämmaj det är nödvändigt, att lemna Öppet åt Konungen, att tillförordna StatsSecreterare. Det är vigtigt, att personer som hafva förtroende-platser, aldramest sådane, som StatsSecreterare, måtte äga öppet att kunna resignera, och att deras enskilta ställning derföre icke lägger något hinder. För en verk - Den 25 September f. ra. 173 lig StatsSecreterare finnes det ingen möjlighet att återgå till den plats han förut innehaft, men om en ExpedilionsSecreterare eller ett KammarRåd blir förordnadt till StatsSecreterare, så finnes för honom ej något hinder, utan han har öppen rättighet att återvända till den förra platsen af ExpeditionsSecreterare eller KammarRåd. Jemte det jag anhåller om bifall till Herr von Ilartmansdorffs förslag, att desse platser niå erhålla 5ooo R:dr, tillstyrker jag, att denna summa må fördelas så, att 3ooo R:dr blifva lön, och 2000 R:dr taffelpenningar; på det särskilta vilkoret anhåller jag om afslag. Friherre Anckar swärd:, Carl Henrik: Då jag vid tvänne Riksdagar väckt motion om förhöjning i StatsSecreterarnes löner, lär jag ej behöfva upprepa grunderna för denna framställning, och då Ridderskapets och Adelns visade frikostighet, vidden lönereglering, som redan är fastsläld, sätter mig i den öfvertygelse, att Ståndet icke afslår det belopp, StatsUlskottet nu framstält i afseende på StatsSecreterarne, anser jag mig ej böra söka att göra mina skäl för förhöjningen gällande. Visserligen går detta belopp ändå igenom.
Har det Norska folket och det Norska Stortinget beredvilligt gått Sveriges Konungs och Svenska Ständernas billiga önskan till mötes att ställa sitt försvarsverk så, att det i farans stund till lands och sjöss kan, i ett rättvist förhållande till sina anspråk inom unionen, blifva fullt användbart till gemensamt försvar? Hafva, oaktadt gjorda bemödanden, våra handelsoch tullförhållanden så kunnat ordnas, att någon fördel för de båda nationerna kan ega rum till gemensam utveckling? Än våra rättsförhållanden, hvilka ovilkorligen i följd af de båda ländernas läge äro ömsesidiga, och då klagomål vid hvarje riksdag från gränsorterna upstå, hafva dessa i rättvisans heliga namn kunnat ordnas till ömsesidig nytta och fördel? Omöjligt! Aro slutligen i financielt hänseende de båda nationernes skyldigheter så afvägde, att Sverige icke lår vidkännas drygare andel i gemensamma omkostnader, än hvad rättvisa och billighet kräfver? Jag instämmer med de ledamöter inom detta Hus, som redan förut gjort dessa frågor, och hvilka tillräckligt besvaras af de sednaste årens förhandlingar de båda rikena emellan, och hvilka öppet visa, att unionen betraktas af det Norska Stortinget som en bisak, ett nödvändigt ondt (och ingenting är mera olycksbådande för Sveriges och Noriges gemensamma intressen och deras sjelfständighet) — detta till tacksamhet för alla de medgifvanden för unionen, Sverige redan gjort, som bland annat, för att tillfredsställa brödrafolket, t. o. m. fått underkasta sig att låta sin urgamla flagga, hvilken svajade, då Svenska flottan lade ut från Elfsnabben iJuni 1 (>30, för att föra öfver hafvet en liten oförfärad hop Svenskar under dess störste hjelte mot Europas öfvermakt, den katholska hierarkien, fått underkasta sig, säger jag, att låta denna ärans symbol genom ett penndrag stryka flagg. Jag tillstyrker EkonomiUtsk:ts Betänkande i lista och 3:dje pun kterna. Efter tillkännagifvande att 14 ledamöter hade anmält sig att ytterligare anföranden i ämnet afgifva, hemställde H.
Rxpeditions-Utskottels Förslag till lind. Skrifvelse, N.-o loS. 441 N:o 205. Oppläst och godkändt lios Ridd och Adeln den 23 Sept. 1848. Preste-ståndet den q5 Borgare-ståndet den i5 Bonde-ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > angående den utsock* ne frälsehemmanen i Halland åliggande roteringsskyldighet. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-msk. Bet., N:o 22 och Uti.. N:o 63, Mern.. Seris 77 och 88 samt Först. Stats-utsk. Meni., IN:o 321.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer uti underd. skrifvelse elen 13 Fehr 1841, jemte uttalande af den åsigt, att de så kallade utsockne frälsehemmanen i Halland icke vore skyldige att utgöra ordinarie rotering, samt på i öfrigt anförda skäl framställt den anhållan, att E. K. M. täcktes genom nådig kungörelse förklara : att aila de åtgärder, som blifvit vidtagna för de Halländska utsockne frälsehemmanens ordinarie rotering, endast vore att anse såsom förberedande undersökningar i ämnet; att dessa åtgärder icke grundläde något slags anspråk till påförande af sådan rotering eller deremot svarande afgilter, och att således utgörandet af ständig rotering för hemmanen icke kunde ifrågakomma, med mindre E. K. M. gemensamt med Rikets Ständer pröfvade dessa hemman böra en dylik tunga utgöra; så hade, enligt hvad Rikets nu församlade Ständer inhemtat, E. K. M. genom nådigt beslut den 23 Febr 1844 förklarat, bland annat, det E. K.
Först vid frågan, vill du Sven hava denna Maja till din äkta hustru — såg hon upp och log svagt. Så gled hon sakta fram mot altaret och ställde sig vid Svens lediga sida. »Vig, vig!» viskade Maja, gråvit i färgen. »Hon vill bara chikanera oss!» Prästen, som hade i gott minne Margits styvsinthet vid faderns död, upprepade vigselfrågan, fastän det var något i det vita flickansiktet framför honom, som ... Sven försökte svara, men tungan var utan kraft: han kunde inte. Som omedvetet tog han Margits hand i sin, och nu talade Margit med en röst, som ingen kände igen, så mjuk var den, så mild och ändå så död. »Varför svarar du inte prästen, Sven? Nog kan du vigselorden! Minns du inte hur ofta vi läste över dem i buom? Jag — Sven — tager — dig — Margit — till min — äkta — hustru Ah, nog minns du det?» Det stela kärleksleende ansiktet vände sig långsamt emot honom. Då knuffade Sven upp kyrkdörren, slog händerna för ansiktet och flydde genom den gula björkhagen. Varsamt, som om det gällt skydda ett vacklande tempel för fall, lade prästen ihop handboken. Ingen vågade röra vid henne — mer än solstrålen. Nickande och leende gick hon åter ned över gången. Så hördes ett skratt Bed till Gud, att du aldrig må få höra det skrattet från någon du håller kär! Vi måste handbinda henne ... Efter tre veckors våldsam kamp kom själens fullkomliga begravningsakt, och med den kroppens hälsa tillbaka. Jag har så ofta undrat, om hon skulle haft större motståndskraft mot den stora sorgen, om hon sluppit nöta ut sig på de små kraven? Det är tungt ständigt göra mer än man orkar ... Margit är glömd för längesedan: hon är bliven »Buabruden», vår nejds poesi och saga. Det är inte litet att få bli en nejds poesi och saga. Många av oss bli till intet alls! Se på henne nu. Se hur klar profilen står mot det svarta hucklet; se hur långfransade ögonen äro, och hör vad hon sjunger: »I skogen bor vännen, i skogen bor Gud — i skogen bor solen, i skogen bor du!» Till döds måste hon brytas, Hjärte-Margit, för att bli lycklig, ty hon är lycklig nu ...
Och när de hade ätit och druckit, lät han dem gå, så att de drogo till sin herra. Och sedan kom icke mer krigsfolk af Syrien i Israels land. Derefter begaf sig, att Benhadad, Konungen i Syrien, församlade all sin här, och drog upp, och belade Samarien. Och en hård tid var i Samarien; men de belade staden, intilldess ett åsnahufvud galt åttatio silfpenningar; och en fjerdedel af ett kab dufvoträck fem silfpenningar. Och då Israels Konung gick på murenom, ropade en qvinna till honom, och sade: Hjelp mig, min herre Konung. Han sade: Hjelper icke Herren dig, hvadan skulle jag hjelpa dig? Af loganom, eller af pressenom? Och Konungen sade till henne: Hvad är dig? Hon sade: Denna qvinnan sade till mig: Få hit din son, att vi måge äta honom, i dag; i morgon vilje vi äta min son. Så hafve vi kokat min son, och ätit. Och jag sade till henne den andra dagen: Få hit din son, och låt oss äta; men hon undstack sin son. Då Konungen hörde qvinnones ord, ref han sin kläder sönder, vid han gick på murenom. Då såg allt folket, att han hade en säck på kroppenom, innan under. Och han sade: Gud göre mig det och det, om Elisa, Saphats sons, hufvud skall i dag blifva ståndandes på honom. Och Elisa satt i sitt hus. Och de äldste såto när honom. Och han sände en man framför sig. Men förr än bådet kom till honom sade han till de äldsta: Hafven I sett, huru denne mördaren hafver hitsändt, att taga mitt hufvud af? Ser till, när bådet kommer, att I lycken dörrena igen, och klämmer honom med dörrene; si, dönen af hans herras fötter följer efter honom. Vid han ännu med dem talade, si, då kom bådet ned till honom, och sade: Si, detta onda kommer af Herranom; hvad skall jag mer vänta af Herranom?
I kväll får de ingen mat alls — det blir början –. Okänd och obekant ska jag bli en af »Sveriges Framtids» dolda hjältar! En af dem, som kämpa, dö, men falla kan de ej! TREDJE KAPITLET. Min Första Litterära Seans. Om en liten stund står slaget — eller rättare slagen. Jag känner mig till mods som Napoleon strax innan han vann drabbningen vid Waterloo — eller kanske det var ett nederlag han vann? För någonstans vann han ju också ett nederlag? Men hvem kan hålla reda på alla småsaker som sker i historien. I förmaket är bordet afröjdt, lampan tänd och stolar framflyttade. För Holmen är som en särskild liten pulpet i ordningställd. I salen brinner alla ljusen i kronan, så det ska se festligt ut. Ty att ordna allting så nätt och inbjudande som möjligt, det kostar ingenting! Den första som kom var Beda, med så friska rosor på kinderna af blåsten, att hon såg ut som en riktig mossrosknopp. Hennes lilla misshumör var öfver för längesedan, ty i botten är hon nog riktigt nöjd att vi slipper ha Vendla Ax öfver oss alltjämt, och hvad tant Boström angår, så håller hon af henne nog mest af gammal vana. »O, ett så förtjusande kaffebord», ropade hon, sedan hon väl ordnat sig litet. »Ja, är det inte det jag säger, att ingenstans är det så trefligt som hos ma!» (Det tror de dumma ungarna värkligen!) »Men du Maja, hvar är småbröden?» Phu! tänkte jag, där ha vi atack numro ett! »Småbröden?» sa Maja och stack fram sitt näpna hufvud bakom en stor blommande lövkoja, som hon just höll på att knoga fram. »De — ligger på korgen —» ifyllde jag nytert, ty ska man i sjön, så är det inte värdt att stå och huttra på strand, utan bäst hoppa i genast. »På korgen!?» Barnen lät häpna i kapp. »Men där ligger ju bara tre sorter med skorporna», sa Beda alldeles förstenad. »Det är presis två sorter för mycket», sa jag. (Eljest ha vi 10 à 12, ja ibland 15 sorter!) »Mamma blir en visa för hela stan!»
Jag borde kanske icke nu ingå uti Militairiska detailler, då jag sysselsattes af mera fredliga yrken ; dock som jag uti min ungdom sjelf varit Miiitair, och således ej saknar all kunskap uti sådane ämnen, kan jag icke under - Win 27 Augusti e, m. låta att yttra min åsigt rörande denna särskildta fråga. Om än porto-franco ej skulle inrättas, tror jag dock, att i alla fall Sveriges Rikes Ständer böra ju förr dess heldre tillstyrka nödig befästning och beredande försvars-anstalter å Gottland, så vida man vid fiendteligt an-' fall är angelägen, att bibehålla denna vigtiga possession, och betrygga sydliga delen af rao-, derlandet, ty efter den gräns som Sverige nu, enligt det nödtvungne fredsslutet äger, måste Gottland anses såsom en place forte och ett bröstvärn, som skall skydda en del af Röket, emedan, om Gottland af fiende inkränktas, större ansträngningar erfordras till dess återtagande; och utom Gottländska hamnar , äger vår Flotta icke lämpelige inlopps* ställen, sedan Finland förlorades , utan att återlöpa till Carlscrorfå, hvarvid stora svårigheter torde stundom kunna inträffa , äfven som då fienden bemägtigar sig Gottland, en invasion i hjertat ät Riket lika hastigt sorn lätt med 'gynnande vind kan befaras , och vara verkställbar. Jag tror således, att Ons befästande ej blott bör komma i fråga, om portofranco inrättas, och när således Gottland i alla fall måste befästas; blifva kostnaderne ej att beräkna, med afseende på portofranro-inrättningen, utan tvertom kunna derigenom till äfventyrs bestridas, eller åtminstone betydligt underlättas. Med Friherre Cederström förenar jag mig, att det alternatif bör antagas, hvarigenom ett Reglemente för inrättningen öfverlemnas för att kunna komma till Kongl, Maj:t, i sammanhang med hufvudfrågan, då Kongl, Majit kan deruli göra de jemnkningar, som 9*>l SJ[ Auguili *, tili kunna finnas nödige.
Brot. 1862 §r 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Höft. 3 18 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. vägsarbetenas utsträckning i åtskilliga föreslagna rigtningar, vid innevarande riksdag vinna bifall. Deremot bar Utskottet, — som, under förutsättning att Rikets Ständer gilla hvad Utskottet här ofvan hemställt i fråga om vederbörande kommuners skyldighet att kostnadsfritt upplåta den för banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord, ansett den af Kongl. Maj:t för ifrågavarande stambanas påbörjande äskade anslagssumma kunna nedsättas med ett belopp, ungefärligen motsvarande de ersättningar, hvartill jord-expropriationerna blifvit i kostnadsförslaget beräknade, eller 105,700 R:dr, — funnit sig böra hemställa, 10:o. att Rikets Ständer måtte för anläggande af stambanan mellan Katrineholm och Norrköping anslå det derför erforderliga belopp, i jemnadt tal af Fyra millioner tretiotusen (4,030,000) Riksdaler. Norra stambanan. I afseende på denna bana erinrar Kongl. Maj:t i den nådiga Propositionen, huruledes frågan om sträckningen för en stambana norrut från hulvudstaden, alltsedan förslag om utförande af större jernvägsanläggningar inom riket för Statens räkning först väcktes, utgjort föremål för två väsendtligen skiljaktiga meningar.