Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räfstetings-penningarnes borttagande samt om ersättnings uppförande å a:a Hufvud-Titeln; 23:e punkten, i frågan om Länsmännens lönevilkor; 2/p.e punkten, med afstyrkande af ifrågaställdt anslag för Fjerdingsmans aflönande; 25:e punkten, med afstyrkande af ifrågaställdt anslag för Lands-Fiscaler; 26:e punkten, med afstyrkande af ifrågaställdt anslag för Krono-Uppbördsmännen i Städerne; 2j'.e punkten, med afstyrkande af ifrågaställdt anslag för inrättande af ett practiskt Rättegångs-Institut; 2S:e punkten, med tillstyrkande af förhöjning i åtskilliga förslags-anslag, samt 2g:e punkten, om uppförande å Stat af 5o,ooo Rrdr i och för aflöningsoch öfrige utgifter vid Numer-Lotterié-Verket; äro dels af samtlige Riks-Stånden, dels af 3:ne Stånd bifallna. Vid Betänkandena N'-ris 81 och 215, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel. 10:0 Härvid förekommer först frågan om anvisande af hittills saknad lön för Presidenten i Kgl. Krigs-Collegium. Utskottets Utlåtande, innefattande tillstyrkan om uppförande af en sådan lön, är bifallet af Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet, men afslaget af Borgareoch Bonde-Stånden. Jemte det Utskottet således inbjuder sistnämnde” arne Piiks-Stånd att förena sig om antagande af Utskottets förslag, får Utskottet, i händelse denna inbjudning icke antages, till godkännande framställa följande Yoterings-proposition: Den, som bifaller, att lön för En President i Kongl.
Det berättas, att excellensen Manderström vid ett visst tillfälle skall hafva med en vitz bortförklarat betydelsen af ett Carl XV: s till danske ministern baron Schéel-Plessen formligen gifna löfte. Men kunde väl den gamle diplomaten lika lätt vitza bort det obehagliga intryck alla dessa omkastningar ovilkorligen måste göra hos det folk, med hvars ära och ordhållighet man på sådant sätt kastade boll. Det kan vara tvifvel underkastadt, eller rättare: det kan numera icke vara tvifvel underkastadt, hvil-ken den materiela skadan eller det materiela gagnet skulle blifvit för vårt land, derest Sverige vid detta tillfälle aktivt uppträdt till Danmarks förmån, som det ju så ofta var lofvadt; men hvad som är säkert är, att vårt folk då skulle hafva sluppit ifrån den förödmjukande känslan af att ingenting hafva velat göra. Då jag för ej så länge sedan förde denna sak på tal med en person, som på den tiden tog liflig del i den skandinaviska rörelsen, svarades det mig också: Väl var studentrörelsen på 1840-talet endast ett en-tusiasmeradt uttryck af en för tillfallet hos nationen rådande stämning; men hvad som är säkert är, att något 1864 verkligen offtcielt lofvades och lika offentligen bröts. — Tiderna hade, som sagdt, förändrats. Och hvar finna vi nu t. ex. Talis Qualis? Han sjunger icke mera de förtryckta folkens sak; i stället manar hantill att iakttaga försigtighet gent emot de politiska flyktingar, som här söka en fristad, äfven om den allmänna folkrätten dervid skulle komma att sitta emellan något litet. Och när han så från olika håll, bl. a. af en insändare i “ Aftonbladet “, hvilken i en varmt skrifven artikel påminner honom om hans förflutna och undertecknar sig “ En akademisk medborgare “ (B. E. Malmström? ), får mottaga förebråelser härför, skall han, enligt hvad man hört det berät-. tas af personer, som vid den tiden stodo öga mot öga med honom, hafva svarat undvikande med att tala om huru som all förhäfvelse i grunden är opoetisk!
Först måste vi likväl utverka oss min fars samtycke, – ty med honom på vår sida, ska vi lättare kunna öfvertala de andra. Arnman. Du har rätt, min Gabriella vi vilja gemensamt söka förmå honom, att bekräfta vår lycka Gabriella. O, min Arvid i detta ögonblick, känner jag mig så glad ... så lycklig, – att jag hädanefter endast (Hon afbrytes af Anton, som nu synes i dörren, och i det han får se Arnman och Gabriellas omfamning, ger till ett vidrigt utrop.) FJERDE SCEN. De förra, ANTON. Gabriella (förskräckt af Antons skri, fortfar). Gud jag hade glömt den galna menniskan. (bevekande till Anton.) Lilla, snälla Anton! se för Guds skull inte så vildt på mig. Kom in nu, och var inte längre ond, för det jag är Arnmans fästmö Inte är det någon så förfaslig olycka, som du inbillar dig. Så snart pappa kommer in, ska vi be om hans samtycke, och sedan ska vi alla vara glada. Anton (med på en gång sorgligt och vildt uttryck.) Gabriella Gabriella Är det då redan så långt kommet! – Du försmådde den stackars Neckens kärlek; – Nu kan jag inte rädda dig – du måste nu ned i afgrunden med de andra! min far och min mor vinka och vänta mig: – min tid här är snart förbi, – min förlossning kommer! men har jag väl godt af den, när du lemnas allena Ah (han gömmer ansigtet i händerna och störtar ut.) Gabriella. Ack, att då aldrig någon glädje får vara fullkomlig Nu blef den stackarn så förvirrad, att han inte vet, hvarken hvad han säger eller gör, – och kommer kanske inte igen mer på hela dagen. Arnman. Trösta dig, Gabriella jag vill genast uppsöka och lugna honom. (går) Gabriella. Ack min Gud, hvad jag är olycklig Nu gick han också bort. Ah! der kommer pappa åtminstone. FEMTE SCEN. HARALDSON, GABRIELLA. Gabriella (springande emot fadren). Nu var pappa snäll som kom! hvar i Guds namn har pappa varit så länge? Såg pappa något af Anton, eller Arnman? Haraldson. Anton? Arnman?
- Ah, jag känner nog ditt uppsåt. Du är hitsänd av din förbannade fader för att nödga mig dö av hunger och törst. O, jag är rysligt hungrig, klagade Simon med jämrande röst; de fromma och givmilda hava glömt den gamle för att begapa den unge. Ingen stillar nu min hunger, ingen läskar nu min tunga. Alla gå till dig. Ah, ve över dig, Filippos! - Din anklagelse är orättvis, fader Simon. Jag nöjer mig med ett bröd, och vattnet, som jag dricker, hämtar jag själv ur källan. - Man kallar dig den helige, fortfor Simon med väsande röst. Har du hört, att man kallar dig den helige? - Ja, svarade Klemens, och jag vill med Guds hjälp varda värdig att bära detta namn. - Men jag säger dig: gå härifrån! Nu genast skall du gå för att aldrig återkomma. Denna natt är farlig, Filippos. Himmelen har ännu icke uttömt sina blixtar. Akta dig för min förbannelse och för mina klor. Med dessa händer har jag strypt Paulos. De veta, huru de skola klämma en strupe. Akta din egen! - 0, min Gud, vad säger du? Du talar oförnuft, Simon. Vem säger du, att du har strypt? - Lamaragschugojim ... det var Paulos' sista ord. Jag glömmer dem aldrig. Han satt i tornkammaren och läste, som han plägade, i Davids psalmer, när jag smög mig in och strypte honom. Det var en Gudi behaglig gärning, som står inskriven vid mitt namn i livsens bok. Lamaragschugojim. Kände du Paulos? Nej, nej, du kunde icke känna honom. Du var då ett barn. Den kätterske patriarken hade hungrat i sex dagar, när budet kom, att han skulle dö. Makedonios ville det, och kejsaren ville det även. Makedonios tillförsäkrade mig himmelens salighet och lovade uppfostra min Petros till en stor man, om jag gjorde det. Jag är nu helgon, och min son är biskop. Jag hatade icke Paulos, men jag hatar dig, Filippos, emedan du är en otacksam, avundsjuk, förrädisk son.
Uti en inom Ridderskapet och Adeln af herr Sandels, P. B„ vackt motion har det förslag blifvit framstäldt, alt den ålder och tjenstetid, bankoreglementet bestämmer för rättigheten att undfå lönen såsom pension, måtte förminskas samt 54 och 55 §§ i banko-reglementet undergå en härmed öfverensstämmande förändring, . Emellertid och sorn berörde §§ innefatta enahanda grunder för pensionering af bankens embetsoch tjenstemän samt betjente, hvilka äro gällande Banko-Utskoltets Utlåtande, Ho 78. S j afseende på civile embetsoch tjenstemän i allmänhet; tillstyrker Utskottet, att, med afslag å den väckta motionen, nämnde §§ i banko-reglementet må oförändrade bibehållas. Ank. till Exp:-Utsk. d. 14 Juli, kl. 12 ra. Utlåtandej i anledning af väckt fråga om förändrade grunder för Banko-ombudens rätt till befordringar inom Bankoverket. Uti serskilde, hos högloft.
4i st. 8 r:st. har SkarsIl, fforrck ansett desto mer kunna afdrift'.,as, som Riksgälds Contoiret khy finkan sär af den bl frände Vewillningssumman nödigl anstag för dest behof. Wismarske pontskillingen är ej annar än Statens medel, som blifwik kill Skakens behof anwände» och fordra icke »agon ersättning, uran kan gä till afskr,string. Den förestagne cstststichingen af Allmänna Masia;!ns-D>rcc!ioncns sororingar 1,189 >64: >l ,:st. har Stais Ulskoicec grundar pä der forändrade skick af denne inrätkning, som SkacsUrjkotter riri Dest jarffildka urlakande, angående Allmänna Magnius. Inrättningen, föreslagit. Finska P.-st volance-Castans fordran 25,089: 29. 4. bestar nki förskokter af dest medel, gjorde under förra Finska krigek arén 1788,1/89 och 179^. — Deste haswa sedermera Uii de arliga Slakerne säsom en Skals Werkkks skuld marik »psörde; Men synas nn, esker Finlands förlust och da Finska P,stevolance-Castan dymedelst uphört, kunna gä kill afskrifning. Utaf inmwarande ärö Statsbrist, har Stars» Utskottet uptagit 203,032: 32. — till afskrifning. Ukffottct har grundar denna afskrifning pä inhämtade närmare uplysningar. — Da Skaten wid hönan af äret upgSres, ar ej någon annan grund att söl. IZ22 Ten 24 November - selja ivid bestämmandet af Statö-Werkets inkomster för äret än efter de Stars-försiag och särMde upgister, ftin, efter, Förfarrningarne wid sinket af förra äret ifrån wedcrbörande Werk och Embetömän lili S als-Conkoirek ingifwas
En föregående negociation med Regeringen härom kunde dä leda till en skadlig tidsutdrägt. Frih. Cederström har anfört politiska considerationer såsom skäl för sin åsigt om nödvändigheten af Regeringens medverkan. Inblandas Regeringen deruti, kan den icke underlåta att göra afseende derpå. Om deremot Bancostyrelsen tillätes att ensam, såsom privat bolag, ombesörja upplåningen, Så kan den gå till väga efter rent financiella grunder och söka länet, der det lättast och med minsta uppoffring för Banken kan erhållas. Någon tvekan, cm Banken kan få göra lån bådeinoch utrikes, finner jag icke kunna uppstå. Rättigheten för Banken att upptaga lån, hvar de kunna erhållas, har från äldre tider varit gifven, och jag skulle mycket misstaga mig, om icke Banken i första början rörde sig med utländska penningar. På dessa grunder tillstyrker jag bifall till memor. Frih. Cederström: Jag nödgas ännu en gång begära ordet derföre, att mig blifvit påbördade yttranden, som jag icke haft. Hr Cederschjöld har påstått, alt jag sagt, att Banken genom reglementets föreskrift vore berättigad att upplaga lån. Det är genom banco-ordningen fullmägtige äga en sådan rättighet, och den är stiftad af Konung och Ständer gemensamt i vanlig lagstiftningsväg. Det har vidare blifvit sagdt, att rättigheten för Banken alt upptaga lån inoch utrikes vore gifven och naturlig. Det finnes ingen annan slutföljd att komma dit än 76 § Reg.F., som förbjuder Konungen att utan Ständernas medverkan göra lån ineller utrikes eller Raket med gäld belasta; men af delta stadgande följer icke, att Ständerna öga att utan Konungens samtycke och medverkan upptaga lån utrikes. Våra häfder lära icke heller visa exempel på, alt så skett; och innan Hr Cederschjöld kan framte något sådant, lärer 1809 års Reg.F. icke kunna åberopas såsom stöd för en sådan åsigt. Hr Cederschjöld: Jag vill blott, i anledn. af den siste värde talarens sista ord, erinra, aLt Ständerna kanhända vid föregående riksdagar haft samma princip som vid denna, att vara rädda för utländska lån. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt:
På detta lysande sätt har då en näring utvecklat sig, i fråga om hvilken det, enligt den för detta Län år ^1822 afgifna underdåniga femårsberättelse, var tvifvelaktigt, huruvida den afkastade tillräckligt för Länets eget behof. Med upplyst nit hafva, såsom vi nämnt, enskilda personer af den jordbrukande klassen genom sina fosterländska ansträngningar framkallat detta gynnsamma resultat, understödda af Länets Hushållningssällskap, af hvilket de sjelfva utgöra en integrerande del. Denna prisvärda association, hvars uppgift det varit att allmängöra och jemväl bland åkerbrukare, som äro mindre bemedlade och mindre i stånd att sjelfve följa jordbrukets vetenskapliga utveckling, sprida kännedomen om de uppfinningar och rön, hvilka underlätta och beforda produktionen, äfvensom att vid årliga sammankomster bereda Lä nets jordbrukare tillfälle att öfver ämnen, som till jordbruksnäringen höra, utbyta sina tankar och meddela hvarandra sina erfarenheter, har, under den tid den utöfvat sin verksamhet, lyckats att uti ifrågavarande näring ingjuta ett förut icke anadt lif, isynnerhet sedan, enligt Hushållningssällskapets beslut, ofvanomförmälda Häradsgillen år 1852 bildat sig. Ilär kunna de ringare af allmogen lättare sammankomma. Hvad de erfarne och mera bildade hafva att meddela blir försl här bondens egendom. Sammankomsten hålles inom hans ort och hvad der sker vill han vara med om. För den stora associationen, hvilken omfattar hela Länet, och mest består af herremän, är han liksom något rädd. Han misstror den eller tror den åtminstone ej vara gjord för sig. Han har också stundom långt till residensstaden, der centralsammankomsterne oftast hållas, och hindras derigenom att bevista dem. Genom Häradsgillena har dessutom en nyttig täflan emellan de särskilda orterna uppstått. Länet är i sådant afseende indeladt i 8 distrikter; hvarje distrikt har sin årliga sammankomst, dervid hvarjehanda landtbruket och dess binäringar rörande ämnen afhandlas och uppgifter lemnäs på de under året derutinnan gjorda försök och deraf vunna resultater. Berättelse öfver hvad vid dessa sammankomster förelupit insändas till Sällskapet, som sammanträder hvarje år i Januari månad.
Förfäder tildelar, ar bara Adelig! namn och (I^oldemarken. Wi hade icke förmodat, at inom Swenska R ddarhufek finna spär e ter den förw-ilerie, som boredt mägk-gg Staters fall, och med detta fall störtat million-r meri, niskor ust olycka. Wi hade icke trott, at dä Wsjelfwe gistve dageliga prof ar war agtning för Lagarna, af det nogaste iagrtaqande af Ordning, skulle desta dngdcr kunna saknas hos Ledamöter uli et Ständ, som, der första i Riket, bör lysa i et ädelt för hällan, de, och dermed fortina samt bibehålla dest anseende. Wid destg för wart hjerta smartefulla känslor, är htt dock Ost «n stor hug>rad samt den listigaste förnöjelse at hofwa erfarit, det deras antal, hwiike sökt störa et lugn, det Wi för Wär Egen och Wärk älskade Folke sällhet önske, och hwilke synas hafwa millfat görg deras egen wilsta magstgare än Lagen, är ringa emot dem, hwilke af sjelswilljg »vördnad för Ost, af otwungen lydnad för Lagen, af en ränskaffens Medborgcsig anda, af tänkesätt, som hedra dem sch 86? deras Ständ, förekommit de oroligas utbrott, bibehås, lit ordning och Dck, samt efterkommit och ärlydt hivad I, i kraft af Edert Ämbete och den Eder af Ost updiagna Magt och myndighet, i laglig ordning förordnar och befallt.
Byggninga-Balken såsom gästgifvaregård erfor„dras, utan skyldighet likväl att sådane hus i framtiden underhålla;, — inom Wester-Nerikes fögderi att uppföra erforderliga byggnader vid de stationer inom fögderiet, der skjutsombyte anses böra ega rum, under vilkor att blifvande innehafvare underhålla byggnaderna; —■ inom Gullbergs fögderi af Östergötlands län att för skjutsstationerna å hvarje ställe tillhandahålla Göstrings fögderier af samma län, att tillhandahålla erforderliga stationsbyggnader, under vilkor likväl, hvad Finspånga fögderi beträffade, att statslån för ändamålet beviljas; — inom Bollebygds härad af Elfsborgs län, att upplåta nödiga hus för entreprenörernes hästar; — och inom Östra härad af Jönköpings län, att upplåta byggnader till utrymme åt entreprenör med dess hästar och fordon. Slutligen hafva för vissa gästgifverier å Gottland erbjudits uppgifna kontanta bidrag, att erläggas antingen årligen allt framgent eller i ett för allt. Vid de gjorda anbuden, hvilka i allmänhet endast afse gästgifveri-, hålloch reservskjutsen, hafva flera menigheter fästat särskilda vilkor, såsom att öfriga skattskyldige jemväl skulle till ifrågavarande kostnad bidraga, eller att de skjutsningsskyldige hemmanen skulle för all framtid blifva från skjutsningen befriade, hvaremot andre, såsom menigheterna inom Sotholms och Nora fögderier ansett den ifrågavarande regleringen böra blott på försök för 10 ä 20 år vidtagas; Och hafva för öfrigt de menigheter, hvilka erbjudit bidrag, utan att utfästa vissa belopp, varit af skiljaktiga meningar, huruvida kostnadsbidragen till staten borde i lika mån af alla skjutsningsskyldige hemman i Riket erläggas eller särskildt länseller häradsvis fördelas.
I BergsCollegium yttrade sig de fleste Ledamöter särskildt, men emot Commissionens förslag. Dalberg röstade ensam för detsamma. Col» legium afgaf sluteligen ett betänkande hvari det antog utvidgandet af ruben för tunnemålet till 63 kannors tunna; men ansåg att, af de flere metail-vigterpa, endast Uppstadsvigten kunde indragas och förvandlas till Stapelstadsvigt. Ämnet hade emedlertid vackt Ständernas uppmärksamhet, hvilka i underdånigt Memorial af den 22 Mars 1810 hos Kungl. Maj:; anhöllo att en Författning, i enlighet med Committerades betänkande af d. 29 Maji 1789, matte utfärdas, samt att, sedan nu mera constructionen af de förut ej tillåtne pyndare, vunnit den fullkomlighet, att närma sig till den vanliga vågbalancen * pålitlighet, desse äfven måtte blifva tillåtne at| här i Riket nyttjas. Hvaremot Bonde-Ståndet, under den 14 Maji 1810 särskildt hos Konungen i underdånighet anhållit , atc allt hvad Vigt, Mål och Mått beträffar måtte lemnäs i samma skick som förut, emedan sådant bäst pfverensstämde med mängdens fördel.
Förutan den otidiga och ofta öfverlastande vällefnad på berörde dagar, som gör oss dessa dagar till en ren förlust, Den 5 Maj. vinne vi, om de blifva arbetsföre, åtmindstone 2 Millioner årligen, eller nästan hela den stora Bevillningen. Jag mins icke hvilka Kyrkomöten, eller Påfvar, som inrättat dessa dagar} det har jag för längesedan i mina tryckta Memorial ådagalagt} men det vet jag, att de äro uttryckligen emot Guds ord, då det heter: Pä Sex dagar skall du göra ditt arbete, och på den Sjunde skall du hvila. Begärdes på Bordet. Herr Elgenstjerna, Wilhelm, hade inlemnät ett så lydande Vördsamt Memorial: I en tidpunkt, då så allmänt och med största skäl klagas öfver tryckande utlagor och penningbrist, torde det kunna anses orätt att fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på något annat än riksvårdande föremål} men, vid betraktande af skäl och motskäl, har jag funnit de förra så öfvervägande , att jag ej dragit i betänkande för några ögonblick utbedja mig detta upplysta Stånds uppmärksamhet, samt öfverseende med felaktigheterna i framställningen. Vetenskaperna hafva i Sverige sedan längre tid tillbaka njutit skydd, uppmun - Den 5 Maj. rån och anseende; Också gafs en tid, då vi i förhållande agde flera namnkunniga Lärde, än kanske någon annan nation. De sköna konsterna deremot tycktes bofästat sig i de mera tempererade delarne af Europa; och vårt Climats stränghet utestängt, om ej känslan derför, åtmindstone all lietydligare talang; Men äfven i detta fall skulle Sverige blifva kändt, och det var den store Sergel förbehållet att bland Konstälskare göra Svenska namnet ryktbart. Det var honom förbehållet att åter upplifva den sanna goda smaken uti Sculpture och att, så till sägandes, helt och hållet omskapa den dittills rådande. Det lyckades honom så fullkomligt, att Italiens nu varande störste Bildhuggare med beundran och tacksamhet nämna hans namn, hvilket ock bland Konstälskare af alla Europas verkligt cultiverade nationer blifvit ryktbart.
Stockholm den 8 Juni 1866. i Bih. till R. St. Hlds-hon tore t* (Fortsättning.) K) Under innevarande riksdag på Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter. § 136. Rikets Ständer, som jemväl under denna riksdag beviljat åtskilliga tili ständiga statsbehofven icke hänforliga anslagssummor, hafva beslutat, att dessa, äfvensom bärnedan omlörmälda låne-understöd skola af Riksgälds-kontorets medel Ijestridas i den ordning, som för hvarje särskild anslagsoch låuesumma blifvit fastställd; börande, sedan den bestämda utbetalningstiden inträdt, hvart och ett anslag eller lån, derest icke vissa terminer för dess utbekommande äro föreskrifna, utbetalas på en gång eller i mån af skeende req visi tioner. § 137. Med bifall till Kongl. Maj:ts derom gjorda framställningar, hafva Rikets Ständer utöfver de utgifter, hvilka å Biks-statens Första Hufoudtilel blifvit uppförda, till utgående från Riksgälds-kontoret, anvisat följande anslagssummor, nemligen: l:o) förhöjning i anslaget till Hans Kongl. Höghet Hertigen af Dalarne för åren 1864:, 1865 och 1866, 17,000 Riksdaler årligen, eller tillhopa Femtio ett tusen Riksdaler; 1*2 Siats-Utskottets Memorial l\:o i35. *2:o) till inköp för Statens räkning af en, Brädhandlaren Enblom tillhörig, på Kungsholmen belägen egendom, Fyratiofem tusen Riksdaler, att under år 1866 utgå; och 3:o) till uppförande af ett vagnshus vid Haga lustslott, Tio tusen sexhundrafyratioiem Riksdaler,-'att under år 1867 i mån af behof utgå. § 138.
Si, allt detta hafver mitt öga sett, och mitt öra hört, och hafver det förstått. Det I veten, det vet jag ock, och är intet ringare än I; Dock vill jag tala om den Allsmägtiga, och hafver vilja till att träta med Gud. Ty I uttyden det falskeliga, och ären alle onyttige läkare. Ack! att I kunden tiga, så vorden I vise. Hörer dock mitt straff, och akter på sakena, der jag talar om. Viljen I försvara Gud med orätt; och för honom bruka svek? Viljen I anse hans person? Viljen I gifva eder i försvar för Gud? Skall det ock blifva eder väl gångandes, då han skall döma eder? Menen I, att I skolen gäcka honom, såsom man gäckar ena mennisko? Han varder eder straffandes, om I hemliga ansen personen. Månn han icke förskräcka eder, när han kommer fram? Och hans fruktan varder fallandes öfver eder. Edor åminnelse varder liknad vid asko, och edra rygger skola vara såsom en lerhop. Tiger för mig, att jag må tala; det skall icke fela för mig. Hvi skall jag bita mitt kött med mina tänder, och sätta mina själ i mina händer? Si, han varder mig dock dräpandes, och jag kan icke afbidat; dock vill jag straffa mina vägar för honom. Han blifver ju min helsa; ty ingen skrymtare kommer för honom. Hörer mitt tal, och min uttydelse för edor öron. Si, jag hafver allaredo sagt domen af; jag vet, att jag varder rättfärdig. Ho är den som vill gå till rätta med mig? Men nu måste jag tiga, och förgås. Tveggehanda gör mig icke; så vill jag icke gömma mig bort för dig. Låt dina hand vara långt ifrå mig, och din förskräckelse förskräcke mig icke. Kalla mig, och jag vill svara dig; eller jag vill tala, och svara du mig. Huru många äro mina missgerningar och synder? Låt mig få veta min öfverträdelse och synder. Hvi fördöljer du ditt ansigte, och håller mig för din fienda? Vill du så hård vara emot ett flygande löf; och förfölja ett torrt halmstrå?