Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko till gratifikationer åt lönlöse tjenstemän och vaktbetjente, med anledning deraf att detta anslag till största delen utgjorde ersättning för de pä samma gång indragne ljuspenningar till extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente; att, efter det ljuspenningarne i allmänhet med är 1856 blifvit indrague, sistberörda anslag af 383 R;dr 16 sk. Banko för åren 1856 och 1857 jemväl redovisades uti nämnda års expensmedels-räkningar, emot hvilket redovisningssätt vid föregående stats-revisioner någon anmärkning icke blifvit framställd; samt att, enär det genom Kongl, brefvet den 23 Februari 1858 i nåder beviljade anslag af 2,400 R:dr Riksmynt till gratifikationer och arfvoden åt extra biträden äfven till en del kunde anses utgöra ersättning för de förut till extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente utbetalde ljuspenningar, äfven detta anslag för åren 1858 och 1859 upptagits och redovisats uti expensmedels-räkningarne, hvaruti jemväl för samma år uppfördes det af en mera tillfällig egenskap varande anslaget till befrämjande af göromålens gång inom Kanslistgraden i Kollegium. För egen del får Kollegium i underdånighet anmäla, att, då det onekligen leder till enkelhet och redighet i räkenskaperne, att hvarje anslag särskildt redovisas, Kollegium meddelat föreskrift derom, att sistberörda tvänne anslag,' af hvilka det sednare kommer att med innevarande år upphöra, skola för samma år uti särskilda räkningar — 339 — upptagas och redovisas, samt att i afseende å förenämnda anslag å 2,400 R:dr enahanda redovisningssätt skall för framtiden iakttagas. Den nådiga remissen återställes i underdånighet, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormäktigste, Allernådigst e Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. ÅKERMAN. J. N. BORELIUS. 1. s. Stockholm den 11 December 1860. G. Hegardt. Kongl.
Och Esther talade ytterligare för Konungenom, och föll honom till fota, gret och bad honom, att han skulle tillintetgöra Hamans den Agagitens ondsko, och hans uppsåt, som han emot Judarna för händer hade. Och Konungen räckte den gyldene spiron till Esther. Då stod Esther upp, och trädde fram för Konungen; Och sade: Om Konungenom täckes, och jag hafver funnit nåd för honom, och det så vore Konungenom beläget, och om jag täckes honom; så skrifve man, att Hamans uppsåts bref, Medatha sons, den Agagitens, måga varda igenkallade, de han utskrifvit hafver till att förgöra Judarna i all Konungens land. Ty huru kan jag lida det onda, som mitt folk uppå gäller? Och huru kan jag se uppå min slägts förderf? Då sade Konungen Ahasveros till Drottningen Esther, och till Mardechai den Judan: Si, jag hafver gifvet Esther Hamans hus, och honom hafver man hängt i en galga, derföre att han bar sina hand på Judarna. Så skrifver I nu ut för Judarna, såsom eder täckes, under Konungens namn, och besegler med Konungens ring; förty de skrifvelse, som under Konungens namn skrifvas, och med Konungens ring beseglade varda, dem måtte ingen igenkalla. Så vordo Konungens skrifvare kallade, på den tiden i tredje månadenom, det är den månaden Sivan, på tredje och tjugonde dagen; och vardt skrifvet såsom Mardechai böd, till Judarna, och till Förstarna, landshöfdingarna och höfvitsmännerna i landen, allt ifrån Indien intill Ethiopien, nämliga i hundrade sju och tjugu land; hvarjo lande efter sina skrift, hvarjo folke efter sitt mål, och Judomen efter deras skrift och mål. Och det skrefs under Konung Ahasveros namn, och med Konungens ring beseglades; och han sände brefven med ridande båd på unga mular.
Men jag tror icke att han kan tiga. Kunde vi undvika honom, vore det bäst. För öfrigt kan ingen veta om han nu är vid fäboden eller den står alldeles tom. Då hade vi vandrat den afvägen förgäfves." Båda suto tysta en lång stund. Det blef dager och solen uppgick öfver bergen. Hastigt lifvades Bollas drag af ett uttryck af bestörtning. Hon spände ögonen utåt dalen, som de genomvandrat, och visade slutligen äfven för Thorsten att något rörligt syntes bland dvärgbjörksbuskarna på långt håll. "Det är en hund!" sade hon: "Sjaggo är efter oss." "Jag skulle råda honom att icke komma allför nära", sade Thorsten och såg om sin bössa. "Kan du se, om det är den uslingen? Tror du att han kommer ensam?" "Ensam törs han väl icke", yttrade hon: "Han och hans hund äro vägvisare." "Åtminstone skall hans hund icke länge spåra oss, om han kommer en gång inom skotthåll", återtog Thorsten. Nu visade sig på afstånd flere personer, främst bland dem Lappen Sjaggo, som noga gaf akt på hunden. De nalkades allt mer och mer, och det syntes att de voro beväpnade med skjutgevär. "Det återstår oss att försöka undkomma öfver berget", sade Bolla. "Men de måste blifva oss varse, om vi försöka den utvägen." Thorsten fästade just sina harmfulla blickar på den springande Lappmannen, då denne gjorde ett långt hopp, på en gång fällde sin bössa, sträckte armarna uppåt och föll öfverända. Ett förfärfarligt skri följde kort derefter. "Nu äro vi kanske räddade!" utbrast Bolla. "Den elake Lappen har sprungit i en af Rutmans räfsaxar. Då de andra samla sig omkring honom, försöka vi att springa öfver bergskanten! Sjaggo har nog nu fått så mycket om benet, att han icke mera kan blifva oss farlig. De öfriga hitta visst icke." "Ja så", sade Thorsten: "Han har just kommit på ett ställe, som passade honom! Den tjocka Apothekaren, om han har plåster så väl som sömndryck, må nu hjelpa honom!
Maj:ts nådiga medverkan till denna, tomts upplåtande åt Barnhus-inrättningen; att framställning härom, som dock ej lämpligen kunnat ske förr än afgjordt blifvit om och i hvad mån tomten kunde komma att för statens jernvägsanläggningar tagas i anspråk, till följd häraf ej hann att till Eders Kongl. Maj:t inkomma förrän den 30 September 1863; samt att, med hufvudsakligt afseende å dåvarande riksmötes snart förestående upplösning, Eders Kongl. Maj:t i nådigt svar den 30 derpåföljde Oktober förklarat skäl icke vara för handen att till Rikets då församlade Ständer aflåta den nådiga propositionen, hvarom Direktionen i underdånighet anhållit. Direktionen får tillika underdånigst anmäla, att frågan om nybyggnad jemväl — 371 — sedermera och under innevarande år af Direktionen handlagts och är för närvarande beroende på, infordradt utlåtande af sakkunnige män. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: G. FR. ALMQVIST. ADOLF WALLENBERG. AX GABR. CARLSON. PEHR LINDSTÉN. C. G. CERVIN. * KARL JOH. BERG. OSCAR AREHN. Stockholm den 22 December 1864. A. L. Frykholm. Till Kongl. Direktionen öfver Allmänna Barnhuset i Stockholm Anbefalld att afgifva utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers, i dess för år 1862 verkställda och genom Chefen fö; Kongl. Ecklesiastik-departementet Direktionen delgifna berättelse, gjorda erinran med afseende å det mindre tillfredsställande helsotillståndet och den ovanligt stora dödligheten ibland barnen under nämnde år, samt Herrar
Sverige hädanefter böra anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, i fråga om beredandet af de för sådant ändamål erforderliga tillgångar, uttalat den åsigt, att de medel, sorn härtill behöfde användas, skulle, utan betungande skatter, kunna hufvudsakligen tillvägabringas genom bildandet af ett inhemskt fondsystem, hvilket, då »cirkulerande statspapper» derigenom komme alt inom ett måttligt belopp införas, kunde på ett välgörande sätt ställas i förbindelse med de af Rikets kreditväsende och myntförhållanden påkallade åtgärder. Kongl. Majit har således framställt det förslag: att för omförmälda stamliniers utförande, såvidt icke »direkta statstillgångar», kunde dertill af Rikets Ständer anvisas, medel må, i , den mån det erfordras, efter Rikets Ständers pröfning och bemyndigande, beredas af Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret medelst upplåning emot obligationer, löpande med viss måttlig ränta samt underkastade amortering i en bestämd proportion årligen eller i mån af tillgångarne för åter inlösning; dock borde sådan upplåning ej ega rum eller derpå beroende byggnad af slambanor företagas, utan såvida och allt #fter som stats-inkomsterna kunde beräknas lemna det öfverskott, som för betäckande af ränta och amortissement å byggnadskapitalet tills vidare skulle årligen erfordras. Derjemte har Kongl. Majit, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till den ifrågaställa högre beskattnin Bih. lill R. St. Prot. 1853 & 1834. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 47 Haft. 1 2 Stals-Ulskollcts Betänkande, Jt? 272. gen å bränvins-lillverkningen, tillika i Nåder föreslagit, all Rikets Ständer matte bemyndiga bemälde Fullmäktige, att, så vida denna skatt, vid dess uppbörd under åren 1833 eller 1836, visade sig, utöfver bebofvel för derå möjligen skeende andra anvisningar, lemna ett netto-öfverskott af minst 613,000 R:dr, successivt och i mån af behof genom det föreslagna upplåningssättet anskaffa och till Kongl. Majrts
Visserligen framhaller hon, och detta med vida mer kraft i n i sitt förstlingsarbete, de svhigheter och konflikter, dem hennes hjeltinna ni8ste genomgii under striden mellan sina nya pligier och sin iinnu alltjemt brinnande hag för sin förra lifsuppgift. Dessa konflikter iiro ej hir, som i rEn sudespelerska gmndade nastan uteslutande i hennes egna moraliska lyten och i andras fördomar. De ligga till stor del i sakens egen natur. Men i slutet vill dock förf. Stminstone ISta oss ana möjligheten ai en försoning. Fullt till freds IBr man einellertid nippeligen kanna sig med denna försoning. Den blir mer en kompromiss emellan olika intressen, ett försök ntt hjelpligt nog under gifna fÖrh5llanden finna sig till ratta med \ issa sv9righeter an en egentligen principiel lösning af dessa. Under dessa onistandigheter tnaste det vara af intresse att ga förhallandena niigot nirmare iu på Iihet. I l t t finner man &amp;, att man ej har för sig ett fall, der den n5mda fragan framtrader i sin mna enkelhet, utan der den genom förhandenvaron af vissa omstilndigheter tir sirskildt invecklad. Sadana onistandigheter ligga först och fr !imst i hjeltinnans ställning till den lifsttppgiil, hmrat hon fömt egnat sig m~larinnekallet. Hon ar ingen medelmiltiig dilettant i millarekonsten. hon 51 fastmer rent af Nordens förnanista artist inom denna riktning, Stminstone lofvar hon att blifva detta. Men för sin vidare utbildning, ja, Tör att kunna producera &amp; got af r i d e, niaste hon vistas i södern, helst hela hennes anlaggning ligger at söderns natur och söderns Mrgprakt. Det ar ingen vanlig, lat rara begalvad, ja ÖfverlQset begifvad qvinna, vi hafva att göra med, hon hör till de K, som födas en p5 hrar mansalder, och dertill g81 hennes begilfning i en alldeles siregen riktning.
Jag ser mig på alla sidor omgifven af de mest bedårande qvinliga väsen, som synas färdiga att förvrida hufvudet på hvem som helst, riktiga små förförerskor, som man aldrig nog kan akta sig för. Men af dessa farliga förförare, om hvilka de qvinliga författarne tala så mycket, af dem ser jag icke ett spår. Jag ser fula, skalliga herrar, som icke synas kunna vara farliga för hvem det vara må. Och mig synes det då som om det vore vi stackars karlar, som kunna frukta förförelse och icke tvärtom.” ”Ha, ha, ha, hade fru Edgren aldrig tänkt sig saken från den sidan.” ”Herre Gud, det var ju blott ett skämt, och hon upptog det heller icke annorlunda. Ingen af dem voro dumma.” Hu hvad jag blygdes! Trodde han att jag icke uppfattat det som skämt? ”Jag förstår, jag förstår fullkomligt.” ”Och så hade jag ingen annan råd än att gå in på skämtet; om jag lät fru Edgren komma till tals var jag rädd att hon skulle förderfva alltihop för oss. – Så tog jag en stol och satte mig hos kammarherren. – Jag har kommit hit som fru Edgrens bundsförvandt, men som bundsförvandter ofta göra, så deserterar jag helt enkelt när jag kommer i elden, nu slå kammarherren och jag oss tillhopa och fäkta för de stackars karlarne, och så låta vi fru Edgren sitta derborta och försvara sig” Så talade han om det bakvända i att män och qvinnor dela sig i två fiendtliga läger. Det föråldrade löjliga i att qvinno-skribenterna i sina arbeten ha en ”förförare”, d.v.s en som knappt har annat yrke än detta. Och hvad vill detta säga? Att förföra? Den unga flickan bör väl veta så mycket, att hon icke låter sig förföra! Hvarför skylla allt på honom? Hvad man kunde märka af fru Edgrens bok, det var åtminstone att hon och Hauch talat om allt möjligt. Han tycktes finna det en smula löjligt att hon genast skulle draga till torgs med det. Han sade, liksom mina Stockholmsbekanta, att när han först såg mig kom han att tänka på socialisten von Vollmar, egentligen för det jag är så ovanligt lång och för det jag går på kryckor.
Föredrogs å nyo och gillades Banco-Utskot tets elen 9 dennes under N;o 96 afgifne , samt den 10 der på föl jde eftermiddagen på bordet lagde , Utlåtande, i anledning af Riks Ståndens olika beslut, öfver Utskottets förut meddeldte Betänkande, om öfverlemnande till Förstärkt Banco-Utskotts pröfning af frågan, rörande omsättnings-beloppet för Discont-Lån. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärs, och Oeconomie Utskottens den 7 dennes under N:o 251 afgifne, samt den lo derpåföljde eftermiddagen pä bordet lagde, Utlärande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, angående yrkad förändring i nu gällande Brandstods-föreningar ä Landet; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige Trenne Riks-Stånden bifallet , för dess del dervid låta bero - Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Occonomie-Utskoitets den 9 dennes under Ridd. o. Ad. JProt. XI. Band. 34 53» Den 12 December f m. N:o 222 afgifne , samt följande dagen på bordet lagde , Utlåtande , öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse, om den nya Evangelii - Bokens antagande ; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 5 dennes under N:o 647 afgifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen pä bordet lagde , Utlåtande, öfver väckt motion, om kraftiga åtgärders vidtagande till Svenska Klädes-Fabrikernes upphjelpande. Grefve Cronhjelm3 Policarpusj anförde skriftligen:
Förvaltningen av sjöärendena är delade i två departement. Det första har ekonomiskt överinseende på allt som hör till örlogsflottan. Det andra har överinseende på allt som rör arméns flotta. Flera ärenden sköts av dem gemensamt t ex inköp för flottornas förnödenheter, fördelning av gemensamma extra ordinarie statsmedel. Varjehanda uppfinningar som kan gynna båda flottorna. Allt som hör till kronoskogar med ekfällning. Uppsikt över sjömanshus och dykerikompaniet. Datum ut supra GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående förbud mot utförsel av spansk fåravel; Stockholm den 18 april 1803. För att inte förminska schäfferiernas avel av spanska får förbjuds försäljning och bortförande av fåren ur landet. Stockholm den 18 april 1803 J LILJENCRANTS SAMUEL af UGGLAS Kungörelse angående avgifterna till medelländska handelns och sjöfartens säkerhet och beskydd; Stockholm den 19 april 1803. Avgiften för medelhavssjöfartens säkerhet räcker inte på grund av kriget mellan Baschan och Tripolis. Konvojavgiften höjs med hälften och för salt som är den viktigaste varan från Medelhavet med dubbelt. För att bidraga till freden i området ökas priset på varje skeppsläst på de fartyg som förses med turkiska pass. Stockholms slott den 19 april 1803 .GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående tullen på utrikes ifrån inkommande tobaksstjälkar; Stockholm den 6 juni 1803. Tullen för inkommande tobaksstjälkar är bestämd till 2 riksdaler för 100 skålpund. Den som beträds med att införa tobaksblad under namn av tobaksstjälkar blir för all framtid förlustig sin rätt att införa sådana. Stockholm den 6 juni 1803 J LILJENCRANTS Kungörelse angående titulatur, som för den nyligen inrättade förvaltningen av sjöärenden iakttagas bör; Stockholm den 14 juni 1803. Det är förordnat en gemensam styrelse för Flottornas ärenden under namn av Förvaltningen för sjöärenden. Alla brev och skrivelser skall börja med: Högvälborne Herr Friherre, Chef för förvaltningen av Sjöärenden, Amiral, Kommendör Ec. så ock samtliga Herrar Ledamöter. Denna titel nyttjas också vid underskriften.
Denna kännedom funnes deremot hos Konsistorierna, och förslaget ginge derföre ut på att åt dem inrymma en större frihet vid förslags upprättande, hvadan motionären föreslår föl jande författning: »Sedan Domkapitlet, enligt nu gällande eller framdeles blifvande befordringslagar, uppfört tre prestmän å förslag, och desse aflagt sina prof, skall valförrättaren å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt intet vore att emot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant. Besvaras denna fråga med ja, så skall valförrättaren uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan i Domkapitlet, hvilket uå, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, eger att å förslaget uppföra den prestman, som anses bäst kunna motsvara församlingens behof. För utrönande af församlingens vilja i fråga om fjerde profpredikant ia k 11 ages, hvad Kongl. Förordningen om prestval den i April 1843 i 30 § föreskrifver. Domkapitlets val af fjerde profpredikant må ej öfverklagas.» Den af motionären åberopade 30 § i Kongl. Förordningen den 1 April 1843 föreskrifver, huru vid val till regala pastorat, der församlingen, om den så önskar, eger att begära fjerde profpredikant, genom omröstning utrönas skall, huruvida församlingen hyser en sådan önskan, hvilka föreskrifter utan tvifvel äfven kunna tillämpas på de konsistoriela pastoraten, i händelse motionärens förslag godkännes. Det ifrågavarande förslaget framställdes af motionären äfven under sistförflutna riksdag; och då Sammansatta Utskottet då hade att i ett sammanhang taga under öfvervägande såväl denna som åtskilliga andra motioner om förändrade kyrkliga befordringslagar, ansåg Utskottet sig böra framför de andra förorda Doktor Emanuels sons förslag, och beslut i sådan syftning lättades äfven inom Utskottet, som likväl icke medhann att före riksdagens slut till Rikets Ständer aflåta betänkande i ämnet.
Om Gromwell ej hade lefvat under den engelska revolutionens tid, skulle han hafva dött som simpel jordbrukare; om den franska revolutionen fördröjts tre år, skulle Mirabeau blifvit industririddare. Till karaktären och dess mot denna svarande bakgrund kommer såsom ett tredje moment stilen, hvilken bör stå i samklang meä de förra, på det att totalintrycket må blifva det största möjliga. Konstens lösen blir att manifestera genom att koncentrera. Från denna synpunkt särskiljas inom literaturen trenne skeden. Under det första är samstämmigheten högst ofullständig, progressens tid, då Ghanson de Roland och Ogier le Danois diktades, hvilka äro exempel på, huru i följd af en viss okunnighet de mest intressanta personligheters öden förtäljas på ett torrt och prosaiskt sätt; under det andra är också samstämmigheten ofullständig, regressen^ tid, då en Euripides, en Voltaire, lärda personer, men utan känsla, sedan det poetiska språket en gång var gjordt, efterhärmade store föregångare; under det tredje är samstämmigheten fullständig, kulminationens tid, då en Aiskylos, en Racine, en Shakspeare ställa konstverkets alla elementer i det mest harmoniska förhållande. Samma motsvarighet yppar sig äfven inom det italienska måleriet, ty vi hafva der: progressens tid, representerad af Giotto, förfallets tid, representerad af Garaccierna, samt slutligen höjdpunkten, under Lionardo, Rafael och Goreggio. Taine icke blott uppvisar befintligheten af lagar i allmänhet samt belyser dem medels exempel, utan tillämpar äfven sina teorier i stort, i det han i Fontaines ställning till sitt folk, i Greklands skulptur, Italiens och Nederländer-målarkonst söker framställa de ledande lagarna, de djupa, strömningarna. Framför allt har han gjort detta i sin engelska literaturhistoria, och emedan deri finnas både en exposé af teorien i allmänhet samt en i detalj gående till-lämpning deraf, skola vi här lemna en kort framställning af den förra jemte ett talande exempel ur den senare.
Majit utsedde sakkunnige män, efter föregången' undersökning, afgifvit underdånigt yttrande och förslag till den konstruktion af desamma, som för Svenska artilleriet lian finnas mest lämplig och ändamålsenlig; 2:o Tjugutvåtusen R:dr utaf det till anskaffning af ridoch anspannsm. fl. persedlar för två tolfpundiga reservbatterier beviljade anslag, 66,000 R:dr; 3:o Etthundrafemtioåtta tusen R:dr utaf anslaget för 12,000 stycken refflade infanterigevärs anskaffning, 450,000 R:dr; 4:o Femtiotusen R:dr utaf det till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad beviljade anslag, 300,000 R:dr; 5:o Sjutiot.usen femtio R:dr utaf den till fortsättande af fästningsbyggnadsarbetena vid Carlskrona anslagna summa, 240,150 R:dr; 6:o Sextiotretusen R:dr utaf det till befästningar å Rindö invid Waxholm beviljade anslag, 150,000 R:dr; 7:o Stats-Vtskottets Memorial JVs' 205. 17 7:c> Fyratusen R:dr utaf anslaget, 75,000 R:dr, till uppföras,.le af ridhus och sjukhus lii. fl. byggnader i Örebro för Lifregementets husarkorps; 8:o Fyratusen niohundrasextiotre R:dr 83 öre af det beviljade fyllnadsanslaget å 14,891 R:dr 49 öre till indelta Arméens utredning; 9:o Tretiofemtusen etthundratretton R:dr 78 öre af det beviljade anslaget å 105,341 R:dr 31 öre till förhöjning i beklädnads-passevolansen vid Svea och Andra Lifgardes-regementena, Lifgardet till häst, Husarregementet Konung Carl XV och Sappörkompaniet; 10:o Femtontusen etthundraåttatiosju
Så framhölls förhållandet af flera talare. Man påstod, att fråga nu endast var att meddela K. M:t R. St:rs åsigter i ämnet, hvarefter vid följande riksdag ett nytt förslagskulle framläggas till R. St:rs granskning och godkännande. Knappt hade dock riksdagen åtskiljts, förrän en annan ton började uppstämmas, framför allt af tidningarne. Man dref den satsen, att K. M:t icke beliöfde framlägga något förslag för R. St:r, utan borde, med begagnande af den omständighet att kommunallagförslagen blifvit ensamt af Ekon.-Utsk:t handlagda, anse dem vara af rent ekonomisk natur och utan R. St:rs vidare hörande utfärda de nya kommunallagarne. Så skedde ock snart. Vid den omröstning, som ang. 47 § i Landstingslagen egt rum å detta hus, hade emellertid R. o. Ad. vidblifvit sin från Utsk:ts förslag afvikande åsigt, och detta, ehuru det upplystes, att tre Stånd redan antagit förslaget. Hr Dalman hade då afgifvit en reservation, hvari han beklagat, att frågan blifvit begrafven. Hans sorg fick således snart förbyta sig i glädje. Likasom jag då hyllade den åsigt, att här var fråga om ett öfverlåtande af R. St:rs beskattningsrätt å en ny auktoritet, så anser jag äfven nu, att denna i kommunens hand lagda magt endast är en delegation af R. St:rs beskattningsrätt, och att således förslag till förändringar i densamma böra vara föremål för Bevilln.- Utsk:ts handläggning. Jag yrkar bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Cederström: Under åberopande af de utaf mig förut andragna skäl, till hvilka Gr. Mörner lagt en sakrik utredning af frågan, får jag hemställa, att R. o. Ad. ville godkänna voteringsproposm. Den 17 Jnni. 693 Frih. Alströmer: