Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ett nytt bevis till de många redan anförda derom, att det under år 1865 oerhördt låga priset å Franskt drulbränvin, 50 francs per hektoliter. ingalunda kan läggas till grund för trovärdiga och på normala förhållanden byggda beräkningar, vill jag dock upplysa, att enligt (örliden gårdag ingången underrättelse från ett akladt handelshus i Celle, sista noteringen för drulbränvin (trois-six) var 53 å 54 francs per hektoliter med stigande tendens, hvarom jag här har bevis i min hand. En allmän anmärkning, med anledning af denna nu mycket omtalade våda för vår bränvinsbränning, kan jag dock icke lillbakahålla. Det är snart ett år sedan Franska traktaten afsbits. Under den sedermera förflutna tiden har denna traktat, såsom en hvar nogsamt känner, varit föremål för den mest nitlulla Den 8 Februari e. m. 459 och ingalunda skonsamma kritik. Man har nagelfarit med dess bestämmelser, rörande de mest obetydliga artiklar; undersökningen liar bedrilvits mikroskopiskt. Men under bela denna långa till och sirid, derunder anmärkningarne bliI\it puukt för punkt vederlagda, afhördes icke ett ord om lara flir den Svenska hränvinsbränningen. Het är fiirst pä aldra sista liden, som traktatens vedersakare frammanat della spöke, med hvilket landtbrukets vännerbland hvilka jag icke är den minst varme — skulle skrämmas. Kunnen .1 dock tro. Mina Hrr! alt om någon den ringaste fara i della hänseende verkligen fiirelunnits, man skulle hafva till sista stunden dröjt med framställningar derom! Nej, der finnes icke någon lara, och derföre har man först lillgrpit detta skrämskott, sedan alla löregående blifvit fåfängt försökta. Man liar påstått, att traktatsbestämmelsen angående Franskt drulbränvin innobure elt monopol, i strid mot vår grundlag. Men detta påslående Ii v ilur helt och hållet på en begreppsfnrvillelse.
M. Kolningen i Danmark och dess efterträdare för sine skepp, gods och varor, ”i allt på samma sätt, som Engländarne och Ilolländarne eller någon ''annan Nation, som nu eller hädanefter i u-;3ia mål af Konungen i Dan”mark lindrigast anses;—hvilket skall begynnas från den dagen, då detta ”'Freds-fördrngets ratificationer blifva utvexlade, och alla Artiklarne, med ”hvad deruti betingadt är, angående det, som återställas och gocltgöras skall, ””å begge sidor blifvit verkställda och fullbordadeoch finnes härförutan uttryckligen öfverenskommet: "att med Sveriges Rikes undersålares skepp ”■”och gods uti framoch återfarten i Öresund och Bälterna, i anseende ”till hinder eller uppehåll i deras skyndsamma affärdande eller under hvad ”namn det vara rnå, icke annorlunda skall förfaras, än med den Engelska ”och Holländska Nationen, eller någon annan, som för bästa vän anses;” varande desse sladganden, jemte öfrige vilkoret] vid 1720 års fredsslut, stadfästade genom frederne i Jönköping år 1809 och i Kiel år 1814* Efter att hafva utförligt redogjort för innehållet af de serskilda här ofvan omförmälde traetater af åren 1544» 1^45 ogIi 170], har Kongl, Commerce-Coliegium yttrat sig sålunda : 2 2 Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 112. ”DA Sverige, oaktadt urminnes häfd, och dess sedan år i658 egande hälft uti sundet, medgaf, alt der icke skulle vara någon åtskillnad
Blott att man syns gentil, samt krås och värja bär. I detta equipage man ner i matsaln stiger, Der aldrig än var lugnt, der aldrig någon tiger, Men der ett ständigt stoj och ständigt brak och larm Tycks reta pigans trut och väcka B**s harm. När man der kommit in, man sig vid bordet sätter Med slätt och ringa hopp den dagen blifva mätter: Allt strömming och kalops och hafversoppa är; Om man då kan bli mätt, bäst Läsarn dömma lär”. Huru dock så väl derefter, som efter den lika skrala qvällsvarden, någon ersättning vinnes genom plundring af öfverlefvorna från Konungens bord, är måladt med ej mindre åskådlighet, än de unga herrarnes flerahanda öfriga olater, deras matfru, lärare och förmän, deras lektioner i fäktning och dans, m. m. Men då detta poems föremål, — ”en flock, som Pager kallas plär Och med effronteri en guldsmidd klädning bär”, tvifvelsutan har vid alla hof och i alla tider varit sig temligen likt, så var författarens afsigt naturligtvis att interessera, icke genom taflans historiska innehåll, utan genom hennes ästhetiska form. I slikt hänseende är den likväl en så matt härmning af Rudbecks ”Boråsiad”, om hvilken jag snart går att tala, att dess qvarhållande i korrektur-tillstånd 211 ingalunda har tillfogat vår vitterhet någon förlust. Med större framgång beträdde han skaldebanan inom Sällskapet Par Bricole; särdeles i ett par Högtidstal, hållna 1791 på Sophiaoch Barbara-dagen. I det förra berättar han rätt roligt, huru han den förste Maj hade från källaren Freden blifvit upptagen till Bacchi slott och bjuden till en fest bland Olympens makter. ”I salens fyra hörn ur hvar sitt lejongap En klar och bågig ström sig opp i höjden tränger, Som åter regnar ner i stora guldbassiner: Och det var Ungerskt, Rhenskt, Bourgogne och Vin de Cap. En punschbål af smaragd än mera prakten ökte: Den var som Björkfjärn vid; hvad lukt den spridde kring!
Den dyrare upplagan, kallad planschupplagan, har därjämte med sitt första nummer hvarje månad en finfin kolorerad modeplansch med moderna hårfrisyrer på baksidan samt med det andra numret hvarje månad en uteslutande för denna tidning framställd handarbetsbilaga med vackra och moderna svenska mönster för handarbeten, läderplastik, glödritning m. m. Prenumerationspriset för helår å planschupplagan är som hittills endast 5 kronor, å den andra upplagan (utan planscher och handarbetsbilaga) endast 3 kronor. BARNGARDEROBEN s * s * s * illustreradt månadsblad för barnkläders förfärdigande och barnens sysselsättande, är den enda tidning i sitt slag i Skandinavien. Den utgifves för öfrigt på 5 olika språk i en sammanlagd upplaga af 170,000 exemplar. Med sitt i hvarje månad utkommande 8-sidiga eleganta nummer, innehållande inemot ett hundratal illustrationer och åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga, utgör denna tidning för hvarje moder en verklig skatt, hvars prenumerationspris blir mångdubbelt ersatt genom den nytta hon har af densamma. Prenumerationspriset för helår är från och med år 1899 nedsatt till 2 kr. I L L U S T R E R A D TIDNING ' • /; *;,: ••&gt; FÖR S V E R I G E S UNGDOM Främst bland vårt lands ungdomstidningar; KAMRATEN står numera utan gensägelse tidningen Kamraten, som härmed inbjuder alla hurtiga svenska ungdomar, hvilka ännu ej slutit sig till kamratkretsen, att till det nya året rycka upp i dess käcka led. Hvarje fader och moder, som vilja göra sina barn delaktiga af den rena, friska och fosterländska ungdomsglädje, af hvilken Kamraten är en bärare, böra;. främst bland nyårsgåfvorna » Kamraten » — så betygade nyligen den ansedda tidskriften » Årets minnen » i en utförlig anmälan om Kamraten — » har haft åtskilliga till sitt syfte förträffliga föregångare, men ingen af dessa har vunnit en sådan utbredning eller ett så- dant inflytande i de ungas leder som den. Den har vunnit detta genom sin oaflåtliga sträfvan att åvägabringa ett kamratligt andligt samarbete med sin läsekrets.
Ä r ni rädd för fyrverkeri? » » Ja, om det smattrar mycket. » Han skrattade: » Lita på det, att löjtnantens fyrverkeripjäser smattra ohyggligt. Han rent af excellerar i eldfängda saker, såsom brinnande hjärtan till exempel. » » Jag förstår ej doktorn riktigt. » » Nåja, det gör också detsamma. Jag skulle endast önska, att ni inte förstode löjtnanten bättre! » » Det skulle inte jag önska, ty det är ej alls roligt att stå framför nedfälld ridå. » Det hade kommit uttryck i de mörka ögonen, och den förlägna rodnaden började så småningom försvinna. Hon fann sig road och förde sig med en viss naturlig grace, som gjorde, att rätt många blickar följde den ungdomsfriska uppenbarelsen. » Såå, ni skulle vilja lära känna lifvet? » Han såg förundrad på henne. » Ja. » Det låg en djup, innerlig längtan i detta enda ord. » Men om ni, när ridån drogs upp, mötte en tafla af sorg och brott, skulle ni inte då rygga tillbaka? Ser ni, alla dessa unga damer, som tro sig tillhöra en högre sfer, ha fällt ned högmodets järnridå för den skådebanan; deras återger endast scener med dyrbart smyckade herdinnor, som sjunga kärlekssånger för tillbedjande herdar. » » Så har jag ej tänkt mig lifvet, » sade Nina allvarligt. » Det gläder mig. Nu måste jag föra er till er plats. Vill ni lofva mig ännu en dans i afton? » » Ja gärna! » Fröken Stjärne föreföll en ytlig betraktare denna balafton som alla andra, men hon kände en underlig tomhet och leda allt mera få herraväldet. Nu befann hon sig midt uppe i ett sådant där tanklöst kåseri, som föres, utan att man egentligen vet, hvarom frågan är. Hon svarade nästan på måfå: » Ja, det är så sannt » och slog takten till den sprittande dansmelodien med sin eleganta solfjäder. D e stora ögonen irrade omkring med ett sökande uttryck, under det att hon ännu en gång upprepade svaret till sin kavaljer, en lång, ljus herre med tennfärgade ögon och ofantligt långa fötter. » Fröken förefaller något tankspridd, » sade han i oklanderlig nasalton.
Jag tror att då den bibehållits sedan år 1815, är intet skäl, hvarföre man nu skulle förändra densamma, i synnerhet som det capital, hvilket då begagnades till betalande af Rikets utländska gäld, ej kan nekas hafva varit ganska verksamt. Friherre Åkerhjelm har redan upplyst förhållandet med de ännu icke aflcmnade partial-obligationer, hörande till den upphörda Riksskulden. Friherre Anckarsvärd anmärker, med anledning af det svar, som ingått från Consulen i Amsterdam, att åtgärder, i detta afseende, långt för detta bordt vidtagas. Så har äfven förhållandet varit. Genast efter liqvidationernes uppgörande blefvo åtgärder vidtagne, för att återfå hufvudobligationerne, som äfven till RiksgäldsContoret blifvit aflemnade. Som dessa documenter utgjorde hufvudsäkerheten Den 4 Maji e. m. 85 för det Bankierhus, som hade utgifvit partial-obligationerne och derå, genom uppburne medel härifrån, utbetalte räntan och den fastställda afbetalningen å capitalet; så äro de ännu utelöpande partial-obligationerne af ingen verkelig gällande kraft, sedan hufvudobligationen blifvit återställd, och hela lånet derigenom dödadt. De enda ännu icke inkomne hufvudobligationer höra till det Leipzigska lånet, emedan det Handelshus, som innehafver dem, ej vill dem återställa, förrän alla partial-obligationer äro inlöste och å hufvuddocumentet afskrifne. Af dessa äro 24 ännu utelöpande, af hvilka vi genom en afhandling med Preussiska Regeringen med säkerhet veta, att 11 äro förkomne, och således endast t3 ännu utelöpande, hvaraf möjligen äfven flere kanna vara förstörde.
Hvarför har vårt modersmål och alla de andra civiliserade folkens tungomål under tidernas lopp allt mer och mer befriat sig frän denna tunga och oviga rustning? Svaret behöfver ej sökas långt borta. Genom blotta ändelser kunna inga tankens nyanseringar så klart och fullkomligt uttryckas, att icke för detta ändamål andra språkliga hjelpmedel torde behöfva anlitas. Förmågan att alstra nya ord, rikedomen på fraser och mångfalden och omvexlingen i konstruktionssätt äro vida högre egenskaper hos ett språk. Kortligen, genom ord blir uttrycket klarare och bestämdare än genom ändelser t Emedan tiden är det dyrbaraste ynglingen eger, vill jag att den icke onödigt skall för latinets skull förspillas, utan latinet insattes på den plats i skolan, der ynglingen kan draga verklig nytta af dess studerande, utan att detta behöfver ske på de andra läroämnenas bekostnad. Såsom det nu tillgår, då man insatt latinet redan i 3:dje klassen, lärer man sig hvarken latin, och knappast något annat heller, åtminstone icke så mycket latin, som motsvarar den långa tid, som härpå användes. Deremot har man rik erfarenhet på att, om man låter en yngling vid 14 års ålder börja med de gamla språken och allvarligt studera dem till det 18;de året, han under dessa 4 år vinner en mycket säkrare och fullständigare insigt i dessa språk, än den, som i hop med en massa andra ämnen studerat de gamla språken ifrån skolans lägsta, klasser, hvadan jag ock tror att enda sättet att rädda de klassiska språkens studium är att åt dem upplåta de 4 sista och bästa åren af ynglingens skoltid. För att, visa huru stor vigt, jag lägger på insigt i Latin och Grekiska, vili jag nämna, att, enligt min åsigt, ingen skulle fä anställas som ordinarie Språklärare, med mindre han hade genom aflagda prof vid universitetet visat sig ega godkända insigter i Latin och Grekiska, och jag går så långt, att nästan alla elementarläroverksoch universitets-lärare borde ega dessa insigter. Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
R:dr hvardera, skulle, enligt den föreslagna staten, erhålla lönen förhöjd till 2,000 R:dr. Enär Kongl. Majit antagit att dessa tjenstemän böra undfå lika lön med Kanslister i Stats-departementen, men Utskottet föreslagit de sednares aflöning till 1,800 R:dr, anser sig Utskottet, i enlighet härmed, böra föreslå, att, till fyllnad i detta belopp, löne-förhöjningen för ifrågavarande två tjenstemän må bestämmas till 900 Ridr R:mt för hvardera. Tillökningen för den öfriga personalen tillstyrker Utskottet till utgående med de i staten utförda belopp. Och då, efter Utskottets förslag, den behölliga förhöjningen af nuvarande anslagssumma för Riks-Arkivet skulle, på sätt bifogade tabell N:o 2 närmare visar, utgöra 8,475 R:dr, hemställer alltså Utskottet, att denna anslags-tillökning, 8,475 Ridr R:mt, må af Rikets Ständer anvisas, att utgå såsom Utskottet föreslagit. Stats-UlshoUets Utlåtande N:o II8. 5 Kongl. Billiot heket. 5:o. Till löne-förbättringar för tjenstemänuen och vaktbefjeningen vid Kongl. Bibliotheket har Kongl. Maj:t äskat en summa af 4,802 R:dr 50 öro. För nämnde tjenstemän, hvilka tillhöra Kongl. Maj:ts Kansli, äro i den uppgjorda staten (se sidan 10 i Slatsråds-prolokollel) enahanda löner utförde, som för Kansliets öfrige tjenstemän i motsvarande grader ifrågakomma, endast med de undantag, all Kongl. Bibliothekarien, såsom närmast jemförlig med Riks-arkivarien, blifvit föreslagen lill lika lön med denne, samt att lönen för Andre Amanuensen, nu uppgående till nära lika belopp med Kanslisl-iön, ansetts kunna bestämmas til! 1,500 R:dr, eller något lägre än den för Kanslisterne föreslagne.
Byggninga-Balken, att till allmän väg få tagas de ägoi, som möta och föreligga, hvila på samma grund, hvilken dessutom 1 lagskipningen gjort sig gällande äfven för andra fall, om hvilka någon uttrycklig föreskrift i lag och författningar icke förekommer; men att Kongl. Maj:t likväl funnit anmärkta brister i vissa delar af förslaget hindra det samraas antagande. Nu har Kon°d. Maj:t, under fästad uppmärksamhet på frågans vigt det allmänna, samt då saknaden af bestämda och tillräckligen omfattande lagbud härutinnan medfört betydliga olägenheter, genom hinder, uppehåll och osäkerhet vid utförande af flera nyttiga företag, funnit ärendet hora komma under förnyadt öfvervägande; dervid i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers ofvanberörde, vid förra Riksdagen atguna 01- sla®, men under iakttagande af den närmare utveckling häraf, som sakens beskaffenhet synes påkalla, och med tillämpning, hvad Kompromiss-Ratt för ersättningars bestämmande angår, af de föreskrifter, som fors aget 1 allmän Civil-Lag i Rättegångs-Baikens 28 Kapitel, om särskild Nämnd, 0 inne - Lag-Utskottets Betänkande, JV.-o ötf. g innehåller, Kongl Magt efter Högste Domstolens och Slats-Rådets höron,le pä säl narlagde Protoco utvisa, beslutat, till Rikets Ständers anta^de harmeddst tjäder loresl, att, med ändring af de ej mindre i a°5 Ca! pitlet i §.
I Fornaldar sögur 8, 2, 5 läses: Hards (Hörðr’s) son var Jöfur eller Jösur. Hans (Hards) broder var Rugolf (Rugálfr). Rugolf var fader till Ragnvald och denne till Ogvald. I Rökstensinskriften omtalas en Harud (Haruðr), som hade tre bröder, bland hvilka en med namnet Rugulf (Rukulfr). Dessa fyra bröders söner, tillsammans tjugo, hade, heter det å Rökstenen, slagit sig ned på Seland, och de besegrades af Varins son eller möjligen af Varin och hans son i förening. Häraf visar sig, 1) att den i fornisländska litteraturen fragmentariskt och sporadiskt omtalade sägnen om den på Ogvaldsnäs fallne och begrafne konung Ogvald har haft gemensamma med Rökstenssagan minst tre namn: Varin, Rugulf och Harud (Hard). I den namnoch personrika skandinaviska fornlitteraturen förekomma namnen Varin och Rugulf endast å Rökstenen och i de anförda källorna; 2) att Rökstenens Rugulf och Harud äro bröder, samt att Fornaldarsagornas Rugolf och Hard likaledes äro bröder; 3) att Rökstenens Varin är med sin son stäld i fiendtligt förhållande till söner af Rugulf och Harud; samt att Heimskringlas Varin besegrar en Ogvald, som enligt Fornaldarsagorna är ättling af en Rugolf, som är i sin ordning broder till en Hard. Dessa äro de första resultaten af min undersökning. De synas mig tillräckligt beaktansvärda för att mana till undersökningens fortsättande på samma väg. Vi ha sett, att samme Varin, som fälde koblotaren Ogvald, kallas Hekling (Hæklingr), Hekling viking, i de ur Fornaldarsagorna anförda källorna. Hekling, det tyska Hegeling, är egentligen ett patronymt namn, beteckning för medlemmar af en ryktbar sagoslägt, som enligt »Lied von Gudrun» skulle hafva herrskat i Danmark och i Frisland. Epitetet
Riksdag redan opp* gå till nära dubbelt antal emot den föregående Riksdagens, då Utskottet erhöll 300 Riksdaler Banco till extra skrifvarhjelp, hvilken åter nu icke kommer i fråga, ihan* delse Riksens Högloflige Ständer bifalla denna hemställan Stockholm den 30 öctober 1825, N:o fl 18. Ankom d. 7 Nov. 1823. Riksens Högloft. Stånders Lag saint Allviånna Besvärs och Ekonomi Utskotts Förslag till jemkning emellan de af RiksStånden fattade beslut öfver frågan om den af Kongl. Majit i Nåder proponeradc Författning LagUttkotttts Betänkattdtn. 307 om utrifning eller ändring af vattenverk, som genom uppdämning skada gjord eller hindra dess odling. Sedan Utskotten under den 29 sisth Maji afgifvit Betänkande i detta ämne samt uti särskildt Utlåtande af 5:te påföljande September besvarat de anmärkniogar , som emot det förra Betänkandet blifvit framstälde, har vid slutfig pröfning af målet Höglofl. Rid* derskapet och Adeln, Vällofl. BorgareStån* det samt Hedervärda BondeStändet, beslu* tat antagandet af ifrågavarande Lag, men Högvördige PrästeStändet afslagit frågan i hela dess vidd. Då sålunda genom 3 Stånds beslut blifvit afgjordt, att i frågavarande Lag skall utfärdas, och frågan derom således ej na mer kan förfalla, men dessa 3:ne Riks* Stånd, hvar för sig vid det pröfvade För» slaget beslutat skiljaktiga förändringar, så beror det nu på huruvida de respective RiksStånden sig derom förena, i annor händelse, måste skiljaktigheterne jemlikt 73 §. i Riksdagsordningen af de till 30 af hvarje Stind förstärkta sammansatta Utskotten, 6iuteligen afgöras. Höglcfl.
( Betänkanden. Då erfarenheten visat, att hårda straff oftast motverka sitt ändamål och en fiskalisk angifvelse af Redares eller Gods-egares delaktighet i hroltet är vilkoret för minskning i det fästnings-arbete, hvartill 2. Mom. anser den Skeppare förfallen, som lossar gods på olofliga ställen, tro Utskotten detta stadgande vara hvgdt på omoraliska grunder, och föreslå derföre följande redaction af samma Moment: ”Lossas gods på sådane olofliga in lopps-ställen eller i öppna sjön, utan bevisligt nödtvång, vare godset förbrutet och Skeppare straffas i mån af godsets värde, enligt Förordningen på Tullförsnillning.” 6 §. sista Moment, ålägger Skeppare att gälda de böter, hvilka drabba Skeppsfolk eller Passagerare, söm förrän visitation föregått, utan Tull-Kammarens tillstånd, begifva sig ifrån eller till Fartyg, i händelse den brottslige tager till flygten, eller ej kan erlägga plikten. Detta stadgande synes mindre rättvist, ty då Skepparen icke anses till något ansvar skyldig, i den händelsen förbrytelsen begås af en för böternes erläggande vederhäftig person; så är det ej i och för sjelfva förbrytelsen, utan endast derföre, ätt förbrytaren är fattig eller rymd, som Skepparen straffas, eller rättare, som straffet på honom öfverflyttas. Utskotten hafva derföre ansett följande tillägg vid detta Moment nödigt: Så vida Skeppare brottet afvetat eller befordrat. Bevillnings-Utskottets 2 Art. I flere Utrikes hamnar, såsom i Ryska, Portugisiska, Spanska och Italienska m. fl. behålles alltid Sjö-Tulls-Passet på Lossningsplatserne. Föreskriften i i §. sista Moment är således icke alltid verkställbar, utan torde derföre fordra tillägget af det vilkor: eller så vida sådant ej later sig verkställa, vederbörande Consuls betyg å den lossade lasten. 2 §. Bör, såsom, i Utskottens tanke, mindre ändamålsenlig, erhålla följande lydelse: Finnes i Fartyg förtegat och från märkrullan uteslutet gods, skall det anses såsom Tullförsnillning och Skepparen derföre böta varans värde.
Det gifves sinia Irakier pä landet, hvarest jorden är så svag, alt den blolt gifver 3:dje kornet i bolte, men deremot det 8:de i potäter Så länge närvar, brännvinsbiännings-sysleme existerar, planteras på sådan jord potäter, som derefter to i — ädlas lill brännvin, hvarigenom jordägaren erhåller af sin jord fyra gånger så slör afkastning, sorn han skulle få, ifall ifrågavar. sysleme infördes, emedan till fohl iksbränningen, såvida den skall medföra någon vinst, erfordras alt använda hvete oell i åg såsom man gör i Preussen. Jag skall enskildt, om Frih. Hamillon lillåler det, gifva ripp en näringsidkare, som för det närvar, bränner med 60 kannors panna, hvaraf vinsten är 4 gånger så stor, som del skulle blifva, derest det fria systemet antages Jag ber om ursngt att jag sträcker min omvårdnad lill ägarne af sådan jord, som jag nämnt. Jag nekar visset ligen icke alt It. St handlat rall, då de inträda i förmynderskap för allmänheten; men skall det äga rum, så bör det äfven tillåtas i fråga om alt bevara de mindre jordägarnes välfärd. Jag vet rätt väl, all jag ingenting uträttar, men jag begär icke dess mindre propos. till antagande af samma beslut, som BondeSt. fattat, emedan de fattiga jordägarne icke äro betjente med att ligga under de större och förmögnare ifråga om förädling af jordens afkastning i ändamål af ökad revelin. II r von R osen: Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit förekommen af Hr Frih. o. Landtm, i det, hvarom jag ville yttra mig, nemi. att vi till en början borde stanna vid 1 §:n oell icke dermed sammanblanda beska ttningsfrågan. Sedermera hafva (vänne talare yttrat åtskilligt, som jag anhåller att få lill besvarande upptaga. Om jag rätt fatlat Gr. Horn, så önskade lian, alt vi nu endast skulle bestämma beskatlningsbeloppet och i öfrigt öfverlemna åt K. M. att reglera den ekonomiska detaljen. Jag kan icke neka, alt