Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att alt detta är magtväliggande, derom lärer ingen kunna twifla; men dä alla desto nyttiga företag och angelägenheter ej pä en gang kunna werkställas, Man fast iner äro i en uppenbar colkiston med hwarandra, sä gör jag den slutsatsen, atr Banco-NtsVoiretS ögnamärke först och förnämligast mätte wara, att warda Banquens credit, och förwara realisationens möjlighet, följaktligen att icke utan uttrycklig befallning af Riksens Ständer, tillära Sedelstockens ökande, öfwer ert wist 'sörhällande till B-nguens ägande realiteter. Dernäst, och om Banco-Utffottct, efter moget betänkande, och medelst Dest wäl uplyste kännedom om Banquens tillstånd, ffulle pröfwa, att nämnde förhållande skulle nu kunna tillära ytterligare mwidgande af Län och sörsträckningar frän Banquen; dä borde wäl ä Fäderneslandets allmännaste och närmast tryckande behof först afseende göras, och de pä möstigc.ste sätt ashielpas, innan nägre större Summor assättas till företag, hwilka endast ester flere ars förlopp kunna medföra nytta. Men da Banco-Urskottct sa nyligen och sä osta, inför Riksens Ständer förklarat, akt Dek ej anser sören» - Den i December. 129 enligt med Banquens credit och säkerhet, att nu ytter, ligare lämna större eller mindre Summor, kill afhjelpande af närwarmide allmänna behof, skulle det synas något inconsegnent, att tillika förklara: det Banqucn ljkwäl äger medel i beredskap för framtida nyttiga fö, retag och inrättningar. Om Banco-Ulikotters plurali, tet, ulan afseende pä en sadan motsägelse, detta oagtadt, och af orsaker, dem jag ej känner, bestmer, alt Banqnen har medel att aflämna till den projekterade Canal inrättningen, sa bör wäi atniinsioue detta ske pa sädane wilkor, att Banqnen, genom ett dylikt företag cj matte lida »agon bcrydelig förlust.
En flicka, sådan som Rakel, var för hans övermättade sinnen dock ännu en retelse, dess större, ju mer hennes enfald avbröt mot hans vanliga väninnors världskännedom. Alldagliga byten tog han med storm. Hos Eusebia, den blaserade romarinnan, var det han och icke hon, som spelade blyg, behagsjuk, nyckfull, oerfaren, och ehuru Eusebia genomblickade det, voro båda för kloka att bannlysa en mask, av vilken båda hade samma nöje. Rakel älskade honom. Han var allt för henne. Vem undrar då, att hon kände sällhet i denna kyss? Men hon öppnade ögonen och rodnade upp till pannan. Hennes blick bad om förskoning från förnyad sällhet; men den djärve var obeveklig. Han rövade kyss efter kyss. Rakel hörde ej, huru det avlägsna sorl, som förnams från norr, kom närmare, huru det allt tydligare blandades med bullret av en folkmassas tramp, det dova, brusande ljud ett sådant månghövdat, tusenfotat vidunder åstadkommer, när det framtränger genom en stads trånga gator och vid varje gränd, varje öppning det stryker förbi, sväller ut och rycker med sig allt. Men slutligen urskildes i detta förvirrade larm rop, genomträngande och vilda, vittnande, att det månghövdade vidundret var retat, att det sökte fiender, och att dessa fiender måste darra för en annalkande hämnd. Nu släppte Karmides Rakels hand. Ropen hade trängt till hans öra. Han anade deras betydelse. Han steg upp och lyssnade. Även Rakel hörde den kommande orkanens brus. Hon grep efter Karmides' hand och tryckte sig darrande intill honom. Under den förskräckelse, som fattade henne, flög hennes första tanke till föräldrarne. - O Gud, mina arma föräldrar! De äro ute. Vad kan icke hända dem! Huru skall jag rädda dem ur faran? Jag måste ut. Jag vill skynda till synagogan. Karmides, följ mig! Jag är icke rädd, när du följer mig. Kom! I detta ögonblick dök den gamla tjänarinnans förfärade ansikte upp över altantrappan. - De komma! ropade hon. - Vilka? Vilka? - Dina föräldrar. De äro redan utanför porten. - Lovad vare Gud! De äro räddade.
De till 4-de classen hänförda årliga välgÖrenbetsbidrag aroalia upptagne uti den vid i83o års Banco-Reglemente fogade specification N:o 3, äfvensom de till 5:te classen hörande enahanda anslag, hvilka hitintills vid slutet af hvarje år blifvit från Bankens omkostnadsräkning öfverförda till Fullmägtiges Bispositionsräkning N:o 2, innefatta dels de i 5 Art. 1 Åfd. pag. i5j uppräknade anslag till allmänna Fattigvården och Frimurare-Barnhuset i Stockholm samt Frimurare-Barnhuset i Götheborg å tillsammans i,633 R:dr 16 sk., dels ock de i samma Afd:s 5 pag. 160 punkten f omförmälde ärlige julgåfvor åt fattige och nödlidande, så väl i hufvu Istaden, som i landsorterne, till ett belopp af Rrdr 2,000. Och då dessa anslag troligen icke utan högst kännbar afsaknad för de Barmherlighets-Inrättningar, som deraf sedan längre tid tillbaka varit i åtnjutande, skulle kunna indragas, har Utskottet ansett desamma äfven hädanefter böra, under förut stadgade vilkor, fortfara och utgå på samma sätt sorn hittills, allenast med den af Fullmägtige föreslagne förändring, att desse utgifter, hvilka icke ega något samband med Bankens förvaltningskostnader, må uppföras på serskildt Conto och det utbetalte beloppet hvarje år å Bankens räntevinst omedelbart afskrifvas. Till örte classen åter höra ej mindre de i Fullmägtiges vid innevarande Riksdag afgifne Berättelse pag. 5g—6r upptagne anordningar på deras Dispositians-räkning N» 2, än ock de anslag, som, enligt Rikets nu församlade Ständers beslut, i anledning af Utskottets Memorial Nrris 33, 66, 76 och g3, komma att utgå till Kamereraren J. G. de Mares enka med j minderåriga barn, afl. Kamereraren J.
Från Hö g lo fl, Ridderskapet och Adeln. S. D. Återremitterade Ridderskapet och Adeln Expeditions-Utskoltels den ig dennes på bordet lagda förslag, lS;r 3o2, lill Rikets Ständers un derdåniga skrifvelse til Kongl. Maj:t, angående några nied Stats-regleringen gemenskap egande allm noa frågor. S. D. Då nu ånyo och i elt sammanhang löiedrogos ej mindre Con stitions-Ulskollels Memorial, N:> 63, med fortsatt förslag, i afseende på national-representationens ombildning och de i sammanhang dermed nödiga Grundlagsändringar, äu ock samm» Utskotts Memorial, N.'o 85, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståudens, i anledning af ConslitutionsUtsko tets Memorial, N:j 38, såsom gemensamma tankar, till Utskottet hänvisade anmärkningar, förklarade Ridderskapet och Adeln för dess en da gemensamma tanke, att de af G mstitutions-Ulskotlet i dess Belänkanden, N:iis 68, och 85, framstälda förslag äro oantagliga. Från Ilög v ord i ga Preste-Ståkdet. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens följande Utlåtande: N:o 64, i anledning af erhållen ålerremiss å Utskottens Betänkande, N:o 6, angående väckta frågor om disposition af härads-allmänningar ne, deras förvaltning, samt Jägeri-Statens upphörande. Ståndet biföll Betänkandet, N:o 6, med de dervid i Utlåtandet, N:o 64, föreslagna förändringar. N: 1 63, i anledning af väckt motion om härads-allmänningarnes förvaltande, enligt samma grunder, som Krono-parkerne, samt 0111 ufsy11 ingen derå. Biföll*. N:o 66, i anledning af åtskillige inom de respective Riks-Ståndeu väckta motioner, rörande en förbättrad fångvård samt disciplinen inom fängelser och currections-inrältningar, m. m.
Dessa äro de skäl, som Herr Henschen redan vid sistlidne riksdag för sin då väckta motion i omförmälda hänseende anfört och han har nu än vidare utvecklat de samma, samt såsom ett alternativ föreslagit, att ansökningar och andra handlingar, som lill myndigheter inlemnas i andra ärenden, än utsökningsoch tvistemål, måtte från stämpladi papper befrias; hvarjemte han erinrat att skriftliga anföranden vid underdomstolar och andra myndigheter borde åtnjuta sådan befrielse, på sätt i Karta-Sigillataförordningen den 23 Juni 1830 var medgifvet. Då alla dessa förslag i sin helhet afse de allmänna föreskrifterna, angående kartering al handlingar, som till embetsverken ingi Ivas eller derifrån utgå, har (Jtskotlef, ehuru eli eller annat af de alternativ, Herr Henschen framställt, i och lör sig kunde hänlöras under den särskilda §, som handlar om undantag och lindring från de allmänna föreskrifterna, ansett sig böra i ett sammanhang redogöra för förslagens innehåll. Vid besvarandet af framställningarna torde deremot frågorna om embetsverkens fördelning med hänseende lill olika karlering; om de handlingar, som dervid böra underkastas särskild beskattning eller alldeles frigifvas; samt om afgifteruas belopp vid de särskilda afdelningarne af embetsverken böra hvar för sig behandlas. Såsom Utskottet redan här förut erinrat, gifvas väl icke i allmänhet någon absolut rättsgrund för beräkningen och gradalionen af stämplade pappers-afgiften. Så väl bibehållandet af de noa afgift, som beloppet af densamma grundas hufvudsakligen på förutsättning, att Statsverket icke kan undvara den inkomst, som afgiften inbringar, och hvilken man derföre endast har att fördela på sådant sätt, att den, lätt kontrollerad. i det hela blifver så litet tryckande som möjligt.
Mäns pröfning. För min del har jag trott, att då erfarenheten visat, att säkerheten om en riklig utkomst, utan bemödande eller synnerliga omsorger, ofta verkat håglöshet och oduglighet, i brist af väckelse till verksamhet, hvarigenom Innehafvaren upphört att vara en nyttig medlem i samhället, man bordé undvika att lemna tillfälle till sammanslående af större massor af egendom; åtminstone bör man då vara säker derpå, att Innehafvare af sådane egendomar, uti den uppmärksamhet andre Medborgare fästa vid deras handlingssätt, hafva en tillräckligt stark yttre driffjäder till iakttagande af sine pligter» Det ämne jag vidrört, har nära sammanhang med väre Constitutionella stadganden, men det åsyftar eller påfordrar icke någon förändring i nu gällande Grundlagar, utan kan såsom allmän Civil Lag af Konung och Ständer afgöras. Jag vågar således inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln framlägga följande: 42 Den i5 December f. m. Förslag till Förordning, angående frihet lill inrättande af Stamgods för Svenske introducerade Greflige, Friherrlige och Adelige Atler. 1 §- Det må vara tillåtet hvarje Svensk introducerad, till säte och stämma å Riddarhuset berättigad Ätt, Greflig, Friherrlig eller Adelig, eller särskild medlem deraf, att, på sätt och med de vilkor denna förordning vidare innehåller, till Stamgods för Ätten anslå fast egendom, hvilken ej må af Innehafvaren försäljas, förpantas eller annorledes afbändas, förr än Ätten å Manssidan utdöd är. 2 §. Stamgods må ej utgöras af annat än faslighet å Landet, med hvad å dess grund finnes och till egendomen hörer, Jern och Manufactur-verk, samt brandförsäkradt Stenhus i Stockholm. 3 §. Ej må inom hvarje Ätt mera än ett Stamgods finnas; dock må detsamma af flere särskilda Fastigheter bestå. Det må ej vara större, än att behållna årliga afkastningen deraf svarar emot TvåUundrade Femtio Tunnor Råg och TvåUundrade Femtio Tunnor Korn; ej eller mindre, än att det afkastar värdet af Femtio Tunnor Råg och Femtio Tunnor Korn.
Ehuru jag i allmänhet gerna röstar för understöd till kommunikations-anstalters förbättrande, vill jag likväl i öfverensstämmelse med den åsigt, som jag redan haft tillfälle förut i dag på f. m. framställa, att då medel anvisas för ett sådant ändamål, man skall ega visshet, alt de anslås på ett ändamålsenligt sätt. Detta är, såsom mig synes, ingalunda förhållandet i detta fall. Visserligen har man åberopat utmärkta Ingeniörer, men dessas förslager grunda sig på en lokal-undersökning, som verkställts för mer än 20 år sedan. Erfarenheten har tillräckligen visat huru mycket under en sådan tidrymd de förhållanden kunna förändra sig, som ligga till grund för dylika företag. Serdeles fordras upmärksamhet i della fall, då, såsom bekant är, Klar-elfven har en bollen så rörlig, att den bildar bankar och djup, olika för hvarje år. För att skaffa mig mera säkerhet för mitt omdöme, har jag gjort förfrågningar hos vederbönde Chefer för Vägoch Valtenbyggnads-Styrelsen, äfvensom hos den utmärkte Ingeniören sjelf, huruvida de upgjorda förslagen kunna numera vara tillförlitliga. Man har svarat mig nej. Jag tror mig icke fela i grannlagenhet, då jag förmäler della, emedan jag vet, att äfven en annan person hos Styrelsen erhållit samma besked. Då nu saken förhåller sig sålunda, så lärer det be finnas, att förhållandet nu lärer vara ungefärligen detsamma, som om något upgjordt förslag icke funnits. Om saken skall kunna fullföljas, så måsle ett nytt kostnadsförslag upgöras, och det destoheldre, som det bildade bolagets egen säkerhet sådant fordrar. För verkställande 570 Den 29 Juni e. m. häraf, för omarbetning af kostnads-förslag, för granskning deraf, för upgörande af kontrakls-vilkor i vederbörlig ordning, och för auktoriteternas hörande häröfver, ålgar ulan tvifvel de återstående tvänne åren till näsla Riksdag. Hvad anleda, kan det då vara, att nu redan reservera detta betydliga belopp för ett företag, hvars verkställighet om den blef möjlig, och om den skall medföra det gagn som åsyftas, åtminstone med liden är temligen aflägsen.
Ar meningen, att delta arfvode skall utgå af Stats-anslag eller skall det lägre presterskapets aflöning inbegripas i de bestämmelser, som skola utgöra föremål för konventioner, hvarom 2:dra punkten handlar. Efter ordalydelsen är man frestad att tro, det Ekon,Utsk:s mening varit, alt aflönirigen till det lägre preslerskapet skall utgå af statsmedel, hvilket skulle åstadkomma allt för mycken olikhet med sättet för utgåendet af denna aflöning inom öfriga församlingar i riket. Uti 8 punkten föreslås, ”att gudstjensttiderne förändras lill närmare likstämmighet med nuvande lefnadssätt.” Hvad menas härmed? Enl. nuvande lefnadssätt är man vaken, dä gudstjensten klockan 9 på morgonen börjas, och intager middagen icke förr än gudstjensten är slutad. Att aftonsången hålles klockan 4 e. m. anser jag rigligt och öfverensstämmande med nuvande lefnadssätt. De, sorn bevista denna gudstjenst, hafva slutat sin middag, och icke börjat sitt afloonöje. Hr Bråkenhjelm har yrkat förändring i gudstjensten sålunda, alt 2 högmässor förrättas på samma dag. Häruti kan jag ingalunda instämma, ty att serskilja den christna församlingen i 2:ne delar kan icke vara nyttigt eller öfverensstämmande med christendomens idé. Om omständigheterna eller predikanterne eller andra förhållanden föranleda derhän, att en klass bevistar icke samma gudstjenst, som en annan klass, är detta ett tillfälligt och snart öfvergående förhållande, som dessutom år olika pä olika tider. Jag vill icke påstå, att min åsigt är den rigtigaste, men jag hemställer likväl, om det icke vore lämpligt, att, som jag redan nämnt, R. o. Ad. beslutar en skrifvelse till K, M. af det innehåll Hr von Hartmansdorff föreslagit. 5 H. 20 306 Den 9 April. Hr Bråkenhjelm:
I sammanhang härmed har Collegium jemväl hemställt, att, i händelse E. K. IM. i Nåder skulle finna godt alt bevilja Slitö de sålunda föreslagne, utvidgade handelsförmoner, E. K. M:s Befallningshafvande på Gottland måtte erhålla Nådig befallning att, efter vederbörandes börande, uppgöra förslag så väl till föreskrifter om de vilkor, hvarunder handel och bandtverk må å Slitö utöfvas, som till Taxa för locala afgifter derstädes, äfvensom till Hamnordning och öfrige reglementariska stadganden, hvilka påkallas af den lifligare handelsrörelse, som der kan komma att idkas, och till reglerande af framtida förhållandet emellan denna handelsplats och Wisby stad; hvarförutan med vederbörande jordegare borde beredas öfverenskommelse om vilkoret! för upplåtelse af den jord, som skulle komma att utgöra området af Slitö handelsplats, hvaröfver borde upprättas ordentlig charta, innehållande plau Expeditions-Vlskollets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 110, plan för galor och torg, samt utvisande den plats, som till anstalter och byggnader för sjöfartens beqvämlighet erfordras. Vid inhemtande af hvad sålunda och i öfrigt rörande detta ärende förekommit och hos E. K. M. blifvit i underdånighet andraget, hafva Rikets Ständer ansett de af åtskillige städers Handels-Societeter framställde farhågor och betänkligheter i afseende på beviljandet af ifrågavarande transitooch nederlags-rätt visserligen icke sakna grundade skäl, men att dock, efter Rikets Ständers omdöme, desamma öfverväga^ af de här ofvan uppgifne för delar, hvilka måste tillskyndas handel och rörelse genom denna i alla afseenden ypperliga hamns upplåtande lill nederlagsplats; och få Rikets Ständer alltså härmed i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, på de af Commerce-Collegium utvecklade grunder och vilkor, Nådigst bevilja Slitö hamn transitooch nederlags-rätt.
Dock undantages härifrån Enka efter Handlande eller Handtverkare, sorn varit taxerad under minimi-afgift, hvilken En - Betänkanden, N:o 409. 4^7 la må, i och för rörelsen begagna En Handelsbejtent, Gesäll, Lärling eller Arbetare och likväl, efter Taxeringsmännens pröfning påföras Bevillning under minimi-afgiften. ” 3:dje Voteringen. Den, sorn bifaller Bevillningsutskottets, utaf Höglofl. Ridd. och Adeln, Högv. PrästeStåndet oell Hederv. BondeStåndet antagne Förslag: att Krögare, Krögerskor och de, som bålla Likör-kammare, Spisqvartersoell Värdshusidkare, samt Tracteurer, oberäknadt Bevillning för Bränvinsminutering, då den tillätes, skola betala i Stockholm och Götheborg minst 10 R:dr och i de öfrige Städerne, minst 6 R:dr 32 sk.; att det skall åligga dem, som till sådan Näring meddelar Tillståndsbref, att, genom antagande borgen, försäkra Kronan om afgiftens utgörande; att alla Krögare, Krögerskor, Spisqvartersoch Värdshusidkare, hvilka hafva en bättre och förmånligare rörelse, än de minst taxerade Krögarne, skola taxeras till 5 för Hnndradet af den inkomst de anses hafva af rörelsen; att denna afgift skall erläggas afven af hvar och en annan, som med behörigt tillstånd försäljer bränvin samt att sådane personer skola taxeras särskildt, oan« sedt de utgöra bevillning för borgerlig rörelse, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; komma enligt Vällofl. BorgareStåndets beslut, föreskriflerne härom uti 182a års lievillningsStadga i stället att bibehållas. 488 Stats-TJtskottets Dessa Propositioner hafva besvarats med g3 Jet och 26 Nej.
Den unga sköna dottoressa Maria Montessori från B o m var kongressens älsklingsbarn från första stund, då hon visade sig på estraden, mottagen m e d en åska af applåder, till sista minuten af den festliga banketten, där rosor på hå- ret o c h rosor vid bröstet förhöjde hennes strå- lande skönhet. Många förstodo nog icke hennes språk, m e n njöto likafullt af dess ljufva klang, o c h jag tror verkligen, att de tänkte som gumman, hvilken hörde vår framstående professor B. predika, o c h då någon sade till h e n n e: » inte förstår du det där », svarade: » ja, men jag har andakten, jag. » Denna andakt förbyttes i ett sorl af medlidande, då fröken E y Porto skildrade kvinnorna i Spanien o c h Portugal. Där borta kunde ej blifva tal o m någon kvinnorörelse. D e portugisiska kvinnornas håglöshet är enastående, o c h deras bokliga bildning lika m e d noll. Många unga rika damer, s o m taga sina kläder från Paris, veta ej hvar Paris ligger. Talarinnan hade en gång på frågan, när Kristus föddes, erhållit det svaret: » I början af detta århundrade, » o c h på frågan: » H v a r föddes h a n? » — » V i d Lissabon. » Icke desto mindre gör sig längtan efter bildning märkbar hos en o c h annan, o c h det finnes portugisiskor, hvilka åtnjutit g o d skolbildning o c h bekläda offentliga ämbeten. Men den allmänna meningen klafbinder kvinnan i Portugal. Fåfänga o c h slöseri äro vanliga ibland portugisiskorna. Sparkassor finnas ej. Äktenskapsskillnad tillätes ej. Folkets kvinnor äga på det hela större frihet än i n o m de högre klasserna. Hon sade den finska kvinnoföreningens mål vara det: att arbeta för likställighet mellan män o c h kvinnor i allt, hvad till deras sanna mänskliga väsen hörer. De sista sex kongressdagarne ägnades åt behandlingen af specialfrågor, bland hvilka den om sedligheten intog ett stort rum. V i d det sammanträde, då kongressen sysselsatte sig med frågor rörande kvinnan i handel, industri o c h 3 ' rken, inträffade ett störande intermezzo.
Vid förnyad föredragning af Riddarhus-Utskottets ej mindre den 27 sistlidne Junii aflåtne, samt den 18 derpåföljde Augusti e. m» på bordet lagde Memorial, med förslag till så väl 2:dra Afdelningen af Riddarhus-Ordningen, som stadga till Ordningsvinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster m. m.; ån ock den 8 sistlidne October meddeldte, samt den <5 i berörde månad e. m på bordet lagde Memorial, i anledning af väckt Motion, att Riddarhus-Directionen må inom fyra månader från Riksdagens början af Ridderskapet och Adeln utväljas;' stadnade Ridderskapet och Adeln 1 följande beslut; i Den 17- November f. m. i:o Allde af Utskottet föreslagne 2-;:de 3i, 3a, 3j, 44 oc^ 5o §§* * Riddarhus Ordningen af Ridderskapet och Adeln godkändes 2:0 Att nedannämnde §§. i RiddarhusOrduingen skulls erhålla följande Ijdelse: §■ 2i Innan anteckningarna förrättas, skola Bänkarne i Riddarhus-Salen vara af Riddarhus-Secreleraren och Fiscalen indelte, hvarvid iagttages den för Ätterna här ofvan, uti 1 stadgade ordning, på det sätt, alt Grefvar och Friherrar sitta till höger om LandlMarskalks-bordet, hvarest första Bänken undfår N:o i, den andra N:o 2 och så vidare, intill dess samtlige Grefvar och Friherrar erhållit sine platser. Riddersoch Adelsmän sitta till venster om Landt-Marskalksbordet, hvarest första Bänken undfår nummer näst i ordningen efter den sista, sorn af Friherrarne upptages: så att orri denna t, ex. har N:o 11 får den första till venster om Landt-Marskalks-hordet N:o r 2 den andra N:o i3ochså vidare, intill dess Riddersoch Adelsmännen upptagit lika mångå Bänkar å den venstra ?idan, som Grefvarne och Friherrarne å den högra.
Bibehälles icke föreskriften, alt varm mat skall vara alt tillgå, så blir följden, att gästerne komma att supa så mycket mera bränvin och taga häri ersättning för den värmande mat, de velat hafva. Derföre tror jag det vara både riktigt och lämpligt, all malen bör vara varm, och anhåller således om bifall till §:n. Frih. Raab: Den siste talaren har upgifvit moliverna för Utsk:s förslag i denna §, nemi. föreställningen att bränvin skulle mindre förtäras, om varm mat serverades. Flere ledamöter inom Utsk. fästade sig härvid. För min del har jag icke lagt någon synnerlig vigt härpå; men tror det nog vara sannt, hvad man upgifvit, nemi. all en supare skall känna sig frestad förtära bränvin i större mängd, om maten serveras kall, än om den är varm. Hr Adelborg: Det är sannt, att ett ord ofta kan uttydas på olika sätt och anses ej vara af någon betydenhet; men tänker man efter, torde man finna, att ordet varm tillkommit just JO H. 3 34 Den5 Augusti f. m. för att vinna ett åsyftadt ändamål. Det är gifvet, att, om ordet varm icke finnes, skulle en krog kunna blifva hvad som yttrades om minuterings-slällena, ett tillhåll för bara supare, der bränvinet enbart förtärdes. Sill, bröd och potatis må väl anses som mat, men har man insatt orden varm mat, har man också stadgat, att det skall vara Spisr/varters-rörelse och derigenom åtminstone visat, det man önskade förekomma det å krogarne i allmänhet omåltliga och skadliga förtärandet af bränvin ensamt, utan den för suparen mera behöfliga malen. Gr. Lagerbjelke: Hvarje lagbud bör väl vara så upstäldt, att det kan vinna afsedd tillämpning. Skulle man nu antaga §:n sådan Ulsk. föreslagit den, så skulle varm mat finnas bela dygnet om. Då skulle å hvarje krog en panna alltid vara anbragt öfver elden för att koka.