Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten yttra, att RiksgäldsContoret, som tillförene varit det andra Rikets penninge-verk, har med penninge-väsendet för det närvarande ingen annan befattning, än att, såsom en utgrening af Banken, besörja genom sina Credit-sedlar en Ridd, 0. Ad. Pr. Yl. Band. 44. gf)0 VT!l 14 Juli i C. lii. I del af hvad Banken egentligen skulle iillkömmäj samt inpassera och utbetala en del af Statens medel, och att RiksgäldsContoiret således med Landets allmänna penninge-ställning icke har annan gemenskap, an deri , sorn detsamma delar med BancoVerket. Det mä vara Utskotten förbehållit, att anse dessa slutföljder vigtigaj; för min del nödgas jag förklara, att jag finner dem sakna all slags grund , att RiksgäldsSedlar. ne , utgörande Rikets gäld , aldrig kunna blifva Bankens skuld, eller såsom sådan anses, så framt annars den ringaste ärlighet komme att ligga till grund för de Författningar Riksens Ständer, för BancoVerket komma att stadga* RiksgählsSedlarne böra således i min tanka, aldrig kunna öfverföras på Banken, med mindre detta sistnämnde Verk i och med detsamma bekommer nödig Fond till deras inväxlande. Det kan visserligen icke bestridas, att Utskotten genom det förslag, jag nu haft äran anmärka, blifvit i tillfälle att visa Bankens ställning i en vida sämre dager, än Utskotten varit tvungne att göra det i annan händelse; helst RiksgäldsContoirets skulder icke uppgå till min* dre belopp, an omkring 6 millioner B:co. RiksgäldsSedlarne, såsom Rikets skuld, böra i annan väg successive amorteras, enligt hvad Riksens Ständer derom kunna besluta, eller ock* lika med hvad vid sista Riksdagen inträffade, tills vidare bibehållas till samma belopp, då RiksgäldsContoiret gerna må bibehålla sitt creditiv på Banken, och till StatsContoiret aflemna nya RiksgäldsSedlar för Statsbidragen, till Den I \ Julii t, rn.
Ridd, och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet samma fråga till afgörande företagit; men som Grundlagens esprit bjuder, att Ledamöter af Utskott skola samfällt deltaga åttnindstone uti öfverläggningen om ärendemas beredning och utarbetning, och samma Grundlag icke medgifver rättighet för ett eller annat Stånds Ledamöter att, i sig gifvande egenskap af Utskott, särskildt pröfva och till afgörande hos Riksens Ständer framställa ämnen, hvilka röra det 3:dje eller 4lde Ståndets enskilta frioch rättigheter, hvilket förhållande likväl vid denna fråga inträffat $ alltså, och då på sådan - Hen 17 Juli. •»497 dan grund Borgare-Ståndet icke kunnat till hufvudsaklig pröfning upptaga det af Höglofl. Ridd. och Adelns saint Hedervärda Bunde-Ståndets .Ledamöter, utan medverkan af de tvänne öfriga Stånden, afgifna Betänkande, har icke eller Borgare-Ståndet funnit skäl att frångå dess i detta ämne den 28 Juni redan fattade beslut. Då likväl frågan om oinskränkt Näringsfrihet ej allenast blifvit med värma omfattad och af de tvänne Bespecti va Riks-Stånden , som deröfver sig yttrat, framställd med den utförlighet af Théoretiska satser, hvilka någon gång kunna hänföra omdömet till motsägelse af erfarenhetens bevittnade sanningar, utan ock hos allmänheten väckt en, efter Borgare-Ståndets tanka, mindre förtjent Uppmärksamhet, i anseende till samma frågas förmenta inflytelse på Statens välfärd och Medborgares rättigheter, anser Borgare-Ståndet, både af aktning för Med-Stånden och för egen tillfredsställelse, sig höra öppet förklara, att då Spannmåls-handeln är, hvad den bör vara, fullkomligt fri, och Victualie-handeln äfven vid denna Riksdag af samtliga Riks-Stånden är förklarad lika oinskränkt : då Landet har rättighet att hålla alla behöfliga Sockne-, Bruksoch Säteri-Hanötverkare: då Landtmannen äger5 ej allenast för eget behof, fabricera allt hvad honom godt synes, utan ock till
sitkort ... tag hit ( läser ) . "Contrakts-prosten PiPiperén, min gamla vän ... han är visst inte den far jag söker ... låt se det andra ( läser ) "Jag dör ( de se på hvarann ) . penna. perén ifrån Småland" ( kastar bort det ) . Ah! så dumt, af otålighet, innan jag får någon underrättelse"... F RU W ALSTRÖM . Det är skrifvet med blyertsK ONJANDER . "Jag dör af otålighet, innan jag F RU W ALSTRÖM . Om barnet har legat i barnets kläder... ja... K ONJANDER . Ja, det är klart det ... kortet Och fallit ur ... får någon underrättelse"... F RU W ALSTRÖM ( djupsinnigt ) . Hvar i Herrans namn hade hon ögonen, när de märkte det ( lifligt ) Men det måtte väl finnas något namn på kortet... Jo ... se här står ( närmar sig ljuset och försöker att läsa ) . "Katt ... det K ONJANDER . Hon är förbålt snusförnuftig hon kunde gå med barnungen härigenom, utan att hon var fan så fint skrifvet ... Katt... F RU W ALSTRÖM . Katt... K ONJANDER . Katt... Katt ... Katt... F RU W ALSTRÖM . ser ju, att jag anstränger mig allt hvad jag förmår. Katt ... Katt ... Kattong ... ja så står der. F RU W ALSTRÖM . Kattong? K ONJANDER . Låt mig då vara i fred ... hon nej det är omöjligt att se den. Kattong bor på vår gata. K ONJANDER . "Kattong" ja ... men adressen F RU W ALSTRÖM ( eftertänker ) . Kattong ... en K ONJANDER . Jaså Ge mig min hatt... det börjar redan dagas ... jo, det var en hygglig natt det här... På vår gata, sa' hon ... men husnummern då husnummern? F RU W ALSTRÖM ( bär fram hatten ) .
Detta har så mycket mindre kunnat framkalla farhågor för Arméens tjenstbarhet, som afgången naturligtvis icke kunnat vara serdeles betydlig och de årliga rekryternes antal alltså måste vara ringa och ingalunda jemförlig! med förhållandet i detta hänseende inom de' värfvade Regementerne. I stället fordras nu att Rekryt-mötena utsträckas frän 20 dagar, hvartill de i medeltal uppgått, till 42 dagar, Befälsmöten, i närmaste likhet med hvad hittills varit vanligt, upptaga 10 dagar och Regements-möten, derför i medeltal varit använde 8!, dagar, förlängas lill 20 dagar. En så betydlig tillökning i vapenöfningarne förutsätter att den indelta Arméen hittills föga motsvarat sin bestämmelse; men i den mån denna armés vapenöfningar utsträckas till liket med de värfvade Regementernes och de omedelbara kostnaderne för dessa inrättningar allt mera närma sig hvarandra, blir den frågan oafvislig, om icke den indelta Arméen numera är en föråldrad institution och om det icke vore lämpligare alt underhålla en styrka, som, om än lill antalet mindre, hade endast fullt öfvadl manskap, än att qvarstå vid en inrättning, som, noga räknadt, fordrar -större utgifter, ulan att, efter hvad som nu göres kunnigt, erbjuda något pålitligt värn i farans stund. Om likväl indelta Arméens vapenöfningar mäste utsträckas och i öfrigt annorlunda organiseras, så följer deraf likväl alldeles icke, att för detta ändamål ett förslags-anslag skall ställas till Regeringens disposition. Det må visserligen vara, att, om tiden för öfningarne ovilkorligen fastställes, vexlande priser och andra förhållanden göra det omöjligt att på skillingen förutse och beräkna åtgången af medel; men det finnes ej heller knappt något statsbehof, i någon mån beroende af föränderliga förhållanden, hvilket icke skulle kräfva ett förslags-anslag, om 92 Stais-UtskotteU Utlåtande N-.o 7/. man ovilkorligen bestämmer en af de omständigheter, som på beloppet utöfva inflytande. En sadan grundsats kan derföre icke inom någon Stals-förvaltning godkännas.
Revisorerne framställt den befunne hetydeliga förändring, som ägt rum i afseende på Fabrikernes Lånerätt, i det att densamma för åt 1815 uppgått till 33 Procent, men för 1816 endast till ig| Procent af föregående årets tillverkningsvärde, att en sådan minskning härledi sig, enär biträdet till UilDiscont-Fonden Undantoges, till största delen från de tid efter annan tillkomne stående Lärt och Lån utöfver Repartitionens belopp, samt anmält, att de vid Manufactutoch Lll-DiSconternes granskade Räkenskaper för åren 1815 och 181b, icke funnit något att påminna eller anmärka; att de icke medhunnit genomläsa de förenämnde är, rörande desse Fonder', hos Kgl. Collegium förde Protocoll, saint att Herrar Revisororne jemväl granskat RäkeOskäperne öfver de äfven under Kongl. tCoinmerce-Collegii förvaltning stående Manufactuf - och Eskilstuna Fristads-medel, allmänna Arbetshusoch Spinnhus-Fonderne för åren 1814, 1815 och 1S16, vid hvilka Herrar Revisorerne ej eller haft något att erindra, och å hvilka Fonder Under berörde 3me år, någre nya anslag icke skett el* J 392 Stats Utskottets Betänk ami enl ler någon annan förändring sig tilldragit, 3h att åtskillige äldre och i Räkningarne balance* rade fordringar blifvit i anledning af Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag gjorde hemställan afskrifne, men Räkenskapeme öfver de för Utländske Fartygs naturalisation influtne, och till Svenskt Sjöfolks hemförskaffande anslagne medel, hvilka Herrar Revisorerne äfven ansett sig böra revidera, har Kongl. Commerce-Gollegium, under åberopande af Kongl. Majus på Collegii underdpniga hemställan den 10 November 1813, meddeldte Nådiga svar, till Herrar Revisorerne icke aflemna!.
Lånet indrages terminsvis under år i83o—.i834, på så sätt, att Bii. till Banco-Utskottets Betänkande N.v g3. 3 en termin inträffar år i83o, samt sedermera med 6 månaders mellanstånd, emellan hvarje aine terminer, under hvardera al' de följande åren, men alt de, åren i83o och 1831, ingående Låne-andelarne Ijlifva större än de senare terminernas, dels emedan efterfrågan af Lån troligen är störst i början, och dels emedan dessa första åren fonden behöfver större tillgång att, i händelse af behof, kunna disponeras för dels andra föremål, myntvärdets upprätthållande inom Bankens allmänna Silfyer-utvexling, För öfrigt har Utskottet lagt till grund för den i 17 §. föreslagna Räntefot vid utlåningen, en beräkning, stödjande sig på en förutsättning af eit oafbrutet fortgående af för fondens interesse mindre gynnande förhållanden, som, för den längre tid af år dess verksamhet komrne att fortfara , måste anses föga sannolikt ; men hvarigenom denna beräkning lemnar så mycket större trygghet för uppfyllandet af det i 1 §. innehållna grundvilkor för hela den föreslagna Lån-rörelsen: ”säkerhet för Banken mot all förlust.'' Man liar sålunda antagil: Bil. till Banco-Utskottels Betänkande N.-o g3. a) I afseende på indragningen af de uppl
Kammar-rätten för båda åren utan anmärkning, hafva icke heller föranledt till någon erinran från Rikets Ständers Revisorers sida. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Koppar. Debet» tärde. arlSlS. <ir 9S-M5. Uppbörd: Lefver er ing ar: Till Kongl. Räntekammaren, för försåld koppar, Till Stockholms Metallvåg 14,250: 20,212. 92,181: 6. 5. 263. 739. Balans till påföljande äret: Allmänna Magasins-ärendena. Dessa bestå af: l.o Redogörelsen för statsverkets spanmål in natura; 2:o Kreditivfonden; och 3:o f. d. Allmänna magasinsfonden. — 43 — Statsverkets spanmål in natura. Räkenskaperna för år 1848 äro granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning, men 1849 års räkenskaper hafva ännu icke undergått revision derstädes. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. ' år IS-fiS. år 1840. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Balans från föregående året: 8 Utgifter: Afskrifningar oell Statsutgifter ränterierna Balans till påföljande året: Ofvanstående balanserade behållningar och fordringar bestodo af: år 1848. år 1840. Vid dessa räkenskaper hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. — 44 — Span måls kreditivfonden. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammarrätten för båda revisionsåren utan anmärkning, utvisa. ISefjet. år 4848. år 4849. Balans från föregående året: Inkomster: Credit. Balans från föregående året: Balans lill påföljande äret: Från denna fond hafva under loppet af de år, sorn revisionen omfattat, följande undsättningar, på grund af åtskilliga derom aflåtna Kongl, bref, till länen blifvit ut lefvererade, nemligen: , ’ ° ar 184». ar 1849. till Kalmar län - 3,711:
Motion N:o 263, om föreskrift för styrelsen öfver statens jernvägsbyggnader, att företrädesvis inom 3 riket anskaffa de för dessa byggnader erforderliga effekter, m. m, StatsUtsk. Utlåt. Andersson, Jan, från Stora Kopparbergs län. Motion N:o 264, om anslag för att börja byggandet af en jernstambana genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning mot sjön Siljan. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80, Mern. N:o 119 och 131. Motion N:o 265, att Statens eganderätt till Loka brunnsoch bad-inrättning måtte på vissa vilkor åt enskildt bolag öfverlåtas. Stats-Utsk. Utlåt. Andersson, Johannes, från Elfsborgs län. Motion N:o 125, om förbud att i riket införa bränvin och andra spirituösa drycker. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 17. Motion N:o 126, om viss ändring af det för hypotheksföreningarne gäl lande reglemente, m. m. Banko-Utsk. Mern. N:o 4. Konstit.-Utsk. Mern. Sammans. Statsoch Banko-Utsk. Utlåt. N:o 10 och Mern. N:o 13. R. St. underdån. Skrifv. N:o 98. Motion N:o 127, om ändring af nu gällande stadganden för utsöknings måls anhängiggörande och utförande. — Motion N:o 128, om ändring af lagens stadganden i fråga om skyl dighet att nedsätta revisions-skilling, m. m. Lag-Utsk. Betänk. N:o 24 och Mern. N:o 50. R. St. underdån. Skrifv. N:o 70. Motion N:o 129, om rättighet för rättsökande och parter, att till dom stol eller annat embetsverk omedelbart insända skrifter, m. m. - Motion N:o 130, om rättighet för en hvar att upprätta uträkning öfver s. k. augmentsränta. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Stockholm den 31 Oktober 1845. J. A. Björkman.” laga förfall, hindrad från tjenstgöring — 181 — Häraf visar sig, att uraktlåtenheten att i behörig ordning afgöra uppkomna anmärkningar, jemte det att den, såsom ofvan är nämndt, bereder de redovisande tillfälle att obehindradt fortfara med de anmärkta felaktigheterna, tillika föranleder till uppehåll uti ärendernas gång inom Verkets Revision samt i betydlig mån ökar granskningsarbetet, hvilket kunde undvikas, om de på slutlig åtgärd beroende anmärkningsfrågorna med större skyndsamhet afgjordes; i hvilket fall, så väl de redovisande, sorn de granskande visste hvad de hade att för framtiden ställa sig tili efterrättelse. Vid genomseendet af Kongl. Styrelsens protokoller och diarier, har det icke undfallit Revisorerne, att underlydande redogörare kunnat en längre tid dels dröja med afgifvandet af förklaringar öfver kommunicerade anmärkningar, dels underlåta att fullgöra Kongl. Styrelsens i öfrigt gifna föreskrifter, utan att häraf påkallade allvarsammare åtgärder vidtagits. Så hade t. ex. redogöraren vid Södra Korrektions-inrättningen, hvilken, den 31 Juli 1844, ålades att, inom en månad efter delfåendet, förklara sig öfver anmärkningarne vid 1842 års räkenskaper, och sedan dermed erhållit anstånd tili medlet af påföljde Oktober månad, likväl icke förr, än den 16 Januari detta är berörde föreläggande fullgjort. Likaledes hade samme redogörare ännu, den 10 sistlidne November, icke afgifvit förklaring öfver de vid 1843 års redogörelse gjorde anmärkningar, de der redan den 31 förutgångne Mars honom delgåfvos och, efter erhållet anstånd, borde hafva varit besvarade sednast den 1 Juli detta år. Jemväl hafva Revisorerne erfarit, att det vid Korrektions-inrältningarna införda, vid föregående Stats-Revisioner klandrade, kreditsystem blifvit fortsatt, ehuru detsamma varit för Inrättningarne menligt; och anse sig derföre Revisorerne böra å detta förhållande ytterligare fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Kongl.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om anslag af 2000 tunnor säd ät de nödlidande i Norra Länen. (U. A.) Under anförande af den olyckliga belägenhet, uti hvilken de Norra Länens inbyggare genom fyra missväxtår blifvit försatte, och huruledes invånarne i Norrbotten och Westerbotten samt på vissa ställen i WesterNorrland och Jemtland, men i synnerhet i Herjeådalen, der sistlidet års missväxt hårdast drabbade, om de äfven kunna bereda sig dagligt uppehälle, dock sakna all utväg att förskaffa sig utsädeskorn, har, inom PresteSlåndet, Herr Biskopen Doctor Franzen föreslagit, att Rikets Ständer lill omnämnde ändamål måtte anslå en gåfva af 2000 tunnor säd, helst denna skänk icke vore någon så stor uppoffring, då det gäller att rädda ett redhart folk, och den säkert skulle i en framtid fullt återgäldas genom de hulpnas arbetsflit och förmåga att använda de skatter, sorn för Sverige ligga i förvar i Norrlands skogar och malmberg. Vid öfvervägande af detta förslag, har Utskottet insett och gör fullkomlig rättvisa åt det ädla syfte, som derför ligger till grund, äfvensom Utskottet, om på Rikets Ständer i första hand ankommit att afhjelpa den, ifrågavarande provincer öfvergångna olycka, skolat tillstyrka de åtgärder, hvarigenom, om äfven med uppoffring å Statens sida, erforderligt understöd kunnat beredas för dessa, i afseende på anskaffning af det förnämsta för lifvets uppehälle, brödfödan, af ett hårdt climat beroende orter. Mea då, utom de betydliga bidrag, invånarne i Rikets öfrige delar de senare åren lemnat för att lindra deras med bröders i de norra orterne, genom inträffade missväxter, iråkade olyckliga belägenhet, Kongl.
Hon är i then lilla kammar, Som är baak om wår Watnhammar.” Tillkallad pröfvas hennes förmåga af Habor, som ber henne sätta sig på en skammel, i hvilken han satt tvenne sylar; men hon märker dem genast. — Sc. 4. Sedan hon bestått detta prof, berättar Habor för henne, att han red genom Rosenlund och, när han hvilade en stund, upprann en ros på hans arm, men föll med hast ned till aska och sand, och då han deröfver blef förskräckt, föll han sjelf ned och blef betäckt med askan. Trullwijsa uttyder drömmen så, att den konungadotter han älskar, skall han blott en ringa tid få njuta, sedan skola de förrådas, han dö och hon uppbrännas. Habor tröstar sin bedröfvade moder med det hopp, att spåqvinnan ljuger, men, menar han, äfven om hon skulle tala sanning, så har dock ingen rättsinnig konungason fruktat döden för sin hjertans kär. — Sc. 5. Sune lemnar Habor ett kärleksbref från Signill och får befallning att hos skräddaren beställa honom jungfrukläder af sammet. — Sc. 6. Habors far och mor klaga öfver hans dårskap, men anse bäst att låta honom sjelf råda. Femte akten. Signill berättar för Thora, att hon skrifvit till Habor i våras, och att hon nu fruktar någon olycka händt honom, efter han ej hörts af. Thora tröstar henne dermed, att, om ej hennes dröm slår fel, skall han komma inom två månader. Signill har nu ej sett Habor på fem år och fruktar att ej känna igen honom. — Sc. 2. Habor, förklädd till qvinna, kommer till Sigars hof; han gifver sig ut för att vara Isländska konung Sverres dotter Elska, sänd af sin fader för att lära qvinnoslöjd af Signill. Han blir väl emottagen, och Signill bjuder honom plats i sin tärnas säng, men då han förklarar sig dertill för högbördad, får han löfte att få sofva i Signills säng och äta vid hennes bord. — Sc. 3.
Då det nu är bekant alt så godt som inga eller åtminstone ett högst obetydligt antal rakknifvar tillverkas inom landet, så skulle man utan tvifvel få svårt att besvara den frågan, hvad slags verktyg största delen af den manliga delen af Svenska folket begagnar för att raka sig, så vida icke lösningen af detta problem funnes i den kända omständigheten, att från de lager, hvarest handel en Den 29 December. gros drifves med s. k. korta varor, säljas årligen sammanräknadt kanske tusentals dussin rakknifvar lill eli pris, hvilket föga öfversliger det för blotta tullafgiften i taxan bestämda. Det är då skäl att fråga, örn det ej är bättre att tullafgiften pä eu sådan artikel nedsältes på det Staten måtte hafva någon fördel deraf, än att den skall behöfva insmuglas. Likaså tror väl ingen alt ett antal af 1,175 st. förtullade pennknif var på långt när emotsvara antalet af hvad här införes och försäljes. Jag föreslår af detta skäl vördsamt, att införseltullen på rakknifvar må nedsättas till 6 sk:r st. utgörande ungefär 30 proc. af värdet ä inköpsorten af de mest gångbara eller ordinära sorterna; och-för pennknifvar lill 4 sk:r st., hvaremot ”andraslag samt gafflar ej specificerade” icke behöfva serskildt uptagas om den här gifna bestämmelsen för ”manufakturoch annat smide helt och hållet eller till en del poleradt'n antagas. Med artikeln strumpstickor är f. n. samma förhållande, sorn med rakknifvar; goda strumpstickor kunna ännu knapt tillverkas här i landet. Sådana behöfvas dock i hvarje hus, och likväl förtullades deraf sisth år icke mer än 59!) u. På del de ej må behöfva inkomma genom smuggling föreslår jag nedsättning af tullen derå till 16 skir per U. Koppar är en metall, som utgör en af Sveriges luifvudsakliga exportartiklar, hvilken med fördel iithåller täflan på verldsmarknaden och hvaraf ingenting införes annat än för något tillfälligt behof.
Handelsbok håfve ej det vitsord, hvarom i § 1 sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år, efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden bevisligen tillställt gäldenär ordentlig räkning å de borgade varorna, eller ock honom derföre hoy rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt. § 3. Är räkning köparen tillställd, såsom i § 2 sägs, och har icke, inom sex månader derefter, köparen antingen, enligt skriftligt intyg af trovärdige män eller handlandens eget erkännande, tillsagt honom, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref. Har räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd, vare lag samma. § 4. Är emellan handlande och den, till hvilken han varor utborgat, motbok upprättad, och liar köparen icke, inom sex månader sedan han, efter sista utborgningen, motboken emottog, klandrat densamma på något af de sätt, hvarom i §3 sagdt är; då galle (len bok emot honom såsom fullt bevis i allt, hvari han ej kan visa fel. Kongl. Maj.-Is Nåd. Hvad för handlande efter föregående §§ gällande är, skall jemväl lämpas till den, som drifver bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan till beredande eller förädling af råa ämnen gjord inrättning. Justitierådet Alexandersson tillstyrkte bifall å förslaget. Justitierådet
Jag tror, alt Ständerne, så mycket som möjligt, böra undvika att ingå i några speciella förvaltningsfrågor, men jag måste med majoriteten antaga, att den K. remissen innebar ett misstroende till Kammar-colhm, och att K. M. mera afsåg hvad locul-auclorilelerne eller Konungens Bef:h:de tillstyrkt, och just på denna grund ville majoriteten alldeles icke medgif, *va den åsigt, hvartill jag verkligen bekänner mig, — utan trodde att Ständerne genom pröfning af den speciella frågan just skulle komma i den ställning, K. M. förmodades hafva afselt genom remissen, innebärande den vanliga åtgärden, att comiterade sättas på sidan om K. M:s embetsverk , då K. M. icke vill hafva det fulla förtroende till dessa embetsverk, som jag erkänner att de borde äga hos K. M., och som jag förmodar hädanefter ovillkorligen komma att äga rum, då vi få ett systeme i Regeringen. Jag vill visserligen icke försvara den åsigt, att Ständerne i dessa speciella fall böra besluta med åsidosättande af de grunder, som en gång för alla äro lagda för den allmänna förvaltningen af kronolägenheter; men dessa speciella fall voro fullkomligen kända, så att de ledamöter inom StatsUtsk., som ansågo sig äga fullständig kännedom om förhållandet med dessa egendomar och tillstyrkte ifrågavar. mesurer, icke ensam åberopade landshöfdingens auctorilet, ehuru jag erkänner att det egentligen varit denna auctorilet, som gjort, att äfven jag med min röst biträdt majoritetens mening. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Tillåten mig, mine herrar! att yttra mig generell, ty det speciella anser jag icke böra hit. Hvart tro herrarne, att det skulle taga vägen, örn R. St. skulle befatta sig med utarrenderande af kronojord, på sidan om nu gällande allmänna författningar? Skulle nationen vara väl belåten med att det ena arrendet efter det andra blefve prolongeradt, så att nationen, som år - Den a3