Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa nedsättningar godkändes af svenska och danska regeringarne uti en den 19 Juni samma år i Stockholm utväxlad deklaration, hvarigenom de antogos att för de förenade rikena vara gällande för en tid af 10 år, räknad från och med den 15 Juni 1841 och framgent, intilldess 12 månader förflutit från och med den dag, då en af respektive regeringarne för den andra tillkännagifvit sin afsigt, att låta denna öfverenskommelse till sin kraft och verkan upphöra. Härvid blef äfven beramadt, att öfriga med ämnet sammanhängande frågor skulle afhandlas vid en allmän konferens, deruti för andra makter jemväl stöde öppet att deltaga. Denna konferens egde rum i påföljande Juli månad uti Helsingör, men endast emellan svenska och norrska, engelska samt danska kommissarier, hvilka, enligt den instruktion, som lemnades dem, det ålåg, dels att granska och bestämma de tullsatser å varor, som icke voro genom Christianopelska tarifen fastställda, eller blifvit bestämda genom den förenämnda konventionen i London, dels ock att reglera beloppet af tullsportlerna och andra extra afgifter på Sund-passerande fartyg, dels ändtligen att vidtaga lämpliga mått och steg, för att påskynda fartygens expedition vid tullkammaren och förebygga defraudationer af de stadgade tullafgifterna. Till följe häraf företogo kommissarierne revision af tulltarifen samt genomgingo de reglementariska stadgarne, angående tullklareringen, expeditionstiden på tullkammaren, lastdokuroenternas form, bestämmelserna af mått, mål och vigt, hvarjemte de behandlade frågorna om de s. k. tullkammare-sportlerna och lyrafgifterna; och afslöts, efter fullbordande af detta arbete, den 23 Augusti 1841 i Helsiugör, till reglerande af berörde förhållanden, en konvention, att gälla lika länge och med samma uppsägningstid, sorn den af den 19 Juni. Det hufvudsakligaste af denna konvention offentliggjordes genom nådig kungörelse den 22 December 1841 (Svensk Författningssamling JVs 66), hvarmed följde förteckningar å de, dels genom förenämnde deklaration och dels genom konventionen fastställda tullnedsättningar.
Ständer hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla att Stats-Verket hädanefter icke belastas tned annan utgift i förevarande hänseende, än sorn i Nåder pröfvas grundad på Författningarne. 4:0 Förmäla Revisorerne sig hafva inhämtat, att Kongl. Majit genom Nådige Bref till Kongl. Stats - Contoiret, uppå ej mindre Tredje Hufvud Titulns besparingar, än ock af Åttonde Hufvud Titulens Summa, derunder anslaget till extra utgifter finues uppfördt, beviljat extra Pensioner eller Gratifikationer till åfskilli» ge Personer nemi. dels Embetsoch Tjenstemän, dels ock sadanes Enkor och af hvilka sednare en del tillika njutit Pension till det belopp, som efter Författningarne dem tillkommit utaf den under Sjunde Hufvud-Tituln anslagne Allmänna Pensions - Staten5 Och ehuru Revisorerne i anseende till obetydligheten af de belopp, sorn sålunda blifvit disponerade, i jemförelse till de vida större Summor, hvilka för öfrigt utgå af Statens medel, funnit mindre nödigt att specielt fästa afseende på omförmäldte af Kongl. Majit i Nåder beviljade Extra Pensioner eller (^ratificationer, hade Revrsorerne likväl, i afsigt att för framtiden mått® Stats-iJt slottets Bettini anderi'. 1617 föréköthtnås det någre 'Sådan© utgifter tinder förstnämnde 5 ne Hufvud Titlar varda beviljade 'utah alla Pensioner, sorn efter Författningarne finnas Sga rum, anvisas att utgå på deri dertill hörande Fond under Sjunde Hufvudiulin, ansett sig böra detta ämne till Riksens Höglöfl. Ständers Vidare åtgärd hemställa.
Riksdagsordningen, vidblilvit dess härutinnan under den 15 sisth Junii fattade serskilda beslut, samt följaktligen ansett Grundlags-förslaget böra , i afseende på dess fullständiga beredning, afgöras genom förstärkt Constitutions-Utskoti, får , till fullgörande af derjemte erhållet uppdrag, Constitutions-Utskotlet, för deli blifvande om - 5 Cans! i t. UtsÅ',s Memorial N:o 4g; röstningen, vördsamt föreslå en så lydande Proposition: ”Den som vill att samtlige RiksStånden skola , för Grundlagsenlig behandling, godkänna Constitutions-Utskotiets , i Memorial N:o 3i, framställda förslag till följande, genom ett tillägg förändrade redactioU vid bör-j jan af 5 Mom. 14 Riksdagsordningen : Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som ej minst — eller Mantals och Skattskrif ven Borgare i Staden, ej eller m. ni., röste Ja.” ”Den det ej vill, röste Nej.” ”Vinner Nej, antaga samtliga RiksStånden, för Grundlagsenlig åtgärd , nedanstående, med BorgareStåndets serskilda beslut in* stämmande redactions-förslag: Ingen annan må för Städerne till Riksdagsman utses, än den, som minst —• eller Borgare i Staden, samt derstädes är Mantalsoch Skattskrifven, och, om han ej är tjenstgörande Magistrats-person, borgerlig näring idkar, ej eller m. m.” Stockholm den a6 September 1829. Constii. Vtsk:s Memorial N:ö So. 5 N:o 50. Ankom till Exped. Utskottet den 8 Octob. 1819, Memorial, med Utlåtande öfver Konungens Nådiga Proposition om förändringar i 19, 21 och 88 af Regeringsformen. Med afseende å sältet för meddelandet af förklaringar öfver Lagens rätta mening, har, uti Nådig Proposition, under den 11 nästlidne September, som från RiksSlånden blifvit den 17 i samma månad till ConstitutionsUtskottet remitterad, Kongl.
Om man jemförer deu nu föredragna litte §:n med den motsvarande 10:de i 1846 års för falin., skall man finna, att skillnaden dem emellan är, att enl. förstnämnde § skulle sedel-emissionen bestämmas till ett belopp lika med hela grundfonden, utan något tillägg för säkerhets-handl, och kassa-kreditiv, men alt deremot, enl. den sistnämnde §:n, sedel-emissionen skall motsvara den odisponerade delen af grundfonds-handliugarne, den kontånia behållningen af riksmynt och depositioner i R. St:rs bank, samt vidare ett till \ af hela grundfonden begränsadt belopp af de säkerhets-handl., sorn för kreditivers erhållande äro inlemnade. Jag vill antaga samma exempel, som Frih. Palmstjerna. En bank med en grundfond eller teckningssumma af 1 millin skulle enl. det nu afgifna förslaget ega rättighet att utgifva sedlar för enahanda belopp; men enl. gällande författa, skall det vid bankrörelsens bör - Den !6 September e m. jun finnas 750,000 R:dr i hypotheker såsom grundfondshandlingar och vidare 250,000 R:dr i riksmynts-kassan, och således äfven efter den nu gällande grunden sedel-emissions-rätten upgå till 1 milhn. ■Ehuru under bankens fortfarande verksamhet förhållanderna i detta afseende förändras, så skulle likväl, enl. Utskms förslag, sedel-emissionen komma att ständigt blifva densamma, hvaremot, jemlikt nu gällande författn., sedel-emissionen blifver större eller mindre, allt eftersom riksmyntskassan ökas eller minskas. Jag vill icke bestrida, alt t ögonblick, som en riksbanks-sede! ingår i kassan, kan en motsvarande privatbanks-sedel utlemnas, utan att någon fara i afseende på säkerheten derigenom upslår, men praktiskt tage! är denna regel icke särdeles lämplig, derföre att kontrollen, huruvida sedel-emissionen i hvarje ögonblick verkligen lämpas efter den variabla riksmynts-kassan, är alldeles omöjlig alt utöfva.
H. l>lorIinA8 Memorial, hwari förestäs, art alla de brott, som af de i Städerna Garnisonerande Soldater, Artillerister och Ryttare begäs utom Caserner och Baraqver, samt ej eller kunna fa namn af Subordinationsbrott, mätte wid OrdinarisDomsiolar upptagas, undersökas och dömmas. A LagUtskoktets i detta Betänkande hära gifne afstyrkande gjorde Herr Grefwen och LandtMarftalken. proposition, hwilken af Ridderjkapet och Adeln: Bifölls. Sluten Den 14 November.' 725 Slu'ettgen föredrogs ä nyo LagUtskctets den 4 November eftermiddagen pä bordet lagda Betänkande af den n October 1829, rörande wilkor wid afhandlingar om fast egendom. Arfherre 6zcIIenlljerna, ^xsl Lric, erindrade här-vid, att det, såsom en alla säljare och köpare tillhörande rättighet bör wara öfwerlämnadt ät deras egen fria wilja och bepröfwande, akt wid köps afftutande, fä sins emellan aftala och öfwerenskomma om de wilkor, som de sinna för sig de tjenligasts wara, och tillstyrkte derföre, att den af L gUtskoitet i en sadan frihet nn föreflagne inskränkning mätte af Högloft. Ridderskapet och Adeln warda ogillad. Zerr ak kilintoderA, Willielm, Uppläste till Prolocollet följande. Om dek någon gäng handt., att en köpare af fastighet blifwit lidande eller hindrad i odling genom förra säljarens förbehäll om egendomens ater inlösen, dä den kommit ur hans slagt, sä bör wäl en sadan tillfällighet icke blifwa något gällande skäl, att förminska den frihet, en hwar laglig ägare har, alt fritt förordna om sin egendom.
Anmärkningsvärd! är, att alla de upplysningar, Rikets Ständer erhållit från Låne-kontoren uti Götheborg och Malmö, i afseende å löner och arfvodgn, finnas införde uti Banko-Reglementet; men för Låne-konlorel uti Wisby äro desamme uteslutne. Orsaken härtill är åtminstone för mig främmande; och på del 6 Banko-Utskottets Memorial, N:o 89. denna, som jag vill kalla, hemlighet för den stora allmänheten må upphöra, yrkar jag, att uti nu blifvande Banko-Reglemente må införas, till siffran, aflönings-stalen för tjenstemäunen och betjeningen vid Låne-kontoret uti Wisby.» Uti denna reservation har Kontrakts-Prosten Kullman instämt. X»0 §9. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. 1854, kl. 2 e.'m. Memorial, med förslag till föreskrifter i 3:dje och 4:de Afdelningarne af Banko-Reglemenlets 3:dje Artikel. Utskottet, sorn granskat de i nyssnämnde Afdelningar af 3:dje Artikeln i BankoReglementet under §§. 53—74 upptagna grunder för pensions-beräkning samt allmänna ordnings-stadganden och straff-bestämmelser, har uti några af dessa §§ funnit ändringar eller tillägg af nöden, för hvilka Utskottet nu går att redogöra. Genom 57 § äro Fullmäktige berättigade att på pensions-stat, med åtnjutande af hela lönen såsom pension, förflytta en tjensteman, som af ohjelpligt sjukdomstillstånd eller afgjord oförmögenhet är förhindrad att vidare gagna verket, oaktadt han sig ej om afsked anmält och ehvad de föreskrifna lefnadsoch tjenste-åren äro uppnådde eller icke. Denna Fullmäktiges rättighet, som, enligt §:s innehåll, får begagnas då sådant för göromålens säkra och skyndsamma gång finnes oundgängligen nödigt, har synts Utskottet böra erhålla någon utsträckning med hänseende till verkställigheten af den vid innevarande Riksdag beslutade förändrade organisation af Banko-verket.
”Ha!” ropade främlingen, hvars ögon flammade till af en besynnerlig eld, ”vet ni, min herre, att i denna stund hade det, vid den lefvande Guden, varit för er vida bättre, om ni haft ett annat namn. Tandgren! jag känner det namnet, och personen skall jag äfven lära känna.” Lik blixten ur molnet, flög ur den mörka kappan en arm, hvars knutna näfve drabbade öfver fanjunkarens näsa, så att dess alla källor sprungo och öfverhöljde med det rödaste blod mun och haka. Det var bedröfligt att se, hur de långa mustacherna flöto tillsammans in i den öppnade munnen och intogo den deserterande tuggbussens position. Det gifves ögonblick af lifvet, då den starkaste natur dukar under för öfverraskningens äfven lättaste vindkast. Fanjunkar Tandgren var ingalunda en svag man, än mindre en mes och skulle utan fruktan sett hvitögat på hvilken fiende som helst; men att få, som det heter, ”på käften” i samma stund fredens ord derur gå, var i mer än ett afseende starkt nog. Dock var det ej länge den hämnande kraften slumrade i hans bröst – han lyfter sina armar, så att musklerna nästan spränga den dem omgifvande lärften. Men innan de drabbade ned på sitt föremål, känner han med fasa sin ena tinning svullna under främlingens hand och sin andra på samma gång såras af det hvassa portlåset – det svartnar för hans ögon – han är färdig att förlora sansningen, då en spark bakifrån påminner honom att han ett godt stycke blifvit transporterad ut på gatan. Nu vänder han sig om, skakande sin blodiga mahn, färdig att utkräfva en svart hämd. Men främlingen, den afgrunden måtte hafva utskickat, fattar ett vid porten stående ämbar, som aftonen förut troligtvis blifvit ur köket flyttadt, och kastar dess rågade innehåll öfver hans hufvud. Fanjunkaren liknar nu Necken, uppstigen ur hafsvågorna; men, i stället för snäckor, sitta äggoch potatesskal i hans lockar, och persiljestänglar fläta en krans kring hans drypande hufvud.
Till detta underdåniga förslag bade Kongl. Majit den 22 Juli 1858 lemnat nådigt bifall, hvarigenom inom statistiska Central-byrån blifvit möjliggjord en arbetsordning, som ett års erfarenhet visat vara ändamålsenlig och åt hvilken flere utmärkta statistici från andra länder vid besök å byrån skänkt sitt loford; varande grunddragen af berörde arbetsordning hufvudsakligen följande: ”att ingen tjensteman må blifva sysslolös under de sex ”dagliga byråtimmarne; att hvad som bör tillböra en person, nemligen ansvaret ”för bibliothek och arkiv, äfvensom för peuninge-redogörelser och primär-uppgifter”nas revision, jemväl åt en är uppdraget; att i öfrigt arbetet delas gemensamt ”efter kraf; att hvarje tjensteman kommunicerar direkte med Chefen i alla de ”ärenden, som honom blifvit uppdragna, samt uppsätter, kontrasignerar och expe”dierar deraf föranledda skrifvelser; att hvarje tjensteman, såsom jourbafvande en ”månad i sender, företräder Chefens ställe under dennes tillfälliga frånvaro, i hvad ”angår tillsynen öfver allmänna ordningen och upplysningars meddelande åt besökande m. m., samt derjemte förer diarium öfver inkomna mål m. m.; samt att ”alla tre tjenstemännen, dels livar för sig, dels gemensamt, med råd tillhandagå ”Chefen och, vid dennes möjligen inträffande längre frånvaro, skulle vara i tillfälle ”att med full kännedom om arbetets gång i detaljerna, såsom kollegial-myndighet ”uppehålla embetet.” Denna arbetsordning, som endast genom tjenstemännens likställighet i alla hänseenden kunnat genomföras, hade underhållit en täflan, som betydligt underlättat ansträngningarne och tillvägabragt allraminst en tredjedel mera arbete, än sorn under andra förhållanden kunnat åstadkommas, samt utgjort en för alla lika behöflig skola, hvars inflytelse, genom skicklige ordinarie tjeustemäns inverkan på de tillfälliga biträdena, för framtiden skulle betrygga tillgången på dugliga arbetare i den officiela statistiken, derest blott tillfälle till nödig utkomst för dem ej komme att saknas.
Den Kongl, propos., Bevillu.Utsk:s betänk, och Hr Gr. Gyldenstolpes anförande hafva för öfrigt Iemnat tillräckliga nplysningar om nödvändigheten att uphöra med dessa s. k. tull-lindringar, emedan det nu i veridshandeln antagua systemet tvingar Sverige dertill, i fall icke den Svenska sjöfarten skall förlora alla de lönande fraktlillfällen, som England och Holland erbjuda. Jag blott 490 Den 4 Juni f. m. får åran tillägga att den Holländska sjöfartslagen af d. 8 Aug. 1851 fordrar dessa differentialtullars uphörande, i fall Sverige skall erhålla alla de i den nya sjöfartsförorduingen erbjudna förmånerna; och den nya Engelska förordningen lemnar den Engelska Regeringen rättighet alt utesluta ifrån fraktfarten i de Engelska hamnarna, de flaggor som icke anslutit sig till det af England antagna systemet. Må vi derföre praktiskt begagna oss af de erbjudna förmånerna och icke öfverlemna oss ål gagnlöst theoretiserande. I en så vigtig fråga, som denna, måste utomdess lagstiftaren ihågkomma producentens rätt, och få vi icke så lagstifta alt bruksegaren, sågverksegaren och jordbrukaren förtryckes, för att skänka premier åt 40 a 50 skeppsredare af den s. k. Transatlantiska handelsflottan, och som icke består af mera än 216 kopprade fartyg! Tiden är visserligen långt framskriden, men jag hoppas att ej missbruka R. o. Adis mig redan visade välvilliga upmärksamhet, om jag tar mig friheten att med några ord framställa en sammanträngd tablå af Sveriges handelsflotta, för att derignom visa att man redan gjort betydliga upoffringar, för att bilda den s. k. Transatlantiska handelsflottan, men under tiden allt för litet egnat upmärksamheten åt vår skeppsrörelse i Östersjön, Nordsjön och Vesterhafvet. Kommerskollegii årliga berättelser lemnan onekligen säkra bevis om den Svenska handelsflottans framsteg. Ar 1849 egde densamma 2,600 fartyg med tillsammans 107,000 läster och den s. k. landtmannaseglationen utgjorde 1,325 fartyg med tillsammans 29,000 läster.
Direktionen sig hafva utgått från den grundsats, att den rörelse, som bedrifves, dels genom diskontering och utlåning från fonden för handel och näringar, dels ock genom kassa-kreditiv åt enskilde, eller de rörelsegrenar, sorn tillhöra den såkallade Handelsoch Närings-diskonten bör, för att motsvara sitt ändamål och uppfylla allmänhetens billiga fordringar, så ordnas att de, som, i den ena eller andra af dessa rörelsegrenar, Diskont-verket anlita, kunna vara förvissade att blifva betjenade med all den skyndsamhet, de ega rätt förvänta och naturen af dessa lånerörelser klöfver, i hvilket afseende Direktionen funnit nödigt, att diskontering och utlåning från förenämnde fond verkställes flera dagar i hvarje vecka och att de beviljade låne-beloppen utlemnas samma dag, som pröfningen af de ingifna, låne-handlingarne egt rum; att uttag från och inbetalning å kassa-kreditiv kan hvarje söckne-dag ske; att ej mindre beviljade lån, än äfven uttag å kreditiven må erhållas i kontanta penningar; samt att, jemväl vid infriandet af de förfallna lånen, tidsödande omvägar undvikas och dymedelst allmänhetens beqvämlighet främjas. Beträffande den rörelse, som bedrifves genom fonderna dels för utlåning emot liypothek af aktier och publika papper samt dels för utlåning med omsättnings-rätt eller de rörelsegrenar, som tillhöra den så kallade allmänna Diskonten, så, enär erfarenheten visat, alt den förra fonden till största delen anlitas i och för belåning af Götha Kanal-aktier, vid hvilket förhållande utlåningen från densamma ej kan anses gagna verkliga affärer, samt utlåningen åter med omsättnings-rätt, om hvars olämplighet på det hela tankarne ej lära kunna vara delade, erhållit en sådan utsträckning, att densammas besörjande med större skyndsamhet, än redan sker, icke låter sig förena med erforderlig ordning i räkenskaperne, har
Då jag likväl förenar mig med dem* som anse rättast, att äganderätt må underkastas en laglig undersökning, instämmer jag för min del uti bifall till Utskottens Betänkande, men anhåller, i händelse af återremiss, att dessa anmärkningar få åtfölja till Utskotten. Friherre Wrangel: För min del skulle jag icke vara emot en återremiss, om ej två Stånd redan bifallit Betänkandet; men då en sådan åtgärd nu mera endast skulle 4i H. 8* n6 Den 10 September f. m. lända till tidsutdrägt, fortfar jag i min anhållan om proposition till bifall af Betänkandet. Herr Bråkenhielm: Till hvad Friherre Wrangel senast yttrat, anhåller jag få bifoga, att, enligt de underrättelser jag erhållit, har PresteStåndet afslagit Betänkandet, och Ridderskapets och Adelns Beslut är således af vigt i denna fråga af ekonomisk beskaffenhet; ty derpå beror, antingen saken belt och hållet skall förfalla, i fall två Stånd stadna emot två, eller om 3 Stånds sammanstämmande Beslut skall verka till den framställning Utskotten föreslagit. Herr Rosenblad: I afseende på sjelfva saken, är det visserligen öfverflödigt att yttra något vidare; men jag vill blott, i anledning af Herr Hjertås påstående, erinra om hvad jag redan haft äran anföra, att det gifves en mängd Kongl. Resolutioner sedan 1756, som visa, att Herr Hjerta har orätt; äfvensom hela massan af befintliga StädselBref utvisar, att Kyrkorna äfven efter den tiden varit i oafbruten besittning af städselrätten. I afseende åter på sättet för frågans behandling, får jag förklara, att jag förblifver vid min begäran om afslag å Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven och Zandt Marskalken gjorde proposition till bi - Den 10 September f. m. ”7 fall å Stats-, Lagoch EkonomiUtskottens förevarande Betänkande: Ropades starka Ja, blandade nied Nej. Herr Rosenblad begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställde följande voterings-proposition:
Sedan, med anledning häraf, ifrågavarande undersökningar blifvit verkställda, hade bemälde chef uti memorial den 6 sistlidne Oktober till Kongl Maj.t inkommit med ett af plankartor och profilritningar åtföljdt utlåtande i ämnet, hvaraf hufvudsakligen inhemtades, att den östra linien väl skulle blifva något öfver } mil kortare, än den vestra, men att, i anseende till de å förstnämnda linie förekommande betydligt längre lutningar och stora antal krökningar, den tidsförlust, som i följd häraf skulle uppkomma för trafiken, blef större än den tidsvinst, som bereddes derigenom, att våglängden vore kortare, hvarjemte materielen komme att å en efter den östliga linien utlagd bana myckethastigare förslitas, äfvensom trafiksäkerheten å denna linie skulle jemförelsevis blifva mindre, än på den vestra linien, der terrängförhållandena vore vida gynnsammare. Beträffande åter kostnaden för den ena eller andra sträckningen, skulle denna ökas med 547,142 R:dr, om banan droges öster om Sommen; men då härjemte toges i betraktande att banan från Falköping öfver Jönköping och Tenhult måste, för att anträffa en östligare anlagd bana, förlängas med 1 mil 10,000 fot, motsvarande en utgift af omkring 820,000 R:dr, komme den verkliga prisskilnaden, till fördel för vestra linien, att blifva 1,367,142 R:dr, hvarförutan, om denna linie bibehölles, besparing i underhållsoch drift-kostnad skulle vinnas för nära en mil Vidare hafva, uti särskilda inom Borgareoch Bonde-Stånden väckta motioner, Herr Ludvig Dahlström (i mot. M 289) och Riksdagsfullmägtigen J. Ericson, (i mot.
St:rs Bank, och icke heller obekant med de klasser, som begagna det ena eller andra utlåningssättet; och erfarenheten har lärt att vissa slags klasser begagna hvar sitt bestämda lånesätt. Hela den jordbrukande klassen lånar på 6 månader med 3 å 4 omsättningar, och kan icke begagna sig af kortare utlåningstid, då deremot andra idkare af andra näringsgrenar både i Riksbanken och i landsortsbankerne med förmån låna på kortare tid på s. k. aflarspapper. Landsortsbankerne hafva dessutom vanligen haft ett bestämdt kapital afsatt för det ena eller andra lånesät tet; och då det lånesätt på 6 månaders tid, som jag nämnde hufvudsakligen häfver begagnats af jordbruksnäringen, vanligtvis har upptagit den största delen af lånefonden, anser jag derföre för säkert att, om man nu frigifver räntan för reverser å tre Den 15 September. 269 månader, men icke för längre papper, bankerne då, för att icke förlora största antalet af sina låntagare, skola finna sig föranlåtne att äfven fortfarande dela sina fonder vid både längre och kortare lånetider, äfven om det förra lånesättet ej skulle medföra så hög ränta som det sednare; och jag tror derföre icke att en tillåtelse till höjning af räntan inom andra rörelsegrenar skulle verka något synnerligt inflytande till minskning af åtminstone landsortsbankernes utlåningsrörelse till den jordbruksidkande delen af den lånsökande allmänheten. Gr. Sparre har sagt, att det icke finnes något intresse för bankerna att drifva upp räntan, äfven om de skulle få frihet att bestämma denna som de vilja. Men jag får förklara, att jag flera gånger haft att bekämpa försök inom banker i denna riktning. Och om det förslag går igenom, som sammansatta Utsk:t hade framställt och Gr. Sparre här förordade, ang:de sättet för anskaffandet af de enskilda bankernas grundfondssäkerheter, kommer detsamma att utöfva den menliga inverkan å landsorternas banker, att det icke mer blir jordbrukarna, utan kapitalisterna, som blifva de styrande och bestämmande inom bankerna, och det starkaste intresset inom bankerna blir då det, som sträfvar att genom räntefotens höjande bereda bankdelegarne den högsta möjliga inkomst.