Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke emedan de hafva något bättre att göra, något större att betänka, något värdigare att Uträtta, nej, ty värr! D e sitta under dansen hällre vid glaset eller spelbordet. Men den kvinliga ungdomen tycker om dans, och de flesta unga flickor skulle oskyldigt och gladt dansa med hvarandra, om seden tilläte det. Det egentliga behaget i dansen ligger i den rytmiska rörelsen. Ä r ej ett blommande träd vackrast, när vestanvinden sätter dess grenar i rörelse, är ej ett sädesfält skönast, då det böljar for de friska morgonfläktarne? Men glädjen i dansen är kort och flyktig. Endast några år, och blommorna, som nu bilda den förtjusande krans, vi kalla bal, ha blommat ut, andra ha utvecklat sig ur knoppens omhölje, medan de från i dag, som unga fruar eller gamla ungmor, gärna eller ogärna sluta sig till åskådarne. Efter konfirmationen låter man den unga flickan göra sitt inträde i balsalen och betraktar den på visst sätt som hennes inträde i de vuxnas lif. Men detta är ett misstag. Balens fröjder är den oskuldsfulla ungdomens sista fröjder — först med utträdet ur de dansandes skara börjar inträdet i det egentliga kvinliga lifvet. De späda gestalterna, som sväfva förbi oss med blommor i håret, fira endast bortläggandet af barnskorna. ' Låt dem dansa. Tiden, då de kunna få det, är kort, och lifvets allvar står redan vid balsalens dörr, väntande på en hvai utaf dem för att räcka dem handen, antingen i form af familjesorger eller den ogiftas hårda ensamhet. Men hvarje face af lifvet skall föra den tänkande människan vidare i hennes sedliga och andliga utveckling, och äfven ungdomens flyktiga tid, under hvilken dansen var tillåten, kan göra det, naturligtvis under förutsättning, att den är naturlig och oskyldig. Den tadlade balsalen är på mer än ett sätt för ynglingen och flickan en dygdens och förståndets skola — gören den blott till en sådan, I förståndiga mödrar, nyttjen den blott allvarligt, I glada döttrar. I balsalen kan skönheten lära sig behandla sin af naturen mindre gynnade syster med naturlig vänlighet, och hon skall göra det.
Dessa hafva någorstädes blifvit uppgifne till en tredjedel, ja ända till hälften af det antal barn, som blifvit i skolan inskrifne, och de inlemnade skolredovisningarne skola säkerligen i icke obetydlig mån hafva vitsordat ett förhållande, som af skolstyrelser och lärare lika mycket som oftast fåfängt öfverklagas Kanhända skall man säga: hvarföre då icke använda de utvägar häremot, som skollagen af 1842 erbjuder; förmaning inför presterskap och kommunalstyrelse samt omsider, då detta icke hjelper, barnens skiljande från föräldrar, som försumma deras skolgång. Jag väntar dock föga motsägelse, åtminstone af dem, som något deltagit i dylika ärenden, om jag påstår, att det förra är en utväg, som, helst oftare anlitad, snart förlorar sin kraft, och det sednare måste, särdeles der försummelser uppgå till ett högre belopp, förblifva en död bokstaf. Eller hvar finna vårdare åt den talrika ungdom, som, oaktadt alla tillsägelser, icke infinna sig i skolan ? Skola föräldrar, emot hvilka enahanda åtgärd kanske nästa dag kan vara att vidtaga, väl finnas villige att dertill låna sitt biträde? Huru tilltvinga sig lydnad af dem, som icke finnas hågade att godvilligt släppa sina barn? Detta stadgande må således vara lämpligt för undantagsfall; men till afhjelpande af den nu öfverklagade olägen - Motioner i Preste-Ståndet 1862. 187 heten är det utan tvifvel otjenligt. Måhända skall man då sätta sitt hopp till folkets förökade kärlek till skolan och nitälskan för det uppvexande slägtets förkofran? Om också en sådan må vara att för framtiden emotse, visar dock erfarenheten, att den ännu ej på låugt när är i tillräcklig styrka förhanden, och frågan återstår med lika berättigande: hvad är att göra på det vi ej för närvarande och sannolikt ännu länge må hafva vida och välförsedda skolsalar, lärare, med för dem höga löner och någon gång motsvarande anspråk, men jemförelsevis få och stundom inga lärjungar? Jag kan icke dertill föreställa mig mer än tvänne utvägar: att skolgången eller undervisningen göres tvungen.
Ånyo föredrogs BancoUtskrs d. 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 142 i anledn. af de inom 2tne RiksSt. gjorda anmärknrr vid Utsk:s under N:o 131 afgifna memor. Äfven föredrogs en af Preste St., genom prot.utdr. af förliden gårdag, gjord inbjudn. till Medstm att, i likhet med PresteSt., ogilla BancoUtskts utlåt. N:o 142 samt besluta, det R. St. genom stadgande i bicoreglementet berättiga fullmägtige att, derest creditivet erfordras, i underd. begära K. M:s medverkan, samt att R. St. uti underd. skrifvelse anmäla denna i afseende på creditivet beslutade åtgärd. Gr. Frölich, Dav.: Jag tillstår, att från den inbjudn., som nyss var före, jag fått en sådan afsmak för inbjudnafrån det Högv. Ståndet, att jag ej nu följt uppläsningen af denna med nog uppmärksamhet, för att kunna säga mig hafva fattat, om reöactionen i PresteSt:s beslut här är lyckad. Jag har i min reservation vid betänk, fästat uppmärksamheten på de skäl, som finnas för en återremiss af detsamma; och för att pröfva inbjudn., torde det vara bäst, att den får hvila på bordet tillika med den andra. Frih. von Schulzenheim, Da v., förenade sig med Gr. Frölich. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, i följd af 2:ne ledamöters begäran, BancoUtsk:s utlåt. N:o 142 komme att blifva hvilande. Vid förnyad föredragning lades till handkna förstärkta StatsUtskrs d. 9 dennes på bordet lagda memor.: N:o 464. i anledn. af verkställd omröstning i frågan om det sätt, på hvilket upplåning för Riksg.eont:s behof skall verkställas; K Den 12 Maj. Wto 465. i apledn. af verkställd omröstning i frågan om en nådegåfva till förre t. f.
Då Regementet, jemlikt det vid emoltagandet af f, d. Frcdrikshofs Slolt såsom Casei n upprättade Conträr!, förbundit sig att Byggnauerne underhålla samt den Terkställda reparationen destohellre bordt af Regementet besörjas sorn detsamma för sådant ändamål samt för anskaffandet och underhållet af erforderliga inventarier eller hvad som förstås under benämning af Servis, af Stockholms Stad uppbär Inqvarteringspenningar lill ett årligt belopp af 4,3oo R:dr och då 3:dje HufvudTiteln genom förberörde anvisningar fått vidkännas en utgift, som å densamma icke är uppförd hemställer Utskottet, i likhet med hvad redan angående de först ulbetalte 2000 R:dr blifvit yttradt alt R. St:r hos K. M:t i underdånighet anhålla, det K. M:t täcktes förordna, att ofvanupptagne, under loppet af åren 1826, 1827 och 1829 lill Svea LifGardes Caserns reparation utgifne 29,064 R:dr skola StatsYerket ersättas. Den andra omständigheten , som fästat Utskottets uppmärksamhet, är utbetalningen af 10,867 R:dr. å anslaget för de publika husens i Landsorterna under - Betänkan den, N:o 318. 585 lia11 till Casernbyggnad för Pionnier - Corpsen vid Wanäs Fästning. Förhållandet härmed är följande:
Jag höll för min del en tid på det förra — hon hade någonting så förvillande pojkaktigt i hela sin apparition, någonting af tjufpojke i sitt lynne, ett så präktigt och säkert sätt att föra sig, en så charmant figur i karlkläder, ett så hurtigt spel — alldeles som Jeanne Granier — men efter att ha sett henne utveckla sin talang både som skådespelerska och sångerska, framför allt efter att nu ha återsett hennes sköna Helena, föredrar jag att se henne i kvinnliga roller. Hennes » Lille hertigen » var den elegantaste, den eldfängdaste, den mest förtjusande lille hertig i de tre nordiska rikena. Hvilken entusiasm, när hon talar om sitt regemente, hvilken glöd, när hon sjunger om sin kärlek 1 Men ännu mera artistiskt fin, ännu mera intagande var Anna Pettersson som Thérese Valabrezéque i Co3tés spirituella enaktsoperett » Kolhandlarne ». Det är höjden af hennes konst. Hör henne sjunga, svart i synen som en liten sötare, med komisk verv och ett skälmaktigt leende den glada » kastrullvisan ». Eller, ännu bättre, hör henne förvandlad till den allra täckaste och hvithylltaste parisiska, med en lätt rysning och med en oefterhärmligt näpen min, ömsom skrattande, ömsom nästan gråtande, sjunga den af Judic ryktbargjorda visan, hvars refräng lyder: Ne me cbatouillez pas! Och ni medger att fru Anna PetterssonNorrie väl är värd att jämföras med Théåtre des Variétés världsbekanta primadonna — m:me Anna Judic med de svarta, leende ögonen. sägs om vissa blommor, att, hur trogen din spaning är, du aldrig det ögonblick, sitt då knoppen höljes blad skåda får öppnar mogen och ut i blomning IDet är, som ville slår. blomman blygt sitt unga vårlifs för världens syn med ängslig skygghet dölja en känslans c jKelt ljufvastc förhölja stund, som henne helig oförtänkt du öfverraskad att öppnad är den fagra JHen med fröjd hon mystert, är. röjer, blomsterskål. sin kalk mot ljuset höjer att tjusa dig med doft Så du nyss i barnets första stod och färgers prål.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension på Allmänna lndr agnings-s laten åt tv linne Afvillrings-landtmätare i Norrbottens län, äfvensom rättighet till dylik pension för sådana tjenstemän i allmänhet. (U. A.) Enligt högstberörde, under den 18 sistlidne April till Rikets Ständer aflåtne, af samtliga Riks-Stånden till Stats-Utskottets behandling remitterade, Nådiga Proposition (N:o 78), hade, uti underdånig skrifvelse, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län anfört, hurusom, bland de åtgärder, hvilka ledde till uppodling samt utveckling och förkofran i ekonomiskt hänseende af länet, afvittringen intoge förnämsta rummet, hvadan påskyndandet af dess fortgång och fullbordan vore af högsta vigt, men att ett hinder härvid mötte derigenom att, bland de vid Afvittringen anställde Landtmätare, några funnos, som, ehuru egande skicklighet och god vilja, likväl voro, i anseende till ålderdom samt försvagade kroppsoch själskrafter, urståndsatte att verkställa lika godt och lika mycket arbete, som yngre personer. Berörde förhållande skulle i ännu högre grad menligt inverka på Afvittringens fortgång, då densamma innan kort komme att omfatta Lappmarkerne och de aflägsnare mera obebodda och oländiga trakterna af kustlandet, hvarest oförminskad helsa och kraft fordrades hos Afvittrings-landtmätaren, för att under de mödor och umbäranden, som der mötte, kunna fullgöra sina åligganden. Det vore derföre angeläget, att de Afvittrings-landtmätare, hvilka för uppnådd högre ålder eller iråkad sjuklighet icke kunde anses fullt 22 Stats Utskottets Utlåtande, \:n ilo. lämplige för sitt mödosamma och ansvarsfulla kall. blefve derifrån skiljde.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 29 Apr. 1851, kl. 1 e. n. KONGL. MAJ-.TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående beredande af tillfälle för eli antal induslri-idkare och arbetare att besöka industri-expositionen i London; Gifven Stockholms Slolt den ii April 185i. Uti särskilde till Kongl. Majit ingifne skrifter, har ett större antal industriidkare och arbetare från åtskillige trakter af riket i underdånighet anhållit, att då kännedomen om hvad inom de industriella yrkena blifvit bragt till största fullkomlig - Kongl. iloj:ts Säd. Skrifvelse, N:o 62. het måste på ett kraftigt sätt bidraga till lyftning af den inhemska industrien, och Sveriges näringsflit följaktligen skulle skörda vigtiga och betydelsefulla frukter genom vunnen närmare bekantskap med den exposition af industriens från hela den civiliserade verlden sammanbragte alster, hvilken i Englands hufvudstad för närvarande förberedes, Kongl. Maj:t måtte täckas, med afseende härå, låta för de kunnigaste och skickligaste bland Sveriges industri-idkare, handtverkare och arbetare bereda tillfälle, att besöka nämnde Verlds-exposition, så mycket heldre som bemälde samhällsklasser eljest, till följd af deras i allmänhet knappa vilkor, blefve derifrån utestängde och således skulle gå miste om en undervisning, som aldrig tillförene varit och sannolikt icke på länge, om ens någonsin, blefve för dem tillgänglig.
Följden häraf blefve troligen förnyande af de besvär som redan å Amerikanska skeppsrederiernas sida ägt rum i afseende på den privilegierade Svenska fraktfarten pä deras land, och en uppsägning af den för oss sä vigtiga handelstraktaten. Jag får sålunda i Svenska sjöfartens intresse och namn, uppmana R. o. Ad. att förblifva vid dess en gång — såsom jag tror — fattade beslut, d. v. s. att afslä hvad Utsk. i denna puukt tillstyrkt. Hr von Hohenhausen: I Svenska sjöfartens intressens namn får jag tillstyrka bifall ä det af Utsk. gjorda förslag. Hr Rosenblad har talat för oss om de förmåner som Svenska fragthandeln pä Amerika har haft och sagt att den under de förra åren varit högst fördelaktig, men att den under sista äret varit ganska klen roed undantag af pä Amerika. Efter de underrättelser sorn jag ifrån flera häll fått och sorn.* jag tror vara tillförlitliga ehuru jag icke erhållit dera i commerce-collegium så har just under innevar:de är fragthandeln från Amerika för vära fartyg varit ofördelaktig derföre att med afseende pä oroligheterna här i Europa man har föredragit att taga Engelska fartyg och befragta dem i st. f. de Svenska. Detta bör icke vara ett commerceräd obekant och till följd af nämnde förhållande kan icke fragterne hafva varit fördelaktiga för Svenska handeln på Amerika. Detta har jag frän flera håll. Beträffande äter hvad Hr Rosenblad nämnt om upphäfvande af traktaten med Amerika i anledn. häraf det här införda stadgandet att samma fartyg skall tinder 3:ne år 2 gånger frän Sverige utföra Svenska varor för alt tillgodonjuta tull-lindringen, sä gäller detta stadgande för Svenska fartyg lika såväl som för Amerikanska och således är här ingen skillnad gjord emellan dem. Amerikanarne hafva följaktligen intet lagligt skäl alt komma med Den 19 Augusti. 265 anmärknrr häremot. Efter hvad jag nu haft äran anföra, kan jag icke finna annat, än att det är just för att gynna Svenska fragthandeln, som det här stadgandet bör finnas.
1 enlighet med hvad Rikets Ständer rörande beräkningen af bränvins styrka ansett lämpligt, och då samma be räkningssätt synes böra införas vid försäljningen, hafva de i § 33 (34) förekommande orden ”fern grader" blifvit utbytta emot orden "fyraliosex procent.” § 60 (61). Då momenterna a, b, c och d i § 60 innefatta tillfällighets-sladganden, som numera sakna tillämplighet, hafva dessa mom. blifvit ur förslaget till ny förordning uteslutna, och §:en erhållit den förändrade lydelse i öfrigt, som förslaget innefattar. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, med anhållan alt E. K. M:t. täcktes, i enlighet med bifogade förslag, låta utfärda författning till allmän efterrättelse. Rikets Sländer framhärda &c. Slockholm den 19 September 1857. Förslag: tili Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerare spirituösa drycker. § I Bränvin må ej till mindre belopp än 15 kannor säljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 dertill berättigad är. § 2- Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får ej sälja mindre än en half kanna. 340 ExpeditionsUtskollels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 126. § 3. Vid handel, som i förestående §§ omförmäles, må hvad såld t blifvit icke afhemtas i mindre belopp, än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må ; ej heller får något af det sålda ä försäljwings-slället förtäras. § 4. Den, som erhållit rättighet alt idka utskänkning af bränvin, må sälja huru litet belopp sorn helst, och må delta å stället förtäras eller derifrån afhemtas, A ulskänkningsställe skall mat alltid vara att tillgå. § 5. Utskänkning af bränvin må icke ulöfvas af den, som idkar annan handel, lill hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. A landet vare lag samma för minuthandel med bränvin. § 6.
Om deremot den siste värde talaren skulle önska att se sin åsigt gillad genom beslut vid 6:te punkten, skulle jag icke hafva något deremot, emedan jag hörer till deras antal, som anse det möjligt att kunna controllera, om silfret verkligen från utländsk ort inkommer; men äfven örn det icke skulle såsom en bestämd föreskrift här antagas, att silfret skall från utländsk ort inkomma, blir Den aä Juli f. m. iog det likväl nödvändigt att i denna punkt stadga något, angående transportkostnaden, enär vi uti 5:te punkten åtminstone medgifvit silfverköp från främmande länder, hvarest det uppköpta silfret således skulle blifva qvarliggande, om det vore inköpt efter pari-cours, såvida derutöfver transportkostnaden icke finge bestridas. Huru redactionen i detta fall uppgöres är mig likgiltigt, blott något stadgande härom kommer att äga rum. Men jag begärde egentligen ordet för att bestrida det föreslagna tillägget till 5:te punkten. Frih. Palmstjerna: Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Cronhjelm i afseende på det af Hr Ekenstam yrkade tillägget till 5:te punkten. 5:te punkten innehåller den föreskrift, att inköpen skola ske från främmande länder. Bancofullmägtige böra då vidtaga nödiga åtgärder för att förvissa sig om, att silfret från utländsk ort inkommer; men omtnnkan härom tillhör en så obetydlig administrationsåtgärd, att det skulle väcka min förundran, om föreskriften i detta fall sattes i bredd med de stadganden, sorn uti detta utlåt, innehållas, ang:de hufvudgrunderna för Bankens förhållande i framtiden. Jag hemställer derföre till Hr af Ekenstam, huruvida han icke finner Bancofullmägtiges åliggande i berörde afseende vara erforderligen uttryckt uti 5:te punkten. Frih. Ehrenborgh: Lika med flera talare, som redan yttrat sig, anser jag det föreslagna tillägget dels icke kunna äga rum vid 5:te punkten och dels nara nog obehölligt.
När hon vid nattens inbrott följde honom ut i regnet och de tillsammans kommo förbi nere vid sjön, hvarest måsarna sutto som hvita fläckar på stenarna och sofvo, sade han: »För öfrigt, det glömde jag säga, jag har icke mer ägodelar än hafsfåglarna.» »Det vore heller icke bra annorledes,» svarade hon. »Fria som hafsfåglar och fattiga som hafsfåglar och stolta som hafsfåglar – så vilja vi lefva, så länge den skatt räcker, som vi funnit.» St. Légier sur Vevey februari 1891. HOS HULDRAN. Det är en sommarkväll, en kväll i augusti, fram mot midnattstid. Månen står gul och tillplattad i sin rundning midt på himlen, som är så ljus, att inga stjärnor synas, och inunder ligger den stora slättbyn skinande hvit i sina lummiga träddungar. Det är just på den timme af natten, då skuggorna ligga som djupast och de kalkade väggarna blänka som hvitast och då alltings orörlighet är så massiv, att människan med ens begynner lyssna och känner den stå omkring sig såsom ett kroppsligt föremål och till sist hör tystnaden. Husen långs vägen skina dubbelt hvita i sitt dunkla hölje, kyrkan höjer uppe på backen sitt kalkade torn som en fantastisk hög hvit arm, sträckt mot höjden och orörlig; – allt en stum, hemlighetsfull, otydbar hvithet, som ögat icke kan släppa, men som känslan icke kan komma in i. Så brister tystnaden med ens i en myllrande mångfald af ljud, det ena icke märkbart för sig, icke existerande utan det andra, men alla tillsamman sjungande i örat som en knappast förnimbar, obestämmelig ton; det är månskensnattens ande, som blifvit löst ur sin orörlighetsförtrollning och sakta bankar på i människosjälen. Det går som en darrning genom naturen, och den meddelar sig öfver till människan.
Det drog ett obeskrifligt leende öfver den sjukes ansigte, en blandning af ömhet och medlidande, med en liten nyans af elakhet på djupet. »Arma Cocotte!» sade han. »Om hon dör?» klagade fru Heine med tårar i ögonen. »Då står du ensam i verlden, mitt stackars tjocka barn! Men den gode Guden kan inte vara så grym, att han tager ifrån dig både Cocotte och mig!» Hon tycktes icke förstå sarkasmen i dessa ord. Papegojans helsotillstånd upptog henne synbarligen helt och hållet. Hon stirrade ett ögonblick på den sjuke, med en bekymrad, eftertänksam blick. Men hon ville ogerna försumma sin vanliga promenad i vagn genom Champs elysées och Boulognerskogen, och hon bestämde sig slutligen för att lemna sin älskling. »Låt Catherine se till Cocotte ibland», bad hon. Men plötsligt fick hon en idé: »Eller » hon tvekade ett ögonblick — »får jag flytta buren hitin? Det vore så lugnt, ifall någonting skulle hända.» Heine gjorde en komisk åtbörd af förtviflan. »För guds skull nej!» utropade han. »Men vi ska’ nog se till henne», tillade han lugnande. »Och om hon skulle bli sämre, så lofva mig att skicka Catherine efter doktorn?» »Ja, ja, ja.» Då böjde hon sig, ändtligen lugnad, ner öfver bädden, strök med sin handskbeklädda hand öfver hufvudkudden, slätade ut skjortlinningen och kysste flyktigt den sjukes panna. »Adjö med dig, min stackars vän!» — Och hon försvann brådskande ut genom dörren utan att bevärdiga Margot med en blick. Margot stod borta vid fönstret och stirrade. Scenen hade gripit henne så djupt ... Denna inkarnation af helsa och välmåga — och så den bleka menniskoskuggan på sjukbädden. Å ena sidan en stark och frisk kropp utan själ och å andra en bruten fysik med en själ så stark och frisk, så full af energi och viljekraft, att den under alla dessa år sörjt för kläder, föda, hus och hem åt den stora, starka kroppen utan själ Margot vände sig om och gick sakta fram mot sjukbädden.
Sedan bolaget blifvit bildadt och kontraktet med detsamma i stadgad ordning afslutadt, samt nu uppräknade handlingar aflemnado, ulbekommes en tredjedel utaf ifrågavarande Iåns belopp, eller 33,333 R:dr 16 sk., och den i Augusti 1855 en tredjedel, eller 33,333 R:dr 16 sk., så vida dessförinnan är eller då varder styrkt, att hela aktie-summan blifvit tecknad och aktie-egarnes förbindelser, i afseende på denna summas utgörande, vederbörligen deponerade, samt den sista tredjedelen, eller 33,333 R:dr 16 sk., då jernvägs-arbetet är fullbordadt, afsynadt ocb godkändt. 6:o. Detta lån får, utan ränta och kapital-afbetalniog, innehafvas under den för arbetets utförande afsedda tid; men efter dess förlopp skall å hela den utbekomna lånesumman, inom slutet af hvarje år, inbetalas tre procent, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas två procent årlig ränta och återstoden utgör kapitalafbetalning. Skulle det till inbetalning förfallna beloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af bolaget utgöras fem procent årlig ränta intill dess samma belopp vederbörligen inbetalas. 7:o. Det från handelsoch sjöfarts-fonden erhållna samt af det förra bolaget lyftade lån å likaledes Etlhundratusen R:dr skall, från och med 1859 års början och intill dess hela lånet är till fullo liqvideradt, återbetalas medelst erläggande till Riksgälds-kontoret af fem procent årligen utaf samma
De äro (ör väl tsånde för att behöfva upprepas desse skäl , som någon gång böra verka skyndsamhet vid vigsel, någon gång dröjsmål för väckte misstankars och anledningars tillförlitligare utrönande, För min del anser jag derföre alldeles olämpligt, att i förevarande ämne vidare binda Presten vid en mechanisk ledning; men om imellertid 14 LngUtskottets BetAnkanden. så skulle ske, och viss sid bestämmes, synes mig valet af den kortas?e icke vara riktigt, så mycket mindre, som den icke står i konseqvens med de presCi iptions-tider Lagen i andra fall utstakar, t. ex. concoursmål är tiden för bevakandet af en fordran sex månader, hvilket förhållande sist fyra månader förut bör i Tidningarne kungö* ras. Anspråket på en make är åtminstone lika vigtigt, som det å en penningesumraa. Dessutom då man bestämt tiden till ett år, hvarinom anspråk borde göras å person , som vistats utrikes , tyckes mig tre månader vara otillräcklige för dem, hvilka vistats inom vårt vidsträckta land, som har orter, afiägsnare från hvarandra ån flere utrikes orter åro derifrån belägne. Jag tillstyrker således att 1791 års Kongl. Bref får blifva oförändradt och Presterskapet åläggas att i annoncen rörande hinderslöshet till ägtenskap uttryckligen tillkännagifva , att derest grundadt klander icke sker inom tre månader, så eger vederbörande Prestman rättighet låta lysning och vigsel för sig gå, men att han är ovilkorligen förbunden dertill om ett halft år, allt räknadt från kungörelsens första införande, förbigått , utan att laga hinder för ågtenskapet blifvit yppadt. Ut Supra. Ex Protocollo Joli, Jat. Kleman. Lagutskottets Bttiinkondcn, 15 N:o 5. Betänkande i anledning af Herr Prosten vi. m. Doktor Palms Memorial, angående Förmyndares frikallande från skyldigheten att hvarje tredje år tillöka Myndlingens arfs-kapital med den derå ander tiden upplupne räntan.