Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta ord rförhindradn har af åtskilliga blifvit ansedd såsom mindre lämpligt och det vore önskligt att det icke blefve begagnadt i den 476 Den 18 Februari e. m. nya propos:n, emedan det alltid blir otydligt huru det_ skall lolkas. Hvem skall afgöra när förhindren äro verkliga? Arode lika giltiga när Konungen vid full helsa reser utrikes som när Han är så sjuk att Han icke kan föra Styrelsen? På grund af hvad jag här anfört anhåller jag om bifall till Coust.Utskis mern. Hr von Troil, Sam. Gust.: Somliga af de talare som hittills yttrat sig i denna fråga hafva nästan uteslutande hållit sig till den del af K. M:s Propos., som Coust.Utsk. ansett sig befogad att upptaga till behandling, nemi. den 2 g hvilken egentligen rör Interims-regeringens sammansättning, hvaremot andra hafva ansett sig böra ingå i behandling af frågan i sin helhet, och såmedelst äfven vidröra Coust.Utsk:s Betänk:e N:o 3, hvilket hvilar på Ii. o. A:s bord till framtida afgörande med ajan eller nNejn. Jag inser ganska väl, hvarföre dessa Hrr utsträckt forskningen äfven till detta Betänk:de; det skedde derföre att båda frågorna stå till hvarandra i ett oskiljaktigt sammanhang. För att kunna motivera sina åsigter ang:de denna fråga som nu är föredragen, har man varit nödsakad att äfven undersöka den andra frågan, Hvad mig beträffar skall jag i de få ord jag anhåller få yttra endast hålla mig till den 2:dra §, hvilken jag anser nu egentligen utgöra föremål för öfverläggningen. Enl. min tanka är det alldeles gifvet att lista och 3:dje §§ stå i förbindelse med de förändringar i den Svenska grundlagen, hvarom vi snart skola besluta; således kan om dem ,ännn icke något definitivt beslut fattas. Annorlunda åter är förhållandet med den 2:dra §, hvilken egentligen rörer sammansättningen af Interims-regeringen, och jag vet ingenting, som hindrar R. o. Ad. att nu deröfver definitift besluta.
V i äga färdig den alltid kostsamma uppsättningen af sängkläder och lmsgeråd — några kompletteringar möjligen dock behöfliga. O c h då vi därtill tro oss kunna påräkna att få lägga ledningen i samma goda händer, som hittills så lyckligt skött uppdraget, kräfves endast, att våra läsarinnors intresse lika kraftigt som förr träder till, för att vi redau på förhand kunna hysa det bästa h o p p om företaget. D o c k för en god gärning ha vi aldrig förgäfves behöft vädja till svenska kvinnor. Som en grundplåt för insamlingen ha v i att lägga dels något öfverskott från i fjol, dels 100 kronor, som vi nu som då själfva teckna. D e minsta bidrag mottagas tacksamt. Ingen, som något kan offra, skall draga sig undan — det är vårt vissa h o p p. Sommaren är snart öfver oss. Insänden därför, ärade läsarinnor, oförtöfvadt edra bidrag till Redaktionen af Idun, Stockholm, i posianvisning eller poslsparmärken (ej frimärken). V i d försändelsen bör tydligt angifvas, att densamma är afsedd för » Iduns skollofskoloni ». Alla inflytande bidrag redovisas i Idun. Stockholm i april 1892. Redaktionen. Våren på landet. han vaknade på morgonen, var det med en underlig känsla af att ligga på sjöbotten. Hvar var han? Han kände icke igen ' sin hårda, stärkande tagelmadrass, utan bolstret sköt upp på alla sidor och nästan begrof honom i sin mjuka omfamning. Och så ljust det var i rummet — det lilla gästrummet utan rullgardiner, endast med röda, kortstubbade kappgardiner för de öfversta rutorna och med den diminutiva verandan utåt sjön — så flammande, strålande af sol som brännpunkten i en spegel. Med en suck af välbehag sjönk han på nytt ned i kuddarne. Ja visst, — där var Centralstationen, tåget, som skramlande och skakande brusade fram mellan höga banvallar, som åt norr ännu voro alldeles hvita af snö, förbi röda vaktstugor med trapporna fullsatta af ullhåriga, tidigt solbrynta ungar och öfver vida åkerfält, där vårfloden glänste som silfver mellan svarta komposthögar — jordbrukarens guld. Med ens sprang han upp och började kläda på sig.
Rundt sjön, som har form af en kringla med två granklädda holmar i midten, sträcker sig en gördel af berg, hvars tandade barrskogs silhuett utgör en artistiskt fulländad ram kring ett friluftsstycke, måladt af mästarehand. H ä r är ett paradis för natursvärmaren, men som så ofta händer, där betingelserna för njutning finnas, där saknas förmågan att njuta. Gamle prostfar har längesedan upphört att svärma för naturen. Hans allvarliga, af lifvets pröfningar luttrade sinne är hufvudsakligen upptaget af tankar på kommunens angelägenheter. Prostmor är ännu, trots silfverhåren, ung till själ och hjärta, men hennes tid är alltför starkt tagen i anspråk af ett stort landthushålls mångahanda bekymmer för att räcka till att tänka på » onyttigheter ». Och Anna-Stina, husets sextonåriga dotter? H a r hon intet sinne för naturens poesi? J a, fråga henne — eller rättare, låt bli att fråga henne. Ty så fort någon nämner ett ord om, huru vackert det är här vid B — sjön, råkar hon i eld och lågor, icke i entusiasmens lågor, utan indignationens. » De här eviga gamla skogarne och hagarne! » utropar hon. » Kan man icke bli utledsen på dem! H ä r har jag gått nu i sexton år och tittat på samma evinnerliga björkstammar och samma outslitliga bergknallar. J a g kan alltsammans utantill på mina fem fingrar. O, den som finge komma härifrån! Tänk, den som finge vara i Stockholm bara en enda vinter! Det vore annat det. Då skulle jag fortsätta mina pianolektioner. Fröken P., nöje. Detta måste ändras, om hon skall kunna konkurrera med mannen. För dem, som från sitt arbete gå till ett välmående hem, är förhållandet helt annorlunda. De Några erfarenhetens ord af en manlig r.rbeta i allmänhet duktigt och visa en stor f. d. chef. uthållighet. Den andra orsaken till dåligt arbetsresulHerr redaktör! tat är pratsjuka och nöjeslystnad. J a g bruJ a g vågar hoppas, att ni, fastän målsman kade använda de skarpaste medel för att för » damernas egen tidning », för en gång hålla dessa två fel inom tillbörliga gränser.
Ånyo föredrogs dea i i 2 af protokollet för gårdagen omförmälda skrifvelse från Herr t. f Chefen för Kongl. Maj:ts Finans-departement, deri för Herrar Revisorer tillkännagifvits att Kongl. Kommers-Kollegium den :;0 sistlidne Juli hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält hurusom, sedan de till bergsbrukens tredje valdistrikt hörande bruksoch bergverksegare blifvit genom Kongl. Kollegii kungörelse den 8 nästlidne Juni kallade att den 13 Juli, sjelfve eller genom ombud, inställa sig inför Magistraten i Carlstad för att ibland sig utse en Revisor och en Suppleant till deltagande i den nu påbörjade revisionen af Stats-, Baukooch Riksgälds-verken; så hade, vid berörde ärendes företagande, sistnämnde dag hos Magistraten icke någon af de valberättigade låtit sig afhöra I anledning häraf uppstod öfverläggning rörande den åtgärd, som borde af Herrar Revisorer vidtagas, för att Revisor måtte blifva för bergsbrukens tredje valdistrikt utsedd; hvarvid skiljaktiga meningar yttrades huruvida framställning i ämnet borde ske antingen, med föranledande af 4 § i Instruktionen den 17 April 184 för Rikets Ständers Revisorer i hvad som rörer deras befattning med Statsverket, till Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern, eller till Borgare-Ståndets Kansli-Direktion, eller till Kongl. Kommers-Kollegium, eller direkte till Magistraten i Carlstad, äfvensom af en ledamot ifrågasattes huruvida icke det tillkomme de vid revisionen tillstädeskomne Herrar ledamöter af Borgare-Ståndet att vidtaga erforderlig åtgärd.
Hon vaknade med en suck till verkligheten; men öfver dragen låg ännu alltjämt ett skimmer, likt reflexer på en aftonhimmel efter en sol som gått ned. Och när hon åter böjde sig ner öfver stramaljen med det bruna hundhufvudet, tycktes uttrycket i hennes ansikte ännu vittna högt om lyckan som lifvet skänkt henne. Det hade börjat skymma. Gamle Larsson kom och tände veden i kaminen. Strax därefter samlades alla familjens medlemmar kring brasan i grefvinnans kabinett; ty blott den enda lilla stunden efter middagen var oinskränkt helgad åt minnet af den döde; men alla dagens öfriga timmar tillhörde de lefvande. Alla visste det; och alla respekterade denna ensamhet, som finkänsliga människor respektera en annans andaktsstund. Snart flammade brasan i den stora kaminen, och grefvinnan satt i Johans egen bekväma stol borta i vrån; hennes ögon tålte icke att hon flyttade sig närmare elden, där Alfhild Lindenow tagit plats med sin lilla dotter på en pall vid sina fötter. Alfhild Lindenow var nu 34 år gammal; men tiden hade med lätt hand gått hän öfver hennes drag. Uttrycket i hennes ansikte påminde om modern; men den sorg, som hos gamla grefvinnan mildrades af hoppet om ett snart återseende, bar hos dottern, naturligt nog, en starkare prägel af tillkämpad resignation. Än i dag hade hon icke helt och hållet öfvervunnit sin längtan till det jordiska paradiset; och under de tio år, hon vandrat om i öknen med sitt barn på armen, hade hennes tankar ofta, ofta vändt åter till den lyckliga tid, då hennes kärlek lefvat sitt korta, rika lif. Barnet hade varit hennes tröst; också hade hon från början ägnat sig helt och uteslutande åt detta barns vård. Någon amma ville hon icke taga i huset, ehuru läkarne tillstyrkte det; hon ammade själf, fastän såret i hennes bröst helt nyligen blifvit läkt. Och alltifrån första stund, då tankeoch reflexionsförmågan vaknade i den lillas hufvud, hade modern ensam tagit sig af dess ans och vård. Hon ville icke anförtro åt en främmande människa att ge den första näringen åt Marias själslif; därför gjorde hon sig själf till sin dotters lärarinna, och Maria hade hittills ingen annan haft. Alfhild
Banken gaf ut allt flera lån, kunna likasom förut införa allt mera utländska varor. Finues deremot en bestämd proportion mellan silfver och sedlar, hvilken Fullmäktige hafva att rätta sig efter; så innebär hennes iakttagande icke blott en säkerhet för myntvärdet, ulan de deraf möjligen följande sedelindragningarne utgöra tillika en underrättelse, eller, om jag så må säga, ett slags kungörelse för alla trafikerande, om den punkt, på hvilken handelsvågen är. Slutligen veta Bancofullm. derigenom hvad de hafva att iakttaga, i st. f. att man nu inom Bancostyrelsen kommer i oupphörliga strider om hvad som i detta hänseende är rätt eller orätt. Hr Skogman har sagt, att beräkningen är oviss, emedan både sedelstockens och metalliska cassans belopp äro i ett beständigt svall. Hr Skogman har ganska rätt, men det är för Fullmäktige lätt alt genast få veta huru vågen står, vare sig i afseende på sedelstock eller silfvercassa. Det är möjligt och måste inträffa, att denna svallning icke ögonblickligen kan afhjclpas, men sä snart Fullmäktige hafva den gifna proportionen mellan beggedera att iakttaga, så är det för dem möjligt att, efter hvarje öfversvaltning åt ena eller andra hållet, genast vidtaga erforderliga åtgärder, för att återställa rätta förhållandet, alldeles så, som en privatbank eller en privatbankir skulle sig förhålla. Vill man förklara saken omöjlig för Riksbanken, så bör man i Sverige förklara den omöjlig för hvarje annan bank; men så långt går man naturligtvis icke, emedan erfarenheten redan bevisat motsatsen. Det beslut, som BorgareSt. fattat, lyder som följer: ”Dä metalliska cassan ej öfverstiger £ af sedelstocken, må denna sistnämnda, i intet fall, genom ingifvande af lån eller meddelande af creditiver, eller genom någon af Baneostyrelsen beroende åtgärd, ökas”. Detta är den ordalydelse, som jag vördsamt hemställer, att R. o. Ad. mätte godkänna. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hr von Hartmansdorffs yttrade mening i delta afseende kan jag på intet sätt dela, lika litet som jag kan instämma uti den mening, som BorgareSt:s beslut uttrycker.
Vid sådant förhållande och då det häraf vill synas, att Kongl. Maj:t ännu ej till Nådig pröfning företagit förrberörde ärende, samt då härtill kommer, att skillnaden emellan den inqvarterings-ersättning, hvilken hittills uppburils af Götheborgs Garnizon, samt den, som, enligt den nya Inqvarterings-Ordningen, skulle komma att till densamma utgå, är till förlust för Garnizonen och serdeles betydlig, tvärtemot förhållandet i de öfrige släderne utom Stockholm, hvilket visas af bilagan Litt. A., och det derföre synes nied rättvisa och billighet öfverensstämmande, att inqvarterings-förhållandena i Götheborg, innan inqvarterings-ersättning till Garnizonen derstädes bestämmes, blifva närmare i}tredde, så få Utskotten, som anse, att den förut, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af Utskotten föreslagna och af 2:ne Riks-Stånd bifallna reglering af städernes utom Stockholm inqvarterings-besvär, äfven livad Götheborgs stad angår, genast bör träda i verkställighet, likväl, i anledning af hvad ofvananfördt blifvit och på det att Götheborgs Garnizons anspråk i detta fall kunna varda pröfvade, hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes föranstalta om en fullständig utredning af hvad med inqvarteringen i Götheborg gemenskap eger samt den skillnad, som i detta afseende kan förefinnas emellan Götheborg och Rikets öfriga städer, och derefter i Nåder meddela Rikets Ständer, huruvida Kongl. Maj:t finnér lämpligt och rättvist, att inqvarteringen i Götheborg hör beräknas, i likhet med hvad i öfrige Rikets Städer utom Stockholm eger rum, eller om något serskildt stadgande derom hör utfärdas. Stockholm den 19 November 1840. Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Etsk. Utlåtande, N.-o 81. 5 Bil. till Statsoch Ekon.-Utsk. Bet. Jernför else. Classer, enligt nys Förslaget. Enligt 1720 års
Nro 388 i anledn. såväl af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., rör:de en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, som K. M:s sedermera till R. St. aflåtna nåd. propos., ang:de låneanslag till återuppbyggande af nämnde stad; Nro 408 i anledn. af Fullmägtiges i Riksg.cont. skrifvelse, med hemställan om dispositionen såväl af Lappmarks ecclesiastikfondens till bemälde Contor lefvererade capitaltillgångar, som af 3:ne andra cassors in tecknade fordringar; Den 9 Februari f. m. BancoU tskottet: N:o 91. med förslag till åtskilliga förändringar i 4 art. 5 afdeln. af i83o års bancoreglemente; Lagutskottet: N:o 177. i anledn. af återremissen å Utsk:s betänk. N:o 162 öfver Hr N. W. Stråles motion om meddelande af bestämdt stadgande, huruvida särskildt ansvar skall äga rum för förnyande af de förbrytelser, hvarför man ännu icke undergått bestraffning, m. m. ExpeditionsUtskottet: N.‘o 2r. med öfverlemnande af förslag till underd. skrifvelse, med anmälan om ett misstag, som inträffat vid expedierandet af R. St:s underd. skrifvelse af d. 5 sisth Jan., rör:de ändring af 4 och 5 §5 i 17 cap. Ärfdab:n och 3 § 8 cap. Jordab:n samt om upphäfvande af K. förordn. d. 19 Aug. 1762. Lades på bordet. Hr Hjärne, Harald: Sedan i dag Constit.Utsk:s betänk.
niåtte, af samma varma intresse för qviiiiiors utbildning till tandläkare,. som föranledt stiftandet af denna stipendiefond, äfven med handling. ådagalägga detta intresse, samt verka för samma m %l, s % snart deuppnatt en s %dan ställning, att detta utan svårighet eller verklig af saknad låter sig göra. Vid öfverlemnandet af den senare summan, bifogades den bestamnielsen att waf den från och med å r 1887 löpande års-. rantan å fonden, i dess helhet, en femtedel alltid skall laggas. till kapitalet af fondena. Ansökningar för åtnjutande af sti-. Hariiied rattas en i Dagnys januarihäfte meddelad oriktig notis att stifendier till ett belopp af 5,000 kr. skulle liafva zttdelats åt qv. studerande i. tandlakaryrket, då i stallet soiii ofvan synes, detta kajital ar skankt till för-. Äfven genom bi l dan de af e tt hygiezziskt m~sezrrn der nijdie t: ar att lära för hemmets vård, genom upprättandet af en niatJagtziltgsskoda, samt reseunderstod för den person, som fatt uppdrag att ordna haiidarbetsundervisningen i liufvudstadens folkskolor, har stiftelsen 1,ars Hiertas minne tjenat qvinnans sak. 9 En fest. en 23 sistlidne april hade föreningen Handarbetets vänner a Grand Hôtel i Stockholm anordnat en fest för sin afgående ordförande, S. L-d Adlersparre, i hvilken fest afven vänner verksamhet på andra omriden deltogo. De uppaf S. L-d: s muntrande kärleksfulla ord, som der uttalades - vare sig de .gälde Handarbetets vänners idé och samarbetet för dess frarn.gång, eller öfriga uppgifter, för hvilka det förunnats festens föremål att verka - tillhör det icke Dagny att atergifva. Den härliga sången har hon icke kunnat binda mellan sina rader; de rika färgharmonierna å utstälda mattor, förhängen, skärmar, m. m. skulle hon lika litet kunna fasta p i sina blad.
Frågan om riktigheten af Consist:ii förfarande ankommer således på detta antagande af annan möjlig straffbarhet i tryckt skrift, än som efter tryckfrihetsförordningen kan blifva föremål för beifran. Men en sådan straffbarhet, ifall den funnes, borde väl i tryckfrihetsförordningen vara antydd, ja uttryckligen och bestämdt afskild från den straffbarhet, hvarmed denna lag sysselsätter sig. Då förordn:n långt ifrån att , föreskrifva något sådant undantag, tvertom stadgar, att lagligheten af åtalade tryckta skrifters innehåll alltid skall pröfvas på det sätt, som i förordningen bestämmes, är väl dermed också oförtydligen stadgadt, att annan brottslighet i tryckt skrift ej kan lagligen beifras, än den, som kan åtalas inför de af förordn:n bestämda domstolar, och pröfvas af den hos dem sammanträdande juryn. Till tryckfrihetens skydd, så väl som till hämmande af dess missbruk, är tryckfrihetsförordningen gifven. Men det vore lika litet, att skydda, som att lagligen begränsa, denna frihet, om det skulle tålas, att andra än lagligen dertill (genom tryckfrihetsförordningen) bemyndigade domstolar finge befatta sig med att för annan bestämd eller icke bestämd brottslighet, än som tryckfrihetslagen känner, och efter andra upgifna eller icke upgifna lagar, hvilka om tryckfriheten icke handla och icke kunna det, eftersom alla förut gällande lagar, stadgande och föreskrifter i afseende på tryckfriheten och bokhandeln, - äro genom tryckfrihetsförordningen uphäfna, ådöma bestraffningar, hvilkas rättmätighet förmentes bestå just deruti, alt de voro helt andra, än som för tryckfrihetsbrott äro lagligen stadgade. Föregifvandet, att man härmed icke dömde öfver tryckfrihetsbrott, måtte vara 92 Den 6 December. huru grundadt som helst, i afseende pä frånvaron af den lagliga rättegång, som borde föregå domslutet; så borttoges dock genom detta föregifvande icke den påföljd, som utgör syftemålet af laglig anklagelse, nemi. straffet, då detta dessförutan ådömdes. Den straffade hade icke mindre lidit derigenom, att han fått straffet utan laglig ordning och af obehöriga domare ålagdt.
Ridderskapet och x\delns Protocoll af Herrar C. J. Rotlieb och .Lorenzo Hammarsköldt jemte Herr Adlerbeths samt Grefve C. G. Spens svar derå; och har Högvördige PrästSråndet, en» ligt ProtocollsUtdrag af den 24 nästlidne Janu» arii uti Remissen af Motionen instämt» Siats Utskottets Retänkanden. 319 Wiel öfverläggning i detta ämne har Utskottet väl ansett den ifrågastälde öfversättningen af förenämnde Handskrifter kunna medföra gagnande uplysning för Svenska Historien, och att den för öfrigt skulle hedra Nationen; men i afseende på, tillstyrkande af Herr ProtocolIsSeereferaren Adhrbetlis förslag om 3,000 R:ds anslående för detta ändamål, hafva skiljaktige meningar af Utskottets Ledamöter blifvit yttrade i sä måtto, att en del, i anseende till StatsWerkets och angelägnare behof, som vid denne Riksdag förekommit, samt Statens knappa tillgångar, för deras fyllande, funnit sig ej kunna tillstyrka någre medels anslående härtill, utan hållit före, att derest berörde öfversättning ej utan StatsWerkets betungande företagas kan, dermed må böra till en lägligare tid upskjutas; hvaremot de öfrige Ledamöterne af Utskottet ansett sig böra föreslå, att Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majrt i Nåder serskildt å dette ämne fästa uppmärksamhet, samt om någre medel skulle finnas, dä i Nåder understödja detta nyttiga företag. Och sorn vid anstäld votering, 2:ne Stånd stadDat i den förre och de andre 2:ne i den senare meningen; så har, enligt 38 §. i Riksdagsordningen, Utskottet skolat desse bägge yttranden såsom alternativer till Riksens Höglofl.
Öfrige under denna Hufvud-litel uppförda anslag, deruti förändring icke blifvit ifrågasatt, har Utskottet, på sätt den efter Hufvud-titeln följande tabell närmare visar, funnit sig böra föreslå till samma belopp, som vid nästlidne Riksdag. För ombyggnad af länsfängelser efter cellsystemet i de län, der sådana ännu icke blifvit fullbordade eller påbegynta, har Kongl. Majit, under åberopande af hvad det den Nådiga Propositionen åtföljande protokoll öfver Justitie—Departements—ärenden i detta ämne innehåller, äskat, att Rikets Ständer måtte anvisa ett belopp af 450,000 Ridr, att under åren 1858, 1859 och 1860 utgå med leidel hvartdera året. Af nämnda Stats-Råds-Protokoll inhemtas, att med de extra anslag, som Rikets Ständer vid föregående Riksmöten till uppförande af dylika fängelser beviljat, tillgångar blifvit beredde att inom 17 af Rikets län uppföra sådana fängelser, af hvilka de fleste redan blifvit fullbordade och de öfrige för närvarande voro under arbete; hvarförutan af samma anslag medel blifvit anvisade för påbörjande af fängelser i ytterligare två län, nemligen Örebro och Gottlands; varande, enligt en uppgjord kalkyl, för cellfängelsers fullständiga uppförande i sistnämnda två län, äfvensom i de återstående fem, nemligen Upsala, Nyköpings, Wesler-Norrlands, Westerbottens och Jemtlands, ett ytterligare anslag erforderligt lili belopp af 653,000 Ridr, hvilket dock, af anförde skäl, ansetts böra förhöjas till 700,000 Ridr.
Reservationer: l:o mot lista punkten: af Herr Friherre af Ugglas, C. G. samt Herr Grefve von Bosén, Fredr. 2:o af Iliksdagsfullmägtige Nils Petersson från Calmar län, Jonas Jonasson från Kronobergs län, Johannes Andersson från Jönköpings län och Carl Dahlgren från Elfsborgs län: *.04 vid 1859—1860 årens riksdag, af särskilde komiterade upprättade förslag framlades och hufvudsakligen af Bikets Ständer godkändes, dels till ny bevillningsförordning och dels till särskilda kommunalförfattningar, antogs såsom regel, att behållna inkomsten af hvarje beskattningsföremål skulle utgöra den grund, efter hvilken skattebidragen skulle utgå; en regel, ovedersägligen lika rigtig, som den var af behofvet högeligen påkallad till följd af de många under tidernas lopp insmugna missförhållanden, hvilka då hade uppnått en till orimlighet gränsande höjd, så i ena som andra afseendet. — I ett afseende nemligen angående kommunalskatternas fördelning jordbruksfastigheter emellan, bibehölls likväl såsom häfdvunnen den gamla skattegrunden, hemmantalet, oaktadt äfven denna ansågs mindre lämplig då. Vid nästlidna riksdag, då fråga helt naturligt uppstod om den i öfrigt antagna regelns tillämpning äfven i berörda hänseende, väcktes ock fråga om förändring i grunden för kommunalskatternas utgörande, gående derpå ut, att få större delen af skattebördan öfverflyttad på jordbruket, detta under den vackra uppgiften att förskaffa jordbrukaren en större rösträtt vid kommunalstämma. Båda frågorna sammankopplades så med hvarandra, att också båda på en och samma gång genomfördes, hvar - Sammans. Bevillnsamt Allm. Besvoch Eicon.-Utsk. Utlåtande N:o 6. 5 af äfven följde, att, på samma gång den förut antagna grundsatsen i ett afseende mera fullständigt genomfördes, densamma helt och hållet förkastades i ett annat. Penningeoch embetsmanna-intresset, aldrig overksamt, lyckades alltså att på ett behändigt, om ock mindre konseqvent sätt göra sig gällande och skaffa sig lindring i skattebördan på andras bekostnad.