Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter granskning af konkurs-lagens innehåll visar sig emellertid att den enstaka förändring motionären föreslagit, såsom för åsyftade ändamålet tillfyllestgörande, ej låter sig förenas med andra stadganden i denna lag eller inpassas i det system, som lagen uppställer. Sedan det nemligen blifvit i \, 2 och 3 §§ af samma lag föreskrifvet, att den, hvilken vill afträda sin egendom, bör ingifva ansökning derom till vederbörlig domstol eller till dombafvanden å landet, med uppteckning af allt hvad han eger, af all gäld så ock af alla böcker, handlingar och skrifter, som boet röra, hvilken uppteckning bör vara med edsförpligtelse underskrifven, samt vidare i i § stadgadt, att, der gäldenär vid sin ansökning ej fogat bouppteckning, så underskrifven, som nyss är sagdt. må ansökningen ej upptagas, utan skall Rätten eller domhafvanden skrifva afslag derå; så innehåller slutligen 8 §, att konkursen skall anses börjad, då gäldenärens afträdes-ansökning upptagen är; och denna tidsbestämmelse är en naturlig följd af föregående stadgande, att afträdes-ansökning ej må upptagas, derest gäldenären dervid ej fogat en med edlig förpligtelse underskrifven bouppteckning, hvilket stadgande åter skulle komma att stå i uppenbar strid emot den af motionären föreslagna tidsbestämmelse. Den förekommer visserligen i Lag-beredningens förslag till konkurs-lagstiftning; men beredningen har ej eller föreskrifvit så beskaffade vilkor för upptagandet af gäldenärs afträdes-ansökning, som gällande konkurs-lag. Då, efter hvad nämndt är, denna lag fordrar att gäldenären vid ansökningen fogar en med edsförpligtelse underskrifven bouppteckning, vid påföljd att den eljest ej upptages, skulle underlåtenheten härutinnan, enligt beredningens förslag, ej hindra ansökningens upptagande, utan endast föranleda uppteckning utaf gäldenärs egendom af offentliga personer, efter Rättens eller domarens förordnande, hvaremellertid egendomen skulle stå undersåker vård.
Och hvad det ostörda drömlifvet beträffar, så har det icke på jordens rund funnits någon motsvarighet till den ariska Buddhaistens försjunkande i det rena intet. Svårligen lärer väl heller någon vilja påstå, att de Altaiska folken, deribland äfven Finnar, ännu hafva att genomvandra ett bildningsstadium af grekiskt medvetande, af medeltidens romantik, med alla dess former af riddarväsende och längtan från det jordiska, innan de kunde komma till det subjektivt-objektiva idealet. Man synes ej vilja fatta, att andens utveckling i verldshistorien samtidigt kan ega rum hos olika folk och äfven folkgrupper utom den ariska. De turaniska folkens mest utvecklade språkmedvetande höjer sig i jemnbredd med de ariska Indernas och Grekernas; ett bidrag för bevisningen att de göra det äfven i sitt gudsmedvetande vill närvarande jemförelse lemna. Noggrannare och mera utförliga undersökningar skola ådagalägga, att finska folket från aflägsna tider fattat andens sanna immanens i verlden, eller för att tala modernt, att deras ideal är det subjektivt-objektiva. Derföre kunde äfven kristendomen utan någon egentlig strid ansluta sig till deras fordna föreställningar. I den allmänna religionsutvecklingen intaga Indierna sin plats näst efter Chineserna. Den absoluta reflexionen i sig, det i sig varande väsendet, som hos dem förblef såsom ett allmänt substantielt, särskiljer sig här i sina momenter, blir såsom enhet af det oändliga och ändliga det sanna varandet. Grundtanken vid detta substansens sönderfallande i bestämningarna är den, att det är en verksamhet, ett frambringande ur sig sjelf. Denna verksamhet är tänkandet. Indernas föreställningar om verldens uppkomst arbeta sig derföre småningom upp till fattandet af tanken såsom den makt, hvilken ytterst är den bestämmande. Detta uttryckes genom föreställningen om ordet, Om, som då har samma betydelse som det af Johannes från Orientens filosofi lånade logos-begreppet.2 Höjdpunkten af den indiska filosofin är fattandet af det verlden genomgående förnuftet såsom den absolut Ende, hvilken är "hvarken vara eller icke-vara", utan den eviga processen, öfvergången från det ena till det andra.
Men under discussionen i ämnet upplystes åtskilligt, som ej saknar märkvärdighet. Deribland t. ex., att, då 114 § endast omtalar Rikets Ständers privilegier, dermed torde hafva menats blott deras representationsrätt, som i hela Reg.- forinen för öfrigt alldeles icke omtalas. Besynnerligt är det ock, att uti 75 § Riksd.Ordn., hvarutinnan stadgas, hvad som fordras för beslut i olika frågor, är 114 § icke undantagen från dem, hvari ändring kan tillvägabringas medelst 3 Stånds beslut. Jag har velat uppgifva detta för att fästa Ståndets uppmärksamhet på en sådan oformlighet* Frih. Cederström, Jac.: Hvad den siste talaren omnämnt, är långt ifrån att vara en oformlighet* enkla fada. Det synes nemi. klart, att endast sista mom. af n4 § har afseende på ståndsprivilegierna. t morn* deremot rörer R« St:s frioch rättigheter och har tillkommit, på det icke, uti ett revolutionstillstånd, en representation brådstörtande måtte tillskapas efter urbilden t. ex. af det Franska Natio. nalconventet. Af tiden väntade man erforderliga förbättringar. Naturligt är det ock* att, då i5 § Riksd.Ordn. uppfattar Ståndens förmåner, det sednare mom. af i>4 § icke behöft citeras i ?5 § Riksd.Ordn. Jag har, såsom af betänk. inhemtas, reserverat mig emot de af Utsk. anförda motiver, då man deri nemi. sagt R. St. eller RiksStlm 20 H. 26 202 Den 12 Mars e. m. Borgareoch BondeStln trodde sig dermed gifva helgd ät privilegierna; men för min del tror jag icke, att rootiverna för en lag gifva helgd åt densamma, utan åstadkomma de fast hellre, dä de äro af beskaffenhet som de ifrägavar., skefva omdömen om deras opinion, som stiftat lagen, och gifva denna en annan betydelse, än ordalagen innebära. Jag yrkar altså, att, med ogillande af motiverna, förslaget mä förklaras hvilande till nästa riksdag. Hr Stuart:
Men då lagstiftningen härvid icke bör förbise tredje mans förhållande till bolaget och svårigheten för denne att med rederiet afhandla och att mot detsamma göra sina rättigheter gällande, om ingen viss person eller styrelse är utsedd, hvilken det åligger att kalla delegarne till sammanträde, att löta korrespondensen, inkassera och utbetala penningar samt för öfrigt i kuranta ärenden handla i rederiets namn, torde en afvikelse från ofvannämnda två Förslag i denna del icke vara behöflig.» 8 § 15 JustitierSden Alexanderson, Qviding, Cramér och Naumann förmälte sig, med godkännande af den i Norska Lagen uttalade grundsats, att hufvudredaren ej eger, utan medredarnes samtycke, antaga eller afskeda befälhafvaren, tillstyrka, att frågan härom må upptagas bland de ämnen, som afhandlas i §:ns sista moment. § 19. Justitieråden Qviding, Cramér och Wretman anförde: »Om rättigheten att kalla till sammankomst, då hufvudredare ej tinnes, är intet stadgadt. Då emellertid vid sammankomst kan fattas beslut, som binda derifrån uteblifne delegare, synes det vara af vigt att Lagen bestämmer, hvem som har rätt att sammankalla delegare, när hufvudredare ej finnes. Bestämmelsen härom synes lämpligast böra intagas uti § 7; och torde en sådan rättighet tillkomma hvilken som helst ibland delegarne.» Justitierådet Naumann åberopade sina anmärkningar vid Förslagets 7 och 11 §§• § 21- Justitieråden Qviding och Cramér anmärkte, att man har i Tyska Lagen uttryckligen föreskrifvit, att hufvudredaren bör öfver rederiets affärer föra en särskild bok; och detta ansågo Justitieråden, till förekommande af all sammanblandning af rederiets och hufvudredarens enskilda angelägenheter, böra äfven här uttalas. § 23.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Sedan Ridderskapet och Adelil beslutat, att Jury bör bibehållas i Tryckfrihetsmål, förfaller följakteligen inom detta hus allt hvad Utskottet i följd af sitt tillstyrkande föreslagit i afseende på rättegångsordningen. Jag hemställer derföre, om icke, i stället för att ingå i en så beskaffad pröfning, som nu blifvit satt i fråga, nemligen huru man vill hafva detaljerna i händelse Ridderskapets och Adelns samt de tvänne andre Ståndens redan yttrade mening ej skulle i hufvudsaken kunna göra sig gällande, Ridderskapet och Adeln skulle vilja fatta det generella beslut, att 5 § i nu gällande TryckfrihetsFörordning, med uteslutande af det mom. som redan är borttaget, måtte i Öfrigt oförändrad bibehållas. Hans Excellence Herr Grefven och 10 Den i Februarii f. m. JandtMarskalken hemställde, om Riddersman pet och Adela instämde i den af Herr von Schulzenheim gjorde anmärkning. Ropades JNTej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln godkände Herr Cederschjölds anmärkning, alt det i 5 §:n af nuvarande TryckfrihetsFörordning befintlige, mot den nu föredragne delen af förslaget svarande, stadgande måtte oförändrad t; bibehållas, Ropades Ja, Herr Hjertaj Gustaf: Såsom jag för-, ♦ Stod Herr Cederschjölds mening, hade anmärkningen icke afseende endast på detta moment, ulan på allt i förslaget, sorn rör rättegångssättet. Herr Cederschjöld: På sätt Herr Hjerta förklarat, innefattade den af mig framställde anmärkningen en önskan att, i stället för alla de §§ Utskottet föreslagit rörande rättegånssättet i Tryckfrihetsmål, den 5 § i nu gällande TryckfrihetsFörordning, med utelemnande af det moment, som redan blifvit uttaget, måtte bibehållas oförändrad. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag finnér visserligen, att Herr Cederschjölds anmärkning åsyftar alla de följande §§:nc; Wien jag vill minnas, alt Hans Excellence Den i Febru ari i e. m.
I Konungens Kansli förfar man strängare. § 17 i Instructionen för Landtförsvars-Depart:s Expedition den 10 Juli 1840 lyder sålunda: ”Den, som erhåller tjenstledighet, bör, da förordnande för annan person till tjenstens bestridande finnes erforderligt, afstå en fjerdedel af lönen, om tjenstledigheten icke åtnjutes utöfver en tid af två månader, eller om med vederbörande läkares betyg styrkes, alt tjenstemännen icke, utan fara för lif eller framtida helsa kan tjensten bestrida. Då tjenstledighet för andra orsaker erhålles, afstås under ledigheten halfva lönen”. Här är nu sagdt, att det skall vara 2 månader och för HofRme att det skall vara 14 dagar. Hvarför skola olika föreskrifter meddelas för Kronans serskildta verk; och om dessa blifva sins emellan lika, hvarför kunna de icke göras öfverensstämmande med dem, som gälla för R. St:s verk, Banken. Det kan icke vara rätt att stadga enstaka för hvarje serskildt verk Det blir derigenom intet sammanhang, ingen allmän regel alt följa. Enl. min åsigt bör man på samma sätt som i Banken alltid aflöna den, som gör tjensten för en annan, och icke betala hans arbete med hopp om befordran, som är oviss och hvilken Staten i alla fall icke bör åtaga sig att lemna, emedan det icke är afgjordt, att den tillförordnade framdeles duger eller är den skickligaste sökande till den tjenst hvarom han då anhåller. Betalar man honom hvarje gång hans arbetsbiträde påkallas, så är liqviden dermed slut och sam - 80 Den 11 April e. m. hälle! har upfyllt sina förbindelser raol honom, som derutöfver hai inlel att fordra. Tillika vill jag hafva anmärkt, ali Utsk. icke sagt, huruvida HofRmes ledamöter äro underkastade samma vilkor som tjenstemän nen, nemligen om de skola afstå någon del af sina löner under erhållen tjenstledighet.
Då förhållandet sålunda hår är blott lösligen omnämndt, så skulle jag tro, att R. o. Ad. ej borde derom fatta beslut; emedan man i motsatt fall på det sättet skulle kunna komma till llerfaldiga åtgärder genom enskilda underrättelser. Hr Printzensköld: Tendensen hos pluraliteten af 1845 års Bevilln.Utsk. var alt, så vidt sig göra lät, skydda de inhemska näringarne, äfven dem som drifvas i mindre skala, eller som sysselsätta de mindre bemedlade arbetarne, hvilka ej behöfva att på sin tillverkning nedlägga betydligare kapital; så att det ej bör läggas dåvaride Utsk. till last, om ett lägre tullvärde blef satt på knappar, än som skäligen borde äga rum. Orsaken låg deruti, att Utsk. icke kände tillvaron af en sådan knappfabrikation, som gjorde tullvärdets förhöjning påkallad af behofvet. Tendensen hos 1848 års Bevilln.Utsk. synes åter vara den att så vidt möjligt är, nedsätta tullvärdet och följaktligen äfven tullbestäm mel - Den 3 Juni f. m. 353 melserne. När en sådan tendens gjorde sig gällande, hade det likväl varit Utsk:s ovilkorliga pligt att pä alla möjliga vägar söka upplysning, huruvida en sådan nedsättning vore med någon slags billighet förenlig. Nu har af en värd ledamot härstädes blifvit upplyst, att förhållandet är alldeles motsatt emot hvad Utsk. uppgifvit; hvilket äfven förmått en af Bevil!n.Utsk:s nuvar:de ledamöter att yrka bibehållande af det tullvärde som åsattes af 1845 års Bevilln.Ulsk. och som dä af R. St. antogs. Men då den först omförmälde ledamoten förklarat, att detta tull värde är för lågt, och detta förklarande måste äga lika mycken tillförlitlighet, som om det skett i form af motion; sä synes mig, att R. o. Ad. ej bör tveka att sätta förtroende till uppgifter i detta fall utan fast mera i öfverensstämmelse dermed förhöja tull värdet till det af den värde ledamoten begärda beloppet, pä det att denna fabrikation må åtnjuta det skydd, som den verkligen förtjenar. Hr Aminoff:
Kanske hade moderns sjuklighet och tungsinthet under det sista året — hon hade plötsligt gripits af dysterhet; de funnos, s o m påstodo den härröra från någon underrättelse o m ett galant äfventyr, hvari hennes man varit inblandad — kanske hade allt detta återfallit på den lilla Margareta, o c h tantens förmyndarskap lättade ej den börda, s o m tyngde barnets sinne. Fru d ' Orseau var en blid, mild kvinnotyp, det låg eu prägel af engelsk lady öfver hennes vackra gestalt o c h ansikte. Dotter till en välbergad godsegare, hade hon växt upp i lyx o c h komfort o c h fått en för den tiden ovanlig bildning. De tre systrarna — de voro två utom hennne — voro ortens firade skönheter. Den näst yngsta, Malla, var ett gladt, okonstladt naturbarn med ett oförstörbart godt lynne. Den yngsta och vackraste, Lotty, sedermera fru d ' Orseau, väckte stor uppmärksamhet öfverallt, där hon visade sig, ungherrarne täflade om den sköna Lottys gunst, och hon log och koketterade med dem alla. Då hon var sexton år, mötte hon sitt hjärtas utvalde första gången på en bal champétre hos excellensen X. Från den stunden koketterade ej Lotty mera, alla hennes tankar vände sig nu kring Knut v o n W. hennes utkorade. De båda unga voro innerligt fastade vid hvarandra, men Lottys far förklarade, att någon förlofning ej komme i fråga, förrän hon fyllt sjutton år. Hösten o c h vintern gingo långsamt, o c h man hade hunnit till mars. Isarne lågo ännu, men på sina ställen voro de osäkra. En eftermiddag, då skymningen höll på att öfvergå i mörker, gick Lotty genom den långa korridoren, s o m ledde från hennes rum till den hvälfda stenfarstun. En oförklarlig ängslan hade plötsligt gripit henne, hon förmådde ej sitta ensam däruppe och vakta ut eldbrasan i sitt rum, hon kände behof af att se människor röra sig, tala, handla, för att döfva denna obestämda gnagande känsla af olycka, som gror.
Riddcrskapet och Adeln mindst af alia har orsak at föranleda lil et förtidigt behof af Ständers sammankallande, emedan kaka Riksmöten utgöra för wart SranS eii den drygaste Bewilluing. SlutcligeN, da nian opartiskt besiniiär fvlsdernäj ds allenast i et Rike, hrvars politiska warelse nu uphört> Utan äfwen i wart Fädernesland af föresedda och ut» 1274 > räknade Riksmöten , der arenderna genom ränker blifwit förberedda,r under »wedrägt afh-kblade samt af parti-styrka bestukna, torde Hög-ost. Zudderstapet och Adeln af dosta sammanlaggda stal' finna någon anledning, at hwad Bewillningstidens bestämmande angar, för denna gäng, läka sm osttid,ga och obestridda rätt hwila-. 2lt Riksgälds» Bewillnings» ma til nästkommande Riköd g utgöras, är hwad jag således anhällor matte af Hans Txcel lener Hero Greswen och Land-tMarstkalken Höglost. Riddrrstapet och Adrin xrcijooLeras. Harwid ropade Nej och Ja. Friherre Ackslkvsrä, Riic Jöran. Sedan Bevillning». UtstottetS Beränkande för Ridderffapet och Adeln blifwit upläst, ger jag dertil mir bifall, och har Ulstottet wid rsparnrion deraf, eiiligt Ständernas önstan, fokt lindra och mrndsta Bemjllningen för Ämbetsman och den fattigare Medborgare» Clasten. Summan til Riksstuldcns betalande ak nu upgifwen, den kan icke förmindstas, utan ak rubba hela Betänkandet och upwisa andra medel til dest ut« görande, hwarril tiden är för korrt, och war ZorsmiL älagger ost styldigheten at den betala.
Men om nu hvarje politiskt parti bör hafva och behöfver sin egen organ inom pressen, så gör Regeringen det också, och hvarföre skulle det vara mera förhatligt, att den, som hyllar Regeringens åsigter, skrifver i dess organ, låt vara mot betalning, än att den, som omfattar ett politiskt parti, lemnar dess organ sitt biträde? I ett land, sådant som England, der Regeringen anses nödvändigt skola vara ett uttryck af majoriteten inom representationen och landet, der kan Regeringen icke behöfva en särskild organ inom pressen, ty majoriteten kommer i alla fall aldrig att sakna sådana; men hos oss, der man ännu ställer det vackra anspråket på Regeringen, att den skall stå öfver partierna, kan Regeringen stundom väl behöfva ef, försvarsvapen äfven inom pressen. 320 Den 28 Maj. Jag har sett Frankrikes exempel framställas såsom föga uppmuntrande till efterföljd; men om pressförhållandena der äro tryckta, så ligger orsaken dertill icke i befintligheten af en officiel tidning, som kostnadsfritt utdelas, utan deruti, att der icke finnes tryckfrihet. I åtskilliga andra länder, der Regeringen icke har någon politisk officiel tidning till sitt förfogande, understödjer den, mer eller mindre hemligt, någon enskild tidning, för att få sin talan inom pi-essen förd; och jag har hört förmenas, att detta skulle vara ett vida ändamåisenligare sätt att tillvägagå, än det nu föreslagna. Det är möjligt, att detta kunde vara för Regeringen ännu fördelaktigare, ehuru slöjan, som skall dölja ett sådant förhållande emellan Regeringen och en tidning, sällan blir alldeles ogenomskinlig; men i alla händelser anser jag både i längden säkrare och Regexdngen värdigare, att. öppet erkänna det förhållande, hvari den står till sin organ inom pressen. Det är också sagdt, att den spridning af Post-Tidningen, som åsyftas, icke skulle vinnas genom bifall till förslaget, enär kommunalstyrelsernas ordförande hvarken vore skyldiga att lemna ifrån sig tidningen eller ens skulle kunna tillhandahålla den åt alla kommunens medlemmar. Ingen har väl heller föreställt sig, att tidningen på detta sätt skulle blifva läst af alla som kunna läsa. Det vore redan mycket vunnet, om den blefve läst af åtminstone en person inom hvarje kommun, en person, som inom kommunen åtnjuter allmänt förtroende.
Dä, efter uppläsningen häraf, tystnaden ännu iakttogs, yttrade Herr Baron och LandtMarffalken sig böra, enligt Niddarhus-Ordningen, fräga omHcglofi.RidderffapetochAdeln ansäge öfwerläggningen öfwer detta mäl fulländad? Hwilken fräga med Ja beswarades. Herr Baron oci) Landt-Marskalken gjorde derefter Proposition till bifall pä Utskottets betänkande, bwilken beswarades med ett starktJa. Uppä pj rd Proposition, remitterades till Allmänna Beswärsoch Oeconomi» Utffottet, Herr iUontgomeries, babian, i sista plenum upplästa Dictamen rörande förhöjning af Sjö-Tullen pä Utländsk Spannemäl. Före - Den 20 Augusti. 77 Föredrogs ä nyo Stats-Utskottets i sista plenum pä bordet lagda Memorial, rörande frägan om Riksgälds-Contorrets förwaltning, enär ett helt Rcks-Ständs fullmägtige derstädes saknades; kwilkett Memorial blef af Ridderftapet och Adeln bifallit. Upplästes ett Protocolls-Utdrag frän det Wällofl. Borgare-Ständet af den 18 dennes, med bifall till det särskildta Utskottets förslag till en förändrad redaction af 8 §. i BancoUtskottets Instructicn; ett dito af samma dag, med bifall till Expeditions-Utskottets anhällan om del af Ständens Protocolls-Utdrag och Utskottens betänkanden; likaledes ett af samma dag, frän Borgare-Ständet, och ett frän Bon. de-Ständet angäende Thronfö-jare-walets utsättande till den 2 usta Augusti, och Nämndens utseende den föregäende dagen. Ladcs till Handlingarne. Justerades följande: Utdrag af Högloft.
Få äro dock de författare af sådant slag, som täfla med honom i förmågan att öfversätta sitt tal till skrift. Hans skrifsätt har ett behag, som aldrig förvissnar, i den ohärmliga omedelbarhet, den halft medvetna, halft omedvetna trohet, hvarmed det uttrycker, från de största skiftningar till de minsta, allt det individuella i både hans storhet och hans sällsamheter. Mellertid hafva vi ännu, i vår öfversigt af hans personliga lefnads-öden, ej hunnit följa honom till deras jordiska gräns. Tyvärr! den infann sig – menskligt att tala – alldeles för tidigt. Vi sågo honom bosätta sig i Greifswald, och der fördjupa sig i arbeten af (till större delen) rent philosophisk beskaffenhet. I knappa ekonomiska omständigheter, men utan att lida nöd, tillbragte han der ett i det hela behagligt tiotal af år; vid sidan af en huld Maka, och hugnad af tvenne älskliga barn: dottren Hilda och sonen Ivar Thord, bägge födda i Lübeck276. Förhållandet till hans Colleger var – så långt vi känna det – ett vänligt, eller åtminstone ett icke ovänligt. Den underrättelse om hans bortgång, som från en af dem blef insänd till HamburgerCorrespondenten277, berättar att det universitet, hvarvid han varit anställd, värderade i honom en ”in literarischer und politischer Hinsicht merkwürdigen Mann, von seltenen Geistes-Talenten, der mit dem grössten Tiefsinn und den ausgebreitetsten Kenntnissen den feinsten Witz und die lebhafteste Einbildungskraft verband – ein Nordischer Jean Paul – der aber die ernsthaften Studien der Philosophie und Politik zu seinem Hauptgeschäfte wählte”278. Märkas bör, att han, ej mindre angenäm i sitt umgänge än hedervärd i allt sitt enskilda lefverne, under dessa sista år väl stundom tillbakastötte dem, som ej nära kände honom, genom stolthet, men aldrig genom öfvermod; och att äfven den förra nu ej framträdde oftare, än någonting bragte hans sedliga ovilja i harnesk.
Ank. till Exp. Utsk. ilen 2i Maj, kl. 9 f. m. Utlåtande , i anledning af Kongl. Majda JKådigct Proposition om åtskilliga Krono-Lägenheters försäljning. (IA.) Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständers Statsutskott, hvilken finnes intagen under N:o 5g uti första Samlingen af Hillänget till Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, har, med anledning af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 3o October 1884 , blifvit föreslaget, att ålskilltge uti Kongl. Propositionen omförmälde lägenheter och fisken, i afseende å hvilka sådane förhållanden förekommit, atl deras försäljande ansetts med statens fördel mest instämmande, måtte till skatte få upplåtas. Hvad angår fiskena, åberopar Utskottet dess, i anledning af väckt motion om samtlige Staten tillhörige fiskens försäljande, under denna dag afgifne utlåtande, hvarigenom en dylik åtgärd i allmänhet blifvit tillstyrkt; Och hvad vidkommer öfrige uti den Kongl. Propositionen uppräknade lägenheter, . så, enär Staten för närvarande deraf njuter ingen eller föga betydlig inkomst, roen deras utarrendering, der sådan eger rum, medför besvär och olägenheter, anser Utskottet sig, i öfverensstämmelse med de uti nyssnämnde utlåtande, angående fiskenas försäljning, yttrade åsigter, böra tillstyrka, att hvad uti Kongl, Propositionen, i afseende å ifrågavarande lägenheters försäljande till skatte och vilkoren dervid, är vordet föreslaget, må bifallas, med det tillägg, alt Kongl.Maj:t eger att för skatteköpe-skillingarnes erläggande stadga lämplige betalningstider, emot det att säkerhet för betalningens fullgörande varder ställd. Härigenom anser Utskottet något serskildt yttrande icke erfordras, i anledning af Herr af Ekenstams, för den händelse, att förväntad Proposition af 8 n Stats-Utshottets Utlåtande, 2V:o 138. Kongl.