Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boggninga-Balken söreskrifwer, stall utgöras af alla Krono, och Skattesamt Frälsehemman i deras ordning och efter tillsägelse, och inga andra hemman frän besa skyldigheter undantagas, än de som genom serskildt Privilegier och Resolutioner äro derifrån undankagnc, och hwilka Utskottet funnit förnämligast bestå uti Säterier, LaduWdar, Rä- och RörsInsockneelier weckodags hem - Den 6 Junis. 461 hemman, B ställen af alla Naturer, Posthemman da de ej tillika äro Gästgiswaregärdar, Lotsar i allmänhet, Kyrkowärdar i Skane, samt Nämndeoch Fierdingsmän för deras äboende hemman; ry ock som Utskottet wid femnförelfe af sä wäl 114 §. uti >829 ars faststälde Regerings-Form, som ; och 6 Momenten uti 9 §. af >812 ärs Riksens Högloft, ^tanders Bestur pä Allmänna Riksdagen i Stockholm, finnér förenämnde skjutvniugsskyldighe^, utan serskildt begiswander och förändringar uti de Privilegier enskilde Personer, men serdeles wisie hemmansnaturer af alder warit tillagde icke kunna utsträckas öfwer de grönför sädane stadganden sörejkrifwa; Alitsa kan Utskottet för sin del icke tillstyrka nägon ändring mi hwad hittills rörande Reservoch Hållskjuts-skyldigheten är färordnadt. Widkommande dernäst det yrkade allmänna lika deltagandet uti Kronojkiutningsoch Znqwarteringsskyldigheten sä wäl i Städerne som pä Landet, utan undantag cch wid alla tillfällen, har Utskottet funnit 9-de 8- un 1812 är§ Riksdags-Beslut af den 2:dra Maji, jemnförd med KonglMasitS, i följe deraf utfärdade Nädiga Kungörelse af den 6:te
Hamilton förklarat vara öfverensstämmande med Hr von Hartmansdorffs förslag; J2:te punkten torde Frih. Hamilton och R. o. Ad. finna ginge längre än det ämne, som vore föremål för Const.Utsk:s förslag till vallag, gått, och kunde således icke blifva föremål för öfverläggning; hemställande Hr Landtm, alltså till Frih. Hamilton, om icke han ansåg den böra förfalla. Frih. Hamilton lemnade härtill sitt medgifvande. Hr Landtm, trodde, att äfven i3:de punkten kanske ginge utöfver gränsen för Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Om Frih. Hamilton skulle tillåta att denna punkt finge förbigås, emedan den förekommer sednare i mitt förslag, så hade R. o. Ad. tillfälle att då pröfva huruvida det vore skäl att låta den saken förfalla. Jag tror den har så nära sammanhang med riksdagsmannarättens utöfning, att Ståndet bolde taga i närmare öfvervägande om icke ett sådant beslut vore det rätta. Frih. Hamilton: Jag ingår så mycket hellre på den siste talarens framställning, som jag då kan hysa något hopp att den punkten antages. R. o. Ad. fann, att i3:de punkten för det närvar, borde förbigås. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om icke Frih. Hamilton behagade till eftermiddagen rätta förslaget i 8:de D e n 28 O c t o b c r f. m. 347 punkten efter det beslut, sorn Ståndet fattat genom antagande al Frih. Sprengtporten mening. Frill. Hamilton: I full enlighet med det beslut och det medgifvande till förändring, som R. o. Ad. för en stund sedan gaf i frågan om den s. k. första kammaren, får jag anhålla, att hvad jag kallat första eller rådskammaren måtte beta sa, sorn Frih. Sprengtporten nämnde—”den som väljesför flera riksdagar. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag iakttog icke något beslut af R. o. Ad. på Hr Frih. o. Landtm:s framställning, att den punkt i Frih.
Men hvad tror han då orsaken hafva varit till de 30,000 subsidiegevärens anskaffande om ej att de 92,000 redan då voro så bristfälliga (ehuru han ännu beräknar större delen af dem såsom tjenstbara) att då vi skulle till Tyskland afsända 30,000 man, Sverige nödgades hos en allierad anhålla om vapen till sina soldaters utrustande? Utan all ens derföre upgifva några skäl, vill han nedsätta Artilleriets anslag från 48,000 lill 20,000! — Genom lika maktspråk vill han beröfva Topografiska korpsen hälften af dess hittills innehafda knappa anslag! Till Carlsborgs fortsättande vill han ej bevilja något anslag, blott en ringa summa ”till exercisbehof för Ingeniör-korpsen," emedan han påslår, att man i andra länder ej lägger fäslningarne inne i landet, utan på gränsorna. Huru föga Hr Stiernsvärd känner hvad man i andra länder gör i detta afseende, bevisas bäst genom hänvisandet till de stora fäslningsbyggnader, som under sednaste tid bedrifvils vid Frankrikes hufvudstad; vid Cöln, i 126 ilen 15 Januari. medelpunkten för Preussens Rhenprovinsen Tyska förbundets vid Ulm, samt vid Comorn, Verona och Ingolstadt i hjertat af Ungern, Lombardiet och Baijern. Grunden för afstyrkandel af så många anslag, dem Hr Stiernsvärd sjelf anser högst behöfliga, är ingen annan än den, att han utarbetat eli visst antal olika organisationsplaner för vår armé, dem han, kanske ensam bland män af facket, anser verkställbara. Det enda anslag han, mig veterligen, vid denna riksdag oafkortadt tillstyrkt — ja t. o. m. föreslagit, å fjerde Hufvudliteln, har varit ett, till fortsatt utgifvande af en militär författningssamling, som redan, ehuru ännu ej hälften deraf utkommit, kostat Staten 30,000 r:dr b:ko. På författarens konseqvens i omdömen finnér man ett prof, då han företager granskningen af tvenne rikets collegier.
Slutligen skall genom antagande af en bestämd rättighet för Advokat-Fiskalen, alt utfå 12 proc. vid alla tillfällen, då kronan efterskänker sin rätt, upkomma det högst besynnerliga förhållande, att då eftergifter vanligen ske endast vid högst ömmande omständigheter, Advokat-Fiskalen, äfven om han än användt hela sin stränghet vid medlens indrifvande, erhåller då anmärkning-sproc. å endast det belopp, som möjligen kan utgå; men om medlen efterskänkts, å hela summan. Det skulle således vara en vinst för honom, att kronan ständigt efterskänker sin rätt, emedan han då får anmärkn:s-proc. på hela del till betalning fastställda beloppet, hvaremot ora eftergift sker å kronans sida, lian då får proc. endast för den del som kan uttagas. Detta bevisar nyttan och nödvändigheten af att få saken klar, på sätt Utsk. föreslagit, men alt en sådan reglering icke må gälla tjenstens nuvar:de innehafvare, synes alla vara ense om. Jag förnyar min anhållan om återremiss Gr. Sparre: Jag skall blifva ganska kort. Man har här åberopat den Finérska balansen såsom exempel på eller skäl emot borttagande af aktorats-arfvodet, men detta balansmål var af en egen beskaffenhet, och kan icke utgöra någon grund för beräkningen af Advokat-Fiskalens inkomster. Jag har icke sagt, att jag velat eller vill nedsätta denne tjenslemans inkomster, och vet då sannerligen icke, hvarföre discussionen skall hvälfva sig omkring honom. Jag har talat i allmänhet om aktorats-arfvodet, och derunder sökt ,ehuru förgäfves, göra mig klart, hvarföre det skall vara kronan^ förment, att, då hon efterskänker ett ådömdt balansbelopp, säga, det aklorals-arfvodet bortfaller. Det måste vara gifvet, all då K. M. af gunst och nåd befriar en tilltalad från ådömda böter, åklagarens andel deri äfven blifvit eftergifven. Således om en kronans fordran, hvartill fastställda balansbelopp äro alt hänföra, efterskänkes, måste aktorats-arfvodet anses efterskänkt.
Utskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande; och hvad först angår motionärens framställning derom, att grufegarne skulle förpligtas sjelfve ansvara för sine grufarbetare, hvilket skulle kunna tydas derhän, att dermed afsåges en förbindelse för grufegare, att allt framgent ensamme draga försorg om underhållet af de personer, tillika med deras hustrur och barn, hvilka de en gång i tjenst såsom grufarbetare antagit; så, ehuru Utskotten medgifva de olägenheter, som kunna drabba en församling derigenom, att åt de vid grufbrytning använde arbetare, hvilka ofta utgöra ett större antal, flere kunna, dels genom arbetets vådliga och ansträngande beskaffenhet, dels ock derigenom, alt grufvor icke sällan upplagas af personer, som efter ett misslyckadt försök öfvergifva både orten och företaget, flere falla församlingens fattigvård till last, än vid en mängd andra näringar, samt det ej eller lärer kunna bestridas, alt det i allmänhet borde af grufegaren anses såsom en moralisk förbindelse att, då någon af hans arbetare, genom sjuklighet eller vådlig händelse, kommer i behof af understöd, i främsta rummet bidraga till försörjande af dessa för sitt tunga och äfventyrliga arbete icke sällan ganska illa lönade personer, inse Utskotten likväl icke huru någon juridisk skyldighet härutinnan skall kunna anses åligga grufegare i vidsträcktare måltö än andre husbönder, hvilka för drifvande af jordbruk eller rörelse begagna andras arbetsbiträde. Och då derjemte ett stadgande uti den af motionären angifna syftning skulle vara stridande emot den i allmänhet i Pviket an - Zagsamt Allra Besv.~ och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.-o 22. 5 tagna grundsats, att fattigvården bör inom hvarje församling vara gemensam, få Utskotten tillstyrka, att denna del af motionen må förfalla.
Vid en sådan fråga som denna hör man se först på det allmänna. Det allmänna är här både Kronan och räntetagarne. Går man ut ifrån den synpunkten att småningom förvandla det system, som nu äger rum i Sverige, i afseende på grunderna för räntors utgörande, så kan man hafva rätt. Men om i stället för säd räntorna skulle erläggas uti contanta penningar, så skulle derigenom både Kronan och räntetagarne komma att förlora. Om man jemför priserna på spanmål i silfver under olika tider, så har hittills visat sig det resultat, att spanmålens värde i rent silfver har stigit. Således måtte detta icke vara skäl, utan man bör snarare söka att bibehålla det förhållande, som nu äger rum i Sverige. StatsUtskrs mening måtte hafva varit att säden borde lemnäs sådan som den för hvarje år i allmänhet finnes på en väl brukad åker; men i sådant fall, så borde väl ordställningen hafva varit: väl rensad och strid efter årsväxtens beskaffenhet i orten. På grund af denna anmärkning emot sjelfva ordalagen kan jag icke tillstyrka bifall lill Ulsk:s förslag. Man säger att, då vigten vore den säkra bestämmelsegrunden, så skulle densamma vara ett tillräckligt correctiv emot de missbruk, som kunna äga rum till följd af Utsk:s förslag; men så är icke förhållandet, ty vigten af en säd, som är rå, är större än den torra och således innebär delta stadgande icke något tillräckligt correctiv. Om för öfrigt man äfven stadgade, att säden skulle vara torr då den vägdes, skulle väl ändock detta stadgande om vigten innebära någon fördel för räntetagarne? Jag kan icke linna det, och ser icke hvarföre man skall stadga något lill fördel endast för räntegifvarne med förbiseende af räntetagarnes och Kronans bästa. Båda hafva lika rätt, och den enas rätt bör väl icke anses sämre än den andras. Detta är skälet, hvarför jag anser att det correctiv, sorn StatsUtsk. har föreslagit i del 7 morn., gifver full anledning att ändra redaction i det sjette. Hr von Hartmansdorff: Då jag anmälde mig, hade Hr Lagerhjelm ännu icke talat.
I hans hustru fann hon den, som kunde vara henne i moders ställe, och inför hvilken bon kunde ge fritt lopp åt sina mest otvungna tankar. Det kan icke betviflas, att Jenny Linds förtroliga umgänge med Lindblad hade ett ofantligt inflytande på hennes musikaliska utveckling. Härtill bidrog, utom den väsentliga inverkan af hans personlighet, att hon i hans hus hörde all den bästa instrumentalmusik af de stora kampositörer, som då för tiden voro i ropet. Hon icke blott återbetalade genom det inflytande, hon å sin sida utöfvade, all den omtanke Lindblad egnade henne, utan hon gjorde äfven genom sin sång hans kompositioner ryktbara öfver hela Europa. Och ännu långt sedan, i. England, under stunder af ensligt lugn, eller då hon kände sig nedstämd och behöfde uppmuntran, brukade hon sätta sig vid pianot och » gnola » för sig själf dessa Lindblads visor, som gömde inom sig så många minnen — minnen, som varit lefvande verkligheter under en länge sedan förfluten tid, i det gamla fäderneslandet, då dessa visor, så mättade med ingifvelse från hennes hem, först fyllde hennes öron och hon smakade sina unga, opröfvade krafters vårglädje. Och slutligen måste vi nämna Erik Gustaf Geijer, som i Lindblads hem kom i beröring med Jenny Lind, hvilken han omfattade med det varmaste intresse. För henne skref han visor, både ord och musik; och det är i en af dessa visor vi möta en erinran både om hans uppskattning af hennes karaktär och äfven om den djupa inverkan, som en sådan mans uppskattning måste hafva på henne, dess föremål. V i kunna i sanning icke undra på denna verkan, ty visans författare är icke rädd för att hos denna unga oöfvade flicka erkänna tecknen och förebuden till detta oförlikneliga snille, som är himmelens yppersta gåfva, men som dock, emedan den är den yppersta, äfven är en » förödande låga », åt hvilken den hängifna och offerberedda viljan måste öfverlemna sig såsom ett offer, framburet på ett altare.
Derpå hafva de helt och hållet stödt sig, och så har densamma blifvit medtagen. Det är hvad som föranledt till den stora financeoperation de gjort, nemi. att begränsa privalbankernes rättighet att anlita Engelska Banken, äfvensom att skaffa mera reelt mynt i landet. Om man fortgår conseqvent, så kommer man troligen att borttaga sedelmyntet., i Skottland och Irland, på det att gold äfven der må finnas. Afven bär skörda privatbankerna allt hvad skördas kan, d. v. s. utsträcka sin sedelstock i låneväg till dess yttersta gräns, emedan de derpå erhålla en högst betydlig inkomst; men om en ofördelaktig conjunctur inträffar, så se de endast på sina fördelar och draga genast in på sin lånerörelse, hvilket Bankens silfver förråd alltid får vidkännas. Detta är det som gör alt man velat hafva ett bestämdt maximum för privatbankerne, hvilket är alldeles nödvändigt. Af hvad jag nu yttrat synes, att jag hvarken då betänk. N:o 29 afgafs, eller nu velat hafva den 120 § så strängt skrifven som den var förut, nemi. att den metalliska cassan alltid skall utgöra l af sedelstocken, men jag önskar likväl att vi icke måtte försmå behjerta denna proportion. Jag har derföre trott, att det borde finnas ett stadgande, t. ex. af det korta innehåll, attBancofullrn. böra bemöda sig att bibehålla den metalliska cassan vid en proportion såsom 2 lill 5 till den utelöpande sedelstocken. Det är en sådan påminnelse, som jag anser nödig och nyttig. När vi »u haft denna proportion allt hittills, men nu taga bort den, så skulle det factiska förhållandet blifva det att man säger, att R. St. ansett proportionen böra vara 1 till 4 i st. f. 2 lill 5. Detta hör man nu redan allmänneligen omtalas, och det kommer väl att blifva ännu mera allmänt. Jag förutser, att Hr Rosenblad icke kommer att gilla detta mitt anförande. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag måste börja med att bekänna, att för mig synes denna fråga vara i högsta grad enkel.
Utsh. ZJll-de N.o 90 , 91. 5 för Läro-verken i Riket, den 27 Februarii innevarande år, i Nåder förklarat Sig vilja uppskjuta roed hufvudsakliga granskningen och slutliga afgörandet af berörde förslag, intill dess äfven allmänna tänkesättet deröfver hunnit stadga och uttala anser Utskottet sig icke böra tillstyrka, att den yrkade förändringen med Carlbergs Krigs-Academi nu varder tillvägabragt; i följd hvaraf Herr Montgomeries Motion om tillsättande af a:ne Militaire-Professorer vid hvartdera af Universiteten i Upsala och Lund, samt en Militaire-Lector vid hvarje Gymnasium i Riket lärer förfalla. Stockholm den 2 Maji 1829. Antom lill Exped. Utskottet d. 5 Maji 183g. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 34, rörande motioner, dels att den ännu beridna delen 6 Btsv. och Oecon. Utsk Vilcie, N.-o 91. af Smålands Hussar - Regemente måtte få afsitta, dels att GeneralMönstringar måtte hållas endast hvart tredje år, utan några andra Mönstringar deremellan, och dels att både Ryttare och Soldater måtte få beklädas med Vadmal. Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottet återremitterat Betänkandet N:o 34- Den första anmärkning Utskottet anser sig skyldigt att upptaga, är den, som blifvit gjord af Riksdagsmannen Lars Larsson från Calmare Län, att dess i ämnet väckta Motion icke finnes omnämnd i Utskottets Betänkande.
Derigenom har jemväl det förhållande uppkommit, att sedan ett af enskild riksdagsman väckt förslag tili grundlagsförändring blifvit af Constit.Utsk. afslaget, har detsamma af R. o. Ad. blifvit antaget utgöra ett till bifall hvilande grundlagsförslag. Lika lifligt som pluraliteten önskar jag indragningsmagtens afskaffande och hade gerna velat instämma i det fattade beslutet, om jag ansett sådant vara enligt med grundlagen; men det är med verklig ledsnad jag tycker mig finna, att den förebråelse för grundlagsvidrig behandling, som i afseende på indragningsmagtens införande göres emot R. St. vid 1812 års riksdag, skall i afseende på densammas afskaffande kunna göras emot R. St. vid i835 års riksdag. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller att till prof. få nedlägga min reservation, icke blott emot det beslut, hvarom Hr Stråles nu upplästa memor. handlar, utan äfven emot Hr Gr. o. Landtm:s behandling af ärendet, då han deri meddelat en propos., som, efter min öfvertygelse, är olaglig. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 288. om afskrifning af ett Professor S. Agren beviljadt lån ; N:o 289. ang:de rättighet för styrelserna öfver nya passevolanceoch arme'ens trosspassevolancecassa att insätta sina obehöfliga fonder på lånebankens upplåningsräkning för handelsdisconterna; N:o 290. ang:de Myntverkets ställande under BergsCollegii öfverstyrelse; N:o 291. ang:de städernas saluaccis; N:o 292. i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de det vid sista riksdag framställda förslag till ny stängselordning; N:o 293. ang:de forvagnsinrättningar, m. m. Den iG Februari f. m. Vidare upplästes till justering Exped.Utskrs förslag
Hvad åter beträffar den ändring, som Lag-Utsk:t gjort i afs:de å begagnandet af ordet »församling» i stället för ”främmande tros-samfund», torde K. M:ts Propos. säkerligen framför detta ordval här ega företrädet. Med församling tänker man sig här i Sverige i allmänhet, vid så beskaffade frågor som denna, en kyrkosocken, invånarne af en territorialförsamling; hvaremot vid ifrågavrde tillfälle är fråga om ett kyrkosamfund, hvars medlemmar kunna lefva spridda öfver hela landet, från Haparanda till Ystad. Jag tror således för min del, att E. o. Ad. gör väl uti att antaga K. M:ts Propos., sådan den är, och att den ringa af Lag-Utsk:t vidtagna förändringen icke utgör en förbättring, utan i bästa fall en likgiltig variation; men möjligen en försämring. Hr Olivecrona, Knut: Den nu föreslagna andra afdelningen af Lag-Utsk:ts Bet:de, som innehåller förslag till författning ang. främmande trosbekännare och deras religions-utöfning, utgör, enligt min tanke, en förbättring af den hittills varande lagstiftningen rör. detta ämne, och hvilken grundlädes genom 1781 års förordning. Den innehåller två hufvud-principer, den ena uttalad i den 14:de §:n och den andra i lista, om de vilkor, under hvilka främmande trosbekännare må kunna förena sig i församlingar. I afs:de på den princip, som uttalas i sednare delen af förev:de §, har en talare sagt, att det vöre obehörigt, att K. M:t afgjorde, huruvida dissenters finge förena sig i församlingar. Han har visserligen förmodat, att detta härflutit deraf, att Konungen är Svenska kyrkans öfverhufvud, och det lärer icke vara svårt att finna, det denna förmodan är fullkomligt
Det slutomdöme, till hvilket emellertid alla öfverläggningar i detta ämne ledt, har varit det, att denna dag är en af de visaste inrättningar i vår världsordning, och resultatet af de praktiska rön, som blifvit gjorda, har Till och med där, hvarest man vill hålla på ett noggrant iakttagande af kristna bruk och plägseder, såsom kyrkogång, predikolä- sande m. m., vågar jag påstå, att i många fall man till viss grad ohelgar hvilodagen. Antingen affärdar man med dessa fromma plägseder Gud och sitt samvetes kraf, anseende sig hafva uppfyllt » allan rättfärdighet », då man fullgjort vissa andaktsöfningar, samt äga rätt att sedan lefva i » sus och d u s »; eller förvandlar man » pärlan bland dagar » till en tråkig dag. Och tråkigheten är farligare än mången tror: den föder synd. Att varseblifva missbruk, upptäcka fel och brister, är emellertid en jämförelsevis ganska lätt sak. Svårare ställer sig saken, då fråga blir om att i missbrukets ställe införa ett godt bruk, att rätta felen och afhjälpa bristerna. Ofta nog är man ej heller på det klara med sig själf angående det sätt, på hvilket söndagen bör helighållas. Synnerligast för en moder, som ej endast har sig själf, utan därjämte en ungdomsskara att ansvara för, erbjuder söndagsfrågans lösning ganska stora svårigheter; däri instämmer säkerligen en hvar, som är i denna ställning och som tänkt djupare på denna viktiga sak. Jag har trott mig göra en och annan sådan spörjande, villrådig moder en tjänst med att återgifva, hvad jag i detta ämne nyligen läste i den berömde Halleprofessorns, J. E. Erdmanns Ernsle Spiele. * På ett utredande sätt behandlar han där, bland många andra intressanta frågor, äfven den om ett rätt kristligt söndagsflrande. Författaren gifver först en öfverblick öfver det hedniska och judiska högtidsfirandet. Grekernas religion är en dyrkan af skönheten, hvarför naturligtvis deras religiösa uppbyggelse sammanfaller med en stegrad njutning af det sköna. Däraf den glada karaktären i deras kult.
Jag tror mig befogad till den vördsamma hemställan, hvad lycksalighet det må ligga uti att ega författningar, som måste på det sättet tilläm pas. Sedermera har visserligen prohibitifsystemet i de Ryska tullförfattningarna undergått åtskilliga modifikationer; men mer än tillräckligt qvarstår. Annu det nyssförlidna året, då jag sednast besökte Haparanda, försäkrades mig af tillförlitliga personer, att Norra Finlands behof af kolonialvaror och specerier i betydlig mån anskaffas på det sått, att godset från Stockholm eller annan stad i Sverige föres till Svensk gränsort och vidare landvågen till bestämmelseorten, sedan det hemligen gått öfver den långsträckta gränsen, en smuggling, som lärer i de flesta fall lyckas, i trots af den i Torneå posterade tullbetjeningens uppmärksamhet, understödd af en trupp Kosacker Att en transport, förenad med så mycken omgång och 6ådant äfventyr, kan löna sig, torde få betraktas som ett bevis på något missförhållande mellan de Ryska tullsatserna och hvad i det hänseendet må anses normalt. Annorlunda år förhållandet i Österrike, Holland och Belgien. Synnerligast i de sistnämnde 2 länderna, når man undantager artikeln raffinadsocker, som också der förekommer exceptionel, åro i Poll 7 Januari. 21 allmänhet tullsatsema så utomordentligt låga, att de Svenska i hänseende till dem icke cga någon motsvarighet. Visserligen tillkommer fdr importhandeln der, såsom på flera utländska orter, en och rinnan additionel afgift. Hvad angår den tillfälliga »krigsgården» i Danmark, är jag likväl i tillfälle efter officiella handlingar uplysa, att den redan uplid rt. Imellertid åro vi icke heller i Sverige i saknad af dylika fdr särskilda ändamål bestämda tilläggs-afgifter.