Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således att Köpmännen äga fullt skäl, att tacka Kongl. Maj t och Kronan för de tillfällen, som blifvit dem lemnade, art genom hastig omsättning af d..;,as CcpitaJe?, bereda sig en ökad vinst, iföäd angår Herr Cedcrschjclds yrkande att Den 27 Junii e. m. 535 Riksens Ständer böra genom Ombud deltaga i Magasinslnrättningens Styrelse, får jag lörkla, ra att jag, ehuru olämpligt det än vore, deremot för tnin egen del icke har något att erinra, emedan jag på det högsta önskar, att Rik. sens Ständer må, så vidt möjligt är, äga tillfälle förnimma, huru Styrelsen öfver detta Verk handhafves. Friherre Cederström-. Det har icke blifvit af någon af de värde Talarne bestridt, att ju ett partielt förbud mot Brännvinsbränningen är skadligt. Men om Grefve Mörners hemställan skulle bifallas, möter dervid det hinder, att om Landshöfdingen uti ett Län ser sig för. anlåten att begära spannmåls undsättning, för det 5q a 60 personer äro i behof deraf, så måste, efter Utskottens förslag, hela Provircen förlora sin Brännvinsbfännings-rättighet, ty det" tiilstyrkta beslutet är ovilkorhgt, och kan ej andras utan återrem'ss, hvilken jag alltså tillstyrker. Om här endast vöre fråga om att, på sätt Friherre Fock hemställt, öfverlemna till Kongl. Majit att förordna om Brännvinsbränningens inställande olver hela Riket, hade jag ej något deremot, ty sådant är redan undt r denna Riksdag beslutadt, men Utskotiens nu framställde förslag syftar på ett närmare bestämmande af Brännvinsbrännings förbudet, och det är deri jag ej kan förena mig. Herr von Hansswolff, Carl Gustof Reinhold; Jemte det jag förenar mig med hvad Friherre Cederström nyligen anfört, utbeder jag mig att 5 36
Men annat menar jag med folkbeväpning, än att den skall bestå af sådana med full vilja, men utan all förmåga utrustade massor. Skiijom begreppen åt genom passande definitioner, att man må förstå hvarannan. Med folkbeväpning förstår jag sådan organisation af ett lands krigshär, att i densamma krigsbildning bibringas och underhålles ibland det största möjliga antal af landets stridbara män, sorn alla äro stridspliylige. Med stående här menar jag deremot sådan organisation, hvarigenom stridspligt uppdrages och stridsskick1 ighet gifves endast åt ett färre antal, på ett eller annat sätt, genom värfning, lottning eller indelning, lika godt, uppsatte soldater.' Nationerna måste antagas hafva en visserligen föränderlig, men vid viss bestämd tidpunkt, viss gifven kraft att uppoffra till hämnande af deras förolämpade ära, försvarande af deras frihet, tryggande af deras sjelfständighet. Denna gifna kraft, bestående i offer både af samhällsmedlemmarnes tid och af deras penningar, kan på ganska olika sätt användas. Efter folkbeväpningens absoluta princip skall denna kraft lika på alla stridbara fördelas; detta vore ovillkorligen det rätta, om kraften vore så stor, att alla kunde få full krigsbildning. Efter stående härens principskall kraften ej splittras, utan påfå händer concentreras. Då den är för ringa att, på för många fördelad, kunna åstadkomma någon verkan, är detta riktigt, och skulle det så alltid vara, Den 9 M o j f. m. jja5 t ra, örn någon krigisk bildning kunde åstadkomma, alt den fullt skicklige soldaten också Liefve både outtröttlig oell odödlig. Af allt detta och mycket annat, som vidare skulle kunna utvecklas eller tilläggas , synes det att bär är ett probleme att lösa, som genom den mängd ineonslanta qvantiteler deri ingå, endast kan approximativt bestämmas. Också då jag nyss ställde upp de båda ytterligheterna emot hvarandra, så gjorde jag det blott för redighets skull; ty hvarken jag eller någon af dem, som tänka olika med mig, hafva någon mening att strängt uteslutande tillämpa någon af de tvänne principerna.
Man vill tvinga ångbrännerierna, att öka sin tillverkning så att minimum blifver 300 k:r om dygnet, ty de böra väl, tycker man, också lida något tvång, när de små skola underkastas ett ännu större. För min del vill jag icke tvinga hvarken de små eller de stora. Hvartill skulle det tjena, att nödga ångbrännerierna öka sin tillverkning från 125 lill 300 k:r eller från det belopp, som nu vanligen är det minsta? G H. 32 498 Den 27 April f. m. Frih. Raab och Frih. von Kraemer hafva anmärkt, att det icke är pannan, utan den dithörande ångredskapens och byggnadens förändring, som är kostsammast. Hvarföre skall man åstadkomma olägenheter för någon i bedrifvandet af en näring, som hittills varit ansedd för loflig och i hvilken idkaren nedlagt sina kapital, under förutsättning, att handteringen vore tillåten? Gerna må man beskatta henne, men för öfrigt bör hon lemnäs i fred. Man säger, att flera kontrollörer skulle behöfvas, än som kunna anskaffas. Om någon, rörande en annan näring, sade, att hon icke skulle kunna bedrifvas för brist på kontroll å beskattningens utgörande, så skulle man förmodligen skralta åt en sådan invändning. Vill man betala kontrollörer, nog får man dem, och hellre må Staten aflöna dem högt, än göra intrång i enskiltes näringsfång. Ville man på landet till kontrollörer begagna indelte officerare, hvilka under bränningstiden äro lediga, så tror jag alt man både skulle finna skickliga personer och män på hvilka man kunde lita. I Norrige anses en sådan befattning ingalunda förringande. En Norrsk Kammarherre, som jag känner, har i sitt hemland haft en sådan befattning. Dessutom kunde koutrollanternes antal betydligt minskas i händelse bränvinsmätare, hvilka man äfven föreslagit, blefve antagne och begagnade. Man förklarar sig ännu icke hafva sett någon sådan, men Utsk:s ledamöter och flere andra Adelsmän än dess frälse medlemmar hafva sett ifrågavaride anstalter. Emot dylika mätares inre beskaffenhet har jag icke hört några väsendtliga invändningar göras. Sålunda är troligt att de kunna godkännas.{
Då likväl Dikets Ständer vid innevarande riksdag redan fastställt beräkningen af Statsverkets såväl ordinarie som extra inkomster, lärer det icke numera låta sig göra att för den nästkommande statsregleringsperioden antaga dessa inkomster lemna något större öfverskott för bestridande af Riksgäldskontorets utgifter, än som uti Memorialet N:o 242 redan blifvit beråknadt; och torde, vid sådant förhållande, deraf ock följa, att om Ilikets Ständer medgifva, alt de för kreditivet erforderliga medel skola genom upplåning anskaffas eller af Riksgäldskontorets, för längre eller kortare tid möjligen disponibla, medel förskjutas, anvisning ock nu bör lemnäs, huru de upplånta eller förskjutna medlen skola varda godtgjorda, helst det, under för handen varande omständigheter, icke torde vara med klok försigtighet öfverensstämmande att. ulölver de buda i grundlagen afsedda krediliver, hvilka vid denna riksdag blifvit bestämda till ett sammanräknadt belopp af Fyra och en half millioner R:dr, på Riksgälds—kontoret anvisa ytterligare Tre millioner Riksdaler, utan att samtidigt anslå åtminstone de för godtgörande af sistnämnda belopp erforderliga medlen. Utskottet, som uti det återremitterade Memorialet icke yttrat sig, huruvida sistnämnda medel lämpligast böra utgöras genom direkt eller indirekt beskattning, enär frågan derom tillhör Bevillnings—Utskottet, torde icke behöfva erinra, att det icke tillkommer Stats—Utskottet att besvara de inom Iliks-Slånden härom förda diskussioner. Utskottet, som i öfrigt, vid det förhållande att två Stånd redan gillat Utskottets uti Memorialet N:o 240 framställda förslag, icke anser sig behöfva bär vidare, än som redan skett, till besvarande upptaga de deremot framställda anmärkningar, får med vidblifvande af berörda förslag, hemställa, att Bonde-Ståndet i öfverensstämmelse dermed måtte fatta beslut. Vidkommande den af Borgare-Ståndet beslutade återremiss å Utskottets förslag till stadgande i Riksgälds-kontorets reglemente, anser Utskottet denna återremiss för närvarande icke föranleda något yttrande från Utskottets sida. Stockholm den 50 November 1803.
15 dens slut påräknas och då sökanden hittills icke allenast ordentligen utgjort arrende-afgiften, utan äfven i alla afseenden val vårdat och underhållit hemmanen, funnit sig ega skäl tillstyrka, att kronohemmanen Söderby må på j^lterligare 3o år, räknade från midfastan år 1846, då nuvarande arrende tilländagå!', lill Runstedt upplåtas, emot skyldighet att erlägga den nu bestämde årliga arrende-afgift af 86 tunnor 11 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn. Stockholm den 28 Aptil i8$o - N:o 85- Änk. till Exp; Utsk. den 29 April, kl, r e. m. Utlåtande> £ anledning af Kronofogden, Jssessoren C. J. Lagercrantz s ansökning om förlängdt arrende ä Barkarby krono hemman eller skatteköp derå. (J. A.) Uti en lill KonglMaj:t i underdånighet ingifven skrift, har arrendatorn af Barkarby arne kronohemman, hvartdera 1/2 mantal, inom Lofö socken, Färentuna härad af Stockholms Län, Assessoren och Kronofogden C. J.
Jag förenar mig om återremiss på den grund, att Rikets Ständer, äfvensom Regeringen i allmänhet, borde snarare tänka på att lindra och minska båtsmanshållet, som i allmänhet är otjenligt för Flottan, och mera räkna på sjöbeväringen. Jag anhåller derföre, att Utskottet måtte förändra sitt Utlåtande, och föreslå någon sådan åtgärd, aLt Städerna icke blifva lika tungt, som nu beskattade. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag anhåller allenast att få svara några ord på den siste Talarens anmärkning, alt man borde lindra bördan för de mindre städerne, utan att höja den för de större. Utskottet har måst hålla sig till Konungens proposition, att antalet hvarken får ökas eller nedsättas. Det visar sig äfven, att allt sedan Carl XI:s tid, då denna tunga blef nedsatt till hälften, genom fördubblingens upphörande, är den nuvarande tungan af båtsmän från Städerne tillsammanslagne icke för stor, då endast omkring 890 utgöras 2iB Den 3 Februarii e. in. af ett egendomsvärde på 48 Millioner, hvilket stiger till 4 gänger det hemmansvärde, för hvilket båtsman på landet underhålles. Således, utan att orimligt höja denna tunga för de större Städerna, kunde den dock i någon mohn minskas förde mindre. Denna åsigt har äfven förut af några Ledamöter, och deribland af mig, blifvit framställd, men öfverröstades af pluraliteten. Således får jag vördsamt anhålla om återremiss. Herr Riben > Carl Wilhelm:
105 gen med tryckning af desi Betänkande» och förslag mätte uppdragas ät Utstottets Canccllie, 284. angäende Consiitutions - Utstottets utlärande om rättighet för Konungen att till Embeten wid Undcrwisnings-werken befordra utländske Lärde och Konstnärer, 284. — om anständ med slutelig» företagandet af Statsoch Banco - Utskottens Protoeolls Utdrag, rörande besia Utstötts sammanträde till öfwerläggning om säkerhet kör Banqucns förskott, 5.85. — om utseende af twänne Ledamöter till upprättande af Tabeller öfwer Rikets Tjensteoch Lörängs - cstat ifrän är 1696 till närwarande tid, 287. — rörande Bewillnings-Utstottets hemställan, huruwida det tillkommer Utstottet, att granska Sjö- och Land-Tulls samt Accis-afgifterna, Post-, Chartc-Sigillateoch Husbehofs-brännings - medlen samt deruti söreslä nödige förändringar, 286. — om uppdrag ät RiddarhusUtstottet att inkomma med ett sammandrag af de ännu bibehällne Adeliga Privilegier, 285. om uppdrag ät Riksens Ständers Ombud wid uppteckningen af f. d. Konungens egendom att inhemta upplysning om förhällandet med en Rikets inncstäende fordran efter Högstsalig Konung Ougtak lii, 287. — om uppdrag ät Erdeditions - Utstottet att föreflä en detaillerad Instruktion för Riksens Ständers Omlntd wid uppteckningen af f. d. Konungens egendom, Z19. om tillständ för Riksgälds-Contoiret att till utbyte af utelöpande försiitne Credit-sedlar tillwerka nya, Z?
Den tid var nu inne, då Örnungen återväntades. Redan för flera veckor sedan hade Birger inhändigat afseglingsbrefvet från Bordeaux, och dagligen, ja stundligen, hoppades Tistelöns invånare, den längtande fästmön isynnerhet, att få se skonerten på sin vanliga ankarplats. Men dag efter dag gick förbi, och Örnungen hördes lika litet af, som något bref från kaptenen underrättade om orsaken till dröjsmålet. Gubben Haraldson spanade sjelf hvarje morgon på öns högsta bergsspets utåt det oroliga hafvet, men skakade alltid hufvudet till nej, då Gabriella forskande mötte honom vid återkomsten. Birger började blifva allvarligen bekymrad för både vän och egendom; men han ville icke bedröfva Gabriella med sina slutsatser, utan yttrade beständigt goda förhoppningar på en kommande dag. Underligt nog, var Gabriella sjelf nästan den lugnaste. Stormarne hade ännu icke varit så förfärliga, som de plägade på denna tid af året; och när inga olyckor afhördes i Bohuslänska skärgården, trodde hon att det icke kunde vara så illa. Rosenberg låg säkert för motvind. Hon kände på sig att det icke var farligt. ”Jag önskar hon hade rätt!” sade Birger en morgon till Haraldson. ”Men det börjar se betänkligt ut. Hvad menar far?” Gubben kastade en af sina mörkaste blickar öfver stranden, der dyningarne hvälfde sig högt. ”Jag kan ingenting säga; men jag tror vi skulle ha hört något ifrån honom, om det bara vore vinden som fallerade. Jag känner se’n gammalt stormarne i Nordsjön; kanske har han drifvit in på Norrige. Rosenberg har ingen lycka på sjön.” ”Gud bevara folk och skuta!” sade Birger och trädde åter in i huset. Aftonen samma dag kände Gabriella sig likväl öfverraskad af en märklig oro. Hon kunde hvarken sitta stilla eller hålla sig inne, men hon sade ingenting; och endast den tydliga ångest, hvilken lästes i hennes ögon, hvarje gång dörren öppnades, förrådde den sinnesrörelse, hvaremot hon fåfängt försökte värja sig. ”Det är icke bra med dig i qväll, lilla Gabriella?” yttrade Erika och såg med hjertligt deltagande på sin älskling.
Utom den väl inrättade Lancaster-Scholan inom Qvistbro Socken, egentligen för Svartå Bruks underhafvande, som benämnes efter Dess Ädelmodig^ Stiftare, den Fockska Skol-Inrättningen; Äfvensom en dylik Schola, den Herr Bruks-Patron och Riddaren Strokirk på egen bekostnad låtit inrätta vid ölsboda Bruk i Nysunds Socken, finnas nästan inom hvarje Församling inom Länet Scholor, under Prästerskapets inseende, der de af Allmogens barn, sorn icke äro i tillfälle att begagna de Allmänna Undervisnings^Verken i Släderne, vinna den nödigaste kännedom af Christendomens läror; äfvensom, på sine ställen, någon insigt uti räknande och skrifvande; dock måste, så länge Församlingarne sakna förmåga, att aflöna skickligare och mera upplyste Lärare, än deni, hvarmed man nu, för bristande tillgångar, nödgas sig åtnöja, Allmogens bildning förblifva på den lägre ståndpunkt, hvaruti den för närvarande i allmänhet befinner sig. Enligt hvad: Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande uti en serskild fråga lia^t Nåden utreda, äro utaf 56 Socknar, hvaraf Länet består, 42 med 21 Sockne-Magaziner förseclde, hvilkas sammanräknade Spanmåls-fond uppgår till io,685 Tunnor i3£ kappar Säd, största delen Råg, som likväl på de fleste ställen öfver Sommaren hel och hållen utlånas, utan att något deraf lemnäs i Magazinet qvar; och äga sex af desse Socknar derförutan en penningefond af tillsammans 3,151 R:dr i3 skill. 4 r*sC Banco, samlad i ändamål, att uti behofvets stund i Spannemål förvandlas. Utom Gästgifvaregårdarne finnas nu mera uti hela Länet på Landsbygden icke flere än Åtta tillåtna krogar, af hvilka jemväl en och annan skulle kunna umbäras, ehuru med indragningen deraf, jemlikt senare Författningar, måste anstå, intilldess nu varande innehafvare, på ett eller annat sätt, afgå.
ÄI:s propos. är också endast afgifven för den händelse, att R. St. skulle anse spannmålsberäkningen under lönerna böra fortfara. Hvad den först af mig väckta frågan angår, så, ehuru jag icke kan medgifva, att mitt förslag skulle leda till löneförhöjning, får jag likväl, då jag närmare considererar betänkligheten af att öka statsbristsumman, hvilket dock lärer1 blifva en oundviklig följd af det ifrågavar. beslutet, och då Frih, Palmstjerna ganska riktigt fästat min uppmärksamhet vid det misstag, att förevar, spannmålslöner skulle röra förhållandet räntegifvare och räntetagare emellan, skall jag icke vara envis i mitt påstående, hvarifrån jag sålunda afstår på den grund, alt statsbristsumman icke må blifva ökad. > Gr. Frölich: Då den värde ledamoten, som först yrkade motsatsen af hvad StatsUtsk:s utlåt, innefattar, nu afstått från sitt yrkande, torde det vara öfverflödigt att mycket orda i saken. Då jag emedlertid har ordet, får jag för - Deli 8 Augusti f. ra. klara orsaken, hvarföre jag för närvar, förenar mig uti de grunder, StatsUtsk. anfört. Det är icke derföre, att icke äfven jag erkänner riktigheten af principen deruti, att alla löner, utan afseende på till hvilka de utgå, måtte kunna blifva bestämda. Alen sådant kan ieke ske, förrän de regleras i penningar en gång för alla, och sådant kan ske, sedan vi fått ett bestämdt mynt och Styrelsen för B. St. framlägger en fullständig plan lill en dylik reglering. En sådan plan hafva vi icke kunnat få, då vi ieke haft ett mynt. Alen att bifalla K. M:s nåd. propos. vore att lill en del frångå der/princip, som hittills varit gällande, och hvaraf följden skulle blifva den, att om löntagarue genom de högre spannmålsprisen under de 5 åren fåll en förhöjning, desamma kunde, i fall enahanda princip följdes vid kommande riksdagen, under de följande 5 åren få vidkännas en dika beskaffad nedsättning; och jag hemställer, huru belåtna löntagarne dermed skulle blifva.
Ingen är berättigad att begagna en ännu lefvande Svensk arkitekts byggnadsplaner och ritningar, utan konstnärens samtycke; dock må detta samtycke antagas vara lemnadt om planerna och ritningarne äro offentliggjorda af konstnären sjelf, eller med hans (eller hennes) goda minne, utan att han (hon) särskildt förbehållit sig uteslutande rättigheten till deras begagnande. § 5. De rättigheter, som genom bestämmelserna i §§ 1, 2 och 3 tillerkännas konstnären, gå icke förlorade derigenom att hans (eller hennes) arbeten öfverflyttas i en annans ego, så länge icke dessa rättigheter, tillika med arbetet, uttryckligen äro öfverlåtna på denna. 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande As 1. § 6. Till att medelst teckning efterbilda en annans konstverk, behöfves icke konstnärens samtycke, äfven om teckningen är till salu, när den blott icke mångfaldigas genom mekaniska medel (§§ 2 och 3). Liksom det (efter § 1) icke är otillåtet att efterbilda ett bildhuggeriarbete, genom målarekonsten eller omvändt, så må det ej heller vara förbjudet att återgifva något sådant konstverk genom medaljer, caméer, mosaik m. m. § 7. Från förbuden i § 2 undantagas efterbildnmgar af konstverk, som äro uppställda på offentliga platser, eller af byggnaders utansidor och derpå anbringade konstnärliga ornamenter. § 8. Från förbuden i §§ 1, 2, 3 och 4 undantages: a) Efterbildning af konstverk för undervisnings skull i offentliga läroanstalter, äfvensom konstverks begagnande till mönster för af handtverkare eller fabrikanter förfärdigade husgerådssaker, eller till dessas prydande. b) Konstverks återgifvande såsom illustrationer i tryckta böcker och tidningar, eller i sådana samlingar af efterbildnmgar, som närmast äro afsedda för praktiskt bruk, t. ex. till kataloger. § 9. Den, som utan tillstånd, har efterbildat (§§ 1, 2 och 3) eller begagnat (§ 4) en annans konstverk, skall böta från 40 till 1,000 R:dr R:mt och dessutom gifva den förorättade ersättning för den honom derigenom förvållade skadan.
Hon skulle möjligen hafva förnyat både detta oeh » anbudet », om icke olyckligtvis en af änkans väninnor, som besökte henne, flytt in i matsalen vid hennes nåds ankomst och där lyssnat till hela samtalet samt sedermera • — retad af sin väninnas förtegenhet — berättat historien ute i staden. Detta nederlag blef ännu förargligare genom giftermålskandidatens oförsiktighet att förtro en af sina närmare bekanta hela planen med alla dess detaljer, och detta redan innan den strandat, hvadan denna händelse, i förening med vissa andra förhållanden, gjorde, att hennes nåd flyttade från staden och bosatte sig i ett af våra grannland. Hon var så godt som glömd i sin forna hembygd, då hennes namn åter dök upp, äfven nu i. förening med en giftermålsaffär. En af hennes forna yngre manliga umgängesvänner hade genom ett öfverdådigt lefnads sätt blifvit skuldsatt öfver öronen, och då detta — liksom hans mindre aktningsvärda karaktär — var allmänt kändt i hans egen krets, fann han det omöjligt att där » reparera sina affärer » genom giftermål. H a n beslöt därför att resa till en tysk badort för att » verka genom sitt vackra utseende och sin samhällsställning », men besökte på utresan hennes nåd, som begrep afsikten med badresan, och hon hade genast ett förslag att göra honom. I en af de svenska familjer, hvarest hennes nåd anbringat en af sina systerdöttrar, hade under ett af de senaste åren en ung, rik afftagerska blifvit inackorderad, till hemlig förargelse för » sällskapsdamen », som i arftagerskan såg en farlig rival om ortens ende ogifte ståndsperson. Äfven hennes nåd, som hade en starkt utpräglad släktkänsla, önskade få den nykomna familjemedlemmen aflägsnad, helst från orten. Detta gjorde, att denna arftagerska genast stod för hennes tankar, då hon fick besök af den nye giftermålskandidaten, och sedan hon gjort aftal med honom, skref hon till sin systerdotter. Några dagar senare anlände en elegant herre till den temligen ensligt belägna egendomen och lät genom kammarjungfrun anmäla sig till besök hos sin » kusin »; därmed menades hennes nåds systerdotter.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och iropligtigsie tjenare och öndersåter, M. BRAHE. Axet. MÖLLERHJELM. Stockholm den g Mars 1844- Fritz Rythén. 109 Direktionens öfver Allmänna Garnisons-Sjukhuset underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse angående nämnde Sjukhus, Stormäktigste Allernådigste Konung! Genom nådig Remiss af den 18 December nästlidet år, har Eders Kongl. Majit täckts infordra Direktionens öfver Allmänna Garnisonssjukhuset underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om år 1843 förrättad Statsrevision, i hvad densamma rörer nämnde Sjukhus för åren t84o och 18415 och får, till följd deraf, Direktionen underdånigst anmäla, att Direktionen icke har något att tillägga utöfver hvad de till Kongl. Kammar-Rätten afgifna räkenskaperna innehålla, helst Rikets Ständers Revisorer, vid kalkyl och uppgifter i öfverensstämmelse med räkenskaperna, icke haft något emot förvaltningen att erinra. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste och trojpligtigste tjenare och undersater, C. F. LORICHS M. G. ANKARSVÄRD. Fredr, af KLERCKER. F. EHRENSVÄRD. A. H. BRANTING. Cari, THELNING. Stockholm den 5 Mars 1844- dug. Grandinson - 110 Förvaltningens af Sjö-Arenderna underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse om granskningen af Förvaltningens och Flottans Stationers samt Lotsverkets räkenskaper.
I anledning häraf tfllkännagaf Herr Grefwen och Landtmarffalken, att den enligt Riksens Ltänders Beslut upprättade RiksStaten, wid detta Memorial warit bifogad, mcn att da, i anseende till dest widlöftighet, endast ett exemplar deraf blifwit utstriswit, borde detsamma hos alla Ständen circulera, och af ExpeditionsUtstottet fluteligen, wid författandet af Riksdags Beslutet begagnas. Anmäldes och infördes Herr HofCantzleren Friherre »k Wetterstedt, hwilken pä Kongl. Mastts magnar till Herr Ercfwen och Landtmarstalken aflemnade Konungens Rädiga swar Den 2 April. 15 swar i anledning af Riksens Ständers undcrdäniga skrifwelse, rörande Wargeringens uphäswande. Herr HofCantzlern afträdde ester manligheten utbes ledsagadUplästes ett ifrän StatsUtstottet ingifwet sä lydande: Wördsamt Memorial! Uti Bilagan Lik. E. till StatsReglerings Betänkandet, innefattande Militaire Staterne tills Lands, har StatsUtstottet, under Titeln LifGardct till Häst föreslagit, att be Officerare, sä wäl tvid detta Regemente, som wid för detta Swensta Gardet, hwilka blifwit reducerade, skulle fä behätta de deruti föreflagne Lönings-wilkor, i ätta är, till ersättning för deras i stensten utgifne accordcr, utan afseende pä om de under tiden wunne befordran till annor tjenst och Lön, men att efter den tiden berörde Lönings wilkor borde owilkorligen indragas. Ej mindre Wälloft. BorgareStändet ändetHederwär» da BondeStändct hafwa uti ProtocollsUtdrag af den 2r och a; sistl. Februarii bifallit hwad Statsutskottet härutinnan hemställt; Mcn däremot hafwa Högloft.