Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltför omvexlande behöfva dessa nöjen ej vara; då far och mor äro med, blir nöjet aldrig enformigt, ty än fängsla föräldrarne barnens intresse med en liten bit naturhistorie, än en folksägen, än en liten bit moral, allt som tillfället gifver anledning till. Låt oss t. ex. tänka på vinternöjena. Vid middagsbordet förklarar pappa: » Se så, läs öfver edra lexor nu, medan jag tager mig en liten tupplur på maten. Kl. 4 gå vi att åka kälke, jag såg en så ypperlig backe, då jag i går promenerade utåt landsvägen. » Den middagen stökas undan med fart, och så höras blott ett ihållande surr och mummel af lexläsande ungdomar. Ändtligen slår kloekan I fyra! Allmän stormning mot pappas dörr: » Upp, upp, klockan är fyra! » Pappa gnider raskt sömnen ur ögonen, mössor och kappor tagas på, är familjen liten, bjudas några kamrater med. Hvar och en tager sin kälke, pappa får vedkälken, ty julbocken har ej gifvit honom någon, och så raskt i väg! Mamma sade sig ej orka ' med, men hon blinkade så hemlighetsfullt åt pappa, så aldrig stod det rätt till med den tröttheten. Åh, huru snön glittrar i solskenet, huru vacker skogen är i sin hvita vinterkappa, och huru blank backen är sedan! Hejsan, där stjälpte Einar i snödrifvan, så att snön yr om honom, där kommer pappa helt stadigt med Märta i famnen, där åker Gunnar på snöskor i kapp med Evi på kälke. Åh, så det går! Fort alla uppför backen igen. Men hvarför står Kerstin där uppe på backen och viftar med sin röda duk? Hurra! där ha vi tröttheten, två hurra för mamma och Thilda med kaffepannan! Fort alle man ned! Mamma sättes på vedkälken med kaffepannan i famnen, och uppför backen bär det i yrande fröjd. Där dukas kaffebord på största kälken, och alla de andra användas till stolar. När kaffet är drucket och mamma fått se åtskilliga mästerprof i backåkning, börjar solen bjuda godnatt, och det rustas till hemfärd.
Till ytterligare ådagaläggande af nu anförda förhållande, har Utskottet ansett sig böra meddela nedanstående uppgift å de, sedan sista Riksdag, enligt aflemnade liqvider, Riksgälds-Contoret tillfallna behållna öfverskott, äfvensom å de vid samma lider oullagna belopp af Statsfyllnadssuinman; dervid Utskottet tillika trott sig böra erinra, att Tulluppbörden, sorn hufvudsakligen förorsakat dessa öfverskott, nästan helt och hållet ingår under Calender-året, samt ali de, vid hvarje års slut, återstående andelarne af Statsfyllnadssumman, vanligtvis blifvit uttagna, innan Kongl. Stats-Contoret varit berätligadt alt lyfta något af enahanda anslag för påföljande året: 1835 d. 31 Dec., af Kongl. Stats-Contoret uppburna behållna öfverskott för år 1834, aflemnade till Riksgälds-Contoret under Februari månad 1837 s R:dr 402,849: G. 10. behållna öfverskotten för år 1835, dito dito i December 1837 i . i , . 315,719: 32. 10. Summa R:dr 718,568: 39. 8. outlaget belopp af Statsfyllnadssumman 39,896: 18. 3. 1836 d. 31 Dec., i Kongl. Stats-Contoret innestående belopp för åren 1834 och 1835 718,568: 39. — hvarifrån afgår den för år 1836 uppkomna och af Riksgälds-Contoret i Stats-Utskottets Utlåtande t JV.-o 355. 15 Februari 1839, efter reqvisition, godt gjorda extra Statsbrist < i , . 29,916: 39. 3. 9. oultaget belopp af 1836 år& Statsfyll uads-summa
M-.s nåd. tillkännagifvaude blef till Just.rådsembete! uppböjd, men det oaktadt liek framgent bibehålla secreterarelöneu å indragningsslat; så bar jag icke kunnat godkänna del skäl, hvarpå föredragandens i delta afseende gjorda und. tillstyrkande sig grundade; nemi. att K. M. icke de jure eller genom ntgifven författning upphäft Nummerlotteriet förr än några månader efter Hr af Rolens nmförmälda utnämning. I följd häraf har jag icke kunnat anse det ifråga var. målet hafva varit fullt riktigt behandladt. Här är sä mycket både vid denna och föregsde riksdagar taladt om den 107 § Reg.F., att jag icke vill dervid länge uppehålla mig; jag ber blott alt med några ord fä upptaga hvad Hr Gripenstedt yttrat, lian liar fästat Ståndets uppmärksamhet derå, att det vore ConstUtsk:s skyldighet att, efter skedd granskning af Statsrådets prot., om de funnit något deruti anmärkningsvärdi, sådant för 11. St. tillkännagifva. Samma åsigt hyllas af många och har äfven gjort sig gällande inom Const.Utsk.; men den är dock icke min. Jag anser icke, att Const.Utsk. bör gifva R. St. anledn. all fästa sig vid småsaker. Hr Gripenstedt har enligt min förmening icke rätt uppfattat den 107 §. Jag läser den i sammanhang, jag stannar ej vid ordet tillkännagifva, såsom han det gjort, och dä finner jag alt der står: ”hvilka om de finna Rikets val det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur Statsrådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.” Detta förutsätter, att en anmärkning skall hafva blifvit gjord, och den anser jag efter denna § ej kunna göras mot en ur Conseljen redan afgången person och att meningen med denna § är den, att Const.Utsk. icke har att fästa sig vid andra föredragande eller Statsräder än de, som äro ledamöter af Conseljen. lietta gäller dock endast om 107 §, med 10(i § är förhållandet helt annat.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att uti den bevilln.förorda., som nu kommer att utfärdas, mätte bestämmas antingen att gesäller på landet äro från bevilln. fria eller ock till hvad belopp dylik afgift af dem skall utgöras. Enligt 28 § af bevilln.förordmn af d. 17 Juni 1845 skola alla pä landet vistande personer, som idka handel, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga enahanda afgift, som personer i städerne med hvilka de kunna jemföras, dock ej under minimi-afgift uti 5:te klassens städer. Enahanda stadgande har äfven funnits uti föreg:de bevilln.förordtur, och bar med åberopande häraf under granskning af landsbok räkenskaperne ofta anmärka, framställts dervid, att åtskilliga under benämning af handlande, fabrikörer, m. fl. i mantalslängderne upptagna, med borgare i städerne jemförliga personer blifvit bevilln. påförda till mindre belopp än ifrågavar. § medgåfve. Emot sådane anmärkntr, då de ej till riktigheten erkänts, har blifvit invändt, att den ringare afgiften blifvit påförd på grund af beslut utaf taxerings-comiteen, som skall ansett de skattskyldige ej mäktige den fastställda minsta afgiften erlägga; ett förhållande, sora, derest det ägt grund, åter föranledt till åtal mot uppbördsförvaltningarna, enär sällan eller aldrig taxeringscomitéens beslut i förevar, fall blifvit, på sätt uti ifrågavar. § jemväl stadgas, uti comitéens prot. antecknadt och pröfnings-comiteen understäldt, hvilken föreskrift synbarligen tillkommit af den riktiga grund, att noga borde bedömas huruvida en skattskyldig framför andra vore till lindring uti hevilla, berättigad.
» Naturligtvis går inte en sådan sak sönder af sig själf, o c h det minsta m a n k a n göra, då man slår sönder något, är väl dock att tala o m det. Skålen begagnades i förra veckan, så det måste väl skett v i d diskningen, Kerstin. » Kerstin såg först på sin fru, s o m o m h o n försmådde att svara. M e n h o n tyckte d o c k v i d närmare eftersinnande, att saken föreföll besynnerlig o c h fordrade ett utredande, o c h sade därför fogligt nog: » Nej, det skall jag säga frun, att hel var skålen, då j a g satte in d e n; m e n det är besynnerligt, h u r detta kunnat ske, då så godt som ingen går i d e t skåpet. » FRIHERRINNAN PATTI-CEDERSTRÖM SKÄR U P P B R O L L O P S T A R T A N. I D U N 1899. T&gt; C. SJÖCRONA f. Efter ett långvarigt lidande afled härstädese den 3 d:s vid nära 63 års ålder fru Berika Cecilia Sjöcrona, född Elliot, maka till landshöfdingen i Skaraborgs län fil. d:r Cornelius Sjöcrona. Som Idun i fjol i sin serie » Våra landshöfdingsfruar » meddelade fru Sjöcronas porträtt, inskränka vi oss nu till detta korta meddelande. Närmast sörjes den bortgångna af make, son samt tre döttrar, hvaraf en är gift m e d statens landtbruksingeniör i K r o n o b e r g s län C. A. R o o s, en m e d assessorn i Svea hofrätt A. H. E. A m é e n. Förlofning har i Johannisburg i Transvaal ingåtts emellan en engelsk läkare, d:rBensusan, o c h en stockholmska, fröken O. L. Claeson, s o m under senaste stridigheterna m e d boers tjänstgjort som sjuksköterska. SKRIDSKOBANAN I IDROTTSPARKEN. mynt.
Nu går man med ens, utan föregående förmedlande åtgärder, ända derhän, att decretera, det ett dylikt grundlags-ändrings-förslag, af två Stånd bifallet, 4 Constitutions-Utskottets Utlåtande, N:o 3t. af tvänne underkändt, skulle erfara ett vidrigare öde, än, under de föregående stadierna af vår constitutionella Stats-utbildning, ett af alla fyra Stånden unanirat förkastadt grundlags-ändrings-försiag. En sådan tolkning, hvilken man kanske utan orättvisa skulle kunna nämna våldsam och tvungen, kan jag under intet vilkor biträda. Jag tror, så vidt jag lyckats uppfatta grundlagens anda och bokstaf, att, der två Stånd, i fråga om en dylik grundlags-förändring, stanna emot två, saken alltid måste afgöras genom votering i förstärkt Constitutions-Utskott, ja! att till och med sålunda måste förfaras, om endast ett Stånd stannar i minoriteten mot de öfriga trenne. Någorlunda i samma anda tyckes äfven Utskottet hafva läst sin grundlag, då Utskottet, i memorialet N:o 33 till Rikets Ständer, föreslår den förändring i lydelserna af 56 och 8i §§. R. F., att, derest tvänne Stånd, i fråga om en grundlags-ändring, stanna mot tvänne, saken skulle anses förfallen. Stöde något dylikt att finna i de redan för handen varande, ofvan citerade, §§ , hvarföre då föreslå en dylik ändring? sådant vore ju, i delta fall, en fullkomlig öfverflödsgerning. Utan tvifvel har Utskottet haft för afsigt att i memorialen N:o 3i och 3a, anticipera på framgången af detta med så mycken värme omfattade älsklingsförslag, men härvid har Utskottet alldeles lemnat å sido, att dermed tjenligast bordt fördröjas, till dess förslaget hunnit blifva Lag.
RÅDSHERRAR (alla dessa vid bordet). RIDDARE OCH SVENNER (stående deromkring). (Vid ridåns uppgång ordväxling och sorl) CARL KNUTSSON. Erik Puke tycks ha glömt, att han sitter bland Svea Rikes Råd! ERIK PUKE. Och du, Carl Knutsson, glömmer att bemantla dina ärelystna och egennyttiga afsigter! CARL KNUTSSON (uppstigande). Oförsynte! ERIK PUKE (uppstiger och kastar öfver bordet sin handske till Carl Knutsson). Jag utmanar dig, Carl Knutsson, till envig på lif och död, till häst eller fot, hur dig täckes! 62 KNUT BOSON (slår klubban i bordet). Riddare och Svenner! I den Heliga Kyrkans namn, påbjuder jag lugn och värdighet vid våra öfverläggningar! På Engelbrekt Engelbrektssons begäran har denna Herredag i Wadstena blifvit utlyst. Han fordrar att vi skola uppsäga vår laglige Konung tro och lydnad. Han fordrar det i spetsen för en uppretad allmoge, som, glömsk af sina pligter mot Gud och Öfverhet, förhärjande stormat öfver land och rike! Men förr förkolne min hand, än jag undertecknar en skrift mot min lagkrönte Konung, som skulle tillskynda oss alla en evig vanära i detta lifvet och en evig fördömelse i ett annat! ENGELBREKT (uppstigande). Öfvermodige prelat! du fordrar lugn och värdighet och du djerfs sjelf fördöma ett folk, som endast vill uppfyllandet af konung Eriks löften, lagarnes efterlefnad, medborgerlig och mensklig behandling. Har då inte denna allmoge flerfalldiga gånger på fredlig väg nalkats Eriks tron? har den ej redan, blidkad af hans skenfagra löften, vid trenne serskilta tillfällen nedlagt vapen? Hvad har den vunnit dermed? Nya brutna löften, nya utländska fogdar på Svenska slott, nya bödlar för landet! Prelater!
Direktionen begagnar tillfället i underdånighet förklara, att Direktionen är betänkt hos Eders Kongl. Majit göra underdånig framställning att framdeles få afyttra ej mindre denna egendom, än några andra smärre fastigheter inom hufvudstaden, hvilka tillfallit hospitalet efter der intagne personer. Rikets Ständers Revisorers vidare gjorda framställning, att revisorer för Danviks hospitalsinrättning måtte utses att årligen granska och närmare följa samma inrättnings förvaltning, får Direktionen till Eders Kongl. Majits nådiga pröfning öfverlemna, med den underdåniga förklaring, att Direktionen är lika villig som pligtig att underkasta sina åtgöranden vid hospitalets förvaltning all den granskning och revision, Eders Kongl. Majit i nåder kan behaga föreskrifva, förvissad, att berörde granskning skall ådagalägga, att Direktionen gjort allt hvad i dess förmåga stått för att, i afseende på hospitalsinrättningens förvaltning i enlighet med gällande nådig instruktion och öfriga föreskrifter, söka motsvara Eders Kongl. Majits Direktionen lemnade nådiga förtroende. I anledning af Revisorernes slutliga yrkande, att i räkenskaperna ett särskildt fastighetskonto måtte varda upplagdt, får Direktionen i underdånighet tillkännagifva, att vederbörande räkenskapsförare, i följd af berörde yrkande, redan erhållit föreskrift om upprättande i räkenskaperna af ett dylikt fastighetskonto. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdänigste och tropligtigste tjenare och undersåter, C. F. UNGBERG. M. M. Af PONTIN. J. J. SCHÖNMEYER. L. BORN. Stockholm den 13 Februari 1852. Carl Telander. Redovisning öfver medel, inkomna och utgifva för egendomen N:o 4, qvarteret Sparfven, vid Lutterus gränd. 1848. Inkomster:
Öfvereller Straff-Räntan beräknades af det 10, g eller 8 dubbla o. s. v. belopp af hvad för hvarje gäng verkeligen är forfallet, och huru kan efter denna ordalydelse afdelningen säga ”sig ej kunna inse det den Discont - Gäldenär, som försummade första inbetalningen af 100 R:dr, skulle för den samma erlägga 120 proCents ränta, eller för de dernäst förfallne iooR:dr, 108 proCent, emedan” som Afdelningen vidare anför, ”om en Discont Gäldenär öfverskrider förfalloliden, hela Capitalet, efter hvad ofvanberördt är, anses förfallet, och det är dä å detta Capital, som Öfverräntan kommer att beräknas?” ■— Ehuru här aldrig af mig var väckt fråga om sådane, som öfverskredo Respitmånaderne, hvilket ju står i ofta nämnde senast upprepade min mening: blott han kunde åstadkomma denna afbetalning inom aine ytterligare månader utöfver de sex _, för hvilken öfver skjut ande tid likväl borde erläggas dubbel ränta/’ och jag dessutom uti det motionen åtföljande Borgare-Ståndets Protocoll, af den 12 Februarii, ytterligare förklarat, att min Motion, ingalunda rörde dem, som ej inom Respitmånaderna omsattemedan då, efter tydlig föreskrift, Lånet var helt förfallet, hvarefter ock räntan ä det förfallna total belopp , ej gjorde mera än 12 proCent; men den som ej nekar att 2 gånger 2 är 4»kan icke eller neka det af mig anförda exemplets både vigtighet och oemotsäglighet, — Stals-Ut skottets Betunkanden. 5od emedan Tx5:del af iooo R:dr gör 100.
Dä emellertid Rikets Ständer funnit angelägenheten deraf, att Arméen erhåller den för dess bibehållande i ijenslbart skick erforder liga öfning, så, och enär det visat sig, att de i detta hänseende vid förra riksdagen Rikets Ständer meddelade be räkningar, på grund hvaraf ofvanberörde anslagssumma bestämdes, upptagit kostnaderna till lägre belopp än sorn varit erforderligt med hänseende till den utsträckta tiden för vapenöfningarne, hafva Rikets Ständer, med fästadt afseende på dessa omständigheter, beviljat tillökning i anslaget, lämpad efter såväl Statens tillgångar, som det behof, hvars uppfyllande härmed åsyftas, och för ifrågavarande ändamål anvisat en summa af 650,000 R:dr, att under ofvannämnda titel utgå. Sedan, på derom gjord framställning, Rikets Ständer på sätt deras underdåniga skrifvelse af den 30 sistlidne Juni förmäler, för sin del beslutil, alt Rolehållarne vid kavalleriet i Jemtland skola befrias från hästarnes fouragering för marcherna mellan mötesplatsen och sqvadronernas samlingsplatser, och att kostnaden härför, beräknad till 300 R:dr, bör ölvertagas af Statsverket, att utgå af anslaget till Arméens vapenöfningar, kommer följaktligen berörde kostnad att hädanefter bestridas af ifrågavarande anslag, hvilket dock med afseende å nu beviljade, betydliga tillökning bör, utan vidare förhöjning lemna tillgång för nyssnämnda utgift. Värf vade Arméen. lito.
Deschnew afreste den 1 juli 1648 från Kolyma som befälhafvare för en af de sju, med tretio man bemannade kotscher11, af hvilka expeditionen utgjordes. Rörande fyra af fartygen saknar man hvarje underrättelse. Antagligt är, att de snart vände åter, ej att de förolyckats, såsom åtskilliga författare förmodat. Trenne under befäl af kosackerna Deschnew och Ankudinow samt pelsjägaren Kolmogorzow kommo lyckligen till Tschuktskojnos, efter hvad det tyckes, i isfritt vatten. Här gjorde Ankudinows farkost skeppsbrott, hvarvid dock manskapet räddades och fördelades på de tvenne andra, som snart blefvo skilda åt. Deschnew fortsatte färden längs Tschuktscher-halföns ostkust till Anadir, som uppnåddes i oktober. Ankudinow tyckes till och med hafva uppnått Kamschatka-flodens mynning, hvarest han slog sig ned bland infödingarne och slutligen dog af skörbjugg. Följande året (1649) seglade Staduchin åter igen under sju dygn öster ut från Kolyma till granskapet af Tschuktskojnos i ett, så vidt man af den bristfälliga berättelsen kan sluta, isfritt haf. Deschnews egen uppfattning af hafvets segelbarhet kan inses deraf, att han vid Anadir lät insamla virke för att, sedan hans eget fartyg förlist, bygga sig nya kotscher. Med dessa ville han sända till Jakutsk den skatt af pelsvaror, som uppburits af infödingarne. Han måste dock af en lätt förklarlig brist på material till nya farkosters byggande afstå från sin föresats, hvarvid han tillika anmärker, att hafvet kring Tschuktskojnos ej alla år är isfritt. En mängd resor från de sibiriska floderna norr ut hafva vidare efter Nischni Kolymsks anläggning genom Michael Staduchin 1644 utförts med anledning af de rykten, som voro gängse bland infödingarne vid kusten om tillvaran af stora bebodda, på skog, pelsvaror, hvalrosständer och mammutben rika öar i det sibiriska Ishafvet.
Förordningen den 21 December 1857, rörande stängselskyldigheten; 10:o C. J. Svensén från Calmar län, om bestämdt lagstadgande, rörande bättre rätt till utmätt fastighet; liro Per Persson frän Wermlands län, om ändring i gällande författningar, angående grustägt; 12:o P. Östman från Wester-Norrlands län, om förändring i lagens stadgande angående oäkta barns arfsrätt; 13:o Gustaf Hultman från Nerikes län, om ändring i 30 och 31 §§ 24 Kap. af 1686 års Kyrkolag, i fråga om röstberäkning vid orgelnistoch klockareval; 14:o Carl Johan Johansson frän Östergötlands län, om upphäfvande af jus patronatus; 15:o Daniel Danielsson från Jönköpings län, om ändring i 18 Kap. 2 § 1 mom. af Rättegångs-Balken; 88 Prot.-Utd.rag 16:o N. P. Bäckström från Calmar län, om ändring i gällande föreskrifter, rörande fördelning af vitesböter; 17:o O. Lagergren från Gotlands län, om ändring i 25 Kap. 7 § ByggningaBalken och Kongl. Förordningen den 13 September 1790, rörande vintervägars hållande i farbart skick; 18:o Nils Andersson från Wermlands län, om ändring i 12 Kap. 2 § Rättegångs-Balken; samt 19:o ett af Liss Lars Olsson från Kopparbergs län inlemnadt anförande, i anleduing af Paul Anderssons från Jemtlands län motion, angående bördsrättens på landet afskaffande. S. D.
B:co, jemte 6 procents årlig ranta å en post af 160 R:dr 22 sk. 5 rist. från den 1 April 1822, intilldess betalning följde; samt att detta Hö rads-rättens utslag blifvit af Vester-Norrlands Lagmans-rält, genom dom af den 20 Juli 1839, gilladt och faslstäldt, hvilken dom, i anseende till Lidinsons underlåtenhet att behörigen fullgöra de af Lagmans-rätten såsom vilkor för vads fullföljande föreskrilne åligganden, sedermera emot honom vunnit laga kraft. Till stöd tor sin underdåniga anhållan om eftergift af den sålunda ådömde ersättningsskyldigheten har Lidinson hufvudsakligen anfört: att den af honom, i afseende på omförmälde bevaknings-inlagas aflemnande till Rådstufvu-rälten, begångne försummelse föranledts af obekantskap med rältégångs-ordningen, serdeles vid stads-domstolar, der sökanden tillförene aldrig uppträdt, hvarken såsom part eller ombud; att utförandet af juridiska uppdrag icke egentligen tillhörde hans kronofogde-befattning; att uti Kongl. Majlis Befallningshafvandes till Lidinson aflåtne ordres någon viss timma för hand linaa inesingifvande icke funnits bestämd; att sökanden i Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 81. 11 följd af en till samma dag utsatt auction för upphandling af bröd åt fån-, garne i Medelpads länshäkte, varit förhindrad att före kl. 12 sig hos Rådstufvu-rätten infinna; samt att, derest nämnde Domstols beslut, hvarigenom Kronans rätt till ersättning på grund af Modins uppbörds-borgen blifvit underkänd, blifvit af den person, som sådant ålegat, i högre Domstol öfverklagadt, ändring deruti sannolikt vunnits, helst Kongl. Maj:t uti ett tillförene afdömdt concurs-mål förklarat en på inställelse-dagen efter fatalietimmans förlopp verkställd bevakning böra godkännas.
Han skulle icke förstå mig, om jag talade till honom ur djupet af mitt hjerta; han skulle kanske icke ens vilja höra mig. Då jag frågade, hvilken den olycka kan vara, af hvilken Karmides hotas, så fann jag intet annat svar, än detta: hans olycka är det, som han sjelf betraktar som sin lycka, och du skall förgäfves kunna förändra en åsigt, hvilken så att säga är grundad i hans blod, hans ungdom, de gåfvor och företräden, hvarmed naturen utrustat honom, och hvilka inbjuda honom till nöjen, njutningar, sinnesrus. Du förmår här intet, endast tiden kan uträtta något. Den dag skall väl en gång komma, då han med vedervilja stöter njutningens bägare tillbaka, om äfven den räckes honom af den skönaste hand. Han skall då sjelfmant besinna sig. Du kan ännu ingenting uträtta ... Men drömmen återkom. Du var färdig att kasta dig i bråddjupet; du gick icke med slutna ögon till dess rand; du gick med öppna, du såg det, ditt ansigte var mörkt och dystert, såsom det är nu, och likväl, när jag fattade dig i armen, stannade du villigt och jag kunde utan svårighet, föra dig ur farans grannskap. Sådan var min sista dröm. – Jag, som tror på drömmar, fortfor Petros, – emedan våra heliga böcker gifva mig anledning dertill, och emedan mångfaldig erfarenhet gifver stöd för en sådan tro, jag kände mig af detta öfvertygad såväl derom, att den fara som hotar dig, står omedelbart för dörren och att du sjelf känner hennes tillvaro, som äfven derom, att jag verkligen kan rädda dig, och att du beredvilligt skall skänka mig det förtroende, som för detta ändamål är nödvändigt. Har jag misstagit mig? – Förmodligen. – Jag tror det icke. Du är i denna stund olycklig, Karmides ... – Bah! – Och du behöfver en hjelpare. Tiden är redan inne, då njutningens bägare äcklar dig ... – Deruti har du rätt ... – Nåväl, se der en början till det förtroende, som jag önskar vinna.