Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bergsprängning: för hvalföppningen, kub.-f:r 1,120, å 200 R-dr 224,000 151,450 16,500 30,000 4.600 1.600 1,500 3,580 » för bottensprängning, kub.-f:r 2,350, å65R:dr l denna kostnad är tillsyn, materialer och stenens transport till mynningen af tunneln beräknad. Stentransport från tunneln, dels till Mälaren och dels till södra bangårdens omgifning, kub.-f:r 3,300, å 5 R:dr En ångmaskins uppsättning vid södra ändan af tunneln, dels för pumpning och dels för vädervexling under arbetet. Denna kostnad med underhåll i 2 arbetsår, lltsprängning af ett dike på ena sidan af tunneln för vattens alledning Tvärdiken, utsprängde på flera ställen En trattoar ahlägges på östra sidan af tunneln . Vid södra ändan måste tunneln afslutas med ett kortare hvalf, som kostar 433,230 Vid utgången af norra ändan å tunneln måste huset N:o 5 vid Ulla Maricegalan genombrytas och hvalf derunder anläggas: Hvalfsten 9,600 R:dr och stenanskaffning 1,800 R:dr 11,400 Transport R:dr R:mt 11,400 1- 725,878 Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande l\':o 87. 53 R:<lr öre R:dr iire Transport R:dr R:mt It,400 725,878 Murning med bruk, som med hvalfbågar, ställningar, gräfningar &c. kostar, kub.-f:r 83, å 100 R:di . 8,500 19,900 Genombrytning af huset N:o 3 vid Petter Myndes gala, iriberäknadt gårdstomten: Bergsprängning, kub.-f:r 4, å SO R:dr Jordgräfning 200 300 10,880 ..
Han yttrar följande: »Då det icke är fråga om behöfligheten af ett ytterligare kronohäkte i de norra orterna, vare sig i Sundsvall eller Hudiksvall, som är på vidare pröfning beroende, utan endast t so Den 27 Januari. fråga om på hvilketdera stället häkte först bör uppföras, samt behöfligheten af häkte på beggedera ställena, och sålunda än mera på ettdera, är af K. M:t erkänd och utom allt tvifvel, så och då äfven bland sådana anläggningar, för hvilka Statens tillgångar tagas i anspråk, cellfängelser äro i moraliskt hänseende en bland de vigtigaste och dessutom af beskaffenhet att genom deraf härledd minskning i fångtransporter återgälda uppoffringen, torde jag desto heldre kunna uttala den öfvertygelse, att det begärda anslaget bort beviljas, som den omständighet, att Regeringen skulle ega bestämma platsen för anläggningen nu, ej mera än förr, torde ändra anslagets egenskap af befogadt. Allt hitintills har det nemi. fått bero af Regeringen, att inom omfånget af anvisade belopp förordna om byggande af stadsoch härads-kronohäkten å ställen, der Regeringen ansåg dem nödiga, utan att Ständerna vid sådana anslag fästat det vilkor, att Ständerna skulle besluta om platsen. Att i närvarande fall, der endast af den anledning att de disponibla medlen blifvit använda och nytt anslag sålunda erforderligt, framställning till Ständerna gjorts behöflig, Regeringen, såsom stöd för det begärda anslaget uppgifvit tvänne ställen, der häkte erfordrades, i stället för ett, lärer sålunda öka, men icke minska anslagets befogenhet. På grund af det anförda hemställer jag att R. St:r ville, i sammanhang med det för Långholmens kronohäktes utvidgning beviljade anslag, anvisa ett ytterligare belopp af 58,000 rdr, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall.» Fångstyrelsens årsberättelser upptaga fångforslingskostnaderna i Gefleborgs län År 1860 till 11,366,54.
Häruti instämde Friherre Cederström, B., och Riksdagsfullmäktigen cinders Jonsson från Skaraborgs Län. N:o 143. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rättighet för Guvernören å Ön S:t Barthelemy, Öfversten J. //. Haasum, att vid af skeds tagandet varda uppförd till pension å Rikets allmänna Indragningsstat. (U. J.) Uti en till Kongl. Majit ingifven skrift af den 21 Januari innevarande år är af Guvernören uti Svenska Kolonien, ön S:t Barthelemy i West-Indien, Öfversten James Harlef Haasum i underdånighet begärdt, att, till betryggande af hans lifsbergning när brutna krafter eller andra af honom icke beroende omständigheter nödgade honom, att lemna nämnde befattning i Rikets tjenst, Kongl. Majit måtte, genom framställning till Rikets nu församlade Ständer bereda honom rättighet att, ehuru icke tillhörande Rikets ordinarie Stat, dock, i likhet Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 143- likhet med Rikets öfrige embetsoch tjenstemän, vid afskedstagandet ifrån Guvernörs-embetet, efter upphunnen sextiofem års ålder och på grund af behörigt läkarebetyg om sjuklighet, blifva å Rikets allmänna Indragnings-stat uppförd till åtnjutande under sin öfriga lifstid af en årlig pension, stor Tre tusen Riksdaler banko, svarande emot det pensions-belopp, som för Landshöfdingar vore i författningarne bestämdt, så vida icke, genom koloniens afträdande till annan magt, tillfälle kunde för honom yppas att, utan Statens betungande, erhålla pension till samma belopp, som lönen.
Men hvad åter vidkommer det bemödande man här visat, att finna identitet mellan den föreslagne contra-propositionen: att låta hero vid de tre öfrige Ståndens beslut; och en framställning, innefattande ett positift bestämmande af år [835, så hoppas jag, att Ridderskapet och Adeln ej skall gilla en sådan Philosophie. Samme Ledamot, som drifvit denna sats, har Den it Februarii f. tn. 29.1 äfven sagt, att diseussion ännu icke ägt rum om tre Stånds beslut i denna fråga skall vara gällande. Grefve af Wetterstedt bar likväl, utan att hafva blifvit vederlagd, citerat 7b §:n Riksdagsordningen med de ord, att denna fråga der icke fanns bland undantagen, samt dragit den slutsats häraf, att frågan är af den beskaffenhet att man måste låta bero vid tre Stånds beslut. Häraf visar sig således, att den föreslagne contra-propositionen står i fullkomlig öfverensstämmelse, så val med hvad under öfverläggningen förekommit, som med Herr Grefvens och LandtMarskalkens förklaring, ott ingen sådan proposition kan framställas, som innefattar ett bestämdt beslut om annat årtal än i833; ty denna contra-proposition innebär blott en förklaring, att Ridderskapet och Adeln ej tilltror sig kunna förändra de öfrige tre Ståndens beslut, utan att likväl gilla detsamma. Att låta bero vid detta de öfrige Ståndens beslut, är således detsamma, som att icke upptaga saken till öfverläggning, eller sjelf fatta något beslut. Jag hoppas man medgifver, att då tillfället är öppet för den ena sidan att uttala sin öfvertygelse i Ja-proposilionen, billigheten fordrar, att de, som hysa den öfvertygelsen, att tre Stånds beslut i denna fråga äger gällande kraft och verkan, samt anse detta beslut vara riktigt fattadt, äfven må få tillfälle att uttala sin mening. För min del anser jag
Att likväl ålägga honom afgöra tvister om dithörande författningars tillämpning, synes mig vara att åtskilja hvad som borde vara förenadt. Om den, som tillstyrker faltigvårds-stadgarnes innehåll, icke sjelf får genom deras tillämpning erfara huru väl eller illa de verka; så kan han hvarken iakttaga nödig varsamhet, när de skola npgöras, eller föreslå nog rigtiga åtgärder, när de måste rättas. Jag har förut nämnt huruledes ett Sundhets-Coll:m redan finnes i 2:dra instantien för kelsovdrds-äTcnder, hvarför dessa kunna bättre sammanhållas och skötas än öfriga under Ecklesiastik-Departstet lydande ärender. Erforderligheten af detta Colkm är väl af erfarenheten så tillräckligt ådagalagd, att intet torde behöfva andragas till stöd för dess fortfarande. Men, på det att dess serskilda tillvaro ej måtte afskräcka från ett nytt Colini inrättande, bör jag visa huru detta redan befintliga embetsverk lämpligen skulle kunna, dels ersätta Seraphimer-Gillet, dels sammansmälta med det nya Ecklesiastik-Colkm. Helsovården har, ännu mera än fattigvården, blifvit splittrad genom Scraphimer-Urden. Då statuterna för den sednare, år 174S, utfärdades, blefvo Riddarne förpligtade att sjelfmant åtaga sig öfverinseende! öfver sjukhus, derom gifva till Ordens-Gillet en noga berättelse, föreslå medel till deras understöd och, på allt sätt, vårda sig om deras bästa. 1751 ställdes Lazar ettsinrättningen i Stockholm under en Kongl. Direktion, bestående af 2:ne Riksens Råd och Seraphimer-lliddare. Vid 1762 års Riksdag beslöts, att upbörden och dispositionen af Lazarettsmedlen samt styrelsen af det liela borde förvaltas genom en Direktion af R. St:r, bestående af 2 ledamöter af hvarje Stånd, hvilka borde biträdas af Hrr Riksens Råd och Seraphimer-Riddare, hvilka förut varit allena besvärade med denna hushållning.
Dessutom böra, för oförsedda händelser, twänne särskilda tillräckliga summor anslås, och till utbetalning å Riksgälds-Contoret anwisas; den ena att wara tillgänglig, då Konungen, till Rikets förswar eller andra högst wigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfwer blifwit inhemtade, finner den wara oundwikligen nödig; den andra, att, wid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört och Riksdagen sammankallat. Stadgandet om grundlagsfrågors behandling i § 56 flyttades med 1856-58 års grundlagsändring till § 81. 1809: Alla ifrån Konungen utgående Expeditioner och befallningar, utom i Commando-mål, skola, för at blifwa gällande, contrasigneras af den Föredragande, som ware answarig, at de instämma med deröfwer förda Protocoll. Skulle den föredragande finna något Konungens beslut wara stridande emot denna Regerings-Form, göre han i Stats-Rådet derom föreställning; Yrkar Konungen ändock, at et sådant Beslut skal utfärdas, ware det då den Föredragandes rättighet och pligt, at sin Contrasignation derå wägra, samt nedlägge han i följd deraf sit Embete, hwilket han icke må återtaga förr, än Riksens Ständer hans förhållande pröfwat och gillat. Elektorerne böra, wid samma tillfälle, då de Justitie-Ombudsmannen utse, och på enahanda sätt, wälja en man af de egenskaper, som hos denna embetsman erfordras, att honom efterträda, i fall han, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå, samt att utöfwa embetet under den tid Justitie-Ombudsmannen kan wara af swår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad. I händelse Justitie-Ombudsmannen wid samma Riksdag, under hwilken han blifwit wald, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer i Embetet genast insätta den man, som de till hans efterträdare utsett.
Det var Lagrange, som smällde af det förrädiska skott utanför Utrikes Ministerhotellet, som, besvaradt af militären, förvandlade Februari-uppresningen från reform till revolution. Det var Struve, som, ibland andra, genom sin vildhet, förderfvade Tyska Enhetens sak i Frankfurter-parlamentet, och sedan var ibland hufvudmännen för det Badiska upproret, det skändligaste och tillika lumpnaste och fegaste man sednast upplefvat. Det är Ruge – vår Almqvist tio gånger öfverlägsen i hufvud 17 – om hvilken man skrifvit18: „den nya philosophien (Feuerbach, Ruge) har gjort den gamla, Adam, Christendomen, auctoritetstron fullkomligen föråldrad. Vår tid, mognare än den Christna, behöfver en annan ledning, ledningen genom sig sjelf, tidsandan. Menniskan allena är vår Gud, vår danare, vår återlösare; ingen frälsning utan menniskan. Menniskan är nödvändig för Gud, icke Gud för menniskan. Atheismen, om den bildar djeflar, gör sanningen till deras bundsförvandt och luttrar sina lärjungar i sin eld.„ Det var en af den Schweiziska Propagandan som, under förberedelserna till 1848 års Revolutioner, skref: „Icke blott fädernas tro, äfven deras seder, måste störtas; våra inbitna gamla seder äro de fastaste stöd för tyranniets närvarande system. För att förbättra dessa seder, måste vi förstöra dem; så snart detta lyckats, störtar hela den närvarande samhällsordningens byggnad tillhopa. Derföre måste klubbarnes verksamhet vara: demokratien med alla dess consequencer, icke blott anfall på statens och kyrkans bestående inrättningar, utan utrotande af alla religionens, statens och samhällets begrepp, sinnenas uppfyllelse med hat mot det bestående tillståndet. Menniskan måste åter bli vild, för att bli någonting.„ – Det var en annan ur samma skola, som sedan försöken så förundransvärdt hastigt lyckats, men derefter började svigta under kampen mot den beväpnade styrkan, skref till sin hustru: „qvinna, tag arsenik och blåsyra, och förgifta soldaternas mat och dryck.
60715) Brunn, Bad och Sanatorium. Husmödrar!] Spara O R O S S E är lösen för hvarje busmoder med en begränsad hushållspenning! Huru göra en verkligt stor besparing? Jo, använden i Edra hushåll &amp; BL.ÄG !CWELL| LJ i i o i r i K i 3w. Pellerins Margarin, Göteborg, som är SÅSER, Stockholm. * Största sevärdhet. PICKLES, Sv. Panoptikon (patenterade). Stor isoleringsförmåga, 5 0 % lättare än de vanliga. Begär katalog. MARMELADER, F r u Sofia Larsson, Jönköping. r Begär Vattenkui anstalten prospekt. NORRKÖPIN (" Örtmixtup " bäst, drygast och billigast. ' Asthmahonung, för magsjukdom. Blomstervänner! sort. kr. Kraftiga Stoc Kappor, Koftor, Ktädningar, Herrkostymer, Uniformer, Handskar, Kravatter färgas och kemiskt tvättas. Cactus Dahlie-plantor i 3,6 * 0 Penséer, Verbena m. fl. plantor af Aster, Löfkojor. P h l o x, 2 kr. pr 100 st. Rotebro Handelsträdgårdar. CARL LUNDBLAD, O B S. Fläckultagning verkslälleä dagligen Smålandsgatan 9. Butiker: Holländaregatan I S, A. T. Linnégatan 22, A. T. Brännkyrkagatan 2, A. T. Hornsgatan 11, A. T. Rotebro. Cascara Sagrada piller (lösande piller) W e t t e r g r e n s försäljas å 1.50 pr flaska å apoteket Gripen STOCKHOLM. Tl / T ", -, B ä s t a Conserverings1VLUU medel, Wilh. Bec kers Malpulver i askar å 1 och 2 kr., p:t 25 och 50 öre, dessutom A l u n, Camphor, Coliqvintäpplen, Naftalin, Naftalincamphor och Insektpulver m. m. i m i n a bodar 3 Malmtorgsgatan, 24 Stora Nygatan, 23 Götgatan.
Landtm., att denna anledn. till anmärkning, jemlikt 29 §:n Riksd.Ordn. skulle till Const.Utsk. remitteras. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 10 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.. 13:j Den 7 Mar* f. m. Lördagen den 7 Mars !84o. Plenum kl. 10 f. in. Justerades 2 prot.-utdr. för den 4 dennes e. ni. Frih. Rantzou, Johan Albert, uppläste följande 2tne motioner: 1. Jag får härigenom föreslå, att R. St. måtte förnya, och hos K. M. i und. anmäla sitt vid 182J års riksdag fattade, ehuru icke till verkställighet komne, beslut, att alla inflytande tullmedel hädanefter må till Riksg:s-contoret aflemnas, mot skyldighet för detta verk att hålla statsverket tillhanda den under sådan titel påräknade summa; i sammanhang hvarmed R. H. St. torde finna lämpligt uppdraga sina fullmäktige i Riksg:s-contoret att upphandla och, uppå skeende behörig recfuisition, för statsverkets räkning utbetala det bland sjötujlsmedlen beräknade belopp i utländska myntsorter, som för dess påkommande behof varder anvisadt. Derjemte får jag föreslå, att äfven andra genom statsverket ingående hevillningar, såsom postmedel, brännvinsbevillningssamt chartse-sigillatse-medel hädanefter må aflevereras i Riksg:s-contoret. Jag anhåller, att denna min motion må remitteras till Stats-Utskottet. 2. Ehuru tiden nu icke torde vara inne att, i och med räntans frögifvande, alldeles borttaga det förhatliga bysättningstvånget, anser jag mig likväl både kunna och böra föreslå den ändring i lagarna derom, att bysatt gäldenär, som till sina borgenärer all sin egendom afstår, genast må från bysättningshäkte lösgifvas, och att det derefter må bero af domaren att pröfva, huruvida han må fritt vistas utom sitt hus eller icke. Om remiss af denna min motion till LagUtsk. anhåller jag vördsamt. Dessa båda motioner lades på bordet.
Om uppkomsten och verkningarne af denna så kallade Indragningsmagt, — till men för den periodiska litteraturens utbildning, eller till hejdande af dess missbruk; — lill godtycklig behandling af äganderätt, eller till skydd för andra lika dyrbara allmänna och enskildta rättigheter;— till obehörigt återhållande af nyttiga, om än misshagliga, sanningar, eller till nödvärn emot den djerfva smädelsen och det ensidiga partisinnet och den oblyga lögnen;—om allt detta har redan vid så måuga tillfällen och så tillräckligen, under motsatta åsigter, blifvit ordadt och skrifvit, att jag tror mig här kunna följa min derjemte lätt förklarliga böjelse, och endast fästa mig vid en del af frågan, den nemligen, huruvida stadgandet Den a5 Januari i f. m. om indragning i vissa fall af Periodiska Skrifter, i sitt närvarande skick, motsvarar det dermed åsyftade ändamål. Erfarenheten visar genast, att mångfaldiga utvägar linnas, hvilka svårligen kunna stängas, och som med stigande fintlighet begagnade, gjort detta stadgande vid hvarje deraf gjord tillämpning i större eller mindre mån overksamt. Det är af detta skäl, som jag tror mig kunna, dock alltid såsom enskilt Riksdagsman, biträda Motionairens och Utskottets mening, att \ §. 8 Mom. kunde ur Tryckfrihets-Förordningen utgå, samtidigt med de båda Stats-Magterues beslut om Tryckfrihetsmålens återflyttande från Nämnden till de vanliga Domstolarne, Jag säger samtidigtx ty ehuru svagt det nödvärn än må befinnas, som Indragningsmagten ännu kan erbjuda emot missbruken, skulle jag dock kanske tveka att alldeles borttaga det, innan Lagen återinträdt i en mera säker, samt af slump och omständigheter mindre beroende verksamhet, genom undanrödjande af de, efter min tanka, origtiga former, som från och med år i8i5 förlamat dess ursprungliga kraft. Den tredje delen af Utskottets, på Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkes motion grundade, framställning, är förslaget om borgens ställande för periodiska skrifter. De frågor, som här hufvudsakligen förete sig till besvarande, torde vara följande.
Hof-Cancelleren von Schulzenheim> och Stats-Secreteraren Skogman. Slals-Secreteraren uppläste i underdånighet lill justering ett, enligt Kongl. Majrts vmder d«n 3r December sistlidet år m>eddelixde Nådiga befallning, uppsatt förslag till ii Bil. till KM. Nild. Skri/velse. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket; hvilket förslag, sådant det finnes Prolocollet hilagdt, hlef, uppå SiatsRådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, af Kongl. Majrti Nåder gilladt; skolande, i öfverensstämmelse dermed, Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer expedieras. Ex Protocollo Nils af Zelida. STOCKHOLM, Tryckt hos Fu. B. Nestius, 1829. \ Kontot. Mäj.ts Nådiga, Skri/v. Pf.o 4S. t Nio 45, KONGL. MAJ:T$ Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständerj med Förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer j i afseende på deras befattning med Stats-Verkets granskning; Gifven Stockholms Slott d. stz Januarii 1829. Sedan Kongl. Majit, uti en vid sista Riksdag, under den 4 December 1823, aflåten Nådig Skrifvelse, ibland annat förklarat, att Kongl. Majit, på anförda skäl, icke kunde till efterrättelse utförda en af Rikets Ständer antagen och , uti underdånig Skrifvelse af den 10 föregående November, till Kongl.
Och ingen af alla de hertigar och grefvar, som sutto i denna rådskammare, fick på Windsors slott ett så hjertligt och så lysande mottagande, som qväkaren från Bochdale, hvilken den engelska högadeln så länge räknat bland tronens och kyrkans argaste fiender. Kronprinsessan af Preussen, som då var på besök hos sin mor, hade särskildt begärt, att man skulle presentera Bright för henne, och yttrade då till honom: » Jag har läst alla edra tal och lärt mycket af denna läsning, men hvad som djupast oeh mest rört mig, är ert ädla och manliga försvar för min mor, och jag har länge längtat efter ett tillfälle att få tacka er derför. » Från denna dag blef det på modet att inom torypressen behandla John Bright såsom drottningens gunstling. Sant ar, att han oftare än någon annan minister blef kallad till drottningen och med henne hade längre samtal, än hans post såsom handelsminister kunde påfordra. Och dessutom figurerade alltid på hvarje bjudningslista, vid hvarje festlighet, som på något sätt berörde drottningen eller hennes omgifning, John Bright, » den oundviklige », som man började kalla honom. Fru Bright deremot var aldrig synlig. Hon var en af de förträffligaste qvinnor, man nå- gonsin kan påträffa, vare sig inom stora verlden eller den klass hon tillhörde — anspråkslös, välgörande, fast i sina grundsatser. I fråga om att lefva på stor fot, om lyx och öfverflöd, var hon helt och hållet omedgörlig, och man kunde icke af henne häruti erhålla ens det minsta medgifvande. Att hon, till exempel, skulle aflägga den drägt, hon burit under sitt af familjesorger uppfylda lif, den drägt, hvari hon följt alla sina barn till grafven, och detta blott för att behaga några främlingar, som föreföllo henne temligen likgiltiga, derpå var aldrig att tänka. Drottning Victoria förstod oeh värderade en karaktärsfasthet, så äkta qvinlig och öm.
Medel icke äio att för ett sådant behof ttUgå, ansett enda utvägen blifva, att anlita Banken; Men då Utskotten trott sig kunna föreslå denna utväg, hafva Utskotten tillika, såsom ett oeftergifligt vilkor, stadgat, att ett sådant biträde icke skulle åstadkomma någon permanent tillökning af Sedelstocken, som kunde blifva menlig för Bankens Credit, den Utskotten anse icke böra, under hvilka Omständigheter, som Staisoch Banko-Utskottens Betänkanden. 367 helst, genom några, Banken åtagande nya förbindelser skadas och förnärmas; och att således endast temporära förskott, hvilka af Disconternes tillgångar ersättas, kunna komma i fråga; hvaremot, till Liquidernes verkställande, Bankens hos Götha CanalBoIags samt Malmö DiscontWerk redan ägande Fordringar till någon del torde få upoffras. Trogné den grundsatts, ätt, utan ändamålets förfelande, efter yttersta möjlighet, inskränka Bankens förlust å förenämnde Fordringar, har hos FTtskotten icke kunnat komma i fråga ett sa utsträckt bidrag från Staten, att hvarje Borgenär bos Götha CanalBoIags samt Malmö Discont skulle erbjudas enahanda betalning, som han, i grund af sin i händer hafvande Förbindelse, varit berättigad, att af desse Disconter utbekomma, innan deras obestånd inträffade, ehuru Utskotten, på de skäl, som längre fram finnas anförde, ansejt sig icke kunna undgå, att tillstyrka vida förmonligare Fiquidationsvilkor, ari Fordringsägare hos Götha CanalBoIags samt Malmö Dis O O Corner kunnat erhålla, i händelse desse Disconters utredning genom Borgenärerne sjelfve skulle komma att besörjas. Götha CanalBoIags, Malmö samt Götheborgs
Jag hemställer nu, om det kan vara förenligt med de anspråk man har på en person med bildning, att icke veta hvad dessa ord betyda, som han dagligen använder. Om vi Iråga oss hvilketdera språket ur denna synpunkt är för den bildade mannen behöfligast, det latinska eller det grekiska, så tvekar jag icke att tilldöma företrädet åt det sednare, och skulle således, om man endast ville taga terminologierna i betraktande, snarare vilja utsträcka grekiska språkets läsning lill real-linien än borttaga det från den klassiska. Deri moderna språkbildade mannen liar nemi. i detta hänseende en ersättning i det fransyska språket; och man får således af personer med modern språkbildning sällan höra missbrukas ord af romersk stans, under det att man visserligen får höra personer, som sakna äfven modern språkbildning, förvända äfven de latinska orden, såsom »moderationv i stället för »modifikation», »proposition» lör »proportion» o. s. v. Mot sådant missbruk af latinska ord har den modernt språkbildade en garanti i de nyare, med de latinska närbeslägtade språken; men deremot bevara dessa honom icke från det orätta användandet af de långt mera, och icke minst inom det reala området förekommande grekiska orden, hvarföre man ock får höra en i öfrigt bildad man säga »tereostvp» i stället för »stereotyp» o. s. v. Då säkerhet i detta fall gifver valuta för den tid, som användts på grekiska språkets Den 17 Mars f. m. första eleinenter, och man tillika måste erkänna språkets bildande egenskap i och för sig sjelf och dess egenskap att fullständiga och sprida ljus äfven öfver den romerska litteraturen, så synes älven dessa visserligen mera sekundära skäl tala emot det framställda förslaget. Då härtill ytterligare kommer att man torde kunna med skäl ifrågasätta, huruvida, då R. St:r vid sednaste riksdag till K. M:t inkommit med enahanda framställning och K. M:t i enlighet nied läroverkskollegiernas utlåtanden derpå afgifvit de svar och lättat det beslut som K. M:t funnit under närvtde förhållanden böra fattas, det kan anses fullt tillständigt att nu förnya samma framställning och derigenom liksom vilja forcera K.