Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnberg, som excellensen Wachtmeisters ombud, och Indebetou, som enkefru Halls, hade kommit öfverens om att de ej inför sina samveten kunde försvara, ifall de ej inskredo för att rädda, hvad räddas kunde. För en stund sedan hade David Carnegie vid det enskilda sammanträdet ordagrant berättat, hvad han sagt John Hall föregående dag, och hvilket svar denne gifvit honom. David Carnegie hade vid sitt inträde på contoiret funnit sin principal vridande händerna, och på hans fråga hur det stod till med friherrinnan hade Hallen svarat: – Hon är mycket illa däran, min mor tror, att det kommer att gå galet. Jag kan inte tänka på affärerna. Hvarpå Carnegie svarat: – Jag kan ej skona herr Hall från affärerna i dag. Jag möttes vid ankomsten till contoiret af underrättelsen, att en af firmans växlar blifvit protesterad i London. Då hade Hallen likblek fallit ner på en stol och börjat ropa: – Hjälp mig, Carnegie. – Jag vill inte lämna in min stat! Hjälp mig, rädda mig! Och David Carnegie hade låtit sin stolthet fara och hade sagt: – Jag kan inte annat än som tillförne på det allra allvarligaste råda herr Hall att gifva vika för nödvändigheten och på starkare skuldror lasta en börda, som blifvit herr Hall för tung, genom att vända sig till en man, som förstår affärer i grund, och göra honom till sin kompanjon. För gamle herr Halls skull skall jag i trots af allt ännu visa mig redebogen att blifva denne man. Men då hade John Hall rusat upp som en besatt och skrikit: – Nej, nej, det vill jag inte, det gör jag inte! Min far löste ut den ene efter den andre af sina kompanjoner. Han ville ingen annan kompanjon ha än sin son. Jag vill göra som han. Jag vill inte ha någon annan kompanjon än min son. Oh, min arma Constance! Jag måste upp till henne. Hvarpå han rusat sin väg och ej mera låtit sig se på contoiret. Herrarne talade om detta, medan de vadade öfver Stora Torget.
Af de tolf nuvarande yngste Assessorerne i denna Hofrätt, hvilka, på grund bland annat af den lifligare omsättning inom platserna på den juridiska banan, som under den sednaste tiden varit en följd af Högsta Domstolens förstärkning, alla äro nämnde inom de sista sex åren, hafva de fleste varit 38 år gamle, eller derutöfver, vid utnämningen, så att medeltalet af allas sammanlagda lefnadsår öfverstigit denna ålders-ziffra. Ej sällan få ledamöterna jemväl serdeles länge qvarstå i Assessors-graden. Det nuvarande yngsta Idofrätts-Rådet, dertill för tre år sedan befordrad, hade nära fjorton år varit Assessor; de två nuvarande äldste Assessorerne hafva innehaft embetet, den ene i snart sjutton år, den andre i mera än 15. Oanmärkt bör ej eller lemnäs, att då den, som till ledamot i Hofrätt utnämnes, i vanliga fall förut innehaft antingen icke alls någon befattning med lön på stat, eller ock, stundom endast under ett eller annat år, tjenster med ringare lönegrad (Notarie eller Fiskals), är det deremot i Coliegierna icke ovanligt, att till ledamöter befordras de, sorninnehafva högsta lönegraderna bland tjenstemännen, med löneförmåner lika med eller högre än de yngre Hofrätts-Assessorernes. Bih. till It St. Brot. 1862—1863. l:a Sami. ha Afd. B '10 Bil. N:o 1 a) till Kongl. May.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Dessa förhållanden hafva mera än en gång vållat, att äldre, i domare-värf erfarne män dragit i betänkande att söka befordran inom Hofräfterna, föredragande att eftersträfva de i flere afseenden indrägtigare och angenämare landt-domare-platserna, förvissade att äfven om detta icke skulle lyckas, de genom enskildt förtroende, såsom juridiska biträden, kunna vinna en utkomst oftast vida rikligare, än den som Statens embetsman kunna påräkna.
Kommunikationerna äro goda: ängVIOL, HYACINTHE, HELIOTROPE, SYREN M. FL. THEA-ROS-PARFYM M. FL. prisbelönta vid l8gf års utställning med GULDMEDALJ Fersäljes i våra butiker 8 KCGFERINGRSEFATAN — " VTEETERLANAFFIFATAN LE A. T. A. T. 34 97. samt kos alla finare Parjymkandlande i riket. båt till H a m p e t o r p 3 gånger i veckan, till Läppe 2 gånger, järnväg till Vingåker och Kilsmo, alla tåg utom kurirtåget. Som kursen härmed ä r förlängd m e d 1 månad, blir priset för undervisningen 75 kr. för hela kursen. Många förfrågningar h a redan ingått, hvadan tilltänkta elever ej böra dröja länge med a t t bestämma sig. Inackorderingspriset är 50 kr. i månaden. Vidare meddelas genom skolans innehafvarinna, fru Stina Swartling, f. von Hofsten, adress: Örebro. » 1ZVINNAN OCH RELIGIONEN » v a r ä m n e t för frXe t t föredrag, som prof. Montelins i måndags afton höll för e n talrik åhörarskara, ' till allra största delen bestående af damer. Tal. genomgick, kvinnans ställning till d e religiösa kulterna i äldsta tid, och fann d e n i allmänhet h a varit ganska prekär. Så fick h o n icke vara m e d i frågan om kulten af förfäderna, var speciellt utesluten vid en massa arter af offerfester i olika länder och hålles, ända in i våra dagar, u t e u r moskéerna och å t sidan i synagogorna. Något bättre h a r d e n kristna religionen behandlat henne. Så talar Paulus ju om a t t kvinnan h a r lof a t t låta sig läras — ehuru ej att lära andra. Och fastän kvinnliga teologer väl ä n n u torde höra till ovanligbeterna, se vi ju i alla fall kvinnor uppträda i frikyrkliga samfund och spela sin roll i frälsningsarméen. I vissa fall h a r emellertid kvinnan i alla tider haft sin betydelse inom religionerna.
Utsk. qvinnor, att, antingen på Statens bekostnad få njuta undervisning i Barnmorske-kopsten och erhålla kost samt husrum och ett contant penninge-understöd under den tid af nio månader, som anses behof vas för konstens vederbörliga inhemlande, eller ock på egen bekostnad sig i Stockholm uppehålla för nämnde ändamål, icke kan med samma beqvämlighet, som af personer på fasta landet, begagnas af Barnmorske-Lärlingar från Gottland, der boritoch hemresan ofta beror af årstiden och väderleken; dock som de mötande olägenheterna icke äro af någon betydenhet i jemförelse med den våda, hvarföre både Barnaföderskan och hennes foster blottställas, i händelse utöfningen af Barnmorske-befattningen anförtros åt personer, hvilka icke ordentligen lärt deras konst och deruti undergått den föreskrifna examen, kan Utskottet icke tillstyrka bifall till Riksdags-Fuilmägtiges från Gottland ifrågavarande begäran, så mycket mindre, som det är, icke blott genom den theoretiska undervisningen, utan i synnerhet genom den practiska öfningen under en skicklig och erfaren Läkares tillsyn, som en qvinna bildas till duglig och pålitlig Barnmorska, och då på Gottland icke finnes någon serskild practisk undervisningsanstalt för Barnmorskor, skulle undervisningen derstädes, i allt fall, blifva ganska ofullkomlig. i 4 Bil. t. Be.tv. och Octon .Utsk. Bet.da. JV.o 9, Dock varder detta, jemte Herr Prosten Dedekirids serskildt yttrade mening i ämnet, vördsamligen understäldt Rikets Höglofl. Ständers pröfning. Stockholm den 2 Jan. 182g. Utdrag af Protocollet, hållet i R. H, Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Plenum vid Lagtima Riksdagen i Stockholm d. 2 Jan. 1829.
REUTERDAHL. G. F. ASKER. NILS PEHRSSON. n, to. Sanbtmarffalf. Salman. n. to. Salman. n. to. Salman. $m‘ ut it P° 3 -tr -ty co_ ra 3* ra <-s o 3 3 » cr ET C£> » (Sgenbomenä beffaffenljet. Omarter. e> c <Ä r» « n © £>> «-s •zr <SÖ 3 3 ra r-t SJiebbelabe officieta uppgifter Stf SSemillningS» O 3 s~ 3 » ra -C O? 3S S 3* CO ra <SÖ o 3 -tr o ra «b 3 »: cr ra <-p 3* cp O 3 CO O: « O 3 cr 3" O: ^ «-{ cr O f» 3 * tr o: «-S ~3: H. 3* CO «b uppflattabt märbe ä jorbbrufs» faftigljet. ä annan fa» ftigfjet. -e "S1 3 3 p e> "s C ct "c g g p -e O 3 3 p e> e T? e cr c” 3 3 p ©rojjfianbtaren 91. 91. 3 §ufet ttrib ©alttorget. lejonet. 7 40,000 45,000 dornten — [ 45,000 1,000 — fOJagaftnet mib Ijamnen .
I afseende på förevar:de §, hade jag ämnat föreslå en ordalydelse till ändring i sak. Men sedan man börjat rubba bränvins-lagstiftningens grunder, i hänseende till förbrytelser deremot, vill jag icke befatta mig med den saken, utan låta dem, som börjat förrycka henne, äfven fortfara dermed. 168 Den 7 Oktober c m. Imedlertid hemställer jag till de ledamöter, som upgöra denna lagstiftning, om det är skäl, att begagna ordet ”idkaf då fråga är om första eller andra gången. Detta verbum brukar betyda en fortfarande utöfning af ett yrke, antingen det är lofligt eller ej. Första moni. i 40:de §:n borde hafva följande ordalydelse: ” Om den, som lill minuthandel berättigad är, andra gången med oloflig utskänkning betra des; vare han tillika sin handelsrättighet förlustig.’1'1 ”Annan handlande, som 2: dr a gången beträdes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likalededes sin handels-rätlighel förlustig.” Gr. Lagerbjelke: Med den lydelse 39:de §:n genom den sednaste voteringen erhållit, kan den otydlighet, som Hr Printzensköld belärat, icke upstå. Ty genom denna ordalydelse faller ju af sig sjelft, att den, som gjort sig skyldig till utskänkning af bränvin, utan att dertill vara berättigad, dymedelst gjort sig förfallen till det derföre stadgade ansvar. Den underlåtenhet alt stadga straff för dylik förbrytelse, som Hr Printzensköld velat påbörda författningen, finnes således icke. Huruvida den redaktionsförändring, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, bör antagas eller icke, anser jag temligen likgiltigt. Det kan vara möjligt att den är språkriktigare än den Utsk. föreslagit, men jag anser dock denna vara fullt tydlig. Hr Printzenskölds förslag anser jag deremot vid delta tillfälle vara fullkomligt öfverflödigt, och såsom sådant jemväl förkastligt. Hr Printzensköld:
5 Då genom Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 27 Juli 1815 väl vore bestämdt, att den ifrågavarande egendomen blifvit upplåten till begagnande för den gemensamma Kurhus-inrättningen för Stockholms stad och län, men någon rättighet för dem, att egendomen på annat satt använda eller till annan person eller inrättning öfverlåta, ej i samma skrifvelse meddelats, samt då i öfrigt af handlingarna upplystes, att tomten, ehuru för en sjukvårdsanstalt väl belägen, vore af en för Kurhus-inrättningen öfverflödig storlek, så att, genom dess upplåtande mot skälig ersättning af Barnhus-inrättningen, en större fördel skulle så väl det allmänna som Stockholms stad och län beredas, har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer, att, derest öfverenskommelse om vilkoren i öfrigt kunde mellan Direktionen för Barnhus-inrättningen samt Stockholms stads och läns för ändamålet utsedde deputerade träffas, rörande öfverlåtelse!) af ofvan omförmälde tomt jemte derå vid upplåtelsen befintliga byggnader och en sådan öfverenskommelse blefve af Kongl. Majit i nåder gillad, Rikets Ständer för sin del måtte förklara hinder icke möta för densammas afslulande och framtida kraft, såsom hade berörde tomt och byggnader varit Kurhus-inrättningen med full eganderätt tillerkände. Efter från Riks-stånden meddelad remiss å högstberörda nådiga proposition, har Utskottet förehaft detta ärende samt dervid jemväl tagit kännedom om de i den Kongl. Propositionen åberopade handlingar; och sedan Utskottet, i afseende på här ofvan omförmälde, vid ifrågavarande tomts upplåtelse lill den gemensamma Kurhus-inrättningen för Stockholms stad och län, Rikets Ständers Bank tillkommande panträttighet deri, inherntat, att samma rätt, i följd af fullgjord inbetalning utaf ett i fastigheten intecknadt lån, numera upphört, har Utskottet icke funnit något att erinra vid hvad Kongl. Majit i nämnde hänseende behagat föreslå, och hemställer alltså, att förevarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 19 Januari 1860. 6 Stats-Ulskottets Utlåtande JY§ 40.
Banco-Utskottet får, för dess del, erinra: att på ingen Lån-rörelse, mot ehvad säkerhet som helst, torde höra medgifvas lä - 16 Banco-Ulskottets Utlåtande N.o 82. / gre ränta, än alt densamma förslår till betäckande af den aflöning och de omkostnader, Banken derföre får vidkännas; men huruvida räntorne på Guldoch Silfverin, efter 3 procent beräknade, komme att dertill förslå, är mycken tvifvel underkastadt, då utlåning medgåfves till så ringa belopp som 1 R:dr Banco, och vid General-Assistance-Contoirets indragning, dess liela rörelse af detta slag säkerligen öfverflyttades på Banken ; att, då fråga är om en allmän Stats-inrättning, såsom Banken, är en utlåning på så förmonliga vilkor till enskilda , att desse kunna finna sin räkning åter utlåna samma medel och derpå lagligen vinna 3 procent, ovedersägligen en skänk åt några få, på hela det öfriga Samhällets bekostnad, som allraminst synes böra ega rum i en tid, då man klagar öfver skattebördors tyngd ; att den åsigt, som skulle Banken förlora något derigenom , att dess Låne-anstalter lemnäs obegagnade , är till sin grund falsk och 0- rigtig, så länge utlåningarna ej stödja sig på verkliga Fonder, utan till en betydlig - del på utställda Credit-förbindelser ; att, då den af Statsoch Banco-Utskotten föreslagna Deposit-Räkning har sitt serskilda föremål, och bör derefter både inrättas och bedömas, kan en dylik anstalt ej tagas - Banco-Uukottets Utlåtande N.o 82. 17 gas lill måttstock vid vilkorens bestämmande för en verklig utlåning; och ändtligen, att Utskottet, som till Rikets Ständers ompröfvande framlagt skäl fö-r hvarenda af dess gjorda framställningar, ej vet sig hafva på något sätt föranledt yttrandet om mer eller mindre mägtiga interessens inverkan, vid förekommande ärendens behandling.
"Eders herradöme, och öfrige herrar, herr Axel, herr Anders, herrarne behagade hålla till godo med den ringa välfägnad, som i vårt utplundrade hus nu i hast kunnat åstadkommas. Det är visst allt ovärdigt så höga gäster, men herrarne täcktes ursäkta och låta välmeningen ersätta bristerna hos hvad vi vågat framställa, så ringa det än är." "Gud bevare eder fru Metta", sade Fleming leende, "tror J mig icke i sanning vara en värre varg att äta, än som sjelfve hertig Carl omtalar mig vara." Häri hade han ej så orätt. Fulla upprågade fat med fläsk, fisk och fågel stodo på bordet. Höga korgar med herrebröd stod derinvid, tornformiga kakor och tortor funnos i ymnighet midt på bordet, öl och must i kannor deromkring, men fru Metta klagade och bad många gånger om ursäkt att hon nu icke hade hvarken kryddadt vin eller kirsedrank att bjuda, men sådant stod nu icke att fås. Fru Metta neg, bjöd och trugade och bråkade och tvang sina gäster att, med eller mot sin vilja, taga till lifs af hennes anrättningar; såsom det på den tiden anstod en rättskaffens värdinna. Herr Klas syntes dock ej mycket bekymra sig derom, utan lade för sig af hvad som stod honom närmast, och det just icke i små portioner. Helt hastigt hade han slutat sin måltid och stigit opp från bordet, till stort bekymmer för fru Metta, som förgäfves använde all sin vältalighet, till att förmå honom smaka på flere rätter och kakor, dem han alls icke tagit någon notis om. Om aftonen sedan gästerna begett sig till ro, sade fru Metta, just som hon skulle undanställa en knappt afskuren torta, "ja, hvad skall man laga mat, när det icke duger åt folk." "Nå mor, våra gäster voro ju så få, huru mycket kunde de väl bärja af allt ditt öfverflöd; icke tyckte jag det sparades på gudsgåfvorna." "Si för gu om jag kan glömma att jag icke fick herr Klas att smaka hvarken på äggkakan, eller fiskpasteijen, eller krösamoset; och fast jag sjelf säger så var allt ganska godt och smakligt." Det var morgon.
Elementar-läroverk må för läroverket i Malmö uptagas en lärarestat af 1 Rektor och 7 Kolleger. Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 20. Nej — 10. Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. 554 Den 21 November f. m. Lördagen den 21 November 1857. Plenum kl. 10 f. m. Undert. Riddarhussekreterare upläste en från Hr Gr. o. Landtm ankommen så lydande skrifvelse: Att jag af sjukdom är förhindrad att bevista K. o. Ad:s plena, så väl i dag, som i början af nästa vecka, får jag, för iakttagandet af föreskriften i 23 § RiddarhusOrdu:n härmed vördsamt anmäla. I följd häraf intogs Ordf:deplatsen af främste närvide ledamoten Frih. Åkerhjelm, Johan Carl. Justerades pleniprot:n för e. m. den 19 och f. m. den 21 sisth September. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde HufvudTitel. Härvid förekom Utsk:s i 32:dra punkten afgifna förslag till lärarestat för fullständiga Elementar-läroverk på real-linien i Wenersborg, Nyköping, Christianstad, Norrköping, Piteå och Westervik, och föredrogs i sammanhang med detta förslag StatsUtsk:s d. 18 dennes på bordet lagda Mern. N:o 162, angide en rättelse i Utlåt. Hr Åkerman, FHedr.: I denna punkt föreslår Utsk. in rättandet af högre läroverk i åtskilliga af Rikets städer, men för min del vill jag endast fästa mig vid ett af dessa, nemi. platsen för ett högre läroverks anläggande inom Norrbottens län. K. M. har föreslagit, att detta läroverk skulle få sin plats i Luleå eller Piteå.
Län, efter erhållen del af anmärkningen, afgifvit dess utlåtande deröfver; hade jag ansett mig böra fortfar rande fästa uppmärksamhet derå, att Konungens Befallningshafvande den 17 Februarii ofvanberörde år, då Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag kungjordes den sakfällde, genast fogat anstalt om verkställighet af det honom, vid bristande tillgång till böter, ådömda kroppsstraff, utan att derförinnan någon undersökning, om han ägde tillgångar till böternas gäldande, ansågs af nöden; att detta oaktadt, och fastän början skett med bestraffningen, Konun 7 - ( 5o ) gens Befallningshafvande likväl inställt fortsättningen deraf, i anledning af Åklagarens den 21 i samma månad gjorda och, såsom det syntes, obestyrkta anmälan, att bötestillgång hos den sakfällde skulle finnas, hvarom då mera icke, emot Lag, fråga kunnat väckas eller bordt upptagas: att undersökning och skriftväxling, angående denna fråga, fortfarit på tredje månaden eller till den 6 Maj, då Konungens Befallningshafvande afgjort, att några användbara tillgångar hos den sakfällde icke funnos; och att, ehuru af detta Konungens Befallningshafvandes beslut Åklagaren erhöll del redan den i2:te, verkställigheten af kroppsstraffet dock uteblef ytterligare nära två månaders tid, eller till dess Åklagaren, inkallad först den 5 Juli och således nära en månad efter tiden, då besvär öfver beslutet skolat vara anförda, tillkännagaf, att någon besvärstalan icke blifvit af honom fullföljd. Och då, efter min tanke, Konungens Befallningshafvande, uti detta executionsärende, åsidosatt hvad, enligt
Man har jemnväl velat fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att då kringliggande orts hemmansegare äro tillerkände egande rätt af Allmäningarne, och på denna grund dessas delande dem emellan blifvit tillstyrkt, så skulle det ej stå väl tillsammans med denna rättighet, att dessa Allmänningar få en ny skattläggning, enär hvarje hemman redan i dess gamla skattläggning derföre skall vara ihågkommet, hvarförutan är vordet anmärkt, att i fråga om 472 Stats-Utskottets Betänkunden. sådane skogar, sorn skola försäljas, närbelägne hemmansegare borde erhålla optionsrätt, emedan derigenom det byggnadsvirke och bränsle skulle besparas, som behöfdes, i fall särskilda nya lägenheter komme att anläggas; slutligen förmodas att sådane större Skogs-Trakter, som de Norrländska, icke blifva inbegripne, under hvad om Skogarne i Allmänhet blifvit stadgadt. Hvad sålunda blifvit yttradt och anmärkt, har hos Utskotten till pröfning förevarit; Och förekommer härvid till besvärande, dels hvad som blifvit erinradt emot den så väl i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som i Utskottens afgifne Betänkande antagne liufvudgrund, i afseende på nyttan af kronoparkernes samt Läxtsoch Härads-Allmänningarnes upplåtelse åt enskilde, dels de anmärkningar, hvilka, med antagande af Betänkandet i hufvudsaken, äro rigtade emot vissa delar deraf, i hvad de angå de föreslagne åtgärderne till bex-edande af Förslagets verkställighet. Hvad således först angår fördelen eller olägenheterne af förenämnde delning, så hafva Utskotten, vid afgifvande af sitt vördsamma utlåtande, icke underlåtit, att i ett ämne af sä mycken vigt, med behörig noggrannhet Stuts-Utskottets Betänkatiden. 47^ öfverväga de skäf och motskäl, som å bada sidor sig företedt, och Utskotten hafva dervid icke eller å ena sidan förbisett de invändningar som vid äterreinissen blifvit
Suffridge tycktes ha anordnat allt så, att intet från den omgifvande verlden kunde nå henne. Om man dertill lägger en alldeles ytlig uppfostran mera egnad för salongen än för ensligheten, kan man lätt fatta att Lady Elvine Suffridge led på allt sätt och att det var bäst för henne att dö ifrån detta lidande, som icke ens var ett smärtsamt lidande, utan endast ett långsamt aftynande. Lord Suffridge tycktes vara mera förtretad än sorgsen vid sin andra hustrus död, och denna känsla är naturlig, med ett hjerta, så kallt och egoistiskt som hans. Han önskade sig en arfvinge till sitt namn och detta hopp hade för andra gången svikit honom. Nu stod han åter ensam med sina dystra tankar, oåtkomlig för alla, och mer och mer hängifvande sig åt sina bizzarra, mångengång vansinniga infall. Hans sjukdom hade ej fullkomligt vikit ifrån honom och många svåra stunder måste Black och mrs Johns utstå med den rasande lorden. Sådana tjenare äro lika sällsynta som beundransvärda; de stadnade fortfarande qvar uti familjen och voro, mera än den olyckliga fadren, såsom föräldrar för det enda barnet. Med förenade krafter arbetade de på det gemensamma målet att åstadkomma ett närmare förhållande mellan fadren och dottren samt att skänka den sednare den plats som tillkom henne och den hon så orättvist varit beröfvad. Just derigenom hade hon tvungits att lefva uti en krets, föga passande för hennes intelligens och hennes ställning uti lifvet. Nu var dock den rätta tidpunkten för ernående af detta mål ännu icke inne, ty lord Suffridge beherrskades af en fix, alla andra öfverväldigande idé, som upptog hela hans själ. Han ville nemligen lemna sitt namn åt en son och för att ernå detta mål, måste han ånyo börja se sig om efter en tredje hustru. Men nu såg det ut som om de gråa dystra murarne på Abbey-Hall skulle hafva hviskat någonting om det sorgliga lifvet derinne, ty då lorden så snart anständigheten tillät honom det, åter började sina frieri-försök, märkte han att han trots sin rang och sin ädla hållning icke hade så lätt att få sin önskan uppfylld.
Derföre hafva också Utskotten, sedan de i 1 mom. sökt förebygga sedelemission utöfver ett visst förhållande lill de beiintliga tillgångarne, vidare, i 2 morn., föreslagit ett sådant tillägg, att, i händelse nämnde förhållande skulle, genom vexling eller annan orsak, komma att rubbas, det bör inom 1 månad derefter varda återställdt, för hvilket ändamål flere utvägar erbjuda sig, såsom dels inskränkning af Bankens utlåningar, en åtgärd, som i de fleste fall säkerligen skall vara ensam tillräcklig, dels uppsägning af de på kort uppsägningstid meddelade lån, och i synnerhet utaf de på Cassa-creditiv lemriade försträckningar, hvilka senare, efter naturen af en väl ordnad Bank, böra vara de mest rörliga af alla dess utestående tillgångar, dels ock tillskott af delegarne, eller föryttrande af Bankens fordringar. 7 §• Det är otvifvelaktigt, att en alltför hastig tillväxt af myntrepresenlativ från de enskilde Bankerne kan verka till nedsättning af myntvärdet, samt följaktligen till cursstegring och silfverexport. Följden häraf kunde blifva, ej allenast en våldsam påkänning på Statsbanken, landets egentliga silfverdepot, ulan ock en äfventyrlig återverkan på de enskilde Bankerne sjelfve, enär den minskning af Statsbankens utelöpande sedelstock, som sker i ändamål af silfverexport, måste lör de enskilde Bankerne medföra samma våda, som minskningen af silfver för Siats banken. Sannolikt skall blotta tillvaron af det correctiv, som i denna fråga Bill. till R. St. Bancooch Lag-Utskotten* Utlåtande JV.o r\. är Regeringen förbehållet, aflägsna behofvet att använda detsamma. Ett sådant behof kan emedlertid uppstå, och Regeringen är då, af de till Handels-och Finance-Expedition ingående månadtliga rapporterne, i tillfälle bedöma, hvilken eller hvilka Banker, inom en viss tid, galt längst i sedelemissioner, samt alt, med ledning häraf, genom indragningens rättvisa fördelande, återföra jemvigt dein emellan, och förekomma, att någondera Banken gör sig fördelar på de andras bekostnad.