Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„ „ 133: 16. — „ i33: 16. — „ 200: —• — , 80. —- „ 60: „ 120: „ »oo: 80: „ 70: „ 60: » 5o: — 8 Stats-Vt skottets Vtlåtande IV:o 10. Upplysningsvis anser Utskottet sig böra anmäla, alt dessa fö;skölt nu äro at Ulskoltet föreslagna till enahanda belopp, hvartill de af Rikets Ständer vid sistförflntne Riksdag bestämdes, med undantag af förskottet till Secreteraren hos Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilket förskott, enär de serskilda, till förökning af dåvarande Secreterarens Riksdagskostnader ledande omständigheter, som finnas uti sistlidne Riksdags Stats-Utskolts Betänkande N:0 16 uppgifna, icke förekomma, i afseende på den bos bemälte Riks-Stånd nu anställda Secreterare, nuvarande Stats-Utskott trott lämpligen kunna nedsättas till ofvanberörde, vid sista Riksdag, i Betänkandet N:o 2, först föreslagna belopp af 200 R:dr. Vidkommande åter vedergällningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten antagna vaktbeljening, så oell med afseende å beskaffenheten af denna betjenings göromål, samt de förändringar, som uti nämnde personal unuer Riksdagen kunna ifrågakomma, får Utskottet föreslå, att dagtractamente till de hos Riks-Stånden och Utskotten under innevarande Riksmöte antagna Vaktmästare, må, i likhet med hvad vid flera föregångna Riksdagar varit bestämdt, nu fastställas till ett belopp af En R:dr 16 sk. Banco för hvardera, alt äfvenledes utgå efter hvarje månads slut. Hvad derefter angår tiden, hvarifrån omförmäldte förskott och tractamenten skola beräknas, så anser Utskottet sig böra hemställa, att dessa förskott och traclamenten för Tjenstemännen och Vaktbetjeningen, hos ej mindre Riks-Stånden, än Utskotten, må få beräknas och utgå från och med antagningsdagen.
Hvad åter angår den längre in i landet belägna Östra Sillen, så är den, på sätt af Stiftets Biskop, D:r Sundberg, i dess afgifna reservation vitsordats, till sin halfva omkrets, den nordliga sträckan af dess stränder nemi., omgifven af den i Wermland belägna Silleruds socken, »den folkrikaste och förmögnaste af alla inom Nordmarks vidsträckta härad.» Biskopen yttrar vidare: »Huru stort intresset för ifrågavrde kanalisering är inom orten, hevisas deraf, att aktiebeloppet redan är fulltecknadt, äfvensom deraf att bolaget endast begärt en femtedel af statsbidraget såsom anslag.» Jag instämmer i denna betraktelse, och jag vill tillägga den hemställan: bevisar icke detta förhållande tillika, att inom ortens befolkning förefinnes ett redan kändt behof af förbättrade kommunikationer för industriens lifvande, och om icke detta behof, i förening med denna goda vilja att kraftigt dertill verka, förtjenar någon uppmuntran? K. M:t har säkerligen också nogsamt afvägt alla dessa förhållanden, innan K. M:t för R. St:r framlagt förslag om beviljande af lån jemte anslag till en förbindelses åstadkommande emellan sjöarne östra och vestra Sillen. Jag beklagar visserligen, att Stats-Utsk:t, ledt af en lofvärd åhåga att bespara Statens medel, råkat förbise den stora vigten af ifrågav:de arbete, men jag har med tillfredsställelse erfarit, .att en i dessa ämnen särdeles hemmastadd person, Öfvers te-löjtnant Leijonancker, har. jemte flera andra Utsk:s-ledamöter, reserverat sig mot Utsk:ts beslut. Såsom ytterligare skäl för anslags beviljande till ifrågav:de ändamål torde böra anföras, att styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i mycket ampla ordalag förordat detta arbete, samt att ett annat Riks-Stånd redan beviljat det af K. M:t för dess utförande äskade anslag.
Men då astronomen till slut började fråga om de mekaniska rörelselagarne för kroppar i allmänhet och planeterna i synnerhet, kom tentandus just in på sitt gebit och svarade förträffligt. Då reste sig professorn och yttrade: »Jag har visst några anmärkningar att göra, herras kunskaper äro något ofullständiga; men emellertid kan jag lofva herrn adprobatur». Studenten gick hem, öfvertygad om att hafva tenterat i fysik och blef först vid genomläsandet af sitt kandidatbetyg upplyst om misstaget, då han till sin förvåning fann att han hade adprobatur i astronomi och admittitur i fysik, ehuru det bort vara tvärtom. Brukspatronen skrattade och lade för sig en väldig portion af »turban» på kräftor, till hvilken han drack tre bräddfulla glas portvin. Emellertid tyckte Henning det vara tid att tänka på sina egna angelägenheter. Också, då champagnen framsattes på bordet, fyllde han tvänne glas och yttrade: – Herr brukspatron, då ni nyss så välvilligt önskade mig lycka till den framgång, jag i förmiddags erfor, hoppas jag att ni ej vägrar att dricka ett glas med mig för en ännu större framgång, hvilken jag ännu blott kan hoppas. Brukspatronen nickade. Han kände sig föga disponerad att tala. – Jag ville be er, fortfor Henning, att dricka ett glas för framgången af mitt frieri till er dotter Aurora. – Jaså ... ja ... men ... stammade brukspatronen. Han var ej van vid hastiga beslut och hade dessutom nu nästan glömt det löfte han, i ängslan att ej få vara med om dinén, låtit afpressa sig. – Nåväl, sade Henning och höjde sitt glas ... Men ni tvekar, tror jag. Det är väl ej möjligt efter ert löfte i förmiddags? Betänk då min syssla, som jag gått miste om. Brukspatronen nickade åter. – Hm, sade han, ni förstår väl det vill säga ... men jag tror min bror vinkar åt mig. Och dermed reste han sig med en hastighet, hvilken blott den ytterliga förlägenheten kunde skänka hans digra lekamen. Hans bror hade verkligen vinkat honom. Se här orsaken. Sedan Victors far ungefär en timmas tid under tystnad sysselsatt sig med sin middag, vände han sig helt hastigt till sin son.
Maj ts uttryckliga bud och befallning skola alla hithörande tjenstebefattningsr så skötas och förrättas att de dermed åsyftade ändamål Konungens och Rikets nytta, heder och välfärd, med säkerhet vinnas må. Såsom ovedersägligt villkor följer häraf att skicklighet, nit och redlighet böra utmärka hvarje embetsgrad, och att icke genom omöjligheten att under trägen tjensteutöfning och flerårige mödor ernå nödig utkomst, håg och skicklighet måga förslöas, verksamheten frånledas till bitjenster och skicklige ämnen afi lägsnas. Sysslorne i Canzliet måste ock oafbrutit förvaltas och medgifva alldeles icke någre ferier såsom vid Collegier och andra Publika verk, hvartill i öfrigt kommer det mera uppmärksamma och representativa i tjenstgöring inför Konungen och Rikets högre Embetsmän samt ett dyrare vistande i Hufvudstaden, som bidrager att öka den lönlöse eller svagt lönte tjeostemannens förlägenhet och bekymmer. Då det alltifrån de 4 Statsexpeditionernas inrättning varit omöjligt att åstadkomma göromålens bestridande med de få till lön å stat uppförde sysslor, hafva cheferne, såsom jag haft äran anföra, funnit sig nödsakade att till nådigt förordnande anmäla och antaga ett vida deröfver öka dt antal tjenstemän, Den 2 Martil. 653 EcclesiastikExpeditionen, derom jag såsom en af dess tjenstemän, äger en närmare kännedom, och hvilken har under sin befattning 4 serskildta förvaltningsgrenar, har icke förr än efter år 18 16 kommit i fullt åtjnutande af dess 8 i stat anslagne löner, utom det att StatsSecreterare lönen till nämnde tid helt och hållit och sedermera till största delen varit för Statsverket besparad. Beräknadt för sistkdit år gjorde hela beloppet af nämnde Expeditions löner 3652 R;dr, derifrån likväl centonal och bevillning borde afgå. Den enda deribland bestådda ExpeditionsSecreterare-lönen utgjorde S60 R:dr, hög6ta inkomst titeln dit en verkets tjensteman i vanlig befordrings väg och efter en lång följd af år möjligen kan hinna.
När jag var där sist, det är inte så nyligen, sprang det en råtta öfver foten på mig, och två andra uppträdde på något afstånd.» Den flintskallige herrn skrattade generadt. Tomas aflägsnade sig under förevändning att han skulle hälsa på fru Mortimer. Han fann henne inbegripen i ett lifligt samtal med en äldre svartklädd tant angående intubikaffe, troligen med anledning af annonsen på ridån. Tomas växlade ett par ord med henne och gick ut för att söka rätt på Hall; han fann honom på trottoaren utanför teatern. Tomas fattade hans arm, och de gingo några steg uppåt Blasieholmstorg utan att säga något. Platsen låg tom i skymningen, och kvällshimmelen hvälfde sig kall och grönblå öfver deras hufvuden. En och annan skugga rörde sig ljudlöst i halfmörkret invid husens murar. En blek, halfvuxen flicka kom andlös ut ur en port; den slog igen efter henne med en skräll. Hon sprang flämtande förbi snedt öfver torget. Hon gömde hufvudet i händerna och snyftade högt. »Hvarför grät hon?» »Ja ... hvarför grät hon?» Hon var redan borta, försvunnen nedåt en gränd – en smal skugga, uppsugen och slukad af det djupa mörker, som sof invid Frimurarehusets svartgrå vägg. En liten krokryggig man gick omkring och tände lyktorna, en efter en. Och högt öfver husens svartnande massor brann redan Venus, vårkvällens mäktiga bloss. Man intog å nyo sina platser. »Hvem var det herr Mortimer talade med?» frågade Hall. »Det var den herre, mot hvilken fru Helga Wenschen förgäfves söker hålla sin äktenskapliga trohet,» utvecklade Tomas lärdt. »Så, var det han ...» Hall följde grosshandlar Wenschen med en blick af lifligt intresse, där han med några ansträngdt viga skutt försvann i parkettrappan. Intubikaffet gled upp under ett dämpadt förspel. »Hvem är det fru Wenschen sitter med i kväll?» hviskade en herre till en annan tätt bakom Tomas. Tomas gjorde våld på sig för att icke vända sig om. »Jag vet inte säkert, det skall vara en fröken ...»
Man har mycket fästat, sig dervid, att förlusten på de protesterade vexlarne blifvit ringa, men härvid bör man komma ihåg att, Den 11 Januari f. m. 75 då vexeln, enl. BankoBegl., får såsom metallisk kassa beräknas, år det derföre att den antages på förfallodagen kommendera silfver, och att således en vexel, som protesteras, utan afseende på hvad derföre slutligen erhålles. likväl förfelat det ändamål, hvarföre, den förutsättning, hvarunder den af Banken är köpt, så att Banken, som derföre utgifvit sedlar, hvilka med silfver vid anfordran skola inlösas, men ej för vexeln fås påräknadt silfver, kan genom vexelköpen råka i verklig förlägenhet för upfyllandet af sina förbindelser, utan att ändå slutligen derpå förlora en enda rdr. Jag har inom Utsk. varit af den åsigt, som finnes uttryckt i Hr Ekmans reservation, men vill för min del icke hår yrka någon särskild proposition. Afven detta anförande framkallade bifallsyttringar Hr Lilliehöök, Bertil: Uti den reservation, som på en le damots begäran blifvit här upläst, förekommer ett yttrande, att de åtgärder, som Fullm. blefvo tvungne att vidtaga, skulle berott af dem sjelfve att undvika. Jag anser mig då skyldig att uplysa om några hithörande förhållanden. Den fara, som hotade Banken* var icke blott förlust på vexelköpen, utan på hela dess lånerörelse. Bankens utestående, lån från Handelsoch Närings-Discontsfonden härstädes upgingo den 1 Nov. 1 857 till 8,986,000 rdr, eller nära 9 millioner, då beloppet af vexlar, som upköptes under tiden näst före krisen, upgiek endast till 933,845 rdr. Det år icke möjligt att beräkna hvilka förluster, som kunnat för Banken upstå, om den ej verksamt mellankommit i den betryckta ställningen. Huruvida klandret för bristande förutseende år berättigadt, torde man kunna finna vid genomläsning af Hr Agardhs reserv, vid déchargemeningen.
R:dr ytterligare måtte till Manufactur - Discont - Fondens förstärkning anslås, för att vid Répartltionen af deli öfriga Discont-Fonden imellan samtlige Glastillverkare, söm sig till Lans erhållande behörigen anmält, efter en lika grund, i mån af tillverkiiingarnes Värde* fördelas; Hvarvid Utskottet anser någon annan förändring uti de gällande reg éfnentariske föreskrifter för tillverkare af o. itämpelbar varha> som äger att njuta Lånbiträde af Manufactur - Disconten icke i afseende pa Glastillverkningen böra tillämpas, än att, då denne fabrication endast i smärre poster och sålunda icke såsom andre FabriksVarör i störtö parti på én gäng vanligen afsättes, Glastillverkare, hvilka således icke äro i tillfäl'0 att på tätt för Manufactur-Discont-Forldens Låntagare i allmänhet är påbudet, såsom säkerhet för Linet, förete köparens till Vahran på betalning def - .1412 Stats-Vtskottets Bettini anden! före -utgifne Skuldebref eller Acceptmaga i stället, jemte sitt eget reversal och förbindelse bifoga ::ne för vederhäftighet kände personers proprie borgen för Eånets belopp, hvilka derigenom ikläda sig samma ansvars skyldighet, som I afseende på köpares ofvanberörde Reverser eller Accepter är i Reglementet föreskrifven. Efter allt hvad nu uppgifvit är, utgör således den Summa, sorn till Manufacturernes och Fabrikernes understöd efter uppgifne grunder ytterligare erfordras 489,041 i men som af de serskilde ofvanomriämnde och uti bilagde Caleulen specificerade anslag af Fonden, hvilka alla blifvit calculerade till lika belopp, som de för innevarande år utgöra, biträdet till Ull-Discont-Fonden och den för Eskilstuna Fristads arbetare anslsgne Summa äro förändring underkastade och måste ökas i den mån Fabriks-IdItarnes afnämande af Svensk Ull tilltager och. Fristads arbetarnes tillverkning stiger, eller de finnas böra åtnjuta högre
Tiden för den klassiska bildningen tyckes vara ute, men liden för deu realistiska deremot synes ännu icke hafva rikligt vidtagit. Beträffande åter fattigvården, så känna vi nogsamt, alt ett slags guerilla-krig föregår emellan församlingarne, hvilka kasta ifrån sig fattige, likasom bomber, utan att man vet, hvarest de träffa. Hvad sluti. angår religionsvården, så torde svaret derpå få sökas hos lusarne i Orsa, hos separalisterne i Norrland samt den allmänna slapphet och slöhet i religiöst afseende, som allt mer och mer gör sig gällande inom nationen, då öfverdriften på den andra sidan lager sin skada igen. När nu så är bestäldt, att i dessa frågor företer 6ig en obestämdhet, en ovisshet och ett. så alt säga, virrvarr, hvilket ingen lärer vilja bestrida, likasom icke heller att detta är verkningarna af hela inrättningen, så måste uti sjelfva inrättningen finnas fel. Jag tror, att man vid något eftersinnande skall kunna spåra, hvarest dessa fel ligga. Jag har redan sagt, och jag tror, att det är sannt, alt det råder ett virrvarr i dessa ärenden och ingen ledande tanke genomgår det hela. Nåväl! När nu en förordn. från Ecclesiastik-Depart. skall utfärdas, hvar skall Deparl:s-Chefen söka uplysningar? Jo! hos den otaliga mängd Konsistorier, som här finnas i landet. Det ena Konsistoriet säger så och det andra så. Följden af dessa otaliga meningar, som icke äro sammanjemkade, blir att en oreda, en ovisshet i dessa ärender upstår. Om nu så är förhållandet, är det då icke klart, att det behöfves en utredning af frågan i sin helhet, och jag hemställer, om icke detta är lämpligt, 1) c n 1 S e p t c m I> e r. Är det så, hvilket icke lärer kunna bestridas, innefattar åtminstone Hr von Hartmansdorffs förslag en method. Jag vill icke påstå, att det är den bästa, men det år åtminstone en method. Något genomgripande i dessa frågor tarfvas, och då, såsom jag nämnt, genom Hr von'
Himmel, min dotter! Hjelp, hjelp! Hjelp! RIKSRÅDET (får se Constans). CONSTANS (från fönstret). RIKSRÅDET. DEN TREDJE. RIKSRÅDET. Det är omöjligt. Hundra specier åt den tappre, som räddar henne! Hundra specier. Jag skall försöka, herre. (Han hastar emot porten; men mötes af en eldslåga och störtar tillbaka.) Det är fåfängt. Fjortonde Scenen. DE FÖRRE. C. LÖFVENSTRÅLE instörtar. Tusend' specier för mitt barn, mitt arma, mitt enda barn! C. LÖFVENSTRÅLE. RIKSRÅDET. DEN ANDRE. Min Gud, hvilken förödelse! Jag måste rädda henne. Ers Excellens, jag ... jag skall rädda henne. Låt gå! (Han försöker störta in; men köres tillbaka af elden.) Det är omöjligt. Icke en million kan rädda henne. Hon är förlorad. Hvilken historia. (Afsides.) Höppener uppehöll mig. Min Gud, hvad har jag gjort? Hjelp! CONSTANS (från ett annat fönster). Femtonde Scenen. DE FÖRRE. B. LÖFVENSTRÅLE inkommer. C. LÖFVENSTRÅLE förblifver inne under det följande och synes plågad af samvetsqval.) Rädda min dotter! RIKSRÅDET (till B. Löfvenstråle). LÖFVENSTRÅLE. Er dotter! (Han hastar mot fondporten; men kastas äfven af elden tillbaka.) Min Gud, hon kan icke räddas! (Constans synes på vinden af hotellet.) Min halfva förmögenhet åt den, som räddar den enda glädje, som mitt hjerta ännu eger: mitt enda barn. Olycklige fader! Icke er förmögenhet. Gif mig hennes hand och jag räddar henne ... eller dör. Rädda henne och hon är er. (Han sjunker i en stol, som man utburit. B. Löfvenstråle störtar in genom lågorna.) Hvem var han? DEN FÖRSTE. DEN ANDRE.
Det omröstas till dom. Vill man i denna dom endast veta, hvem som skall vinna eller tappa, frias eller fällas5 då kan omröstningen ske genom ballottering eller, i fall man vill hafva den öppen, genom öppet utsägande af nej eller ja. Men då kommer domen ej, såsom lagen nu bjuder, att ”fästas på skäl och lag”, och de röstande får ej åläggas, såsom lagen äfven bjuder, att ”grunda hvar sin röst ”på lag och klara skäl”. Dessa föreskrifter äro till sitt innehåll upptagna i lagförslaget; och deras förkastande torde ej heller böra tillstyrkas. Men skola de bibehållas; så måste vid omröstningar betraktas ej blott det slut, hvari hvarje röst utfaller, utan ock den grund, hvarifrån den utgår. Flertalet af de röstande kan sammanstämma i gillande eller ogillande af käromålet; men de kunna stödja sina meningar på grunder, som icke sammanstämma, icke stå att förenas; hälften af flertalet kan antaga en grund, som upphäfver den, hvarpå andra hälften stödjer sin mening, fastän slutföljden (hvad i dom kallas slutet) domslutet blir för båda meningarna gemensamt. Då nu dom skall fästas på skäl, men för det gemensama slutet ej linnes något gemensamt skäl; kan ej mer än ettdera af de stridiga skälen anföras; och då kunna ej heller de röster räknas, som icke gilla detta skäl. Under ett sådant förhållande med flertalet, kan en minoritet finnas, hvars antal dock är öfverlägset hvardera af flertalets fraktioner; och denna kan sammanstämma både i slutet och i dess grunder. Denna minoritet utgör alltså majoritet i afseende på grunderna; och såvida slutet skall härflyta från dessa; gifves ingen annan möjlighet, än att antaga det slut, som härflyter från de sålunda genom majoritet öfvervägande grunderna. De öfverröslade grundernes sammanträffande i gemensamt slut bevisar också icke antaglighet en af detta slut, så vida dess giltighet måste bero af dess grunder, men grunderne icke stå tillsammans med hvarandra, och ingendera af dem har för sig så stort antal af röster, som minoritetens mening (följaktligen ej heller någondera så stor presumtion om giltighet, som denna).
Frölich anser jag det så motbjudande att tänka sig den händelse, att jag först skulle handla hela statsregleringen igenom, sorn vore ingen princip antagen, oell sedermera pröfva, om jag vill antaga principen elier icke. Detta förefaller mig oformligt, och jag tager mig derföre friheten, enär jag icke hört flera än Frih. Silfverskjöld fortsätta yrkandet om uppskof, till Hr Frih. hemställa, om icke Hr Frih. skulle vilja afstå från vidare yrkande derpå. Jag har den öfvertygelsen om Hr Frili:s klarhet i åsigter, att Hr Frih. finner, att det icke vore så alldeles lämpligt att uppskjuta afgörandet af en fråga, som i sådan händelse, sedan den blifvit afgjord, icke skulle vid denna riksdag kunna vinna tillämpning. Härförutan får jag förnya min anhållan om framställande af den propos., jag förut yrkat. Frih. Silfverskjöld: Under uttryck af min tacksamhet för den tanke, den siste värde talaren behagar hysa om mina insigter, får jag förklara, att jag likväl icke kan afstå från mitt yrkande på uppskof. Jag linner ingenting hindra K. o. Ad. att med nej besvara en häröfver framställd propos. Ännu har jag icke begärt votering. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förnyade sin propos. till bifall å 2:dra punkten af StatsUtsk:s utlåt. Ropades starka ja, blandade med många nej. Frih. Boye: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes meddela oss sin åsigt deröfver, huruvida Frih. Silfverskjöld är berättigad eller icke berättigad att erhålla propos. på sin begäran. Den är preliminär och torde således först böra afgöras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han trodde, att hvad han gjort, nemi. att framställa propos. till bifall å Utsk:s förslag, vore fullkomligen enligt med formerna, och altså förnyade sin nyss gjorda propos. till bifall å a:dra punkten af StatsTJtsk:s utlåt. Ropades starka ja, blandade med många nej. Frih. Ehrenborgh, Casp. Willi.:
På dem ku nna vi lita, låt oss derföre afvakta deras inryckande. K a l l i n g . Jag delar fullkomligt Herr Öfverståthållarens mening. Ett förhastande skulle kanske förderfva allt. P e c k l i n . Nå v äl, mine Herrar! hvad ni såsom stadens befälhafv are ic ke våg a, det åtager j ag mig jag skall u tföra företag et. K a l l i n g . Men på hvad sätt? P e c k l i n . Jag skall försöka att bemäktiga mi g Konungen, då han i natt efter fes tens slut lemnar Drottningholm. J ag begär endast att Herr Ri ksrådet lemnar ett detachement soldater till min disposition. K a l l i n g . Det skall sk e. R u d b e c k . Akta er General; ni sätter ert eget lif på spel . P e c k l i n . Var lugn, herr Baron; det i Pecklinska hjertskölden uppstående lejonet är rörligare och mera v aket, än de tungfotade lejon af bronz, som gapa vid ingången till Gustafs borg. Är Konungen väl i säkerhet, skall Rådet nog sedan gilla mitt företag . K a l l i n g . Det svarar jag för. R u d b e c k . Men låt oss nu skiljas åt, mina h errar, spektaklet är s äkert nära slu t, och det sk ulle väcka misstankar, om man på en gång saknade så många af Återvänd på skiljda v ägar till slottet, jag stannar qvar här några ögonblick för att vidtaga mina dis positioner. Och lycka ti ll! ( Alla , utom Pecklin , gå. ) FEMTE SCENEN. PECKLIN (allena). P e c k l i n . Minan är anlagd. Om det är j ag som äntänder den, så blir det också j ag, som skördar frukterna deraf . J ag har noga betänkt all t. Det bl ir Mauritz, som skall verkställa arresteringen, och om den händelsevis misslyckas, blir det honom och icke mig, ansvaret drabbar.
Ståndet ägde alt med delta likasom andra Utsk:s betänk, förfara på sätt Ståndet funne lämpligt; men då denna fråga hör lill statsregleringen, sä mäste Ståndets beslut innefatta antingen bifall eller ålerremiss; och som betänk, innehåller åtskilliga tillstyrkanden, hvilka ovilkorligen fordra ett förtydligande, såvida missbruk icke skola inträffa, utan att rättelse derutinnan sedan kan vinnas, måste betänk, återremitteras. Det har icke varit utan sin märkvärdighet att afhöra, hurusom man på f. m. uppställt skilnad emellan ransaknings-fängelse och straff-fängelse. Jag vet icke, om det skall höra till det nya straffsystemet att det bör finnas särskilda sådana fängelser inom hvarje stad och hvarje härad. Det vore i slikt fall en dubblering af kostnaderna i och för dessa byggnader, hvilka redan synas trotsa Svenska folkets förmåga alt bekosta dem. H. Ex. Hr Gr. Posse har nödgats erkänna, att länshäkten måste användas såsom straff-fängelser, hvilket de hitintills varit. Man har nemi. derstädes förvarat fångar icke allenast under ransakningsliden, utan äfven under strafftiden, då fånge icke särskildt varit dömd lill arbete å fästning, eller å kronans slott, hvilka sistnämnde slags straffgrader vi redan äga och nog lära få bibehålla så framt man vill undvika missnöje ibland garnisons-tropparna. Frågan är nu helt enkelt den : vill R. o. Ad. anslå 600,000 r:dr 678 Den 23 februari e. m. ulan att rätt veta, hvartill dessa medel intill nästa riksdag skola användas? Om så är, behöfver man blott bitalia StatsUtskrs betänk, och lugnt gå till hvila, i förmodan att medlen användas till det ändamål man hoppas. Såsom representant af Svenska folket anser jag det vara min pligt att känna, till hvilka föremål jag anslår desse 600,000 r:dr att utgå intill nästa riksdag, innan jag dertill lemnar bifall, och således kan jag icke annat än återremittera betänk., enär detsamma icke kan afslås och icke bör nu bifallas. Hr Gr.