Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Jacobs dröm» (530), en «läsande man» (531), «David och Uria» (719) samt (Josef inför Farao» (720) af Bol, täfla med den förres och öfverträffa dem stundom i effekt. Dessa bådas arbeten finnas numera alla tillsamman i salen E.; Rubens i salen G., der nu äfven de flesta af Ruysdaels stycken äro uppställda, medan nummerföljden i katalogen upptager dem spridda. Bland de många af Rubens’ efterföljare fästa vi uppmärksamheten på en «madonna» (708) af van Dyk, några effektfulla stycken af hans medlärjunge Jordaens. Vidare ur Nederländska skolan en «Magdalena» (634) samt «Abraham och Hagar» (639) af Adrian van der Werff; tvenne synnerligen goda stycken (735, 938) af Mieris; tvenne «unga flickor» (1010, 1011) af Schalken, båda eldskensstycken23, med hvilka man här äfven har tillfälle att jemföra flera dylika af Honthorst. Slutligen påminna vi om: «en qvinna med sitt barn» (539) af Murillo; en «Magdalena» (541) af Zurbaran; «de vise mäns tillbedjan» (534) af Chiari; en serdeles skön «madonna» (553), af obekant hand, som det tros, ur Rafaëls skola, samt några perspektivstycken af Canale och Canaletto (Bern. Bellotto), bland hvilka en «utsigt af Verona» (555) synnerligen utmärker sig – alla (med inre Galleriets nummerföljd) i salen H., som innehåller arbeten ur särskilda skolor. Bland de talrika pastellmålningarna finnes en skön «Amor» (13) af Rafaël Mengs. I sammanhang med galleriets taflor förtjena att nämnas de utsigter af Dresden och af serskilda orter i Sachsen, dels utaf Canaletto, dels af Thiele, som finnas i f. d. Brühlska palatset.
I afseende på dessa stadgandene, upptagande i en egen Afdelning har Utskottet tagit i betraktande jämväl den omständigheten, att då de frågor, sorn? med detta ämne äga gemenskap, åro till större delen af enahanda beskaffenhet med de, hvilka redan finnas utr/tdie i vissa §. §, af Riksdagsordningen, som, , 1 de srne öfrige Ståndens representation^ ä: manförandet af de bestämmelser som i det». ti seende röra Ridderskapet och Adeln enskildt, skulle, om dervid följdes likartade grunder med. hvad för de öfrige Stånden redan vore stadgadt, bereda en möjlighet, att derest i en framtid den önskan blefve allmän, att de lagar, hvilka utstaka sättet hvarpå Ridderskapet och Adeln äga, att afgifva yttrande i, allmänna ärender, borde genom deras införande i Grundlagen omgifvas af enahande helgd och orubblighet, sorn du tillkommer de öfrige Ståndens representitionsstadgar, sådant kunde utan svårighet verkställas Då en fullständig utveckling af skälen till alla de förändringar Utskottet ansett sig böra göra i den gamla redactionen af RiddarhusOrdningen skulle medföra betydlig vidlyftig - Den 5 Junii. s5 bet jamt för deras genomgående fordra en tid, som Utskottet, i anseende till de manga yigtiga ärender, sorn fordra Ridderskapets och Adelns pröfning, är skyldig att sparsamt för sig påkalla,'samt orsaken till de mindre rättelserne dessutom vid blotta jemförelsen emellan den nya och gamla redactioaen, lätt kunna upptäckas, har Utskottet trott det vara tillräckligt, att i detta Betänkande endast uppgifva motiven ””till de. rättelser eller tillägg, hvilka äro af mera hufvudsaklig beskaffenhet, hvarvid Utskottet skall följa den ordning, paragraferne i det nya Förslaget äga. Sedan Utskottet sfsdgat sin öfvertygelse, Sftt 2 och 10 §. i den hittills gällande
Som Rikets nu församlade Ständer förklarat Häradshöfdingen i Norrbo och Wagnsbro häraders samt Gamla Norbergs bergslags domsaga, Carl Daniel Poppius berättigad att lyfta det numera aflidne Häradshöfdingen Knut Wilhelm Sandels vid sistförflutna riksdag beviljade och uti 115 § af det för Riksgälds-kontoret nu gällande reglemente omförmälda län. har Utskottet ansett lämpligt, att de föreskrifter, som skola tillämpas i afseende pä detta lån, intagas i den afdelning af reglementet, som skall handla om de under denna riksdag Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar. Enligt hvad Fullmäktige i Riksgälds-kontoret uti sin till Rikets Ständer vid innevarande riksdags början afgifna berättelse (sid. 23) anmält, har frågan om utförandet af en jernvägsanlåggning förbi Hedens forssar i Luleå eif, hvartill Rikets sednast församlade Ständer beviljade ett lån å 93,000 R:dr, förfallit. Likaså har det bolag, som bildats för anläggningen af en jernbana mellan sjön Dellen och Hybosjön invid Ljusne eif, förlorat rättigheten att, utbekomma det för denna jernvägsanlägiining beviljade lån å 833,000 R:dr, enär den tid, inom hvilken arbetet bort vara börjadt, eller den 1 Maj 1862, gått tillända, utan att sådant egt rum. De uti 134 § af nu gällande reglemente intagna föreskrifter hafva, af sådan orsak, blifvit ur det nu uppgjorda förslaget uteslutna. Som utaf det i 176 § 2 mom. af nu gällande reglemente beviljade anslag å 15,000 Ridr för iståndsättande af smedjan vid Stockholms Veterinärinrättning, endast behöft användas 14,287 R:dr, 6 Ståts-Utskottets Memorial ,JW 205. torde återstoden, 713 R:dr, få såsom besparing' uti Riksgäldskontorets hufvudbok för innevarande år afskrifva*.
Kreditiv meddelas icke någon till högre belopp, än 10,000 r:dr Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 60. eller å lägre summa än 1000 r:dr, allt banko; börande, i öfrigt, kreditivbeloppet lämpas efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditiv-sökanden bedrifver. Mom. S. Utassigneringar och afbetalningar få i mån af behof verkställas, dock aldrig på mindre summa hvarje gång, än SO r:dr, och deröfver endast på jemna 10-tal r:dr. Mom. 6. För utassigneringar få allenast handskrifna assignationer begagnas. Kreditiven skola, enligt deras egentliga bestämmelse, begagnas, och få sålunda icke användas såsom stående lån, vid äfventyr att, i motsatt fall, varda till hela beloppet, eller någon del, till inbetalning inom en månad derefter uppsagda. För de summor, som å kreditiven lyftas eller insättas, beräknas 5 procents ränta. Mom. 9. Fullmäktige låta, efter det vederbörande direktioner i ämnet hörda blifvit, i enlighet med ofvan utstakade grunder, upprätta de föreskrifter, hvilka kunna erfordras, för att till verkställighet bringa ifrågavarande kreditiv-rörelse; börande fullmäktige, vid fastställandet af nämnda föreskrifter, tillse, att kreditivens begagnande för kreditiv-tagarne så underlättas, att det med denna rörelse afsedda ändamål må i möjligaste måtto befrämjas. Då Utskottet, vid pröfningen af Riks-ståndens återremisser af åtskilliga punkter uti Utskottets betänkande M 48, med förslag till föreskrifter, angående Bankens metalliska kassa m. m., funnit sig böra tillstyrka, att den föreskrift må i blifvande Banko-reglemente införas, att Banko-fullmäktige, vid det i 122 § af nu gällande Banko-reglemente omförmälda fall, må kunna till betalning inom 3 månader uppsäga större eller mindre del af beviljade kreditiv; så torde för fullständighetens skull ifrågavarande stadgande jemväl böra intagas uti ofvanberörde förslag til! reglementariska föreskrifter, näst efter mom. 7, af följande lydelse:
Det käns sällsamt för så gamla som vi att se hur den pojken som af oss lärt, hur han går fram med äran; men tycker icke du som jag, att vi ha' gjort kyrkan allihop; har inte du gjort jernet, har inte jag huggit stenen och folket har murat; hvad har Jacques gjort? JURGEN. Han har skräflat! GERHARD. Det förefaller mig som det skulle ligga sanning i dina ord! JURGEN. Du är afundsjuk, Gerhard, säg ut du! Jag! Hur skulle jag kunna vara det? Nej, men jag vill bara säga att det käns underligt; här, här uppåt venstra armhålan. JURGEN. Det är svårt att svälja. GERHARD. Nej! du skall förstå img rätt! Jag vill säga att ett fall som detta verkar nedslående på den som arbetat ärligt och sträfvat; det är med ett ord ett dåligt föredöme. JURGEN. Är det ett dåligt föredöme att förtjensten belönas? GERHARD. Äh! Förtjensten? Prat om förtjensten. Han hade aldrig haft sysslan om inte vår afund hade varit. JURGEN. Nå, nu börja vi blifva om ens! Derför är det bäst vi sluta; nu går jag in och putsar mig till festen. Farväl; få se hvad vi ha' för mening när vi råkas härnäst. Låt oss inte rosa dagen förrän vi sett aftonen. Scen II. GERHARD, sedan JACQUES. GERHARD läser på stenen. Jacobus... ipsemet det betyder »jag sjelf». Sjelf! det låter bra, men jag sjelf det är ståtligt. 73 JACQUES in fort. Gerhard! Har du varit ihop med Domherren? GERHARD. Om? När I befaller, så lyder Gerhard; det är känd sak. JACQUES. Lemna det der. Ville han ge med sig? GERHARD. Omöjligt! JACQUES. Gerhard! Det återstår blott en sak! Vi måste bli' vänner. Du skall få läsa hemligheten, ty jag måste veta den. GERHARD.
Ja det var han; der stod han, och skänkte ett annat föremål sin hyllning, han betraktade det med samma förtjusning, samma lågande kärleksblickar, som han förr egnat henne sjelf. Constance kunde ej mera tvifla om sin mans otrohet. Hon som aldrig vetat hvad svartsjuka ville säga, led nu på en gång af alla dess qval. Hon måste samla hela sin styrka för att uthärda till det ögonblick, när hon, utan att väcka sina grannars anmärkningar, kunde aflägsna sig. Efter en i qvalfull smärta tillbringad natt, fattade hon det beslutet att skrifva till sin man, likasom hon ännu vore okunnig om allt. Hon, som aldrig hyst en tanke dold för honom, skulle nu förställa sig! Efter många fruktlösa försök, var hon i stånd att sammanbinda orden till mening. Hon skref, att händelsen underrättat henne om hans återkomst, och frågade hvarföre hon ännu ej fått se honom hos sig. Inom några timmar bekom hon ett ganska vänligt svar: Hitintills hindrad, skref han, ville han dagen derpå tillbringa aftonen hos henne och sina barn. Detta svar kom henne nästan att tro det allt endast varit ett missförstånd, ett foster af en febersjuk fantasi. Ack den olyckliga, i fara att drunkna, fattar ju så gerna i ett halmstrå, i tanke att finna räddning! Tyvärr blef hon snart tagen ur denna korta villa. Grefven kom, och medförde som vanligt skänker för henne och barnen. För den fyraåriga Anna var fadren fremmande, men Konstantin gjorde honom frimodiga frågor, hvarföre han varit borta så länge. Han bad Constance aflägsna barnen, emedan han hade något att säga henne i förtroende. Lik delinqventen som afhör sin dom, fästades hennes stela blickar vid hans läppar. Icke utan att en stor förlägenhet röjdes i hela hans väsende, underrättade grefven nu Constance, att han varit tvungen att ingå ett giftermål, som varit en så bestämdt uttalad önskan från högre ort, att han ej vågat vägra den. Men derigenom skulle hvarken hon eller hennes barn blifva lidande. Hon hade ännu främsta rummet i hans hjerta. Åt henne ville han anslå ett rikligt underhåll så länge hon lefde; för barnens uppfostran och framtid ville han hafva all omsorg ospard.
Vtdr. d. 4 Juni i84<>- 351 Prosten Thudén Prosten Berlin, Biskopen m. m. Doctor Brahn, Prosten Sidner, Prosten Säve, Professoren m. m. Grafström, Från Yiillofl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stals-Utskottet remitterades en af Herr Petré, med anledning af 56 §. Riksdags-Ordningen, väckt motion: l:o att de Kongl. Maj:ts Rådgifvare, vare sig Consultativa eller Departements-Chefer, hvilka, till följd af Rikets Ständers anmälan, varda, på grund af 107 §. Regerings-Formen, af Kongl. Maj:t ur Stats-Rådet entledigade, kunna, enär Grundlagen för ett sådant fall ingenting stadgar, icke anses berättigade till innehafde löners bibehållande, eller till pension; och 2:o, alt de Stats-Råd, hvilka taga afsked, antingen i anseende till vägrad contrasignation eller med hänsigt till oförmåga alt åt sina rådslag förvärfva Kongl. Majrts Nådiga afseende, höra vara berättigade alt årligen åtnjuta 2,500 R:drs pension, intilldess Rikets Ständer, i hvarje förekommande fall, pröfvat anledningarne till deras frånträdande utur Conseljen. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Stats-Utskottets bordlagda Utlåtanden: N:o 122, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående öfverlålandet till Malmö fattig-arbets-inrättning af Kronans rätt till ett derstädes fallet Dana-arf; N:o 146, i anledning af Herr Petrés, T., motion, angående pensioner för ledamöter af Stats-Rådet ®ch Högste Domstolen, Stats-Secreterare och andre Föredragande, under vissa förutsatta fall; och N:o 149, angående föreslagna åtgärder till ull-cullurens befrämjande.
De som fått sådane skador, alt de blifvit urståndsatte att genom arbete under tiden förtjena, hafva alltid erhållit gratificationer, och således varit bättre lottade, än om de arbetat hos enskildte, der ingen sådan ersättning för skada kunnat påräknas. Då nu härtill kommer, att på sätl jag redan nämt, afgången af döda endast, varit procent; då roten genom de förbättrade anstalterne sluppit flere olägenheter, och äfven att se karlen förderfvad genom de otjenlige inrättningar, som fordom brukades och gjorde arbetet vådligt, i stället att nuvarande förbättrade machinerier, från skottkärran till kranen, förvandlar det nästan till ett lekverk, kan jag ej finna, alt roten bör hafva någon särskild ersättning för det hans soldat blir danad till en nyttig arbetare och en skicklig krigare. Hvad åter beträffar frågan om ersättning till omkommen soldats Enka, så har det hos Götha CanalDirection varit föremål för mycken öfverläggning, hvad skyldigheten eller billigbeten i delta afseende kräfver. Det är bekant, att Enka efter soldat, som omkommer i Kronans tjenst, har intet att vänta. Från denna synpunct, och då Konungen på Rikets Ständers begäran och, i enlighet med deras år 180g fattade Beslut, tillagt Canal - Den 16 Februarii f. m. 4» Bolaget rättighet att begagna Armeen, liksom för Kronans arbeten, finnes ingen rätt till ersättning för Enkan. Men jag talar bär ej blott om den mycket omskrikna Götha Canal, hvars rättighet, grundad på Rikets Ständers Beslut, ingen lärer neka; jag talar om alla sådane företag, hvilka liksom Götha Canal afse allmän nytta, och således måste betraktas såsom allmänna arbeten, äfven om de verkställas genom enskildte Bolag, hvilket endast utgör en accessorisk omständighet. Ty om ändamålet endast åsyftade enskild fördel, medgifver jag visserligen att arbets-commenderingars användande vore mindre passande; men då Konungen, vid deras beviljande, alltid först considererar, om företagen hafva en tendens till allmän nytta, tror jag dessa företag stå i den categori, att Svenska Armeen kan och bör begagnas dertill, likasom till arbeten för Kronans räkning.
Vid ansökningen foges bevis, som hans behörighet styrker. Derest sökanden finnes vara till handteringens utöfning behörig, varde tillståndsbref för honom utfärdadt. Besvär öfver Magistrats eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut i sådan fråga anföras på sätt i §. 45 af Fabriksoch Handtverks-ordningen föreskrifves. § 8. Bränvinstillverkning skall, minst sex veckor före den termin, under hvilken tillverkaren vill handteringen företaga, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmälas, hvarvid uppgifvas tid och ställe för tillverkningen, jemte beloppet deraf. Vid anmälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i §. 7 omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren eger eller innehar särskildt skattlagd jord. Vill någon för två eller tre terminer sig på en gång anmäla, håfve dertill rätt. Finner Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hinder för handteringens utöfning icke möta; utfärde derom för tillverkaren bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den afgift, som för den ifrågavarande tillverkningen utgå bör. § 9- Vill den, som till bränvinstillverkning under en termin sig angifvit, sedermera tillverkningen under en eller två påföljande terminer fortsätta, eller vill den, som för två terminers tillverkning sig angifvit, under tredje terminen densamma fortsätta, eller vill någon, efter att hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma för en, tvä eller tre terminer utvidga, gore derom, minst 44 dagar före den tid fortsättningen eller utvidgningen afser, skriftlig anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som öfver sådan anmälan utfärde bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den fyllnad i tillverknings-afgift, som erläggas bör. Vill han åter från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid med en eller Iva terminer inskränka, eller uppgifvet tillverkningsbelopp för en, två eller tre terminer minska; anmäle det hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande minst 14 dagar före den tid, afsägelsen eller inskränkningen afser, så vida han vill åtnjuta befrielse från motsvarande tillverknings-afgift.
Björnstjerna föreställt sig, ty det är blott begärdt, att åtgärder måtte vidtagas till beredande af lättnad; och det är icke uttaladt att någon befrielse skulle komma i fråga, utom der postforslingen kunde på annat sätt bestridas. Emedlertid tror jag mig veta, att PresteSt. till Utsk:s förslag gjort ett tillägg, och jag anhåller derföre att få veta, om prot.-utdrag deröfver ännu till R. o. Ad. inkommit. Sedan härvid undertecknad Riddarh.Sekret, uplvst, att PresteSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt, men att enl. ankomne prot.-utdrag, Borgareoch BondeSt:n godkänt förev:de punkt, tilläde Frih. Alströmer: Efter hvad jag tror mig veta, består det af PresteSt. beslutade tillägg i orden: iler så lämpligen kan ske, hvilka blifvit insatta efter ordet beredande. Frih. Paykull, J o h. Gust.: Jag är öfvertyga;] alt postforslingen är en ganska svår tunga för de skjutsskyldige, och anser att man bör så mycket som möjligt söka lindra densamma; hvarföre jag anser Ulsk:s förslag med det af Frih. Alströmer föreslagna tillägg böra af R. o. A. antagas. Gr. Lagerbjelke: Med erkännande af nödvändigheten afen förändring, måste jag dock påpeka, att afskaffandet af all postföring med håll-, gästgifverioch reserv-skjuts skulle hafva till följd, att snällposterne Kornme att indragas. Man har velat påstå att, om Postverket ville betala den verkliga kostnaden, så skulle posten kunna befordras enl. beting; men så är icke förhållandet. Jag har mig t. ex. bekant, att Postverket haft K. M:s tillåtelse att betala 1 Rdr Bko milen för poslforslingen mellan Upsala och Gefle, men att det icke lyckats att erhålla beting på sådana vilkor; och det finnes orter, der icke engång dubbelt denna lega skulle förslå. Man vet hurusom i sednare lider forsellönerna stigit; och om det närv:de förhållandet måste beklagas, så går det dock icke an att låta det på engång uphöra.
är det icke mera rvärdigt lagstiftaren atl stadga jädane författningar, som molwe^ka dyr lid, och s annemäls brist i ett land^ som lallan har siik behof, af egen production och genom hamma communic tion med andra maater, k .n kamm.» ari b.finna sig i yttersta förlägenhet? Regeringens åtgärd kan således lätteligen komma för sent, alt for. komma ett ondk, som kunde medföra de bedröfi-aaste fölider, och wart land fa widkännas de störjta olag »heter, af en illa tillämpad näringsfrihet. Wl stullc säkerligen denna sommar fäll ett warnande exempel häraf, VM wl icke erhållit spannemäl uttran, hungersnöden skulle pä manga stacken blifwtt f..selig, och dä en tunna Räg up - Den 28 Maji. 327 upqär till 22 L zo R:dr, huru sskall den fattiga kunna köpa dea? och hwarföre denna hungersnöd denna dyra tid? bade den inträffar, om icke dessa tiora bränwinsfabriker warir kilarne? swarek pä dessa frågor, kan ej bltfwa twetydigk, men äfmen denna nödhjelp frän andra lander, är hö?st betun» gande pä handelsmägen. Om wi hade mindre bränwin och mera bröd, sä ska ie dek wara, i alla afseende» lyckligare för oart land, som denne» nom wore mindre beroende af andra, och folkets moralisska och physiffa krafcer ffulle mindre förswagas, och wi äga mera styrka, att söka bibehälla wäc wacklande ste fständighet. De af U ikoner i sitt betänkande förestagne sä kastade tyngder, i spannemals aplag, pä större pannor, synas wara sä lätta, att änSamalet dermed icke kan wara, att aldeles förhindra denna förmouliga fabrikörörelke, emedan dessa förslag ittan nägon förlust kunna hallas Kronan tillhanda.
Jag bar trott, att Riksens Ständer böra sj Ifve best,amma denna Lönförbättring, samt göra det på e!t xegleradt och varaktigt sätt, i sammanhang med Lönforbättringen för Civilstaten: och jag har opponerat mig emot alla osäkra och obestämda grunder för den. Fäderneslandets, ja Riksens Ständers eget intresse fordrar, att Riksens Ständer sjelfve åtaga sig att bestämma denna vigtiga säfe, och icke låta dan bljtt komma an på Styrelsens välbehag och åt dess disposition lemnade tillfälliga besparingsmedel. Utskottet har ej kunnat bifalla mitt förslag, att lönförhöjningen skulle utgöras för alla med 50 procent, och att härifrån endast skulle undantagas de Den 11 Juli. f. nt. 613 löner som 1809 blifvit,med afseende på varuprisernas stegring och sedelmyntets mindskade värde funderade, samt att lönerne böra helt och hållet beräknas i Spannmål. Som jag omöjligen kan vara i stånd att 'så val som Utskottet bedöma beloppet af de för detta stora ändamål nödiga tillgångar, sä får jag blott erinra, att jag föreslog, att den af Utskottet föreslagna tillökning, tfif ända till 75 procent, och de 1809 funderade löner, tills vidare ej erhålla någon betydligtillökning, hvarigenom den af mig föreslagna genei'ela tillökning af 50 procent, ej fordrat betydligen större tillgångar, än den som Utskottet föreslagit. Jag vill nu blott anmärka, hvad sensation det skall göra hos Militairen, om Riksens Ständer blott emot de Civila, och icke emot de Militaira, Embetsmännen, vid detta tillfälle ådagalägga sin vålvillja — eller, rättare sagdt, rättvisa. Jag föreslår derföre, att StatrUtskottets Utlåtande får hvila, tills det inkommit xned sitt Betänkande om löneföibättringen för de Militaira Embetsmännen. Herr Danckwardt, Carl Magnus:
Serskildt förtjena dock nämnas en «Madonna» (28) af Jan Mostaert (1555), ett utmärkt godt «porträtt» (67) af Amberger och ett annat (71) af Georg Pens (1550), som hade till lärare både Dürer och Rafaël. Likaså har Cranach d. ä. här åtskilliga berömda arbeten: «Christus vid Oljoberget» (60), «Venus och Amor» i tvenne exemplar (52, 54), «Ungdomsbrunnen» (56), en originell och humoristisk, ehuru temligen stelt utförd komposition, samt goda porträtt, «Fredrik den Vises» (99), «Katarina von Bora» (100), «Luther» och «Melanchton» (63, 62), af hvilka båda sistnämnda exemplar äfven finnas i Wien och München. Bland härmningar af italienska måleriet utmärka sig: en «Venus» (157) och «Loth» (160) af Nederländaren Frans Floris (1570); en «ung qvinna» (148) af Peter Aertzen, likasom flere här förekommande, en mindre känd målare; en «tiggarscen» af David Vinckebooms («il Bamboccio»), samt en «Bacchusfest» af Tysken Rottenhammer (1608) och Jan Breughel («Blumen-Br.»). – I «tredje klassen» af denna «Afdelning» följa mästarstycken: «af Rubens «Kristus-barnet med Johannes och en engel» (275), ett oändeligen täckt och lent stycke. De på taflan förekommande frukter äro af Frans Snyders, djurmålaren, som ofta var Rubens’ biträde, hvarpå här ses ännu tvenne exempel, i den mästerligt enkla «Kristus med Maria och Martha» (310) samt i ett «jagtstycke» (452), och i München mångfaldiga.