Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När vi kommo in, så stucko de sig i oss som eldpilar och lemnade oss icke. Hon rörde läpparne, och de hvita fingrarne spelade på täcket så flinkt. Patron tog ett papper från bordet, ett stort fullskrifvet papper, sträckte det till frun, med pennan som en syl rakt mot bröstet på henne, och sade med en sträng ton, en ton som jag inte heller glömmer så länge jag lefver: Se så, Olga, skrif nu, de här karlarne äro dina vittnen, skrif nu, säger jag dig, innan du igen börjar prata i nattmössan. Skynda dig, så får du sedan se barnen, annars tar jag dem in till stan genast. Den sjuka reste sig upp i sängen, blef sittande stel som ett lik, såg på honom stinnt och sade: det der är inte mitt testamente, du har skrifvit det sjelf, det skrifver jag aldrig under, jag vill ha mitt eget. Patron blef med ens så gul i ansigtet som en bit svafvel. Han var en stund tyst, men vände sig sen till oss. Hon yrar redan, sade han nu är ingenting mer att göra, ni kan gå till ert igen. När hon blir redig, skall jag kalla er upp ånyo. Senare på eftermiddagen fingo vi ett nytt bud att infinna oss deruppe. Jag hade icke sett Carlson på hela dagen, patronen hade haft honom i något arbete uppe i huset. Men när vi kommo in, hviskade mig Carlson i örat några ord, som bevisade huru väl han genomskådade patronen, och knöt handen i den tro att ingen såg det. Patron hade ändock lagt märke dertill, och likaså en af tjenarinnorna, som genast skickades ut igen. Nå, mina vänner, sade patronen då vi kommo in nu har hon skrifvit, och det behöfves nu bara edra underskrifter, så ha vi det här klart. Carlson bad att få se papperet och läsa igenom det. Han skakade på hufvudet, då han såg att det var samma papper som förra gången, och gick fram till sängen, der den sjuka låg med halfslutna ögon och läppar som rörde sig.
Jag fortfar all bestrida nyttan och nödvändigheten af della betänk, och tillstyrker afslag derå. Frih. Raab: Det har visserligen varit rätt intressant att få åhöra en föreläsning af jurister om juridikens labyrinlher, men jag hemställer huruvida del lönar mödan att med anledn. af detta betänkrs afgörande slita tvisten om del juridiskt rätta, aldenstund hvilkendera meningen som än blir den segrande, vi komma tili samma resultat — eller lill afslag å detta betänk. Om den meningen är den råtta, som säger alt det är en lagfråga, hvaröfver Konungen icke kan afgifva någon förklaring, så är en underd. skrifvelse derom olämplig; är det icke en lagfråga, så innebär också den författning, som redan finnes ntgifven af år 1842 ett tillräckligt bemyndigande för vederbör. Landsboalt medgifva räntans förhöjning till 4 kp:r såsom här är föreslaget, och då är också en sådan skrifvelse öfverflödig. För min del, och huru jag än ser saken i följd af Brnnes diskurser om lagen, kan jag ej komma lill annat resultat, än att olämpligt skulle vara alt återremittera betänk., hvarföre jag förnyar yrkandet om afslag derå. Hr Cederschiöld: Jag får be om ursägt att jag ånyo begärt ordet, men, enligt mina åsigter, finnas inga frågor af så stor vigt som de, då man söker alt frän den lagstiftande makten eller R. St. draga sådane frågor som tillhöra deras lagstiftningsrätt att öfverlemna den till Konungamaglen ensamt. Vid sådana fall kommer jag åtminstone att alltid söka bibehålla folket vid dess i 87 § Reg. F. medgifva rättighet att deltaga i lagstiftningen. Jag har nu fått lagboken i hand och anhåller att få upläsa rubriken å 9 kap. H. B., hvaraf jag hoppas att Hr Printzensköld skall bli uplyst om sitt misstag. Rubriken lyder så: ”Om förslräcknin gar i penningar eller varor, och ränta deraf.” Jag hemställar nu om icke ordet ränta har afseende äfven på Den 25 Januari e. m. 195 varor.
Han hade observerat, att de flesta herrarne, som nu iimnacle riista for ett kjortelregemente, redan vore underkastade detsamma, och somliga hade rent ut sagt, att de inte brydde sig om billen, men att deras hustrur gjorde det. Naturen hade gjort skilnnden mellnn man och kvinna, och denna skilnad kunde ingen parlamentsakt 11pyhaf.c.a. Kvinnorna hade inga g f i o i - for det politiska lifvet. De voi-o visserligen sluga, i det de hade ett slags instinkt snarare iin forstbnd, men de leddes af impulser och hade ingen uppfattning af proportioner. I trots a£ att det radikah partiet genom billens antagande skulle n&amp;ma sig sitt onskemil, allman rostratt, yrkade dock talaren afslng. For ofrigt voro talarne for och emot forslaget ganska jbmt f ordelade. Si9- W. Lawson uttalade som sin mening, att endast en orsak kunde uppvisas for kvinnornas utestgngande fr6n riistratt, namligen om det. kunde bevisas, att de till hufvrtd och hjiirta rore siimre In mannen. Att de vore battre till hjiirtat ville val nappeligen nbgon forneka, och de mhtte vgl ej vara dummare i politiken $in de 73,000 fullkomligt obildade m a, som hade rostratt. Inga hade verknt sB kraftigt och utvecklat en sidan arbetsformlga, d l det giillde partiets politik, som just kvinnorna, det kunde liberalerna intyga. Begagnade sig icke kandidaterna bestandigt af deras inflytande? Det vore ett egendomligt forhulande att de, som genom sitt inflytande ledde andras val, ej sjdfva skulle hafva rostriitt. Premierministern hade vid den nuvarande ruinist&amp;ens bildande yttrat: D att forbiittra det dagliga lifvet for millioner och minskn de bekymmer, som trycka sA m b g a - for detta hoga varf, iir det som pmlamenten &amp; ro till)). Vore det ej lampligt, att forsakra sig om kvinnornas hjiililp till cletta adla viirf?
Uti detta Memorial yttrade Utskottet: ”Enär Högvör”dige Preste-Ståndet lemnat Justitiae-ären”denas föredragning åt Justitiae-Stats-Mini”stern, och Välloflige Borgare-Ståndets anmärkning icke åsyftar någon ny Grundlags ”föreskrift, utan endast förkastandet af den ”föreslagna; men Högloflige Ridderskapet ”och Adeln samt Hedervärda Bonde-Stånder, ”med eller utan modification, gillat Utskottets ”förslag, anser Utskottet lämpligast den medelväg, ali vördsamligen tillstyrka de öfrige ”resp. Riks-Stånden antagandet af Höglof”lige Ridderskapet och Adelns ofvanberörde ”mening.” — Borgare-Ståndet hade således då förkastat Utskottets förslag; och Utskottet nekade icke att derpå göra behörigt afseende, — Längre ned i samma Memorial förekommer följande : ”Sedan alla de tre å1’terremitterande Stånden ansett betänkligt och Bil till. Constit. Utsk:s, Memorial N.o 6g, 7 ”olämpligt ali i Regeringsformen intaga den ”af Utskottet föreslagna Stads-Råds-Bered’’ningen, räknar Utskottet för en skyldighet ”att, med frånträdande af samma förslag, tillstyrka Hedervärda Bonde-Ståndet att i de ”respective Med-Ståndens mening instämma.”
Sådant kan ock for afhjelpande af de tillfälliga behofven hafva varit för orten välgörande; men det har likväl, såsom jag här förut i underdånighet anfydl, skett på jon!brukets bekostnad ocb är förty icke att rekommendera. Allmogen börjar äfven sjelf inse sanningen deraf, och det är således anledning förmoda, det denna nu i nödfall för långt utsträckta näringsgren skall träda tillbaka lill sin naturliga bestämmelse och icke i framtiden lägga hinder i vägen för åkerbrukets framskridande. Kolning. Ägare af härstädes befintliga bruk och bergverk begagna i allmänhet egne kolare, hvadan ock en ganska obety^dlig del af den intill bruken och bergverken nära boende allmogen befattar sig med kolning, som i öfrigt anses som en mindre lönande binäring, den allmogen icke heller ännu lärt sig att ändamålsenligt sköta. 11 \ Salpeter-tillverkning. Denna näringsgren, sorn endast begagnas inom Luleå fögderi, bar väl förut derstädes varit i jemnt tilltagande, ehuru den ändock icke på långt när hunnit blifva allmän. Under de nu ifrågavarande åren bar den dock märkbart aftagit, svnnerligast i Piteå socken, der den varit mindre uppdrifven. Väsendlligasle orsaken härtill är otvifvelaktig! nedsäLtningen af lösriingspriset å salpetern vid en tidpunkt, då näringen ännu icke hunnit till stadga. Enär betalningen minskats, bar sådant afskräckt deni, sorn uti beredning af salpeter ägt ingen kunskap eller erfarenhet, att dermed göra försök. De, sorn redan börjat att tillverka salpeter, men icke ännu hunnit vinna goria resultat, hafva befarat förlust af företagen samt under sådan förutsättning öfvergifva bandteringen, hvilken i allmänhet bland allmogen anses vara skadlig för jordbruket och förty icke kunnat komma Lill fullkomligt ständ. Sistnämnda skäl kan dock antagas utgöra meia inbillning än verklighet, ty för salpeter-beredningen erforderlig urin samlas hufvudsakligen under sommartiden, då den i alla fall går forlorad för jordbruket.
Icke med den sjelfkärlcken at tro min öfwertygelfe wara den basta, ej heller med förmätna anspräk a t wilja werka pä andras, är min kansta för rältwisa och billighet äfwensä liflig som någon annans; — men, mine Herrar, nar fräga blifwer om upoffringar, mer och mindre förbundne med ägande rattens helgd, lätom ost behandla den ined warsnmhet och fästa en noggran upmärk-ämhct wid wara bestut. — Mänge bland Riddcrskapet och Adelli som äro capiia utan at hafwa agcndom, och flere som blifwit befullmägtigade at bewaka andra famillers ratt, kunna omöjligen af b wicken framställning och af hwad werkningar som hälst, äsidosätta den owilkorliga pligt som dem äligger, at skydda och förswaranien alldeles ickeatförmindffa eller bortffänka de af alla Ständ hemmawarande medborgares ägendom eller ägendomswärde. Frägan om mitt och ditt är en bland de wigtigaste och kan ej med nog ömtälighct afhandlaS: Den röjer ofta en utwcckling af okända caractt rer, liknande inbundna gätor, somuplösas Jag prisar den som är gifmild och frikostig af egna tilgängar, men om han will förskaffa sig en tacksägelse eller et loford pä de wanmägtigares bekostnad, förlorar hans dygd flera grader af sitt wärde. Den rike kan se dager, der den gäldbundnc hisnar för mörkret. Den gamle wid erfarenhetens ljus öfwerwäger och betraktar följderne af wista ämnen ur en annan synpunet än en ung ruan, bwars tankekraft är lika lätt som bans bestut. Den barnlöse fäster en annan blick och kansta wid Fosterlandet M2 Den 28 I un ii än en far, vmgifwen af en talrik famille, hwars upfostran och bargnlng för framtiden ligga honom ömt om hjertat.
Lärlingen de första åren är föga annat än betjent åt Mästare och Gesäller och i egenskap af sådan ofta blir ganska illa behandlad; och så länge detta bruk icke är häfvit, må man fåfängt vänta, att bildade Föräldrar, måne om sine barn, skols, vare sig af Stipendier eller af en förutsedd vinst af yrket, förmås att insätta dem i Manufacturyrken, der de befara, att blifva ut - Den 3 October e. m. satte för så väl fysiska som moraliska misshandlingar. Jag tror mig nu hafva anfört orsakerne, hvarföre bildade ynglingar i allmänhet, mindre äa man kanske har rättighet att önska, egna sig åt enskilde närande yrken, och dessa orsaker anser jag icke kunna häfvas genom de ifrågavarande Stipendierne. Men jag tror mig med serskildt afseende å Adlige ynglingar böra tillägga, att lika skadligt det skulle vara, att uteslutande egna dem åt Statens tjenst, lika skadligt vöre det å andra sidan, att söka bibringa dem uteslutande tendens till eöskilte productive yrken j ty "Adelsmannen är, såsom Herr von Hartmansdorff i ämnet yttrat, genom födseln bestämd till det offentliga lifvct och att såsom Representant föra Folkets talan i allmänna angelägenheter. För att kunna uppfylla detta kall åligger honom att skaffa sig kunskaper och kännedom om menskliga angelägenheter i allmänhet, ty det är hans pligt att sysselsätta sig med Staten, icke med hushållet allena-” Först d4, när hos honom saknas kroppseller själsförmögenheter för att på ett utmärkande sätt gagna det allmänna i offentelig väg, då först bör han efter min tanke ute/lutande egna sig åt enskilde yrken, och ifrån det offentliga Ståndet, *om’han egenteligen tillhör, inträda i det enskilda, för att der ehuru på ett mera obemärkt sätt, vara nyttig för sig sjelfsj för Medborgare och för Fäderneslandet. Ben 5 Ocloler e. m. Gr Härmed förenad» sig Herr af Lehnberg, Carl Magnus: och skulle bemälte Herrars sålunda yttrade skiljagtiga tankar genom Protocollsutdrag åtfölja Utskottets BetänkandeUt supra. Ex Profocollo N. Snoilsky.
Bifalla detta Utskotts fleste Ledamöter Bevillnings-Utskotlets Förslag i en eller flere af de delar, hvaruti Riksens Ständer icke förut detsamma enhälligt antagit, bli/ve detta Förslag härutinnan med all kraft af Riksens Ständers beslut gällande; förkasta de detsamma i någon sådan del, då, äfvensom när det af frenne RiksStånd blifvit förkastadt, skall det åligga Bevillnings-Utskoltet, att föreslå en annan fördelning eller andra grunder och sätt för utgörandet, blott af den andel i Bevillnings - 88 Förslag till ändring, i Grundlag. — Itegerings-Formen. summan, hvaruppå den förkastade delen i Utskottets förra Förslag har afseende. §• 72- Riksens Ständers Bank fÖrblifVer hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen Garanlie och Vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena äga rätt alt genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Dessa sedlar skola, vid anfordran, efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas. §. 05. Riksens Ständers Bank förhlifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så alt den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena ega rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Dessa sedlar skola, vid anfordran, efter deras lydelse, af Banken med Silfver inlösas. §. 73. Inga nya pålagor, utskrifningar af Manskap, eller af penningar och varor, må hädanefter, utan Riksens Ständers fria vilja och samtycke, i den ordning förut nämndt är, påhjudas, upphäras eller fordras. §. 74.
Till undvikande af dessa obehag och äfven för att undanrödja svårigheten för Konungens Bef:h:de, underställer jag Ståndet, om det icke skulle vilja besluta en und. anhållan hos K. M., att en taxa för dylika förrättningar måtte varda utfärdad. Gr. Frölich: Jag anser visserligen de motiv, solliden siste värde talaren anfort, vara ganska vackra och i sig sjelfva riktiga, och skulle icke motsätta mig haus förslag, om jag icke trodde, att ett sådant beslut, sorn han önskar åstadkomma, skulle motverka ändamålet. Vid de undersökningar, hvarom jag haft tillfälle inhemta kunskap, har jag funnit föi hållandet vara sådant, att ingen på förhand uppgjord taxa möjligtvis kunde vara lämplig för att derefter lemna en billig ersättning. Jag skulle tro, att då fråga är om ett större företag, bör det vara menigheten eller dess landshöfding inom orten, sorn skall försöka att med vedel börande uppgöra om ersättningen för resan till localen, så väl sorn om arfvode! för sjelfva undersökningen. Om, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, en taxa skulle bestämmas, efter hvilken ersättningen borde utgå, så vore det nödvändigt att arfvodet upptoges så tillräckligt, att icke den embetsman, sorn erhölle uppdrag att förrätta dylik undersökning, mätte anse sig ej erhålla mot besväret svarande ersättning ; men då blefve taxan så hög, som vi veta att den varit för landtmätare, äfven för sådana förrättningar, dervid endast några helt enkla uträkningar ifrågakomma. Jag kan således icke inse på hvilka billiga grunder en sådan taxa skulle kunna Den 22 Mars f. ra. a35 uppgöras, för att icke i vissa fall vara för lag oell i andra föiliög. Deiemot låter del sig ganska väl gora, alt uti hvarje särskildt fall åstadkomma godvillig öfverenskommelse. På dessa skäl måste jag afstyrka R. o. Ad. alt förena sig uti IIr von Hartmansdorffs förslag. Ur von Hartmansdorff: Gr. Frölich har trott, att uppgörandet af dylik godvillig öfverenskommelse icke skulle vara svårt. Om
Med anledning deraf att Pajala socken inom Norrbottens län under åren 1862, 1863 och 1864 mer eller mindre lidit genom felslagna skördar, samt under sistlidet år i följd af missvext fått vidkännas ännu större förluster, hade uti underdånig skrifvelse af den 5 sistlidne December, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnda län, med öfverlemnande af handlingar, som utvisade att församlingen befunne - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 56. 5 ne sig i utblottadt tillstånd och behöfde understöd af allmänna medel, såsom det lämpligaste sättet för åstadkommande af detta understöd hemställt att Staten måtte mellanträda för beredande af tillfälle till arbetsförtjenst åt den derstädes nödlidande befolkningen och i sådant afseende, efter inhemtande af socknemännens yttrande, i underdånighet föreslagit att, då en väganläggning mellan Pajala by och Junosuando samt Pajala och Kengis bruk, hvarom undersökning på kommunens bekostnad redan egt rum, skulle blifva af allmänt gagn samt framför andra arbetsföretag lemna tillfälle till arbetsförtjenst åt de fleste deraf i behof varande, enär denna vägsträckning genomginge just de byar, som genom missvexter mest blifvit lidande, Kongl. Maj:t, med afseende å den nöd, som sålunda vore för handen, täcktes i nåder bereda Pajala socknemän ett understödsbelopp af 56,790 R:dr, med vilkor att socknemännen byggde och framdeles underhölle väg mellan Pajala kyrkoby och Junosuando samt emellan nämnda by och Kengis bruk.
— En person t. ex., sona har 18 personers hushåll, med knappt någon årlig behållning, skulle således komma att betala 6 r:dr 32 sk. kurhusmedel, hvilket vore enligt min tanke orimligt hegardt. 6:o Är veneriska smittan nu icke i tilltagande, men var det då vid 1S40 års riksdag, ty åren förut inpraktiserades utifrån en ny-ympning af denna smitta, som var långsam och svår att häfva, hvilket torde mycket bidragit till då blifvande kurhusskulden. 80 Den 8 Mars f. m. Slutligen erkännes af Utsk., att, för närvar., kurhuset icke häftar för någon skuld. — Då är ju rätta tiden inne att lindra skattebördorna, i st. f. att öka dem, eller högst låta denna afgift bero vid hvad K. M. proponerat till nästa riksdag. Hr af Grubbens tilläde sedermera: På sätt jag efter den skriftliga uppsatsen yttrat, anser jag detta betänk, böra till Utsk. återremitteras, på det Utsk. må komma i tillfälle att närmare öfverväga den K. propos:s innehåll. Hr von Hartmansdorff, Aug.: 11. o. Ad. torde, vid bedömande utaf hvad Hr af Grubbens nu här anmärkt, böra jemväl fästa sin uppmärksamhet derå, att en annan af Stockholms innevånare, Hr Westin, yttrat sig i motsatt syftning. Den sistnämnde har nemi. yrkat, att kurhusafgiften för hufvudstaden borde få höjas icke blott till de 16 sk., hvarom Utsk. talat, utan ända till ett maximum af 18 å 20 sk. b:co, emedan, säger han, det närvar. maximibeloppet af 12 sk. för hvarje mantalsskrifven person icke är för ändamålet tillräckligt, hvilket skall visat sig derigenom att styrelsen, på det inrättningens bestånd icke mätte äfventyras, varit nödsakad upptaga ett lån på 4000 r:dr b:co.
Beträffande åter det förnyade förslaget till tulltaxa, så förekommer, att, sedan Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beslutat många och ganska genomgripande förändringar i då gällande tulltaxa, samt dessa i allmänhet vunnit Eders Kongl. Maj:ts Nådiga godkännande, har så kort tid förflutit efter den nya tulltaxans tillämpning, att man i fråga om verkan af de vigt igaste deruti införda förändringar endast har att åberopa ett års erfarenhet, derunder importen af en mängd artiklar väl högstbetydligt stigit, men peiiningeslällningen inom landet deremot undergått en ingalunda 80 Kring). Muj.ls Nåd. Prnji. M .Hl. förmånlig förändring. Vid sådant förhållande och då stadga i näringslagstiftningefl visat sig vara ett väsendtligt vilkor för att näringar, handel och industri skola kunna blomstra och kraftigt utveckla sig, vill det synas mig, att för närvarande andra förändringar i tulltaxan ej borde från regeringens sida ifrågasättas, än som äro en följd af förslaget om tolagens och afgiftens till handelsoch sjöfartsfonden sammanslående med tullafgifterne, eller som erfordras för tullsatsernas bestämmande enligt det nya mynt-systemet eller för undanrödjande af sådane missförhållanden eller otydligheler i tulltaxan, hvaraf olägenheter och misstag visat sig vid tillämpningen uppslå.» Hvad Stats-Rådets fleste ledamöter, på sätt här ofvan är anfördt, i underdånighet yttrat och tillstyrkt behagade Kongl Majit i Nåder gilla och bifalla samt befallde, att, i öfverensstämmelse dermed, Nådig Proposition skulle lill Rikets nu församlade Ständer aflåtas. Ex protocollo L. L. Fries. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Kongl. MojUs Kåll. Svar, X:n ,52. 1 ]¥:o 52. Ank. till Exp.-Ulsk. den 6 Febr. 1857, kl. 1 e. m. KONGL. MAJrTS Nådiga svar uppå Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, avgående Riksdagens förlängning; Gifvet Stockholms Slolt den 30 Januari 1857.
Då förändring af bränvinsbrännings-redskap, genom nya bottnars eller aftappningsrörs insättande, haltens ändring lill form eller rymd, anbringande af mäskvärmare eller reklitikations-apparat, eller annorledes vidtages, skall redskapen ånyo af justeraren mätas och, om rymden undergått förändring, ånyo stämplas och den förra stämpeln utplånas, samt nytt mätningsoch stämplingsbevis uttagas; och vare den, som ändringen verkställt, skyldig att, på sätt och vid ansvar, som i inom. 1 stadgas, om uppmätningen och stämplingen föranstalta. o A bränvinspannor af tackjern, som hädanefter gjutas, hör pannerymden och bruksstämpeln, jemte årtalet, utsättas i pannans öfre kant, vid ansvar för bruksegaren, som ofvan stadgadt är. § 15. Till uppmätning och stämpling af nya, eller förändrade, eller förut ej uppmätta och stämplade bränvinsbrännings-redskap, förordne Konungens Befallningshafvande ett behöfligt antal af landtmätare eller justerare, och tilldele dem vissa distrikt, lämpade eiler hvars och ens hemvist; och vare, för denna förrättning sådan justerare lika ansvarig, som för målkärils justering i allmänhet. 40 Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, ;\'-o 1. Uti de städer, hvarest eller i hvilkas grannskap någon landtmätare icke är boende, må, till justerare för bränvinsbrännings-redsknpens mätning och stämpling, én magistratsperson kunna antagas. § i«. Bränvinspannor skola vid mätningen vara forsedde med löst bröst, då sådant finnes, och med batt eller stängselskifva och rör samt öfriga tillbehör, som, enligt nästföljande §, äro underkastade stämpling. Pannans bela kubik-innehåll mates med vatten eller annat flytande ämne till öfversta kant eller läckande brädd.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 12 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ehonomi-Vtskottets Betänkande M 49. 3:0 af P. 0. Hörnfeldt från Wesler-Norrlands län (motionen JY° 369), som uppgifvit, att genom föreskrifter, som blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnda län meddelade angående fullgörande af vägplogningsskyldigbeten, delta i och för sig, särdeles i de nordliga länen tryckande onus, blifvit ännu mer betungande. Sålunda skulle vara stadgadt, dels att vägarne, för att anses vara i laggildt skick, borde efter snöfall upplogas och skottas till den bredd, att två med parhästar förspända åkdon obehindradt kunde komma förbi hvarandra, och att snö icke finge ligga i vägen till större djup, än sex tum, dels att vägarne borde vara i sådant skick försatte två timmar efter det snöfall upphört eller, såvida snöfallet upphört under natten, två timmar efter dagningen. Då denna föreskrift i allmänhet ej vore verkställbar, med afseende derå. att det ofta för en del af de plogningsskyldige ej vore möjligt, att inom den för plogningens fullbordande bestämda tid af två timmar ens hinna fram till det vägstycke, som skulle plogas, har motionären, i ändamål att få dessa olägenheter undanröjde, hemställt, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj t täcktes låta utfärda en författning i fråga om ordnandet af plogningsskyldigheten inom de nordliga länen, och dervid stadga, att vägarne skola fyra timmar efter det snöfall upphört, eller, derest snöfallet nattetid upphört, inom fyra timmar efter dagningen, vara i farbart skick försatte; och har Per Östman från Wester-Norrlands län i sistberörda motion instämt.