Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och varder detta öfyerlemnadt till Riksens Höglaflige Ständers pröfning. Stockholm den aa Sept. 1823, Stats-Utskottets Bet ii Ii k anden *759 N:o 490. Ankom den '27 Sept. 1803. Z7tlåtande i anledning af ./olian Longbergs, Moses Johanssons, m. fl. Motioner, örn Passevolance-afgiftens upphörande eller nedsättning. Från Hedervärda Bonde-Ståndet liar StatsUlskollet erhållit Remiss 1:0 Å ett af Riksdags - Fullmägligen från Gestrikland Johan Longberg ingifvet Memoria], deruti han, på grund af de betydliga öfverskott Passevolance - afgiften lemnat och hvilka, efter hvad han, såsom Ledamot af Högloft Constitutions-Utskottet haft tillfälle alt af Slats-Råds-Protocollen inhemta, för år 18(9 utgjort ej mindre än 708,000 R;dr, yrkat att samma afgift måtte nedsättas, helst det ej vore med billighet öfverensstämmande, alt Rustoch Rotehållare erlade iö ~sk. Banco lör Solda - ;$V r - Go Stat s-U t skottets Beta a kan deli. tens underhåll, heräknadt efter 24 dagars tu ole, då lian sjelf vore tvungen att Bestå nial och runi åt tågande Iroupper emot 6 eller högst 8 sk. för hvarje mans dagporlion; och 2:0 Dito af Riksdags Fullmägtigen Moses Johansson, som yrkat afgiflens upphörande hell och hållet samt rättighet för Rotehållarne, att hädanefter som förut få förse den lill mötet tågande Soldaten med provision in natura eller att åtminstone någon afgift icke måtte ifrågakomma de år, då några Allmänna eller Balaillonsfflölen icke ega rum.
I anledn. af Hr Sandströmers anmärkn. att den förbindelse, som skulle komma att afgifvas, borde afgifvas af den gamla staden eller å dess vägnar, tillåter jag mig den erinran att om den gamla staden icke utgör en serskild kommun, skulle denna förbindelse aldrig komma att gälla för några andra än dem, som sjelfve eller genom lagliga ombud skrifvit linder densamma, och vid sådant förhållande skulle Statsverket icke vinna någon annan säkerhet för sitt län, än den som funnes hos dessa personer. 1 sjelfva saken instämmer jag med Gr. Lagerbjelke deruti, alt jag linner det orimligt att II. St. skulle ålägga Riksdiskont, att inlåta sig uti ett sådant trassel, som genom den af Hr Sandströmer förordade åtgärden lätteligen kunde upkomma. Vill icke kommunen på de föreskrifna vilkoren emottaga låneunderstödet, så torde 11. St. hafva ganska stort skäl att afslå detsamma. Ilr vou Hartmansdorff: Jag vill icke att Statsverket på något sätt skall blifva lidande, icke heller inleda Riksgis-kontis Fullmäktige i några brydsamma förhållanden, men jag skulle, enl. mitt förra yttrande tro att den gamla staden lemnar tillräcklig säkerhet. Men om samtlige tomtegare derstädes till Magistraten afgifva förbindelse att ansvara en för alla och alla för en, samt denna förbindelse af Magistraten öfverlemnas till Fullmäktige i Riksgiskont. månne icke all säkerhet i juridiskt hänseende derigenom vunnes? Om vid den rättegångs afgörande, hvilken nu föres mellan gamla och nya staden, den sednare omsider blefve ålagd att anses för ett helt med den gamla och således kännes skyldig att deltaga i den förbindelse, som här är i fråga, så vunne ju Staten derigenom en så mycket större säkerhet. Derpå vore följaktligen ingen - 26 Den i M a r s f. m. ting att förlora utan endast att vinna. Tänker man sig äler att icke den nya utan blott den ganda funnes, skulle icke Riksg:skont. då kunna åtnöja sig med den gamla stadens solidariska ansvarighet? Hvarföre må icke Riksg:skont. göra det äfven nu, fastän den nya staden ligger på andra sidan om ån?
Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 19 och Mern. N:o 69. R. St. underdån. Skrifv. Cronstrand, angående pension åt enkan efter Professorn Lars Johan. Motion N:o 217. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153 och Meni. N:is 180 och 210. R. St. underdån. Skrifv. D. Dalman, Willielm Fredrik, Motion N:o 13, om undersökning af mulbetes-rätten. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 50 och Mern. N:o 57. R. St. underdån. Skrifv. N:o 187. Motion N:o 24, om upphäfvande af bördsrätten på landet. Lag-Utsk. Betänk. N:o 59. R. St. underdån. Skrifv. — Motion N:o 25, om oäkta barns arfsrätt. Lag-Utsk. Betänk. N:o 69 och Mern. Nio 76. R. St. underdån. Skrifv. N:o 207. Motion N:o 26, om förändring i bysättningslagarne. — Motion Nio 133, om upphörande af Ridöerskapet och Adelns forum privilegiatum. Lag-Utsk. Utlåt. N:o 81. —- — Motion N:o 134, angående pension åt framlidne Hofsekreterareu Carl Stenborgs dotter, Carolina Stenborg. Stats-Utsk. Utlåt. DidrOll, Fredrik Herman, Motion N:o 113, angående förhöjning af anslaget till gemenskapens vid Flottans korpser natura-underhåll. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 81 och Mern. St. underdån. Skrifv. Domare, angående utarbetande af ett fullständigt förslag tili aflöning för, grundadt på sportlernas upphörande. Motion Nio 222.
Ännu en omständighet visar det origtiga uti beslutet att fråntaga Magistraten pröfningsräft i frågor, som röra stadens ekonomi och politi. Städernes inkomster äro af två slag, sådana som af innevånarne sammanskjutas eller s. k. taxerade medel, och sådana som inflyta i afgifter och arrenden för donationsjord, umgälder å den allmänna rörelsen, såsom tolag, hamn-, bro-, vägoch marknadsstånd-penningar m. fl. hvilka kallas och författningsenligt böra uti räkenskapen särskildt upptagas och redovisas under titel: donerade medel. Somliga af dessa inkomster äro uteslutande eller till viss del bestämda för bekostande af särskilda föremål, andra icke. I många städer äro dessa donerade inkomster så betydliga, att de helt och hållet eller till största delen förslå att betäcka utgifterne, och der kommer naturligtvis ingen eller obetydlig uttaxering i fråga. I andra städer äro de otillräckliga och uttaxeringarne i förhållande dertill betungande. Alla dessa särskilda inkomster ingå dock gemenligen i den allmänna stadskassan, med undantag af sådana, som uttaxerats till bestämda föremål, såsom fattigoch skolmedel m. m., hvilka förvaltats af särskilda utaf Magistraten helt och hållet oberoende styrelser. Att lemna stadsmenigheten eller dess representanter fri och obehindrad disposition öfver stadskassans tillgångar, utan att Magistraten egde att pröfva lagligheten och lämpligheten af dessa dispositioner, vore icke blott farligt, utan rent af stridande emot gällande författningar, hvilka ålägga Magistraten, att vaka öfver medlens användande till sina rätta ändamål. l)et vore farligt, emedan erfarenheten vid flera tillfällen ådagalagt menigheternes benägenhet att, till betäckande af utgifter, hvilka eljest lagligen åligga enskilde, tillgripa stadskassans på förutnämnda sätt sammanslagna tillgångar, äfvensom, då dessa försök misslyckats, att det gemenligen varit Magistratens medvetande af personlig ansvarighet, som räddat kassan. Det är dock, i följd af hvad jag nyss anfört, klart att, i samma stund Magistratens pröfningsrätt borttages, bortfaller äfven ansvarigheten, ty endast den som har rätt att besluta, har skyldighet att ansvara.
Det }iar visserligen icke undfallit oss, att denna förändring i början skulle ika Statens Kost* liad, men den är likväl en förberedande åt* gärd, hvilken, utom det att den ostridigfc skulle leda till minskning af göromålen, äf* ven återförde Assistance-Verket till hvad det ursprungligen varit —* en barmhertigliets-an* stalt till ookers afjiöjande. Desse väre tankar bafve vi dock icke meddelat Herrar Fullmägtige såsom en föreskrift, utan allenast till dem öfverlemnat, om och! huruvida någon verkställighet häraf bör ega rum, Sluteligen håfve vi äfven’ till granskning förehaft de vid General* Assistance-Contoiret åren 1816, 1817 och 1818 förde Hufvud* Röcker; under hvilken granskning väl icke förekommit någre anmärkningar, de der verka förändring i sjelfva Bokslutet; men der* emot hafva desse Hufvud*Böcker befunnits behäftade med hvarjehanda andra felaktighe* fer: Och håfve vi fördenskull anmodat lier* 7 8o Riksens Ständers rar Fullmägtige, att vederbörande sådant förehålla med förständigande» att hädanefter iakttaga mera noggrannhet vid författandet af de Hufvud-Böcker, hvilka skola framläggas för Rikets Högloft. Ständer eller de af dem tillförordnade Revisorer. Stockholm den i4 December icS20. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: Jo/t. Herm. Gyllenborg. G. F. Åkerhjelm. P. Lagerhjelm. J. G. Gyllenkrok. Carl F. Hammarhjelm. C. D. af Uhr. På Högvördige Preste-Ståndets vägnar: Sven Wijkman C:son. Erland Colliander. J. Östberg. M. Hasselrot. H. Graffman. På Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar: Joh. Schön. C. L. Widmark. J. Sandegren. L. Leksell. J. Wallström. C. Zetterberg. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar:
Ridderskapet och Adeln: all i första hufvudgrunden den inskränkning skulle göras, som föranledes af Ridderskapets och Adelns, i fråga om tackjerns utförsel, i anledning al Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande N:o i35, fattade beslut, att nemligen utförseln af nämnde Artikel skall vara förbuden; af Högvördiga Preste-Ståndet: att Rikets Ständer mätte yttra, det de anse, att förbud må kunna ega rum i vissa fall, när omständigheterna så fordra, men att alla varu-artiklar borde i Tulltaxan med åsatt tull intagas, för att icke, genom följden af saknad tullbestäminelse, lägga något band på Kongl. Maj:ts höga rätt att upphäfva införselförbud; af Hällöf. B or g are-Ståndet: att förbud borde i Tulltaxan utsättas vid de varu-artiklar, der Ståndet, vid Tulltaxans granskning, kunde finna lämpligt att, i hvarje fall, sådant bestämma, samt Bevillnings-Utskotlcls Memorial iT.-o 49- 3 att äfven för de varu-artiklar, der förbud komme att bestämmas, skulle tullvärden och tullafgifter utsättas; samt af Hedervärda Bonde-Ståndet: att Ståndet, i fråga om det tullsystem, som borde antagas, biföll den derföre af Utskottet, i första Afdelningen, Mom. A, af Utlåtandet N:o 45, föreslagna hufvudgrund. Ehuru visserligen tullinkomsterne kunna anses beroende deraf, huru vida flere eller färre varu-artiklar uti Tulltaxan äro med förbud till in-eller utförsel belagda, men denna fråga likväl är af oeconomisk natur och således icke nu kan utgöra föremål för någon omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, så mycket mindre, som Rikets Höglofl. Ständer stannat i det beslut, att, oansedt hvad i afseende på förbud i serskilda
Jag har sedt i andra lander, akt man betali ofgifter wid tullarne i hufwudstäderne, ehuru sädane kullar icke pä alla stallen gifwits. Jag tror akt i sädant sall skulle en stor del af den förestagne kandt-tullS ersättningen ej behöfts, och man således undwikik atk skattlägga den aflägse boende till ersättning för en afgift, hwilken, om landt-tullen gifwits, han mä handa aldrig betalt. Men dä nu imet as dcste andamäl kan winnås, har jag blott för afsigt att till prokocoliet anföra mina tankar. Friherre ak klskarilon yttrade sig, under ä« beropande af sitt i detta mäl förut afgifne yttrande, äfwen instämma med Grefwe Läörnsr. ^err Landt-Marskalken yttrade sig förmoda, alt nu icke more lid alr uplifwa frägan om landt.tullarnes äterställande, enär Z Ständ redan afgjordt att de icke bordt äga rum, och hemstälde vin Ridderfkapet och Aoeln ej skulle wilja sig med dem förena. Ropades Ja Zerr Landt - Marskalken proponerade Rid. derfkapet och Adeln, att i ailt öfrigt bifalla Bewillnings-Utskottets först afgifne förslag till Bewillmngs-förordning, utoin i hwad, genom redan fattade beslut, deruti blifvit ändradt. Grefwe (-Monbvrs: Ibland de anmärkningar, De)i i o Augusti. 6Z7 gar jag gjort tvid Vewillnings-U sto tets sörsta be» tänkande, hofwa nägra af Ukstottet blifvit obefwarade, af den bestiffcnhet, alt »ag icke kan undgå akt, med bestridande af hwad Urstoltet förestagit, underställa dem Högloft.
Åtminstone böra de politiska och communallagarne, icke Criminallagen, deröfver bestämma.”' af Ilerr Lector Wallman: ”Ett folks lagar äro på en gång måttstocken för dess kultur och ett uttryck af dess hela samfnndslif och den codi fierade lagen i de flesta fall endast ett register och supplement till deri störa lagbok, som ligger förvarad i det allmänna tänkesättet, sådant det under nationens hela utveckling stadgat sig. Om lagen skall fortfarande bibehållas i full utöfning och verksamhet, om den skall hafva sitt stöd och försvar i folkets begrepp om rätt och orätt, så måste den stå i ett 21 Hör till Lag-Utskottets Betänkande , N.o g3. visst samband med det allmänna tänkesättet, livilket då i seder och bruk och alla1 inbördes förhållanden utöfvar en domsrätt, som supplerar lagskipningen, gör de offentliga lagarnes tillämpning lättare samt åt dess domar, när de 'afkunnas, gifver helgden af folkviljans sanetion. Det allmänna tänkesättet mognar långsamt och hvarje trappsteg i kulturen hvilar på ett underliggande. Man har derföre skäl att förfara med största varsamhet, då ett folks lagar skola ombildas, och folkets ombud kunna icke vara nog uppmärksamma vid dessa reformer, när de, utan närmare samband med för handen varande förhållanden, liksom med rötterna upprycka det gamla samhällsskicket, för att på den fullkomligt öde platsen begynna en ny plantering , kanske af främmande växter, hvilkas förmåga att uthärda det stränga luftstrecket ännu icke hunnit pröfvas. Vid den totala förändring af Svenska folkets Strafflag, hvilken Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer föreslagit, har man förutsatt, att det gamla straffsystemet är till sina principer falskt, och 1734- års lag, hvilken under mansåldrar tryggat samhället och den enskiltes rätt, behäftad med ohjelpliga brister. Man synes dervid icke tänkt sig möjligheten, att de öfverklagade bristerna kanske mindre ligga i sjelfva lagen, än i dess tillämpning, och att det utdömda straffsystemet, om det också i vissa fall inför opinionen erhållit en annan betydelse, än i fordna dagar, derföre icke bör o vilkorligt förkastas, såsom ett verk, h vilket icke mera kan emottaga någon förbättring.
R:dr 80 öre, såsom inberäknade i lönen för en lärare vid skolan, af Statsverket disponerad, men deremot den genom besparade arrenden för frälseqvarnen bildade kassa, 2,783 R:dr 72 öre, äfvensom afkomslen af qvarnen till och med år 1862 mot uppgifvet vilkor till Söderköpings stad öfverlemnad. c). Enligt 12:te punkten eger skolan i Lidköping en äldre donation, den Liedrotska, om hvilken inga andra upplysningar kunnat erhållas, än att kapitalet uppgår till 500 R:dr R:mt, hvaraf årliga räntan fördelas lika mellan Rektor och kollega, utan alt verka minskning i nämnde lärares af statsmedel utgående löner; — men då det icke blifvit uppgifvet och än mindre torde kunna styrkas, att något särskildt förbehåll varit vid denna donation (åstadt, anse Rikets Ständer berörda ränlemede! böra llän skolans statsanslag afräknas i män af nuvarande lärares afgång. d). Af 14:de punkten inhemtas, bland annat, att en af Rådmannen Oman i Örebro (ovisst vid hvilken lid) till Kollegerna derstädes skänkt gård blifvit, emedan de ej kunde underhålla densamma, med vederbörandes bifall å auktion försåld för 166 R:dr 32 sk. B:ko, saint alt räntan å såväl denna summa, som å de af Fru Robsahm donerade kapitaler 5,000 daler (277 R:dr 37 sk. 4 r:st B;ko) och 33 R.dr 16 sk.
Disconten må ovilkorligen afskrifvas, eller ock att nämnde skuld må afskrifvas emot det, att någon skyldighet å Statens sida icke erkännes att ersätta Actieägarne ränta efter byggnads-åren; att Bancostyrelsen må, i afräkning å byggnads lånebiträdet för det löpande året, låta förskottsvis utbetala högst f-rdel af årsanslaget eller 100,000 Riksdaler, oaktadt Revision för näst förutgånglie året ännu icke blifvit förrättad, BancoStyrelsen likväl alltid obetagit att, om anledning skulle förefinnas, låta serskilt undersöka förhållandet med Canal-arbetet, innan någon reqvirerad förskottssumma utbetalas; samt att den för Bolaget sålunda föreslagne antisipationsrält må, för år 1819, under arbetstiden 1818 få begagnas, då år 1819 endast 200,000 Riksdaler af byggnads-biträdet efter förrättad Revision erhållas, men för år 1820 och följande åren först efter hvarje års ingång. Ben 37 Maji. 299 F> 'ån Lagutskottet: Af den g dennes: 1:0 I anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt BorgareStändet gjorde anmärkningar, vid Utskottets den 18 sistlidne Mars afgifne Betänkande öfver väckt motion om granskning af Policeförfattningarne rörande sysslolöse personers försändande till Arhetsoch Correctionshus; samt angående vederbörandes skyldighet, att till Riksens Ständers Justitieombudsman inskicka de beslut, hvarigenom personer dömas till krigstjenst, eller att hållas till arbete å Correctionshus, deruti Utskottet, med anmärkningarnes besvarande, förklarat sig icke äga anledning, att frångå dess förra i ämnet afgifne yttrande. Af den i\ dennes: 2:0
Maj:ts nådiga bepröfvande, huruvida ej nådig Proposition kunde till Rikets Ständer aflätas om bemälde Professors uppförande på nämnda stat till en pension af 5,200 R:dr, motsvarande 80 procent af den lön, hvaraf han är i åtnjutande. Vid underdånig föredragning häraf har Kongl, Majit, enär, efter hvad Statskontoret anfört, det kunde vara tvifvelaktigt, huruvida på grund af redan gifna författningar Lärarne vid det Carolinska institutet äro berättigade att efter tillryggalagda vissa lefnadsoch tjensteår varda till pension på allmänna indragnings-staten uppförda, väl funnit hinder möta för pröfning af Professor Relzii underdåniga ansökning, innan Rikets Ständer haft tillfälle i ämnet sig yttra; men som Kongl. Majit ansett en dylik förmån icke utan skada för institutet och obillighet emot den der anställda lärarepersonal kunna densamma förvägras, har Kongl. Majit begärt att Rikets Stän der mätte uttryckligen förklara, det må Professorerne vid Carolinska Medico-chirurgiska institutet och öfrige med lön å institutets stat uppförde Lärare vara berättigade till pension å Rikets allmänna indragningsslat i den ordning och efter de grunder, som för civile embetsoch tjenstemän äro i allmänhet gällande. Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och får på de af Kongl. Majit till stöd för dess nu gjorda nådiga framställning andragna skäl tillstyrka, att, på sätt Kongl. Majit begärt, Rikets Ständer för sin del medgifva, det må Professorerne vid Carolinska Medico-chirurgiska institutet och öfrige med lön å institutets stat uppförde Lärare vara berättigade till pension å Rikets allmänna indrag - 22 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 153. ningsstat i den ordning och efter de grunder, sorn för civile embetsoch tjenstemän äro i allmänhet gällande. -15:0.
Att FördelningsGeneralerne, 6 till antalet, kunde innehafva 6 de hästa RegementsChefsBoställen, tror jag vara så mycket lämpligare, som desse ChcfsBoställen äro i de särskildta provincerne spridda — och borde i sådant fall den som med ÖfversteLieutenantsLön gjorde RegeraentsChefstjensten få uppbära en contant Lönetillökning af till ex, 2000 R:dr B:co, som gjorde ett Statsanslag af 12,000 R:dr för 6 Öfversta!- i stället 2a8 S t a t s - U t s k o 11 e t s för 36,ooo R:dr. föreslagne åt de 6 FördelningsGencralerne i contanta Löner. För de 4 Norra Regementerne, såsom så illa lönta att de verkeligen behöfver en tillökning, som ej inom Regtterne kan, utan särskildta Statsanslag för detta ändamål, tillvägabringasförmodar jag sådane uppgifter bifogas den troligen icke uteblifvande återremissen, sorn i händelse den nu föreslagna generela Löneregleringen på hela Armeen icke antages, innefattar Summan af ett sådant anslag, sorn borde till K. M:t öfverlemnas att för desse Regementers Löneförbättring använda, då jord eller räntepersedlar numera icke lärer vara att för detta ändamål disponera.” Häruti har instämt Herr Prosten Forsslind. Rörande Löneanslaget för Capitainerne vid Skånska Inf anter iRe ge malter lie bar Hr Lagman Ståhle yttrat! Emot Utskottets Beslut att bestämma Capitaineslönen vid dessa Regementer till endast 700 R:dr. då Capitaines-lönen vid andre Regementer blifvit föreslagen till 85o R:dr nödgas jag reservera mig, emedan den minskning i utgift, som Utskottet ansett dessa 2!ne Regementers Officerare åtnjuta derigenom, att de icke erlägga några accord, fullt motsvaras af den nödvändighet hvari de äro försatte att bo i stad och hvarigenom de otvifvelagtigt få vidkännas en vida högre kostnad än den Indelta Arme'ens med boställen försedde Officerare.
De Svenska ledamöterna af den kommitté, som utarbetat förslag lill förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjöfarts-förhållanden, hade derjemte, då den betydliga skiljaktigheten mellan Rikenas lull-tarifer utgjorde väsentligt hinder för tillvägabringandet af den friare handeisgeinenskap länderna emellan, som ur flera synpunkter vore särdeles önskvärd, af denna anledning och i afsigt att småningom bereda väg för det ömsesidiga varubytets fullkomliga Ingifvande samt aflägsna de olägenheler, som uppkomma genom betydligt skiljaktiga tullsatser, särskildt: utarbetat förslag lill sådana förändringar i den Svenska tull-lagstiftningen, sorn, under iakttagande af de grundsatser, hvarpå denna lagstiftning härstädes ansetts böra hvila, och de särskilda förhållanden, hvilka i vissa afseenden förekomma, skulle i möjligaste målto närma densamma lill den Norrska. I följd af det inre sammanhang, som en systematisk lagstiftning kräfde, hade Kommitterades förslag, ehuru närmast föranledt af omförmälda skäl, erhållit den utsträckning, att icke allenast tull-larifen i sin helhet, jemte de reglementariska föreskrifter, som vid dess tillämpning skola tjena till efterrättelse, utan äfven andra i tull-lagstiftningen ingående frågor blifvit föremål för Kommitterades behandling. Detta Kommitterades förslag, med Kommerse-kollegii och General-tullstyrelsens deröfver afgifua underdåniga utlåtanden, bar, jemte i ämnet gjorda framställningar af åt - 462 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o '164. skilliga fabriksoch slöjdidkare, varit föremål för Nådig pröfning, då E. K. M:t beslutat aflåtandet till Rikets Ständer af högstberörda Nådiga Proposition, innefattande hvad E. K. M:t, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med Kommitterades förslag, ansett vara af behofvet påkalladt för beredandet af lättnad i den utrikes handelns nuvarande pålagor samt förenkling i deras beräkning och uppbörd.
Hafva de, under den tid eller sedan, ej sammanflyttat, och yrka hegge inom ett år efter samma tid, äktenskapsskillnad och kunna ej heller då vid Rätten förlikas; varde den skilnad beviljad.” Lag-Utskottet delar molionairens mening om behofvet af förändring, i afseende å en del af de varningsgrader, som nu höra föregå, innan äktenskapsskillnad får beviljas. Lag-Utskottets Betänkande N;o 42. Kyrko-Lagen föreskrifna undersökning hos Dom-Capitlet, kan, då parternes hemvist är derifrån aflägset, medföra ej ringa kostnader samt andra betydliga olägenheter, hvilka drabba äfven den oskyldiga, förut lidande makan; och det är föga anledning vänta, att de föreställningar, som lemnäs inför Dom-Capitlet, oftast af med makarne obekanta personer, skulle till försoning uträtta mera, än hvad presterskapet i makarnes hemort kunnat åstadkomma. De böter, hvilka, enligt i4 Cap. 1 §. Giftermåls-Balken, skola ådömas för hat och bitterhet, nemligen, första gången åtal sker, 25 daler, och andra gången dubbelt, drabba jemväl båda makarne, medan boet ännu är odelt, och minska deras stundom förut knappa tillgångar för eget och barns nödvändigaste behof. Men icke nog härmed. Upprepade anklagelser inför domstolen, den deraf uppkommande vanan att betrakta hvarannan såsom vederdelomän, och behofvet alt uppspana och begagna bevisning till hvarannans pliktfällande, kunna, efter hvad erfarenheten besannat, öka och rotfästa bitterheten samt aflägsna all möjlighet till förening. Deremot finner Utskottet icke lämpligt att, på sätt den ene motionairen föreslagit, hänskjuta behandlingen af de emellan makar yppade misshälligheter till Kyrko-Rådet, samt uppdraga åt detsamma, att tillstädja makarnes flyttning ifrån hvarandra.