Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungar kallat alla medborgare i samhället för allmoge, men enl. sednare tiders språkbruk innefattar detta ord endast BondeSt. och dem, hvilka äro att anse såsom lägre än BondeSt, Ordet allmoge synes mig mindre lyckligt valdt enär det möjligen skulle kunna tydas så, som vore meningen alt utesluta jordegande embetsman ulan K. fullmakt, dem det likväl är Utsk:s afsigt alt lemna inträde i BondeSt. Jag inskränker mig till dessa anmärkmr och vidblifver min första anhållan, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke antaga Hr Brinks förslag. Hr Weidenhjelm, Ernsi Au g.: Till en början vill jag icke dölja, alt Const.Ulsk:s ifrågavar:de betänk, icke upfyllt min väntan eller fullkomligt tillfredsställt mina förhoppningar. I åtskilliga lifvets förhållanden, och de politiska frågorna företrädesvis, gör man likväl oftast klokast alt dagtinga icke med sin öfvertygelse utan med sina anspråk. Desse sednare vill jag alltså hvad Den 27 Maj f. m 179 mig sjelf angår, lill en slör tiel lala falla. Jag vill hålla Consl. Utsk. räkning för de motiver, hvarpå dess förslag blifvit bygdt, destoheldre som jag antager dessa motiver såsom mina egne, och delar Utsk:s åsigt, alt endast på fredlig väg cn tillfredsställande lösning af våra reformer kan vinnas, och att, då godkännandet deraf allena på den lagstiftande makten beror, några andra förändringar eller förbättringar i vår representation f. n. med hopp om framgång, icke kunna föreslås än sådane, hvarom representationens eljest skiljaktiga elementer under tidernas lopp blifvit ense och samdrägtige. Jag tror mig vara förvissad, att pluraliteten inom detta rum ännu icke ämnar eftergifva bördens rätt såsom grund för andel i representationen, och att påyrka någon förändring i denna del vore alltså fåfängt. Sålänge delta fortfar, måste således Slåudselemenlet i representationen förblifva och de nödiga förbättringarna följaktligen sammanställas med bibehållandet af denna grund.
Jag gick sedan hemåt förbi moskén 'Attarin och träffade dess sheikh Soleiman just färdig att bege sig hem. Som vi ej hade sett hvarandra på lång tid, så frågade han oupphörligen hvar jag hållit hus, och tog öfverhufvud väl och godt emot mig. Han satte sig på sin åsna och jag följde honom till fots. Vi hade fullkomligen samma väg, ty han måste förbi min port, så att vi länge följdes åt. Hela vägen talades ren gammal Arabiska och jag förstod hvartenda ord. Öfverhufvud börjar jag nu förkofra mig dugtigt i språket och äfven förstå folket bättre. Denne sheikh Soleiman tyckes man annars ha stor respekt för, och det är med största vördnad jag hör de andra sheikherna tala om honom, såsom en af deras profets ashab. Han lofvade i morgon bittida komma upp till mig, hvilket jag dock betviflar. Men hans son, en gosse af omkring 18 år, kan jag ej väl lida. Han gick hela tiden efter åsnan. Gick på morgonen upp till Mohammed för att der enligt öfverenskommelse träffa den lille sheikhen 'Ali, som i går lofvat infinna sig här för att föra mig i sheikh Ibrahims skola. Men som han der ej syntes till, blef jag sittande med Mohammed ute på en graf att prata, tillika med en annan gammal gubbe, som var från Sa'id och nu gick här i vall med får. Det är roligt att se huru Araberna ej alls göra några complimenter, och ovant för den som kommer från Frankrike, der man åt hvarje slusk måste säga: "s'il vous plait monsieur." Denne gubbe sade åt mig helt simplement: hat noshok, och (hvad jag här ej sett förut) stoppade prisen i mun mellan läppen och nedra tandraden; derpå tog han fram ur sin ficka en liten hvit sten, som var mycket mjuk och porös och som han kallade atron. Af denna sten bet han ett stycke och höll i munnen, sägande att den gjorde tobaken starkare. De berättade mig sedan båda två att man här alltid plägade lägga af denna sten ibland snuset och prisade högeligen dess goda egenskaper, isynnerhet såsom medicin för bröstet.
I detta, som i de flesta dylika fall, har Utskottet trott sig med tillförsigt kunna antaga, att ingendera af dcsta.orsaker 486 Expeditioner till Riks-StLnden. wcrkat ensamt, att det är deras förening sani bidragit till ett gemensamt resultat. Utskottet har dä ansett sin första pligt blifwa, att redligt undersöka, att redligt uppgifwa, hivad sorn kan synas wara det närwarandc Representationssättets werkliga förmåner eller olägenheter, och att derefter undersöka hwad som är eller bör wara de orcprcsentcrades wcrkliga rättigheter och anspråk i detta afseende och i anseende till det hela. Utskottet har icke kunnat undgå att medgifwa, att narwarande Representation uti dess talrikaste afdelningar innefattar de twänne Samhällets hufwudsakligaste interepen. JordbruksochHanvels-industricn, som grundlägga Let öfrigas wälmåga och bestånd; att derjemte uti twänne af dcsta afdelningar bör isynnerhet finnas den förening af kunskaper och det del° tagande för bibehållandet af sakernas warande ordning, som för Samhällets lugn, för Regeringens lagliga Åtgärder och för allmänna ärendernes ordentliga gårig, äro ett oundwikiigt behof uti hwarje wäl organiscradt Samhälle. Likaledes har Utskottet ej kunnat undgå att anmärka, att uärwarande Ständs-inrättning, spridd ända till de annars minst gynnade samhällsclaster, mäste tjena att wid nnmera oftare inträffande Riksmöten göra mera allmän kännedomen af Samhällets Lagar och allmänna angelägenheter, att genom ett närmare deltagande och en förtroligare gemenskap emellan de wäljande och deras Representanter göres öfwertygelscn mera bestämd LIN de allmänna bördornes nödvändighet, att ändtligen det hittills brukliga Representationssättet tjenat, att ifrän wära hemmansägande jordbrukare aflägsna förtrycket, och att försäkra dem om det anseende och den sjelfständighet, som de ej äga i något annat land i Europa. — Med fullt erkännande af wigtcn af detta sednare hänseende.
Då handelsbetjent, gesäll eller arbetare efter mantalsskrifningen flyttar, bör bevis honom meddelas, att hans beviilningsafgifter för det löpande året blifvit innehållna af den, som för deras erläggande är ansvarig; och skall detta bevis hos vederbörande myndighet företes, innan den skattskyldige undfår pass för att till annan ort sig begifva; åliggande det handlande eller annan näringsidkare, hos hvilken samme skattskyldig sedermera anställes eller erhåller arbete, att sådant bevis honom affordra, vid äfventyr att under ofvanberörda vilkor för ifrågavarande afgifter ansvara. 3:o Husbonde häftar för de å hans debetsedel upptagna tjenstehjons bevillning; varande husbonde jemväl, vid bristande tillgång hos den skattskyldige, ansvarig för dess landtbönders och torpares äfvensom å hans egor bosatte arbetares beviilningsafgifter ; dock är han icke underkastad sådan ansvarighet för sistnämnde personer, derest med utdrag af det vid sockenstämma förda protokoll eller annat dervid meddeladt intyg styrkes, att de äro fattige och oförmögne att genom arbete förvärfva nödtorftigt uppehälle för sig och de sina. 4:o Flyttar, efter mantalsskrifningen, tjenstehjon, landtbonde, torpare eller arbetare, som å husbondes debetsedel upptagits, är denne, sådant oaktadt, skyldig gälda den flyttade personens bevillning, dock med rättighet att derför bereda sig ersättning, antingen af honom sjelf genom afdrag å innestående lön och arbetsförtjenst eller ock af hans nya husbonde. § 94. Har skattskyldig, sedan mantalsskrifningen förrättats, afstått sin egendom till bor - genärer, eller efter den 1 Maj det år, för hvilket bevillning sednast honom påförts, med döden afgått, bör, utan afvaktan af konkursmassans eller sterbhusets utredning, den för honom belöpande och vederbörligen bevakade bevillningen gäldas utaf hans afträdda eller efterlemnade tillgångar. Bev.-Kom.
650 der sjélfve vanligen derstädes församlas, och å den andra Hufvud staden a 1 tid. villigt deltagit 1 allmänna företag å aflägsne Örter, samt äfven får vidkännas kostnaden till underhällande af Upbördsmän i LandsOrterne. 2:0 Af Herr Professor E. Munck af Rosenschöld, Srim hufvudsakeligen instämt uti hvad Herr Presidenten von Schultzenheim anfört, sämt, föf att gifva en ökad vigt ät behofvet af deri foreslagné upmuddringen af sä väl Clara Sjön och Rörstrands viken, sorn Fatéburs Sjön, der jämte uplyst, att antalet af personer, sorn i Stockholm årligen dö, vanligen öfverstiger deni sorn födas med étt å två tusende, då deremot i andre mindre sundt belägne StörfÖ Städer ti, tom Riket förhållandet nästan ar tvärtom; hvar, förutan Herr Professorn, för att visa olägenheten af stillastående vattensamlingar, särskildt, med anledning af TabellWerköt upgifvit, att dödligheten i den närä Clara Sjön och riiera sidländt liggande Adolph Fredrics Församling i flere år varit dribbfelt så stor, sorn i deri me. ra högländta och med bättré valten försedda Catharina Församling, der likväl fattigdom och brist i högre grad råda, så att, då hvar 2otde person årligen dött i den förra, endast livar 4o:dé aflidit i den sednare Församlingen; öch har Herr Professorén sliiteligen änfört, att, ehuru, väl invändas kunde döt anstalterné £ör hälso; vården i Städerne rnåstfe anses såscäm Policerriålhörande lill hvar Stads särskilta Styrelses örn. sorg, borde döck af de skäl, Öerr Presidéritéri von Schultzenheim frärhställt, Hufvridstadenä angelägenhet i detta afseende förtjena Rikets 66o Stätsoch Besvärs-Zhskottetis lietiinkandefh Sländers och Regeringens särskilta behjertande; hvarföre Herr Professorn ock föreslagit, att Riksens Höglofl.
Hr Bergenstråhle, Claes. Banko-U Iskottet: efter N:o 778. Hr Leijonanckar, Fredrik Wilhelm: N:o 792. Hr Lagerhjelm, Pehr. Riddar hus-Utskottet: efter N:o 2151. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: N:o 2304. Hr af Ekström, fullm. Hr Bergenstråhle, Knut. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter att, i permilterades frånvaro, inträda i Bevilln.- och BankoUtsk:n; och befanns att dertill blifvit utsedd i Bevilln ings-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 212. Hr Lind af Hageby, Carl August Ludvig, beviljad 14 dagars ledighet räknad från d. 6 dennes: N:o 313. Hr Drakenberg, fullm. Hr von Schantz, Carl Jakob. Banko-Utskottet: under ordinarie ledamöten N:o 1. Frih. Oxenstjerna, Carl Gabriel, beviljad 14 dagars ledighet från den 7 dennes: N:o 1519. Hr von Döbeln, Ernst Georg. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Bevilln.Utsk. efter N:o 1760. Hr Reutercrona Georg; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 491. Hr Kalmberg, Adam Erik. Upp - Den 9 Maj. 449 Upplästes följande denne dag inlemnade mern.: l:o af Hr Peijron, Edvard Aug.:
Genom stora kraft varder jag margalunda klädd; och de begjorda mig dermed, såsom igenom min kjortels hufvudsmog. Man hafver trampat mig i träck, och aktat mig lika emot stoft och asko. Ropar jag till dig, så svarar du mig intet; går jag fram, så aktar du mig intet. Du äst mig förvänd till en grufveligan, och drager ditt hat till mig med dine hands starkhet. Du lyfter mig upp, och låter mig fara uppå vädrena, och försmälter mig krafteliga; Ty jag vet, du öfverantvardar mig dödenom; der är det hus, som allom lefvandom förelagdt är. Dock räcker han icke sina hand ut in i benhuset, och de varda ej ropande öfver sitt förderf. Jag gret ju uti den hårda tiden, och min själ varkunnade sig öfver den fattiga. Jag vänte det goda, och det onda kom; jag vänte ljuset, och mörkret kom. Mina inelfvor sjuda, och hålla intet upp; mig är uppåkommen sorgetid. Jag går bedröfvad, ändock jag på ingen vredgas; jag står upp i menighetene och ropar. Jag är drakars broder, och strutsfoglars stallbroder. Min hud öfver mig är svart vorden, och min ben är förtorkad af hetta. Min harpa är vorden en klagan, och min pipa en gråt. Jag hafver gjort ett förbund med min ögon, att jag intet skall sköta efter någon jungfru. Men hvad gifver mig Gud till löna ofvan efter, och hvad arfvedel den Allsmägtige af höjdene? Skulle icke heldre den orättfärdige hafva den vedermödona, och en ogerningsman sådana jämmer lida? Ser han icke mina vägar, och räknar alla mina gånger? Hafver jag vandrat i fåfängelighet, eller min fot skyndat sig till bedrägeri? Man väge mig på en rätt våg, så skall Gud förnimma min fromhet. Hafver min gång vikit utaf vägen, och mitt hjerta efterföljt min ögon, och något lådat vid mina händer, Så låt mig så, och en annar äte det; och min ätt varde utrotad.
Discöntlånens ingående, hvilket inträffar 2 gånger om året, Och slutar med den 1 Januarii 1823- BanquenSmellankomst gör således icke någon väsendtlig skillnad i tiden, meri är i så måtto välgörande, att eri stör del af omkostnader, sorn alltid åtfölja Concourser, blir härvid beSpard och till massans fördel , Och ingemaf enskilda Fordririgsägarenä kati äga fog att klaga öfver denria tillställning. Meri deri uppgifna bristen af R:dr 235,222 är Och blir en förlust, sorti efter espriten af Concourslagen skall delas mark om mark af alla Fordringsägare: Nu hafva Respective Utskottet! i sina Calculer öfver båda Pisconterne uppta* Deti 17 Martii, /. m, 112 git Banquens fordran för Creditivet såsom god för hela sitt Capital, men med fett streck afskrifvit alla Räntor för de Enskilda, hvarigenom uppkommer den utförda bristen i båda massorna. Frågan om fördelningen af de bokförda bristerna emellan Ranquen och de öfriga Fordringsägarne, torde kunna besparas till dess detta Mål kommer att till slutligt afgörande företagas, efter det behöfliga Upplysningar Vunnits ifrån de Respective tLskotten. Hvad jag anser vara utom all anmärkning för det närvarande , är Respective Utskottens förslag att genast gå i författning om inlösande af de utelöpande AsSignationerne till ett belopp förCanalDisconten af R dr 043,262:46: 2, samt för Malmö af R:dr 94,425^ lietta är blott ett Förskott på Massornas tillgångar, Och af dfen beskaffenhet att det kan snart återfås, ehvad utväg ock sluteligen må af Lagstiftningen godkännas för utredningen af dessa visserligen anmärkningsvärda bedrägerier. Enär Högloflige Utskottens Förslag i det förevarande Betänkandet går ut på att öfvertaga de falliserade
Han hade öfverhufvud i sitt sätt något diskret intimt, som likväl aldrig, tack vare hans orubbliga allvar och gentlemanlika korrekthet, någonsin fick minsta tycke af närgångenhet. Sådan var han i sitt yttre förhållande till sällskapet och sådan kände Brandts honom. Fröken fortfor att kalla honom “monsieur Petsjorin“. Den första tiden Alice var hemma hade hon hvar Onsdag, som kom, sagt till sig sjelf: I dag är det en vecka – i dag är det fjorton dar – tre veckor – sedan min dag i Basel. Nästan hvar kväll brukade hon taga fram van der Bourghts porträtt, som hon gömde i en skrifbordslåda för sig sjelf, och lutad öfver det, med hufvudet stödt i handen, drömde hon det alltsammans omoch omigen, hvarenda händelse, hvart enda ord, hvart och ett af hans leenden – hon kom ihåg det alltsammans. Småningom när hon satt så, eller när hon lagt sig om kvällarne, blandades der i hennes drömmar, som hon icke längre kunde styra, många underliga fantasier om ett gammalt köpmanshus i Amsterdam, Anna van Meerderwoort engång talat om, med smala mörka trappor, långa slingrande korridorer och möbler i Rococo och Empire. Der var en ung dam i luftig morgondrägt vid ett blomsterprydt frukostbord och en ung blond herre i blåa kläder, som kysste henne och beklagade, att han nu måste gå på sitt kontor – han ville mycket hellre vara hos henne Så var der stora fester med tända kronor i alla salar, ståtliga toaletter och oklanderliga frackkostymer i långa fransäsrader längs de spegelblanka golfven; och samma unga dam, nu i gendarmblått siden – nej, hellre i bleu électrique sväfvade med utsökt grace mellan dansraderna, och hon hörde hur der hviskades omkring henne: “Hvad hon är förtjusande – och en så romantisk kärlekshistoria! Han har ju träffat henne på en resa ...“ – Du store Gud, sådana vanvettiga idéer jag kan ha! Hon smålog och skakade på hufvudet åt sig sjelf, medan hon reste sig och sköt in fotografien i sitt kuvert. Så dum jag är! suckade hon. Han har naturligtvis glömt, att jag ens fins till.
Emellan Östergötland samt en del af Södermanland och Nerike funnes redan, oaktadt den långa kostsamma transporten, en myckel liflig trafik, hvilken i väsendtlig mån komme alt förökas och jemväl utsträckas till Wermland och Norrige genom denna stambanas förläggning i deri nu förordade riktningen, helst sedan den föreslagna, för mellersta Sverige särdeles angelägna, banan mellan Hjelmaren och Wettrin eiler Örebro och Askersund blefve färdig, samt den östra, genom inre delarne af Östergötland gående, stambanan anlagd och vid Katrineholm sammanbunden med den vestra. Vid utredandet af den skillnad i Statens byggnadskostnader, som uppkomme genom den vestra stambanans anläggning efter den ena eller andra linien, måste den skiljaktiga inflytelse, som hvardera af dessa Ii nier ulöfvade på de norra och östra stambanornas längd, jemväl tagas i betraktande. Dä denna omständighet vederbörligen afsåges, och om, för en tydligare framställning af förhållandena, Upsala på norra samt Iljulö på S latsUts leo Hets Utlåtande N:o 62. 27 vestra oell Katrineholm på östra stambanan antogos såsom de punkter, dil statsbanorna ovilkorligen lorr eller sednare mäste framdragas, uppkomme följande resultat: Om linien läggesjiä narra sidan om Mälaren, utmed denna sjö, Vestra banans längd från Slockholm till Hjulö, norr om Mälaren 26 mil. Afväg från denna bana till Upsala , 2J „ Ostra banan från Stockholm till Katrineholm 12£ „ Summa 41 mil* Om linien lagges söder om Mälaren, Norra banan från Stockholm lill Upsala, öster om Sigluna-fjärden 6} , Vestra Kanan från Stockholm till Katrineholm . 12’ „ samt fortsättning frän Katrineholm lill lljulö . ^ 10 „ Summa 28J mil. Enligt hvad denna jemförelse visade, skulle, derest vestra stambanan Indes söder om Mälaren, man genom densammas begagnande komma lika långt från Slockholm på norra, östra och vestra stambanorna med l2| mil kortare väglängd än om samma bana anlndes pä Mälarens norra sida.
Den började med frågan om 72 § Reg.F. och slutar nu med denna; jag tror det vöre väl, om nian låtit de rådande känslorna i början af riksdagen fått lugna sig och dö bort, i stället att åter uppröra dero, Hr Gederschjölds anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af en Deputation från PresteSt., anförd af Biskopen m. m. af Kullberg, hvilken genom uppläsande af ett PresteStts prot.utdr. af denna dag tillkännagaf, att Ståndet fattat ett b", lut, af innehåll, att Ståndet, till befrämjande af ett skyndsamt och af alla högst efterlängtadt slut på riksdagen, på anförda skäl icke tvekat att förnya sin förut gjorda vördsamma och vänliga inbjudn. till resp. MedSt:n att förena sig i det beslut, att R. St. måtte medelst en und. skrifvelse öfverlemna det nu upprättade b;careglementet till K. M;s kännedom, jemte und. anhållan, att K. M. ville i nåder låta kungöra de stadganden i samma reglemente, hvilka böra komma till allmänhetens kunskap; förklarande PresteSt, tillika, att, om denna inbjudn. vinner MedSttns bifall, Ståndets inbjudn. af d. 22 dennes kommer att förfalla. Sedan Deputationen affcrädt, fortsattes den förut började öfverläggningen. Gr, Frölich, Dav.: Jag hade ej ämnat yttra mig; men då Hr Stuart sagt sig vilja relevera frågan och dervid återupptagit något, sorn skulle hafva undgått mig, så kan jag ej heller underlåta att relevera hans misstag. Hr Stuart har sagt, att Utsk. i det sednare betänk, frångått sitt förra beslut och kommit med ett annat, som likväl är af beskaffenhet, att det ej rörer den väckta frågan. ]Vlin ina - Den aS M a j. tion var, alt R. St. sjelfva skulle öfverlemna brcoreglementet till K. M. Detta gillade TJtsk. först; men i det sednare betänk, tillstyrkte deremot Utsk., att stadgandet härom i det gamla reglementet skulle förblifva gällande.
Uti dessa förhållanden har Hr Brinck, riksdagsfullmäktig för Stockholm, föreslagit följande ändringar: att de utsedde femtio elektorerne skulle berättigas att samfäldt välja samtliga tio riksdagsmännen,- att riksdagsmännen skulle få väljas utan hänsyn eller inskränkning till någon viss klassfördelning af de valberättigade eller valbara, och i följd deraf alltså äfven utan afseende på, om de valbare äro magistratspersoner eller borgare; och att i stället för den nu bestämda olika valbarhets-census, ett för alla lika minimibelopp, nemligen fem riksdaler i årliga utskylder till staden, skulle faststäl Bih. till ii. St. S Konslitulions-Utskollcls Memorial, N.-o i9. las såsom vilkor för behörigheten att kunna till elektor eller riksdagsman bland borgerskapet utses. Såsom skäl för detta förslag har motionären hufvudsakligen anfört att, enligt hvad erfarenheten gifvit vid handen, genom Borgerskapets ofvannämnda fördelning i klasser, svårigheter vid riksdagsmannavalen kunna uppstå att inom dessa klasser finna vederbörligt antal män, som innehade de för riksdagsmannakallet erforderliga egenskaper och derjemte voro benägne att detsamma emottaga. I andra städer, der bestämda klassval ej äro föreskrifna, der det för dem faststälda antal riksdagsfullmäktige kunna utses antingen bland borgare eller magistratspersoner, der någon bestämd census icke är stadgad, der valsättet efter öfverenskommelse emellan de valberättigade, med Konungens samtycke, kan ändras och lämpas efter omständigheterna, och i afseende å hvilka grundlagen för det närvarande icke föreskrifvit annat, än att, derest valen förrättas af borgerskapet samfäldt och icke medelbarligen genom elektorer, rösterna skola beräknas efter skattörena, kunna så beskaffade olägenheter, som i Stockholm icke så lätt förekomma, eller åtminstone lättare afböjas.
Sedan undertecknad Hof-Canceller uppläst ett, på Nådig: befallning, författadt Svar på Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängande; täcktes Kongl. Majit, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, nämnde Svar , sådant det vid detta Protocoll finnes bilagdt, i Nåder gilla, hvarjemte Kongl. Majit befallde, att detsamma, af undertecknad Hof-Canceller contrasigneradt, skulle till' RiketsStänder, på vanligt sätt, öfverlemnas.. Ut supra.. In (idem Protocolli D. v. Schulzenheim. STOCKHOLM, 1834; hos J. A. Walidcj*. K'>ngl Maj:ts Nild. Proposition Ada 53, I Nio 53. Ankom i afskr. till Exp. Ulsk. d. 9 Maji kf. i e. ht, KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer; angående serskild vedergällning till Ijag-Comitcens arbetande Ledamöter efter numera fulländadt uppdrag; Gifven Stockholms Slott den 20 Mars 1834* * Sedan den åt serskilde Comiterade uppdragne granskning af Sveriges Civiloch Criminal-lagar numera blifvit fulländad, och nya Lagförslag i detta hänseende utarbetade, har hos Kongl. Majit fråga blifvit väckt om. fortfarande, lill större eller mindre del, af de arfvoden, LagComiteens arbetande Ledamöter i och för deras befattning hittills uppburit. Dessa arfvoden, sorn från början voro bestämde till 900 Rdr, ökades för åren 1Sr4 och r8i5 till 1000 Rdr; men blefvo sedermera, i följd af den vid x815 års Riksdag beviljade tillökning i Lag-Comiléens anslag, ytterligare förhöjde lill deras nuvarande belopp 1,666 Rdr 3a sk. årligen för hvarje Ledamot.
Storskiftes-stadga, som för sin tid var ett mästerverk i oeconomisk Lagstiftning, då landtbruket ännu larg i linda, och dess idkare hvarken kände jorden Lill egenskaper eller användbarhet, finnér man vid genomläsningen af sammanföringen af 71, 72, 83 och 85 §§., att egograderingarnes verkställande och stadfästande skulle föregå all skiftesläggning och, i händelse af klagomål, jemte alla öfriga för . skiftésläggningen , öfverlemnas till Domstolens afgörande, hvilket förfarande hvarje sundt och opartiskt mennisko-omdöme måste finna vara rättast, innan någon af jordegarne kommit till kännedom om dess blifvande egoskifte, och en livar således tvingas att afhålla sig från egennyttiga beräkningar vid jordvärdenas bestämmande, så mycket hellre, som allt för ofta i'öjes benägenhet i menniskolynnet att se egen lott får liten och andras för stor, hvadan Lagstiftaren af samma Författning visligen sökt förekomma användandet och verkan af denna benägenhet efter verkställd skiftesläggning. I öfverensstämmelse med denna Författning, hafva också Kongl. Enskiftes-Stadgarne af åren i8o3, 1807 och 1812 visligen blifvit upprättade, och således uti den bibehållen en lika helgd för utgörandet af grunderna för egodelningars verkställande.