Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Råds-Protocollet för den i Julii i83o, då Rikets Ständers förenämnda underdåniga skrifvelse inför Kongl. Maj:t i Ecclesiastik-Expeditionen föredrogs, utvisar: att en bland Stats-Rådets Ledamöter vid detta tillfälle gifvit ärendet en fullständig historisk utveckling, återgående till 1536 års Herredag i Köpenhamn, 1643 och 1662 årens Recesser och de äldsta Jordeböcker, — följande och omfattande alla sedermera tillkomna äldre Konunga-Resolulioner och Förklaringar, samt slutande med analysen af dessa handlingar, under hänsigt till deras i senare tider erhållna tillämpning, oskiljaktig från omsorgen af hemmans-åboernes tryggade besittning Bihang till II, Sr. Fröt. i834. 3 Sami, ± 4-'de Häftet. Cons t tat ions-TJt skottets Mern, N:o 9. och skäliga berglimg; att af Stats-Rådets öfriga Ledamöter, 3:ne Stats-Råd, för sakens närmare utredning, tillstyrkt, att Kongl. Majlis och Rikets Kamxnar-Collegium måtte höras, och aine bland dem, att CMlegium för-ändamålet tillika finge begagna Ministeriel t biträde, men att ingen förordat den af Riksens Ständer, genom tre Stånds pluralitet, begärda speciela undersökning och allmänna förklaring. Anmärkningsfrågan, sådan hon af Constitutions-Utskottet betraktas, livälfver sig omkring de alternativ, att Stats-Rådets Ledamöter i deras rådslag öfver målet, skulle hafva antingen befrämjat och vållat öfverträdelse af Grundlag eller allmän Lag, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller ock försummat iakttagandet af Rikets sannskyldiga nytta.
Såsom verifikation till denna utgift har bifogats Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i nämnda län skrifvelse den 15 Augusti 1858 och Skytts Härads-rätts utslag den 28 förutgångne Juni, meri deremot saknas läkarens afgifna, qvitterade räkning, ehuru i Kongl. Maj;ts Befallningshafvandes berörda skrifvelse åberopad såsom densamma följaktig. § 5. Likaledes har i räkningen med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län afförts 25 R:dr 27 öre såsom ersättning till vederbörande läkare för verkställd obduktion å aflidne drängen Lars Anderssons från Sahlby döda kropp, till hvilken utgift såsom verifikation bilagts Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i nämnda län skrifvelse den 27 Maj 1858 och Skånings Härads-rätts utslag den 1! förutgångne Mars, hvarigenom förordnats, att obduktions-kostnaden skulle af den afiidnes efterlemnade tillgångar gäldas eller, i den mån de dertill icke vore tillräcklige, af allmänna medel till det belopp, som af vederbörande myndighet bestämdes; men hvarken läkarens qvitto å den uppburna obduktions-kostnadsersättningen eller bevis om den afiidnes medellöshet återfinnas ibland verifikationerna. § 6. I öfrigt hafva Revisorerne ansett sig böra anmäla, att flere uti vederbörande Kongl. Maj:ts Befallninghafvandes missiver såsom qvitterade åberopade räkningar å kostnader för verkställde medicolegala obduktioner saknas bland verifikationerna, § 7. Vid inventering befunnos säkerhetshandlingarna i behörig ordning, — 63 — Veterinär-inrättningen i Stockl]olin. I denna räkenskap, utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, redogöres för inkomster och utgifter sålunda: a) Ordinarie stats-anslag. Debet. Uppbörd: Från Kongl. Stats-kontoret 6,750: Credit. Utgifter: Balans till år 1859: Summa 21,330: 89. b) Extra statsanslag. Debet. Uppbörd: Från Kongl. Stats-kontoret 10,000: — Utgifter:
Hvad sålunda och i öfrigt under öfverläggningarne inom Riks-Stånden blifvit anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande; och då Ledamöterne inom Riks-Stånden allmänt uttalat den mening, att principen i Kongl. Förordningen den q Maj 1835 bör fortfarande bibehållas, och att man blott bör söka att utfinna sådana ytterligare bestämmelser till förekommande af svekfulla och bedrägliga köpaftal om lös egendom, som kunna stå tillsammans med berörde föi fattning, anser Utskottet deD väg jemväl vara utstakad, hvilken Utskottet har att följa tid den förnyade behandling af 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 102. förevaranda fråga, som tillkommer Utskottet, Det torde således här hora anmärkas, hurusom omförmälda författning stadgar: att den, som tillhandlar sig lösören och tillåter att desamma få i säljarens vård qvarblifva, böp, så vida de skola Iredas från utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpta persedlarne och vittnens underskrift, samt berörde handling, om egendomen finnes i stad, uppvisa inom åtta dagar derefter, i Stockholm, hos Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli och i Rikets öfriga städer inför Rådstufvu-Rätt, för att i dess Protokoll intagas, samt, om egendomen finnes å landet, ej allenast inom berörde tid för Kronofogden i orten uppvisa och i bestyrkt afskrift honom tillställa, utan ock sednast vid det lagtima Ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rätten, till intagande i dess Protokoll, förete.
Landtm, anhålla, det han täcktes låta Riddar!).-Sekr. ur prot. uplysa, när denna motion väcktes, på det man mätte få bestämd kunskap, om della skedde sedan Stats-Utsk:s Utlåt, var afgjordt, eller under discussionen derom. Frih. Raab: Jag ber endast att få belysa några af de anmärkningar Gr. Ugglas i sitt sista anförande framställt. Han yttrade nemi., att R. och Ad. vid sednaste riksdagen fattade eli lika beskaffadt beslut som det, hvarom nu är fråga. Delta har jag aldrig hestrid!; men Gral har deraf dragit en konklusion, sorn skulle passa för delta tillfälle, nemi. att i falt Ståndet nu skulle bifalla Hr Tersmedens motion, detta icke vore ett uprifvaude utan ett fasthållande af det beslut R. o. Ad. vid förra riksdagen fattade. Men R. St:rs beslut, som förekommer i Exp.-Utsk:s skrifvelse derom till K. M., uptager icke, att R. o. Ad. för sin del vid förra riksdagen beslutade annorlunda. Då R. o. Ad. utgör en fjerdedel af R. St., har det ock deltagit i det gemensamma beslutet, och det synes Den 7 Juni f. m. 65 synes mig derföre conseqvent alt Slåodet icke fråoträder hvad R. Si. beslutat. Men om en ledamot af R. o. Ad. velat i detta afseende rubba R. St:rs förut fattade beslut, så hemställer jag till Gr. Ugglas, om icke frågan derom hade bordt blifva väckt förut, och icke nu, sedan R. o. Ad. redan fattat sitt beslut i hufvudsaken. Hr Dalman: Jag anhåller endast alt få uplysa Gr. Ugglas, som icke deltagit i discussionen i sjelfva hufvudsaken,- alt här icke är fråga, huruvida R.
Under rusets inverkan hade han i oförsiktigheten ådragit sig en svår förkylning och fick intaga sängen. D å öppnades bådas ögon, och de sågo med förfäran och blygsel tillbaka på den gångna tiden, som de så otacksamt förspillt i kif och strid. På knä vid den sjukes säng låg den förtviflade hustrun. » Hjärtevännen min, » sade han, » hvad jag felat grufligt! Det var jag, som började. » » Men det var jag, som fortsatte, » hviskade hans maka med kväfd röst. » Det är nog sant — men det var jag, som började; därför har Gud nu också straffat mig. — Min lilla älskade hustru, låt oss först bedja honom om förlåtelse och sedan börja ett nytt lif! — Läkaren har ju lofvat mig godt hopp. » Han drog sin hustrus hufvud tätt till sitt bröst; de båda makarne blandade sina strida tårar, och nu gick det med dem som med Kaj i sagan: ångerns ljufligt varma, lättande tåreflöden sköljde bort glasbiten ur ögat. ^ * * ^ I » hushållspenningfrågan ». Lifligt tilltalad af » Erfaren husmors » hushållning, kan jag ej underlåta att omtala, huru jag hushållar med de 10 kronor min man gifver mig i veckan till hushållet. Först kanske bäst upplysa, att vi endast äro två personer, förutom en person, som går till och ifrån och som får kaffe med dopp äfvensom mat, dock ej alla dagar. Vidare att jag får hemsändt 1 liter mjölk om dagen (naturligtvis går det åt mera mjölk somliga dagar, men då måste jag köpa af hushållspen85 ningarne, som min man betalar), samt att vi ha potatis och måltidsdricka hemma, äfvensom torkade eller salta bönor, hvilka senare jag köper af hushållspenningarne på hösten. Desert äta vi aldrig utom vid helger. Konserver äta vi heller inte, undantagandes då vi ha några bekanta hos oss, då jag får » extra » till detta jämte annat, som då skall vara. Men mången gång kan jag dock sätta fram en enkel, men god kväll, om någon kommer apropos, utan något » extra », förutom till öl och mjukt bröd.
Jag studerade också med ifver allt hvad jag kunde uppsnappa inom vår lilla handelsverld och efterfrågade noga alla varors stigande och fallande. Dock gjorde jag häruti en stor skilnad. För husets räkning och handeln i allmänhet ansåg jag mig alltid böra vara ledsen, då missväxt uppstått bland bomullsplantagerna i Nord-Amerikanska staterna eller missväxt på kaffet i Brasilien och engelska kolonierna. Men alldenstund Kulten gick hvarken med bomull eller kaffe, utan vanligen med ved, bjelkar eller spanmål, så sysselsatte jag mina tankar mest i dessa sferer, oupphörligt för mig sjelf dikterande fakturorna på mina blifvande varor. Gamle Elias hjelpte mig ofta att bygga mina luftslott. Men, ack, innan den tiden kom att han skulle resa för ”lille-mamsells” räkning, hade hedersgubben för alltid släppt styret – och sättet, hvarpå detta skedde, var så förskräckligt att min far och jag i lika grad sörjde honom. Elias, som var en öm och kärleksfull både man och far, var också särdeles älskad och aktad af sin lilla familj. Hans gumma, hans kära Stina, kände ingen större förnöjelse än då hon egde något af gubben okändt förråd i skåpet, d. v. s. bränvin till en aptitsup eller rohm till en toddy, då han trodde att allt var slut. Då dessa extra förplägningar på aftonstunden uppdukades, reste gubben vanligen till Grönland – härmed menas, att sedan hustrun Stina och dottern Stina satt sig till spinnrockarne, förnöjde han dem med historier från sina långa och märkvärdiga hvalfiskfärder, och de varade jemt lika länge som toddyn eller ”pundaren.” Sent en afton, sedan vi alla i hemmet gått till hvila, hördes ett förfärligt buller på förstugudörrarne utåt gatan, åtföljdt af skrik, snyftningar och alla tecken till en stormande förtviflan. Då dörren blifvit öppnad, störtade Elias’ hustru mor Stina utan hejd in, ropande att hon mördat sin käre gamle Elias och ville veta hvad bot vore att taga för att återfå honom till helsa och lif. Det passerade var följande:
Det var ock icke obilligt, att alla sådana beqvämliglietsoch nödvändighets-anstalter, som städerna måste för sjöfarten vidkännas, bekostades af de trafikerande eller deras varor; men i tidens längd hafva dessa tolagsafgifter blifvit använda till många för desamma främmande ändamål, och aflägse orter eller deras invånare hafva således fått för stapelstäderna betala en mängd omkostnader, som det lagligen tillhör städernas egna invånare att betala och sorn uppstädernas invånare, utan all hjelp, få ensamma bestrida, såsom fattigvård, kyrkobyggnad, skolbyggnad, underhåll af gymnasier, sjukvård, broanläggningar, aflöning af Magistraten, m. fl. dylika ändamål. Om man, för att riktigt få begrepp om, huru med fördelningen af tolagsinkomsterna tillgår och till hvad belopp de nu utgå emot hvad privilegierna innehålla, undersöker förhållandet exempelvis i Stockholm, finner man, att då allmänna tolagen, enligt privilegierna, var i proc. på 5 H. 4 Den 7 April, inkommande och £ proc. på utgående och blott å vissa varor, utgår den nu, till följd af K. Brefven af d20 April 1825 och 6 Maj 1826, med 2-J proc. på nästan alla varor, som inkomma, och i-|proc. på dem, som utgå. Man finner vidare, att oansedt 1715 års K. Bref utstakar ändamålen, hvartill tolagen får användas, så fördelas den nu i Stockholm på följande sätt: Stadscassan får t3-j°ö; InqvarteringsCommissionen börs-, brooch hamnbyggnadsfonden t3-j% och Stockholms allmänna barnhus y^jdelar. Af de T8^, som stadscassan bekommer, utgå till stadens publika läroverk 10,000 R:dr; till cui—och sjukhus 5,000 R:dr; till correctionsoch spinnhusen 1000 R:dr; till poliskammarens aflöning och hushyra 2,65o R:dr och till kronouppbördsverket 11,824 R:dr.
Den herreman, sorn har egendom i socknen, får då betala i mån af sin der hafvande förmögenhet. Men om man skulle vilja i delta hänseende stadga för stattorpares husbönder något annat åliggande, än det som gäller för andra socknemän; så önskar jag alt man icke måtte inskränka föreskriften blott till stattorpares husbönder, utan sträcka benne till alla, och föreskrifva att hvarje husbonde bör tillse det hans underhafvandes barn icke blifva i saknad af erforderlig undervisning. Jag hemställer således till Pr. o. Ad., örn icke en dylik mening kunde vara lämpligare. Hr Gripenstedt: Sedan den siste värde talaren ytt rat sig, har jag föga att tilltigga för den mening, att om man vill hafva en undervisning, så mäste man göra den möjlig, och att det således är nödvändigt alt något stadgande finnes, som bestämmer huru med de fattiga barn skall förfaras, hvilka icke på sina föräldrars bekostnad kunna komma i åtnjutande af nödigt underhåll för skolgången. Jag instämmer följaktligen, i fråga om den förändrade reductionen af början till detta morn., med Herrarne von Hartmansdorff och Lefren. Men jag tror, lika med Hr von Hohenhausen, alt det icke vore ur vägen att här på samma gång intaga en närmare bestämmelse, huru just sådana barn skola kunna åtnjuta någon lindring i den allmänna skolgången, hvadan jag instämmer med honom i detta afseende. Hr von Hohenhausen: Med den redactionsförän dringen i sista meningen af detta morn., som fir von Hartmansdorff sednast föreslog, får jag för min del förklara mig alldeles tillfredsställd. Då ingå vi icke på förhand i något bestämmande af den blifvande fattiglagen. Äfven den redaclionsförändring, som Hr von Hartmansdorff föreslog i Hr Lefrens förslag till början af morn., och hvilken blott afsåg att göra meningen tydligare, har jag för min del ingenting att invända emot.
Min mening var att yttra mig rörande slantarne och bevisa, att de ej böra beläggas med tull då de utskeppas, ty då kopparn gäller 120 R:dr och slantarne 166 R:dr 32 sk. skeppundet, så ksn ingen vinst af utskeppning af slantar uppkomma, förr än köp. parprisen uppgått dit, och det är icke troligt att sådant inträffar. Derföre förenar jag mig med Friherre Cederström. Hvad beträffar det förhållande Grefve Lagerbjelke omtalt, så härledde det sig deraf, att skeppundet då endast utmyntades till 100 R:dr, men vid 1818 års Riksdag beslöts, att det dädanefter skulle uM myntas till 166 R:dr 32 sk. och kan således den befarade olägenketen nu mera icke vidare inträffa. Grefve Cronhjelm: jag är hufvudsakeligen förekommen af Herr Cederschjöld, men anhåller få tillägga, att ej någon olägenhet uppkommer , om man ville företrädesvis utskeppa slan^ tar, ty det är lika fördelaktigt j sorn koppar * då Staten har en betydlig vinst af myntningen. Herr Hjerta : Jag tror ej , att vinsten är sn betydlig. Det behöfves ej annat, än,; en Den 20 Augusti f, i)t, betydlig Sedel-myntsförsämring innom oss, och en höjning i kopparprisen, hvilket beror uppå Ryssland , för att, då kopparpriset stigit till 166 R:dr, följden blir, att vi jemt få ela mynt, för att låta det utföras. Man finge då ej göra annat , än skaffa koppar och mynta. Vore vårt myntväsende sta belt, så skulle jag, lika med de värde talarne, finna förbudet onödigt; irnen då förhållandet ej är sådant, utan det är inöjligt, att koppsrprisen örn några år stå till 360 a 170 R:dr, så bör ej utförseln vara fri. Jag kaa gerna gå ifrån , att den skali vars sl~ deles förbuden; men tullen bör vara sådan, att man icke behöfver frukta möjligheten, att Staten kan komma att mynta för intet. Friherre Cederström:
Men Hedenberg vände blicken från henne. Han låg alldeles stilla, stirrade med stela pupiller rätt fram i rummet. Hans drag blefvo skarpare. Fingrarne knötos i ett lidelsefullt hat, och musklerna öfver hans ögonbryn häfde sig till knutar som under ett ansträngdt tankearbete. »Men du säger ingenting, Fredrik lille Knyt vackert händerna! Och låtom oss så tacka Herran, du lille, älskade man, gubben min ...» Det var som hon med ens fått ett oemotståndligt begär att säga de ömmaste ord, hon kunde hitta. Hela den värme, som år af sorger, grubbel och lidande, kommit att förtorka i hennes bröst, ville nu med hejdlöst jubel bryta sig fram i tusende kyssar och tusende famntag, smekningar utan all ända. »Joo, Fredrik ... Du är perplex, ser jag ... Ha! Kyss mig! Och låt oss så bedja i glädje. Allt för ofta ha vi gjort det i sorg ... Nu är ingenting så märkvärdigt, att man icke törs hoppas på det.» »Men så tig då ... Du sladdrar ju som en gammal käring.» »Hvad nu? Hvad menar du?» »Menar! Bedja, tycker du jag skulle ... Tacka Gud ... Åh nej pass med det ... Det är slut på den visan nu ... Jag spottar på din Gud, säger jag, spottar.» »Jesus! Hvad är det åt dig Gud bevare ditt förstånd! Se inte så underligt på mig! Fredrik, Fredrik!» »Nej du, tokig har jag varit i tio års tid. Nu är jag klok ... Åh det är som fjällen flögo från mina ögon, och jag för första gången såge klart efter många, många år ...» Och Hedenberg strök i den upprördaste sinnesrörelse händerna öfver ögonen. Så fortsatte han tankfullt, saktare, blidare, som för sig sjelf, medan Berta i en dödlig bestörtning stod framåtlutad öfver honom och liksom uppsög hvarje ord från hans mun.
Ständer vid en närmare jemnförelse af de förr gällande och de nu föreslagne föreskrifterne, derom sjelfva öfvertyga sig. Den förändring hafva Utskotten likväl, såsom en följd deraf att Tull-Bevillnings-TarifFen på ett ställe bestämmer både inkommande, utgående och Transito-Tullen å varor, vidtagit, att de förr särskildt med Tull-Taxorne för inkommande och utgående varor fogade underrättelserne, blifvit sammanförde, en åtgärd som efter Utskottens förmodan, skall befordra en större enhet vid Tull - umgäldernas debitering och utbetalning. Särskildt anser Utskotten sig böra fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet derå, att: Borgare-Ståndets derifrån skiljaktiga mening, som redan är till Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottets afgörande hänsk juten, skulle Blifva den gällande, denna §. kommer att liel och hållen utgå, och att i stället likmätigt 18 Voterings-Propositionen i Bevillningsutskottets, under N:o 49, a flå tne Memorial, i afseende på de om Tull-Bevillningens utgörande, Respective Riks-Stånden emellan yppade skiljaktige meningar, den godkände TullTariffen bör till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifvas, med anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t, efter nämnde Tariff och med tillämpning af nu gällande varu-värdén, låta utarbeta en Taxa, som bestämmer Tull-afgifterne å inkommande och utgående varor, dels efter Mått, Mål och Vigt, dels ock efter Varu-värden, på sätt nu gällande Taxa innehåller. Emedlertid varder hvad Utskotten så häruti som i det vidfogade Förslaget liemstält, med vördnad öfverlemnadt till Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning; äfven-’ sorn de af åtskillige Ledamöter under öfverläggningen särskildt yttrade meningar. Stockholm den 21 Nov. 1823. Transumt af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl.
Rättighet till försäljning af bränvin, ulan ali afgift, ega endast a) i nya Rysslands gouvernementer och Bessarabien godsegare i deras byar och köpingar; kolonister på deras boningsort, på viss tid eller för alltid, allt efter de dem nådigst förunnade privilegier; b) uti Svarta-hafsoch Donska kossackernas land, här-sty reiser ne. Judar, sorn äro jordbrukare, få ej försälja bränvin. STOCKHOLM, ei,mén & granbergs tryckeri, 1848. Bil. AT;o 5 till B ev. Utsi. Skrifvelse, N:o 6. 1 Litt. G. Protokoll, hållet i kommittén till utarbetande af förslag till förändrade stadganden om brunvinsbrunningen i riket den 21 Juli 1847. Närvarande: Herr Presidenten och Kommendeuren med stora korset m. m. Skogman. Herr Kammarherren Friherre Raab. Herr Kammar-rättsrådet Södergren. Herr Professor Pasch. Herr Riksgäldsfullmäktigen Norberg. S. D. Justerades de af kommittén utarbetade förslag till förordningar angående tillverkning och försäljning af bränvin och afgåfvos dervid af Friherre Raab, Herrar Södergren, Pasch och Norberg, bilagde serskilde yttranden och reservationer. Ut supra Victor Melin. Reservation: Ehuru jag hufvudsakligen instämt i de åsigter, som inom kommittén gjort sig gällande, hyser jag dock en, från majoritetens beslut i vissa delar skiljaktig, mening, den jag underdånigst vågar framställa. 1 afseende på det af kommittén föreslagna minimum och maximum för fabriks bränneriers storlek. Kommittén har föreslagit, att ingen bränvinsbränningsfabrik må tillåtas af mindre storlek, ari en efter eldyta beräknad afverkning af minst 32,400 kannor på sex månader. Jag anser detta minimum vara alldeles för högt och innebära en motsägelse till kommitténs i dess motivering uttalade åsigt, att bränvinsbränningen, likasom all annan näring, hvilken ej hämmas af onaturliga band eller framdrifves af orättvist gynnande fördelar, af sig sjelf drager sig till de trakter och ordnar sig i det skick, hvaruti den med största fördel kan bedrifvas. ltih. till II.
De talare inom sistnämnde 2:ne Riks-Stånd, hvilka yrkat återremiss, hafva såsom skäl derför hufvudsakligen anfört, att nämnde blibliothek vore ett af de dyrbaraste i riket och i sitt förvar hade vigtiga boksamlingar, såsom Erik Benzelii i klassiska och historiska litteraturen, Dalbergs Naturhistoriska, Troils Isländska m. fl. samt en manuskriptsamling, i hvilken ligga rika, men hittills mindre begagnade källor för Sveriges politiska och kyrkliga historia; att den nu varande föreståndaren med redbarhet och nit förenade utmärkt skicklighet, i följd hvaraf han blifvit kallad till korrespondent af 2:ne historiska samfund samt nyligen undfått af Samfundet för Skandinaviska skrifters utgifvande det hedrande förtroendet att på allmän bekostnad undersöka privat-arkiver i riket; att Wiede, ehuru på sin nu varande plats oersättlig och oaktadt sitt nit för vetenskaperna, icke kunde der qvarstanna, emedan en skyldig omtanka för en tarflig bergning, nödgade honom att lemna en befattning, som icke medförde en sådan, och söka sin utkomst på en annan bana, för vinnande hvaraf Wiede äfven 2:ne gånger och sednast innevarande år innehaft förslag till mindre komministraturer; att vid hans Bih. till It. St.
Vidare hade Serafimerordens-gillet erinrat, hurusom utaf de till E. K. Maj:t årligen afgifna berättelser öfver hospitalsförvaltningen visat sig, att under åren 1862 och 1863 patienternas antal å de gamla hospitalen betydligt tilltagit, samt att dels häraf och dels till följd af andra förhållanden, år från år uppkommit en balans, nu utgörande omkring 70,000 R:dr, hvilken under förra hälften af hvarje kalenderår kunnat af då influtna större inkomster betäckas, hvaremot vid hvarje års slut en känbar brist uppstått. Till afhjelpande af den förlägenhet, hvari hospitalsförvaltningen härigenom kommit, hade Serafimerordens-gillet anhållit, det E.- K. Maj:t täcktes utverka ett anslag lör en gång af 50,000 R:dr, med hvilket belopp Ordens-gillet, under förutsättning att öfriga begärda anslag beviljades, föreställde sig att den för handen varande bristen skulle kunna betäckas. Serafimerordens-gillet, som tid efter annan erfarit, hurusom vid de flesta hospitalen erforderliga platser saknats för emottagande af personer, som varit till hospitalsvård berättigade, hade derjemte funnit sig böra fästa E. K. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å nödvändigheten att hospitalsförvaltningen erhölle medel för behörigt vårdande af ett ökadt antal sinnessjuke, hvartill platser ansåges kunna å nu befintliga hospitalsinrättuingar beredas, likväl icke utan kostnader, ehuru dessa jemförelsevis blefve vida mindre, än om nya hospital skulle anläggas. Med beräkning af 40 nya sjukplatser för hvarje af de kommando tro åren uppstode behof af tillskott lör hospitalsfonden, under första året al 10,000 R:dr, under andra året al 20,000 R:dr och under det tredje året af 30,000 R:dr.