Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En stupad kornett, som ännu icke var död, värjde sig med handen och ville icke lämna från sig en halskedja med ett litet silfverkors, men de stucko ned honom med en högaffel. Då sprang Mårten Predikare fram. – Inte mörda, inte mörda! – hviskade han, och bland de plundrande kvinnorna igenkände han sin nioåriga Dunja, sin lilla prinsessa. Hela hans ansikte förvandlades, och han sträckte båda händerna mot henne, halft som en far, halft som en blyg älskare. Hon stirrade på honom och brast i ett fjolligt skratt. – Där är den elake svenske, – ropade hon, – som mutade mig för att få körsbär och få kyssa mig på kinderna! Hon sprang upp på honom som en katt och slet af honom öronringarna, så att blodet rann på sidorna om halsen. Han föll baklänges, och kvinnorna höllo honom och slogo honom och refvo af honom kläderna. De hittade hans afskrift efter Johannis evangelium och strödde kring bladen som fjädrar från en plockad fågel. De drogo af honom kragstöflarna och de trasiga strumporna, men när han såg sin lilla Dunja gripa efter högaffeln, vred han sig lös med det uppflammande hatets kraft och flydde i skjortan öfver sårade och döda. – Icke ens tron på ett menlöst hjärta unnas oss längre, – mumlade han och klättrade upp på en halt häst, hvilken slöt sig till honom i mörkret. – Gud har öfvergifvit oss. Detta är domen. Allt är förbi, och hela världen är mörk. Han red i två nätter och två dagar, och efterblifna sårade visade vägen. Han återfann de flyktade svenskarna på en udde mellan Worskla och den blanka Dniepern, hvilken mellan sina med lågskog och buskar och vass bevuxna stränder, bredde sig som en sjö. Kyssarna voro tätt bakom åt landssidan, men när förposterna sågo Mårten Predikare i hans blodiga skjorta, barbacka på den halta hästen, sprungo de förfärade åt sidan och sköto först efter honom, då han redan var förbi. Solen brände glödhett, och de blesserade och de, som hade fältsjukan, bäddades under buskarna vid vattnet.
Maj:ts och Rikets Stats-kontors kungörelse den 25 November 1851 omförmälda, i — 182 — vissa delar oföränderliga belopp; hvadan Krigs-kollegium i underdånighet tillstyrker, att Revisorernes hemställan i denna del icke må till någon åtgärd föranleda. Hvad Revisorerne i 8 och 9 §§ anfört, rörande anslaget till Krigs-vetenskapsakademien, aflemnandet till Stats-kontoret af reserverade behållningen å reservationsanslaget till ackordsförskott, samt förvaltningen och redovisningen af Wadstena krigsmanshus-kassa, militie-boställs-kassan, f. d. Jemtlands reservmedelskassa samt invalidhus-fonden, innehåller ett erkännande deraf, att vid räkenskapernas granskning, ingen anmärkning förekommit, äfvensom att Revisorerne, vid anställd inventering, och med undantag för f. d. Jemtlands reservmedels-kassa, hvars tillgångar, såsom redan år 1852 aflemnade till Direktionen öfver Jemtlands roterings-kassa, icke kunnat af Revisorerne granskas, funnit öfriga, under Krigskotlegii vård ställda, kassors och fonders säkerhetshandlingar i behörig ordning. Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. IV LEFRÉN. CARL D. FORSBERG. S. C. NISSER. Stockholm den 24 Januari 1854. C. L. Forsberg. Chefens för Topografiska corpsen underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Telegraf-inrättningens räkenskaper för åren 1850 och 1851. Eders Kongl. Majit har behagat infordra mitt underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid härvarande Telegraf-inrättnings räkenskaper för åren 1850 och 1851, och får jag, i följd deraf, ett sådant underdånigst afgifva.
Icke heller worc det beslut, som Ridder» skåpet och Adcln fattat, rörande Jnqwarteringens ätagande under krigstider, pä nägot sätt hinderligt, för det som nu är i fräga. Om Ridderff pet och Adeln nu ätoge stg Jnwartcring under fredstider, wore det blott ett tillägg eller ett utwidganbe af det förut Den g September. xv förut fattade beslutet, och kun pä intet sätt ledatill att deraf wara en rubbning. Herr lstLmmarskökst, Dorenrc». Dä all ffräaktighet är smäaktig, sä skulle ett afflag uppä denna fräga bewisa ett tänkesätt, som kan hända skulle för Ridderffapct och Adeln wara förnrdranbe, och jag hoppas, att Högloft. Ridderskapct och Adeln icke kan wilja minska det anseende det sig förr wärfwat genom sina förut gjorda eftergifrer. Herr Ler^kmnn, Ambrosius kelsFNU8. Jag fär den äran crindra, att det jag redan längesedan befarade nu inträffat, nemligen, att de af Ridderskapct och Adeln redan gjorda upoffringar skulle alstra beständiga srägor om nya. För det närwarande synes mig, ark Högloft. Ridde? skåpet och Adeln skulle försigtigast gä till wäga, om det bestbteS, att denna fråga skulle hwila till dest Riddare, hus - Utskottet hade lrmnat sitt utlätaude öfwer Pri» Vilcgicrna. Herr Detloff, till styrkte ä nyo bifall till inqwartcrings ätagande under fredstider, med de af honom förut föreslagna wilker och med tilläggning af det af Herr loricks projccterade, att alla förut ifrän inqwartering undantagna' husägare äfwen mätte deruti deltaga. Herr Grefwen och Landt. Marskalk en gjorde proposition i enlighet med Herr Ifte^leenlkölcls yttrande, hwilken äter brswaradkS med Ja, blandadt med Nej. Herr dftorstencreutr, ^scob §nul°.
St:s Bank skulle brista i fullgörandet af sina åtagna förbindelser. Jag finnér till och med någonting ganska stötande deruti. Vidare anser jag det förra förslaget vara grundad! på en riktig rättsprincip. I den händelse Banken icke fullgör sina åligganden, sä äger hvar och en af Sveriges innebyggare rättighet alt i förekommande Iransactiouer man och man emellan antaga till grund det värdemått, som han anser lämpligast. Såsom bekant är, gäller i närvarande ögonblick icke annat än guld och silfverpjeserne samt Bankens sedlar såsom myut i Riket. Men i den händelse Banken icke kunde uppfylla siu bestämmelse, inträffar det fall, då man bör äga rätt 558 Den 28 Januari. att kunna antaga andra nationers mynlbestäinningar. Vi känna ganska väl, alt det finnes stater, som icke äga något eget mynt. Sådant är förhållandet i Schweitz, der Fransyska francstycken circulera man och man emellan och der detta mynt utgör den egentliga värdemätaren. Men en stat, der det icke finnes någon värdemätare, vore ganska beklagansvärd. Jag skulle tro, att frågan är af den vigt, att man, under bibehållande af den grundsats, att Bankens sedlar icke såsom mynt i Riket anses längre, än de varda med silfver inlöste, pä sätt förra Const.Utsk:s förslag innehåller, bör söka förebygga faran för en försummelse derutinnan, genom ett allvarligt och bestämdt reglemente för R. St:s Fullmäktige i Banken, deruti dem ålägges att fullgöra en sådan invexlingsskyldighet; och då tror jag, att deruti ligger en vida större garanti, än uti det stadgande nuvar. Const.Utsk. föreslagit. På dessa skäl tillstyrker äfven jag R. os Ad. alt antaga förra Riksdagens Consl.Utsk:s förslug i detta ämne, och anhåller vördsamt om propos. derpå. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Äfven jag har åtskilliga betänkligheter att antaga hvad Const.Utsk. här föreslagit, emedan jag anser dessa stadganden gifva anleda, till tvetydighet.
Om så är, lärer den specifika fängelseluften redan finnas äfven i dem och troligen icke kunna utdrifvas för framtiden, så länge åt hvarje fånge blott öfverlemnas en liten cell, hvars inskränkta omfång naturligtvis måste alstra förskämd luft, särdeles i vårt kalla luftstreck, der fönsterna måste så länge hållas stängda. Hr Ekströmer bar gjort den vigtiga bekännelsen, att man måste eftergifva den stränga ensamheten. Så snart denna eftergift är gjord, så vet jag icke hvad som egentligen åtskiljer de stridande parterne. Fråga blir då blott hvad som är lagom af eftergift. Det är hvad läkare och lagstiftare borde söka alt utgrunda, i stället att fäkta för en naken grundsats, som redan visat sig vara overkställbar. Hr Ekströmer säger, att om hårda straff vore nyttiga, så vore det grymmaste det bästa. Mången, som icke tänkt närmare på saken, är behäftad med denna villfarelse. Men det är klart, alt om man straffade stöld lika med mord, så skulle l.jufven, för att icke blifva upptäckt, råna och mörda på samma gång. Mister han åter lifvel blott för mord, stjäler han helst utan alt mörda. Samme talare liar sagt, att om en fånge, som blifvit insatt uti ensamhetsfängelse och der får uppvaktas af prester ocb läkare m. fl. embetsoch tjenstemän, finner sin belägenhet i början behaglig; så får han dock med tiden så erfara det plågsamma i sin belägenhet, att han icke gerna underlåter alt sig rätta och förbättra. Emot denna förhoppning får jag å nyo åberopa den icke bestridda uppgiften i en af reservationerne, angående recidiven i Philadelpliia-fängelset. Hr Ekströmer säger sluteligen, alt det egentligen är i början, som fångarne uti ensambetsfängelser blifva vansinniga, och att man således icke kunde rätta sig efter den erfarenhet, som vunnes under 2 år. Det vill säga ungefär), detsamma som: låt dem i början blifva galna, det får man icke sä noga räkna på.
Utsk. finner för sin del någon gaslysning å Riddarhuset vid innevande Riksdag icke böra komma i fråga, hvaremot Utsk. anser lämpligt och tillstyrker: att, derest framställning å Statsverkets sida kommer att ske ang:de anbringande af gaslysning å Riddarhuset, Riddarh.- Direkt. bemyndigas att, om en slik åtgärd, med vederbö' rande öfverenskomma. Efter sålunda meddeladt utlåt, har Utsk. ansett sig upfylla en angenäm pligt, då Utsk. tillstyrker: att R. o. Ad. måtte förklara Riddarh.-Direkt. sin tillfredsställelse och sitt välbehag öfver det sätt, hvarpå Riddarlmsoch Stifts-ärenderna blifvit sedan sista Riksdag af Direkt, förvaltade. Stockholm d. 17 Febr. 1854. På Riddarh.-Utsk:s vägnar - Carl Mörner. W. F, Dalman. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Lör - Den 25 Februari e m. 353 Lördagen den 25 Februari 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. Föredrogos ånyo och bifötlos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 15 och 16 dennes på bordet lagde Betänk:n:
Vanligen odlas majs, ris, b ö n o r, bananer o c h sötpotatis. Bananen är en viktig beståndsdel i både européns o c h negerns föda. D e n har en mångsidig användning. Dels rostas frukten i tunna skifvor samt ätes i stället för b r ö d till maten, dels kokas den samt ätes till köttet s o m potatismos, dels göras efterrätter däraf. Frukten b ö r då vara fullt m o g e n, d. v. s. skalet vara alldeles gult. I tunna skifvor stekes den jämte h o n u n g, hvarpå finnes riklig tillgång i dessa trakter, o c h man har en delikat efterrätt. Lägger man den m o g n a bananen i vatten samt ställer alltsammans i solen under några timmar, erhålles en m y c k e t g o d dryck, s o m kallas massanga, ett stående n a m n för öfrigt på en hel del af dylika drycker. F ö r tvålfabrikationen är växten äfven af betydelse. Fruktens skal torkas i solen, samt brännes, hvarpå askan kokas tillsammans m e d palmolja, då man erhåller en alldeles svart, m e n d o c k till tvål användbar produkt. Bladen använda infödingarne som l o c k på sina lerkärl vid kokning. Stammens saft användes för medicinska ändamål. F ö r européernas räkning anlägges en köksträdgård, hvilken m e d visserligen m y c k e t arbete o c h omsorgsfull skötsel lämnar] värdefulla bidrag till kö- ket. Sålunda har man tomater, lök, bönor, salad, rädisor, kål samt till o c h m e d gurkor och morötter. D e späda plantorna måste täckas för solens brännande strålar samt äfven för det allt nedslående regnet. — man har sin m ö d a betald, då man ser huru det växer. S o m pipan är ett kärt sällskap, odlas äfven tobak, hvilken äfvenledes fordrar en noggrann skötsel. Men s o m man utan tobak känner sig ganska olycklig, underlåter m a n inte att dagligen se o m sin plantage.
Lindra missbruken af oftabernälte kringresande H andlandes handelsfrihet, kunna de ingalunda dertill vara tillräckliga, sfi länge sjelfva friheten att färdas omkring landet ifrån gård till gård existerar. I följe af allt detta hafva Riksens Ständer förenat sig, att hos Eders Kongl. Majit i un. derdånigjret anhålla, det täcktes Eders Kongl. Majit i Nåder utfärda ett ovillkorligt förbud för Glas-, Porceilaines och Smideshandlare , att, i ändamål af sådana manufactur - varors försäljning, uti landsorterna kringstryka, under förmodan , att genom ett sådant förbud ingen förlust må kunna tillskyndas hvarken Allmogen eller Manufactur-verkens ägare, hvilka sednare äga rättighet att ej mindre å sjelfva tillverknings - orten, än i hvar och en Köpstad, der de det åstunda, hålla öppen försäljningaf sina til!verkningar, helst Riksens Ständer nu af sådant skäl i underdånighet tillstyrka, att på det Allmogen å ena sidan matte Dm i ! Mij. 255 knatte erhålla fullkomlig tillgång, att, i man af behofvet, förskaffa sig dessa slags manufactur-arbeten, samt Verkens ägare, å deri andra, icke må komma att mista någon ersättning, i de orter, hvarest Städerne ligga långt afskillde ifrån hvarandra, Konungens Befallningshafvande kunde äga att, enär vederbörande manufactur-ägare sådant begära, utsätta vissa ställen, såsom Gästgifvaregårdar, Marknadsplatser, Tings-ställen eller andra af Allmogen mycket besökta platser, till försäljnings-ställen af de manufactur-arbeten, som nu af Glas-, Porcellainesoch Smideshandlare omkringföras; hvilka försäljnings ställen dock icke böra vara nära intill hvarandra, eller till någon Stad belägna.
Justitie och Justitie-departements-ärenden, från och med den 1 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Utrikes Departements-ärenden från och med den 28 Oktober 1856 till och med den 11 Oktober 1859; Landtforsvars-departements-ärenden från och med den 7 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Sjöförsvars-departemenis-äretiden från och med den 25 November 1856 till och med den 21 Oktober 1859; Civil-departements-ärenden från och med den 11 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Finaris-departements-ärenden från och med den 11 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Ecklesiastik-departements-ärenden från och med den 1 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859, samt Ärenden, hvilka varit gemensamma för två eller flera Departement, äfvensom sådana, som föredragits i sammansatt Svenskt och Norskt Stats-Råd. Under den, i öfverensstämmelse med Grundi agarnes föreskrift, företagnc och numera fullbordade granskning af dessa protokoll, har anledning icke förekommit att emot någon Stats-Rådets Ledamot tillämpa 106 § Regerings-formen; Och har Utskottet i öfrigt funnit ondast nedan omförmälda förhållanden vara af beskaffenhet att höra hos Rikets Ständer anmälas, nemligen: Bih. till B. St. Sedan Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 3 Februari 1858, angående tiden oell vilkoren för åtskilliga vid då pågående riksdag beviljade löneförhöjningars utgående, dels den 23 i samma månad utfärdat nådigt Cirkulär i ämnet, dels ock genom nådigt Bref den 15 påloljde Juni, gifvit Bess och Rikets Svea Hof-rätt tillkänna, att Kongl. Majit funnit godt i nåder stadga, att i allmänhet och der ej Kongl.
Einar Christiansen, med fru Hennings i Caroline H o n hade j u h o n o m, h o n o m att lita sig till, i Petersens roll, i måndags och torsdags » D e n första lifvets skiften. kärleken » och » Den osynliga ». I morgon gifves » Marie, » ropar hon glad, m e d af ifver vibrerande sista ordinarie föreställningen under terminen, då röst; » hur har detta k o m m i t? H v e m har lagt det » K u n g ' Midas » uppföres med de celebra danska här på min b ä d d? » gästerna i deras respektive roller. » Herr grefven var uppe för en timme sedan och hade det m e d sig från portieren. H a n ville ej väcka fröken, då fröken sof så godt och djupt, utan han s m ö g det mellan frökens händer och gick lika tyst ut, s o m han kommit. » Sonjas s m å ifriga fingrar ha redan slitit kuvertet ifrån, och hennes morgonklara ögon sluka m e d begärlighet rad efter rad den manligt fasta, korU r ett k v i n n o l i f s historia rekta pikturen. Midas » Olaf Poulsen » Kung bref från Kurt! alla Striden om hjärtan. Johan Nordling. På främmande jord. eS * 7gV (Forts). Törne reser upp taflan mot sängstolparne vid den sjukes fötter och går fram till hufvudgärden. Ej en blick. Ej en rörelse. Månne h a n sofver? H a n lutar sig ned och lägger h a n d e n på hans hjärta. Det slår e j. D e n a n d a s ej. H a n är död. D ö d! Törne stod en stund o c h blickade den döde vännen i ansiktet. Och när så en liten tid förrunnit, gick han fram till fönstret och sköt ifrån jalousierna, E n bred, svällande knippa solljus vällde in s o m en våg i rummet, göt sig ut öfver bordet, golfvet, taflan vid sängfötterna o c b stannade m e d en glimt öfver den dödes ansikte och h a n s svarta, lockiga hårTörne kastade en sista, dröjande blick på vännen.
För att afhjelpa ett dylikt missförhållande hafva äfven, enligt hvad motionären upplyst, s. k. by-ordningar blifvit ingångna, hvarigenom öfverenskommits, att, då hemman möter annat hemmans egor, delegare, utan afseende på hemmantal och egornas beskaffenhet, skola, med undantag för afrösningseller den i aldra lägsta grad taxerade jord, uti hägnadsbesväret till hälften hvardera deltaga; men då sådana öfverenskommelse!- icke voro bindande för längre tid än uti de delegares, som desamma ingått, helst dylika by-ordningar, då yrkande derom af annan, i byalaget tillkommen, jordegare framställes, måste af domstolen rättas i enlighet med hvad lag i detta hänseende stadgar, kunde det afsedda ändamålet på denna väg icke med säkerhet vinnas. Utskotten, som af ofvananförda skäl ansett sig icke kunna tillstyrka antagande af den s. k. hälftenprincipen i allmänhet, hafva af enahanda orsak funnit sig förhindrade att förorda ett stadgande af nyssnämnda syftning serskildt för Gottland; men då de förhållanden, som, enligt hvad ofvannämndt är, å nämnde ö ega rum, synas, derest den uti författningen stadgade delningsgrund följes, t kunna gifva anledning till en ojemn och trvckande fördelning af hägnadsskyldigheten, hafva Utskotten, i ändamål att denna olägenhet må, så vidt ske kan, förekommas, ansett sig böra hemställa, att Lagsamt Allith Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 19. 9 att Rikets Ständer må ali underdånig skrifvelse hos Kongl. Majd anhålla, det Kongl. Majit, hvad Gottland serskildt angår, täcktes i nåder stadga, att överenskommelser angående annan fördelningssgrund i afseende på hägnadsskyldigheten, hvilka af delegare i socken eller byalag ä nämnde ö frivilligt ingås, må, der hinder i öfrigt härför icke mäter, af domstolarne med laga verkan fastställas att vara gällande för en tid af högst tio år.
Orebro den l6:de OÄober lsteo. o. näknn 1. L. I. tt. ttOLlkSLttH.VI'. ttVL«L^7. 6. /i. Alfver»"^ ll^Itst i»o, UiU<l. ocb ^cleln <len IA Oktober. — > > — krcsie - 8t»nclet lien Lortzsrs - älLnclet cleo 13 Lovcle - Ztänclst cisa »r Wördsamt ^lemona!. ä Sc,n8titution8-Utstoktet, l följe af hwad 29. § Riksdagsordningen färestrifwer, warit sytzelsatt med granjkningen af Rikets Grundla» gar, hafwa, i anledning af Kongl. Majus och Riksens Ständers wid sistledne Riksdag faststälde Tryckfrihets-Lag, sädane anmärknin. Igar förekommit, hwilka , utom det de förän, ledt förflag til förändringar i mindre bety. dande delar, hwarigenom denna Lags anda och mening tydeligare än förut mä kunna uttryckas, äfwen i wista fall rört en del af de hus. wudgrunder, som i Regerings. Formen för Tryckfriheten blifwit lagde. Sonstitutiovs-Utskottet wik ej fördölja, at tidenS omständigheter ock en redan wunnen obehaglig erfarenhet det författare icke altid rätt sörslätt bruka den frihet Lagarne dem för. unna, föranledt de granskningar som blifwit anstälde. Dä Riksens Ständer wid nästför. fiutne Riksdag, lifwade af libsrsls grundsat. ser och et rent nit för sanning och uplysning, stadgade Tryckfrihets-Lagen, hade de ej anled. sting at frukta demistbruk man nu sätt erfara. Det har altid warit den olyckliga erfaren, heten af brott, som gjort inskränkande Lagar L t 3« ) nödwändiga, och dä Oonstjtutions-Utstottet nu nödgas föreflä stadgandet af et och annat band
Utskottens Betänkande, VII 1. s 212 — ai5, bif. af Adeln, IX s 272, af BorgareStåndet, ix s 277, af BondeStåndet, IX s 280, af PresteStåndet, IX s 286. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 44* Jemjö-Församling. Se Kyrkobjrggnad. Jemnkning, om , i Stängselskyldigheten Byemäil emellan; Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, VII 1. s 200 — 2o3, Lif. af Adeln, IX s 271, af BorgareStåndet, ix s 377, af BondeStåndet, IX s 279, af PresteStåndet, IX s 281. i Seglationsordningen till förmån för Rikets mindre Sjöstäder. Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, lis 1339. Utskottens Betänkande, VII 1. 332—. 335, bif. af PresteStåndet, IX s 3io, af Adeln, ix s 3i7, af BorgareStåndet, ix. s 4°7* Ytterligare Utlåtande, VII 3. 3. s 107, 108, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 449- Jemtland, om återläggande af, till WesterNorrlands Höfdingedöme. Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV s 3i—38, bif. af PresteStåndet, IX s 726, åtterrew i38 mitt. af BondeStåndet, IX s 791, bif. af BorgareStåndet, [X s 807. Ytterligare Utlåtande, IV 6. s 181 — 195, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX 3. s 234, förkast, och en underdånig Hemställan till Kongl. Maj:t besluten af BondeStåudet, IX 3.
Efter tagen kännedom om hvad 8 §: af fider Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse d. 29 Maj 1739 angåendeRenovation af Läne-Banko-Attester och Banko-Transportsedlar innehåller, och hvarigenom Allmänheten redan har sig ålagdt att för egen säkerhet hvarje Banko-Sedel inom Tio års förlopp till omsättning eller inlösen presentera, ehuru inlösnings rättigheten genom underlåtenhet deraf ej förverkas i annat fall, än om någon äldre innehafvare derå tili äfventyrs begärt och mot behörig säkerhet undfått Renovation, hafva Rik sens Ständer jemväl ur Bankens Räkenskaper låtit upprätta Sammandrag ifrån 1806 års början till och med 1816 års slut, så väl rörande Bankens äldre Småsedlar af 36, 24, 13, 9 och 6 Dalers Valör, hvilka till och med år 1776 ■utgåfvos, som ock angående de alltifrån Bankens Inrättning utgiine Transport-Sedlar af Fem Riksdalers Valör och derutöfver, hvaremot, hvad 3 och 2 Riksdalers Sedlar samt nu bruklige Skillinge Sedlar beträffar, någon tillförlitlig uppgift i detta fall ej stått att erhålla, emedan de vid infriandet endast efter Stycketal och Valör, mea ej lill Årtal, kunna bokföras och redovisas. Med fästadt afseende å den upplysning Riksens Ständer såmedelst vunnit, och då Summan af tfe Sedlar, som genom olyckshändelser förkommit, ej kan anses annat än på det hela ganska obetydlig, men deremot onekligt är, att en För - Underdåniga Skrif v elser.
Banko lispundet, eller 1 R:d* 25 öre R:mt per centner, hvilken afgift likväl borttogs genom 1857 års tullagstiftning; men då införseln af pottaska stigit från 1,630 centner årligen efter 1847—1855 årens medium till 5,707 centner under åren 1857-—1864, också i medeltal om året, anser Utskottet att, så väl till skydd för den inhemska tillverkningen af denna vara som för beredande af inkomst åt Staten, å pottaska, alla slag, bör sättas en till 1 R:dr per centner jemkad tull. Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. 13 I afseende på artikeln bläckpulver eller, substans kafva Kommers-kollegium och Bläckpulver General-tullstyrelsen, lika med Tullkomiterade, bland annat föreslagit, att uttrycket , e^er »substans» måtte för mera bestämdhet utbytas mot »bläcksubstans», hvilket Utskottet KjlJSi(msbiträder och får till bifall hemställa. I 1865 års tulltaxa förekommer under stadgad tullfrihet artikeln flintor, huggna Flintor. utom agat, men då, enligt handelstraktaten med Frankrike, »arbetad, oinfattad agat», hvarå tull af 1 R:dr 50 öre skålpundet förut var bestämd, numera äfven får tullfritt införas, lära orden »huggna, utom agat», böra ur förstnämnda rubrik uteslutas. Sedan ett slags garn af Indisk hampa eller s. k.