Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var det värsta af allt; ty derefter kommo oftast dagar af kvalfulla öfverväganden, om han behagat eller misshagat henne, om hennes beteende gåfve honom hopp eller tvärtom. Han drefs rundt af en maskin som gick allt hastigare och hastigare, tills han sjelf slutligen miste fotfästet och sansen. Alla om och men lupo tillhopa i en och samma grå obestämdhet, hvari alla kattor blefvo lika; och midt igenom detta färglösa intet gick hon fram, just sådan som den der sommarnatten, rak och orörlig som en staty, just så frusen, så bunden, som hennes broder beklagat sig öfver. Han satte sig ned till själfpröfning: jo, det var hon, som han ville och måste ha. Det beslutet gick i första ögonblicket igenom honom som första solstrålen igenom morgondimman. Derpå hettade det inom honom till en nervös oro, öfver att hon måhända icke kunde vinnas; och så föll behofvet af ett afgörande in i honom, fullt med jubel och skrämsel. Nu vore det bara att kasta tärningen; först som sist, bära eller brista, ja eller nej; men åtminstane det positiva af ingen återvändo. Träffa henne på tumanhand – vanskligt; sticka henne ett bref i handen Så en dag förebar han studieangelägenheter och reste in till Lund. Han ville tala med Bengt, förtro sig till vännen – brodern – och lägga saken i hans hand. Det var en rigtig novemberdag, sådan som den skall vara; blåsten dängde hela fång af regn stötvis emot fönsterna i kupéen, och derutanför lågo byar och skogar insvepta i en tät regnrök. Han kom till Bengt i skymningen; vännen satt som vanligt i sin gungstol framför brasan och mediterade vid stormens muntra oväsen i skorstenen. Han sökte en öfvergång till sitt tema, men fann ingen; Bengt var fåordigare än någonsin, och de kommo icke ur fläcken. «Hur går det för dig,» inledde Truls slutligen, diplomatiskt. «Du vet hvad jag menar.» «Det är slut.» Truls studsade: stämman lät som ansträngdt leende, blid i konstlad sjelfbeherskning. «Slut?» «Ja, hon vill inte.
Grundén, hvilken i sexton års tid, eller från 1816 till 1832, pä det mest berömliga sätt i Verket tjenstgjort, meri vid Verkets indragning, utan eget förvållande, blef skild från kamrerarebefattning i nämnda under Rikets Ständers styrelse stående kontor och icke sedermera erhållit någon befattning i det allmännas tjenst. Skälen, på hvilka Rikets Ständer beviljade Grundén detta understöd, finnas intagna i Ilöglofliga Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166, Bihang till Riks-Ständens Protokoll 1856—1858, 4 Samlingen 1 Afdelningen 3:dje Bandet, pag. 21—23, och torde här ej behöfva annat än åberopas. Grundén kom sålunda, efter att sedan år 1832 hafva varit utan tjenst och lön, år 1858 i åtnjutande af 600 Riksdalers årligt understöd, hvaraf han, med försvagade krafter och nästan blind, icke längre än till 11 April 1865, då han afled, fick draga fördel. Att under sådana förhållanden nämnda understöd icke varit tillräckligt för Grundéns eget samt hans hustrus och oförsörjda dotters bergning, faller sig naturligt, ehuru dessa sednare sträfvat att bidraga till familjens underhåll. Boets ställning var ock sådan, att, enligt bilagda bouppteckning, enkan och den oförsörjda dottern fingo afträda boets tillgångar och söka urarfva förmän. Enkan Mariana Wilhelmina Grundén, född Falk, är född den 4 Mars 1820, och dottern Augusta Wilhelmina född den 10 Januari 1846. Då i allmänhet enkor och oförsörjda barn efter aflidne tjenstemän, som arbetat sin bästa tid och användt sina krafter i Statens tjenst, komma i åtnjutande af pension eller understöd, synas här så ömmande omständigheter förekomma, talande till förmån för Kamreraren Grundéns efterlemnade enka och oförsörjda dot ter, åt hvilka Grundén icke varit i tillfälle att bereda någon slags pension, att jag, då Motioner i Preste-Ståndet 1865.
Nidderskapet och Adeln, och uppä desi inbjudande, att den 12 nästkommande Septem. ber företaga wal till de Glectorer, hwilka sam. ma dag komme att wäija Riksens Sländers Juftitiä Ombudsman och desi Suppliant, hivarciter, nästföljande dagarne, den Nämnd, scm bör granffa Högsta Domstolens förhällande samt Electorerne till Tryckfrihets. Comitsns utnämnande, ffnlle utses. Ur supra. klx Lrotocollo I. l). Valerius. Utdrag af Borgare-StändetS Protocoll reid Urtima Riksdagen i Orebro den z september »Zro. D. ^örebodes tiss ösivcrläggning Heder, tvärda Bonde-Sländets Prot.colls-Utdrag i an, led - Den z September. Lvs ledning af Riksdagsmannen P. Oxelbergmotion om Riksdagens skyndsamma äfsiutande; och beflöts det skulle, sä framt Riks-Ständen derom sig förenade, detta ärende förwisas till beredande af det till behandlandet af frägan om Riksdagens förkortande redan tillförordna, de Utskott, hwilket, i händelse det nu mera »vöre upplöst, bvrde för sädant ändamäl äter^ nedsättas. Ot supra. klx ?rotoca!!o I. Utdrag af Borgare StändetS Protocoll wid Urtima Riksdagen t Orebro -en z September igro. S. D. ^)et särskilta Utskottets förlidne Ple, nidag pä bordet lagda Memorial med utlätande öfwer den hos Borgare-Ständet, i afseende pä flutmeningen af Utskottets förra Betänkande förekomne Anmärkning, föredrogs ä nyo; och bifölls i sammanhang härmed hwad Utskottet i frägan om sätten till Riksdagens förkortande hemställt och fö. restagit med den nu lemnade bestämda förkla. ring, att ett Ständs yttrade önskan om en wäckt frägas nedläggande ej kunde betaga nä« gon enskllld Ledamot rättigheten till Motionenfullföljande och behörig Remisi deraf.
Då nu jemnlikhet i beskattningen alltid vore ett vilkor för dess rättvisa och, hvad bevillningen anginge, så mycket angelägnare att söka åstadkomma i hufvudstaden som aldrastörsta delen af de betydliga kommunalskatterna, der efter en gemensam beräkningsgrund utginge i förhållande till bevillningen; men en sådan jemnlikhet icke kunde tillvägabringas, der flera af hvarandra oberoende taxeringskomitéer omöjligen kunde medhinna att sträcka sin verksamhet utöfver pröfningen af anförda besvär, så har motionären häraf funnit Bevillninga-Vtskottetg Betänkande JW 9. 25 funnit det vara nödvändigt för hufvudstaden att hafva blott en Taxeringskomité. Denna kunde då arbeta på afdelningar, men taxeringsbeloppen icke bestämmas annorlunda än efter öfverläggning, Iivari alla afdelningarne borde deltaga. Om det nu brukliga valsättet det oaktadt bibehölles, så rubbades härigenom icke hvad i § 62 stadgas om föreslående och utseende af ledamöter i Pröfningskomitéen. Utskottet har funnit det af motionären gjorda förslag komma att medföra att alltför långvarigt och besvärligt arbete för Taxeringskomitéen, utan att antagas kan, att beskattningen derigenom skall utfalla jemnare och rättvisare. Enär för öfrigt det afsedda ändamålet bör på ett tillfredsställande sätt ernås genom den Pröfningskomitéen åliggande granskning af taxeringarne, anser Utskottet, på grund häraf, skäl icke vara för handen att å Herr Ditzingers ifrågavarande förslag tillstyrka bifall. § 44. Vidare har Herr Ditzinger ansett föreskriften i slutet af denna §, att Handelskollegium föreslår tiden för Taxeringskoinitéernas sammanträden, icke vara nog omfattande, utan böra utbytas mot det allmänna stadgande, att för Stockholms stad Handelskollegium fullgör de Magistraterne i öfriga städer åliggande skyldigheter; men då Utskottet finnér ett dylikt stadgande i allmänhet icke erforderligt och särskildt icke lämpligt uti nu ifrågavarande §, hvilken endast afhandlar föreskrifter oin tiden för Taxeringskoinitéernas sammanträden, hemställer Utskottet, att äfven detta förslag mätte lemnäs utan afseende. § 45 .
Dessutom kunna vi i Sverige lika litet sorn i andra Europeiska länder undgå att, sedan våra stambanor blifvit fullbordade, införa mera snabbgående bantåg för en hastigare befordran af såväl posten som passagerare och lättare gods, helst afstånden emellan de mera betydande handelsplatserne och vigtigare orterna inom landet äro jemförelsevis större än i andra länder. Yåra stambanor kunna ej heller anses ändamålsenliga, om de ej medgifva uppfyllandet äfven ai detta behof; och om ej sådana tåg med en hastighet af öfver 4 mil i timman kunna befordras, uppfylla banorna icke sitt ändamål och allmänhetens fordringar. Det skulle med skäl anses för en ofullkomlighet, i fall detta sednare vore overkställbar^ eller om till exempel passagerare, sedan de förenade södra och östra stambanorna blifvit fullbordade, icke skulle kunna på en dag, eller 14 å 15 timmar, tillryggalägga den 57 mil långa vägen emellan Stockholm och Malmö genom Östergötland, eller på 1| dag genom Westergötland öfver Dalköping. Afståndet emellan Stockholm och Göteborg, som är nära 43 mil, bör kunna passeras på 10 å 12 timmar, och det antal passagerare med lättare gods, som på dessa bantåg alltjemt under vägen tillkommer, kan och bör icke afvisas, om jernvägen skall motsvara rörelsens fordringar och i ekonomiskt afseende bära sig. Det blir dessutom en skyldighet att, såvidt möjligt är, med de ordinarie annonserade bantågen ISHnga till Stols-Utskottets Utlåtande N:o 86. 13 medföra det antal trafikerande, som pä de långa sträckorna vid de särskilda stationerna och på bestämda tider infinna sig.
Svea artilleri med flera dertill hörande byggnader, som uppfyller alla de fordringar, man nu rimligtvis kan ega, och som motsvarar alla billiga anspråk på sundhet och beqvämlighet, skola blifva till vederbörligt Utskott aflemnade. Kostnadsförslaget uppgår till det högst betydliga beloppet af 867,171 R:dr 80 öre Runt. Detta är ©tvifvelaktigt en stor summa, men, om man kunde besluta sig för denna ansenliga utgift, så vunne man säkerligen den väsendtliga förmanen att be - 188 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 85. spara sig mer än en oförutsedd kostnad för framtiden, ty det är en gammal erfarenhet, att oupphörliga lappningar, förändringar och utvidgningar af gamla byggnader blifva i längden vida kostsammare, än att på en gång utföra ett stort byggnadsföretag, men ett, som lämpar sig för alla tider, då deremot de förra under ingen tid motsvara sitt ändamål. Med stöd af hvad här ofvan blifvit motiveradt, får jag vördsamligen anhålla, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad Kongl. Majit i Sin Proposition vid innevarande riksdag begärt, anslå 250,000 R:dr, att utgå under år 1867, till påbörjande af en kasernbyggnad för Kongl. Svea Artilleri, men tillika fästa som vilkor för anslagets beviljande, att den förlägges å den af mig nu föreslagna tomplats, eller i dess närmaste granskap, och framdeles anvisa nödiga medel till dess fullbordande. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. N:o 85, Af Domprosten Björling! Om anslag till stipendier för pr estkandidater.
Härunder kom shekh Ibrahim upp till mig, och funderade på några versstumpar, dem han i går kommit på, när han var hos mig. När det i dag blef tal om att han intet göromål hade, yttrade jag att han väl åtminstone för sitt nöje och tidsfördrif torde läsa och studera något; men han svarade att det ej mera fanns några böcker, som han ej kände, liksom han förut yttrat att det ej fanns något land, som han ej besökt, sett och förstått. Den stackaren! Jag gick ut längre fram på förmiddagen, passerade kansliet, talade der med Köhler och begaf mig till Roda, men såsom vanligt hade jag missödet att ej träffa Peterson. Satt hemma ända till 'asr, besökt blott på en kort stund af shekh Ibrahim; skref på brefvet till Geitlin. Det var en ful, ruskig, något kall dag, och jag hade litet tråkigt. Före maghrib gjorde jag en liten promenad till Moski, men blef hemma hela aftonen och var besvärad af diarrhé, förorsakad af ett litet stycke Roob erravind som jag intagit; den gaf mig äfven under natten ingen ro. Satt hemma hela dagen och skref färdigt brefvet till Geitlin. Närmare maghrib kom Davod till mig, men jag hade ingen lust att blåsa. Om aftonen satt jag med Sha'aravi och Ibrahim vid Abdolkhaliks bod ända till kl. 3. Förde brefvet till Köhler på kansliet, och gick derefter upp till Timofejef som hastigast. Gjorde en liten tur mot qvällen, men som vädret var kallt och ruskigt, blef jag ej länge ute. Pratade en stund med Abdolkhaliks bror och shekh Ibrahim. (Bref till prof. Geitlin, dateradt Kairo den 13 april 1844.) Det är just ingen rolig tid jag har att skrifva om, blott min lärospån och skoltid i Egyptens hufvudstad, då du troligen förmodar mig vandra bland det gamla Egyptens månghundraåriga tempel eller trampa Faraoners stoft i grafvar, huggna i hälleberget.
Den unga generation af kvinnor, som .nu fAr obehindradt tillfredsstdla sin kunsknpstor&amp;, utveckla sina anlag, gora sin begifning fruktbgrande, vinna ekonomiskt oberoende samt blifva till stod for sina niirmaste, och som ej mer behofver fiestas att anlita t ' v&amp;ngsgiftermU soul ftirsorjningsmedel; denna unga generation kan ' knappast fullt uppskatta viirdet af de forarbeten, som utforts af Fredrika Bremer och hennes efterfoljare, de tvti .samtida vannerna friherrinnan Sophie Adlersparre och fru Rosalie Olivecrona. Nutidens medelAlders kvjnnor, som forst betradt de nya banorna och som delvis vnrit med om kampen mot hinder och fordomar, de kunna lattare uppskatta banbrytarnas storverk an de unga, som aro lyckliga nog att fa vandra fram p % bnnade stigar, diir vanligen inga andra hinder mota an de, som brist pb sjiilsgiifvor, krafter eller kontanter liigga i de unga kvinnornas viig. Endast f A individer hafva sA djupt son1 Rosalie Olivecrona kiint saknaden af dessa forulAner och behofvet och langtan efter kunskap och verksamhet. Utrustad med en glodande ' vetgirighet, ett hillfast minne, ett brinnande verksamhetsbegar ' och med en dunkel men liflig fornimmelse af formfigan att kunna nAgot utrgtta, tardes den unga flickan af ett otillfredsst~ldt begar efter undervisning. Hennes starka medfodda rattskansla alstrade en nastan ' afundsfull bitterhet mot den samhallsordningens oriittvisa, som Bt hennes manliga bekmta gratis skiinkte allt detta goda, som hon sB lifligt meh dock forgafves eftertridde. Inom det viihnbende hemmet, som styrdes a£ en kraftfull och skicklig husmoder, var hennes arbete mindre behofligt.
Afven utan en sådan har jag ingen betänklighet vid ett förslags-anslags beviljande, ty den erfarenhet, jag såsom KammarRms President inhemtat, har öfvertygat mig, alt ej mindre denna, än hvarje annan del af soldatens aflöning är underkastad en nogräknad granskning, så alt intet underslef med Kronans medel är att befara. Men jag hyser deremot den farhåga, att om, såsom jag hoppas, förevar:de punkt återremitteras äfven af något annat Stånd än detta, men ingen beräkning öfver det erforderliga beloppet blifver af Utsk. upgjord, så kommer åtminstone ett eller annat Stånd att motsätta sig det förslags-anslag, Utsk. af återremissen, möjligen föranledes att föreslå. Det är derföre jag anser mig böra fästa Utsk:s upmärksamhet å angelägenheten, att vid besvarandet af den återremiss, hvilken jag hoppas att R. o. Ad. beviljar, foga en beräkning, som kan tjena till ledning för Ståndens omdöme vid frågans slutliga afgörande. Gr. Gyldenstolpe anförde skriftligen: På samma gång jag tacksamt erkänner den välvilja för Värfvade Arméens Manskap, som uttalar sig i Ulsk:s afgifna svar på Hr Edenhjelms motion, om förbättrande i nämnde Manskaps underhållsvilkor, kan jag dock icke undgå alt framställa de flera betänkligheter, som hos mig upstått, i afseende på möjligheten, all med den inskränkta summa, Utsk. föreslagit R. St., ali för ändamålet bevilja, kunna eruå hvad Utsk. synes dermed åsyfta, nemi. dels en allmän reglering af Värfvade manskapets mat-portion, lika för alla, dels en förbättring af nuvarule otillräckliga utspisnings-slaler. Den närmare 496
Och han vet att hon är föga van vid umbäranden, men att hon älskar honom med denna stora, enkla kärlek, som finner allting naturligt, när det gäller att offra sig. Och så den andra ... fru d’Ottange! Huru kunde han tänka sig att hon, som hyste samma stora tankar om döden som han själf, huru kunde han tänka sig att hon icke skulle upptäcka hans feghet, och det var ju fegheten hon föraktade allra mest! Huru kunde han tänka sig att Maria Magdalena, som sökte efter en Kristus, för att gråta ut sin sorg och förtviflan vid hans fötter, huru kunde han tänka sig att hon skulle bibehålla sin heliga rörelse, när hon såg i honom endast karrikatyrens karrikatyr af den milde och store dödsföraktaren? Och skulle icke just hans stoiska mod att lämna henne vara nyckeln till hennes kärlek, om han en gång efterträdde den ...? Det har blifvit sent och solen är i nedgående, utan att Klerckens modiga tankar förlora något af sin kraft. Han sitter kvar i det rödglödande aftonsolskenet, hans vinflaska är tom, men hans själ har fått vingar och seglar segrande genom klara rymder, dit vinets ande burit den. Han finns knappast till längre i soffan där han sitter, ty den bär endast en hopsjunken, krokryggig gestalt med ett fåradt och blekt ansikte, medan hela hans viljekraft och fantasi svingat upp till de fågelperspektiv, där de höra hemma och där de se världen i dess rätta ljus, ohindrade af de små omgifningarnas småsinta gränser. När klockan i pensionen ringer till dinern, far han upp och ser sig obehagligt öfverraskad omkring. Han har med stor tydlighet inbillat sig att han redan tagit det afgörande steget, att han redan rest mot norden och plikten, och att Lugano och pension Bellevue äro långt bakom honom. Han har genomgått alla facer af sin beslutsamhet, han har sagt farväl till fru d’Ottange och uppburit hennes strålande tack för sitt mod, och han var just på väg att träda in öfver hemmets tröskel för att omfamna sin hustru och sina barn ...
För öfrigt går det icke an att bifalla Utlåt. med den förändring, sistnämnde ledamot föreslagit, ty här förchafves ett sådant Betänk., i hvilket inkomsteller utgiftssummor komma i fråga, och derföre lärer en återremiss vara oundgänglig. 414 Den 8 Februari. Hr Cederschiöld: Hr von Hartmansdorff har redan visat skillnaden emellan förevande fråga och den om böters efterskänkande, hvilka frågor Hr Gripenstedt och Gr. Sparre ansett vara af lika beskaffenhet. Hr Gripenstedt har vidare talat derom, att K. M. eger rätt att efterskänka åklagares och vissa korporationers andelar i ådömda böter, ansett denna rätt vara ostridig samt deraf dragit den slutsatsen, att Konung och Ständer i denna fråga ega obestridlig rätt att efterskänka hela det Staten tilldömda ersättningsbeloppet, utan att låta Adv.-Fisk. i‘Kammar-R:n åtnjuta actorats-arfvode derå. Jag för min del får förklara, alt jag långt ifrån att anse Konungens rätt att bortskänka åklagares andel i böter så obestridlig, som Hr Gripenstedt funnit den vara, tvertom anser motsatsen yara klar. Konungen äger väl rättighet att i brottmål göra nåd och således i allmänhet efterskänka straff i dess helhet; men om Konungen sjelf genom en utfärdad lag eller författning stadgat, att åklagaren skall hafva-en viss andel af ådömda bötesbelopp, så måste Konungen anses häfva efterskänkt Sin benådningsrätt, så vidt nämnde bötesandel rörer, i de fall, hvarom lagen eller författningen handlar, och Hr Gripenstedt, som vid ett föreg:de tillfälle, i fråga om bränvinsbränningsrätten åberopat Kungsordet vill väl att det skall gälla icke mindre då det blifvit lemnadt såsom fastställelse af en lag, hvilken ej af Konungen ensam kan ändras eller återkallas.
Det år den uti alla landsorter kånbara bristen på skolor, der barn kunna undervisas uti låsa, skrifva och råkna. Ingen upplyst man lärer bestrida nyttan af sådana Skolors allmånlighet ingen lärer bestrida nyttan deraf, att hvarje medlem i samhället får inhämta dessa första grunder till upplysningen, råtta ursprunget till all ordning i en lagbunden Stat, till all ändamålsenlig verksamhet, all Industrie, all medborgerlighet och all sann känsla af den allmänna anda, hvilken bör utgöra föreningsb vndet emellan Statens så skildta medlemmar. Förbättringen af de gamla läroanstalterna och 400 fDen 17 Fcbrucirii. upprättande af nya, har ock i en sednare tid varit föremål för Regeringens omtanka och för patriotiska bemödander af tänkande ädle medborgare; men dels har detta verkstälts blott md Gymnasier och Högskolor, dels genom locala inrättningar här och der. De ännu gällande Författningar om barnaundervisningen uti landtförsamlingarne hafva redan länge visat sin ofullståndighet och hundradetals Socknar sorn äro utan några slags skolor, vittna om nödvändigheten att vidtaga någon allmänt verkande åtgärd uti detta hänseende. Den med mångahanda omsorger bekymrade Landtmannen, saknar på de flesta ställen medel att enskilt afhjelpa denna brist Bonden, som framför allt måste utgöra sin betydliga sk »tt till Prästen, torde ock med billighet kunna fordra dennes bestämda tidiga hjelp vid sina barns bildande till nyttiga medlemmar af samhället. Detta var älven förr uttryckligen föreskrifvet, men denna skyldighet har sedan blifvit öfverflyttad till större delen på församlingarne sjelfve och till en del på Klockarne, hvilkas oduglighet i allmänhet i detta afseende år tåmmeligen vål bekant.
Embetsverken emellan, såsom tillgång för gratifikationer åt sådane lönlöse tjenstemän, hvilka under tjenstgöring utmärkt sig för flit och skicklighet, äfvensom åt extra ordinarie vaklbetjening, då behofvet så kräfver, skall framdeles, när summan blir till fullo disponibel, fördelas emellan nedannämnda Embetsverk, till följande belopp åt hvardera, nemligen: Kongl, Justiliai-Revisions-Expeditionen R:dr 1,000: » Kammar-Kollegium » Svea Hof-Rätt » Götha Hof-Rätt » Krigs-Koilegium » Kammar-Rätten » Slals-Kontoret, med Myntoch Kontroll-Verken » Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge » Kommers-Kollegium' » Landtförsvars-Departementets Kansli-Expedition . a Civil-Departementels Expedition » Finans D:o D:o » Ecklesiastik D:o D:o » Förvaltningen af Sjö-Ärendena . » Krigs-Hof-Rätten » Juslitiae-Stats-Expeditionen » Justitise-Kanslers-Expeditionen » Öfverståthållare-Embelet » Poliskammaren i Stockholm » Öfver-Intendents-Embetet ’ . » Sundhets-Kollegium » Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet a Riks-Arkivet » Bibliotheket » Sjöförsvars-Departementets Kansli-Expedition » Utrikes-Dcpartemcntets Expedition » Bergs-Kollegium » General-LandtmätCsri-Konloret Transport Expedilions-Vtskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 49. 23 Transport B:dr 9,900: Kongl. Museum » 33: 16. — » Yilterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien » 33: 16. — » Tabell-Kommissionen » 33: 16. — Summa B:ko B:dr 10,000: 2:o.
Att Kronan icke behöll för sig de bästa delarne och afstod de sämste, derpå kan jag åberopa ett ojäfakligt vittne, som intager högsta platsen i detta bus, och vid hvars sida jag genomvandrat alla i Skaraborgs län varande kronoparker, och vill nu blott påminna om den | mils långa afbrända skogssträckan på Kinneskogen, der endast hvilbräuda stenar på svart botten visade sig för ögat, sä långt man kunde se, år 1825, meri som nu är beväxt med den tätaste och vackraste ungskog man kan önska, dä deremot de utanför gränsorne afslådde delarne äro kalhuggna eller föga skogbärande. Samma förhållande var med Baraskogen, Edsmären och Mösseberg, som förr burit vacker skog, men voro dä alldeles skoglöse, och nu fiirst börja åter uppväxa. Om jag för ett ögonblick supponerade, att de frälsta delarne af kronoparkerne upplätos åt de skoglystne, månne det skulle dröja länge innan desse äfven vore spolierade, och hvar sknlle sedan skog fås. Nu deremot kan skog fä köpas från kronoparkerne för ett ganska lågt pris, på de störste för blott 1 sk. kubikfoten, det vill säga för en timmerstock 16 sk., och detta är väl bättre än att få den för intet några år och sedan icke kunna fä den för hvad pris som helst. Jag vill äfven utbedja mig fä fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att K. M. aldrig begärt något anslag af Staten till skogarnes upphjelpande eller lill löner ål skogsstalen, utan denne har fält tråka igenom läroåren med de små löner, som bestodo af 10, 50, ända till 200 r:dr, till dess skogarne kunde gifva någon afkastning, dä deras löner blefvo förhöjde. Skulle nu skogvarorne ulleinnns utan betalning, så mäste R.