Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet anser det vara af största vigt och angelägenhet, att Statsverket icke saknar erforderliga tillgångar, att dermed i behörig ordning bestrida de uti Riks-Statén bestämda utgifter. Och då 1835 års extra Statsbrist skall af Riksgälds-Contoret ersättas, när samma års Rikshufvudbok mot slutet af år 1837 blifvit afslutad, samt följaktligen 1111 endast kan bifva fråga om ett förskott, som af Riksgälds-Contoret emedlertid komme att meddelas, och som af Stats-Verket måste, efter förrätladt Bokslut, till större eller mindre del återbetalas, om emot förmodan den extra Statsbristen skulle befinnas uppgå lill mindre belopp, än hvad Utskottet nu antagit, så har Utskottet skolat tillstyrka, att, under benämning: Förskott å förmodad extra Statsbrist för år i835 , på Riksgälds-Contoret må anvisas högst 570,000 R:dr Banco till Stats-Ccntorets disposition, att utgå till ena hälften eller 285,ooo R:dr i Januarii månad , och andra hälften i Februarii månad nästkommande år 1836. Beträffande åter de, i och för berörde förskott, erforderlige medel, så får Utskottet tillstyrka, att desamma må af Riksgälds-Contoret, i händelse annan tillgång icke skulle förefinnas, genom upplåning anskaffas, och för hvilken tillfälliga upplåning tillräcklig ränteoch amortissements-fond redan är beredd genom de 100,000 R:dr, hvilka blifvit Contoret årligen tillslagne utöfver hvad Stats-Utskottet uti Betänkandet N;o 4*7 uppgifvit sig anse erforderligt till betäckande af Contorets ränteoch amortissements-utgifter. Stockholm den 16 April 1835. Reservation: af Herr Petre’, Th.:
Skulle deremot i en framtid inträffa, att 4 proc.-obligationer kunde erhållas al pari, då borde man naturligtvis upsåga de dittills tagna lånen. Att nu bestämma flere olika räntor, kan icke leda till annat, än att man får medgifva en större kapital-rabatt på de papper, som sättas med lägre ränta, än på dem, som sältas med högre. Man kan visserligen såga, alt derigenom ingen skada är skedd, ty hvad man förlorar i kapital-rabatt, vinner man i den lägre räntan, oell att förhållanden kunna gifvas, då det är fördelaktigt, att kunna begagna sig af dessa båda omständigheter. Jag tror likväl, att det är mera reda uti alt stats-skulden sättes i en svit med samma ränta, och jag anser fördenskull att det varit fördelaktigare, om man vidblifvit det beslut, som i förra Betänk, i delta fall var föreslaget, eller att räntan skulle bestämmas till 4 proc. Så länge man icke kan förutse, att man utan kapital-rabatt kan erhålla penningar för lägre ränta än 4 proc., hade icke någon olägenhet deraf kunnat upstå. Jag har velat nämna delta, mera för att gifva min tanke tillkänna, än för ali förmå Ståndet att göra någon ändring i Utsk:s förslag, hvadan, så framt ingen annan yrkar en förändrad bestämmelse i detta hänseende, icke heller jag vill göra det, allrahelst som det är af mycken vigt, alt meningarne i denna fråga icke splittras. 320 Den 7 November. 'Gr. Lagerbjelke: Delta förslag är, efter min öfvertygelse, så riktigt af Utsk. upgjordt, alt jag icke kan underlåta att, så vidt jag förmår, med några ord söka bemöta den siste värde talarens angrep deremot, oaktadt han visserligen slutat sitt anförande med det förklarande, ali han icke vill begära någon förändring. Det är temligen allmänt kändt, att det för Staten, åtminstone vid roåDga tillfällen, är förmåbligare att uptaga sina lån, med någon kapitalrabatt mot en lägre ränta, än att erhålla bela kapital, men betala högre ränta.
Ännu mera bekräftas denna anmärknings riktighet af en pappersauction, som hölls den 2 Mars 1842, då 132 ris af Tumba tillverkningar, som voro bokförda till 1,250 R:dr, såldes för 725 R:dr 7. sk. eller med en förlust af 525 R:dr under det åsätta tillverkningsvärdet, hvaribland voro omkring 70 ris bokförda till 9 R:dr B:co per ris, som dock såldes för hälften eller 4 R;dr 24 sk. ä 4: 25. per ris. Hvilket allt utvisar att Tumba creditera!’ sig för sina tillverkningar så högt att de omöjligen säljas utan förlust, så snart de äro af den beskaffenhet, att andra deruti kunna concurrera. Uti förklaringen öfver orsakerna till förlusten på pappersbruksrörelsen omtalas också att Banken lemnar sitt Bruks arbetare goda vilkor för att kunna få dem utmärkt skickliga, och vigten af en sådan fördel bestrides ingalunda; men jag kan icke se någon utmärkt skicklighet eller konstfärdighet vara ådagalagd genom hvad straxt i samma förklaring förekommer, eller att af tullduksstärnplarne öfver 38 procent mäste casseras, ej heller derigenom att limningen af skrif-chartor misslyckades, så att ett parti måste återtagas och omlimmasej heller af hvad Afdelningens berättelse antyder, alt papperet ofta är ojemnt och uti samma ris det ena arket, eller den ena boken icke alltid är lik den andra; — lika litet som den ådagalägges af den meddelade upplysningen, att, vid verkställigheten af ett i sig sjelf ganska godt förslag, att, genom tillverkningen vid Tumba af ett utmärkt vackert skrifpapper till fullkomlig likhet med det holländska, uttränga detta sednares bruk vid Embetsverken, hela denna speculation misslyckades, af det skäl att formatet på Tumba gjordes ett tum kortare än det holländska, hvadan nu också ett sådant qvasi-holländskt betydligt pappersparti ligger osåldt i Bankens magasin. 92 Men ehuru Pappersbruket går med förlust, synes dock Tumba hemman och jordbruk vara i en ännu ofördelaktigare belägenhet.
Det är väl, på sätt jag nyss nämnde, temligen gifvet, att en arrendator af Kronans egendom, i likhet med hvarje annan person, mäste noga öfverväga, icke allenast de inkomster, han kan förvänta sig af arrendet, utan äfven de derför belöpande utgifter. Till dessa sednare skall naturligtvis hänföras de utskjdder, hvilka han har att för den arrenderade egendomen utgöra. Alltså! Hvad Kronan får i ena fallet, förloras i det andra. Hvad för öfrigt beträffar anmärkningen, att enahanda förhållande egde rum med statens löntagare, så skulle densamma vara rigtig, för det fall, att dessa tjenster utställdes på Deri 12 Maj e. in. 117 auktion; men, som vi känna, är icke förfaringssättet vid tjensters tillsättande, att desamma utbjudas på auktion till den lägstbjudande. Således blir äfven denna jemförelse haltande. Då jag fördenskull icke anser de mot den af mig uttryckta åsigt framställda anmärkningar hafva vederlagt densammas befogenhet, får jag fortfarande yrka afslag. Erih, Tersmeden: Jag hemställer, huruvida det, uti frågans ännu outredda skick, kan vara lämpligt att antaga, vare sig det ena eller andra af de i ämnet framställda förslag; samt anser mig, vid sådant förhållande, böra yrka att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på återremiss Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Hvad afgiften af Kronans arrendatorer angår, måste jag i hufvudsaken förena mig med Gr. Lagerbjelke och Hr von Koch; men, för min del, anser jag likväl icke frågan tillräckligt utredd, för att nu kunna bestämdt antaga ett redaktionsförslag i ämnet. Som dertill skulle erfordras en närmare granskning af ordalydelsen, och ändamålet kanske ändå ej vunnes, torde tiden nu kunna bättre användas, än med en sådan granskning.
I på VPåttofl. 25orgave-'@tåttbet6 magnar: Mart. T. Morsing Th:n. G. Zander. Palander. J. Cronius. M. Areschoug. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 S tit x-Ui t kottets Utlåtande Nio 366. f Åtl laga sin tillfiygt till ett ulländkst lån inser jag icke vara afbehofvet påkalladt; det finnes capitalister nog i landet, som vilja utläna penningar, blott de äro säkra om återbetalning i rätter lid, så val af capital som ränta, utan att uppehållas af långt utdragne ulsökningsåtgärder. Vi se, att Rrksgäfds-Coutoret nu i denna stund kan emot 5 procent få upplåna penningar, ehuru den nu varande conjuncturen icke är den bästa för penninge-upplåningar; men den skall nödvändigt blifva bättre, när de nya arrangementerne vunnit full stadga. Om Riksgälds-Contoret upplånade emot 5 procent, utlånade emot 6, hvaraf en procent blef amorterad capital-afbetalning , så vore åtminstone en utsigt vunnen för jordbrukaren att inom en längre lids förlopp se sin skuld betald och blifva sjelf egare af sin jord, som han nu så godt som sköter åt en annan; och min öfvertygelse är, att en blott demonstration i denna väg skulle snart nog nedsätta räntefoten i allmänhet och derigenom komma den skuldsatte landtmannen till hjelp, så vida han äfven sjelf ville hjelpa sig utur sin iråkade förlägenhet;” samt af Riksdugs-Fuilraägligen Nils Strindlund, från Wester-Norrlands Län; ”Jag har icke kunnat bil räda den af Stats-Utskotlet vidtagna praelinainaira åtgärd, att åtskilja samt behandla, hvar för sig, Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse, om upptagande af ett lån till bildande af Hypotheks-Föreningar, och de till Stats-Ulskottet äfven remitterade skriftliga anföranden i ämnet af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län och Johannes Svensson ifrån Jönköpings Län. (Se Utlåtandet JV:o 36y).
Dä wi med allt stal söka att uti smätt följa den Stora Monarks efterdöme» i krigskonsten, som nu i det närmaste förcstrifwer Europa Lagar, torde wi ej heller böra förgäta hwilka förbättringar inom Fransta Armsen, som i sednare tider bliswit wi tage, och wi kunna dä idtt förbigä, att grunden för bi fordringar der icke warit Börd — utan Skicklighet och Förtjenst. — Mätte aldrig namnet blifwa det ei da wm stall bestämma BefäletöfwerSwen, Arniccr! Mätte wi aldrig sakna bepröfwade skicklige Härförare till Högste Befälhafvare! Och dä sädane ägas» mätte de blifwa anwände pä sitt ställe! Med förtroende till allt detta, och med den ljufwasie förhoppning, att mitt Fädernesland genom en nu börjad Folkbcwäring, under en kraftfull och klok Styrelse, stall erna det lugn, dtt anseende och den styrka, som man af desi naturliga förmåner, Znwänarncs medfödda krigiska dygder, mättlighet och arbctsfönnäga bör kunna förwanta, wägar jag yttra den innerliga önskan, att Riksens Ständer under dessa wigtiga öfwerläggningar, som möjligtwis stola afgöra, antingen wära Förfäders multnade Ben stola fä hwila i fri Swensk jord, eller wära Barn och Varnbärn i flafweri under tyranniske Förtryckare stola sucka öfwer sine Fäders Stoft, och med wederwilja äterkalla deras minne, som genom okloka företag berndt den boja de bordt förekomma, och hwars krossande tyngd ingen Swensk ännu bliswit född alt fördraga. Jag önskar Mine Herrar! att hwar och en as eller sändana som nyss börjat strö pä sand ät dem, sorn skris a sina namn, der med all fördel blifwa emottagnc. Männe icke det stadgande att hädanefter :n en fär blifwa Officer med mindre han ätminstone twcnne är gjort werklig Under-Officers tjenst i detta som flera andra afseende», skulle medföra betydlig nytta.
— Friherre Anckarsvärd har anmärkt, att sedan Saltpeternäringen hunnit till sin närvarande höjd, vore det öfverflödigt, att understödja den med premier. Men jag känner icke, att några premier här äga rum, så vida man icke dermed menar det fastställde pris, hvartill saltpetern uppköpes, och hvilket, såsom redan förut är nämndt, lemnar en obetydlig behållning. Herr Hjerta har ansett lämpligast, att frågan blef hvilande, för att afgöras i sammanhang med Statsutskottets Betänkande öfver den Kongl. Skrifvelsen, som innefattar svar på Ständernes beslut om Saltpetergärdens upphäfvande. Men jag ser ingen anledning härtill, ty dessa frågor äro alldeles oberoende utaf hvarandra; den ena angår endast, huruvida Saltpetergärden fortfarande skall utgå in natura, eller ersättas genom bevillning; den andra åter angår fyllandet af den årliga brist, som uppstått i Saltpeterfonden, och som måste fyllas, för att fonden skall kunna fullgöra sina functioner. Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet, och får lemna den upplys - Den i4 Octo lier f. ni. lysning, hvilken RiddarliusSecreteraren äfven torde kunna meddela, att de öfrige tre Stånden redan bifallit Utlåtandet uti ifrågavarande punkt. Herr Tham. Jag har endast hegart ordet, i anledning af Herr Hjertås anhållan, att frågan skulle få hvila, tilldess Konungens svar på Ständernes beslut om Saltpettergärdens upphörande förekommer till afgörande; ty jag kan icke instämma deruti, emedan jag icke inser något sammanhang emellan den närvarande frågan och den andra, som endast afser, huruvida Saltpettergärden skall stå qvar, eller om en motsvarande summa, som således för Saltpetterfonden utgör en lika stor tillgång, skall utgå genom bevillning. Den Kongl. Skrifvelsen har af Ridderskapet och Adeln blifvit remitterad till Statsoch BevillningsUtskotten gemensamt, men hvad de öfrige tre Stånden vidgjort i afseende å densamma, är mig obekant, ty ProtocollsUtdrag derom hafva åtminstone ännu icke kommit Bevillningsutskottet tillhanda.
Directionens åberopade kostnads-förslag å 6,861 R:dr Banco för uppgifne återstående Hamn-arbeten. 3:o Förbindelsen att canalen allt framgent underhålla, jemte sluttillägg på sätt yrkadt blifvit, samt tillhörande Protocoll och Autorisation. /po Afsägelsen af alla anspråk på ersättningar af Stats-Yerket, samt dertill hörande Protocoll och Autorisation. 5:o Ett af Notarius Publicus U. G. Gelinck undertecknadt, vid Bolagsstämman i Stockholm den 2 Mars 1833 hållet Protocoll, som bestämmer, rörande lydelsen af de serskilda Autorisationerne och formen för deras meddelande, i enlighet med hvad derutinnan blifvit från Banken och Riksgälds-Contoret framställdt. Banco-Fullmägtige öfverlemnade till Commissariatet, jemte ProtocollsUtdrag af den 26 Augusti, nyssberörde förbindelse och afsägelse med hvardera tillhörande Protocoll och Autorisation, att ibland öfrige vigtige docu - Berättelse af Banco-Fullmägtige. 55 menter under säker vård förvaras, och till Riksgälds-Contorets Fullmägtigs lemnades, jemte underrättelse derom, bestyrkte afskrifter af det ofvannämnde intyget, Revisorernes gemensamma Berättelse och Commendeur-Capitainen von Sydows serskildt upprättade Tabell; med förklarande, det någon anledning till erinran i omförmälde hänseenden hos Banco-Fullmägtige ej förekommit. Likaledes undfmgo Directionerne vid Banco-Discont-Verket och LåneContoren, under den 2(5 Augusti i833, föreskrift, att, mot fortvarande förbehåll af borgen, belåna med a5 procent, likmätigt Rikets Ständers derom gifne stadgande, de Actier i Götha Canal-Bolag, för hvilka den serskilda insättningen hos Riksgälds-Contoret blifvit fullgjord; och hvarå belåning å 20 procent från den 2 Junii 1831 varit medgifven.
(Beviljadt vid 1840 och 1841 års riksdag å ett. belopp af 154,957 R:dr 26 sk. 4 r., hvaraf dock endast 151,000 Lån för v attenaft appning ar och odling s - för et ag: inom Upsala län: till Majoren J. A. R:dr, emot återbetalning af 5 procent årligen å denna summa, dervid 3 procents ränta beräknas å kapital-återstoden ; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1847, — till deltagarne i upprensningen af valfendraget genom Mösa, Rådoch Hesslinge sjöar till Ekävik i Mälaren, för beredande af aflopp för vattnet i träsket Blackfjerden inom Lillkyrka och Löths socknar af Trögds härad, å 4,000 R:dr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande af 200 R:dr årligen jemte krono-utskylderna för åren 1848 med 1877, och 199 R:dr 38 sk. för år 1878 „ deltagarne i sänkningen af Granebergs och Hallarby sjöar uti Litslena socken af samma härad, å 4,000 R:dr,. dito dito af 200 R:dr jemte dito för åren 1849 med 1878, och ,199 R:dr 38 sk. för år 1879, - M Kammarjunkaren J. von Engeström och Possessionaten J. F. Björkman, för utdikningen af Södra Visjö mosse Eå Norunda härads allmänning, å 3,500 ,:dr, dito dito af 175
Det är pä sådan grund jag fortfarande tillstyrker §:ns godkännande, och jag tror icke, att, derest frågan återremitteras eller K. o. Ad. gpnasl fattar ett från förslaget i denna del afvikande beslut, detta skall föranleda, alt R Sins beslut Olifver annorlunda än i enlighet med deuna §:s innehåll. Frih. Raab: Flere talare hafva redan uplysl, att ifrågavaride stadgande innefattar en koncession ät RondeSt. Men denna koncession kan onekligen leda derhän, att hos allmogen ett stort missnöje med stadgandet npkommer, ty om den mindre bränvinsbrännarens potates ligger och ruttnar till våren, medan egaren af eli större bränneri är i tillfälle att förvandla sin potates lill bränvin, skall sådant otvifvelaktigt åstadkomma förargelse hos den föne. Emedlertid anser jag det vara bäst att öfverlåta denna sak ål BondeSt:s egel bedömande, och förenar jag mig derföre i Hr Braunerhjelins begäran örn återremiss. En sådan åtgärd skall icke föranleda någon särdeles tidsutdrägt, hvarken för Utsk. eller Stin. För frågans förnyade pröfning skall knappast åtgå längre lid, än den vi nu användt med att tala om densamma, och jag anser derföre, att R. o. Ad. bölden begärda återremissen bevilja. Frih. von Kraemer: Ehuru jag i allmänhet icke anser några ålprremisser i denna fråga vara för sakens framgång nyttiga, kan jag likväl icke förneka, alt en återremiss i detta serskildta fall icke vore ur vägen Jag har vaiit i tillfälle alt sedan beslutet i förevar:de fråga blifvit af Utsk. falt idt, derom samtala med åtskillige af BondeStis ledamöter i Flsk. och ibland dem, med A Medin, hvilken yttrade, alt han heldre än ali antaga Ulskis förslag i detta fall, ville rösta för samma bränningstid för bada slagen af brännerier, men att han aldra helst önskade, alt allmogen blefve lemnadl fritt val emellan en höstoch en vårmånad.
Han fann sin gäst liggande utsträckt på chaiselonguen, med blicken följande de lätta rökmolnen från cigarren, han höll i munnen. Strömmer såg till den grad intresserad ut under det han bemödade sig om att blåsa ut de hvita rökringarne så regelbundet som möjligt, att man kunnat tro, att han hela sitt lif igenom ej haft intresse af att forma något annat än lätta, flyktiga moln. När vännen kom in i rummet, reste han sig halft upp från sin liggande ställning. Han hade bytt ut den svarta fracken mot en bekväm, grå nattrock med röda sidenuppslag, som klädde hans solbrynta, manliga ansikte alldeles förträffligt. — Ligg stilla, August! sade Hoffman, i det han gick fram till soffan. Du tycks ha det bra. — Utmärkt bra, men det är sällskapligare att sitta bredvid hvarandra och jag kan ha det bra i en länstol också, isynnerhet i en sådan länstol, du består dig, din sybarit! Sätt dig här och tänd din cigarr, så skall jag tala om för dig, hvarför jag gick min väg, berätta för dig om min Cendrillon, som, förlorade sin glastoffel för tjugo år sen och som jag — Förlorade ditt hjärta till? — Ja naturligtvis, det hör ju till sagan. Prinsen eller riddaren eller pagen. Jag var pagen, som öppnar dörren för styfmodren och styfsystrarne, när de skola på festen. — Var du pagen? Den tiden? — Ja, jag undrar inte på, att det förvånar dig. Du vet nog, att den tiden fick jag i allmänhet ej syssla med romantik, det var under kamp med lifvets hårda värklighet, under försakelser och umbäranden af många slag, som jag förberedde mig till konstnärskallet. Men andra året, jag var vid akademien, året innan du kom dit, var det en gång — Jag kom dit sjutti. — Det slår in, det var vintern sextionio. Man hade för välgörande ändamål arrangerat tablåer på Kungliga teatern, tablåer ur Cendrillon-sagan, som i afton. Den tiden sträckte man sig ej längre än till tablåer, då man ville göra godt. — Du har rätt, jag tror värkligen inte att välgörenhetsbasarerna voro uppfunna.
Manne det hcderwärda Ständet äfwen fful"le finna rättwist och ffaligt om de öfrige RlksStänden prctenderade at nu genast ibland dem finna dugltge Ämbetsmän och Officerare, kunnige Grosshandlare och Borgare, mycket wäl studerade och begäfwäde Lärare? Och om detta icke är möjeliat sä mä det öfwer allt besinnas, at Ridderffapet och Adeln samt Ståndspersoner icke kunna upfostra sine barn til desse och andre anständige prken samt besörja sina sysslor, utkomst och hushållning, om deras fä och oumgängelige, domestique, tjenare skulle borttagas ifrän jordbruket och högst nödige hussysslor Lil fkjutsningar lika med Allmogen, som har wida rnffränktare äligganden, och merendels flere egna barn til hjelp i deras fullgörande. Jag har sijerteligen instämt i Högloft. Ridderskapets och Adelns genereusa upvffringar, och önffar lika uprigtigt, atde icke mätte sörfela sine ändamäl, höga E)fwerhetens och samtclige respective Riks-Ständens gemensamma tilfredsställelse och bästa, samt et högst älskadt Fäderneslands framtida wälfärd, men jag wägar äfwen för min del yttra at Högloft Ridderffapet och Adeln häruti mera har radfört och werkställt sin wanliga hederskänsla än näqon jämnförelse och granskning af alla privilegiers och Riks Ständens relationers tilkomst, wärde och beffaffenhet, samt önffar derföre pä det högsta, at desse Högloft. Ridderffapets och Adelns begifwanden mätte af de öfrige respective Riks-Ständen sä blifwa ansedde och be warade, at icke det bifogade förbehället af deras försvinnande i motsatt händelse mä befinnas hafwa warit nödigt och försigtigt. B an - 740 Deri 15 Junir. I anseende til den äfwen hos Höblofl.
Efter öfvervägande häraf och till förekommande af ofvanberörde olägenheter samt de förluster, som, i följd af ifrågavarande stadgande,1 kunna drabba enskilde jordegare, hafva Riksens Ständer nödigt ansett, att hvad, uti -2 Mom. 4 §. samt 3 Mom. 5 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Enskiften af den 2 Febr. 1807 är stadgadt, angående delning af så beskaffad mark, som den ofvan omförmälda, äfven lämpas till Storskiften, så att dervid först bör urskiljas, hvilka egor i samfälligheten af åker, äng, utoch betes-marker äro af den odlingsbara beskaffenhet, att de, såsom till åker och äng eller så kalladt Circulations-bruk tjenlige, kunna i Storskiftes-delningen intagas, och hvilka deremot befinnas i det ofrugtbara tillstånd, att de, oaktadt vederlag, icke böra emot in-egor beräknas eller utdelas, såsom bergig och mycket stenbunden mark, sträf och mager sandmo, måssar, kärr och sidländta mad-ängar, för hvilka affall felas, med flera sådana ofrugtbara ställen, dock att dessa sålunda afskiljde sämre egor, hvilka icke böra tilltagas större, än nödvändigheten fordrar, och så afrösas, att ingen st ridi gliet om grär.some framdeles må uppkomma, skola särskildt så fördelas, att hvarje hemmans andel deraf, om möjligt är, förenäs med dess erhållne lott, eller lägges så nära derintill, som omständigheterne medgifva; Och få Riksens Ständer härigenom hos Bihang till Riht-St. Brot, tcr.Jc Sami, lSaJ' 4® 7a» Underdåniga Skrif velser. E. K. M. underdånigst anhålla, att, i öfverensstämmelse härmed, ett tillägg uti Storskiftes För* fattningarne måtte af E. K. M. varda i Nåder utfärdadt. Riksens Ständer framhärda etc.
Fäderneslandets vän kan bestridas; man må gifva motsatta åsigter, (den låga egennyttans, samt Skrå- och Monopolieandans producter) hvilka bländande färjor som hälst. Ibland prohibitiva påbud som nyligen i närgränsande Stater blifvit stadgade emot Svenska exportproducter, är förnämligast det emot hålken (hvarå äfven Tullen i år blifvit mot all rimlighet fördubblad) för Gottland högst menligt och således äfven för Statsverket mindre förtnonligt. Önskeligt vore, att Riksrepresentationen hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöll om ändrings vinDaode deruti medelst ministeriel! åtgärd, så vida icke andra politiska skäl (för mig okände,) lägga hinder i vägen. Gottlands andra hufvu^sakliga exportproduct består uti allehanda träd-effecter hvilka aldrig förut saknat önskad afsättning emot skäligt pris i Tyska, äfvensom till en del i Preussiska ochrDanska orter. De sistförflutne 2;ne årens erfarenhet har deremot varit hög6t bedröflig för Gottländske Handlande och Skeppsredare, hvilka sett sig nödgade för ett ovanligt lågt pris att på en längre tids credit, och ganska » ofta till okände köpare, föryttra sin vara, och ändå, i brist på til 1 Täckelig afyttring, i förtid aftackla sina Fartyg. När härtill kommer coursförhållanden , den ofta nog höga Tullafgiften och Handelstvånget, blir att befara det åtminstone Gottlands handel genom ett oupphörligt aftynandeskall gå med jättesteg sin underh 852 Den 21 Martil. gång till möte, om icke liberalare principer ofördröjligen föreskrifvas. Såsom sådane anser jag de af Herrar Tham och Cederschjöld* samt till en stor del äfven de af Herr von Hartmansdorff förut uppgifne, sorn kunna i det närmaste redigeras till följande hufvudreglor, nemligen: 1:0. Så låg tull som möjligt på alla nödvändighetsvaror, för oss erforderliga och sådane behof, som af vanan hos oss vunnit häfd, men icke i Sverige kunna produceras. 2:0.