Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cavalleri - Re gerne titernes Häste-Vacance Spann» 4:de Sami. 83,ooo. 6io Stats-Utskottets Betänkanden. mål utgöres, enligt afslutade Contracter, antingen in natura eller i penningar, efter Markegång, af Rotarne, vid nedannåmnde till Infanteri förvandlade Cavallen - Regementer nemi. Lif-Regementet för 5oo Nummer h T:a per Nummer, T:r 3,750. Östgötha Cavallen för 1000 T:r dito „ 7,5oo. Bohus Läns Dragoner för 4»o dito ä 5 T:r . „ 2,000, Vestgötha DragonRegem. för 1000 dito a 7I T:r 7,5oo» Smålands dito för 5oo dito å 7 T:r „ 3,5oo. S:a Tun. 24,2åo. Spannemål, som, efter det antagne Statspriset utföres a 5J R:dr . 2i:a Ständige Rote-Vacance-afgifter. AfBergsIagerne i Nerikes Lån har, enligt år 1810 afslutadt Contract, för befrielse ifrån Extra Roteringens utgörande i manskap, varit, till och med för år 1820, erlagd Vacance-afgift uti Tackjern 129.333 Stats-Utskottets Betänkandem 6it med 65 ä 7J Sk:pd per Nummer, hvilken under sin särskilda Tittel, i 1809 års Riks-Stat, år beräknad till 8,818 R:dr 6 sk. 8 rst.; men, som efter Contractets tillåndalopande, Rotehållarne förklarat sig, heldre vilja utgöra Ro teringen in natura, kan för dem någon Vacance-afgift ej vidare utföras Vid Skånska InfanteriRegementerne hafva, sedan år iS1^* att i 50 år fortfara, eii del Rotar varit satte på vacänce, hvilka erlägga en jemväl under särskild
Det kan icke nog förundra mig att Hr Cederschiöld kan tillåta sig att af ett af Hr Gr. o. Landtm, begagnad! uttryck draga de slutsatser han veiat göra. Om en Ledamot är aldrig så obehörig, så kan väl icke hans stämma nedtystas så länge denne person finnes här ibland oss såsom Ledamot, dä han yttrar sig på det sätt, sorn ordning och stadgar medgifva; men sedan man förklarat att han »varit obehörig att här hafva säte och slämma, så mäste man väl i öfverensstämmelse dermed bedöma hans tillgöranden. Det var för öfrigt icke på grund af Hr Munck af Rosenscliölds begäran, som mitt förslag bordlädes, det hade varit olagligt, men då två andra Ledamöter förenade sig med honom, så blef hans begäran ganska behörig; och om äfven Hr Gr. o. Landtm, nämnde endast Hr Munck af Rosenschölds anhållan, så veta vi dock att det var icke ensamt han utan äfven andra Ledamöter af R. o. Ad. som b,egärt bordläggningen, hvilken icke heller ensamt på hans begärau kunnat ega rum. Hr Gr. o. Landt m. anhöll att då nu flere ledamöter begärt ordet, få fästa upmärksamheten derpå att beslut i det föredragna ämnet redan blifvit faltadt, så att frågan nu endast vore om hvad som möjligen kunde angå Hr Cederschiölds reservation. Gr. Den 7 December. 145 Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Det var just samma sak Hr Gr. o. Landtm, nu framställt, som jag velat taga mig friheten andraga, nemi. att en ny discussion synes vilja upsla öfver ett ämne, som redan är afgjordt. Det kan icke någon hindra Ur Cederschiöld alt afgifva sin reservation, men denna hvarken bör eller kan efter mitt förmenande föranleda till någon discussion. Frill. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag är förekommen af Gr. af Ugglas. Jag ämnade äfven göra samma framställning, nemi. att det må vara tillåtet att afgifva reservationer, men att de icke få föranleda någon discussion. Hr Cederschiöld:
R:dr för 100 R:drs värde, bestämma denna tull till 1 R:dr 52 sk. stycket. Derest icke Riddershapet och Adeln samt Bonde-Ståndet skulle vilja frånträda sitt beslut och, lika med de båda öfriga Stånden, godkänna Utskottets förslag, blifver omröstning nödig, i hvilket hänseende Utskottet föreslår följande proposition: 18:o. Den, som gillar Utskottets, af två Stånd godkända förslag, att å coeffurer sätta en införselstuli af 1 R:dr 52 sk. stveket, röstar i *> 1 Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies gällande införselsafgift å coeffurer, 25 R:dr för 100 R:drs värde. Utskottets förslag, att dekorationer, platåer med tillbehör, äfvensom ornamenDekorationer ter, ej specificerade, nu åsatte införselstull af 55 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värm' m' de, skulle tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen beBih. till R. St. Etuis. stä, har af Borgare-Ståndet blifvit bifallet, men af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden, med vidblifvande af gällande tulltaxas stadgande, förkastadt. Derest icke Borgare-Ståndet skulle vilja frånträda sin skiljaktiga mening och biträda de öfriga Ståndens beslut, måste följande omröstning ega rum: 19:o. Den, som vill att, på sätt tre Stånd beslutat, nuvarande införselstull, 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, bibehålles för dekorationer, platåer med tillbehör, äfvensom ornamenter, ej specificerade, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skola dessa artiklar tullbehandlas fika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå.
Prot. 1840 och 1841- 8 Sami. 7 50; Hor till Constitiitions-Ulskollets MemorialN.-o $51 Emot UlskotLels förslag, att alla stikler orli köpingar må bilda serskilda valdistrict, får jag. äfven reservera mig, derföre alt j ig anser endast de städer, som livar för sig, eller tvänne, högst trenne tillsamman kunna* utgöra ett valdistrict, böra få välja serskildt, samt tror, att ifrågavarande förslag kan föranleda en betänklig spänning emellan stad och land; åberopande jag i denna punkt, hvad Englands exempel gifver vid handen. — Likaså måste jag, sedan Utskottet en gång beslutat föreslå omförmälde serskilda valdistrict, reservera mig emot det förslag, alt samtlige städer och köpingar skola ega sända endast 3o Representanter till Första kammaren, enär Utskottet, i min tanka, bordt, hvad städerna beträffar, fästa afseende icke allenast på deras folkmängd, utan oek på dm större erfarenhet, sora obestridligen finnes hos deras invånare samt den inom städerna samlade större förmögenhet och industri, af hvilka Slaten directe och således äfven landet indirecte hemta ej obetydliga fördelar. Jag hade så mycket hellre önskat, att Utskottet tagit dessa förhållanden i betragtande, sorn, enligt Utskottets förslag, slädernes och köpingarnes valrätt skall grundas icke blott på folkmängd, utan ock på fastighetsvärde, samt direota skattebidrag till Staten.
Maj:ts höga rätt att dermed förfara, efter hvad Kongl. Maj:t funne för landet nyttigast, icke kunde dragas i tvifvel, och detta tilläggs utsättande i förordningen vore icke blott obehöfligt, utan äfven skadligt, enär det syntes liksom moraliskt förpligta regeringen att, vid inträffad svagare skörd eller befarad brist, för längre eller kortare tid inställa bränvinsbränningen, en regeringsåtgärd, som aldrig kunde vidtagas, utan att medföra betydliga omstörtningar i den enskilde hushållarens och affärsmannens beräkningar, till oskälig vinst för den ene och till undergång för den andre. Kommitteen, som, på sätt ofvan blifvit nämndt, i underdånighet föreslagit, att bran vinstill verkningen måtte få utöfvas, 1:0 såsom husbehofsbränning; 2:0 såsom binäring vid jordbruket; och 3:o såsom fabriksrörelse, genom hvilken klassifikation kommitteen ansett sig hafva gifvit rätta benämningen åt och indelat näringen i de afdelningar, hvarunder den för närvarande i sjelfva verket utöfvades, har i afseende å de särskilda bestämmelserna för hvartdera slaget af bränvinsbränning, i underdånighet anfört följande: 1:0 Husbehofsbränning; Rättigheten härtill skulle, efter kommitteens åsigt, tillerkännas egare eller innehafvare af jord, som hittills egt sådan rättighet. Visserligen kunde häremot med skäl anmärkas, att husbehofsbränning ej borde tillåtas innehafvare af mindre jordlott än den, som, utöfver tillräcklig föda för hushållet, lemnar öfverskott till bränvinsbränningen; men dels vore det svårt att bestämma gränsen för ett sådant jord värde, dels ansåge kommitteen hela husbehofsbränningen, såsom i sig sjelf föga gagnande för den enskilde, än mindre för samhället, böra, endast i följd af nuvarande förhållanden, medgifvas. Den uti nu gällande förordning städerna medgifna bränvinsbränningsrättighet kunde dock ej komma under denna benämning, alldenstund den Kongl. Maj:ls K dd. Proposition, N:o 26. 15 ej finge utöfvas med mindre pannor än af 3o kannors rymd.
Utsk. d. 14 Dec. 1847, kl. 1 c. m. Utlåtande i fråga om användandet af de å anslagen till uppförande af cellfängelser uppkomne reservationer. (U. A.) Uti nådig skrifvelse till Rikets Ständer af den 9 sistl. November, har Kongl. Majit, efter meddelande af uppgifter rörande de inom riket uppförde cellfängelsebyggnader samt de förberedande åtgärder, hvilka för nya dylika byggnaders verkställande blifvit vidlagne, dels begärt, att, jemte det Rikets Ständer medgåfve, att hvad som återstode af de, enligt Rikets Ständers underd. skrifvelse den 3 Juni 1841, för cellfängelsers uppförande beviljade serskilda anslag af tillsammans 1,300,000 Rdr, finge, utan binder af den då gjorda fördelning emellan läns-, häradsoch stadsfängelser, till hvilketdera slaget som helst, efter Kongl Maj:ts pröfning af behofvet användas, Rikets Ständer måtte tillika, för uppförande af fängelser utaf ifrågavarande beskaffenhet, ytterligare anvisa 200,000 Rdr årligen, dels ock till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat åtskilliga andra med cellfängelseregleringen gemenskap egande frågor; i sammanhang hvarmed och på det redan påbörjade byggnadsarbeten måtte kunna utan menligt afbrott fortsättas, Kongl. Maj:t anmodat Rikets Ständer att, utan afbidan, det Rikets Ständer hunne taga under slutlig pröfning hvad förevarande nådiga skrifvelse i sin helhet innefattade, skyndsamligen medgifva det här ofvan äskade användandet af ännu befintliga öfverskott på gamla anslaget. Enligt aflåtne protokollsutdrag hafva samtlige riksstånden till Statsutskottet remitterat högstberörde nådiga skrifvelse, hvarjemte likväl Ridderskapet och Adeln serskildt beslutat, det ärendet borde jemväl af Lagutskottet behandlas.
M:ts nådiga tillstånd får utöfvas, och således har egenskapen af ett privilegium, tyckes det mig ej vara ur vägen, att en 'viss årlig afgift erlägges för denna tillåtelse, denna afgift må för öfrigt bestå i en påförd skatt eller, som i åtskilliga andra länder lärer vara brukligt, deruti att man årligen löser tillåtelse-bref. Den afgift, som bankerna erlägga, är i sjelfva verket ej annat än en patent-afgift, hvilken synes mig vara dem rättvisligen ålagd. Ty det kan väl ej anses obilligt, att, sedan delegarne i ett bankbolag tillgodonjutit minst 6 procent af sina insatte medel, de äfven af öfverskottet derutöfver dela något med sig åt staten. Om man åter skulle anse, att filialbankerna äfven böra vidkännas något högre bidrag, så är det en särskild fråga, som af Utsk:t först torde böra tagas i betraktande. Jag för min del hemställer således, att denna punkt ej må, på sätt Frih. Tersmeden yrkat, blifva afslagen, utan återremitterad. Frih. Tersmeden: Privatbankerna äro uppkomna på grund af en K. M:ts förordning och till följe afen dem lemnad oktrov. Tinder sådana förhållanden hemställer jag. om det är rättvist, att de vid hvarje kommande riksdag skola riskera att få sig högre exceptionella beskattningar ålagde. Att beskattningar i allmänhet kunna förändras, det får man lof att underkasta sig; men att sädane exceptionella beskattningar påläggas en, enligt våra lagar och författningar tillåten rörelsegren, anser jag ej vara öfverensstämmande med rättvisans och billighetens fordringar. Det kunde ju hända, att K. St:r behagade pålägga bankerna en sådan beskattning, att de mäste upphöra, ehuru de på viss tid blifvit af K. Att så behandla en del af landets näringsidkare tror jag ej ‘är riktigt. — Gr. Lagerbjelke medgaf nyss, att en bank, som upstår i Stockholm, har lättare att röra sig, behöfver ej så stort grundkapital och förtjenar i allmänhet mera än de på aflägsna orter belägna bankerna.
Jorda Balken , denna grundval för all laglig rätt, att besitta eller förvärfva Svensk fastighet, tydligen säger; ”Thessa ,Jåro laga fång , therigenom man jord, hus och ”grund å landet och i Staden förvärfva må: ett, "är Arfj om lagliga ärfdt är, annat är Skiftej, ^om lagliga skift är: tredje är Köp, om lagli’’ga köpt är 5 fjerde är Gåfvaj om lagliga gif* ”vit är; femte är Pantj om then lagligen pantsatt och förstånden ärj" då bland de hä'r uppräknade laga fång icke finnes spel, och spel, åtminstone så vidt jag kan lörsta , hvarken är arf, skifte, köp, gåfva eller pant, så måste införandet af spel , såsom lagligt förvärfningssätt af fastighet, fordra en förändring eller åtminstone förklaring af hvad Lagen nu stadgar, och således endast genom Konungs och Stan I - Ben tS December f. m 759 ders förenade bifall kunna tillkomma. Under sådant förhållande kan der ej annat än förundra mig lika med Herr von Hartmansdorff, att samma Utskott, som ansett hufvudsaken , det vill säga det ifrågastälda nya förvärfningssättet, böra afstyrkas , likväl inkommit med ett Lagförslag till dess införande, och genom denna förundransvärda behandling måhända föranledt en utgång , som icke öfveiensstämmer med pluralitetens af Riks-Ståndens yttrade öfvertygelse, och som aldrig kunnat inträffa , om Utskotten öppet antingen tillstyrkt, hvad de föreslagit, eller icke föreslagit , hvad de afstyrkt. Jag får anhålla om proposition i enlighet med hvad Herrar von Hartmansdorff och Ribbing yrkat, och i händelse 3;ne Stånds för öfrigt hvarandra motsatta beslut, likväl skulle anses redan hafva bildat Ständernes pluralitet, finner jäg icke häri något skäl , som bör hindra Ridderskapet och Adeln att uttrycka sin mening p5 ett sätt, öfverensstämmande med dess öfvertygelse, samt värdigt dess sjelfständigt het i opinion och handlingssätt.
Cederström, Jakob, yttrade åsigt, att dessa 50,000 r:drne blott skulle få utlemnas emot återbetalnings-skyldighet, är jag tvärtom af den mening, att denna summa är alltför ringa i jemförelse med det vigtiga ändamålet och att om tillgångarne det medgifvit, hade det varit väl om lill K. M:s disposition blifvit lemnadt ett ännu högre Den 8 Juli. 571 belopp, att användas på sätt här är föreslagit. Det är nemi. alldeles påtagligt, på sätt Hr von Troil upplyst, att de undsättningsmedel, som beviljas utan äterbetalnings-skyldighet, lemna en rik tillgång till understöd och det icke blott åt dem som första gången deraf komma i åtnjutande, emot det att de förrätta något visst föreskrifvet arbete; ty derigenom att man för dessa medel uppköper rudimaterier och öfverlemnar dem lill fattige att förarbetas, kan man sedermera genom arbetsproduktens försäljande förskaffa sig nya medel att för andra gången uppköpa råämne och förskaffa arbetsförtjenst ät fattige och sålunda kan man fortgå i en serie så länge behofvet fortfar. Hvad Hr von Hohenhansens anmärkn. angår, är den redan af Hr von Troil besvarad. Jag ber att dessutom med några ord få tillkännagifva min åsigt, huru sådana undsättningsfrågor böra behandlas. Det bur nemi. ske så att socknarne böra upplåta åt sina komitéer alt undersöka hvad som kan erfordras för hvarje socken och sedermera anmäla behofvet för länskomitéen samt tillika uppgifva hvad slags lån de önska erhålla antingen spannemål eller penningar och till hvad belopp. Dessa ansökningar blifva sedermera pröfvade af berörde komitéer, hvilka äro i tillfälle att göra afprutningar och sedermera tilldela hvarje socken den undsättning länskomitéen anser densamma behöfva och tillgångarne medgifva, antingen i penningar eiler spanmål. Om sedermera ingen afkortning på dessa medel får äga rum, sä ligger deruti tillräckligt korrektiv emot begäret att utan verkligt behof söka fä del i de fördelaktiga lånen. Så har det tillgått i Upsala län och erfarenheten har visat nyttan deraf.
DEN OKÄNDE. börjar bli oro i luften. Ja: men det har ingen fara, ty det ringer i klockorna när det TILL DAMASKUS MODREN. Du i spisen der? Detta är hädelse och svart magi: Akta Dig! Och hvad gör DEN OKÄNDE. Det är guldmakeriet. MODREN. Tror Du på det? - DEN OKÄNDE. tänka Dig, men var icke för snabb att döma; jag kan ha beedigadt intyg om analysen när som helst. Du förutsätter att jag är en charlatan? Det må jag icke för AUGUST STRINDBERG MODREN. Ingeborg ej kommer igen. Detta må vara hvad det är, men hvad ämnar Du företaga om DEN OKÄNDE. anländt, kanske hon lossnar... Ännu en gång kommer hon igen, men framdeles, när barnet MODREN. Du är så säker. DEN OKÄNDE. bandet håller, men när det brustit, då känner man det också så obehagligt tydligt. Som jag sade: ännu är jag säker... det känner man så länge MODREN. vid barnet; Sådant vet man icke förut. Men när ni lösgjorts från hvarandra kanske ni båda äro bundna DEN OKÄNDE. skall fylla mitt lifs tomhet. Deremot har jag garanterat mig genom ett stort intresse som - MODREN. Guldet, menar Du, och äran! DEN OKÄNDE. Just så! för en man de varaktigaste af alla illusioner. MODREN. Du bygger ännu på illusioner? DEN OKÄNDE. Hvarpå skulle jag eljes bygga, då alltsammans är illusion? MODREN. lighet som Du aldrig kunnat drömma om. DEN OKÄNDE. Då väntar jag till dess. MODREN. bryter lös. Vänta Du! Nu går jag och stänger fönsterna, innan åskan När Du vaknar ur den drömmen en gång skall Du se en verk TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE (går mot fonden). Det skall bli intressant. (Ett valdhorn höres i fjerran.) Hvem är det som blåser igen? Till Damaskus. - MODREN. Det vet ingen, men det varslar icke godt. (Går.) AUGUST STRINDBERG
Och skickade höfvitsmän till strids med folket; och han församlade dem till sig på den breda gatona vid stadsporten, och talade hjerteliga till dem, och sade: Varer tröste och vid godt mod; frukter eder intet, och gifver eder intet för Konungenom af Assur, eller för all den hop, som när honom är; ty med oss är en större än med honom. Med honom är en köttslig arm; men med oss är Herren vår Gud, att han skall hjelpa oss, och föra våra strid. Och folket förlät sig på Jehiskia, Juda Konungs, ord. Derefter sände Sanherib, Konungen i Assur, sina tjenare till Jerusalem, ty han låg för Lachis, och all hans magt med honom, till Jehiskia, Juda Konung, och till hela Juda, som i Jerusalem var, och lät säga honom: Detta säger Sanherib, Konungen i Assur: Hvar förtrösten I eder uppå, I som bon uti det belagda Jerusalem? Jehiskia förförer eder, att han må komma eder i döden, hunger och törst, och säger: Herren vår Gud skall undsätta oss utu Konungens hand af Assyrien. Är icke han den Jehiskia, som hans höjder och altare bortkastat hafver, och sagt till Juda och Jerusalem: För ett altare skolen I tillbedja, och deruppå röka. Veten I icke, hvad jag och mine fäder gjort hafva allom folkom i landen? Hafva ock Hedningarnas gudar i landen kunnat hjelpa deras land ifrå mine hand? Hvilken är den af alla dessa Hedningarnas gudar, som mina fäder nederlagdt hafva, som hafver kunnat hjelpa sitt folk utu mine hand; att edar Gud skulle förmå hjelpa eder utu mine hand? Så låter icke nu Hiskia bedraga eder, och låter icke tälja eder i sådant sinne, och tror honom intet; förty, medan ingen alla Hedningars och Konungarikens gud hafver kunnat hjelpa sitt folk ifrå mine och mina fäders hand, så varda icke heller edre gudar eder hjelpande ifrå mine hand.
DiSpofitionerne berå, funnit någon utbetalning icfe lora ega rum utaf be 6f* merflott, |mi(fa, feian ben mib benna 3Rtf$bag merffldilbe ©fatéreglering ifrån ocfl meb innemaranbe år r83° mibtagif, funna uppfomma, famt, i'farns manflang bermeb, anfett lämpligt, att be utbetalningar, font berefter må/ligen fitnbe, unber Diig-3öagen$ lopo, af Ofl lefluta# ocfl icfe llefme å ©tat upp* foebe, må fldnmifaé, att af ^if6gdlb£*£ontoieet leflriba»; |afme 3Bi, forfullgoranbet fldraf, lefTutit, att ofmerflotten på ©tat3merfett> infomfler marla berifrån till fRifogålbS^ontoiret ofmerlemnabe, få fnart ungefärliga leloppet, forn ofmerlfiuter uppfommanbe leifler på anflågen, fan leråfnaå; om flmil* fet leflut ^Bi fjol £ongl. ?9?a/:t gjort unberbåitig anmdlan, meb anhållan tik lifa-, attmeberloranbe måtte beröm, till leflorigt iafttaganbe, i 5flåber forflånbigaé. ö. 12. ©å ben fumitra af 4,401,432 £R:br 13 ff2 r:fl., forn, enligt 33anfet$ sg.afflut för år 1828., utgiorbe ©tat&oerfeto återflåenbe Capitafljfulb, forn* 2i ingr titt limitera# af £fiiF£gåltr&£ontoiref, fålunba, att
Såsom Horatio är hr A. Ortengren på långt när icke hvad hr Elmlund har varit i denna roll, en af hans allra bästa, men hr Elmlymd är just icke bättre än sina föregångare såsom vålnaden, och det samma kan väl med skäl sägas om hr Tömquists Laertes. Det torde icke vara orättvist, om man uttalar det omdöme, att ingen af de spelande lemnar i något afseende någöt mera framstående än hvad man förut sett, då Hamlert uppförts pa Stora teatern. Det hela är snarare medelmåttigare än förut — och likväl måste man gilla att skådespelet åter upptagits. \ Det innebär i sig själft en förmåga att skärpa både fram-ställares och åskådares omdöme och smak. Dén mest betydande nyheten på Dramatiska teatern har under dessa månader onekligen varit » En skandal » af den danske författaren O. Benzon, men den som gifvit de flesta fulla husen är tysken Franz von Schönthans » Roderik Heller », som visserligen icke mycket ' höjer sig öfver de nyare tyska ltistspelen, men onekligen är roande, mest kanske genom utförandet, synnerligen på fru K Xinmcmssons och hr Hedms händer. Någon behållning lemnar stycket dock icke hos åskådarne, och det torde väl vai^ tvifvelaktigt, om många sådana lustspel skulle kunna intressera allmänheten, i fäll det vore sant hvad som uppgifves, att teaterstyrelsen hade för afeigt att förnämligast söka upp nya arbeten inom Tysklands dramatiska literatur. Vår inhemska torde i främsta rummet ihågkommas, synnerligen sedan den nu böljat visa sig så lifaktig och innehållsrik, och demäst lära väl de Jxan-ska styckena, vanligtvis mästerliga i tekniskt afseende och därigenom intresseväckande, icke kunna glömmas. Det ser dock ut, som skulle vinden vid den kgl. talsoenen nu blåsa mot franska teaterarbeten, men den vinden måste dock snart kantra, ty, oaktadt alt det fakunniga * prat som under ett par år här låtit höra sig mot Frankrikes dramatik, innehar denna ännu i formelt afseende första platsen, och åtskilliga tecken tyda &lt;Järpå, att den nog snart vinnlägger sig äfven om mera djup i innehållet.
Hela behofvet för arbetena å Statens stambanor intill slutet af nästa statsregleringsperiod, eller slutet af år 1866, blefve således efter dessa beräkningar mellan 26 och 27 millioner R:dr. De tillgångar, som härtill kunna användas, äro följande: Riksgälds kontorets räkenskaper öfver de för Statens jernvägsbyggnader upplånade och utbetalade medel ådagalägga att sedan hela den summa af 25,000,000 R:dr, som Rikets Ständer vid sistlidne riksdag anvisade för jernvägsarbetena, blifvit af Riksgälds-kontoret utbetald, å räkningen öfver jernvägsmedlen ändock innestå i Riksgälds-kontoret en odisponerad behållning af 1,315,001 R:dr 69 öre. Denna behållning har uppkommit dels derigenom, att 400,000 R:dr af de vid 1858 års riksdag upplånade jernvägsmedel icke blifvit för ändamålet utbetalde, dels ock genom ett kapital-öfverskott af 120,000 Thaler å 1860 års jernvägslån, föranledt deraf, att en del af samma lån, på begäran af långifvarne, förvandlades till premie-lån, dels ock slutligen genom räntevinst och utlånade jernvägsmedel. En annan tillgång finnes ock, som härmed eger sammanhang och derföre jemväl torde böra anvisas till fortsättning af jernvägsarbetena, ehuru densamma icke, i likhet med nyssnämnda behållning, är för närvarande disponibel, eller nu kan till siffran uppgifvas.