Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes till justering Exped.Ulsk:s den 18 dehnes pä bordet lagda förslag N:o 171 till R. St. und. skrifvelse lill K. M., ang:de regleringen af utgifterna under riksstutens tionde hufvudtitel. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Mot siffrorna i denna und. skrifvelse har jag intet att erinra, men deremot något emot redactionen. Angrde det gymnastiska centralinstitutet yttras: ”Vid öfvervägande häraf, hafva R. St., med fästadt afseende på den obestridliga, äfven utom fäderneslandet erkända, nyttan af denna inrättning, hvilken i följd af den utveckling de gymnastiska läroämnena, genom den förtjenstfulle nu mera aflidne stiftaren Professor Lings och den nuvar. ej mindre nitiske föreståndarens bemödanden erhållit, torde kunna anses såsom den i sitt slag förnämsta inom den civiliserade verlden, och då denna inrättning genom det inflytande densamma i afseende på arme'ens utbildning m. m.” Det plägar för en hvar anses olämpligt alt berömma sig sjelf. Ännu olämpligare synes det vära af Ständerna att föra ett sådant språk. Om någon i ett annat land skulle läsa en skrifvelse från lagstiftande makten i Sverige, deri hon förklarade en' af Rikets inrättningar vara den förnämsta i den civiliserade verlden, så skulle det förmodligen föranleda lill någon dragning på munnen. Nu kommer dertill alt frågan löiér ett central-institul för gymnastik. I den ociviliserade finnes förmodligen icke något dylikt. Således kunde man helt enkelt hafva tagit till allt hvad möjligt varit och sagt i hela verlden. Jag hemställér, att män mätte taga bort alla sådana onödiga betraktelser och slikt sjelfberöm, likasom jag önskar borttagandet af det förenämnda ordet obestridliga. Om R. St. nyttja dylika ordalag, så ser det ut som Ständerne behöfde tvista med någon om riktigheten af hvad de hafva gjort. En sådan framställning kan vara lämplig inom ett Utsk., der man väntar sig änmärkntr inom Stånden och der man derföre begagnar sådana uttryck, som man tror skola hjelpa vid Ståndens pröfning.
Ständer behagade reglera arfwoden och Tractamemen för samtelige Utstottcns Betjening klef ej Tractamente bestädt för mera än b Waktbetjenter för Stals-UtffottetS behof; Men som Stats-Conroirels Waktbctjenter 6 till antalet, jemte z:ne af Riksgalds-Contoirets tillhopa 9 bestridt uppassningen i Stats-Utstottet; och Utskottet i anseende till de flere särskildt? afdelningar hwarpä Utskottet, för att kunna fullborda sine göromäl, wäst arbeta icke kunnat umbära detta antal för de mängfaldige ärenders utträttande; Sä har för Utskottet ej warit annan utwäg än att fördela det för b bcstädde Tractamente emellan 9 och hwilkct haft den följd hwaröfwer de sig nu beklagat, nemligen att de fäkt ib st. Riksgälds-Sedlar om dagen dä Wakcbetjcniugen i de öfrige Utskotten ätnjutit ib st. Banco. Stats-Utstottet, som icke kan annot än »vitsorda, att deste Betjentes uppastning warit mycket träoen; Har derföre icke kunnat u dgä att denna deras billiga ansökning till Riksens Höglofl.Standers ömma behjertande och gun st-Sa - io4s Den 20 April. stiga bifall wördsammast hemställa. Stockholm den 27 April 18 o. Pä Högloft. Ridderskap^ och Adelns Ledamd^ ters wägnar. Lines k i e m m i n A. Pä Högwördige Praste-Ständets Ledamöters magnar I. /k. 1 i n A s t n 6 i u s. Pä Wälloft. Borgare-Ständets Ledamöters magnar ^.brnk. L n § e 1. Pä Hederwärda Bonde-Ständcts Ledamöters wägnar ^n6ers vilsson. dls, kiöllellur. Bifölls.
De, som hysa fullt förtroende till och en lefvande beundran för vår närvar. Administration och dess hushållningssystem, måste naturligtvis, lika med Frih. Boye, för fäderneslandets fiende anse hvar och en, sorn ej beviljar allt, som begäres; men om de med opartiskhet och lugn vilja ingå uti en detaillerad granskning af delta hushållssystem, skola de tilläfventyrs stadna vid Samma öfvertygelse, sorn jag hyser, nemi. att inga flera anslag böra beviljas, förrän Styrelsen visat sig hushålla bättre med hvad den fått. Jag kari icke frångå den öfvertygelsen, alt då Styrelsen icke visat sig hafva användt redan erhållna medel till företrädesvis angelägnare ändamål, utan låtit dessa sednare stå tillbaka för flärdfuila, mindre nödvändiga, hon ej heller gjort sig förtjent af anslag hvarken i ena eller andra afseendet, helst då Representationen icke är i tillfälle att bedöma hvarken nyttan eller nödvändigheten af sådana anslag, innan Styrelsen här, såsom i andra länder, öppet och ärligt för Representationen framlägger sina planer i afseende på försvarsverket. Jag har både uti tidningar och andra skrifter läst åtskilligt om systemet att försvara ett land genom fästningar, och jag har dervid funnit män af erkänd omdömesförmåga och stort Europeiskt rykte, som icke ansett fästningar synnerligen tryggande för landets försvar, åtminstone icke sådana fästningar, sorn här äro i fråga att med millioners uppoffringar sammanbygga. Napoleons och. de Allierades krig, ja, hela den sednare krigshistorien halvisa t, att man ganska beqvämt gått förbi fästningarna och tagit in landet; och den sednare krigshistorien lärer icke kunna framte ett enda exempel derpå, att en fästning, som blif - Den 28 Augusti. 337 blifvit anfallen, i längden kunnat försvara sig. Då t. ex. Antwerpen, den starkaste fästning i Europa, belägrades, kunde man beräkna dagen, ja timmen, när fästningen skulle kunna tagas. Det ligger icke inom min förmåga att bedöma detta militäriskt; men saken förtjenar att framställas till discussion, på det skälen må fullständigt utvecklas, hvarföre Styrelsen nu antager ett system, som synes vara aflagdt i hela Europa.
Sedan Kongl. Maj:t täckts till Rikets nu församlade Ständer öfverlemna förslag till ny strafflag, hvilket för närvarande är på Rikets Ständers pröfning beroende, har Konstitutions-Utskottet fästat uppmärksamhet på vigten deraf, att, för den händelse nämnda förslag skulle blifva såsom lag gällande, de i grundla garne förekommande straffbestämmelser, så vidt ske kan, lämpas efter dem, som i lagförslaget äro för motsvarande fall föreskritna. Man finner nemligen i grundlagarne åtskilliga stadganden, som dels lyda å andra straffarter än lagförslaget bestämmer, dels i öfrigt icke öfverensstämma med hvad der för likartade fall är stadgadt, dels ock hänvisa till lagrum, som genom den nya lagen komme att uppkäfvas. Det blifver således nödvändigt, att grundlagarne i dessa delar ändras, ech Utskottet finner den omständighet, att straff lags-förslaget ännu icke blifvit slutligen pröfvadt, så mycket mindre böra utgöra hiuder för Utskottet att nu framlägga förslag till de erforderliga grundlagsförändringarne, som af den pröfning, Rikets Ständer redan egnat förstnämnda förslag, visar sig, att någon väsendtlig skiljaktighet icke förefinnes i afseende å de lagrum, hvilka afse de i grundlagarne omförmälda brott, och de grundlagsändrings-förslag, Utskottet framställer, i allt fall först under nästa riksdag kunna till slutligt afgörande förekomma. I dessa ändringsförslag har Utskottet öfverallt, der tvekan ej kan uppstå om hvilken af strafflagens bestämmelser är tillämplig å det fall, som i grundlagen omförmäles, endast åberopat allmänna lagen, hvarigenom förekommes hvad eljest, i följd af den skiljaktiga handläggning, som är föreskrifven för grundlagsoch för lagförändringar, lätt kan inträffa, att, sedan en lagförändring blifvit tillvägabragt, stadganden i strid dermed eller hänvisande till lagrum, som icke längre äro gällande, qvarstå i grundlagen. Der åter den förbrytelse, som i grundlagen omnämnes, ej i strafflagen förekommer eller ej der är så rubricerad, att icke ovisshet Bih. t ill B. St. Prot.
Man. tal de hade deröfwcr: Af Toppare jemwäl en wist af. gift, lämpad efter Torpens beskaffenhet: Af Betjente och Tjenstefolk ej mindre hos Skändspcrsoncr än Allmogen wista afgifter allt efter deras tjensters egenskap? af Sockne-Handtwcrkare, Bruks.Arbetare, Härads-, Svck. ne-Spclmän med flere arbetare i Städer och pä Landet äfwenledcs wista afgifter, samt ändteligen: af dem, som icke kunna hänföras till nägon af förenämnde Closter, samma afgifter, som erläggas af dem, med hwilka de närmast kunna jrmföras. Den 2:dra Artikeln, som kunde heta Bewillning af Näringar, hwartill jag räknar inkomster af Löner, Egendomar, Landtbruk, Hus i Städerne, Jnrätningar m. m. skulle efter samma generella grundsattscr, som härofwan wid i Art. äro nämnde, allenast med det undantag, att inga till 15 ärs älder komne Barn, ej eller Tjenstefolk, Sockne.handtwerkare nied flere, u. tom enskildt förmögenhet, i denna Artikel komma i frä, ga, beskatta alla öfriga efter deras spnbara förmäga pä följande sätt: ^ Alla Civila och Militaira CmbetS« och Tjenste, män efter en wist procent af deras löner med skillnad emellan Contante och indelte Löntagare, ungefärligen pä sätt 18O2 ärs Förordning wid handen gifwer; dock utan progrestion: Ecclesiastique - Staten efter samma grunder som äro följde i nystnämnde Förordning, Stä. bernes Magistrats.Personer och Betjente pä lika sätt som andre Civila Embets - och Tjenstemän; men Bor, gerskapet sjelfwa i och för den Näring de drifwa efter Taxering, i hwilket afseende, jag fbreflär likasom i 1 Art.
Jag får derföre tillstyrka R. o. Ad. att, på sätt Frih. Cederström föreslagit, biträda Presteocb BorgareSt:ns beslut. Frih. Alströmer: Orsaken hvarföre jag för min del icke kan biträda den af Presteoch BorgareStin föreslagna skrifvelsen ligger just deri, att man i densamma begär utfärdandet af en ny författning med utsatta vilen och ansvarsbestämmelser för åverkan i allmänhet å fornlemningar. 1828 års författning innehåller, att presterna, eller hvilken enskild person som helst kan begära att K. Mits Befhfide skall utsätta vitesansvar för den, som åverkar en bestämdt upgifven fornlemning. För att kunna i allmänhet bestämma ansvar för åverkan å fornlemningar, måste man först upgöra en bestämd definition på hvad som menas med fornlemningar, och angifva, hvilka som äro förtjenta att skyddas; ty allmänheten kan icke alltid veta hvad som är fornlemning eller icke. Att emellertid den nuvaride författningen icke är alldeles overksam, visar sig deraf, att för kort tid sedan en bonde i Upsala Län inkom till K. Mits Befhfide med anhållan, att få borttaga några på hans åker belägna jordkullar. Frih. Sprengtporten: Jag erkänner visserligen, att det kan vara likgiltigt om 11. Slir ingå till K. M. med anhållan om en ny författning, eller om de blott begära ändring af den gamla författningen; ty i sednare delen af PresteStis förslag till und. skrifvelse utpekas tydligt de brister som finnas i den gamla författningen, och derom har ingen olika tanka bland R. o. Ad. upstått. Orsaken hvarföre jag föreslagit en förändrad ingress, är egentligen den, att jag ansett det vara mera formriktigt att gifva skrifvelsen denna lydelse; men om man icke fäster något afseende dervid, så vill icke heller jag vara af någon skiljaktig mening i denna sak. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma ingen yrkat bifall till Utskis Betänk., hvaremot Frih.
Remitterades, jemte ett yttrande af Herr Lallerstedt, till Stats-Utskottet; och Prot.-Utdrag den 11 November 1857. 627 Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse af den 30 sistlidne Oktober, i fråga om eftergift af den f. d. Lands-kamereraren i Wermlands län, Kammarrätts-rådet Svante Lindberg, ådömaa skyldighet att ersätta Kronans förlust af arrende-afgifter och krono-utskylderna, m. m., för boställena, N:is 1 och 2, Elfvetorp i Olme socken af nämnde län. Remitterades till Stats-Ulskottet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 55, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de Artikeln af gällande Banko-reglemente. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Enligt Ståndets förut fattade beslut företogs nu val till Ledamöter och Suppleanter i Förstärkt Banko-Utskott; och befunnos efter val-sedlarnes öppnande följande personer hafva blifvit utsedde att i nämnda Förstärkta Utskottet ingå, nemligen såsom Ledamöter: Gustaf Glad från Westerbottens län med 86 röster Belter Sven Ersson från Kopparbergs län . „ 85 7? Olof Olsson i Olsäterstorp från Wermlands län „ 85 7) Erik Hansson från Gefleborgs län .. „ 84 77 Anders Gudmunsson från Hallands län „ 83 7) Anders Eriksson från Elfsborgs län . „ 62 77 Samuel Ödman från Upsala län „ 61 77 Pehr Sahlström från Stockholms län „ 61 77 Erik Larsson från Wester-Norrlands län „ 61 77 Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län „ 60 77 Josef Smedberg från Elfsborgs län .. „ 59 77 Guslaf Jonsson från Kalmar län „ 59 77 Gustaf Hullman från Nerikes län
4. så återstod dock vid 1857 års slut ett verkligt kapital-öfver skott af B.-ko R:dr 3,140,603: 43. 6. oberäknadt den summa af 1,924,225 R:dr 3 sk. 5 r:st, som Riksgälds-kontoret från Kongl. Stats-kontoret fått uppbära i afräkning å blifvande liqvid om 1856 års öfverskotter och besparingar, men hvilken summa, i afvaktan å en sådan liqvid, vid sistlidet års slut balanserades bland Kontorets skulder. Förutom ofvanstående, från nu granskade räkenskaper hemtade, uppgifter angående Riksgälds-kontorels skulder samt fordringar och öfrige tillgångar, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela några, på Kommissariatets sednast afgifna halfårs-berättelse grundade och af Fullmäktige meddelade upplysningar rörande dessa skulders och tillgångars belopp vid slutet af Juni månad innevarande år: Enligt åberopade berättelse uppgingo Riksgälds-kontorets skulder vid nyssnämnde tid till R:mt R:dr 15,248,272: 5. hvaraf de räntebärande skulderne utgjorde R:dr 4,775,098: 87. derå upplupne räntor, förslagsvis, » 115,342: 69. deponerade undsättningsmedel » 1,343,731: 66. årets anslag till Hans Maj:t Konungen » 300,000": — till utgående från Riksgälds-kontoret under nedannämnde riksdagar beviljade och i detta verks räkenskaper upptagna, men den 30 sistlidne Transport: Forti ilandet emellan Riksgäldskontorets skulder ock tillgångar. Skuldernes och tillgångarnes belopp den 30 Juni 1858. — 44 — Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter under år 1857. Transport:
Vid jemförelse mellan den af Kongl. Maj:t fastställda fördelningen af fonden och de deraf bestridda ulgifterne inhämtas, att anslaget till Förvaltningskostnaden för år 1836 öfverskrirlits, utan att, så vidt Revisorerne kunnat finna, Afdelningen derom hos Kongl. Maj:t gjort underdånig anmälan. Detta cfverskridande af Staten synes hufvudsakligen vara föranledt deraf, att reseoch undersöknings-kostnaderne stigit till det troligtvis oberäknade höga belopp af 5,988 R:dr 17 sk. io r:st. för år 1836 samt 3,008 R:dr 43 sk. 4 r:st. för år 1837. Förhållandet i detta hänseende har ej kunnat närmare bedömas, men utgiflerne äro behörigen verificerade. Efter Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse hade Riksmarskalks-Embetet af anslaget till lättade Vatten-communicationér år 1836 reqvirerat och erhållit 170 R:dr, till nödiga reparationer och underhållskostnader vid den så kallade Djurgårds-Canalen; men handlingarne utreda icke förhållandet i afseende på de nyssnämnde år likaledes derutöfver utgifne 133 R:dr 16 sk., annorlunda än att, då, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 27 Juni 1836 innehåller, fråga varit väckt om årliga underhållet af denna under Riksmarskalks-Embetets öfverinseende ställda Canal, Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning afgifvit underdånigt förslag till underhålls-kostnaden för år 1836, utgörande 336 R:dr 32 sk., deribland — y? — 133 R:dr 16 sk. till trädplantering Uunal-bauimnie R:dr 32 sk., så utgjorde det derutöfver till Canalens underhåll erforderliga beloppet allenast 170 R:dr, hvilka med Kongl. Maj:ts tillstånd skulle af oftanämnde anslag till lättade Vattencommunicationer utgå.
I sammanhang härmed upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 34 dennes , hvaraf inhämtades , att BondeStåndet förklarat målet vara af den beskaffenhet , att detsamma borde af Förstärkta StatsUtskottet afgöra!. Grefve Von Platen, Baltzar Bogislaus'. I följd af hvad jag redan förut i detta ämne yttrat, anhåller jag, att å detsamma få ytterligare fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Stats» och BancoUtskotten hafva väl äfgjort , att då två Stånd slädnät emot två, i frågan om f. d. Filial-Disconternes assignationers infriande af Staten, borde den ock , enligt 75 §. Riksdagsordningen , förfalla. Men på de skäl jag tillförne andragit, och då frågan är ej blott om utbetalning från en allmän cassa , utan om uppfylj landet af en förbindelse , som ännu är giltig» samt då det gäller fattige enskildes rätt, kan jag icke dela Utskottens öfvertygelse. Tvertom, under sådane förhållanden och då jag fast på ett ganska obetydligt sätt medverkat till dessa personers oskyldiga lidande , anhållet jag3 att Ridderskapet och Adeln ville laga i betraktande, å ena sidan helgden af en förbindelse, och å den andra enskiltes lidande. Ar det icke då rätt, att noga granska alla möjliga omständigheter , och söka alla utvägar, dem Lagen lemnar öpp-, na, att komma till ett rigtigt beslut. Jag kan ej hnna annat, än att enär Banken eller Staten Den 3r Oeiobcr /, m. Öfvertagit f. d. Filial-Disconterne, äro ock de förre pligtige att inlösa de sednares assignationer* Hvarom är val frågan , mine Herrar ! Jo, om 7 eller 8000 Riksdaler, som reduceras till 3 procents obligationer. Enligt min öfvertygelse, bör ämnet behandlas i Nämnd , på grund af 6g och 73 §§. Riksdagsordningen»
Vidare föredrogs SlatsUtsk:s den 2 och [6 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 64 Litt. G., i fråga om tnantalspenningarnas upphörande eller ändring uti deras beräknande. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anhåller, att Hr Ridd Secrettn behagade upplysa hvad öde detta betänk, vederfarits i de öfriga Stånden. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt ingen underrättelse ännu ankommit, huru detta mål hos de öfriga RiksSt:n blifvit afgjordt. Frih. Cederström, Anders: Då Bevilln.Utsk. uti dess betänk. N:o 12 föreslagit, att personliga skyddsafgiflen skall erläggas af hvarje mantalsskrifven person efter fyllda 18 års ålder, och då det torde vara af vigt för räkenskaperna, att mantalssamt skyddsafgifterna såsom hitintills beräknas flan samma tid; så får jag hemställa, antingen att förevar, betänk, måtte få hvila, intilldess man får se huru R. o. Ad. afgör Bevilln.Ulsk:s nämnda betänk., eller ock att sistnämnda betänk, måtte ställas i öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. nu kan fatta i anledn. af det nu föredragna utlåtandet. Uppå derefter framställd propos. blef StatsUtskts utlåt. N:o 64 Litt. G. af R. o. Ad. återremitteradt. Ånyo föredrogs StatsUtskts den 2 och 16 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 64 Litt. H., i fråga om lagmansoch häradsböfdinge-ränlans upphörande. Hr Lefre'ir, Joli. Pehr: På samma grund, som Frih. Cederström anfört vid de förgående betänktna under detta nummer, anser jag äfven detta böra återremitteras, emedan K. M:s santion erfordras äfven i denna fråga. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: På samma skäl jag förut anfört, anhåller jag om bifall till detta betänkande. Ex. Hr Gr.
När profspånorna, hvilka samlades för ett qvartal eller för hvarje halft eller helt är, allt i förhållande till den större eller mindre tillverkning hvarje stad eller ort åstadkomme, blefve tillräckliga för tvänne proberingar, insändes desamma, veder - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 5 börligen påtecknade, under namn af generalprof, till Kontrollverket i Stockholm och underkastades derstädes probering i behörig' ordning. Godkändes det inkomna profvet, återställdes detsamma vederbörande, på samma gäng ny arbetsbok och stämplingsprotokoll till landsorten afsändes. Befunnes åter generalprofvet knapphaltigt finge guldsmeden betala dubbel afgift för hela tillverkningen under den tid, som profvet omfattade, hvaremot, om detsamma vore underhaltigt, Ofver-Direktörsembetet yrkade att tillverkaren mätte, uppå anmälan af vederbörande Magistrat, af allmän åklagare ställas tinder tilltal för berörde förbrytelse och straffas pä sätt författningarne i thy läll stadgade; och borde utslag i sä beskaffade mål ineddelas Ofver-Direktörs-embetet för att i den vid Kontrollverket befintliga straffbok antecknas, hvaremellertid alla generalprof, som befunnos underhaltiga, under tio års tid qvarstadnade vid Kontrollverket såsom vedermälen. Att emellertid behofvet af förändrade föreskrifter för kontrollstämplingen af guld-, silfveroch tenn-arbeten i allmänhet långt för detta varit insedt, visade sig, enligt Revisorernes tanke, deraf, att Kongl. Majit redan år 1832 anbefallt Kongl.
Ut låtande, angående spanmålsundsättnings-anstalterna, ämna föreslå, eller att besagde medel varda till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade, för att, vid inträffande missväxter, Kongl. Maj:t af Riksgälds-Kontoret tillhandahållas på enahanda sätt, sora, i afseende å de till Kontoret, tid efter annan, återbetalda summor utaf undsättnings-kreditivet förut är stadgadt. il) Stats-Verkels behållna öfverskolter för åren 1843 och 1844; hvilka, med afseende å inträffad minskning uti en del af Statsinkomsterna samt uppkommen betydligare ökning af några förslagsanslag, beräknas för begge åren tillsammans till ett lägre belopp, än enahanda öfverskotter under något enda år sedan år 1836 utgjort, eller " “ 200.000: »i-int ? h 4 till allenast 250,000: 154 10 Summa R:dr 2,570,303: 39. i Häremot torde från ifrågavarande tillgångar böra afräknas de anslagssummor, hvilkas anvisande å Riksgälds-Kontoret Utskottet, i Utlåtandena N:ris 54 och 60, tillstyrkt för liqviderandet af den ännu återstående skulden för Lejonbackens ombyggande . R:dr 52,000: äfvensom af Krigs-Kollegii skuld till Militiae Boställs-Kassan 33,893:39. 7. eller tillsammans 85,893:39. 7. Den således, enligt nu verkställd beräkning, för tillfälliga statsutgifter, vid innevarande Riksdag, disponibla behållning
— Han hade fått sitt vif, och han var ej längre min. Att den andra strofen i visan, den tröstande, skall gå i uppfyllelse på mig, som den första gjort, har jag väl knappt rättighet att hoppas. Jag har försummat mina döttrar, så att jag har blifvit främmande för dem — som de för mig. Men huru som helst, jag måste resa; blefve jag kvar, skulle jag bara väcka oenighet, störa. Älskade jag honom, återstod det endast att lämna dem åt sin unga lycka, att låta henne ostörd få fylla min plals, som blifvit hennes. Jag försökte jämföra min lott med andra mödrars jag känt, som fått lämna sina söner i den mörka grafven i det främmande landet och fått lefva lifvet ändå. Jag kunde lämna min son frisk och lycklig. Mina djärfvaste förhoppningar om hans återställande hade gått i fullbordan, och jag grät, som om hjärtat velat brista, därför att jag var så otacksam, så afundsjuk. — Jag sade ingenting till Ernst följande dag, jag ville ej, att han skulle tro, att det var den tillfälliga lilla missämjan, som skilde oss åt. Det var det ju heller inte. Det låg djupare än så, i min egoistiska, otacksamma, svartsjuka natur! — Men han ville inte släppa mig, inte höra talas om det. — Kärleksfullare ord än dem han sade mig, tror jag aldrig en mor hört från sin son. Han trodde alltjämt, alt vi skulle bli lyckliga tillsammans, bad mig bara försöka. Men mitt beslut var fattadt, jag lät inte öfvertala mig. Han hade henne att bedja mig. Han får henne till hvad som helst, och han fick henne också till det. — Nej, jag vill inte vara orättvis mot henne. Jag minst af alla bör undra på att hon vill ha honom för sig själf, utan delning, helt och hållet för sig själf. — Men det kostade på mig att märka, att hon var glad, när jag lämnade Rom. Man vet ju, att världen hör de unga till och att det är de gamlas lott att bli öfverflödiga, men det kostar ändå på, när man ser det för tydligt — Ja, och nu är jag på väg hem till Sverige för att bosätta mig där.