Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfva saken och den utvickling af deri ingående tvistefrågor, som jag i de underdåniga besvären försökt framställa, kan icke utan en större vidlyftighet fullständigt redovisas och då, i den förväntade händelsen, att Hofrättens utslag kasseras, hufvudsakens afgörande kan en längre tid dröja, skulle en redan nu företagen framställning af hvad i saken förelupit, dessförinnan hinna att vara bortglömd, och således behöfva förnyas. Jag inskränker mig derföre nu till en enkel uppgift af det förhållande, hvarom fråga är, och som består deruti, att gäldenären, Olof Heljesson i Hvattjom, hos K. Bfhde öfverklagat auktionsförrättningen, och fört talan om en honom tillfogad förnärmelse derigenom, att hemmanet, som försåldes, icke mera tillhörde honom, utan var af honom några månader förut såldt till en af löftesmännen för den utsökta gälden Olof Olofsson i Hackåsen, hvilken vid utmätningen (som låg till grund för auktionen) hade erbjudit att hemmanet till Olof Heljesson återställa ; — 17 — ställa; att jag ansett denna Oiof Heljossons talan vara utan lieliörighet af honom förd; enär hans rätt ej kunde förnärmas genom försäljning af en annans egendom, enär Olof Heljossons förmenande, det den origtiga uppgiften om egendomens försäljning såsom honom tillhörig och tor hans räkning, kunde hafva inflytelse på köpeskillingsliqviden imellan honom och hans köpare, nämnde Olof Olofsson, var uppenbarligen ogrundadt, just derföre, att han aldrig samtyckt till Olof Olofssons omförmälte erbjudande, samt enär e,n felaktig uppgift i auktionskungörelsen och vid auktionen örn rätta ägaren till det utmätta hemmanet, som skulle säljas, ej kunde lända någon annan än köparen till förfång, och således ej heller med befogenhet klandras af någon annan än honom, köparen Jon Nilsson, hvilken, i stället att anföra sådant klander, tvertoin var den, som klagade, att auktionen ej fått äga bestånd. Det är vid detta förhållande', som jag funnit mig skyldig att åtala K.
Mycket tänkte jag dock ej då för tiden på orsaken till den viktiga tilldragelsen, men så mycket mera på denna själf. Skolan låg vid en af den inre stadens trånga gator, alldeles oberörd af hvarje solstråle och lika obekant med frisk luft. I en föga rymlig sal voro några och trettio flickor hopträngda vid två långa bord frän klockan nio på morgonen till klockan ett samt sedan mellan tre och fem på eftermiddagen. Värmen var ganska besvärlig sommartiden, då vi hade blott en månads ledighet, mellan dagarne före midsommar och den 20 eller 21 juli, och ej miudre obehaglig var kölden under vintern. Luften i skolrummet var sannolikt under alla årstider mycket dålig. På den olägenheten tänkte jag icke då, men inser den nu, då jag erinrar mig. hvilken tryckande känsla man erfor, när man trädde in i skolrummet. Fönsterna öppnades aldrig mellan september och maj, då innanföosterna voro insatta och noga klistrade samt i saknad af hvarje slags draglucka. Någon tambur eller annat slags förrum fanns icke, utan hängdes öfverplaggen, voro de än aldrig så våta, i skolsalen, där de nog icke förbättrade den redan förut dåliga luften. Men hvad brydde vi flickor oss om sådana olägenheter? Bleka voro vi visst, det kommer jag ihåg, och många af oss ganska svaga, men barnaglädjen saknades ingalunda. Under det korta frukostlofvet, som alltid tillbragtes i skolrummet, lekte vi så godt det trånga utrymmet inedgaf, och dammet, som uppstod af våra häftiga rörelser mellan och på bänkarne, lade sig nog på bröstet kanske, men ej på våra glada sinnen. Någon lekplats i fria luften agde vi icke. Huset låg mellan två gator och hade icke någon gård. Undervisningen sköttes af mamsell Holman ensam, med något biträde då och då af en bland de äldre flickorna. Lärarinnan var glad och vänlig, omtyckt af alla, men troligtvis icke synnerligt kunnig. Efter hvad jag sedan inhämtat, hade hon först på äldre dagar valt läroyrket, då äktenskapsförhoppningarna voro alldeles uttömda. » Något skall man väl ta sig till, » sade hon, och så satte hon upp skola. » Hon är mycket snäll i fransyskan, har jag hört, » försäkrade min mor, hvilken själf icke kunde bedöma den saken, men hade djup aktning för sidan språkkunskap.
Fullmägtige att tillika vara Riksdagsmän, enär de utfärdade Instructionerna skulle innehålla, att för vigtigare måls afgörande åtta Fullmägtige vid hvardera Verket måste vara tillstädes, ett antal, som för närvarande i Stockholm befinnes; men så snart de i Grundlagen stadgade Utskott hunnit blifva satte, förmodade han, att frågan om den ändring, som i anseende härtill torde finnas nödig i Grundlagen, kunde i föreskrif - llilaga till Protocolls-Utdrag till Bondeståndet. 179 ven ordning väckas, till Constitutions-Utskottet förvisas, der beredas och sluteligen af Ständerne pröfvas och beslutas. Anders Johansson och Hans Malmberg från Jönköpings Län förenade sig i anhållan, att frågan måtte hvila till nästa Plenum; hvilket enhälligt bifölls. Ut supra. Ex Protocollo Gabriel Ödmann. Utdrag af Frotocollet hållet hos Bonde-Ståndet vid Urtima Iliksdagen i Örebro den 1 Aug. 1810. S. D. Enär nu åter företogs den förlidne gårdag på bordet lagde fråga, huru, om de fem af Ståndets Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret, hvilka tillika voro lagligen valde Riksdagsmän, i denna sistnämnde egenskap alle bivistade Riksdagen, de hos Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret under tiden förekommande måls afgörande utan hinder kunde vid sin jemna gång bibehållas; anmälte sig flere Ståndets Ledamöter att i detta ämne yttra sine tankar, och inlemnade efter upprop till en början Fehr Olsson från Halland följande Anförande till Protocollet: Då frågan i vårt Stånd uppstigit, huruvida BondeStåndets Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret böra eller kunna anses berättigade, antingen till en del af dem eller allmänt låta välja sig till Riksdagsmän, derom anser jag för min del vara min pligt och skyldighet att afgifva mitt skrifteliga yttrande.
På Gottland finnes t. ex. en myra med den mest förträffliga jord, hvartill 4 hemman stöta, hvilka om våren alltid äro såsom ett litet Venedig, ty innevånarne måste da ro emelian sina gårdar, och delta vattendränkta skick gör odlingen af ifrågavar. myra alldeles omöjlig, på annat sätt, än att ett utlopp af nära -Jmil spränges igenom ett berg, hvarigenom man kunde blifva i tillfälle att afleda det vatten, som S3mlas vid vårflödet, roen detta företog öfversegel' naturligtvis betydligt hemrnansägarnes egna krafter. Jag har blott velat citera detta exempel; det finnes flera på andra ställen af ön. När nu R. St. särskildt beslutat, alt det må på K. M. bero att af dessa låneansiag låta någon del utgå såsom verkliga anslag ulan återbetalningsskyldig het, Den 29 Mars f. m. 497 lief, så hemställer jag, alt, då Gottland hör till södra delen af Riket, samma fördel måtte för detta landskap beviljas. PresteSt. har i denna punkt fattat det beslut, hvarom jag erhållit ett prot.utdr., af följande lydelse: ”Låneanslaget af 5o,ooo r:dr till myrors ultappning på Gottland beviljades, med villkor, som här näst ofvan anfördes, att K. M. må äga, derest omständigheterna så skulle påkalla, anvisa en del af beloppet såsom anslag.” Om ett sådant beslut jemväl nu of R. o. Ad. fattas, så kommer det att bero på särskild undersökning i hvarje fall, huruvida något anslag blifver beviljadt eller ej. Vid flera mossar kan sådant ej komma i fråga, men vid andra deremot är det, såsom jag nyss nämnt, oundgängligt, om denna jord skall kunna göras fruktbar. Hr Westfelt: Vi hafva nu ett ganska färskt exempel på hvartill den princip, som förut blifvit antagen, kan leda. Den har af den sista värda talaren blifvit utsträckt ända till enskildta hemman. Det synes mig, som enskilde possessionater af samma skäl äfven böra hafva rätt alt erhålla anslag. Nu se vi ganska väl att den siste värde talaren begagnat sig af det prasjudicat, hvilket genom de föregående beslulen blifvit faststäldt.
Sannolikt förestå oundvikeliga utgifter och flere anslag, sorn Riksens Ständer bifalla; och likväl finnas inga opåräknade tillgångar af betydenhet, efter hvad som hittills synes hafva visat sig. De utomordenteliga behof, som vid sista Riksdagen påkommo kunde af öfverskotten bestridas3 sådape finnas nu ej af betydenhet, Om orsaken till den gäldskyldige jordbrukarens förlägenhet ensamt berodde på spannemålsprisernes låghet, så skulle likväl innehafvaren af spannemålstärande Verk deraf skörda en gifven vinst, samt arbetaren lyftas till välstånd, hvarigenom Riket i det hela icke kunde sägas gå miste om fördelen af ymniga skördar. Men om spartnemåls-prisernes hastiga fall icke kan draga med sig nedsättning uti arbetsoch dagsverkspriser; om vidare arbetarens lynne förleder honom att i beqvämlighet förnöta den arbetstid, sorn i anseende till spannettiålsprisernes hastiga fall icke behöfver användas tili förtjenst; om Borgenär i anseende till vacklande vahrupriser icke kan bedöma Gäldcnärens ställning; om capital saknas hos producenten och beräkningsgrunder hos handlanden att magazinera spännemål; om sädens vanpris medför en ökad opfuductiv consumtion genom vanvård eller slösaktig lefnad: samt slutligen nya eller mera utvidgade handtverk, slöjder och näringar icke upptaga dst öfverskott af spännemål, som möjeligen Kunde e ter fl.re års yranoge skördar äga rum j g 20 Deli 2§ Februarii, så torde den klagan nian spörjer icke sakna grund. Bristande afsättning tillkännagifvsr antingen öfver-productiun, eller att enskilda spänne mais-upplag icke göras', dea förra bör upptagas af näringar eller export; det senare ersättes icke nu af någon allmän Magazins-Inrättning. Kunde producenten hålla på vahran, så folio icke priscrne genom nöd-afsalu , men utskylderae medgifva icke eget handelsförlag och misstroendet i peaningerörelsen drar penningen från honom. Detta misstroende kan bestå dels uti långifvarens osäkerhet huruvida låntagaren kan och vill betala, dels uti fruktan för vacklande uti myntets värde.
Tm Stats-Utskottet har Kongl. Maj:t i Nåder behagat öfverlemna en, af de fleste Landshöfdingar i Riket undertecknad, underdånig skrift, deruti de åberopat, att, i anledning af väckt fråga, så väl vid nu pågående som z8i8 års Riksdag, om ersättning lill Krono-Betjeningen för kostnaden till tryckning af Landshöfdingarnes ÄmBetskungörelser, Stats-Utskottet yttrat sig väl inse det ifrågavarande tryckningskostnad medförde en kännbar utgift, derifrån Befrielse skäligen kunde önskas; men att Utskottet ej vore i tillfälle att beräkna det Belopp af Statens medel, som för denne kostnads bestridande kunde erfordras och ansåg frågan härom icke kunna lämpligen i annan ordning komma till handläggning, lin efter Landshöfdingarnes underdåniga anmälan derom bos Kongl. Maj:t, derigenom förhållandet i alla Länen blefve uppgifvet och ett generelt förslag upprältadt till grund för ärendets närmare bedömande; Och hafva Herrar Landshöfdingar i underdånighet yttrat sig förvissade, att Kongl. Maj:t i Nåder skulle gilla Statsutskottets tanka, om sjelfva frågans billig - 818 Stat s-U t skot tets Betänkande»* het, samt i underdånighet ofve riem nät ej mindre särskildte calculer öfver berörde kostnad för hvarje Län, under loppet af de fem sistförflutne åren, än äfven ett derpå grundadt förslag öfver årliga trycknings* nlgifterne för så väl hvart Län särskildt, sorn för alla tillsammans. Vid granskning hos Stals-Utskotlet ö _ O af desse den Nådiga Remissen följagtige handlingar, har förekommit, att de uppgifne kostnaderne till tryckning afLandshöfdingarnes Kungörelser, i en del Län grunda sig på ett beräknadt medium af utgifterne dertill under de sistförflutne feni åren, men i andre åter på förevarande förhållande, samt desse uppgifter för åtskilige
Medborgare en alt för stor sorglöshet om jag icke bekände at föreställningar bäde inför den lagstiftande Magien och Allmänheten ofta härom blifwit gjorda, orsaken hwarföre ingen rättelse derpä följt, igenfinnes ej fallan i wärt Fädernesland, och mäste sökas i den egenskap denna Inrättning äger gemensam med hwar annan skadlig, at ätminstone wara gagnelig för vägra. Man har i stället spsielsatt sig med at tid efter annan förhöja skjuts-legan; bedragen af et falsst hopp at kunna nedtysta sanningen eller at, genom öfwerflyttande af en större Penning-summa frän den ena Undersäten til den andra, kunna ersätta förlusten af hwad hon representerar. Kongl. Maj:t§ Nädiga Förordning af den 88 Junii innewarande är, hwilken uti Krono, skjutsen infört en efterlängtad ordning, har i andra delar icke fullkomligt swarat mot behof, wet och Allmänhetens »väntan: det är bekant at större delen af skjutsen utgär efter sä kalladt enbett; förr singö S:ne personer äka efter en häst, nu »nera blott en; med förutsättande at afsigten icke är at hämma communicationen, fordras säledes til transporterande af samma antal resande et fördubblabt antal hästar. En resande som pä sit äkdon icke fär medföra nägot sällskap lärer nu icke underläta at twinga Skjuts-bonden wara sig följaktig til hjelp wid wädeliga händelser eller andra förrättningar, hwar - Den 24 Augusti. 1209 hvarigenom Gästgifwaregården upfylles med lika mänga Bönder som bastar och förstörelsen af wälmåga och sedlighet fullbordas. Utsättandet af en längre körningsg-d pä hwarje mil hade warit bäve gagnande och billigt om det inskränkt sig til wista ärslider ch orter; men utan undantag ffall det, i et Land som i allmänhet äger goda wägar och snabba hästar, blott blifwa en pläga för den resande och et nytt förslösande af Bondens dyrbara tid.
Bevillning och Kronoskatter, angående från, för hrandskadade Staden Borås; Motion, rem. till Bevillnings-Utsk otte t. s. 1184- T):o D:o D:o för Norrköping; Motion, rem. till Bevillnings-Utsk. s. 1185- 1382 Bevillningoell Kronoskatter, om nedsättning i; Motioner, rem. till. Bevillnlngs-Utsk. S; 1187, i 199, 1206, 1276. —> ■—.af Kyrkornas Inkomster, oni; Motion > rem. lili Bevilinings-Utsk. s. 1196, Bibliotiieketj 0111, förökadt anslag för Kongl; i Stockholm Motion * rem. till Stats-Utsk. s. 1241. onl Lånebiträde till fullbordande af Byggnaden af, i Upsala; Kongl Proposition, rem. till Statsoch Bailco-UtsL s. 1336 * 1337, i33S. Bihang till Riks-Ståndens Prötocoll om utdelning af; Motion, rein till Stats-Utsk. s. 11261 öm förän dfa d Redaction; Motion, rem; till Expeditions-Utsk. s. 113p, 1257. Biskopar och Domprostar, om förändring i Löiievilkoren för; Motion, rein. tili StatsUtsk. s. 1 iG3. BiskopslÖnerne, om reglering af; Motioner, rem. till Stats-Utsk. s. 1186, 1288. och Dom-ProSte-Ämbetenas förening, om; Motion, rem. till Stats-Utsk; s. ia33. ArrendeSkuld, s. Bpo i 15<41. — ■— Skuld I10S Götheborgs Discont; s. 8o3- 808.
N:o 84- Utlåtande, angående väckt fråga om Löne-ersättninsr till RådhusRätternes Notarier för O handläggning af göromål, som tillhört de indragne AccisRätterne. (U.-A.) Till Utskottet bär Vällofl. BorgareStåndet remitterat ett så lydande: Memorial! Tillförene, medan AccisRätterne utgjorde en Domstol för handläggning af alla Beslagsmål, var af Tullmedlen för Notarien en viss liten Lön på Stat anslagen, men sedermera, då AccisRätterne försvunno och deras Functioner på RådhusRätterne öfverflyttades, så indrogos Notariernes löner, märkvärdigt nog, vid samma tid, som öfriga TullStatens Tjenstemannalöner förbättrades, och RådhusRätts-Notarierne deremot, som icke äro Statens utan Stadens Tjenstemän och af den förra icke njuter en fyrk i lön, hafva icke dessmindre betungats med detta serskildta Onus, och 4i2 S t a t s - U t s k o 11 e t s dertill att utan lösen bekosta RansakningsProtocoIlernes och Utslagens utskrifning, ett exemplar utom det, som i Rättens minnesböcker mäste qvarligga. Denna njugghet i smått ar hvarken rättvis, särdeles lönande eller värdig Nationen ; ty de smärre Tjenstemännen få dessutom nog göra skäl för sitt tarfliga bröd. Hvarföre om ändring och lättelse härutinnan vördsammast anhålles. Fr. Lundman. Utskottet får i anledning häraf vördsamt andraga, att som, jemlikt R. Sters under den 2 April 1810 hos K. M:t gjorde underdåniga anhållan om uppliäfvande af AccisRätterne och de dithörande måls upptagande af Städernes PiådstufvuRätter, desse sistnämnde äga att derför åtnjuta Expensmedel och Expeditionslösen; så och enär skälig ersättning för handläggningen af dylika mål synes vara RådhusRätternes Notarier beredd; kan Utskottet icke tillstyrka bifall å Motionärens förberörde hemställan.
Hennes eget lilla barn dog af vanvård hos en »barnälskande madam» vid Rödbergen. Det lönade sig utmärkt att vara amma. Allt hvad Nadja under sista året lidit, skam, svält, fysisk smärta, allt glömde hon nu, stolt öfver att kunna förtjena så mycket, att nu för första gången i sitt lif få föra ett behagligt, sysslolöst lif, att få äta godt, klä' sig väl, få alla sina nycker tillfredsstälda och allt detta nu, just nu, då hon för första gången i sitt lif fallit, för första gången i sitt lif gjort hvad »katekesen och presterna» behagade kalla brott. En dag, det var i mars månad, kom Kajsa in till staden för att för första gången på en längre tid se om dottern. Hon hade sällan på det sista året varit uppe hos Nadja, och då hon kom, hade hon blifvit så hårdt och hånfullt behandlad af dottern, att hon med tungt hjerta dragit sig tillbaka. Hon visste mycket väl hvad som tilldragit sig, visste att professorn på klinikum genast skaffat Nadja amplats och att hon nu hade det bra... Hon, landsqvinnan, fördes af en tjenare in till den rymliga och ljusa barnkammare, der Nadja satt med kommerserådets barn i famnen. Modern stannade ödmjukt vid dörren och hälsade ett mildt och vänligt: Guds fred, barn, hälsningar från hemmet. Nadja, rosig och fet, med det rödkrusiga håret uppsatt i en »grekisk» knut midt på hufvudet, satt i en länstol, hon smålog nedlåtande åt modren och bad henne taga plats. Tack skall du ha, Naja. Är det här ditt rum, din jungfrukammare? Jungfrukammare? tror du jag bor i jungfrukammare? Det här är vårt rum, unge herrns och mitt. Jag är glad att du är frisk nu, det var hårdt för mig att höra att du var dålig! Hvarför kom du inte till mig, fast jag bad dig så mycket i alla bref, och fast »nya drängen» hade släde med kuddar i, för att du skulle åka beqvämt? Tala inte om det der eländet, mor! Jag ville inte ut till landet och höra dina predikningar, det var bättre att vara här, der alla flickorna ä' likadana som jag.
I fråga om l:sta punkten, hvarom öfverläggningen i förmiddagens plenum blifvit afbruten, yttrade sig Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag talar emot Ulsk:s förslag; men alldeles icke emot den nya Elementarskolan; icke för de gamla undervisningsverken sådana de äro. Jag utber mig vördsamt, att ur dessa synpunkter blifva bedömd. För att kunna något närmare granska de satser, som af Utsk. blifvit uttalade, mäste jag börja pag. 8. Ulsk. säger der: ”att, sedan frågan under mer än 20 år varit offentligen behandlad och den nya skolmethoden under tiden med framgång blifvit använd, må det icke kunna anses för tidigt, att äfven R. Sl. derom uttala sin öfvertygelse. ” Utsk. har således utgått från den premiss, såsom ett constateradt factum, att den nya skolmethoden visat mogna frukter och lill följd deraf kunde med framgång antagas och begagnas i allmänhet och uteslutande. Om jag ansäge, att den nya skolan kunde bedömmas af den verkan den visat i studentexamina, så skulle jag med Utsk. häruti vilja instämma; men, enligt mitt förmenande, får man icke dömma så. Huru lätt är det icke för lärarne i en skola, att inrätta densamma till en blott och bart examensmachin, der blott hvad man kallar examensläsuing bedrifves, men der icke studierna idkas af kärlek till saken eller för att leda lärjungen sjelfständigt framåt pä sin bana? Huru ofta hafva vi icke t. ex. sett, att de, som i eandidatexamina hafva erhållit de högsta betygen, sedermera, då de uppträdt såsom aeademiska lärare, icke hafva rättfärdigat de förhoppningar man gjort 7 H. 5 u Den 1 Febr uai i e. m. sig om dem? Denna reflexion leder mig derhän, att man ieke endast och allenast af de betyg, som lärjungarne erhålla vid studentexamina, ja, icke en gäng vid candidatexamina, kan dömma sig tillbaka till skolan, för att grunda dess pris på examens-effect.
Uti lista och 2:dra mom. af § 8 år nu stadgadt, att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke eger ruin, når alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade icke uppgå till 400 R:dr, äfvensom att, når do sammanräknade inkomsterna icke öfverstiga 1,800 Kalr, 300 R:dr deraf åro fria från bevillning. Ehuru författningens mening nu år den, att bevillningen för inkomst af kapital eller arbete skall helt och hållet särskiljas från fastighetsbeyillningen, och berörda stadgande i § 8 således tillämpas utan afseende på den omständighet att den skattskyldige tillika kan innehafva fastighet, hafva Rikets Ständer dock funnit af rättvisa och billighet påkalladt att vidtaga en förändring i den syftning, att personer, hvilka, utom inkomst af kapital eller arbete, besitta fastighet, icke må ega rättighet att af berörda undantagsförmåner komma i åtnjutande i annat fall, ån då deras inkomst af kapital eller arbete, sammanräknad med inkomsten af egande fastighet, icke uppgår till de stadgade minimibeloppen. Med fåstadt afseende derpå, att författningen nu icke bestämdt angifver, huruvida man och hustru, då de drifva särskilda yrken och deraf ega inkomster, hvilka ej för hvar och en, men vål sammanräknade uppgå till 400 R:dr eller öfverstiga 1,800 R:dr, böra få tillgodonjuta frihet från bevillning för det hela eller någon del deraf, samt då det icke ansetts skäligt att för man och hustru, som drifva särskilda yrken, bestämma större lindring ån den, som, enligt nuvarande stadgande, tillgodokommer andra åkta makar, hvars inkomster åro inskränkta inom de stadgade minimibeloppen, hafva Rikets Ständer i § 8 föresltrifvit att, når man och hustru drifva särskilda yrken, befrielsen eller lindringen skall beräknas efter deras sammanräknade inkomster. § io.
Vid en jemförelse med Arnoldsons Brown 1880 har herr Lundmark fördelen af ungdom, vackert ansigte och smärt lif och reder sig äfven i spelet med en lätthet och humor, som gå upp mot Arnoldsons, hvilken till slut blef litet tung och farbroderligt genmtlich i denna rol på 20 år vid sina 50. Den väl utbildade röst och den charmanta teknik hvar-med Arnoldson excellerade i cavatinan och folkvisan står naturligtvis ännu ej till unge hr Lundmarks förfogande. Men man kan ju hoppas att förhållandet om en 15, 20 år skall blifva enahanda som föregångarens, om icke förr, ty godt och bildbart material föreligger hos hr L. Hvad som nu tillsvidare ar det vigtigaste är att söka förmedla register-öfvergångame, hvilka lemna öfrigt att önska samt, att bringa det högre registret till större fasthet och bättre samklang med mellanregistret, som hos denne sångare är ganska hör-värdt, klart och kraftigt. Der falsettoner förekomma i hr L: s sångnoter bör han tillsvidare undvika dem, det höga C nu t. ex. i tredje akten gjorde ej god effekt. I tid bör hr L. deijemte börja söka böja sin röst, emedan af de partier, som synas komma att egna sig för hans naturel, många om ej alla fordra utbildad koloraturfardighet. Klokt var det nu af honom att låta bli drillarne, då han ej än kan den konsten, men de skalor och trioler han var tvungen sjunga visade till fyllest att han behöfver mycken strupgymnastik innan hans passageverk kan nå den tydlighet, lätthet, ferm-het och elegans, hvarmed Arnoldson glänste i t. ex. Oberon. Men hr L. är ung och inga skäl finnas att misströsta. Or a et labora! Lille hr Nilsson som Dickson hade också han en fruktansvärd föregångare i den godmodige hr Dahlgren. Han redde sig dock ganska tappert, spelade så pultronesiskt man kunde önska, men sångpartiet ligger åt, särdeles i första akten, och här kunde hr N. genom sin stämmas svaghet och sitt enkla sångsätt ej ens tillfredsställa de billigaste fordringar.