Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Och denna sköna qvinna har varit min, – tänkte Edvard, och all hans första eld uppflammade vid denna syn, och utan all annan tanke lyfte han redan foten för att skynda fram och sluta henne i sina armar, då målaren i detsamma kastade portföljen ifrån sig och utropade eldigt: – Nej! artisten förmår icke längre uttränga älskaren, du är en förtjusande Hebe, gudomliga Agatha! och om Olympens blott varit hälften så vacker som du, så förundrar det mig icke om hela gudaskaran lagt sig rusiga, om ej af nektar, så af kärlek hvarenda qväll, men jag älskar ändå mer att kyssa dina rosenläppar, än att efterhärma dem på papperet, jag skulle likväl icke lyckas. – Och kastande armarne om hennes lif, drog han henne ned bredvid sig på soffan. Svartsjukan – som icke sällan öfverlefver kärleken, – brusade upp inom Edvards bröst och han var nära att rusa fram och rycka den förföriska otrogna ur den liflige fransmannens armar, men han hejdade sig med våld och stannade tyst, slukande gruppen i spegeln med sina blickar. – Hvad är klockan? – sade Agatha, halft motsträfvig, – jag fruktar Edvard snart kan vara här. – Edvard? – upprepade hennes älskare förargad. – Ah! jaså, den der lilla svenska grefven Min Gud, har du icke ännu gjort slut med det stackars barnet; stäng blott din dörr för honom och jag ansvarar att han icke mer skall oroa dig. – Men – Inga ”men”, min dyraste, tag farväl af din unge Celadon och se mig i stället vid dina fötter jag älskar icke att ha barn till rivaler; och dessutom har du ju redan ledsnat vid hans joller? – Ja visst, – sade Agatha leende och undvikande den eldige målarens smekningar, – men han är rik och kungligt frikostig. – Ah, det förändrar saken,– sade vicomten skrattande; – det vore då alltför ohöfligt att förmå dig afstå ifrån en så intressant bekantskap låt honom då komma man skall icke förgäfves säga att fransmännen äro det mest grannlaga och artiga folk i verlden, – tillade han muntert och vårdslöst. Edvard hade hört mer än nog.
Detta är ej någon bevillaingsfråga, ulan en ekonomisk fråga, hvilken således skall handlaggas af Ekon.Utsk.; men då jag befarar, att vi på annat sätt aldrig få slut på detta ämne, så till styi ker Hen 17 Mars f. o». '7 styrker jag propos. på bifall till BondeSt:s inbjudning, ty då förfaller frågan om den oinskränkta tiden, sedan två Stund förenat sig 0111 sex månader, hvilket beslut, såsom öfverensstämmande med hvad som hiltils ägt rum, då måste blifva gällande. Frih. Cederström: Jag bär begärt ordet i anledn. af Hr von Hat tmansdorffs framställning i detta ämne, deruti han inbjudit oss alt instämma i BondeStts beslut, hvarutinnan Gr. Hamilton sedan sig med honom förenat. Dervid hafva dock desse ledamöter förbisett, att grundlagen förbjuder ledamöter inom RiksStm alt försöka upprifva redan fattade beslut. På inbjudning af ett annat Stånd kan väl ett RiksStånd jemka sig efter dess mening, men ali på uppmaning af individer inom Ståndet frångå sitt beslut och förena sig med ett annat RiksStånd, förbjuder grundlagen. De sammansatta Utsktn hafva för biset t sin skyldighet att inkomma med förslag till jemknings-proposrr för votering i förstärkt Utsk. Gr. Hamilton har rätteligen förklarat, att Bevilln.Utsk. ej kan komma att förstärkas, äfvensom att tvänne sammansatta Utsk. ej kunna komma alt förstärkas, ty derom talar icke grundlagen, utan grundlagen vill att det Utsk., som med målet haft befattning, skall förstärkas. Ar ett mål, dpruti två Stånd stannat emot två, af sådan beskaffenhet, alt det ej kan förfalla, gånge då på satt 73 §:n stadgar och denna 7 5 § innehåller, att när jemkningsförsöket fruktlöst aflöper, så bör det Utsk. förstärkas, till hvars handläggning målet hört. Att nu tvänne Utsk. försökt att sammanjemka frågan ändrar ej denna frågas natur, och sorn jemkningsförsöket fruktlöst aflupit, så skall Ekon.- Utsk. förstärkas för att votera öfver denna fråga.
IX. A. 22. •— Nio 166. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Remiss ä Kongl. Kammar-kollegii berättelser, angående Sala Silfververks Ränteersältnings-fond för redogörelse-tiden ifrån den 1 November 1849 till samma dag 1852. IX. A, 22. E. 348. ( 1S3 ) Stats-Uiskottets Memorialer, Beiänkanden och Utlåtanden. — N:o 167. i anledning af Kongl. Majils Nådiga Proposition om beviljande åt staden Örebro, dels af ett anslag utan återbetainingsskyldighet och ett amorteringslån för verkställande af ny tomtreglering derstädes, dels ock af ett byggnadslån. IX. E. 3. — N:o 168. i anledning af väckt motion om bidrag af allmänna medel till pensionsinrättningen för svenska läkare, deras enkor och barn. IX. B. 312. A. 355. — N:o 169. i anledning af vackt motion, om pension för aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka och barn. IX. B. 312, 355, 369. A. 372. XI. [T. 285. A. 312. — N:o 170. i anledning af Kongl. Majils Nådiga Proposition, angående pension för framlidne Landshöfdingen m. m. C. U. Nermans enka. IX. B. 312. A. 356. E. 468. XI. U 285. A. 312. — N:o 171. i anledning af väckt motion, om förhöjning af den ryttare och soldater från Wadstena Krigsmanshus-kassa tillkommande pension. IX. B. 312, 356. A. 361. ■— N:o 172. i anledning af väckte motioner, angående förändrade grunder för pensionering af Juslitise-Råd. — Nio 173. i. anledning af vackt motion om Remonlerings-skyldighetens samt Beväringsoch Beklädnads-persedlarnes vid indelta Kavalleri-Regementernas öfvertagande af Staten.
Sedan 43, 44, 45 och 46 §§. i Riddarhusordningen blifvit uppläste, började3 voteringen 388 Den 3 7 September /• ilockan treqvart till 12 förmiddagen, och be-* funnos vid voteringens slut klockan en qvart till 5 eftermiddagen, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlame öppnade, rösterne hafva uU fallit som föijer: Jai — 90; Nej — las i följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Grefve von Rosens ofvanberörde Motion således komme att förfalla. Föredrogs a nyo och bifölls SancoUtskottefs den 20 dennes under N:o 5 6 afgifne, samt den 25 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, rörande en af Casseuren vid Stockhlms Stads AuctionsVerk , P. M, Roström gjord anhållan om utbekommande af 2,000 R:dr, som till en Bankens Casseur mot särskilt recipisse blifvit aflemnade - Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 23 dennes aflåtne, och den 25 Den i*] September f. m. 389 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde,' Memorial , i afledning af gjord anmärkning vid Utskottets förut meddeldte förslag till 1 §. af Riksdags-Beslutet; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Utskottets nu afgifne förnyade förslag tilli berörde §. godkänna; hvarjemte i sammanhang dermed Utskottets förslag till 2 och 3 §§. af RiksdagsBesIutet jemväl af Ridderskapet och Adefn gillades» Upplästes till justering ExpeditionsUtskottets afgifne förslag till 4:de, $:te, 6:te, 7 Begärdes på bordet. Friherre Cederström, Jacob:
Jag ber således alt i allo med honom få instämma i denna punkt och vill dessutom blott ytterligare tillägga, i anledn. af Frih. Boyes protest emot en sådan propos., som efter hans tanke skulle vara stridande emot 1 14 §:n Reg.Ftn, angtde Ståndens privilegier, hvilken likväl alldeles icke bestämmer R. o. Adis representationsrätt, att denna § i denna del endast hänvisar till Ridd.Ordn., hvarföre R. o. Ad. på intet sätt kan vara bundet af dessa privilegier, vid afgörande! huruledes vår representationsrätt bör ntöfvas. Vidare anser jag ingen af Hr Landtm, gifven förklaring kunna lägga något band på Ståndets rätt alt i sin helhet företaga till pröfning hvad Hr Landtm, framställt, nemi. Const.Utsk:s förslag till vallag; det faller af sig sjelft, att örn anmärkmr göras emot 1 §:n i denna vallag, så är med detsamma hela vallagen underkänd, åtminstone blifva i och med detsamma helt andra grunder gällande, ehuru måhända ett och annat detaljförslag kan antagas. Jag vågar alltså vördsamt hemställa, om icke Hr Landtm, täcktes till R. o. Ad:s öfverläggning framställa Const.Utsk:s förslag till vallag, och att discussionen nu måtte inskränka sig inom detta förslag och icke gå derutöfver. Inom detta förslag faller likväl frågan om en eller två kamrar; ty om R. o. Ad:s tankar, skiljda från Utsk:s, omfatta tvåkammar-systémet, så måste otvifvelaktig! frågan om vallag för dessa båda afdelningar för representationen på en gång behandlas. Emedlertid anser jag, såsom jag nyss hade äran yttra, att vallagen i sin helhet måste vara föremål för discussionen. Hr Lefre'n: Då jag förra gången yttrade mig, så var det under den förutsättning, att ingen propos. af Hr Landtm, blifvit gjord om uppläsning af betänk.; jag måste hafva varit frånvar., då den gjordes, och derföre korn jag att yttra mig om denna sak, som redan var afgjord. Jag instämmer för öfrigt med de herrar, som yrkat, alt ämnet må företagas i sin helhet.
Likväl blefvo torpare sedermera genom K, resolutioner af 1807 och 1808, under samma Konungs tid, ålagda att utgöra sina dagsverken till kyrkoherden antingen in natura, eller lösa dem efter markegångspris. Om nu soldater sattes i samma ställning med torpare, då saken i ett äldre fall afgjordes emot presterskapet, så synas de väl böra så göra, sedan K. M. i flera påföljande händelser beslutat till presterskapets fördel, Af denna analogi bör man således antaga, alt äfven soldaternas dagsverken skola, då de lösas, betalas efter markegångspris. Gr. v. Platen har redan åberopat billigheten, och ivar och en lärer finna, att soldaten i allmänhet har vida lättare att utgöra denna skyldighet än torparen. En annan värd ledamot har trott sig höra, det jag sagt, att prester - nS Den 16 Augusti c. m. skåpet begått olagligheter, då det ej kan erhålla, hvad Utsk. ansett för rätt. Jag tror icke, att mina ord kunna tydas derhän, och om jag anses kunna lämpligast höra få förklara dem sjelf, får jag yttra, det jag icke velat antyda något annat, än att den obillighet, mati visar presterskapet', torde föranlåta, det de taga sin skada igen pä annat sätt, och att således, då man försvarar denna obiilighets fortfarande, man föranleder, att soldaten ändock får betala lika mycket, och att de ändamål, man ville vinna, nemi. billighet och sämja, förfelas. En annan värd talare har yttrat, att soldaten borde utgöra ifrågavar. dagsverken på prestens kost, enligt K. Carl XI:s författningar. Jag uppmanar honom att uppvisa något af K. Carl XI:s påbud, som innehåller ett dylikt stadgande. Tvärtom måste man antaga, att de skola utgöras på soldatens egen kost, emedan ingen föreskrift ålägger kyrkoherden att förpläga dagsverkaren. Deremot har Utsk. nu föreslagit, att de hädanefter skola utgöras på prestens kost, då de föreskrifna 3:ne dagsverkena ej lösas med värdet af 2tne dagsverken efter markegångspris.
Stockholm den 5 September 1854. Bih. till R. St. Memorial lill Rikets Ständer, angående förhöjdt arfvode åt Föreståndaren för Tryckeri-aJdelningen af Utskottets kansli. I anledning af E x p ed i t i o ns - U t s k o tt e t s vid de 3rne nästföregående Riksdägarne derom gjorda framställningar hafva Rikets då, församlade Ständer beslutat, att, enär det arfvode af 3 R;dr 24 sk., banko om dagen, Kongl. Bibliothekarien och Riddaren Arwidsson åtnjutit i och för inseendet öfver tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, ingalunda kunde anses motsvara den tid och omtanke han åt detta bestyr egnat och hvarigenom han i icke ringa mån medverkat, till Riksdags-ärendbnas skyndsamma handläggning, tillägga honom en förhöjning af 1 E:dr banko om dagen i berörde arfvode; och då henval de Kongl. Bibliothekarie med samma utmärkta skicklighet, nit och drift utöfvat nämnda befattning äfven under innevarande Riksdag, då, i följd af ärendenas mängd och vidlyftighet, denna befattning varit ännu besvärligare än vid; de föregående, får Utskottet vördsamt hemställa, att ett till Fem R:dr banko förhöj dt dagligt arfvode, beräknadt från och med den 1 December sistlidet år, matte Kongl.. Bibliothekarien Arwidsson tilläggas, samt skillnaden emellan detta förhöjda och det, han hittills uppburit, alltså honom tillgodokomma..
Jag torde icke heller sakna skäl till den förhoppning, att Rikets Ständer skola bevilja de erforderliga medlen, då jag vet, att Stats-Utskottet vid 1856—1858 års riksdag, i anledning af då väckt fråga om anslag för båtledens utsträckning från sjön Asunden genom sjöarne Erlången, Juttern och Krön till Wimmerby-trakten, gifvit förslaget sitt varma förord och hos kommande Ständer rekommenderat detsamma till erhållande Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. 383 af nödigt understöd vid utförandet. I Stats-Utskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, förekommer nemligen följande yttrande: »Med begagnande af de flera nära hvarandra liggande och nästan sammanhän»gande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka söder om »den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins och en del »af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommuni»kationsled genom och mellan nyssnämnda landsorter böra åstadkommas, och Stats»Utskottet tror sig kunna antaga, att denna kommunikationsled inom en föga »aflägsen framtid skall vara både öppnad och allmänt begagnad för transporte»randet af samma orters naturprodukter. Utskottet tager alltså för gifvet, att »Rikets Ständer, som under sednaste riksdag beviljade ett ingalunda obetydligt »bidrag af allmänna medel för att, jemte den sedermera påbörjade sänkningen »af några bland ofvan uppräknade sjöar, bereda en båtled mellan dem, framdeles »icke skola vägra att med ytterligare statsbidrag understödja samma kommunikations »utsträckning till dess nu uppgifna ändpunkter.» Det torde icke behöfva erinras, att ett arbete af den betydenhet, som det ifrågavarande, måste, för att icke alltför mycket fördyras, bedrifvas med mycken kraft, så att arbetstiden i möjligaste mån förkortas, helst kanalen först då den blir fullbordad kan begagnas och lemna någon inkomst. Till följd häraf vöre det ock nödigt att det anslag, som beviljas, finge utgå, i mån af arbetets fortgång, helt och hållet under den instundande statsregleringsperioden.
— Jag anser, att något minirni-värde borde åsätlas den jord, som skulle hafva rättighet att bränna, till exempel 200 eller minst i5o R:dr, ty den, hvars jord är mindre värd, har visserligen icke spanmål eller potaloes mer, an sora behöfves till dess hushåll och ladugård, och tror jag denne klokare hushålla, att köpa sitt bränvinsbehof, än att uppbränna sin säd och potatoes, samt sedan fram på våren och sommaren blifva nödsakad upphandla samma förnödenheter till hushållets bergning, då oftast händer, att penningetillgången är ganska knapp; men om, efter hvad någre Ledamöter påstått, hemmansklyfningen skulle vara så långt utsträckt i vissa orter, alt en del verkligen besutne jordbrukare, i händelse ett sådant minimivärde stadgades, icke finge begagna den jorden åtföljande bränvinsbrännings-rättigheten, torde i dessa fall undantag böra ega rum.” ”Högloft. Utskotten vilja afskaffa all konstredskap, och till begagnande endast tillåta den enkla, med mäsk värmare i vissa fall. Detta är alldeles för långt uti ytterligheter på ena sidan.
Vi hafva frångått våra fäders statsskick, ide'er och äfven seder, religionens band börja att förslappas, den mystiska känslan af gudomlig vördnad för konungamakten har försvunnit; och om äfven en viss sväfvande stolthet öfver försvunnen ära ännu finnes qvar, så fruktar jag likväl, att den friska, lefvande patriotismen, beredd till hvarje försakelse, stödd på kärlek till sina lagar och samhällsformer, äfven börjar att svigta. — Visserligen finnes det ett slags fosterlandskärlek, som aldrig lemnar menniskan, en ofrivillig, oegennyttig och obestämbar känsla, som binder hennes hjerta vid de ställen, der hon föddes och uppväxte. Denna instinktmessiga kärlek sammansmälter med smaken för gamla vanor, med vördnaden för fädren och minnet af det förflutna. Man älskar enligt denna känsla sitt fosterland, så som man älskar sitt fädernehus. Någongång är denna kärlek till fäderneslandet uppjagad genom religiöst nit, och då ser man den göra underverk. Den är sjelf ett slags religion; den öfverlägger icke, utan tror, känner och handlar. Men, liksom alla dunkla, obetänkta lidelser, framkallar en sådan kärlek till fosterjorden väl öfvergående kraftyttringar, men sällan några ståndaktiga ansträngningar. — Efter att under en vådlig tidpunkt hafva räddat Staten, hastar den ofta att bortdunsta och förlora sig i fredens sköte. Så länge folket ännu är enkelt i sina seder och brinnande i sin tro, så länge samhället lungt hvilar på en sakernas urgamla ordning, hvars duglighet ännu icke är bestridd; så länge ser man denna instinktmessiga känsla vara rådande. Men det kommer någongång under folkens lif en tidpunkt, då de gamla vanorna blifvit förändrade, sederna rubbade, troslärorna mindre lifvade, då minnenas bländverk börjar att förblekna, då upplysningen ännu är ofullständig, de politiska rättigheterna illa förstådda och bevarade.
50,000 betyda föga, men det betyder mycket att de skäl , talande emot en sådan begäran, uppå hvilka jag fästat Ridderskapets och Adelös uppmärksamhet och hvilkas rigtighet icke lärer kunna bestrida», att desse skäl säger jag, i Konungens Rådkammare icke funnit någon organ; det betyder mycket för alla dem, hvilka kännt en annan kallelse till denna Riksdag, än nyfikenhetens på kärlighet och Jlåt, och hvilka, utan att foka en ära uti att tyfa i tal och fkrift, likväl, enär de tala, aldrig glömma af hvilkens hand och för hvilket ändamål de talegåfvan undfått. Detta mitt yttrande anhåller jag måtte åtfölja remissen, Utskottet torde deri finna ett promotorial för allmänhetens rätt och för Rikets Ständörs anseende. Friherre Boije, Ludvig'. Det Förslag RevillningsUtskottets Betänkande gör oss, att utbyta vårt nu existerande, visserligen allt för långt utsträckta prohibitivSystéme emot en handelsfrihet af fördel j sorn man hoppas, att öka våra Tullintrader; Den 28 Jani i f. m. detta Förslag har synts mig innebära en förvillelse af största fara: och jag uppfyller min pligt då jag försöker att för Höglofl. Ridderskapet och Adeln framlägga faran Handelsfriheten måste erkänna sitt vilkor i allmänna nyttan; och i frågan åter om den* na nytta, måste hvarje Natioa erkänna de vilkor, som sjelfva Naturen förelagt. Åt Svenska Folket anviste Naturen ett hårdt klimat långa, kalla och mörka årstider, och, i följe deraf en Svag jordmohn och, må hända, äfven en trögare arbetskraft. Beläget på ett långt afstånd från de Länder, med hvilka handeln ger Rikedomar, saknar Sverige Capitaler; och Svenska producenten skall ännu länge nödgas Vidkännas en högre förlagsränta, än man i andra länder vet utaf. Alla dessa orsaker, som Icke konna hvarken förnekas eller ur,danrödjas, medföra den naturliga verkan att productionen måste i Sverige vara mindre och dyrare än i andra länder, lyckligare lottade, och så rika att de kunna gifva högre exportpremier än beloppet af den tullafgift vi skäligen pålägga.
Mittag till amortering af ett för StnfopingS fjamnbpggnab odj> ©tångånS ttpmuDDring uptaget lån 4,320: 15:o Sill SanDSfrona IjamnS ijlånbfättanbe 25,000 9v:Dr, af IjroilFet anjlag nämnbe flat) lifroäl tor återbetala en trebjebel, eller 8,333 N:Dr 16 jF., mebelfi erläg* ganbe af 500 N:Dr årligen, från odj meb året efter bet, Då tfrågaroataube anjlag till f>ela beloppet eller någon Del blifrott Ipftabt, 16,666: 32; — 16:o Sill anläggning af en f>amn »ib ÉljuS 15,000: — 17*o Sill en Ijamnbpggnab »ib Cimbrits Ijamn 15,000; 18:o $3ibrag till Fojlnaben för ^XBiébt) ^amtibpggnab . 79,000: b) UtbtFntngat* od? aftappntntjar för bereöanöe af (Dölinepfotetag: 19:o Sitt, inom Norrbottens, <2Beflerbot# tens, ^ejler^NorrlanbS, 3emtlanDS, (Gefleborgs od) ©tora kopparbergs
1. efter hvilka afdrag, utgörande „ 455,872: 17. 1. den återstående, Riksgälds-Konforet tillställda, behållningen af ifrågavarande öfverskoltsoch besparingsmedel uppgick till R:dr 620,615: 29. — varande detta belopp till Riksgälds-Kontoret aflem nadt med 4°°,ooo Hulr, enligt Kongl Stats-Kontorets skrifvelse af den a5:te Oktober 1 844. och med 2 20,51 5 R:dr 29 sk., enligt samma Verks skrifvelse af den iS derpålöljde December. I uppgifvet ändamål, att Riksgälds-Kontoret, oaktadt
Då således detta skäl till klagan förfaller, och då dessutom, om man tror, att man, genom antagande af 6 r:dr 32 sk. såsom miniinivaleur skulle hindra allmänheten att komma i besittning af dessa sedlar, nian i min tanka misstager sig deruti, så är detta ett af de vigtigasle skälen, hvarföre jag yrkar antagande af 3 r:dr 16 sk. såsom miniinivaleur; synnerligen som man, genom antagande af en högre sedelvaleur, skulle draga (lere millioner r:dr ur rörelsen, hvilket jag tror icke vore med det allmännas väl förenligt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Mig vill det synas, som af görandet af denna § i reglementet äfven afgör frågan, huruvida privatbankerna skola komma att äga ruin eller icke. Som jäg är af dea öfvertygelse!!, att privatbankerna äro nödvändiga för landet, och om de upphöra i följd af sådana reglcmenlariska föreskrifter, som skulle förhindra deras existens, det då blir behötligt för Riksbanken att supplera dem, sä kan jag icke annat än, lika med hvad Hr Lefrén yttrat, anse det vara en pligt för dem, som mera afse det allmänna behofvet af rörelsemedel i landet och möjligheten af landets industriella förkofran, att tillse, det privatbankerna kunna fortfara, äfven om del skulle ske på grunder, som man icke fullkomligt gillar. Jag erkänner vid detta tillfälle, att jag icke är ibland deras antal, som önska, att. privatbankerna uiä verkställa en egen sedelutgifning; men då frågan nu uppstår derom, huruvida privatbankerna skola betagas rättigheten alt utgifva lägre sedlar, än på 6 r:dr 32 sk., hvarigenom dessa banker skulle komma att upphöra, eller också att de skulle fortsätta en rörelse, som för landet är nyttig, så kan jag icke annat än yrka, att pr i - valbanksrörelsen mätte hädanefter komma alt blifva sådan som den hittills varit.
I början af denna § förekommer uttrycket "riksdagens öpnande” och i fortsättning af §:n slår sedermera riksdagens början. Sedermera förekommer en definition på hvad som med riksdagens början förstås och tiden hvarifrån den skall räknas. Jag anser alt det på båda ställena bör heta riksdagens början. Gr. Lagerbjelke: Den af den siste värde talaren gjorda anmärkmn beror helt och hållet på ett misstag. Riksdagens öpnande inträffar vid det tillfälle, då K. M. håller sitt tal till R. St. på Rikssalen. Riksdagens början, räknas deremot ifrån den dag då K. M. afgifver till R. St. Sin propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Sådant är förhållandet enl. nu gällande grundlag och så skulle det äfven blifva efter den nya. Öfverläggningen om förevarande § förklarades härmed vara fulländad. § 29. Frih. Raab: Mig förekommer det, som skulle del just i denna 29 § vara skäl alt göra den anmärkn. jag förut gjort om Granskningsnämnden. Här står just icke egentligen laladt om hvilka Utskolt, sorn skola tillsättas. Här bör således inllyta upgift på hvilka Utsk. man vill hafva och om man då anser alt Granskningsnämnden icke bör behålla den benämningen, utan bör heta GranskningsUlskott, så bör äfven detta i §:n inflyta; äfvensom jag vill framställa det förslag att jemte GranskningsUtsk., äfven StalsUlsk., som är eli oundgängligt Utsk. vid riksdagarna, måtte få cn plats i grundlagen, .lag skall sedermera bedja, alt få föreslå att denna § mätte få omflyttas, så att man icke talar om GranskningsUtsk., förr än man förut talat om de öfriga Utsk:n. Gr. Lagerbjelke: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 12 Februarii c. m. 3or tillgänglig. Att i Mälaren en afdelning eller en särskilt skärgårdsflotta, af möjligen mindre konstruktion och efter denna insjö lämpadt behof, äfvenledes borde finnas, anser jag böra till det, efter mina åsigtcr, fulländade försvarssystemet.