Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan hon viil en gång besegrat sin familjs .och sin smitids fördom med afseende å kviimans vetensknpli~a begkfning hade hon ingen kmnpliist kvar. Det var för hellile sjiilfklmt, att ingen, yttre gr5i; ils bör siitkra-ftut~eckling, hva-rf öre r kvinnofrkgaii r tas f ör lcvini~n~l ' s för heane icke. längre fni1.n~ ' till soin isolerad företeelse .. Hon såg den blott so111 en viktig del af ~1iinifi7ig7zcfens stom, frtiga, den ssciala, af Livars lösiiiiig Pion hoppades den, största möjliga lycka for det största möjliga alifab, siiledes ocksi för kvinnorna. Innan hoii sjtirlf hade hunnit till fullo hafdn kviiiizails veteiiskapliga begifning, Irämpade hon emellertid tappert för D kviiinosaken B. SA berattar en hennes viin, hvnrs sagesman var George Eliot själf, att p i en af dennas söndagsmottiigningm en för ' frii Kovalevsky obekant äldre herre framkastade pästå,endet: att cieii veteiiskapligt skapande förmStgan ej tillhörde kvinnan. Hon råkar genast i eld och ligor och försvarar, uppmuntrad af George Eliok ' s bifullsleende, sitt köii sk gliinsande, att alla förlrlara henne som segervirinare i tankeutbytet. Da hennes motstindam efter en stuiid afliigsnade sig, frågade v&amp;r&amp;iinan on1 fru Koralevsky visste hcem hon besegrat och nämnde till sin gasts ytterliga häpnad nai-niiet - Herbert Spencer. I sanniiigens intresse maste tillagps, att proft~ssor. Soiijx Kovalevsky allt mer lutade till Bpencers åsikt, iiiimligen titt origiiiditet och skipande f ö r m a p på det vetei~slrapliga o
Propositionen var bestämdt till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år samt, då omständigheterna voro synnerligen mildrande, kunde nedsättas till straffarbete i fyra år, blifvit af Utskottet på det sätt nedsatt, att på förra stället ordet åtta blifvit utbytt emot sex och på det sednare ordet fyra emot två; och består afvikelsen i 38 § af Utskottets förslag från den Kongl. Propositionen deri, att Utskottet i §:ns 1 punkt föreslagit nedsättning i straffet från straffarbete från och med sex till och med tio år till sådant arbete från och med fyra till och med tio år, samt i 2 punkten förändrat det deri utsatta straffarbete på lifstid till alternativt sådant på lifstid eller i tio år. Hvad Utskottet sålunda föreslagit är gilladt af Ridderskapet och Adeln, utom hvad rörer straffbestämmelserna i 3§ 2 mom, 4 § och 1 punkten af 38 §, hvilka detta Stånd antagit i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Proposition. Lag-Utskottets Memorial M 70. 11 Följaktligen äro tre Stånd ense derom, att under det i 3 § 2 mom. antydda förhållande det i förra mom. bestämda straff må nedsättas under tio år; att det i 4 § upptagna brott skall karakteriseras på sätt Utskottet föreslagit;' samt att 2 punkten i 38 § skall erhålla den af Utskottet föreslagna lydelse. I öfrigt sammanfaller Preste-Ståndets beslut helt och hållet med Ridderskapet och Adelns beslut, så att, genom antagande af delta sednare till kontraproposition, Preste-Ståndets åsigler icke kunna anses blifva i något afseende undertryckta.
Vid sista riksdagen höjdes den bevillning, som tillförene varit utländske handlande och expediter påförd. Numera vill man deremot helt och hållet borttaga denna bevillning. Angenämt kan visserligen vara att uppmuntra den utländska handeln; men att göra detta på det sätt, att en utländning, som .drifver handel här i landet, skall slippa all beskattning, under det att sådan utgöres af våra Svenska handlande, kan jag icke finna innefatta någon slags billighet. Mig synes att hvar och en bör skatta för den rörelse, han drifver; och då man icke kan beskatta dessa främmande personer på samma Si Den 6 Juni e. m. sätt, sorn landets innevånare, enär förenämnde resenärer endast kortare tider uppehålla sig här i landet, måste man i afseende å dem iakttaga ett särskildt förfaringssätt, d. v. s. förskottsvis upptaga skatten. Vi hafva sannerligen icke under de sista åren här i landet haft någon så stor brist på utländska handelsexpeditör, att vi behöfva frukta, det denna import kommer att upphöra. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utslcts framställning, bibehålla det vid förra riksdagen i berörde hänseende antagna stadgande. Häruti instämde Frih. af Ugglas. Hr von Koch: Sedan numera passförfattningarne blifvit borttagna, blir det ännu svårare än tillförene att handhafva kontrollen öfver detta stadgande. Denna kontroll har ock vid åtskilliga tillfällen föranledt invecklade förhållanden; och detta har helt nyligen varit händelsen i Malmö, jemlikt en till min handläggning nyss öfverlemnad K. remiss. Gr. Mörners påstående att, efter detta stadgandes borttagande, utländningar skulle få idka handel skattfritt, på samma gång som Svenska handlande måste betala för sin handel, anser jag endast vara ett skenskäl. Man lärer väl numera icke i något land undslippa skatt för handelsrörelse. Skatt af handlande och expediter, Svenska eller utländska, erläggas der de bo.
Och då vägde jag 87 kilo och var 47 år! Hur de skulle ha strömmat, om jag varit 20 år yngre och vägt 20 kilo mindre, det vågade jag inte ens tänka mig! »Ack, barn», sa jag till sist med en djup suck: »De stora passionerna är rysliga. De faller öfver en som en lavin, utan att man vet af en smul. Till och med i fängelser är man inte säker, och man får vara riktigt glad, när det sker där, ty där finns det åtminstone galler för fönstren, ifall det skulle falla någon in att vilja kasta sig ut. »O, söta moster berätta, berätta!» Maja såg mer ut som ett gammalt porträtt än någonsin i den fladdrande belysningen, hvilket hjälpte mig att än mer komma in i stämningen. »Det är inte mycket att berätta», sa jag långsamt, medan Gripsholms ena torn förvandlade sig till en riddare i glödande hjälmbuske. »Det är för öfrigt redan gjordt.» »Nej, hvar då, söta moster?» »I ’I Stockholm’.» (Maja är invigd i hemligheten.) »Ää-ä-ä-ä!» Jag kan inte presis säga, att Majas röst uttryckte någon djupare grad af förtjusning. »Menar moster den där uppnosiga, oförskämda valpen, som kallade moster för en ’mogen frukt’.» »Det är möjligt han det gjorde», sa jag tankfullt, »men i så fall hade han nog en fin tanke i det. Det var en ovanligt djup och diabolisk natur!» »Men han var ju rödhårig och fräknig och ful?» »Var han», sa jag än tankfullare. »Jag minns honom som mörk, ståtlig, vacker!» »O, var han sådan», sa Maja, nu djupt intresserad igen. »Ack, söta moster, berätta presis hur allt gick till.» Hon kröp närmare och tittade på mig så bedjande som en liten söt hund som tigger socker. Men jag teg. Hvarför skulle jag plocka sönder det sista rosenröda minnet i min ungdoms döende rosengård? Kanske var han röd, kanske var han svart, kanske var han ful, kanske var han vacker! Hvad betydde det för mig?
Det kommer sig deraf, alt dessa Hrr förbisett, att det morn., de åberopat, handlar just om sak, efter det börjar med orden: ”då saken från Utsk, återkommer, etc.” Vore fråga att uppskjuta hela utlåt., skulle dessa talare hafva rätt; men då fråga är om uppskof med en punkt i utlåt., som Den 8 Augusti f. m. blifvit punktvis föredraget, kan jag icke se något hinder deremot uti de citerade grundlags-§§:na. Det är väl möjligt, att Frih. Cederström och Hr v. Troil hafva rätt och jag orätt; men ehvad så är eller icke, lärer väl ingen annan utväg återstå att komma till slut i saken, än att Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifver, huruvida Hr Gr. o. Landtm, anser propos. på Frih. Silfverskjölds begäran kunna framställas eller icke. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i enlighet med den öfvertygelse, han ägde om grundlagarnas föreskrift, och med den rätt honom tillkom , hade han först framställt propos. till bifall å StatsUtskrs nu föredragna förslag. Då härå ej lemnades något afgörande svar och det syntes, som Ståndet örn den första propos. ej ville förena sig, hade H. Ex. gjort propos. på den mening, som syntes honom närmast öfverensstämmande med en stor del talares yttrade tanka, nemi. å den förändrade redactionen af Utsk:s förslag. Längre hade H. Ex. ej kommit i framställning af begärda propos:r, men ville nu, och då H. Ex. ej funne sig derifrån af 49 § Riksd.Ordn. förhindrad, framställa propos. på sätt Frih. Silfverskjöld yrkat. I anledning deraf hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Silfverskjölds förslag, så lydande: att R. o. Ad. malte uppskjuta afgörande! af a:dra punkten, intilldess statsbristsumman blifver känd, på det, i händelse denna befinnes för hög att af bevillningen utgå, spannmålstillökningen för lönerna må kunna af öfverskotten utgå.
I förra hänseendet, d. v. s. på frågan hvarför just han är den utvalde, svarade man med författaren till Henochs bok: „Han är mägtig i alla rättfärdighetens hemligheter, och vishetens ande bor i honom och deras ande, som gifver insigt, och lärans och kraftens ande och deras ande, som afsomnade äro i rättfärdighet“. Han är i få ord, hvad Moses „den förste förlossaren“, såsom han af rabbinerna kallas – icke var: han är fullkomligt syndfri och rättfärdig. En sådan själ måste ju finnas, ty Guds skapande tanke, då han tänkte menniskan, var en fullkomlighetens tanke och måste i skapelsen hafva sin fullkomliga afbild. Härigenom var ock frågan om hans plats uti idéernas system, den intelligibla verlden, gifven. Han är förstlingen af sitt slägte, och som hans slägte är skapelsens krona och ändamål, så är han den förste af allt skapadt. Och då å ena sidan idéernas högre eller lägre plats uti systemet – d. v. s. väsendenas uti den intelligibla verlden större eller mindre fullkomlighet – tänktes såsom bestämda af den ordningsföljd, i hvilken de framgingo utur den skapande viljan 22; samt å andra sidan skapelsen tänktes, efter skildringen i Genesis, såsom en handling i tidsmomenter; så gjorde sig den föreställning gällande, att ljuset, det första väsen, som af skaparens varde (Gen. 1, 3) frambragtes, var att uppfattas ej blott som det fysiska ljuset genom hvilket urmörkret öfver vattnet skingrades; eller som det andliga ljuset, hvilket uppenbarar sig såsom förnuftlagar i naturen och i menniskorna, utan ock som det personliga ljuset, urmenniskan (Adam Kadmon), prototypen, till likhet med hvilken menniskornas barn hafva att sträfva, för att förverkliga det namn, med hvilket de blifvit uppkallade och som företrädesvis är hans: Guds son.
Maskerade eller förklädda personer hafva dragit omkring från gård till gård (”löpa landet om i fastelaghens wijs”), afsjungit eller reciterat visor (rijm), fulla af satir och bittert skämt, samt förehaft allehanda löjliga upptåg. Också berättar Olaus Magni, — en källa, som dock endast med varsamhet kan begagnas —, att under de sex sista dagarna före fastan anställdes maskerader med vederbörande myndighets tillstånd, när de bacchanaliska sällskaperna (förmodligen gillena) firade sina högtider. Som man i anseende till handtverkarnes oförfarenhet ej kunde erhålla finare masker, plägade förnämare personer öfverhölja ansigtet med svart siden och på hvarjehanda sätt förkläda och förställa sig; men de lägre utstyrde sig med oxhorn och gethufvuden, härmade djurläten m. m. Utländska målare voro vid dylika tillfällen de oblygaste att härma ohöfviska qvinnor och tilläto sig denna oskicklighet äfven på andra tider än den vanliga, till allmän förargelse189. Att fastlagsupptågen och de dervid afsjungna visor, hvilka väl till större delen varit improviserade, hos oss antagit någon mer eller mindre dramatisk form, tyckes framgå ur hvad vi ofvan berättat om Gottländningarnas fastlagsupptåg 1361 till hånande af Waldemar Atterdag. Men någon utbildning vann dock aldrig denna fastlagsdramatik, och med ett enda undantag hafva vi icke funnit några spår af skrifna fastlagsspel från medeltiden. Det är också först i medlet af 15:de århundradet, som i Tyskland ur de improviserade fastlagsupptågen det egentliga fastlagsspelet utbildades. Och det har utan tvifvel tarfvats någon tid, innan det letat sig vägen hit upp. De få fastlagsspel vi känna inom vår litteratur, äro alla från 17:de seklet och hafva närmast likhet med den form, som Jacob Ayrer då gifvit denna konstart.
Beträffande förra delen af motionen, i afseende på upphörandet af CreditSedeltillverkningen, sä har Utskottet, som till alla delar instämmer' uti de af StatsUtskottet vid förra Riksdagen i detta ämne yttrade, åsigtter, 6 StutsUtskottets Utlåtande N.o 15g. och, lika med Motionairen, anser kostnaden för Sedeltillverkningen i RiksgäldsContoret kunna och böra besparas, skolat tillstyrka 1:0 att med samma dag, som Banken Öppnas för utvexling af Silfver emot Baneosedlar, all tillverkning afRiksgäldssedlar inställes; 2:0 att de, vid berörde lid, i förråd varande och utelöpande Riksgäldssedlar må uti RiksgäldsContorels Cassör på vanligt sätt utoch invexlas, så länge de icke äro lörslitne. Vidkommande senare delen af motionen , rörande Depositionsräkningarne, så har Utskottet härvid inhemtat, att rättigheten att uti Riksgälds» Contoret insätta och genom assignalioner uttaga Riksgäldssedlar begagnas endast för följande verk och inrättningar, nemligen: Stockholms Ränteri, Kongl. RänteKammaren, Stockholms Stads KronoUppbördsVerk samt f. d. Filial Discontlnrältningarne. Och då rättigheten att insätta och efter assignalioner utlaga Riksgäldssedlar måste, såsom en följd af Riksgäldssedeltiilverkningens inställande, af sig sjelf upphöra, har Utskottet skolat tillstyrka, alt ifrån och med nästkommande år någon deposition, af Riksgäldssedlar på räkning icke får ega rum, och att således ifrån nämnde tid de Riksgäldssedlar, hvilka uti Cassorne företes, omedelbart utbytas mot andra Riksgäldssedlar, om tillgång derpå finnes, eller ock med Bancomynt inlösas; och hvarom, genom fullmägtiges i RiksgäldsContoret föranstaltande, Kungörelse i Allmänna Tidningarne bör införas. Ankom till Exped. ^tsk. d.^i3 Junii. Ut'ätande öfver en af Herr C.
Stals-Utskotlets Utlåtande, N:o 218. 1 \:o sts. Ank. till Exp.-Utsk. d, 4 Juli 1851, bl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af er hällne äter remiss er ä betänkandet N:o 51, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. a. a.) Sedan vid föredragning af Stats-Utskottets betänkande N:o 51, angående beräkningen al statsverkets inkomster, detsamma blifvit af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgarestånden uti åtskilliga delar, samt af Bondeståndet i sin helhet återremitterad!, får Utskottet, med anledning häraf, förnyadt utlåtande nu afgifva: kommande Utskottet att framdeles meddela de på beräkningen af serskilde inkomst-titlar inverkande resultaterne af Pikets Ständers blifvande beslut, med anledning dels af Utskottets betänkande N:o 51 Litt. Å, angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot statsanslag, dels af Utskottets yttranden, angående väckte motioner om liemmaotalsräntans upphörande, om kopparräntans i Stora Kopparbergs Bergslag nedsättning oeh om rolevakans-afgiftens i Halland upphörande m. m.; hvadan Utskottet hemställer, att de beslut, som i afseende å inkomsttitlarnes beräkning fattas, icke må lägga hinder i vägen för de ändringar, hvilka kunna blifva en följd af hvad Rikets Ständer uti omförmälda frågor kunna komma att besluta. Så val ingressen till betänkandet, deruti Utskottet förklarat sig oförhindradt att framlägga beräkningen af statsverkets inkomster, ehuru åtskilliga väckta frågor cm grundskatternes förenkling och vissa indelda räntors indragning till statsverket då ännu icke blifvit af Utskottet behandlade och af Rikets Ständer afgjorda, som ock första punkten, angående ordinarie räntan, andra punkten, angående afradsspanmålen och tredje punkten, Hilt. till R. St.
MyntVerket, angående samma fördelar deraf för Banken, som af ålder varit den förunnade. XVII. MyntVerkets Räkenskaper för år i83i, om verkställd revision af. Se Revision, ■— ställande under BergsColIegii öfverinseende, angående, samt om offentliggörande genom trycket af dess ställning. XVIII. Mäld-ägare, att Iian ej må anses pligtig hålla folk vid qvarnen till Mjölnares biträde. VI. B. 94, A. /\\6. VIII. U. 297. A. 33o. Mörner, Hans Ex. H. Gr. Adolph Göran, yttranden. Mörner, Grefve Carl, yttranden. Mörner, Grefve Carl Göran, yttranden. XI. 2o5, 2i3. N. National-teatern, om understöd ål. Nederlagsvaror, om lån på vissa, vid Diskonterne' i Stockholm och Götheborg. lii ^122. III. R. 191. V. B. 261. VI. 58. Nidingstjufnad af viss egenskap, att den må upphöra att vara underställningsmål. V. B. 126, A. i85. VI. E. 24. Nionde HufvudTitteln, om användande af en del utaf, till amortissementsfond för lån till jordbrukets och näringar-' nes upphjelparide. Se Amortissementsfond. Nordenadler, Ludvig Gustaf, yttranden. II. 2.55. VI. 3go,. Enka att bibehålla de löneinkomster han innehaft. XIII. B. 28. A. 32. E. 197. Nordenfelt, Olof, yttrande. V. 226. Nordewall, ÖfversteLieutenant, 0111 öfverflyttande på indragningsstaten af hans pension. VII. B. 78, 106. VIII. Å. 46. Norra Länens nödlidande, om anslag af 2000 tunnor säd åt. VII. B. 310. VIII. 96. XVI. A. >58. Norra Provincerne, angående Landtculturen i.
Damkören med sina harpor (i orkestern) gick skönklingande, orkestern spelade väl, hvilket är regel, och ackompagnerade bra, hvilket är undantag. Från en af radernas korridorer (efter en repr. af » Joseph » och » Djamileh »): — Fy, fy, jag säjer det, att di inte har mer aktning for Guds ord. Står det inte der kanske att Joseph sprang och lät manteln qvar. Och här i Qerde akten, sedan han först visat bort otäckan, och sen han också stått emot hennes lättfardiga dans, så går han te sistens bort med Potiphars hustru — isch! — Nej men gumman min, det var Djamileh, vet ja ’! — Ja försvara ’ na du, Pihlgren, det vore så likt dig.Bryr jag mig om hvad tossan hette, att det var Potiphar » hustru, och att di understår sig te förändra Guds uppenbarade ord, det är nog for mej, inte på länge far du mej hit, Pihlgren, så mycket du vet, och 10 öre ska di ha for di hänger en kappa på en krok — ogudaktigt, allt i hop, syndigt, hvart tar du vägen, Pihlgren? Kungl. Operans senaste program är när detta skrifves » Alphyddan » och ^Regimentets dotter », ett lyckligt grepp i fjerdingen. I dessa operor försöka fruarna Edling och Strandberg att ersätta den nyss afgångna fru Charlotte, men ingendera med afgjord lycka, icke ens fru Vilhelmina. Fru E: 8 sköna röst är för stor för denna musikgenre, den faller sig litet tung för den tillspetsade kuplett-stilen, hvartill kommer att hennes, föredrag är för bredt, annars som man vet en ovärderlig förtjenst hos sångerskan. I spelet borde hon mer söka attrapera fru C. Strandbergs mjuka, nyanserade spelsätt, i stället kom det nu in något forceradt, som i fransk operett af äldre datum ej passar i stycke. Vissa finesser i taloch sångdialog, som den förra traditionsmessigt representerade, kan man ej begära af den senare, som i alla fall var en ganska nätt liten Betti och hvars präktiga röst i ensemblenumren gjorde kraftig verkau.
Hon kände, att hon ännu tillhörde den döde. Hon ville helst ej se Gaetano förr än om ett år. Men då Gaetano varit hemma i åtta dagar utan att komma till sommarpalatset, frågade hon Giannita efter honom. »Hvar är Gaetano, är han törhända redan rest, efter som ingen talar om honom?» »Ack, Micaela,» svarade Giannita, »ju mindre man talar om Gaetano, desto bättre för honom.» Hon berättade donna Micaela, såsom hade hon berättat en stor skam, att Gaetano hade blifvit socialist. »Han har blifvit alldeles förvandlad där borta i England,» sade hon. »Han tillber ej mera hvarken Gud eller helgonen. Han kysser icke kyrkoherden på hand, då han möter honom. Han säger till alla människor, att de ej mer skola betala tull vid stadsporten. Han uppmanar bönderna att ej betala sina arrenden. Han har vapen med sig. Han har kommit hem för att sätta upproret i gång, för att hjälpa banditerna.» Hon behöfde ej säga mer för att donna Micaela skulle genomisas af större förfäran än hon någonsin förut känt. Detta var det, som höstens kvalmfyllda dagar hade bådat. Just han skulle det bli, som skakade ned blixten ur molnen. Att hon ej väntat detta för länge sedan! Detta var straff och hämnd. Just han skulle det bli, som kallade fram olyckan. Dessa sista dagar hade hon varit lugnare. Hon hade hört, att alla socialister rundt om på ön hade blifvit fängslade. Och alla de små upprorslågorna, som tändts borta i bergstäderna, hade snabbt blifvit kväfda. Det hade nästan sett ut, som skulle upproret gå om intet. Men nu var den siste Alagona kommen, och honom skulle folket följa. Det skulle komma rörelse i de svarta grupperna på torget. Männen i linnedräkterna skulle gå öfver Simeto. Falco Falcones röfvarband skulle klättra upp ur stenbrottet Nästa kväll talade Gaetano på torget. Han hade suttit vid torgbrunnen och hade sett på hur människorna kommo för att hämta vatten. Det var nu i två år han måst umbära glädjen att se de smärta flickorna lyfta de tunga vattenkrukorna på hufvudet och vandra bort med fasta, högtidliga steg.
Banko-Utskottet: l;o Herr Sjernsvärds, Gustaf Mauritz, denna dag väckta motion om präglingen af guld-, silfveroch koppar-myntet; 2:o Herr Stuarts, Carl Gustaf, denna dag väckta motion, angående indragning af Riksgälds-kontorels kreditiv-rätt å Banken. Lag-Utskottet: l:o Friherre Hermelins, Carl, denna dag väckta motion, om upphörande af domares andel i ådömde böter och rätt till vade-penningars erhållande, emot ersättning af statsmedel; 2:o Densammes denna dag väckta motion, om förändring i sättet för undergående af uppenbar kyrkoplikt; 3:o Herr Stråles, Wilhelm, denna dag väckta motion, med förslag till tillägg vid Kongl. Densammes denna dag väckta motion, angående ändring af lagens stadganden rörande mordbrand; 5:o Densammes denna dag väckta motion, om förändring af straffbestämmelserna för biribi och andra äfventyrliga spel; 6:0 Herr Stuarts, Carl Gustaf, denna dag väckta motion, om stiftande af en fullständig lag för särskilde Bankers bildande och rörelse. 70 Prot.-Utdrag dm St December 18S3. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Grefve af Ugglas’, Carl Fredrik Ludvig, denna dag väckta motion, om förhöjning af nu stadgade böter för jagt under förbuden tid på fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten; äfvensom för äggning eller fångst med snara eller giller, samt om inskränkning af den tid, hvarunder jagt å tjäder-tupp och orrtupp må vara förbjuden. Särskilda Utskottet för behandling af frågor rörande bränvins tillverkning och försäljning: l:o Herr Stjernsvärds, Gustaf Mauritz, denna dag väckta motion, att tillverkare af bränvin måtte förbjudas att afyttra eller till förtäring utlemna annat än renadt bränvin; 2:o Herr Dalmans, Wilhelm Fredrik Achates, denna dag väckta motion, med förslag till inskränkning i bränvins-minuteringen m. m. Från Högv. Preste-Ståndet.