Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men under allt detta har han visst icke försummat sin själs odling, hvilket man kanske med ett visst berättigande skulle vara böjd att förmoda; han har samvetsgrannt studerat »Allehanda» och utländsk skönliteratur (d. v. s. engelska damromaner). Han är en duglig jordbrukare och en framstående kommunalman samt åtnjuter stort socialt anseende. Han anses lika oumbärlig i en komité som vid en festmiddag. Denne man älskar verkligen Selma så starkt och ädelt, som det är honom möjligt, och han hyser den ärligaste öfvertygelse om, att han skall kunna göra henne lycklig, såsom han uppfattar begreppet lycka. Han menar henne väl och vill henne allt godt. Men han förstår henne icke. Denna utsökta kvinnosjäl är och blir för honom en sluten bok. Med, giftermålet börjar ett nytt skede i Selma Bergs lif. Det faller en pinsamt hvass belysning öfver tingen och menniskoansigtena; det är henne, som om hennes gamla verld småningom försvunne och en ny komme i dess ställe, som om hon sjelf och allting vore så alldeles förändrade. Hvad hon nu ser och hör, isar henne, faller slag i slag öfver henne. Hon tager emot dessa slag upprätt, med sammanbitna tänder och trotsig, nästan vred blick, men hon hårdnar under dem, drifves in i förställning och lögn. Hon genomskådar allt och alla och i den första förskräckelsen och harmen kämpar hon emot med fiendens förgiftade vapen. De onda instinkterna väckas, och kraften i hennes naturel mynnar ut i, slår öfver i dåliga egenskaper. »Det naiva barnet var försvunnet, ärligheten borta, och i dess plats stodo sjelfuppehållelsedrift och förställning; – nu var kvinnan färdig. – Lärjungen hade gått förbi sin mästare.» Först kastar hon sig med hela sin våldsamma natur in i nöjen, extravagant i sätt och klädedrägt; sedan, generad af mannens svartsjuka, stänger hon sig inne hemma, gymnastiserar, rider och studerar arbeten i hästdressyr, sjunger, dansar, skrattar på egen hand, när kraften bänder på i de unga lemmarne och lifslusten sjuder i det unga blodet. Makarne ha naturligtvis ingenting gemensamt; »hon hade sin verld och han hade sin»; och »månad lades till månad utan förändring».
Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm ansåg i underdånighet sig uti den juridiska delen af frågan, eller huruvida fast Egendoms försäljning på Lotteri kunde af Kongl. Maj;t i oeconomisk väg beviljas , icke böra ega annan mening än Högste Domstolens pluralitet: och trodde det vara öfverflödigt att ingå i discussion om nyttan eller skadan af en sådan tillåtelse, innan Kongl. Maj:t i Nåder fattat sitt Beslut, huruvida Kongl. Maj:t finner den kunna, utan Rikets Ständers medverkan, gifvas. Hans Excellence Stats-Rådet Herr Grefve Monier, jemte de af Stats-Rådets Ledamöter, som deltagit uti öfverläggningen härom den 11 Julli sistlidet är, åberopade i underdånighet deras då ytrrade mening. Deras Excellencer, Stats-Ministern för Utrikes Årenderne Herr Grefve von Engeström och Herrar Stats-Råden, Grefvarne Rosenblad och Fleming, instämde uti hvad Hans Excellence Herr Justitiae-Stats-Ministern anfört. Ehuru K:gI. Maj.-t, lika med Högsta Domstolens pluralitet, ansåg de Författningar, genom hvilka Lotteriers inrättande till enskilda personers nytta nu är förbudet, kunna af Kgl. Maj:t i oeconomisk väg förändras eller upphäfvas, fann Kongl. Maj:t likväl, att en tillåtelse till fast Egendoms föryttrande på Lotteri i verkställigheten innefattade omständigheter, som Om fast egendoms försäljning a Lotteri, 77 föranledde till förklaring eller förändring af Allmänna Lagens stadganden om villkoren och sättet för dylik egendoms öfveriåtande, och deribland förnämligast angående Summans be. stämmande i köpebrefvet och uppkommande frågor om bördsoch lösnings-rätt. Kongl.
Moster Lisen håller ju af mig? Säg, gör inte LISEN. VALBORG. Dady. Det vore inte rätt; han har bara mig, han. Vill moster lofva att säga mig till, när alla LISEN (intresserad). VALBORG. Jo, det gör jag, fast inte så mycket som af gått ut jag har så ondt i hufvudet. Har Valborg ondt i hufvudet! Är det hett? jag skulle gerna vilja vara här ute här är svalt när här blir tyst och stilla. LISEN (nickar). Mycket hett. Inne hos mig är så qvaft VALBORG. inte länge . (Pekar på hufvudet). Bränner det mer straxt! Tala inte om... (Springer ut till höger 1. Valborg går till venster). _________ Jag ska' säga till, ja, det ska' jag. Dom dröjer riktigt? (Hilma ropar Lisen utanför). Herre je! Kom Fjerde scenen. OLOF. PROFESSORN. OLOF (från fonden, går till Är morbror inne? höger 2, knackar på). gosse. Vänta, vänta! Förefaller mig som om jag hade något att säga dig? OLOF. Ämnar mig just ut . Jaså, är det du, min PROFESSORN (träder ut). härom dagen om att öfverge mina studier. Ja ja . Just så var det. PROFESSORN. Jag hade ett löjligt, ett riktigt löjligt förslag redan i morgon. Jag har nu ångrat mig och reser till Upsala PROFESSORN. OLOF. vergifva vetenskapen, när man är nog lycklig att kunna få egna den hela sitt lif det, det gör man inte. OLOF. Gläder mig, gläder mig verkligt. Ja, att öf att lefva för? Skulle då vetenskapen verkligen vara värd PROFESSORN. eljest vara värdt att lefva för? Hvad är veten Ja, visserligen, visserligen. Hvad skulle väl skapens innersta kärna och yttersta syfte? Att förädla och förbättra. Och det målet måtte väl vara värdt ett helt lifs sträfvanden. Och hur belönar inte vetenskapen sina tjenare? Den så att säga reser upp en mur mellan dem och den
” ”Af sådan anledning och på de grunder. jag haft äran i ödmjukhet andraga, har Söderhamns Stad uppdragit mig, såsöm dess BiksdagsFullmägtig , att ej allenast vid den å de lediga 29 rotskiften nyligen hällne och nu äfven Nådigst faststälda Auction, hvars samfäldta årliga belopp Den 5! Juli. 399 belopp stigit till 233 R:dr 44 sk. gora anbud, hvarigenom, utom några få, som afven förblifvit inom Staden , de öfrige äro af mig inropade och nu skola på Staden öfverlåtäs; utan ock insinuera den Motion, hvarmedelst jag får ödmjukast anhålla om Högädle Herr Directeurens, Talmannens och Riddarens samt Vällofl. Borgare-Ståndets behjertande och högtgällande åtgärd , till befordrande för Söderhamns Stad af sådan afskrifning eller transport,' af alla för ifrågavarande Kronan tillerkände tredjedel af den tinder Staden donerade jord inflytande arrendemedel, för närvarande och tillkommande tider, att Staden må af samma medel, till ett med egentliga afsigten af Donationen enligt bruk, i åtnjutande komma. Till närmare upplysning bifogas äfven i ödmjukhet Transumt af Stadens Privilegier och afskrift af ofvan åberopade förening imellan Borgerskapet och Factorie-Handtverkarne. ’’ Utaf de Handlingar, som Herr ^BorgmäStaren Hambraus dess ingifne Memorial bilagt, har Stats-Utskottet inhämtat förhållandet med den Staden donerade jord vara följande: att sedande uti Helsingeland boende Röroch Kopparsmeder hos Glorvördigst i åminnelse Konung Gustaf Adölf i underdånighet tillkännagifva, huruledes de, efter Kongl. Maj:ts Nådiga vilja och gifne förslag, sig hafva föresatt, att de alla samteligen ville boflytta till Söderhamn och der en ' Stad begynna att bygga, der den af Kongl. Majit med Stads-Privilegier kunde benådad och försörjd blifva; så har Kongl. Maj:t, genom Nå digt - 4oo Den 2 Juli. digt Privilegium af den.
Moritz, genom ingånget kontrakt, sig åtagit emot erhållande af dels ett anslag utan återbetalningsskyldighet å 3,534 R:dr 42 sk. 8 rst. och dels ett lån å 2,000 R:dr, har Kongl. Maj:t, som redan under den 4 Februari 1848 i nåder förklarat, att derest nämnde arbete icke före samma års slut vore verkstäldt, komme hvad utaf anslagssumman blifvit lyftadt att inom tre år återbetalas med en tredjedel årligen, uti nådig skrifvelse lill Stats-utskottet af SluIs-Utskottets Utlulanac, X.-o 99. 21 den lista niistlidnc Februari (införd under N:o 50 i lista samlingen af Hillänget lill Riksståndens Protokoll) tillkäniragifvit, hurusom Moritz hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, då sökanden till följd af sina på sjön Okvattnets sänkning nedlagda kostnader, hvilka skulle öfverstiga 5,000 Ridr, varit nödsakad försälja, jemte större delen af sin öfriga egendom, ett honom tillhörigt hemman, hvarefter det icke vidare herodde af sökanden, såsom icke jordägare, alt lägga hand vid eller påskynda detta arbete, och då, i händelse det erhållna lånet återfordrades, han skulle blifva oförmögen att försörja sig och sin familj, eftergift af återhetalningsskyldigheten för samma lån måtte beviljas eller åtminstone lånet få vid de förut bestämda betalningsterminerna återgäldas: öfver hvilken anhållan Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader afgifvit sitt underdåniga yttrande, hufvudsakligen innehållande: att enär sökanden, fastän förgäfves, för nämnde sjösänkningsarbete användt åtskilliga kostnader, hvilka dock förmodades icke uppgå lill det af honom antydda belopp; så ock ehuru de uppgifna förhållandena i afseende på hans förmögenhet och tillgångar icke blifvit styrkta, syntes det billigt, alt så lindriga återbetalningsvilkor, som möjligt vöre, honom förunnades; hvarföre
Landtm, nu tillkännagifva, hvilket varit mig obekant, detta beslut blott gällde de punkter, som då voro under öfverläggning, och omöjligen kunde anticipera på afgöraudet af de efterföljande punkterna. Jag anhåller derföre om propos. till antagande af det förslag, jag redan haft äran framställa, emedan det är nästan omöjligt att annorlunda än i ett sammanhang afgöra de i mitt redactionsförslag upptagna punkterna. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att beslut om detta ullåtts företagande punktvis fattades ej allenast förliden gårdag, rör:de några vissa punkter, utan redan första dagen, då utlåt, till pröfning upptogs, rör:de alla punkterna. Frih. Ehrenborgh: Sedan a:ne varda ledamöter idag gjort enahanda begäran som Gr. v. Fersen och jag i går framställde, och då, mig veterligen, icke något beslut blifvit fatladt, som hindrar R. o. Ad. att afgöra ifrågavar. punkter på sätt Hr Cederschjöld föreslagit, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets beslut, huruvida det önskar att punktvis afgöra frågorna. För öfrigt ar jag glad att vid detta tillfälle hafva hört 2.‘ne ledamöter dela den mening, sorn i går yttrades af Gr:na v. Fersen och Horn samt af mig, att man icke kan med full ordning yttra sig öfver detta utlåt., utan att sammanföra punkterna. Jag är dock glad att i afseende på 5:te och 6:te punkterna kunna yttra mig öfver den i:sta, utan att behöfva begära beslut öfver begge punkterna, just derföre, att jag tror, att genom det beslut, som fattas öfver den 5:te, den öde af sig sjelf förfaller. Alt inom detta hus, der så få personer tänkt sig in i bancoaffärer, höra satser yttras, som icke öfverensstämma med hvad sorn är öfverensstämmande med ett riktigt ordnadt bankväsende, bör icke väcka förundran; men att höra sådana satser framställas af en affärsman sådan som Frih. Rantzou, borde man icke vänta.
St. besluta, alt hela bancovinsten nu skall ananvändas till sådana utgifter, hvarigenom penningarne äro för bankens och statsverkets cassör för alltid förlorade, eller desamma utlånas på villkor, som icke medgifva hastig återbetalning på en gång utan rubbning i allmänna penningelörelsen; och det derefter inträffar under vår elier våra närmaste efterkommandes tid, att ett krig utbrister, hotande Sveriges sjelfständighet, hafva vi då inga förebråelser att göra oss för det sätt, hvarpå vi behandlat denna angelägenhet? När då nödvändigheten framstår att anskaffa stora penningesummor; lån icke annorledes än på betungande villkor kunna erhållas; till ränta och amortissement derå, samt lill angelägna behof, som ej kunna genom lånen fyllas, dryga skatter måste folket åläggas: manne icke man då förebrår de närvar. Ständerna, att de icke under de goda dagarna sökt bibehålla redan samlade tillgångar för kommande onda tider; att man kastat hela bördan på efterkommanderne och icke, såsom klokheten bjuder, lemnat utväg att fördela densamma på det förflutna, det närvar, och det tillkommande, hvarigenom bördan alltid biifver lättare att bära? Jag tycker mig finna, att dessa förebråelser vore rättvisa, och det är denna öfvertygelse, som föranleder mig, att, åtminstone för min del, yrka att en sådan disposition af medlen må äga rum, att derigenom kan bildas för framtiden en krigsfond eller åtminstone en fond för stora creditivet. En, såsom mig synes, ganska lämplig utväg finnes fördel närvar., att bringa detta till verkställighet. Den i Sve - Dt ii i December. lige bildade bruksägares hypoteksförening bar å utländsk ort upptagit betydliga lån och derför utgifvit obligationer, hvilka såsom andra fondpapper circulera. Om nu dessa obligationer uppköpas lör allmän räkning, så har man gjort fonden räntebärande oell då, i behofvels stund, obligationerna åter säljas, antingen ineller utrikes, återfår man capitalet, hvilket då säkerligen kommer att utgöra en välkommen tillgång. För att kunna upphandla obligationerna å utländsk ort, måste veliar uppköpas. Detta uppköp bör ske med försigtighet och endast å tider då full vexeltiilgång finnes och kursen är låg.
så torde den, som något närmare granskar förhållandena, ej kunna betvifla, att ju icke de gamla "pura” Engelska sjömän, hvilka år i8og med 17 stycken roddslupar inmanövrerade sig i Porkala skärgård, för att äntra 8 Rysska kanonslupar, och verkligen togo 6 af dem jemte convojen, samt sänkte en slup, ehuru dessa för mera säkerhets skull lagt sig med sin convoj inom särdeles trånga skär, eller att de ’’pura” sjömän, som samma år utförde en dylik manöver i Fredriksliamns-skären, och af 4 kanonslupar samt en armerad brigg togo 3 slupar och briggen — icke genast skulle hafva kunnat orientera sig på dessa fartyg och manövrera dem ut från skärgården, helst de äfven gjorde detta och sedan förde dem ända till Anholt i Cattegat, ehuru de likväl förut icke sett en kanonslup. Hvad vidare våra linieskepps — "dessa odugliga, incomplelta, liflösa och halfruttna fartyg" — fattigdom angår, så medgifver jag visserligen, att våra förslager upptaga brister, enär ej alla våra skepp kunna vara i godt stånd; men säkerligen äger samma förhållande rum i England samt Frankrike, och jag skulle tro, alt ej andra skepp kunna derstädes upplagas såsom completta, än de som äro under expedition. Det oaktadt kunna likväl, i händelse befallning om utrustning jemte nödiga penningar ankomma till Carlskrona, 6 å 7 af vara 10 skepp vara färdiga på en tid af 6 veckor, och 2a3 om 3 högst 4 månader; det io:de skeppet ar nyss påbörjadt och erfordrar längre tid. En sådan utrustning kan ej ske så skyndsamt hvarken uti England eller Frankrike, utan dertill behöfves minst ett helt år. England torde behöfva ännu längre tid, i anseende till svårigheten derstädes att bemanna flottan.
Sedan, vid den år 1820 verkställde Revision af Stats-Verks-Förvaltningen, Riksens Ständers Revisorer tili deras Berättelse anmält, att under åren 1817 och 1818, Krut blifvit från Kronans förråder försåldt på Utrikes orter, men betalningen för en del deraf icke varit upptagen bland Statens Intrader,utan blifvit särskildt afsatt till tredje Hufvud-Titelns förstärkning, hvarföre ock då Revisorerne ansåga alla de Medel, hvilka inflöto för Krut, som från K ronans förråd säljes, utan afseende 0111 försäljningen deraf sker Inrikes eller till export, i 488 Riksens Ständers vara Statens, som böra lill Stats-Verket i ordentlig väg ingå , de bos Riksens Höglofl. Ständer anmält att Medlen blifvit annorlunda använda än fastställd t är, och icke i öfverensstämmelse med det i Grundlagarne föreskrifna dispositionssätt; så hafva Revisorerne, som under granskning af Stats-Intraderne icke funnit någon inkomst vara upptagen för tili export utlemnadt Krut under åren 1819 och 1820, i den uti 42 §. af Riksdags-Ordningen föreskrifne ordning, sökt upplysning från Kongl.
Dervid bör jag ännu en gång erinra, att om vi remittera frågan till StatsUtskottet, så hafva vi också bundit händerne på oss, då vi sedermera vilja afgöra frågan för sig sjelf, utah sammanhang med finance-planen. Må man eftersinna huruvida åtskiljda dessa ämnen äro. Bankens ställning känner BancoUtskottet häst, och derom ger detta Utskott bästa svaret; men hvad kan StatsUtskottet svara oss? Jo, icke annat än publicitetens nytta eller skada för financeplanen; men derom må Utskottets tankar vara hurudana som helst, så lära vi i alla fall förblifva vid vår mening, att, för att, just i frågan om finance-planen, veta hvad vi böra och 92 Den 4 April /, m'. kunna göra, måste vi förut känna Bankens ställning; emedan vi annars handla i mörker och okunnighet. Den begärde remissen till StatsUtskottet är således , i min tanka, hvarken laglig i formen, eller i ändamålet tjenlig till annat, än en längre tids utdrägt, hvilken åter vi böra omsorgsfullt söka undvika. Friherre Cederström: Jag skulle ej vidare Upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om jag ej ansåge att några yttranden af Friherre Wirsén, angående de grunder, hvaruppå Utskottets Betänkande är stödt, borde vederläggas. Han har förklarat att Riksens Ständers förut fattade beslut hindrat Utskottet handla annorlunda; men det är ej fråga om deras helgd, när fråga Ur om att förändra hvad som nu gäller, J vår samhälls-ordning finnes ingen lag, från och med grundlagarne till och med regie mentariska stadganden, som ej uti laglig ordning kan förändras, och det tillhör oss, att, efter det •verkliga förhållandet för det närvarande och ic* * ke efter fordna beslut, bedömma om sådane förändringar Mro nyttige och nödvändige. Af sådan anledning hade det efter min öfvertygelse varit EancoUtskottets skyldighet att bestämdt Uppgifva, om det med Bankens fordel var förenligt, att dess tillstånd franfiägges för allmänheten, och att icke sorn nu skett, uppskjuta denna fråga till en kommande tid.
Jag öfverlemnar åt Ridderskapet oell Adelil att bedomina, huruvida Minimi-tabellen bör af - Dan s 3iilii f nt. 35 'ékaflaS, meli önskar atif, om 'dieii afsfcaffås, ’dé Herrar, sorn yrka detta, måtte uppgifva någon annan säker utväg, hvarigenom Staten kan få Sin bevillning äf jorden; ty om Minimi-tabellert åfskaffas är Bevillningsutskottets förslag ganska, ‘osäkert. Friherre Ank arfv år d, Varl Henriet Jag anser mig ingalunda öfvertyga! örn låfnpligheteh ti Minimi-tabellen, jag har hört flere ledamöter biträda min tanka, Och vill ej uppehålla med Vederläggning af hvad Herr T liani artfört fört tabellen. Jäg hade Mott ämnat yttra mig förande köp, såsom grund för taxerings värde’, men då Herr Tham upplyst, att detta ämne nii cj är föremal för discussiom, och icke eller innefattas inom den dei af betänkandet, söm nu åf före, vill jag blott hämna korteligen, att jag tror, det en utväg till vinnande af säkerhet finnes, om, sedan taxeringen verkeligen är gjord’, Summorne Uppskicka^ till RiksgälösCphtoiret \ Sorti derefter bestämde Och tillkänrtagaf bevillftings-procenten för äret. jag tror att Friherre Wrangel förr uppgifvit ten sådan utväg. Friherre Boije, Ludvig t, jag påminrter fifig • 3a 11, under loppet af denna Riksdag, Grefve Henning Gyllenborg irtgifvit ett Memorial, hvaf i Minimi-tabcllens afskaffande yrkades. Jag understödde df-ttå ändamål då, och jag gör det äfvert rtrt, med full Öfvertygelse.
Och nar walet til erhällande deraf, mäste, af ofwananförde skäl, stadna emellan Banguen och Riksgälds-Cvntoiret, kan ätmindstone jag för min del ej finna annat, än at Riksgälds-Contoirets anlitande, är et mindre ondt och mindre äfwentyr medförande an Banquens. När för öfrigt härwid utt betragtande kommer, at, pä hwad sätt som häldsi, penningar warda upnegocierade, samtelige Rikets Inbyggare, och med det samma Rik Stander Kola, för betalningen wara och blifwa Den 8 Augusti. 699 blifwa anlwarige, samt Länen ofelbart Jola betalas; Sä tyckes Länens uptagande sa mycket häldre böra tilhöra och ffe, genom Riksens Ständers Riksgälds - Contoirs atgjärd och pä dest Credit, som juft derigenom ändamälet säkraft mäste kunna winnås; warandes jämwäl härutofwer til förmodandes, at i den mohn genom denna operation, Rikets Credit äterwinnes, penninge - Län, om de sedermera behöfwas, kunna, af Kongl. Stats-Contoiret warda uptagne,och såmedelst Niksgälds-Contoirets tillitande mindffas eller uphöra. Hwilket allt Högloft. Nidderftapets och Adclns mera uplysta granffning och ompröfwande ödmjukast underställas. Efter upläsningen häraf yttrade Herr skolä sitt önskan at detta hans anförande mätte til Stats-Atskottet remitteras, hwilket, uppä gjord proposition, Bifölls.
Inom denna rymd drages enhvar till det, som han mest älskar och ifrigast åtrår; han drages af sin kärlek och den föreställning han gör sig om hvad för honom är lifvets välbestånd eller sällhet. Detta blir då för honom den nyssnämnda tomma rymdens fyllnad; eller bestämmer dess begrepp sålunda, att Friheten är det oförtryckta tillstånd, hvari man kan vara lycksalig. Men hvilken är Menniskans sanna lycksalighet? Att få följa det, som är menniskans – eller det moraliska lifvets – sanna natur. Endast härigenom uppkommer lifvets välbestånd: hvilket, såsom sådant, kan vara ett klart ämne för lagstiftning. Detta välbestånd åter fordrar allt det, som för menniskor är mest vigtigt: Säkerhet; Arbete och Egendom; samt, framförallt, Förstånd och Dygd. Det högre uttrycket för begreppet ”Lifvets Rätt” är således, att vara ”den allmänna heliga Proportionen i allt det, som är Menniskan naturligt”. Detta Rätta är alla proportioners proportion; är, på engång, högsta Frihet och högsta Lag, högsta Nöje och högsta Nödvändighet: ty det innebär möjligheten, att vara hvad man verkligen är. Men man känner det Verkliga, blott genom Förstånd; och man är något Verkligt, blott genom Dygd; hvadan, då Lif, Tanke och Handling äro hos Menniskan en treenighet, Lifvets Rätt är intet, utan Förståndets och Dygdens Rätt. Menniskan är, hvad hon duger till. Att få vara det hon duger till, är hennes Frihet; att inse, hvad hon kan och bör duga till, är hennes Förstånd; och det mer eller mindre af denna Duglighet är hennes Dygd. Således är Dygden just sjelfva Frihetens mått. Eller: ingen Lifvets Rätt går högre, än Dygdens Rätt; hvilken är rättigheten att göra det Goda, och just det Goda, som man i sjelfva verket kan göra. Genom henne blir alltså Friheten: ”rättigheten att njuta sin Dygd till godo”; eller, fullständigast sagdt: ”rättigheten att följa sin natur, genom Förstånd och Dygd, till Lycksalighet”). Thorild fortfar vidare: ”Femte capitlet heter:
Ständer undandragas; hvadan Utskottet,^med tillstyrkan, att i hufvud - BankoUtskottets Betänkanden. sälten vid nu gällande ordning må förblifva, tillika hemställt till Riksens Höglöfl. Ständers egen upplysta ompröfning., huruvida det vid nu förhanden varande Finance-Reglering ma anses lärnpeli g att Sedelstockens belopp lill Riksens Häglof. Ständer uppgifves. Desse i korthet framställde hufvuddrag af Utskottets i ämnet afgifne Betänkande, hvarvid Utskottet ej kati undgå att ytterligare förblifva,* tpide äfven göra tillfyllest att besvara dea af en värd Ledamot inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Utskottet gjorde tillvitelse, att ej hafvet uppgifvit några skäl för sitt beslut, och att i den* na fråga hafva sökt tillvälla sig en högre authoritet än Utskottet rätteligen komma bordt; såsom ock de hos Vällofl. Borgare-Ständet förekomne erindringtu, rörande olämpligheten att till Riksens Ständers pröfning öfverlemna Financiella ämnen, sä länge de grunder skola vara obekante, pä hvilka beslutet borde stödjas, lära derigenom finnas i förväg besvarade. Något misstag uti de i Betänkandet infiutne uppgifter angående Engelska och Amerikanska Bankerne, enligt hvad af några värde Ledamöter blifvit anmärkt, kan å Utskottets sida ej erkännas. Långt ifrån att bestrida, det speciella upplysnirtgar om desse Bankers ställning kunna af Nationens representanter vid pröfning af allmänna Financiella ämnen för tillfället infordras, har Banko-Utskottet uttryckeligen omnämnt att sådant esomoftast inträffar, och i dylika fall ej får vägras; men tillika uppgifvit, att publicitet genom periodiska kungöranden till Allmänheten, dessemellan, vid någondera af Bank oUtskottets Betänk and en. desse Banker ej äger rum; hvilket ock är med verkliga förhällandet enligt.