Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är naturligtvis ej meningen, och kan lätt rättas genom en redactions förändring; hvarpå jag velat fästa Utskottets uppmärksamhet. Herr Printzensköld: Till undanrödjande af det tvifvelsmål, Herr Tham framställt emot möjligheten att å fastebrefven äfven tillämpa det af Herr Hjerta uppgifne sätt för uppbörd och redovisning af Charta;-Sigilatae-afgiften för köpebref, får jag till den värda Ledamotens eget bepröfvande hemställa, om man väl behöfver så mycket skynda med fastebrefs utlösande, Den i April f. m. ali icke tiden för börd eller annat klander å köpet hinner alt dessförinnan tilländagå. Jag tror icke en sådan skyndsamhet vara af behofvet påkallad, ej eller är den i Lag föreskrifven; och jag ser således intet hinder, att ju Chartaeafgiften för fastebref kan uppbäras och redovisas på samma sätt som för köpebrefven föreslagits, om blott Domaren får sig ålagdt det icke serdeles betydliga besväret, att vid hvarje Tings slut meddela vederbörande Uppbördmän förteckning å de Fastebref, som under Tinget blifvit utfärdade.— I afseende åter på Herr Thams anmärkning mot milt förslag om chartering af fullmagter, får jag äran erindra, alt det icke kan blifva svårt att derföre taga till grund lönebeloppet det år, då tjenstemannen första gången hos vederbörande presenterar sin fullmugt lill påteckning, när man besinnar att Mnrkegångsprisen, som utgöra hufvudgrunden för lönernas beräkning, alltid vid hvarje års början äro bestämde. Herr RothliebAxel: Anledningen lill Utskottets beslut i den af Herr af Malmborg och Herr Ribbing klandrade del af Förslaget, var den, att Utskottet ansåg Ordinarie Domare ej böra vara mera undantagne från ställande af borgen för ChartasSigillatae-uppbörden, än andre Kronans Embetsmän, såsom Landssekreterare och LandsKamererare, hvilka det äfven förut ålegat 7o Den i April f. m. att prestera sådan borgen.
Uti underdånig skrifvelse den 24 Februari 1858, angående förbättrade aflöningsvilkor, med mera, för Arméens och Flottans Läkare samt Provincial-läkarnc, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, det täcktes Kongl. Majit låta utarbeta och till Rikets dernäst sammanträdande Ständer afgifva nådigt förslag till ett fullständigt ordnande af så väl den militära, som den civila helsovården i Riket. Med anledning häraf anbefallde Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 20 Mars samma år, Dess Sundhets-kollegium att uppgöra och till Kongl. Majit inkomma med underdånigt förslag till fullständigt ordnande af den civila läkarevården i Riket, och har Sundhets-kollegium, till fullgörande af denna nådiga befallning, anmodat Kongl. Majits samtlige Befallningshafvande att, med ledning af vissa i berörde hänseende gifna upplysningar, föreslå de åtgärder, hvilka inom hvarje län för ändamålet kunde anses erforderliga, hvarefter Kollegium, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de utlåtanden, hvilka Kongl. Majits Befallningshafvande och af dem hörde kommuner till Kollegium i följd häraf afgifvit, samt med särskildt afseende jemväl på den erfarenhet, som genom föregående regleringar af denna del af sjukvården hittills vunnits, uppgjort och underställt Kongl. Majits nådiga pröfning, det förslag till den civila sjukvårdens ordnande, hvilket Kongl. Majit härjemte till Rikets Ständer öfverlemnar. I korthet sammanfattadt innehåller detta förslag: l:o att 48 nya Provincial-läkare, hvardera med 1,500 Riksdaler Riksmynt årlig lön, måtto anställas och inom länen fördelas; 2:o att de hittills varande 26 extra Provincial-läkare-befattningarne måtte varda på ordinarie stat uppförda, med lika löner, som i näst föregående punkt Bih. till B. St.
Ständer nu antaga, af alla Fyra Riks-Stånden blifvit, giiladt och faststäldt, Pock varder detta Riksens IJöglofl. Ständers pröfning vördsaroligen understäldt. Memorial, rörandejemnkning å TullBevillningen å Rhuim Ibland de flere anmärkningar Riksens HÖglofl. Ständers Bevillnings-Utskott fick emottaga , i anledning af dess flen 3 Junii aflåtne Betänkande, angåenfle en förändrad. Tull-Tariff, fanns äfven en , rigtafl mot den till 3o procent af värdet bestämda afgifteil å inkommande Arrae, och åt hvilken Utskottet lemnade flen uppmärksamhet, ätt Utskottet i det till dess sednare Utlåtande bifogade tillägg, föreslog berörde afgifts förhöjande till 60 procent, hvartill äfven Riksens Högloft. Ständer lemna t sitt bifall; men då BeviliningS-Utskottet vid en ytterligare granskning af berörde Tariff, kommit i erfarenhet af, att någon erinran om Tull - Bevillningens förhöjande å Rhum, som, i likhet med ÄrraC finnes utsatt till 3o procent, hvarken blifvit gjord eller således kunnat hos Utskotten komma i fråga, och en sådan åtgärd synes desto hellre af nöden, sorn olike Tull-umgäll der å desse tvänne varor skulle lätteligen föranleda underslef och Tullförsnillningar , anser Utskottet sin pligt vara, att å detta förhållande väcka Riksens HÖglofh Ständers uppmärksamhet, med hemställan, om ej Tullen å Rimm må förhöjas i likhet meä hvad för Arrac skett är, och sålunda fastställas till 60 procent. a4 Bevilhiings-Utskottets Dock varder detta till Riksens Högloft* Ständers pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 22 Oct. 1820. Ankom den 3i Oct. i823. Memorial, i anledning af Högv. Preste-Ståndets samt Vällofl.
Denna är en sådan morgon på en gång klart genomskinlig och bestämdt synlig, så att man tydligt ser den gjuta sig kring skogsdungens träd och såsom en svällande blå mantel öfverdraga berg och kullar. Deruppe blickar safirhvalfvet lika mystiskt lockande, som dess spegelbild i djupet af den stilla sjön, så att man gripes af längtan att flyga eller sjunka, tills en blick på den sköna jorden mellan dem båda kallar sinnet från aningens gestaltlösa verld till den verkliga, full af lif och kärlek. Det susar sakta i de nyklädda trädens löf, hvilkas i solen ljusa grönska mildt afsticker mot de af skuggan dunklare färgade bladen, som härochder öfver sin mörka botten glittra af morgondaggen. Blommor till tusental nicka vänligt mot hvarandra, likasom hviskade de till hvarandra sin tjusning och sina blomsterhjertans stilla fröjd, som icke störes af fjärilarnes flyktiga svärmande från den enas doftande barm till den andras. Der Apollofjäriln med de stora lysande röda och svarta ögonen på vingarnes hvita par, der en annan, klädd i glänsande brun sammet, en tredje, liten men skön, i safirblått med guld och purpur – det är en verld af späda känslor och begär, som föddes blott för en dag, men för en dag af njutning och kärlek. Stilla hvila de öfver blomman. Dess doft, dess färg är dem nog, och de höja derföre lika lätt vingen för att njuta hos en annan. De likasom ana, huru kort tid dem är beskärd, och förspilla den icke; medan de bin och humlor, som jemte dem kringhvimla blomsterverlden, under sträfvandet för morgondagen döfvade och rusiga tumla ned ifrån blomstrens kalkar. Öfver denna verld af lif höjer sig en annan jublande, med röst för sin fröjd. Bofinken slår sina slag, gömd bland trädens löf, och från andra sidan af viken drillar lärkan, under det svalan snabbt och qvittrande än seglar öfver den spegelblanka ytan, än sänker sig ned emot den – och mot sin egen bild, tills de båda flyktigt beröra hvarandra och vattnets lätta rörliga ringar dölja bilden.
Af mina, med bemälde Frih. öfv-errensstämmande åsigter i nu förevarande ämne, följer äfven, att jag, i afseende på den af honom föreslagna redaction beträffande grundfonden, eller att den skall beslå af räntebärande obligationer, hvilka äga credit eller curs på Europas börser, äfven anser att en förändring i Utsk:s förslag i denna del bör äga rum; men då, efter hans beräkning endast omkring 10 millioner räntebärande papper skulle komma att på Banken öfvertlyltas, och det ligger i planen att Banken kunde komma att till större eller mindre del försälja dessa obligationer, eller att utvexla dem emot silfver, torde det blifva nödigt alt det tillägg göres, att grundfonden bör bestå af sådane räntebärande papper eller silfver. Jag instämmer äfven i det förslag, som Frih. Palmstjerna framställt om införande af en tippoch afskrifningsräkning i Banken och mäste, såsom innevånare i en provins, som ligger nära hufvudsladen, äfven biträda det af honom väckta förslaget om inrättande af en cässacreditivrörelse i Ständerues Bank. För de provinser, sorn ligga närmast hufvudsladen, och i följd af deras skaplynne, ej mindre än af grannskapet med hufvudsladen icke äro, och sannolikt icke eller blifva i tillfälle att inrätta privatbanker, innebär det en afsaknad att en sådan rörelse icke bedrifves af Ständerues Bank, hvarföre jag önskar att Utsk. måtte i den delen framställa ett förslag. En värd talare har under loford åberopat en utmärkt Engelsk statsmans yttranden, hvilken statsman likväl lick under f. rats plenum af en annan talare uppbära ganska skarpa tillmålen för sina finansiella tillgöranden. Han har lofordal honom derför, alt denna statsman med beröm anfört, alt vid ett tillfälle, då ett £ sterling -eller en guine' gällde 30 sk., Engelska Banken vidtagit den anstalt, att inskränka utgifvandet af sedlar; men då en guine' gällde 30 sk. måste detta väl aldrig kunna hafva inträffat vid något annat tillfälle än då Banken varit tillstängd för vexling.
Betänkande om ändring i nu gällande föreskrifter angående förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m. N:o 248- Öfver gjorde anmärkningar vid Den 8 December e. m. ^ 3 Utskottens förut meddeldte Betänkande, angående fast Egendoms försäljning genom Lotteri. Justerades Pleni-Protocollen för den 11 Augusti föroch eftermiddagen ; den 14 Augusti föroch eftermiddagen • den ig Augusti förmiddagen , den 22 Augusti eftermiddagen ; den 2^ Augusti föroch eftermiddagen; den 27 Augusti för och eftermiddagen , samt den 30 Augusti föroch eftermiddagen. Justerades följande : Utdrag af Protocollet ballet hos Högloflig^ Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 8 December 1823. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades , på grund af dervid gjorde anmärkningar, Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 26 sistlidne November under N:o 638 afgifne , samt den 4 dennes eftermiddagen på Bordet lagde , Betänkande , i anledning af väckt Motion , rörande dels nedsättning , dels upphörande af den inom skärs Skeppare ålagde Lotsoch Båkafgift. Ut Supra, S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 2 dennes under N:o 639 aflat - 474 Den 8 December e, m. ne, samt den 4 derpåföljde eftermiddagen på Bordet lagde, Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Utlåtande, angående upplåtelse till Hedervärda Bonde-Ståndet af den våning Kongl. Allmänna Magazins - Directionen hittills begagnat, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit af de öfrige Trenne Riks-Stånden bifallet, för Dess del dervid låta bero. Ut Supra. S. D.
Det var först vid i8©o års Riksdag, som BondeStåndet fick del i Banco-Styrelsen , i grund af de tre Ståndens frivilliga medgifvande , som , för att lemna ett bevis åt BondeStåndet af sin beredvillighet, icke gjorde afseende på deras förra undandragande, då fråga var om förbindelsers åtagande ; dock skedde detta med det af BondeStåndet sjelf erbudna vilkor, att derigenom ingen rubbning skulle ske i förra Författningar och grunder för Sty. reisen ; det var således icke att vänta, det just denna fråga, som inskränker rättigheter, skulle komma från det Hedervärda BondeStåndet, som blifvit, icke af laglig rätt, utan af god vilja, utaf de andra Stånden upptaget till deltagande i BancoStyrelsen, dock vilkorligtvis. Då Ridderskapet och Adeln, genom de mångfaldiga concessioner af sina rättigheter, äro i det närmaste jemlikade med de andra Den 19 Martil. 291 Stånden, serdeles hvad Rikets Embeten angar, som fordomdags var Svenska Adelns förnämsta ressource, och då dessa concessioner förnämligast blifvit gjorda, för att få det förderfliga Ståndshatet och afunden att försvinna, så bör Ridderskapet och Adeln med skäl kun na vänta, att icke ytterligare offer begäras, utan att concessionerna nu hunnit sin gräns. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag för min del bestrider, att den på rigtig principe och uppå ett långvarigt bruk grunda, de befordring® lag innom Banquen må ändras Om den omständighet nu mera än förr skulle inträffa, att BancoStyn Isen , vid valet af Adeliga Commissarier, kommer i villrådighet, så torde detta vittna, att man nu, mindre än förr, är noga i pröfningen af den Ungdoms kunskaper och 6kicklighet,som i Banquens tjenst antages, eller också försummas den eftersyn, som vara bör.
Sedan Kongl. Majit, med bifall till Rikets Ständers underdåniga hemställan, den 13 Oktober 1848 i nåder uppdragit ät dåvarande tillförordnade Ståts-kommissarien, numera Öfver-kommissarien viii Civil-statens pensions-inrältning, N. A. Fredin att, såsom formulär, uppgöra dels en rikshufvudbok efter ny method, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med derför af Rikets Ständer utvecklade grunder, dels hufvudbok, med tillhörande specialredogörelser, öfver Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, med föreskrift för Fredin att, så vidt möjligt vore, hafva arbetet färdigt inom medlet af Juli månad 1849, så att detsamma, efter den föregångna granskning, Kongl. Majit, uppå anmälan om arbetets fullbordan, ville i nåder förordna, kunde Rikets Ständers berörde år sammanträdande Revisorer meddelas; men, på sätt i sednaste revisions-berättelse jemväl omförmäles, hinder för arbetets fullbordande inom den bestämda tiden mött, i följd hvaraf nyssnämnde Revisorer ej kommit i tillfälle att något yttrande öfver arbetet afgifva; så har Kongl. Majit, genom nådig remiss af den 10 sistlidne Oktober, till nu församlade Revisorer öfverlemnat ifrågavarande, af Fredin upprättade, förslag till ny rikshufvudbok och till hufvudbok för Kongl. Statskontoret, åtföljda, det förra af Kongl. Stats-kontorets och Kongl. Kammar-rättens gemensamma utlåtande och det sednare ensamt af Kongl. Stats-kontorets yttrande. I följd häraf, hafva Revisorerne företagit granskningen af omförmälda båda förslag, deråt de egnat all den omsorg och uppmärksamhet, som den inskränkta tiden för handläggningen af detta maktpåliggande ämne medgifvit, samt få nu för resultaterna af granskningen redogöra.
Af den siste talarens exempel, hvars riktighet jag icke betviflar, är jag likväl icke öfvertygad till annan tanka än den, sorn blifvit understödd af de ännu mera notoriska exempel, jag för min sats äger. T Åbo, Petersburg, Lubeck, Paris och på flera andra ställen liar nemi. erfarenheten gifvit styrka för den beskaffenhet af sjukdomen, som jag föreställt mig densamma äga; den har härjat någon tid och derefter upphört, Men jag äger ett ännu närmare exempel, När choleran i Götheborg utbrutit, bcsiötp L i d k Öp i ngs boa r n a att hålla vakt om sin stad, så alt ingen från smittad ort fick der stadna. Följden blef, att. j) e n 39 Augusti f. m. 3G;; ehuru sjukdomen härjade rundt omkring, var studen dock skyddad. Jag ber för öfrigt att äfven få fästa mig vid den siste talarens grundsats, att man åtminstone måste söka den comparativa nyttan. Jag vill då söka den genom quarantänsanstalter, hvilka, om de ock icke kunna för alltid utestänga smittans framträngande, åtminstone för någon tid förmå tillhakahålla den. Gr. von Fersen, Hans: Under instämmande i motionen, redan då den i går väcktes, begärde jag dock frågan på bordet, på det Huset, mera talrikt sainladt, måtte fatta beslutet om dess remitterande. Jag herntar min åsigt i ämnet från de förhållanden, som för närvar, befinnas. Ilade quarantänsansfalter förut och innan sjukdomen hunnit sprida sig till det omfång, densamma nu har, blifvit med noggrannhet iakttagna, tror jag, att de hade varit af nytta och kunnat fördröja, om icke utestänga smittan; men att vid nuvar. omständigheter bibehålla spärrningarna anser jag vara utan all nytta, och deremot leda till stora olägenheter.
Diskont-direktionen, hvars utlåtande öfver denna ansökning blifvit infordradt, har upplyst, att, till säkerhet för ofvanberörde 2:ne af Julius innehafda lån, det ena å 2,200 R:dr och det andra å 1,100 li:dr, varit hypothiserade Kramhandlanden J. JV. Molins löpande skuldebref, det ena å 2,284 R:dr och det andra å 1,100 R:dr, dock utan lorskrifven ränta; att, sedan båda gäldenärerne, före lånens förfallotid er, ingifvit sina cessions-ansökningar, Diskontverket. såsom utdelningar utur hufvudgäldenärens afträdda bo, erhållit tillsammans 155 R:dr 22 sk.; att hela den öfriga kapitalskulden blifvit liepviderad af dels Molins konkursmassa, och dels, efter dennas afslutande, af Molin, genom successiva afbetalningar, hvilka fortgått tills, efter kapitalskuldens slutbetalande den 12 Juli 1853, i afräkning på den för båda lånen till 1,201 R:dr 30 sk. 3 rst. banko uppgående öfverräntan, i Juni månad innevarande år influtit det belopp af 84 R:dr nämnde mynt, hvarmed hypotheket på 2,284 R:dr öfverskjutit, de derå utgifna lån på 2,200 R:dr; samt att, sedan sökandens konkursmassa i Juli månad 1845 blifvit afslutad, verkställighet af hans konkursdom är vorden, i 4 Hankn-Utsknltels Utlåtande, N:o öl. exekutiv väg, sökt och beviljad, utan att, vid de flera tid efter annan verkställda utmätningsförsök, någon den ringaste inbetalning kunnat hos honom indrifvas. Efter att sålunda hafva redogjort för förhållandet nied dessa lån, har
Murat stod öfverst uppe, derefter Hortense och de andra damerna — hand i hand; alla barhalsade, bararmade, med rosenguirlander eller guldbandeletter på håret, med de högvristade fötterna sträckta i silkeskorna och armarne lyfta, med sirligt böjda handled. Midtemot dem bildade kavaljererna en liknande kedja. De glänsande stöflarne, som, med dinglande, gyllene tofsar, gingo upp i spets öfver knäet, eller med breda, gula kragar, hvilka vekos ned nästan ända till ankeln, stodo taktfast framsträckta midtemot silkeskorna; de blänkande epåletterna strålade i en lång, jämn rad öfver uniformernas lifliga, röda, blå och hvita färger. Dansen gled fram, tur efter tur; paren förenades och skildes åt; der var sorl af prat och skratt, korseld af blickar från leende blå och bruna ögon, när Förste Konsuln — stilla, som han gått — kom in igen. Mademoiselle de La Feuillade dansade med Eugène de Beauharnais. De hade nyss tagit sina platser till en ny dans, och hon stod med ryggen mot dörren, så att hon hvarken såg eller hörde Bonaparte komma. Hon blef uppmärksam derpå, genom att Junot, som stod på andra sidan om henne, plötsligt böjde sig fram mot hennes kavaljer: — Men Gud, Eugène — se, hvad kan der ha händt generalen Hon vände sig hastigt om och mötte hans ögon. Blott de, som kände honom riktigt väl, kunde sentera, hvilken förändring der måtte ha föregått i hans sinnestillstånd under denna timme, han varit borta från sällskapet. Hela hans ansigte var som förmörkadt, ögonbrynen rynkade och hopdragna, som under en häftig, fysisk plåga, och blicken under dem var brännande och hård. Munnens fina, rörliga linjer voro som förstenade i kufvad, trotsig smärta. Han gick bakom de dansandes leder — de flesta märkte honom knapt — fram till sin vanliga plats vid kaminen. Han satte sig och började tala ett par ord med Madame Bonaparte och sin svägerska Julie.
Den åldrade Goethe betonar, att hans lärjungaskap till Spinoza – som hvarje äkta lärjungaskap – var ett villkorligt, ett genom personlighetens egenart begränsadt, eftersom den ena människan af ett och samma ord får en helt annan bild, ett alldeles annat begrepp än den andra. Spinozas pantheism utvecklades af Goethe till en lifsglad, klar, fri, alltfamnande naturåskådning. Men medan Goethe påminner om det betingade i sin anslutning till Spinoza, framhåller han tillika med eftertryck, att denne för honom öppnat de vidaste syner öfver den sinnliga och den sedliga världen och att från denna tid för Goethe »det personliga gudsbegreppet var en barnahjärnas fantasi». Spinozas grundtanke: att naturen verkar genom eviga, nödvändiga, lagar i hvilka gudomen uppenbarar sig och i hvilka den intet kan ändra; att människan är en del af denna natur och således äfven hennes fel och hennes dygder lika nödvändiga – den tanken behärskar sedan hela Goethes lif och diktning. Ingen kan omprägla sig själf, ingen undgå sitt öde – den vissheten ger Goethe den stillhet hvilken sedan fåvitskt blifvit kallad kyla. Vis superbæ formæ är hvad han tillbeder; lifvet – det evigt nyskapande och evigt samma – är för honom det högsta heliga, och uppgiften »att öfverallt främja lifvet» hans outrotliga lidelse. Ögonblicket blir för honom allt och »konsten att lefva är den, att skapa det största möjliga antal af lyckliga och förnuftiga ögonblick». Att väcka höga själsrörelser hos andra var, säger han, min mest oemotståndliga drift; att iakttaga dem hos mig själf och andra min största glädje. Ty – i motsats till den vanliga ytliga uppfattningen af nödvändighetens begrepp – innebar detta för Goethe, liksom för alla verkliga tänkare öfver evolutionens idé, den högsta möjliga utveckling af den med nödvändighet gifna naturgrunden – en utveckling, hvarvid det först och främst gäller att med andakt studera naturens egna drifter för att gifva dem den enda kultur, hvilken kan bära verkliga frukter, den individuella. Denna förädlande omvandling sker så som utvecklingen i naturen, långsamt och lugnt, omedvetet afsiktligt. Inom naturen som inom människolifvet hänryckes Goethe af den lagbundna ordningen, den organiska utvecklingen.
Ständers fattade Beslut, om Inrikeseller Land-Tull-Bevakningens upphörande, om verkställigheten hvaraf i Underdånighet anhållits, angå ett ämne af sådan beskaffenhet, att det enligt 89 §. af Regerings-Formen helt och hållet berodde på Kongl. Majit, att derom förordna, såsom för Riket nyttigast ansågs, hvarföre och då samma Bevaknings-anstalter medförde mindre olägenheter för Varu-lransporter inom Landet, än som blefve följden af den ständiga Rese-Bevakning, Riksens Ständer i underdånighet föreslagit, samt den återstående Inrikes - Tuli-Bevakning , jemte Förpassnings-Verket icke kunde upphöra, utan skada för Riket och Tull-Inkomsternas af Riksens Ständer påräknade belopp, ville Kongl. Majit, med utöfvande af sin Constitutionella lätt, icke för det närvarande bifalla Rikets Betänkanden. 85 Ständers, under namn af Beslut, i detta hänseende gjorda underdåniga hemställan, motionairen under omförmälan, att denna Nådiga Skrifvelse står i en märkvärdig contrast med en Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till en annan Direction, rörande ett af Rikets Ständer beslutadt ärende, samt att, om icke för ämnenas vigt och Lagstiftande magtens värdighet, Riksens Ständer åtminstone hade försitt eget urskuldande af nöden, att i hela sin utförlighet känna General-Tull-Directionens underdåniga hemställan, hvaraf de i meranämnde Nådiga Skrifvelse framstälde skäl, lära vara en deduction, heldst det icke kan vara ädelt, om, sedan Riksens Ständer blifvit åtskiljda, och ej mera i tillfälle att sig försvara , deras åtgärder uttydas och klandras på ett sätt, som lätteligen kunde förorsaka en söndring mellan Konung och Folk, om hvilkas ömsesidiga rätt, frågan är af så helig och ömtålig art, att den enskilde Meborgaren eller Corporationen, som talar i egen sak, aldraminst bör uppträda såsom skiljomagt; men då Riksens Höglofl.