Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har också inträffat uti den komité, som erhållit nådigt uppdrag att utarbeta förevarande lagförslag, och undertecknad har haft det missödet, om det så bör anses, att i en mängd frågor af både essentiel och formel beskaffenhet befinna mig i minoriteten, t. o. m. att ofta stå alldeles ensam. Under sådana förhållanden är det visserligen en pligt att, med de skäl man kan ega till sitt förfogande, söka att hos kollegerna göra sin mening gällande; men då arbetet går ut på, icke att stifta en lag, utan att föreslå den, är det, efter min uppfattning, icke angeläget att drifva detta bemödande utöfver en viss gräns. Man har i stället den utvägen, att lägga den underlägsna meningen bredvid den segrande, så att de som i sista handen få ämnet till behandling, må kunna anställa jemförelse mellan båda åsigterna, en jemförelse, hvilken ar desto nyttigare, som den ena meningen lika ofta kan vara den andras komplement, som motsats, och sjelfva motsatsernas framhållande innebär den enklaste förklaringen på hvarderas inre motiver. Dessa äro orsakerna hvarföre min reservation framträder i gestalten af fullstän - 124 ständiga motförslag, hvartill väl också finnes en särskild anledning, grundad i methoden för komité-arbetets bedrifvande. När, efter flera gånger förnyad både muntlig och skriftlig bearbetning af frågan om kommunallag för landet, komiténs sekreterare erhöll uppdrag att, i form af lagförslag, uppsätta komiterades med eller utan skiljaktighet fattade beslut, och detta arbete var fullbordadt, fann jag mig uppfordrad att försöka en skriftlig uppställning af ett särskildt lagförslag, som i både sak och form återgaf mina egna åsigter, enär det skrifna ordet är den tillförlitligaste proban på tankens klarhet och riktighet. Att, vid detta göromål, andra uttryck för gemensamma tankar och en annan ordning för de särskilda satsernas sammanbindning till ett helt skulle söka att göra sig gällande, är tillräckligt grundadt i sakens inre beskaffenhet för att behöfva förklaras. Vid ärendets påföljande behandling föredrogs detta motförslag, hvars motiver jag sökte att muntligen utveckla; men högst obetydligt deraf, vare sig till innehåll eller form, lyckades tillvinna sig pluralitetens uppmärksamhet.
Herr Lagergren, P. J., har fästat uppmärksamheten derå, att djp nuvarande Privatbankernas octroyer upphöra år 1847» och att de Bolag, som dem stiftat, redan 18 månader före octroy-tidens utgång böra bestäm - Bih. till R. St. Fröt. 1844. 6 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 1 2 Bancooch Lag-V(skottens Betänkande, N-.o i. ma sig för rörelsens fortsättande eller nedläggande; hvadan och enär Kongl. Kungörelsen af den i4 Januari 1824. sorn för desse Bolags bildande blifvit åberopad, vore allt för ofullständig och således icke för landets myntvärde eller allmänna rörelspns säkerhet nog betryggande, motionären föreslagit: att Bancooch Lag-Utskotten måtte erhålla uppdrag att till Rikets Ständer inkomma med förslag antingen till en fullständig Lag för enskilda Banker} eller till sädane tillägg till of vanåheropade Kongl. Kungörelse, sorn kunna anses nödige för en bättre reglering af dessa inrättningars penninger ör else , med serskildt afseende på gränserna för dem hittils medgifven rättighet att utgifva egna creditsedlar. Herr Lindströmj G. Ehar yrkat att Privatbank-sedlar ej må utgifvas å mindre valeur än 16 R:dr 3a sk. och Johan Olsson från Stockholms LänT med hvilken Pehr Mattsson från Wester-Norrland sig förenat, har ansett minsta sedelvaleuren böra bestämmas till 20 R:dr samt derjemte föreslagit, att sedlarne borde få i Kronans uppbörd mottagas och Privatbankerne åläggas att i Residence-städerna anlägga conior till deras invexliug.
Öfverenskommelse träffades om dessa räntors afståehde mot skälig kapital-ersättning; men då Sala Bergslags-intressentcr, häröfver böhle, förklarade sig icke vilja frånträda den disposition i dessa hänseenden, sorn genom särskilda Kongl, beslut blifvit deln tillförsäkrad, fann Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 3 April 1852, Kommittcrades förslag i ämnet icke fiir det dåvarande till någon åtgärd föranleda. Ehuru den väckta frågan om räntornas indragning till Statsverket sålunda för den gången förfallit, ansågo Rikets sednast församlade Ständer något hinder deraf icke möta att, sedan de af Kongl. Majit, och Rikets Ständer beslutade grunder för en allmän skatteföfenkling genom Kongl. Kungörelserna den 1 1 Maj 1855 kommit till verkställighet, ånyo söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse nied Sala silfververk» delegare, hvarigenom de kunde af Kronan bekomma fullt motsvarande ersättning fiir värdet af ifrågavarande räntor, emot det. att de skattskyldige förklarades berättigade att saluma räntor, efter i allmänhet stadgade grunder, till Kronan utgöra; helst meningen icke vöre att tillskynda Bergslaget någon förlust idler minskning af de förmåner, det för närvarande å t njöt c, utan endast att genom Statens 'mellankomst bereda de skattskyldige en lindring, hvarvid jemväl den af Komiriitterade yttrade åsigt i fråga om Statens rätt att. tinder ofvan oitifiiiInälda vilkor, återtaga dispositionsrätten öfver de under arrén - Stals-Vlskollels Utlåtande N:o HD. 5 det inbegripna räntorna syntes förtjena uppmärksamhet.
Lätt räknade äro de slägter, som härstamma från gammal odalmanna-adel, och bör således ej heller å Adelns sida någon svårighet möta för detta sammanslående. Den anmärka, kan visserligen med skäl göras, att, som desse embetsmäns antal är större än Adelns, så kunde denna löpa fara att blifva utesluten från representerandet af sitt eget Stånd, emedan de förra vid valen vore starkare ; men detta kunde lätt förekommas, örn desse embetsman blefve inom Adeln representerade på samma sätt, som brukspatronerne inom BorgareSt. nemi. af ett visst inskränkt antal ledamöter, utan att jag nu vill yttra mig om bestämmelsen af detta antal. Den andra classen af de icke representerade ståndspersonerne utgöres af de gradnerade vid academierna, äfvensom af lärarne vid de lägre läroverken. Desse äro genom sina academiska studier så bestämdt ställde i samma bildningsgrad, sorn den som råder inom PresteSt., att de redan liksom höra till detta Stånd, och mig är dessutom sagdt af flera ledamöter af detta Ständ, att om en ny fördelning kommer i fråga, så emottaga de med nöje dessa personer inom sitt Stånd, liksom de förut emottagit acadetniernes representanter. BorgareSt. har, som jag hört, just i går slutat discussionen om sitt särskildta Utsk:s förslag rörrde näringsfriheten. Dervid hafva de sjelfve beräknat, att manufaeturister och handtverkare på landet skola, då de betala någon afgift lill stad, deltaga i städernas representantval. Fatighetsägarne i städerna synas mig äfven sjelfskrifne att deltaga i valen til! detta Stand, och återstår då blott den dass af jordägare på jandet, som varit borgare i stad, men upphört att vara det. Denna ringa dass bör visserligen icke kunna göra något hinder för fördelningen, titan kunna de antingen ingå ibland Borgareeller BondeSt. utan något mehn för någotdera. Genom en sådan fördelning skulle svårigheterne af ett nytt Stånds bildande således, utan någon lör mig synbar olägenhet, kunna undvikas.
Från Bonde-ståndet har Stats-utskottet erhållit remiss å en af Peter Mårtensson från Jönköpings län väckt motion, angående nedsättning i postporto-afgifterna; men som denna fråga inverkar på bevillningens grunder, får Utskottet, med stöd af 44 §. 3 mom. Riksdags-Ordningen, förenämnde motion till Bondeståndet återlemna, för den åtgärd, Rikets Ständer finna med nämnde §. öfverensstämmande. Stockholm den 13 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Jan., kl. 8 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 3. (U. A.) Från Bondeståndet har Statsutskottet erhållit återremiss å sitt under N:o 3 afgifna utlåtande, i fråga om användandet af de å anslagen till uppförande af cellfängelser uppkomna reservationer; men som, enligt ankomna protokolls-utdrag, berörda utlåtande blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet den 22 och af Borgareståndet den 23 sisth December, hvadan, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, frågan är af Rikets Ständer afgjord, finnér Utskottet återremissen ej kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Januari 1848. Bih. till R. St. Utlåtande, N:o IS. Anie. till Exp.-Utsk. d. 14 Jan., kl. ti e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, att de extra anslag, som af Rikets Ständer för allmänna arbeten m. m. beviljas, må fastställas till utgående under fyra år.
Men då trängdes ända ut på klippkrönet en mängd små hus, liksom för att riktigt få hålla utkik öfver härligheterna under, öfver det gamla skeppsvarfvet och älfven och långt bort fjorden med båtar och skepp. De lågo där dessa boningar, härs och tvärs, lik en klunga seglande fartyg, och som små skutor sågo de också ut. De hade flaggstänger och brokigt färgade namnbräden, där de allra vackraste namn, såsom Galatea, Celeritas, Gamen och Lord Palmerston lyste i sirligt präntad och förgylld skrift. Vid gaflarna stodo uppstälda galjonsbilder, föreställande något yppigt krithvitt fruntimmer med svartpenslade ögonbryn och gullhår eller guden Neptun med böljande skägg, rostfläckigt af hafsskum, och med treuddens spetsar brutna af stormsjöar. De små gångarna, som slingrade mellan bärgets knaltar, liknade också på ett hår strömfåror. Omkring hvarje sådan hus-skuta fanns en väl inhägnad trädgårdshage. Den sträckte sig för öfver, som ville den kokettera med sina behag inför galjonsbildens hvita, stela ögon. Tätt under Neptuns stora, platta fötter blinkade tusenskönor och ringblommor, vaggade löfkojor och gula lökliljor och kråmade sig blå riddarsporrar. Ett stackars vindböjdt äppelträd kunde blygt sträcka ut sina magra grenar. Men framför en liten kabyss till lusthus höjde sig på en stolpe husets klenod, den svarta solkulan, på hvars spegelyta de riktiga fartygen där ute seglade omkring och vågorna dansade och människorna gingo på hufvudet med stora förfärliga ansikten och pussiga kinder. Detta lilla samhälle på toppen af Majbärget var Blåsut. Här redde ostindiefararne sina hem på ålderdomen. Alla mogna sjömän tänkte med hemlig längtan på Blåsut, och för ynglingarne stod det som en drömstad, där allt skönt och hemskt i världen samlats. Urgammalt var det. Den äldste sjöbussen sade, att han aldrig hört någon tala om den tid, då det icke fanns. Att lefva här uppe var som att lefva till hälften på sjön. Från fönstren varsnades fjorden ända ut till yttersta skären.
I anledning af återremiss å Utskottets uti Memorial N:o 63 förut meddeldte förslag till ändring och omflyttning af 2:dra Momentet 56 § RegeringsFormen, jemnkning i samma Grundlags 81 §, och tillägg vid 73 § Riksdagsordningen; Nro 72. I anledning af återremiss å Utskottets i Memorial Nro 65 förut meddeldte förslag till ändring af 68 § Riksdagsordningen; Och fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, att, enär sistnämnde förslag redan blifvit till grundlagsenlig behandling den 22 sistlidne Februarii förmiddagen af Ridderskapet och Adeln godkände, Utskottets ifrågavarande 2:ne Memorial borde läggas till bandlingarne. 6G IT. 4* Den i3 Mars e. r*. Företogs till pröfning ConstitutionsUiskottets den 27 sistlidne Februarii under N:o 73 aflåtne, oell den 1 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af återremiss å Utskottets i Memorial N:o 66 förut meddeldte Utlåtande öfver Konungens Nådiga proposition, angående förändrad redaction af 63 § RegeringsFormen; Uppå derom af Hans Excelletice Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär högstberörde proposition redan blifvit, till den behandling 81 § RegeringsFormen föreskrifver, den 22 sistlidne Februarii förmiddagen af Ridderskapet och Adeln godkänd, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till handlingarne. Föredrogos å njo och biföllos följande' Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den g dennes afgifne, och den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänk anden; N:o 179. I anledning af väckt fråga om öppnande af en ny communication inomskärs från Dalarön till Stockholm, förmedelst genomgräfning af en smal landttunga vid södra Stäket.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hade godkänt denna §, deri bestämmes, när och på hvad sätt för ärekränkning tilltalad eger att styrka gjordt tillmäle; hvaremot de två öfriga Stånden fattat derifrån och jemväl sinsemellan skiljaktiga beslut i så måtto, att Borgare-Ståndet för §:u antagit en förändrad lydelse och Bonde-Ståndet afslagit hela §:n och följaktligen för sin del beslutat, att någon föreskrift icke borde i lagen meddelas angående rättighet för den, som blifvit för ärekränkning tilltalad, att med bevisning freda sig från ansvar för gjordt tillmäle; och hade Utskottet, som ansett, att det vore genom tre Stånds beslut afgjordt, att bestämmelse i sådant afseende skulle i lagen utsättas, samt att således omröstning kunde ega rum endast emellan de olika meningar, som uppstått angående det sätt, hvarpå eu dylik bestämmelse borde affattas, föreslagit genom voteringspropositionen K:o 4 omröstning emellan allenast Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna förslag och Borgare-Ståndets särskilda beslut. Denna voteringsproposition har blifvit godkänd af Borgare-Ståndet, men af de öfriga Stånden till Utskottet återremitterad; hvarjemte Presteoch Bondern. till B. St. Stånden förelagt Utskottet att uppgöra förslag till sådan voteringsproposition, att deri Bonde-Ståndets särskilda mening jemväl blefve inrymd. Med anledning häraf får Utskottet vördsamt föreslå: a) för bestämmande af kontraproposition följande Voteringsproposition N:o 4 a. Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande bufvudvoteringen antages följande af Borgare-Ståndet för 16 Kap. 13 § i Strafflagen beslutade lydelse: “Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevisning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall, då han tillvitat annan bestämdt brott eller visst slag af brott, eller ock viss ferning, som i 8 § sägs.
I dag lät hon mig förstå, att hon mött denne man, som älskade henne för hennes egen skull — hon sade ej hans namn, det var också detsamma, j a g känner ju ingen från hennes hembygd. Men hon beskref honom. Att det kan finnas en så- dan inkarnation af all manlig fullkomlighet till i världen, fick hon mig icke ett ögonblick att tro, men har han blott hälften af de inre och yttre företräden, hon utmålade, kan hon i sanning prisa sig lycklig. — Den 16 mars. Åh, det är han, han! Det blef mig plötsligen alldeles klart — hon förrådde sig, utan att ana det! Jag förmodar, att j a g gjorde rätt i att ej omtala för henne, att j a g känner honom, och hur mycket j a g känner honom. Det kan j u hända, att det stannar vid blott och bart kurtis, och att han ej friar. Gör han det, hvad skall j a g då göra? — inte egentligen, hvad det är, som låter mig hålla af Petra Ström. Hennes yttre är alldeles icke tilldragande, tvärtom, hon är ovanligt ful. Och hon har detta öfverspända i sitt sätt, som alltid brukar lämna mig kall och oförstående. Kan det vara möjligt, att j a g låtit besticka mig af denna kärlek vid första ögonkastet, hon ägnat m i g? En ung flickas kritiklösa beundran af den mognare kvinnan,. och som omfattar allt, från mina ögon till den minsta småsak i mitt hem, hvart ord jag säger, hvar rörelse, jag gör. Men det är möjligt, att det kan vara endast detta! — Kanske det, att hon är svår att förstå sig på, och att upptäcktsresor alltid intresserat mig. — Det ligger något bundet öfver henne, trots all exaltation. • — 30 januari. » Kunde j a g blott tro på någon, skulle j a g kunna bli fullkomligt lycklig, » sade Petra i dag, då hon satt på. golfvet med båda armarna lagda i mitt knä och såg upp på mig. » Du menar — » » Ja, det menar jag. Vet du, huru många friare j a g haft dessa sista två år? Minst tio! Ingen enda för min egen skull, alla penningfriare, hvarenda en! » » Är du så säker på d e t?
Friherre Wrangel uppläste derefter följande: ”Jag har funnit af Kongl. Brefvet un”der den 22 Maji 1819, föranledt af Full”mägtiges för BondeStåndet vid 1815 års ”Riksdag underdåniga anhållan, att, i följd ”af stadgandet uti Kongl. Brefvet den 2g "Mars 1810, att Rusthåll och Hemman i "Bohus Län y som äro indeldte, höra j om "ock en del af räntan tillfaller Presterska"pet j af landshöfdingen bortstädjas och "med åbo förses, samt af åboer ne under "förbehåll af räntans utgörande till Pre"sterskapet få till Skatte lösaSj en lika ”förmon äfven måtte tillkomma åboer på ”Annexoch Mensal-Hemman i Malmöhus, ”Christianstads och Hallands Län: att Högst”berörde Kongl. Bref innehåller ej allenast ”beslut öfver berörde ansökan, som blifvit ”afslagen på den grund, att det åberopade Den 10 September f. m. ”18 ro års KonungaBref, hvaröfver, på Pre”steSlåndets underdåniga begäran, Nådig ”Förklaring den 22 April 181g blifvit uthärdad, ej bade tillämpning på Skånska ”och Halländska Annexeoch Mensal-Hem”man, med hvilka ett annat förhållande ”egde rum; utan ock Nådigt svar å Preste”Ståndets vid i8i5 års Riksdag likaledes ”gjorde underdåniga hemställan, rörande ”skatte-köp å Kyrko-Hemman i Halland och ”deras bortstädjande; varande i förra fallet ”stadgadt, att skatte-köp ej kunde medgif”vas å sådane hemman, hvartill Kyrkorne ”då innehade städsel-rätt, och i det sedna”re, att sådan rätt yj borde från Kyrkorne ”skiljas, så framt icke visas kunde_, att Kyr”korne sedan Danska tiden obehörigen till”egnat sig en sådan dispositions-rätt, hvar”om Konungens Befallningshafvande i Halland, på Nådig befallning upplyst, att Kyr”korne i besagde
Till den ändan upplästes nu först det af herr contractsprosten Nils Feltström den 16 october 1853 hållne sockenstämmas protocoll, rörande ifrågavarande skolhus byggnad, och enär häraf upplystes, att laga kraft vunnit beslut redan förefinnes derpå, att skolhusbyggnaden skall innehafva den plats eller tomt, den redan har, och dessutom uti berörde socken-stämmoprotocoll, uttryckligen säges, att det beslut, som af förståndiga och af församlingen dertill lagligen befullmägtigade män, i saken redan blifvit fattadt, äfvensom, de åtgärder, hvilka af dem redan blifvit angående skolhusbyggnaden vidtagna, icke skulle få ändras, alltså, och då det med skäl ansågs ändamålslöst, onödigt, ja rent af lagstridigt, att utan förhanden-varande giltiga orsaker upphäfva ett redan laga kraft vunnit beslut, förklarades skolhusbyggnaden böra stå qvar, der den redan är uppförd, hvilket ock pluraliteten bland socknemännen godkände. År och dag som ofvan. O. Hedin t.f. past. Afskrift. Å socknemännens vägnar: Lars Larsson och Nils (bom.) Svensson i Häggesta Erik (bom.) Snygg i Kougsta. År 1855 d. 22 april upplästes detta protocoll offentligen från predikostolen i Häggenås kyrka tillika med vanlig besvärs anvisning till Konungens befallningshafvande inom 30 dagar. Betygar N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. [Lika datum som föregående protokoll.] Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås församling d. 9 april 1855.
De berättelser, hvilka Revisorerne enligt Banko-reglementet och instruktionen ega att bekomma, och hvilka enligt gammalt, som mig synes ganska godt bruk, hittills hafva af vederbörande personligen öfverlemnats, äro vid denna revision Revisorerne tillhandakomne genom en Bankens tjensteman. 7:o. Innan jag slutar anser jag mig böra framställa den åsigt, jag hyser att Revisorernes arbeten skulle blifva mera grundliga, Revisorerne bättre i stånd att i sin berättelse till Ständerne framlägga flera upplysande fakta till bedömande af de reviderade verkens förvaltning, behof och brister, om Revisionens ledamöter inom Stånden, då val ståndsvis skall ske, utsågos Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. II 106 för 2 å 3 revisioner, på sådant satt att hälften ellef tredjedelen ombyttes och de andra redan vid revisionens början egde de insigter, för hvilkas inbemtande nu halfva revisionstiden beböfver användas. Jag förbiser härvid ej den tunga, som skulle drabba en vald revisor, synnerligen om han derför måste lemna sitt näringsyrke och sin familj — men för det allmännas bästa måste den enskilde något offra.” Herr Kyrkoherden Ekdahl samt Herrar Blomberg och Ohman hafva instämt uti denna reservation i dess helhet; hvarjemte Herr Prosten Grén förenat sig i 2:dra och 5:te punlcterne, förre vice Talmannen Per Eriksson och Riksdagsfullmägtigen Lars Gustaf Andersson uti l:sta och 5:te punkterne, Riksdagsfullmägtigen Per Mattsson i l:sta punkten och Riksdagsfullmägtigen Herman Öbom uti lista, 2:dra och 3:dje punkterne af samma reservation. I anledning häraf har Herr Grefve Hamilton yttrat: ”Då Herr Majoren Wolffelts anförande, bland annat, innefattar klander och anmärkningar i frågor, som hvarken Herr Majoren sjelf eller någon annan af Revisionens ledamöter framställt till öfverläggningsämnen hos Revisorcrne och som följaktligen ännu mindre utgjort föremål för något Revisorernes beslut, finner jag det vara olämpligt, att berörde anförande under form af reservation, hvilken egenskap det icke eger, bifogas revisions-berättelsen.
April I. angående beslutne ändringar i Grundlagarne, 3p8. — om jemkning i Roteringen vid Westerbottens Regemente, 588. — om Ädelforss Guldverk, dito. — om Stat för Flyinge och Dahlby Kungsgårdar och Stuteriinrättning, dito. — om Dagsverks-skyldigheterne vid nämnde Kungsgårdar, dito. — om Lönings-och UtgiftsStat för Ulrichsdahls Kongl. Lustslott, samt dispositionen af de under Kungsgår - 67 den lydande lägenheter, dito. — om HofKamereraren Carlsunds innestående Mantalsskiifnings-provision, dito. — om Begrafningshjelp efter Secreteraren Morin, 58g. -— om Gärdesgårds delningar, dito.
I stället att vid post-inrättningens uppkomst år 1656 postförarnes skyldigheter inskränkte sig till brefs förskaffande en gång i veckan genom gångbud, måste ordinarie posten nu i flera orter fyra till fem gånger i veckan skjutsas, oberäknadt den extra postföringen, som nästan lika ofta inträffade och, i anseende till sistnämnde posters oregelbundenhet, fordrade ett ständigt tillhandahållande af folk och hästar. Postbonden och hans enda dragkreatur voro således, till stort mehn för jordbruket, nästan uteslutande sysselsatte med posternas förskaffande. Härjemte hade så väl den allmänna som den enskilda bref-posten så ökat sig, att den, äfven på ställen, der postbonden erbölle lega endast för en häst, ej kunde forslas med mindre än två hästar, hvilket äfven föranleddes deraf, att posten nu mera nästan alltid åtföljdes af en postiljon, som enskildt medförde bref och gods. Skyldigheten att utan ersättning forsla och utdela enskilde personers lösbref-väskor bidroge ock alt göra postföringen tryckande. Genom den hastighet, hvarmed posten både i godt och dåligt väglag borde fortskaffas, skadades vid post-forslingen hästar och åkdon mera än i annan skjuts, men detta oaktadt fmgo post-förarne åtnöja sig med endast en bäst—lega, som understege den för gästgifveri-skjuts bestämda. Dessutom borde, vid bedömandet af ifrågavarande onus, icke lemnäs ur sigte den under sednaste åren inträffade betydliga prisstegring på dagsverken och hästar. Sedan posternas antal vuxit till den grad, att post-hemmanen omöjligt kunde bestrida all postföring, sändes nu mera en mängd så val ordinariesom snälloch paket-poster på gästgifvareeller reserv-skjuts. Huru känbar denna post-föring vore för de, af besväret med resandes fortskaffning redan hårdt betungade reservlagen. insåges lätt, vid besinnande af att snäll-posterna skulle färdas minst en mil i timman, att paket-vagnarna voro särdeles tungkörda, och hvilket stort antal hästar posterna togo i anspråk.