Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hon hade aldrig velat ha grefven, utan det va ' föräldrarne som ställt ihop det; ty hon fick inte ta den hon ville, för att han var af så mycket lägre börd, och det betydde mycket på den tiden. » » Stackars kvinna^ » sade grefvinnan med en varm blick på sin makes fotografi, som stod på det lilla bordet bredvid henne. » Inte tror jag, » fortfor den gamla, » att hon hade någon skuld i, att ' han ', fänriken, också kom hit till den där festaftonen, — det trodde min farfar han gjort, bara för att få se henne en gång till, innan han skulle fara ut, men hur det var, så blef grefvens svartsjuka väckt Grefvinnan var så vacker, som hon aldrig varit förr, med alla de här juvelerna på sig, — inte för hon brydde sig mycket om så ' n världslighet, men grefven ville det Och inte vet jag hvad som förefallit, för det ville min farfar aldrig riktigt ut med — * * » Erik, » sade grefvinnan en afton, några dagar därefter, då hon och hennes make sutto tillsammans under de höga skuggrika lindarna nere vid stranden — » det är någonting, som jag alldeles glömt att tala om för dig — bara en småsak? » — » Och det är —? » » Medan du var i Stockholm, sof jag en natt uppe i tornrummet. » » Men, Elisabeth — hvarför gjorde du det? » utbrast han förvånad och nästan förebrående. » För att det roade mig! » svarade hon skrattande — » men jag hade också ett annat skäl, » tillade hon allvarligare. » Du vet nog, att den där tornkammaren inte har riktigt godt rykte? — » » Och du var inte rädd? » sporde h a n på en gång forskande och leende. Hans hustru dröjde ett ögonblick med svaret. Därpå såg hon frimodigt upp och s v a r a d e: » Jo! » — Han fäste en spörjande blick på henne, i det han s a d e: » Men hvad skulle det också tjäna till, att du skrämde upp dig så där? Hade du inte åtminstone kunnat låta någon ligga i rummet bredvid, som du kunnat tillkalla, om du kände dig obehagligt stämd? » » Då hade spelet varit förloradt! » sade hon småleende.
Hvad beträffar den välkomst som samme värde talare sagt skulle möta representanterne vid deras återkomst ifrån riksdagen i händelse allmänna hevillningen icke blifvit ökad, så är det visserligen vida beqvämare för den innevar:de stunden aLt reglera Staten såsom han sagt, men jag fruktar att denna välkomst kommer ganska surt efter vid en blifvande riksdag, då man måste genom allmänna bevillningen icke allenast reglera Staten så alt del bär sig för framtiden utan också att man kan återbetala hvad man nu har ställt på lån och med allt skäl komma anmärkmr då alt göras emot en statsreglering, hvilken ställt Staten så, att efterkommande Ständer måste icke allenast reglera för sig utan också återbetala hvad förelrådarne ställt på lån. Jag nödgas derföre fortfarande vidhålla det af Hr von Hartmansdorff här uppgifna sätt all beräkna tullinkomsterna, men som ziffran icke kan bestämdt uppgifvas, anhåller äfven jag att, för att få ziffran bestämd, denna punkt måtte lill Utsk. återremitteras, hvarom jag vördsamt anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. Ilr von Hartmansdorff: Jag ville, med afseende på Frih. Cederströms framställning om ziffran, just göra den hemställan som Gr. Lagerbjelke nu redan gjort, nemi. att betänk, måtte återremitteras. Frih. Tersmeden: Jag medgifver visserligen att Gr. Lagerbjelke har rätt deri ali det vore orätt att på förhand bestämma, alt man icke vill öka bevillningen, oberoende af huru inkomster och utgifter slå ihop; men när det visar sig, alt den här nu ifrågavar:de inkomst-titeln har under de föreg:de bägge åren lemnat en högre inkomst än den hvartill Be vill n.Ulsk. satt densamma och dä man alldeles icke kan med något sken af säkerhet på förhand bestämma huruvida lill följd af de nuvar:de Europeiska förhållanderna tullen kanske under de följande åren hår i Sverige skall falla eller stiga, enär det lika väl kan hända att den kommer alt stiga som falla. Efter hvad Frih.
Nådiga pröfning af min derom gjorda underdåniga hemställan, äfvensom genom det af vederbörande Församlingar fattade och af Eder Kongl. Maj:t den i6 sistlidne Juni i Nåder fastställdta beslut om Fattighusafgiftens erläggande efter lika grunder inom alla Församlingarna, och om de inflytande medlens fördelning och oförryckta användande för deras ändamål; tror jag ett hittills saknadt samband emellan de särskilta Fattigvårds-anstalternas verksamhet ock riktning kunna småningom beredas, jemte en billigare och jemnare fördelning i afseende på så väl Fattigvårds-bidragen, utgörande af Stadens innevånare, som tillgångarnas användande till de Fattigas understödjande på ett sådant sätt, att de blifva mera tillräckliga än hittills. I det sednare afseendet synes mig likväl förhållandet ej kunna blifva tillfredsställande, så länge Församlingarnas Fattigvårds-Directioner äro sammansatta af ett så iinga antal Ledamöter, att dessa omöjligen, oaktadt all använd möda, kunna förskaffa sig tillräcklig kunskap om elier utöfva en noggrann tillsyn öfver den utom Fattighusen befintliga fattig-personalens ställning, tillfälle till arbetsförtjenst och verkliga behof. Jag skulle derföre anse det behöfligt, att, jemte det flera tillfällen till arbets-förtjenst för underhållssökande bereddes, för att utröna det verkliga behofvet, FattigvårdsDirectionerna för behandlingen af sådana ärender, som endast angå den yttre fattigförsörjningen, förstärktes till ett sådant antal i förhållande till hvarje Församlings vidd och folkmängd, att Ledamöterne kunde, hvar och en inom ett bestämdt district, taga noga kännedom om der boende fattiga personer, och hafva uppsigt öfver underhållstagande. Detta, med mera som till Fattigvårdens förbättring kan bidraga, torde blifva föremål för de öfverläggningar, som snart med vederbörande förestå i fråga om tillämpningen af grunderna för Församlingarnas delaktighet af den gemensamma Fattigcassans årliga utdelningar. C) Sjukvårds-Anstalter. I Stockholm finnas 67 legitimerade Läkare. Utom en Förste och en Andre Stads-läkare är, enligt Instructionen af den 26
Jag hoppas också, att ingen af Iduns förståndiga läsarinnor uppfattat min mening annorlunda, och att de icke genom mig må ha blifvit afskräckta från att i tid låta ympa sina barn. Jag vill endast, att större varsamhet vid vaccinationen måtte iakttagas och reformer införas. Till dess detta skett, anser jag, att ingen är närmare än mödrarna till att själfva se till, att alla försiktighetsmått vidtagas. Modetidning Också ett porträttgalleri. Ji^örja din vandring i konungens borg och (s&gt; sluta i statarens koja, börja i norr och sluta i glödande söder, börja så långt tillbaka, som saga och sägner gå, och fortsätt färden från tidsålder till tidsålder, och i oändlig mångfald skola taflornas färger och figurer vexla. Men alldeles främmande skall du aldrig känna dig, ty ett drag är öfverallt gemensamt. Det har icke kunnat och kan inte undvikas, att » städse blifver hvarje mänskohjärta mänskligt. » Detta hjärta klappar dig till mötes i den sista romanen; men du kan ock förnimma dess slag, om du läser inskriften på den mossiga runsten, som Tove Bryde reste efter » sin älskade Thorgumi », och i hvilken han ber steneu att länge vittna om Brydes sorg: » Mycket länge må dessa Brydes runstafvar lefva! » Sin älskade Thorgunn! Ä r detta runstenarnes språk? Hade deras tid rum för så veka känslor? Om krig och krigiska bragder tala runstenarna på hundratals ställen; ej sällan berätta de om fredliga idrotter. Stundom namnes en kvinnas namn, och vackert betecknande är det, att så ofta detta sker, kan man vara viss på, att stenen icke talar om strid; kvinnonamn äro fredliga härolder. Får jag för Iduns läsarinnor presentera några af runstenarnes kvinnor? Sin älskade Thorgunn! Det var saknadens språk; runstenarne tala ock den svärmande kärlekens.
Rikets Ständer hafva nemligen ansett de skäl, som tala derför, att sådana af embetsman i embetet begångna brott, sorn i Lagen äro belagda med annat straff än böter, ej böra vara underkastade preskription, icke i lika mån ega tillämpning på de embetsfel, som omförmälas i 25 kap. 17 § och som bestå i visad vårdslöshet, försummelse eller oskicklighet i embetet, hvarå särskildt ansvar icke är bestämdt. Genom ett så beskaffadt embetsfel är icke någon fläck satt på embetsmannens karakter och har derefter så lång tid förflutit som fem år, eller den i 14 § af Rikets Ständer för deras del beslutade längre preskriptionstiden, synes skäl icke vara för handen, att han skall äfven sedermera vara blottställd för det äfventyr att kunna när som helst åtalas för en dylik ouppsåtlig förseelse, ofta måhända den enda, hvartill han uuder en längre tjenstemannabana gjort sig skyldig. På sådan grund hafva Rikets Ständer för sin del beslutat föiåndringen i denna §. 6 KAP. Om skadestånd. De i 6 § gjorde restriktioner i fråga om ersättnings utgående för skada, gjord af person under femton år eller sådan, som eljest ej är tillräknelig, nr dens egendom, som skadan gjorde, hafva synts Rikets Ständer mindre rationella. Det 6 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. kan visserligen synas hårdt för den icke i kriminelt hänseende tillräknelige, att nödgas utgifva ett skadestånd, hvarigenom tilläfventyrs alla hans tillgångar medtagas. Men han är dock skyldig till skadan, och den, som lidit henne, är oskyldig, Och då fråga uppstår, hvilkendera af dessa två bör vidkännas följderna af gerningen, kunna Rikets Ständer ej finna annat, än att desamma böra drabba den förre eller gerningsmannen heldre än den alldeles oskyldige, och någon dispache af skadan icke ifrågakomma. Det är derföre sorn Rikets Ständer ur denna § uteslutit omförmälda restriktionor. 7 KAP. Om religion sbrott.
Men nu först leffwa lyster migh.” Det komiska mellanspelet sammanhänger med studentkomedien genom den gemensamma grundtanken och utgör ”en lägre, plumpare, af bönder framställd behandling af samma ämne, som den egentliga komedien.” Mer än i något annat svenskt stycke bildar mellanspelet här ett helt för sig, och redan derigenom har det en viss märklighet. Hvad mönster förf. följt, känna vi ej, ty, så vidt vi veta, hafva de tyska studentkomedierna icke dylika mellanspel. Sannolikast är väl, att han upptagit det i våra svenska dramer från detta århundrade öfliga bruk, att i hufvudhandlingen infläta några bondscener, ja, ibland hela bondeakter. Detta bruk har Chronander vidare utbildadt, och ett helt stycke har trädt i stället för de enstaka scenerna. Äfven Chronander skildrar folklifvet från hufvudsakligen samma sida, som de öfriga dramatici, i det äfven hos honom folkets förtryck af embetsmän och krigsfolk utgör taflans bakgrund. Stämningen i denna målning är här så mycket bittrare, som äfven de flitiga och rättskaffens bönderna icke äro befriade från fogdens prejerier, och deras harm deröfver yttrar sig i den genomskinliga ironi, som framlyser i deras svar till fogden. Det är i sjelfva verket en sorglig lärdom, som af detta stycke kan dragas, ty den säger, att bonden måste arbeta och träla för att kunna ej blott betala fogden sin skatt, utan äfven tillfredsställa dennes råa snikenhet, hvaremot de lata, som ingenting hafva, lätt frestas att med våld möta fogdens kraf och blifva derföre till slut straffade. De prygelscener samt plumpa och okyska yttrande, som i stycket ofta förekomma, utgjorde det komiska elementet, som var ämnadt att vederqvicka de ”studerandes sinne och minne.” Men öfverhufvud taget aflägger hela detta mellanspel, trots alla dess grofheter, ett vida fördelaktigare intyg om Chronanders talang, än sjelfva komedien gör; det finnes mera lif och sanning i dessa skildringar af bondlifvet.
Utskottets förslag hoppas jag skall finnas rigtigare, att nemligen genom jämnkning innom. TaxeringS-Districterne , så vidt möjligt är , rätta den öfverklagade olikheten i taxeringsvärden a Hemman , hälst , enär på hela Districtet en nedsättning af 10 procent får äga rum, men oBtridigt på många ställen finnas Hemman, sorn dels alldeles icke äro för högt uppskattade , dels i förhållande emot andra böra få en mindre nedsättning, andra deremot i värde för högt upptåg^ ne, kunna blifva tilldelade en behöflig storrö nedsättning, än desse 10 procent. Herr Grefven begär derefter upplysning, hvarföre icke samma Edsformulaire, som förr va.' rit brukligt, blifvit bibehållit? I denna omständighet har den värde anmärkaren irrat sig; ty formulairet är verkligen oförändradt. Grefve Gyllenborg har ock funnit oriktigt, att både Beredningsoch Taxerings-Committéen Ridd.o, Ad, Prot. IX Band. 2ldra Afd. 37, 5;-* Den 5l Octeber f. m'. blifvit bibehållne. Utskottet liar sorgfälligt of-; vervägat denna omständighet; och inom detsamma hafva isynnerhet BondeStåndets Ledamöter yrkat bägge desse Committéers bibehållande, såsom åstadkommande större säkerhet, utan att medföra några betydliga olägenheter. Slutligen har Herr Grefven ansett föreskriften , att husbonde skall ansvara för sin torpares utskylder, vara orättvis. Detta är likväl ej någon nyhet , och kan jag icke finna orättvisan deruti, men väl den åsyftade nyttan. Jag hemställer , om hvad sålunda blifvit emot Betänkandet anmärkt, och hvilket jag nu sökt i korthet besvara , må anses föranleda till återremiss ; samt om icke, till undvikande af tidsutdrägt, Betänkandet kunde af Ridderskapet och Adeln bifallas. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard'.
En enda blick var tillräcklig att upplysa Baruk och Jonas om den arma flickans läge. Den gamle mannen stod som förstenad av förskräckelse. Han lyssnade, utan att säga ett ord, till Rakel, som bad om förbarmande och anklagade sig för sin moders död. Därefter utbrast han i höga jämmerrop, slet sitt hår och förbannade det ögonblick, som återgivit honom åt hans skändade härd. Rabbi Jonas, det stumma vittnet till detta uppträde, hade avlägsnat sig, utan att han märkte det. Samma afton vart Rakel, belastad med sin fars förbannelse, för alltid bortvisad från hans ögon. Hennes förutsägelse till Karmides, att en sådan dag skulle komma, hade således gått i fullbordan. Vi återse Rakel i ett uselt kyffe, i ett av hamnstadens sämst beryktade kvarter. Hon befinner sig i en kammare, vars inredning vittnar om den yttersta torftighet. Det lider mot natten. Rummet upplyses av en sömnig lampa. Rakel bär i sin famn ett barn, hennes och Karmides' son. Den lille gossen sover. Modern betraktar honom med blickar av vild ömhet. Karmides skulle i detta ögonblick svårligen igenkänt den rike Baruks vackra och lyckliga dotter. Förtvivlan och modersglädje kämpa i hennes tärda. infallna ansikte. De insjunkna ögonen lysa av en feberaktig glans. Nu höras steg i den branta trappan, som leder till kammaren. Dörren ryckes upp, och en kvinna, klädd i en vårdslöst sittande kiton, inträder gnolande på en visa. - Vid Dionysos, sade Myro, ty det var hon som inträdde, bort nu med alla bekymmer! Se här vad jag i afton har skördat! Hon kastade några silvermynt på bordet och fortfor: - Det här räcker för tre hela dagar åt dig och mig och din gosse. När vinden blåser mot hamnen, är jag ännu icke för svag att skära lagrar. Leve kärleken! - Tyst, viskade Rakel och pekade på det sovande barnet. Myro, som synbarligen var något rörd av druvans safter, nedstäm de genast den högljudda tonen. - Ah, sover han? sade hon och lutade sig över den lille. Vad han är vacker, du, och vad han liknar Karmides!
Hwatz nu äter Hans Excellence Herr Grefwe ak 17Zr;1a8 beträffar, sä och alldenstund honom blifwit tils lätit att till Ridderskapet och Adelns Protocvll aflemna sä kallade uplysningar i anledning af de honom k tryckte Skrifter gjorda tillmälen, sä följer af sakers wanliga ordning akt Hans Excellence har rätt att öftverwara justeringen af det Protocoll uti hwikket upplysningarne eller som Hans Excellence dem tiläfwentyrS kallar justification är intagen. Men dä Hans Excellence af dem som wisa sig pä Swenska Riddarhuset är den ende emot hwilkcn i allmänt tryck beskyllningar ehuru genom Dom ej constaterade, äro gjorda af beskaffenhet att upwäcka de mest widriga mifltankar, att ej säga begrepp om af honom och genom desi inflytelse utöfwad oräktwisa och mannamohn, hwartill kommer helt nyligen äfwcn i tryckt skrift gjorde tilmälen för Åtgärder af ännu swärare och allmän säkerhet störande beskaffenhet; ätgärder hwilka om än till stöd för deni f. d. Konungens tillätelse, ja till och med befallningar skulle kunna äberopas, likwäl icke äro af egenskap att kunna förenas med de antagna begrepp om en Swensk Riddcrsmans skyldiga grankagenhet i uppförande och handlingar; ätgärder hwilka swärkigen tillwitaS utan all anledning eller ben aldeles oskyldige; sä till följe af allt detta är att förmoda af Hans Excellences redan wisade sorgfällighet att förswara stn egen heder, af Hans Excellences skyldiga dcfcrcnce för inom detta Samfund antagna och oföränderliga Ridbersmanna principer, att dä Hans Excellcncc här nästa gäng uppträder bet sker med dell ära som är en ädagalagd oskulds ypperligaste och warakiigaste belöning. Den s Oclober. 1129 I benna min förmodan gör jag mig förwissad, «kt pluraliketcn pä Riddarhuset med wig instämmer. Till betta Herr källmans anförande yttrades rtt starkt bifallsrop.
Detta skulle visserligen kunna förundra mången, men då man i detta Utsk. funnit en afvikelse från hvad i andra Utsk. brukligt är, och hvilket ingen lärer kunna gilla, nemi. att man här kan, som en ledamot gjorde vid frågan om Biskoparnes inkomster, gilla Betänk., och sedan, då frågan kommer före i Ståndet, upträda som reservant och ogilla Betänk.; bör man ännu kunna tro eller hoppas på att få ett stöd från Utsk. för K. KrigsHofRms bibehållande. Nödvändigheten af en KrigsÖfverDomstol, har icke endast erfarenheten visat, utan äfven de författningar och handlingar, hvilka finnas tillgängliga, vittna nogsamt derom; ty, enl. de af Gustaf II Adolf utfärdade KrigsArtir af d. 15 Juli 1621, omförmäles en OfverslcKrigsRält i fält, deruti Marsken, eller i hans frånvaro, Fältmarskalken, skulle sitta som President. Öfrige ledamöter skulle utgöras af Generaler och Ofverstar. — Sedermera inrättades i Stockholm, genom ett K. Bref af d. 5 Juni 1650, en KrigsRätt, deruti Riksmarsken förordnades till President; en Fältmarskalk till vice President, och till öfrige ledamöter, så många Ofverstar eller ÖfversteLöjtnanter att antalet blefve åtminstone 12 personer. Denna KrigsRätt undergick visserligen sedermera någon förändring, och blef en Afdelning af K. KrigsColhm; genom den af Drottning Christina i Mars månad 1636 utfärdade Instruktm, då Riksmarsken, såsom President, ägde att utvälja så många af Generalitetet, eller Ofverstar, ÖfversteLöjtnanter och Majorer, att Rätten utgjorde 13 personer, »när så beböfdes.» Är 1683 uprättades en särskild GcneralKrigsRålt, uti hvilken Fältmarskalken eller någon Generals - Den 4 April f. m. 95 person af K. M. förordnades till Ordf:de, och till ledamöter kommenderades Generalspersoner, Öfverstar och öfrige officerare. De ärender, som hit hörde, öfverflyttades ånyo till K.
– Vi skola icke kunna uppsöka edra vänner derinne; icke heller de oss. Ni måste hafva tålamod tills folket strömmat ut; men ni fryser helt visst, ni darrar, edra händer äro kalla.» Nu behöfdes ej de kylande vattendropparne. Åter lutade han sig ned. Ett ögonblick, ett enda, tyckte han sig vara ensam i verlden med henne, och att den vida jorden var öde, och att intet menskligt öga blickade afundsamt på dem. Då önskade han, att det hade blifvit morgon och han fått se de kära drag, de sköna, dem natten nu gömde för hans syn. Att vara henne så nära och så fjerran på en gång, det smärtade honom. Han drömde, men drömmen var kort. Det brusande ljudet af orgorna, sorlet af den sig skingrande folkmassan, nådde hans öron, och drömbilderna försvunno. Då önskade han, att morgonen måtte dröja; att «dagens stjerna måtte försofva sig»; och att jorden måtte öppna sig och sluta dem i sin famn till de många, som slumra der inne. Han tänkte på Hjalmars brud: « ja visst blef hon! – bröllopsflamman «Fladdrar het i brudens barm. «Döden viger oss tillsamman; «Bäddar brudsäng, god och varm. «Se, ljusen synas der inne i koret; lät oss skynda!» sade Arabella och gjorde sig plötsligt fri. Tid efter annan hade man på närmare och fjermare håll, hört rop af de personer af brudskaran som sökte Arabella – tyst smög hon sig skyld af mörkret, fram till porten, och slöt sig till den utströmmande folkhopen, och få minuter derefter såg baronen från muren henne uppstiga i en vagn. Han svepte kappan omkring sitt stelnade bröst och flydde från kyrkogården. Klockan tio stod åter Arabella i baronens rum; och då hon kastade kappan tillbaka öfverraskades denne af den sällsamt sköna gestalten. Ännu brudklädd, med ett ansigte så hvitt som slöjan, hvilken betäckte hufvud och hals, syntes hon mer likna en andesyn, än en verklig lefvande varelse. Som vanligt intog hon sin plats på soffan och gömde stillatigande den bleka pannan i handen.
På grund af hvad jag sålunda anfört, och till afhjelpande af ofvan omförmälda olägenheter, hvilka äfven kunna inträffa på landsbygden, tager jag mig friheten föreslå, l:o att Lag-Utskottet, som det, jemlikt 33 § Riksdags-ordningen, åligger ”utarbeta de från Rikets Ständérs plena remitterade förslag till stiftande ”af allmän civillag”, måtte föreslå ett detaljeradt stadgande, enligt hvilket, i händelse två eller flere, då fardag inne är, tvista om besittning af en lägenhet, hvilken en af dem ostridigt hyrt och på den grund eger rätt då tillträda, Magistrats Ordförande i stad, så ock Kronofogde å landet, må, då han finner, att de tvistande icke utan större olägenhet kunde afbida domstols beslut, bestämma hvem af de tvistande, som skall lägenheten tillträda, och den innehafva till dess domstol annorlunda förordnat. Skulle, vid utarbetande af detta förslag, Lag-Utskottet finna, att grundsatsen äfven bör tillämpas i fråga om tjenstehjons rättighet eller skyldighet att flytta i eller ur tjenst, och att således någon ändring i 45:te och 52:dra §§:na Tjenstehjonsstadgan i anledning deraf erfordras; så torde frågan derom af mig äfven i detta afseende få anses härmed väckt, så att icke något hinder mot frågans handläggning i afseende å tjenstehjons flyttning må uppkomma i följd af 2:dra moni. 37:de § Riksdags-ordningen. Äfven med afseende å hvad jag ofvan anfört, och i synnerhet för den händelse, att Lag-Utskottet finner betänkligt tillstyrka något förslag i den syftning, jag angifvit, får jag föreslå: 2:o att Lag-Utskottet utarbetar ett förslag, enligt hvilket, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl.
Effei’ läsning af alla till upplysning ländande handlingar, samt så noga granskning af Char* tor* Förslager och Calculer, som ti en medgift vit, har Feredningen Stadgat sin öfvertygelse, ätt Götha Canal skall t framtiden direct ofch indirect tillskynda itiket Särdeles vigtiga fördelär» §. s. "Beredningen erkänner att anläggningen , r hela dess vidd, är styrd med god ordning och omtanka, samt att den drift, hvarmed detta örn* fattande företag för det närvarande utföres,lemnar det säkraste hopp att detsammas fullbordan^ de skäll besörjas med lika varm nit af Styrelsen Och samteligä Tjenstemän-, som hvär i sin mån, med kunskap och alfvarlig håg, synas befrämja det gemensamma föremålet. §• 3- Till arbetets börjande på hela Linien har Beredningen funnit fullkomliga skäl, ej allenast Oth förnämligast deruti, att Canalen icke på annat Sätt kunnat inom föréskrifven tid göras färdig, utan ock i anseende till åtskilliga locala Omständigheter, s»m gjort det till en fördel. Den 17 Juli. Samma orsaker, som för det närvarande fala för Wenern och Weiterns förenande, anser Beredningen gälla för Canalens fullbordande i hela dess vidd utan förändring i arbets-planen, och tror att mindsta möjeliga kostnad, jemte största framtida fördel, på intet säkrare sätt kan vinnas, än genom arbetets utförande med största möjeliga skyndsamhet. §• 4* Beredningen har icke kunnat utur hänsigt lemna, att Götha Canals anläggande ej allenast är af Riksens Ständer vid I&09 års Riksdag samtyckt, utan ock, att Octroyen för Canal-Bolaget' blifvit i Nåder utfärdad i anledning af Riksens Ständers hos Kongl. Maj:t gjorde underdåniga anhållan, med uttryckt önskan, att åt det blifvande Bolaget i Nåder måtte lemnäs alla möjeliga och skäliga förmåner.