Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan denna behandlig och dess innebörd skildras, skola några exempel belysa det .sakförhållandet, att naturen i alla tider utfört och ännu utför kurer på rent andlig väg, men till fälligtvis och alldeles oförbcredt, medan vi nu metodiskt eftergöra om ej samma sak, så dock liknande, men under helt andra förhållanden. Det är allmänt bekant, att vissa själstillstånd på mångartade sjukdomar utöfva ett tydlig " inflytande. Vi känna alla, huru det ej så sällan inträffar, att tandvärken försvinner, så snart man befinner sig i tandläkarens mottagningsrum. Professor Glas i Upsala brukade berätta historien om cn kvinna, som sedan flere år var sängliggande af lamhet och som vid utbrott af eldsvåda i samma hus, där hon bodde, blef så förskräckt, att hon sprang upp ur sängen, fullkomligt botad från sin lamhet. Professor Glas nämnde ej, så vidt jag nu kan erinra mig, om arten af den lamhet, hvaraf hon led. Om följande fall, där sjukdomssymptomerna bestodo i nervsmärtor i ena höften och benet hos cn ung kvinna, säger däremot Sir Benjamin Brodie, som berättar det, att det var af hysterisk natur. Hon föll, under det hon red på cn åsna ned på marken, och ögonblickligen försvunno alla sjukdomssymptomerna. Hon kunde gå alldeles obehindradt, utan att hon kände den ringaste smärta, hvilken ej heller vidare inställde sig. 1 båda dessa fall var det förskräckelsen, som verkade botande. Ett annat fall af hysterisk sjukdom, som berättats för mig af en yngre kollega, och som bevittnades af dennes far, hvilken som läkare skötte patienten, är följande: En medelålders kvinna hade under många år varit sjuklig och klen, företeende sådana symptomer, som karaktärisera sjukdomen såsom en blandning af hvad vi nu kalla neurasteni och den sedan gammalt kända, men både af läkare och allmänhet misskända sjukdomen hysteri. Hon hade under hela vintern ständigt legat på sin soffa, klagande än öfver ett, än öfver ett annat. Så kom våren, men tillståndet förblef oförändradt, hon kunde ej lämna sina rum. En vacker, solvarm dag lät hon dock bära sig ned i trädgården jämte sin soffa, och hon njöt i fulla drag af det vackra vädret.
Eit höra Xytt och gavmalt, skildrande allt det ofog som bedrifres, det kaotiska virrvarr som herrskar i de stora nyuppförda ' nyreskaser~erna, afvensom P~-&amp;.diz ~~älllardrottningens tron, der den litterilra boh4mens slaflif sarskildt i dagpressens tjlnst, framstiilles med p&amp; eo Att kvinnofrtigaii icke skulle blifva lottlös, derför borgade förf: s kända, i itskilliga tidningsartiklar och föregiende arbeten Adagalagda varma intresse för densamma. Har vilja vi pApeka Bland fruntinzmer och Alla vcigar gppna. Den förra visar oss liur en frisinnad ung kvinna har att kämpa mot fördomarna hos sitt eget kön, hur diskussionen öfver kvinnans likställighet med mannen, af damerna afklippes med: " LBt oss framför allt vara kvinliga! " samt hur herrarnas omdö- men och Bsigter utmynna i: " Hon har kortklippt hAr. D&amp; är hon en. af de rätta. För öfrigt &amp; r hon ful. " Nggot oklart och sväfvande tyckes dock den litertira storheten, frilierinnau, vara uppfattad. Med s&amp;- dana, inkonsekvenser som förf. tilldelat henne, kan ingen ledande ställning intagas och bibehilllas. Klar och kraftig i all sin harda realism %r deremot Alla vägar öppna. Det är en familjehistoria, # till hvilken m8ngfa.ldiga-motstycken kunna sökas i vhrt land. Hvar och en torde inom en mer eller mindre tr8ng krets af vanner och bekanta kunna aterfinna denne embetsman, byrhchefen, som efter ett gladt Upsalalif blott hade tv8 utvagar: att göra cession eller att gifta sig. Han valde det senare, fick sina ungkarlsskulder nästan betalda, lefde lyckligt och skickade sonen i sin tur till universitetet. Dottern erhöll en s. k. vardad uppfostran, genomgick en ansedd flickskola och talade om studentexamen, hvilket modern fann gudlost och fadern kallade " modernt pratn.
Utskotten : i:o Herr von Hartmansdorffs, Angust, den 15 dennes e. m. på bordet lagda Motion, angående Kammar-Rättens rättighet att i vissa fall fullfölja gjorde anmärkningar. s:o Friherre Aker hjelms, Gustaf Fredrlk, d. Trot. TJtdr. d. a 9 Dec. tgag, 345 *5 dennes e. ra. pä bordet lagda Memorial, angående Tjenstehjons-stadgans tilllämpande på Fabriks - Näringarnes och handtverkeriernes Arbetsfolk. .'Allmänna Besvärsock OeconomieTJtskottet: j:o Herr Hjertås, Gustaf, den i5 dennes f.m» pä bordet lagda Motion, om en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Oeco. nomiska Författningar, sorn blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet. 2:0 Herr Hjertås, Gustaf, den i5 dennes f. m. på bordet lagda Motion, angående rättighet för Extra Roterings-skyldige, att för sine Numer anställa legning inom Beväringsåldern, g;o Herr Hjertås, Gustaf, den i5 dennes f. ra. på bordet lagda Motion, att alla de Författningar, sorn angå Seglationen, så väl i Rikets större insjöar, som längs ku. sterne måtte undersökas m. m. 4:o Herr Ancliarsvärds, August, den 15 dennes f. ra. på bordet lagda Motion, om förändring i Presterskapets aflöningssätt, 5:0 Herr af Robsons, Carl Magnus, den 15 344 Trot.
— Vet du, att om du satt i den vagnen och ville ur, och vagnen stannade, och kusken åter startade innan du hunnit få fotfäste på marken — med påföljd att du föll och bröt ditt ben, kanske båda, Sewell, så finge du icke en cents ersättning af bolaget? — Åh det måtte jag väl få. — No sir ... icke numera. Hör på. I samma sekund skulle en af de irländska bolagsagenterna, som alltid finnas till hands, kila i väg till en irländsk advokat. Och innan du hunne säga aj, vore den gynnaren också på platsen. Hur han nu bär sig åt, så finner han bland åskådarna alltid sin man — fyrdubbelt upp, sir. Och på rättegångsdagen skulle de alla fyra ogeneradt svära på, att du hoppade af, medan vagnen var i gång. Du förstår? Icke en cent, Sewell ... Icke heller om du vintertiden halkade på svallis och bröt ditt ben framför judemagasinet därborta — icke en cent. Mr Sewell sträckte ut sig och spottade bortåt golfvet. Hans små svarta ögon blinkade hastigt. Han såg sig liggande där — utan en cents ersättning. — Sewell, sade Davis, med mörk grämelse i sitt slätrakade, feta ansikte — utländingen börjar lära amerikanen konsten, hela denna stads kommunalstyrelse består af monopoltjänare. Mr Sewell, som fått sin ostronsoppa och redan slukat den i tre drag, yttrade kort: — Jag mötte i går en gök som påstod, att det är utländingen, som gör Amerika — vi skulle duga till ingenting, vi. Mr Davis kippade efter andan. Han grep mr Sewell hårdt om handleden. — Sewell, jag vill säga dig en sak. De äro åsnor. Ett år hade Archibald Sewell sopat trottoaren utanför sin nya butik på åttonde gatan och med träffsäker instinkt gått kundernas smaknycker i förväg, då han började tvifla på sig själf såsom varande en obetingadt öfverlägsen krabat. Rundt om på den kända handelsgatan lågo en mängd små judeaffärer, liknande hans, ehuru tämligen slarfvigt inredda och med sämre varor. — Det kunde hela världen intyga. Nu gingo visserligen för mr Sewell debet och kredit ihop, ehuru det icke var mer än jämt.
Arrendatorer» och nu mera deras lagliga rätts innehaswares bestttning, ä*wensom det perpetuella arrende^ comractct pa Lindhofs KungsLadugärd tilkommir pä Riksens Ständers tillstyrkan och Konungens nädiga förcstrrft. Och dä bade arrende tiden och wilkoren, sä wäl Den i6 December. 1045 om Räfnäs som WennegarnS KungSgärdar som Lindhofs Kungs Ladugärd finnes wara med Riksens Ständer ölwerengkomna betingade och af Dem bifallne samt esker DcraS tillstyrkande af Konungen i Näder stadfäst. de, sä anser Stats Utskottet sädank alt medföra den fulla kraft och wcrkan för beständec deraf, att nägon rubbning deruti hwarken kan eller bör äga rum. Af de öfriga kill andra classen räknade Kungs» ach Kungs Ladugäcdar, äro Rädrnansö, Benhamra , Ultuna, Lilla eller Tyska Ladugarden, Bräborg, Johannisberg, Wisborg och Laholm, utan någon Ständernas åtgärd, endast genom lid efter annan tilkomne Kongl, Nade-bewisningar uplämc innehaswarne under benämning af arrende, dels pä de» ras och arfwingarS lifstid och dels pä witza bestämda är.
Bristande upmärksamhet uppå ett upstående andligt behof, bristande håg eller förmåga att öfvertaga dess ledning, att mätta det med de rika håfvor, af hvilka vår lära öfverflödar, hafva förberedt och utvecklat dessa söndringar, hvilka mångenstädes fullbordats genom ett hardt eller liknöjdt öfverlemnande åt lagen att uträtta hvad endast Evangel» ljus och kärlek, andans fullhet, och hjertats varma rikedom kunnat verka. Dessa omdömen må synas stränga, deras uttalande hårdt; men uti en fråga af så allvarlig vigt i och för sig sjelf och för vårt fädernesland, får intet menniskoafseende gälla. Dessutom viljen J hafva ett bevis uppå att dessa omdömden, om än stränga, hvarken äro förhastade eller orättvisa Ett sådant, på samma gång som ett glädjande tidens tecken, finnes uti flera af de Herdebref, våra Biskopar på de sednare åren utfärdat, uti hvilka tydligt, om än varsamt, påpekas samma försummelser, brister och fel hos vårt presterskap, som dem jag här ofvan uttalat. Talen dessutom med många af våra prester, med dem som äro djupt genomträngda af sanningen af vår kyrkas lära, och varmt tillgifna deusamma. Ju högre som Kristne de stå, ju mera oförtröttadt och kärleksfullt de verkat, ju öppnare skola de erkänna, och djupare beklaga, den andefattigdom, den brist uti egen tro och kärlek, den ofullkomlighet uti Kristligt sinne, kunskap och förstånd, som vidlåda så många ras medbroder. Men hvarifrån härleda sig då dessa så mångenstädes hos vårt presterskap framstående brister, och genom hvad medel skall man, 241) Den 19 November e. m. hvad lör menniska möjligt är, botande dessa, inom vår kyrka kunna njuta..ett nytt och hälsogifvande lif? Kastom en blick på våra kyrko-ordningar. Svaret torde ur dem kunna framletas.
Jag tror att det icke förnämligast är antalet utaf borgare, utan deras mäktiga intressen i städerna, som man hittills ansett böra representeras af ett större antal ledamöter af detta Stånd, men jag hemställer, huruvida det icke är vidhållandet af dessa gamla Medeltids Institutioner som uti vårt land gjort staderna till stater i Staten, med serskildta intressen, motsatta det allmännas i många hänseenden, och huruvida icke numera, då man yrkar jemlikhet i alla andra förhållanden, det äfven vore skäl att göra det i dessa. Pä grund af detta skäl anhåller jag om återremiss. Gr. Sparre, Erik: Den klagan i fråga om bevilln:n, som man allmänt och, enl. min tanke, med mycket skäl framställer, förer just Borgerskapets bevillning. Detta är allmänt kändt, och man behöfver blott kasta en flyktig blick på de ringa inkomster som ifrån städerna till Staten inflyta, för alt inse, att desse äro. alldeles otillräckligt beskattade, och att den bevillning de erlägga är att betrakta nästan som ett intet. Man har vid en föreg:de § talat om alt fastigheter pä landet äro allt för lågt npskaltade, och man har beslutat återremiss för att i detta afseende vinna -ändring, men jag hemställer huruvida man har skäl att klaga, öfver att jorden är alltför litet beskattad? Det är uprörande att se huruledes taxeringen i städerna tillgår; det är uprörande att se, huru personer med en enorm inkomst göra sina upgifter och af Komitéerna beskattas endast för -^del af sina inkomster. Ar det icke skäl att försöka alla möjliga åtgärder för att i detta afseende förändra BevilIn:s-Förordn:n.? Det har blifvit ifrågasatt, att nedsätta bevilln:s-proc:n och derigenom söka förmå de skattskyldige att lemna ärligare upgifter. Jag lemnar åsido huruvida ändamålet dermed skulle vinnas, och jag måste erkänna alt jag tviflar derpå, ty så länge det egna intresset bjuder, att genom oriktiga upgifter undvika en större utgift, fruktar jag att detta intresse är alltför starkt, att äfven genom en nedsatt proc. kunna öfvervägas af sannings-kärleken.
Stånden resonera öfver hvarandras rät} tigheler. Jag anhåller att detta förslag måtte få hvila på bordet till närmare öfvervägande huruvida ett sådant skrifsätt är lämpligt. Frih. Cederström, Jacob, förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Hr Frih. och Landtm, yttrade, att, då de från Exped.Utsk. inkomna förslagen till und. skrifvelse!1 skola circulera till de andra Stånden, det vöre angeläget, att de snart hos R. o. Ad. pröfvades, hvarföre de ock, till följe af eli förut under loppet af riksdagen af Ståndet fattadt beslut, komme att sättas främst på föredragn.listan och näst före BancoUtskts utlåt. ang:de bar.covinslen, hvilket äfven, enl. Ståndets fattade beslut, i nästa plenum förekomme. Hvad anginge StatsUtskts utlåt. ang:de extra-statsregleringen, hade i den förliden gårdag hållna Talmans-öfverläggning blifvit öfverenskomraet att föreslå samtliga RiksSt:n att företaga detta mål nästa Onsdag, och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. dertill behagade lemna sitt bifall. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i händelse förstärkta Stats.Utsk. skulle komma tillsammans och votera öfver de votens-propostr, hvilka RiksSttn beslutat skola blifva föremål för votering i förstärkt Utsk. i afseende på de till Statens reglerande hörande anslag, och detta sammanträde inträffade före nästa Onsdag, torde R. o. Ad. måhända finna det vara Hr Landtmrs pligt att främst på listan nämnda dag sätta målet ang:de mötespassevolance-afgiftens upphörande, hvilket hvilan ensamt i detta Stånd, intilldess att dessa anslagsfrågor blifvit afgjorda.
Då Upsalastudenterna med sorgflorsklädda fanor ledsagade Viktor Rydberg på hans sista färd, besvarade de med handling hans vädjan till ungdomen. Den kom. » I purpurskyar fläktade dess fanor. » Att de så följde honom till grafven är en symbol af, att de på sitt sätt ämna fullfölja hans verk, hans strid för ljuset. Det finnes i Rydbergs rika och helgjutna personlighet sidor, som oaktadt mängden af nekrologer dock blifvit jämförelsevis mindre framhållna, och som det främst tillhör kvinnorna att uppskatta och prisa. Viktor Rydberg förenade i sin storslagna karaktär ej blott mannens, utan ock några af kvinnans bästa egenskaper. Ett franskt ordspråk säger: » il a les défauts de ses qualités », men så var ej förhållandet med Rydberg. Hos honom fanns en sällsynt förening af egenskaper, som vanligtvis utesluta hvarandra. Renhet och godhet hafva alltid betraktats som kvinnoidealets mest värderade dygder. Dessa karaktärsdrag voro också framträdande hos Rydberg, men förenade med mannakraften och s mannaviljans quantum satis ». De ökade den tjuskraft, med hvilken hans väldiga och älskliga personlighet hänförde och höjde samtiden och den beundrande ungdomen. En daggfrisk renhet utmärker Rydbergs dikter. I dem finnas drag af Franzénska sångmöns oskuld och innerlighet, adlade af antikens stränga marmorskönhet. Stycken sådana som » De badande barnen », » Elfvan till flickan » och &gt;Kyssen » utgöra några få exempel härpå. Och knappt har väl någon skald gifvit skönare uttryck åt kärlekens och medlidandets solidaritetskänsla än han. » Så skall det starka på sin skuldra taga och bära genom farorna det svaga. » Med samma värme skildrar han skaldens uppgift att förhärliga människohjärtats ädlaste känslor. » Han sjunger makens kärlek till en maka, en systers hulda ömhet för en bror och hur den svagaste är gudastör, när han har lärt att älska och försaka. » Allmänt är kändt, hur svårt Viktor Rydberg hade för att uttala det lilla ordet nej! — ett ord som grusat så många förhoppningar. Som för eget lidande skydde hans sympatiska natur tillbaka för allt, som kunde tillfoga andra någon smärta.
Utsk:t hemställer nemi. »att R. o. Ad. måtte anmoda Riddarb.Direktm att, vid blifvande ledighet:* (hvem kan säga när det komm'er att ske?) »af någon af dessa tjenster, endast tills vidare meddela förordnande derå, samt derefter taga i öfvervägande och till R. o. Ad., vid härnäst samman - Den 7 April. trädande Riksdag», (märken väl detta härnäst!) »afgifva sitt utlåt, huruvida icke för framtiden Riddarh.Fiskalstjensten må kunna mot en förhöjd löneinkomst sammanslås med Förste Riddarh.Kanslistbefattnm. » — Det förefaller mig nemi. som Utsk:t »a priori» förutsatt, att någon af dessa tjensteinnehafvare kommer att lemna sina platser innan nästa Riksdag, efter det heter: »vid blifvande ledighet», oell strnxt derpå anmodas Direktionen utlåta sig till Rikets »härnäst sammanträdande» Ständer. Åtminstone vill det synas mig, som innefattade detta uttryck antingen, hvad jag ej vill tro varit, meningen, ett moraliskt tvång för någondera af de ifrågav:de tjenstemännen att taga afsked före nästa Riksdag, eller ock en fullkomlig sjelfmotsägelse, som det ej står i någon Direktions makt att häfva, hvadan den af R. o. Ad. gifne föreskrift lätt klefve oupfylld, utan något Direktionens förvållande dervid. Jag skulle sålunda önska, att R. o. Ad. antingen ville afslå Betänk:t i denna del eller ock återremittera detsamma, för vinnande af, helst ett motsatt yttrande, eller åtminstone ett, som genom sin tydlighet och verkställbarhet försätter Direktionen i tillfälle att efterkomma hvad som äskas. Hr Printzensköld: Om min erfarenhet på tjenstemanna banan hos mig stadgat den öfvertygelse!!, att en allt för långt drifven sparsamhet genom sammanslående af tjenstebefattmr är mera till skada än gagn för det allmänna, kan jag dock ej annat' än förorda en sådan sparsamhet, om dermed något fördelaktigt ändamål vinnes.
Vi kunna icke underrätta fruntimmer af främmande nationer derom, att det visserligen är föreskrifvet, alt de icke få å kroppen undersökas af andra personer, än dem som tillhöra deras kön; men att § saknar allt ansvar för öfverträdelsen af en så högst nödig föreskrift. Så snart icke någon sådan varning utgått, faller denna fråga inom området af allmän folkrätt, d. v. s. den del af folkrätten, som beror på seden. Stränga lagar finnas visserligen ännu i detta fäll uti vissa länder; men de tillämpas blott sällan, och kroppsvisitationer höra till undantagen. Jag tror icke eller att en öfverdrifven stränghet emot resande, som ankomma till hamnar eller lull platser, kan medföra något betydligt resultat för statscassan. Tullförsnillning och iurendrejeri förebyggas i stort genom 2:ne medel: det ena, att man har väl betalda och väl valda tulltjensteman, och det andra, att man har tillräcklig bevakning, för att hindra den hemliga, oloflig, ! införseln af varor. Undersökning i folks fickor är ett småaktigt medel, hvilket icke för statscassan kan leda till något resultat, som förtjena!' all afses; dock medgifver jag, att lagen må vara till, derföre att för vissa näringar kan det lurendrejeri, som i fickor bedrifves, möjligen blifva menligt. Allt ifrån min första ungdom har jag mycket rest, redan innan jag inträdde i Statens tjenst. Beskaffenheten af denna tjenst har föranledt än - Den 22 Januari f. m. 365 nu många andra resor, många andra erfarenheter af det sätt, på hvilket det tillgår vid antagande och tillämpning af tullförfattningar i andra länder. Stödd på dessa erfarenheter har jag vägat det, måhända ändock djerfva försöket att göra ett utkast till förändrad redaction af denna §, hvilket torde af en Cancellist få lör R. o. Ad. uppläsas. Jag anser för hnfvudsaken häruti, att det icke under något förhållande må tillåtas en tullbetjent att lägga hand på en resande innan han 2:ne gånger anmodat honom alt sjelf afkläda sig.
Det ogynnsamma “resultatet af dessa första försök bör dock ej afskräcka från en fortsättning af “åtgärderna till den Norrländska boskapsskötselns upphjelpande, och detta så mycket mindre, som, med den håg för framåtskridande, hvilken numera yttrar sig “äfven hos dervarande jordbrukare, hvarje åtgärd i nämnda rigtning från Statens “sida utan tvifvel skall verksamt bidraga att leda uppmärksamheten till den gren “af landtbruket, som för dessa uordliga byggder är den naturligaste, och af hvars “sunda och lifliga utveckling dervarande jordbrukares förkofran år från år blir i “allt högre grad beroende. Med anledning häraf och på vidare anförda skäl, har ock styrelsen framställt underdånigt förslag om inköp af fyra hjordar af den i Norrland inhemska nötboskapsrace, hvarje hjord sammansatt af tio kor jemte två tjurar af förädlade, för Norrlands förhållande passande racer, och har detta förslag, såsom välbekant är, lyckats tillvinna sig nådigt bifall, samt dertill erforderliga anslag blifvit uti nvssanförde Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af Rikets Ständer äskade. Under tacksamt erkännande af denna för den Norrländska boskapsskötselns framtid onekligen vigtiga åtgärd, befarar jag dock, att frukterna af densamma flik till R. St. N:o 287. blifva både alltför låtaliga och för den större allmänheten för sent och för svårt tillgängliga, för att icke äfven andra åtgärder för enahanda ändamål skulle vara af behofvet påkallade. Att med den ofantliga utsträckning, som de Norrländska länen ega, verkan af en hjord af tolf djur inom hvartdera af de fyra nordligaste af dessa, skall blifva försvinnande liten, ja under många år knapp märkbar annat än i dessa hjordars närmaste grannskap, ligger i sakens natur. De skola visserligen bidraga att öka begäret efter till förbättring af den inhemska boskapen tjenliga djur, men de skola blott i ringa mån tjena att fylla detta behof, isynnerhet som från desamma, — organiserade på sätt styrelsen föreslagit — afvelsdjur af rent blod ej kunna erhållas.
Dessutom komma genom en sådan jernväg flere delar af riket i åtnjutande af den förbättring i deras kommunikations-anstalter, som de hittills saknat och hvaraf de för närvarande äro i högsta behof. Småland skall då kunna inom Skånes sydliga delar afsätta sina skogs-, bergsoch ladugårds-produkler, samt derifrån under inträffande missväxter få sina spanmålsbebof fyllda. Oaktadt Skånes läge invid hafvet, har dock äfven denna provins stort behof af förbättrade kommpnikations-anstalter, helst dervarande landsvägar, i anseende till den allmänna bristen på tjenligt lagningsämne, äro särdeles dåliga och icke sällan ofarbara, i synnerhet under den, inom rikets öfriga delar, för all transportrörelse så fördelaktiga vintern. För öfrigt skulle, genom den föreslagna jernvägens anläggande, ej allenast en när^ 14 Stats-Ulskottets Utlåtande, JYi 553. mare förening mellan rikets södra och medlersta landskap utan äfven en ganska liflig förbindelse mellan delta rike och de på Europas fasta land belägna stater åstadkommas. Då Utskottet, på nu anförda jemte öfriga under diskussionerna inom RiksStånden ytterligare utvecklade skäl, funnit sig böra tillstyrka, att utförandet af jernvägs-stainlinien mellan sydvestra kusten af Skåne och Welterns södra ända jemväl måtte ofördröjligen företagas, samt att en del af de medel, som för stambanors anläggning varda under denna Riksdag af Rikets Ständer anvisade, måtte anslås till nämnde jernväg, bar Utskottet visserligen icke förbisett de anmärkningar, som under öfverläggningarne härom framställts deremot, att Staten skulle samtidigt påbörja tvenne så stora och kostsamma företag, sorn anläggandet af jernvägar både mellan Stockholm och Götheborg och mellan Jönköping och Malmö, hvilkas utförande på en gång ansåges öfverstiga landets tillgångar, och genom hvilkas samtidiga företagande Staten komme att splittra sina krafter samt alltså förminska sin förmåga att inom den möjligaste korta tid fullborda den jernvägs-anläggning, som syntes företrädesvis nyttig och nödvändig.