Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom sistnämnde författning går en flägt af högsinthet, som ej lefunar rum för något tvifvel derom, att samma frihet i trossaker äfven skulle blifvit utsträckt till rikets öfriga innebyggare, i händelse behofvet deraf varit lika trängande då som nu. Emellertid voro, genom anförda stadganden, enahanda rättigheter tillerkända äfven de främmande trosbekännarnes här i riket födda barn, — och grundsatsen om kyrklig enhet var derigenom i sjelfva verket öfvergifven. Icke destomindre qvarstår ännu i allmänna lagen straff af landsförvisning för den, som affaller ifrån den rena evangeliska läran, äfvensom för den, hvilken utsprider »villfarande lärosats» och, efter varning, dermed ej afstår. Affälling förlorar ock rätt att taga arf i riket. Det är dessa stadganden, och i synnerhet landsförvisningsstraffet, som, på sätt Herr Justitie-Stats-Ministern till Stats-Rådets protokoll anmärkt, »påtryckt nationen en oförtjent prägel af ofördragsamhet.» Nämnde straffart, olämplig till sjelfva sin natur redan derföre, att den, mer än andra slag af straff, drabbar olika individer olika härdt och hårdast den, hvars känsla är varmast för fosterlandet, blir än mer olämpligt, enär straffet ofta icke kan verkställas, utan de landsflyktiga återsändas af den främmande stat, dit de sig begifvit. Äfven vi hafva egt exempel derpå, — och att denna straffart 16 Lag-VIskottets Betänkande N:o 2i. således bör alldeles försvinna, derom torde meningarna inom representationen icke vara delade. Men dervid uppstår då den fråga, huruvida annat straff bör i ifrågakomna fall sättas i stället, — en fråga, som, hvad affall angår, Kongl. Maj:t genom förevarande nådiga Proposition nekande besvarat. Äfven i detta hänseende borde någon synnerlig menings-splittring ej kunna uppstå. Ingen mensklig lag kan befalla öfver samvetet och tanken: de äro fria äfven i det mest despotiska land.
3 Stycket fr. o. m. orden Föredrogos de t. o. m. orden läste och granskade återfinnes i C. U. M. 1810—1815. sid. 951 ff. 4 Beredningsprotokollen äro såsom bilaga n:o 1 fogade vid pleniprotokollet och tryckas i det följande efter det senare. 664 Den 27 Juni 1815 Herr Silverstolpe upläste sjelf det dictamen han til Beredningen hade inlemnat, och hvilket Beredningen tilstyrkt böra blifva grunden för Utskottet [s] Anmärknings Memorial til Riksens Ständer i anledning af granskningen af Statsrådets protocoller. Under öfverläggningen härom befunnos Utskottets Tjedamöter vara af mjmket skiljagtiga meningar. Då somlige ansågo anmärkning endast kunna göras enligt Regeringsformens föreskrifter, yrkade andra, at afseende äfven borde göras på den utförligare utredning som ansvarighetslagen innehåller, hvarigenom grader för förseelsers beifrande närmare bestämmas, hvaremot af flere invändes at en anmärkning med upgift af en klandrad åtgärd, ej utan yrkande af ansvar kunde vara formlig, och at i följe deraf den anmärkning Utskottet hade beslutit ej kunde blifva annat än generel, och vid den omständigheten at Utskottet vid flera tilfällen saknat wederbörligt hörande af Beredningen och Embetswerk, til sakernas uplysande innan de för Konungen blifvit föredragne. Äfven erindrades at den allmänna anmärkningen saknades, at i afseende på Krigsexpeditionens protocoller de vore förda på et sätt at man ganska ofta icke kunnat taga reda på de åtgärder som blifvit vidtagna, genom bristande data och nummer på citerade mål och detaillerade rubriker, at man ej kunnat controllera om alla protocoll blifvit til Utskottet aflemnade, och at Utskottets arbete försvårats derigenom, at man i allmänhet saknat titlar på målens innehåll. Häremot invändes at beredningen särskildt föreslagit at dessa sednare anmärkningar endast i Utskottets protocoll skulle antecknas, och af Ordföranden hos HofCanzleren anmälas, til utverkande af rättelse framdeles.
Vid 1856—1858 årens riksdag beslutade Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Majits derom aflåtna nådiga Proposition, att för civile embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjcnte i allmänhet pensionerna på indragningsstaten skulle sålunda bestämmas, att de, hvilka uppbära i lön 3,000 Ridr eller derunder, deruti inbegripen den löneförhöjning, som vid nämnda riksdag blifvit beviljad, undfinge hela beloppet i årlig pension, men 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 76. att för dem, som åtnjöte mera än 3,000 R:dr, pensionen utginge med åttatio procent eller fyra femtedelar af totalsumman, dock så, att de, som i årlig aflöning kade öfver 3,000 R:dr, men mindre än 3.750 R:dr, icke kunde undfå pension lill högre belopp, än 3,000 R:dr samt att i öfrigt den årliga pensionen icke i något fall finge öfverstiga 8,000 R:dr, allt Riksmynt. Deremot bestämdes pensionerna för Landtstatstjenstemänneu efter annan för dem mindre fördelaktig grund. Desse tjenstemän åtnjuta i aflöningsförmåner: Landskamererarne i alla län, utom Gotlands, Jemtlands, Westerbottens och ^bottens — i berörda 4 län 3,500 — Landträntmästarne i alla län, utom ofvannämnda fyra . 3,000 — i sagde fyra län 2,500 — Länsnotarier 750 — Länsbokhållare 1,000 — Landskanslister 500 — Landskontorister 500 — Vaktmästare i Stockholms län 450 — i de öfriga länen 400 — Kronofogdar 2,500 — Häradsskrifvare 2,000 — och Länsmän 700 — hvarförutom sistnämnda tre klasser tjenstemän, i den mån de icke vore i åtnjutande af boställen, tillädes hyresersättningar till de belopp, som här ofvan äro omförmälda.
Såsom bevisadt anses det, hvarom en för hvarje sundt och af partisinne oförvilladt omdöme giltig öfvertygelse åstadkommits. Denna öfvertygelse måste hvila på klara skäl. Bevisning åstadkommes ej blott genom åsyna vittnen utan äfven genom liknelser och omständigheter, när de äro af den beskaffenhet att de verka öfvertygelse. Men när liknelser och omständigheter äro att anse som öfvertygande bevisning, kan icke genom allmän regel bestämmas utan endast af ett upplyst och opartiskt omdöme i hvarje särskildt fall afgöras. Emellertid är bevisning genom omständigheter och liknelser oftast den enda i gröfre brottmål användbara, emedan sådana brott sällan begås i närvaro af åsyna vittnen. De liknelser och omständigheter, som förekomma till antagande, att Karl den tolfte blef mördad, äro följande: Redan år 1713 hade en riksdag varit sammankallad utan konungens samtycke, på hvilken grunddragen uppgjordes till 1719 års regeringsform, genom hvilken Sverige snarare blef en adelsrepublik med en namnkonung till statens representant än en konstitutionel monarki. Så länge konungen lefde kunde emellertid en sådan regeringsform icke blifva antagen. På 1719 års riksdag hördes bittra anmärkningar öfver reduktionen och häftiga rop höjdes om ersättning för genom den lidna förluster. Så länge konungen lefde, hade sådan ersättning ej varit att hoppas. De öfver reduktionen missnöjde önskade derföre konungens död. I landet rådde ett doft missnöje med konungens långa och olyckliga krig, så att en suck af lättnad höjdes af hela svenska folket vid underrättelsen om konungens död. Detta förklarar hvarför man vågade underlåta att företaga undersökning, oaktadt både Sicre och Fabricius bekände sig ha mördat konungen. I Paludan Müllers skrift om Karl den tolftes död omtalas, att en engelsk resande vid namn Wraxall i ett bref, dateradt Elfkarleby den 8 juni 1774, berättat, att han varit på godset Forsmark, der han träffat grefve Liewen, en af de 16 riksråden, och att, när deras samtal fallit på Karl den tolftes död, grefven yttrat:
Wid förnyad föredragning biföllos 2:ne> i str sta pleno pä bordet lagda belänkanden frän Ball? tzo-Utstotket, dök ena i anledning af gjord motion vm oinskränkt belaningsrätt för Fahlu Bergslagvch rättighet kill beläning af wäg atkester isrän ?lwesta Kronowäq, det andra rörande Utbyte af för. slitna Bancosedlar. Uplästes ett ifrån Riddarhus-Utfkoktet inkoMMrr Memorial, af den ^9 Juliiinnehållande förslag till arfwoden för Riddarhus-Fistalen och dk S.ne ordinarie Canlzlisterne. Bifölls. Likaledes Uplästes och bifölls ött ifrän Ridv darhus-Utflottet inkoMmit memorial, af den 29 Julii, innefattande tillstyrkande, om sättet till Utgörande af honorarium ät Justikiä-Rädet käarks vSL ^Vurtenber^. Föredrogs ä Nyö oP bifölls Skais-Uistöktetsj sista pleno pä bordet lagda betänkande, angående tiqviden för dek förffott Handlanden Ltakeck. fäkt Upbära ä enär lgotz.ätagen bränwins lefverants» Ilplastks ä nyo och bifölls Allmänna Besivärs» hch Oeconomiä-Utffottkts, den Z<s Julii pä bordet lag» 436 Den Z Augusti lagde memorial, innehäliande sivar pä äterremisi af Utstotkets betänkande om saltpeier tillwerkningen. Företog-; kill afgörande Stats-Utstottets, den i Augusti vä bordet sagde betänkande i anledning af Kongl. Majus nådiga strifwelse den iZ Juli! 1802, angående fördetta Kongl. Famillens underhällssumma m. m.
Hästar för Artilleriets behof; att efter det * samma anbud, enligt föreskrift vid Auclionen, blifvit dåvarande GeneralKrigsCoinmissariatets i Wenersborg pröfning och antagande hemställdt, Konungens Befthde, enär Commissariatets yttrande inom bestämd tid icke blifvit ineddeladt, tillsagt Hellberg att afvakta Coramissariutets yttrande och emedlertid vara beredd att lefverera Hästorne om och när de påfordrades, emedan reqvisitioner å de Batteriers aifäidande från Götheborg, för hvilka Hällarne blifvit upphandlade, redan voro till K. Mits Bef:hde inkomne; samt att Hellberg änteligen, i saknad af lefverering, för Hästarnes utfodring och deras afstående till Säljarne eller afyttrande under upphandlingsprisen, fått vidkännas en kostnad, uppgående, enligt verificerad Räkning, till ofvanberörde belopp 2,267 h;<h' 38 sk. 8 r:st. Ersättning för denna kostnad bade dock, i anledning af Hellbergs hos K. M:t anförde underd. besvär öfver Högste Befälhafvarens för f. d. Vestra Armeen fastställelse af GeneralKrigsCornissariatets Utslag, deruti skadestånd åt Hellberg vägrats, af K. M:t blifvit år 1809 afslagen; hvarefter, uppå Hellbergs underd. Ansökning att, med afseende å uppgifne serskilde omständigheter, af gunst och nåd tilläggas ersättning för den honom i följd af omförmälda upphandling åbragte förlust, K. M:t uti den 19 Febr. 1823 aflåten Nåd. Skrifvelse - velse till Rikets dä församlade Sttrs ompröfvande öfVerlemnat, om icke, i anledning af dervid förekommande omständigheter, sistberörde ersältnings-bel -pp måtte af serskildte medel anvisast uti underdånigt svar hvarå R.
655 N:o het, såsom controllanter å förre Krigscassören S. H, Brattströms uppbörd. 35. Underdånig Skrifvelse, angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 25 September 1777. 36. — angående skyldighet för Häradsskrifvare och Kronofogdar alt debi tera, uppbära och redovisa Brandstods-medel. 37. — Se N:o 53. 38. — angående från utrikes ort inkommande äkta bokgulds controll-be handling. 39. — angående Stadsskolans i Sköfde förening med Folkskolan derstädes. 40. — angående inköp och utdelning af ett antal exemplar utaf Svenska Fornskrift-Sällskapets Handlingar. 41. — angående upphäfvande af 3 § i 2 Cap. Giftermåls-Balken. 42. angående kungörandet af handlingar, som af utländska sjöfarande böra vid hitkomsten till Riket medföras, till bestyrkande af far tygets nationalitet. 43. _ angående upphörande af den nedsatta tullen å från Finland in kommande varor. 44. — angående afskrifning af Majoren C. Wenus' skuld till fordna Spinnoch Corrections-inrättningen i Stockholm. 45. — angående ersättning till Elfkarleby gästgifveri-hemman i Upsala * Län för förlorad mark, i följd af en väg-anläggning. 46. — angående upplåtande lill Solna församling af en Carlbergs Kungs gård tillhörande jordrymd. 47. — angående nedsättning af arrende-afgiften för Motala Krono-fiske och Mjölqvarn. 48. — angående utsyning af virke å krono-skog inom Skaraborgs Län, för knekte-stugors uppbyggande. 49. — angående bestämmande af viss lid, hvarifrån den i Kongl.
M ssottec til utgörande af en Nämnd skulle förstärkas, samt af 6 8upxlLÄNter, at, i fall af behof, i deras ställe inträda, och hwilka 0>clmarie Ledamöter samt Lupplesnter skulle tjena til förstärkning för Utskotten i alla de fall af Nämnd, som 69 och 71 § §. Regerings-Formen, samt zo och zi §. §. Riksdags-Ordningen icke förut undantaget. De Herrar och Man, som hartil genom siesta rösterne kal. lades, wörö följande: N:o 42. Grefwe 6)'IIsnbor§, joban Henning, Lagman - » - 74 röster 8O. Grefwe I)uK?n,Fullmagtig.Herr ttLnbobl.Ofwerste R. S. O. 55 „ ZO6. Friherre ^laklsgn NutZer, Kammar-Herre 5Z —. 815. Herr Lripen^kölcl, Fullmagtig, Herr Lripenvalcl, Loran, - r 52 ZI. Friherre iVacbtmeiLter, Lar! /r clam, En af Rikets Herrar - 5Z —. 598Z' Herr Heikensköld, Dettlof, Usr sefsor » » « » 5Z — 1170. Herr 8t^ern8tröm, Fullmagtig, Grefwe borner, /^cloil Cöran, Kammar-.Herre, R. N. O. - 52 _ 2188. Herr af lCinteöerZ, VViltrelm, Lagman » 52 r. Herr Ciljeköok, Fullmagkig, Fri» herre Cron8te6t r zi I,oz;. Friherre la; 6eer, Carl - ZO 1198. Herr Cedercrona, Fullmägtig » Herr af Lillen, Carl Willielm, Major » » r » »50 . 77l. Ltarenll^clrt) Fullmägtig, Friherre Cecler8rrömHaLof> - »49 . 126.
Då flere förslag blifvit framställda och det torde vara nödigt att en närmare utredning af frågan inom Utsk:t sker, så afstår jag från yrkandet om propos, å det af mig framställda förslag och förenar mig med dem, som yrkat återremiss. Gr. Mörner: Sedan Frih. Leuhusen afstått från yrkande om bifall till sitt förslag, så afstår jag äfven ifrån detta yrkande och förenar mig med dem, som begärt återremiss. Frih. Cederström, Rudolf: Då Frih. Leuhusen från yrkandet om omedelbart bifall å det af honom framställda förslag afståft, anser jag mig ej heller böra till omedelbart godkännande upptaga och påyrka detta hans förslag, men får deremot, med anledning af begärd återremiss, tillkännagifva min åsigt om de bestämda företräden, besagda redaktion synes mig ega framför så väl Utsk:ts hemställan, som de af öfrige ledamöter framställda amendementer, hvadan jag önskar på dessa företräden få fästa Utsk:ts benägna uppmärksamhet. Det ansluter sig visserligen ganska nära till Hr von Ehrenheims förslag, hvars motivering är gemensam för begge dessa alternativer, och, såsom mig synes, fullt giltig i sina invändningar emot antagande af Utsk:ts berörde hemställan. Frih. Leuhusens förslag synes mig innefatta en lycklig medelväg emellan ett qvarstadnande vid nu gällande, men, såsom mindre billigt afvägda, öfverklagade rättsförhållanden å ena sidan, och det af Utsk:t förordade, men af reservanterna afstyrkta sätt att dem förändra, å den andra sidan. Hvad angår skiljaktigheten emellan Hr von Ehrenheims och Frih. Leuhusens förslag, befinnes det sistnämnda bibehålla skyldigheten för jordtorpare m. fl. i enahanda ställning, att i kyrkobyggnad m. m. taga del. Jag tror ej heller, att de böra befrias, och jag har dertill ett särskildt, här icke förut under öfverläggningen framdraget skäl.
95 Löjtnanten Askenberg, men som han af sjukdom är urståndsatt, att personligen, efterkomma er begäran, låter han helsa er, det ni åt mig kan anförer önskan, Birger Haraldson? Birger. ädelmod, min Herre, då ni ännu kunnat förmå er Djupt känner jag i denna stund värdet af ert tro, hvad ni tänkte säga honom. Hvad är således att besöka, den man, som sölat sina händer i er faders blod, och hyilkens blotta åsyn sjelfva naturen befaller er afsky och förbanna. Men huru mycket än i dessa ögonblick hvilar tungt på mitt hjerta, hade jag likväl en böa att göra er, om jag vågat hoppas, att denna bön inte med förakt blefve tillannorlunda, må allt slutas och dö inom mitt eget bröst. Jag önskar således af er intet! Arnman (efter en paus). bakavisad, men då det vore en förmätenhet, att tro nom er stränga redlighet, och de många välgerningar ni spred omkring er, hade tillvunnit er allas dast i ett fall kunde jag inte förklara ert gåtlika tacksamhet, och min obegränsade högaktning. Enuppförande, nemligen: er motvilja för min kärlek till er syster. Sedermera har mycket blifvit ljust, som då var mig dunkelt; och ehuruväl detta ljus till aska nedbrännt för mig hvarje förliskt ädel bevekelsegrund för er motvilja till den Birger Haraldson Det var en tid, då ni ge hoppning på lycka, har jag dock funnit en moraförbindelse jag önskade knyta med er slägt. Detta ert handlingssätt, i förening med den sträfvan fens vandel, bereda frid åt ert samvete, ställer jag hos er bemärkt, att genom en ädel och rättskaf 96 edra brott, så förfärliga de än äro, inför mig, i en förlåta er! mindre svart dager. Jag måste således beklaga och Birger (gladt rörd). uppfyllt den enda bön, jag önskade göra er Arnman. Ädelmodige man! ni har, utan att höra mig, genom mig, förkunnar er, frågar jag ännu en Birger. Och nu, då jag uttalat, hvad min faders ande, gång: hvad önskar ni af den man ni efterskickat
För öfrigt anser Utskottet, att inseendet öfver folk-undervisningens handhafvande bör — såsom nu är förhållandet — i främsta rummet tillkomma hvarje församlings Presterskap, - hvilket otvifvelaktigt kan i detta hänseende på ett gagnande sätt inverka, genom såväl sin nära beröring med församlingens medlemmar, som sitt åliggande att meddela ungdomen religionsundervisning. På dessa skäl, och i betraktande jemväl deraf, att inom det Riksstånd, motionären tillhör, för hvilket folkskolornas tillstånd och behof bör i allmänhet vara väl bekant, de fleste ledamöter, som i anledning af motionen yttrat sig, funnit densamma mindre ändamålsenlig, får Utskottet hemställa, att denna motion icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Vidkommande åter det af Riksdags-fullmäktigen Lars Gustaf Andersson framställda förslag om tillsättande af under-lärare eller så kallade by-skolmästare, så finnér Utskottet, att detsamma väl icke torde möta så stora svårigheter, i afseende på verkställigheten, som nyss omförmälda motion; och det synes äfven sannolikt, att genom en sådan åtgärd den egentliga folkskole-lärarens verksamhet skulle i betydlig mån underlättas och hans bemödanden för undervisningen göras mer fruktbärande. Utskottet anser dock flera betänkligheter förekomma äfven i afseende på detta förslag. För alt vinna det afsedda ändamålet borde, inom hvarje församling, minst en under-lärare tillsättas, och derigenom skulle antalet af dessa tjenstemän blifva åtminstone lika stort, som hela den nuvarande folkskolelärare-personalen. De till folkundervisningen af allmänna medel hittills beviljade anslagssummor blefve följaktligen alldeles otillräckliga för bestridandet af denna personals aflöning. Men äfven under förutsättning, att erforderlig tillgång för närvarande kunde beredas för de till detta ändamål mest oundgängliga kostnader, skulle Utskottet ändock tveka att tillstyrka en åtgärd, som afsåge att på en gång fördubbla antalet af den redan talrika folkskolelärare-klassen, hvilken ännu ej kunnat komma i åtnjutande af sådana löne-förmåner, sorn dess mödosamma och vigtigä kall anses förtjena, och till hvars pensionerande man hittills ej lyckats att bereda utvägar.
Ständerne anhållit matte varda vid blifvande Riksmöte dem förelagdt, till den åtgärd Regerings-Formens 80 §. föranleder, hvaremellertid, enligt Rikets Ständers tillika gjorda underdåniga hemställan, en provisorisk jemkning och fördelning af detta städernes onus kunde, tili de mest betungades lindring, genast vidtagas; så hade öfver samma underdåniga skrifvelse, genom Nådig Remiss af den 29 Mars i83o, Utlå t al ide’” blifvit infordradt från Förvaltningen af Sjö-Ärendena samt Kammaroch Commerce-Collegierne, hvilka Embetsverk, till följd deraf, uti gemensamt underdånigt Betänkande den 3o November 183a, icke allenast redogjort för handläggningen af detta vigtiga mål, utan ock ådagalagt elen betydliga tidsutdrägt och kostnad, som de af Rikets Ständer förcslagjie förberedande åtgärder lomme att förorsaka, äfvensom de flere svålig - Statssamt Oeconornie-Vtskottens Betänkande IV;o 2S. lietep ändamålets vinnande på denna väg skulle möta; Hvaremot Förvaltningen och Collegierne, på andragne skäl, trott sig böra i underdånighet uppgifva en annan utväg alt afhjelpa ojemnheten i förevarande beskattning, sorn, enligt billighet och sakens natur, borde på en gång omfatta städernes jord, deras hus/och tomter samt borgerliga näringen och rörelsen derstädes. Denna utväg skulle bestå deruti, att fördela Städernes samfälda Båtsmanshåll på deras innehafvande jord, på hus och tomter samt på borgerlig rörelse efter, beviliningsgrund. Ifrån beloppét af den bevillning, beräknad i medeltal från 1827 till och med iS3i, sorn nu af all Stadsjorden i Riket erlägges, skulle då först afdragas den bevillning, sorn utgår så väl af, sådan oprivilegierad stadsjord, hvilken redan, är till ordinarie Soldatseller Båtsmans-rotering på landet indelad, sorn af den Kyrkor,.
N:o 28) och två Riks-Stånd till sina hufvudsakiiga delar blifvit afslaget, förnämligast utur de skäl, att deraf skulle följa, "att de ränte "tagare, hvilka endast 2 å 3 år, under högre pris å varor skulle uppl "bära den indelta räntan efter en deremot icke svarande beräkningsgrund, finge vidkännas en obillig förlust, då andra, vid ett omvändt förhållande, erhöllo en lika obillig vinst", samt alt "en obillig olikhet uppkommer mellan räntetagares och räntegifvares rättigheter” skäl hvilka i senare Betänkandet lära blifvit kemnade utan annan vederläggning än den, att "billigheten synes i detta fall högst påkalla hvad den stränga rättsgrunden icke skulle vilja medgifva. Rikets Ständer, de frånvarande ej mindre än närvarande, äro väl en vördnadsvärd autoritet från hvilken det må anses vågsamt att afvika. Men reservanten i da<* må det förunnas jemväl åberopa de icke få reservanterna från förra Riksdagen — mången enskild representant, som inom Utskotten eller i Riks" Stånden yttrat sig mot förslaget. — Preste-Ståndet, som afslodet och frambar sin underdåniga protest deremot inför thronen — andeligen flere bland Bonde-Ståndets egna medlemmar, hvilkas underdåniga erinring gar, likaledes till Konungen framburna, bevittna, huru högt de deraf befarade vådliga följder. Det lärer icke heller böra anses ut°an betydelse* att vid förslagets föredragning i Stats-Rådet det ej blifvit understödt af någon tillstyrkande röst bland Ksnungens Råd. I den Kongl. Propositionen har också, i samband med det Nådiga förslaget om upprättandet af en fix markegång mellan Riksdagarne, i stället för medelmarkegåneen af 5 år, blifvit i JNåder förklarad!, att Kongl. Majit icke ansett Sig böra antaga förra Rikets Ständers framställning om sättet för räntepersedlar nes och kronotiondens utgörande. Då Kongl. Majit i den Nådiga Pro positionen (sid. 8) så bestämdt förklarat
inte leka, jag vet inte hvad det är. THYRA. Jag är ju så sotig, så; och för öfrigt kan jag Tänk den stackars gossen han har aldrig lekt. LEK-KAMRATEN. Hvad heter Du då? SOTARGOSSEN. Heter? De kalla mig Olle... men... ADVENT LEK-KAMRATEN. Hvad heter Du mer, då? SOTARGOSSEN. Mer? Jag heter inte mer. LEK-KAMRATEN. Din pappa då? SOTARGOSSEN. Det har jag ingen. LEK-KAMRATEN. Din mamma då? SOTARGOSSEN. Det vet jag inte. LEK-KAMRATEN. min gosse till källan, så skall Du bli hvit som en liten prins. Han har ingen pappa och mamma. Kom hit SOTARGOSSEN. Om någon annan sa det, skulle jag inte tro't... LEK-KAMRATEN. Hur kan du tro mig då? TREDJE AKTEN SOTARGOSSEN. som det vore sant. Jo, jag vet inte, men jag tycker Du ser ut så LEK-KAMRATEN. honom en kyss också? Thyra, ge gossen din hand! Vill Du ge THYRA tvekar först, sedan kysser sotargossen; lekkamraten doppar handen i källan och stänker i gossens ansigte, hans svarta mask faller omärkligt. LEK-KAMRATEN. Ja, när Du ber mig! senbusken, får Du nya kläder! Se, nu är Du hvit; gå nu bakom den der ro SOTARGOSSEN. Hvarför får jag allt detta, som jag icke förtjent LEK-KAMRATEN. Derför att Du tror Dig icke ha förtjänat det går bakom rosenbusken. SOTARGOSSEN menas. Då tackar jag fastän jag icke förstår hvad det ADVENT THYRA. sotare? Har gossen varit stygg efter som han blifvit LEK-KAMRATEN. stygg förmyndare, som tog alla hans pengar från sig... Se så fin han är nu! Nej, det har han inte varit; men han hade en honom och då måste han ut i verlden och försörja