Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den \ i Junii f. m. hållande, deri resning förgäfves blifvit sökt. Om nu ock detta bärrört af en mindre sorgfällighet hos Domarne, att ex nobiIi offtcio söka, eller ålägga vederbörande förskaffa de upplysningar, sorn i sådane fall varit erforderlige, men hos Domstolarne saknats; så synes dock lagstiftningen böra vara omtänkt att de, till allmän och enskild säkerhet, måtte i ett sammanhang och utan omgång derstädes blifva att tillgå. Sådant skall hufvudsakligen vinnas, om Häradsskrifvarne åläggas tillställa Hä* radshöfdingarne fullständige Jordeboksextracter, samt vid hvarje års slut meddela dem uppgifter å de genom skatteköp eller på annat sätt inträffade förändringar. Likaledes borde HofRättefne, hos hvilka alla FideiCommiss Författningar, såsom innefattande Adelns testamentariske dispositioner, måste vara bevakade och t dfinnandes, lemna Häradshöfdingarne uppgift å de egendomar, som under den af sådane Författningar föranledde inskränktare dispositionsrätt innehafvas. Om Härsdshöfdingarne derjemte tillförbundos, att, i afseJ ende på alla fastigheter, som med full och oinskränkt ägande rätt innehafvas, derå upprätta förteckningar, som upptogo ägarnes namn, vöre upplysning deraf vid skeende inteckningsaosökningar lätt inhämtad, och de misstag, man i detta afseende velat afböja antingen förekomne, eller ock, om de begingos, ledande till bestämd ansvars och ersättningsskyldighet för Domaren. I af - Dftt 11 Juni i /. m, I afseende åter på den förmonsrätt, sorti kan komma i collision med inteckningsrätten, men angående hvilken Lagutskottet synes hafva undgått att sig hufvudsakligen utlåta, är visserligen den väsendtligast och oftast föranledande till inteckningshafvares mindre säkerj het, som omtalas i 17 Cap. 8 §.
— Wholly right, sade han — den glada själen har jag inte sett på ett helt år — han blef ett, tu tre boss på verksta’n, han — hvem kunde tro det — hade dussinet före sig. Nu bor han på Green street, hör jag — på norr. De hade redan vändt och påskyndade ovilkorligen sina steg. Herr Bentzén fortfor att vidt och bredt orda om föregående julars trefnad och fästligheter — den tiden Holm var president i svenska föreningen, och man alla juldags förmiddagar drog från hus till hus och efter hvarandra intog minst åtta frukostar. — Och kors du Ludde, hvad det söps och sjöngs — ovett fick man af yankeefruarna, men Holm tog dem, han — talar som ett geni, den karlen. Där Westerhjelm sirligt trippade på, fick han vid minnet af dessa glada stunder tårar i ögonen. Det nätta morgonruset hade gifvit fart åt tankarna, de tillfredstäldes icke längre af det lilla och tillfälliga här i lifvet utan samlade sig och togo ansats mot det stora — hela — Fru Holm — det är ett fruntimmer! Och barnen sedan — sådana älskliga varelser! — Och det säger jag dig Kalle, att maken till fru Holms sillsalat får du aldrig i det här usla landet — snaps på, begriper du — och misstar jag mig inte allt för mycket — och Kalle, du känner mig — nu känner du mig? —Jag säger dig, att misstar jag mig icke allt för mycket, så bjuder lilla frun oss efteråt på middag — gås — har ätit gås i det huset förr — Gud Fader! Bentzén skrattade lycklig, han tyckte sig känna doften. Emellertid invände han blygsamt: — Nog lofvade jag mig halft till föreningen. — Föreningen — bet Westerhjelm af, het af förakt — en tarflig håla med ohyfsade uppkomlingar — ta mej fan om det går an att säga nej, Bentzén, du ska väl uppföra dig som bildad karl. Ja — Bentzén försäkrade, att han ämnade antaga inbjudningen. Men då kom det ögonblick, då Westerhjelm af en inre fullhet drefs att lyfta dem båda upp på ett bredare plan.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 75 n) Enligt 32 punkten skänktes af J. W. Burman år 1838 till Frösö skola 2,000 11: dr 15: k o, med föreskrift att Rektor, i samråd med inspektor och andra för lärosätet intresserade personer, egde att besluta, om och hvilka behof påkalla att af donationen afhjelpas; varande af gifvaren förslagsvis hemstäldt, att dermed måtte grundläggas en femte klass, så att ynglingar kunde derifrån direkt dimittera® till universitetet. Denna fond, som den 31 December 1858 utgjorde 4,284 R:dr 25 öre, har icke varit bland statens tillgångar för elementar-läroverken upptagen; — men då det synes skäligen kunna ifrågasättas, om icke numera, sedan Östersunds skola blifvit till högre elementar-läroverk utvidgadt, räntan af berörde fond bör ingå i beräkning vid bestämmandet af skolans stats-anslag, torde upplysning meddelas, huruvida i donationsbrefvet finnes meddelad någon bestämd föreskrift i motsatt syftning, hvarigenom en sådan åtgärd skulle förhindras. Utskottet, som i öfrigt icke funnit något att erinra i afseende å det sätt, hvarpå ifrågavarande donationer till rikets elementar-läroverk, enligt ofvanberördo uppgifter, för närvarande äro använda, får i anledning häraf hemställa, att Rikets Ständer måtto i underdånighet anhålla, det Kongl. Majk täcktes uti här ofvan omförmälda särskilda frågor låta verkställa den ytterligare utredning af vissa donationers tillkomst och beskaffenhet m. m., som Utskottet funnit vara erforderlig, samt att Kongl. Majk derefter behagade vidtaga do åtgärder, som finnas af omständigheterna påkallade. 59:o.
Sehäfferi-ägarne funne en uppmuntran och en fördel vid förökningen af sine hjordar, derigenom de Svenske fabrikernes ull behof kunde fyllas med inhemsk tillgång, inom mångdubbelt kortare tid, än som vid nuvarande tulJhelopp kunde påräknas: att tullbestämmelser, hurudana sorn helst, betydde likväl föga, om de ej voro beledsagade af nödiga controller, hvaraf få yrken hade mera omedelbart behof, än det ifrågavarande, emedan få fabrikater kunde med samma lätthet lurendrejas och tullförsnillas, som de hvilka tillhöra klädesfabrikernes alster: och att följaktligen en utvidgad tullbevakning vore af nöden, äfvensom en förändrad ordning för beslags verkställande skulle vara af väsendtlig nytta. Vidare har Halloch Manufactur-Rätten yttrat: att det vore en allmänt känd sak, huruledes kringvandrande Vestgöthar här i staden hålla sina verkliga eller förmenta tillverkningar till salu öfver allt, och huruledes de, genom förflyttande af sina försäljningsvaror in uti hvarje honing, förstå och lyckas att skaffa sig afnämare. Att en så beskaffad oinskränkt handelsfrihet, sorn icke vore sjelfva fabrikanten tillåten, skall högst menligt inverka på afsättningen af hans varor, syntes Halloch Manufactur-Rälten vara lämmeligen påtagligt, äfvensom att Fabrikanternes klagan häröfver måste antagas vara billig. Det vore följaktligen alt önska, att den af kringstrykande ‘Vestgöthar utöfvade handelsfrihet, hvaraf i allt fall intet godt tillskyndades landet, mätte varda inskränkt till deras bo - 56 tiar eller upplagsslällen, samt att kringbärandet och utbjudandet lill salu af egna och främmande tillverkningar, måtte dem förbjudas.
Att lånet utliqvideras i samma mån arbetet fortskrider, dock i så måtto förskottvis, att den som anmäler sig och får beviljadt lån, upgifver antalet tunneland han första året ämnar bereda, och derest lian riktigt fullgör sitt åtagande, liar han åter lätt, att för kommande året upgifva sitt tillämnade odligsbelopp o. s. v. Heister han i sitt åtagande erhålles intet för kommande året eller förr än afsedda åliggandet fullbordats. 7:o Räntan är endast 2 för hundradet och afdrages å utbekommande lån, sålänge utbetalningen derå fortgår. 8:o Alla utbetalningar af lånen och ränteleqvid på desamma sker alltid i Januari månad på det allt må vara redo i och för arbetets pågång. 9:o Lånekapitalet återbäres i samma mån och till samma storlek det utbekommits hvarje post 5:te årsdagen af dess utbetalande. 10:o Kunna anslagen utslräekas öfver hela riket böra det ena länets ej begagnade kunna af ett annat få åtnjutas. Den 23 December. 135 Ulsk. torde bättre än jag kunna pröfva och bestämma de ytterligare föreskrifter utom de föreslagne, som synes angelägna och tager jag mig friheten förorda de aldra enklaste emedan dessas invcckling ofta nära förintat det åsyftade ändamålet — odlingshjelp. Skulle denna välgörande låne-anstalt cj kunna utsträckas öfver ljela riket, anhåller jag, att för Kronobergs-län föreslås minst 200,000 r:dr b:co under afsedda 3:ne åren emedan odelbara måssar och kärr der, säkerligen utgöra det tredubbla af all länets nu varande åkerjord. Remitterades lill Hanko-Utsk. Frih. Bonde, Knul Philip, upläste följande motion: Ett bland de vigtigaste af de vid hvarje riksdag lill ny pröfning återkommande ärenden, är onekligen tullbevillningsfrägan.
Discont-actiernes belåningsrätt icke bestämmes, Riksens Ständer icke allenast begå en våldsam orättvisa, utan äfvenväl genom denna uraktlåtenhet, orsaka Statsverket förluster, sorn annars kunna förekommas. Grefve Spent, Carl Gustaf •. Ehuru den sista värde Talaren redan anfört nästan alla de anmärkningar jag äfven ämnade framställa, an. håller jag likväl att få uppläsa följande: Friherre Wirsén har efter mintanka, i sin reservation föreslagit så nyttiga och nödvän, diga stadganden, och hans öfvertygelse, att det uttryckligen bör bestämmas, det de i orterne tillsatte föreståndare för UtredningsCon-i toiren böra få pröfva omsättnings-documenter, till undvikande af penninge-rörelsens alltför stora concentration i hufvudstaden, är så full - Den z Julii. *3 komligt öfverensstämmande med min, a<tt jag ej kan afhålla mig, att ödmjukast anhålla hos Högh Ridderskapet och Adeln om återremiss af Betänkandet, med anmodan till Utskotten, att på dessa af Herr Friherren framställde förslag fästa tillbörligt afseende. Skola alla documenter pröfvas här och ifrån orterna endast beledsagas af Föreståndarnes tilleller afstyrkande yttranden, så skall först och främst tids-i utdrägten af en dubbel pröfning, för det andra behofvet af 2 commissionairer, belasta den som omsätter lånet. Ty man må genom handlingar utreda saken, så mycket man behagar, bokstafven är död, och för pluraliteten af lån skall hända, att de som här pröfva, finna sig i behof af ytterligare upplysningar, äga en annan åsigt af saken, än föreståndarna der nere o. s. v. Skola nu dessa ytterligare upplysningar hämtas genom correspondance, så kunna flera veckor åtgå; till undvikande häraf blifver alltid en i hufvudstaden okänd låntagare nödgad att hafva en commissionair här, som upplyser om hvad som i handlingarna kan finnas tvetydigt, och, så godt ske kan, försvarar hans sak.
' Då numera aflidne Kansli-rådet Johan David Valerius ej mindre såsom utmärkt embetsman och snillrik skald, än äfven genom mångårigt arbete i de af Rikets Ständer åt honom uppdragna befattningai, förvärfva! sig rättvist anspråk på fäderneslandets erkänsla, hafva Rikets Ständer ansett den aktning, Svenska folket är skyldigt hans minne, lämpligast kunna ådagaläggas genom att från nöd skydda hans efterlefvande enka; hvadan Rikets Ständer, enligt derom gjord framställning, bifallit, att Kansli-rådet Valerii enka, Aurora Christina Ingell, må förklaras berättigad att å Allmänna Indragnings-Staten för sin återstående lifstid uppbära en pension, stor 400 R:dr Banko. 23:o. Med afseende derå, att numera aflidne Professoren vid Upsala Universitet, Fredrik Wilhelin Palmblad, genom sin mångsidiga och vidtomfattande litterära Expedilions-Vtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, A':o 163. 445 verksamhet, intager ett högt aktadt rum bland de män, som gagnat Vetenskapen och Fäderneslandet, men han under sin lefnad, icke förmått förvärfva de materiela fördelar, hvilka kunna freda maka och barn frän nöd och bekymmer, hafva Rikets Ständer ansett Staten böra, under sådana förhållanden, visa sin välvilja mot de efterlefvande, hvadan, med anledning af derom gjord hemställan, Rikets Ständer medgifvit, att ett belopp af 400 R:dr må från Allmänna Indragnings-Staten årligen tilldelas Professoren Palmblads enka såsom bidrag till hennes 3:ne barns uppfostran och underhåll, att utgå med | för hvartdera, så länge sonen ännu icke uppnått myndig ålder och döttrarne förblifva ogifta. 24:o.
Ehuru jag förmodar att återremiss icke kommer i fråga, får jag dock äran anföra, all jag icke kan tillstyrka förändring af de 100 ndr till 200 r:dr, alldenstund olia 1000 r:drs belopp är af mindre betydande värde för den som är bemedlad än 100 ndr för den mindre bemedlade. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Ilr von Hartmansdorff: Då ingen mer än Frih. Cederström, mig veterligen yrkat återremiss, sä vill jag till honom hemställa om det är skäl alt vidblifva denna mening, då det naturligtvis är öppet för en hvar, som vill skicka mera penningar, än 100 ndr, att fördela summan i serskildta bref, hvilket icke är förbjudet. Jag finnér således ingen annan olägenhet vara genom detta förslag åstadkommen för penningeafsändaren eller brefskrifvaren, än det visserligen onödiga, men ringa besväret att göra flera särskildta couverter. Deremot är vinsten, på sätt Ilr Rosenblad sagt, ganska stor. Jag hoppas således att Frih. Cederström afstår ifrån sitt yrkande om återremiss. Hr Printzensköld, Carl: Afven jag tillstyrker bifall till betänk. Dock anser jag mig skyldig att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en motsägelse, som förekommer i de föreslagna bestämmelserne, ty Ulsk. har nemi. börjat med att föreslå, att en assuranceafgift skall erläggas för hvarje fullt 100 r:dr. Således följer deraf, att om 100 ndr afsändas, så skall det ske genom öppen recommendation emot erläggande af den derför bestämda afgiften så vida Slaten skall för summan vara ansvarig. I den derpå följande punkten säger deremot Etsk., att Staten icke skall ansvara för mera än 100 ndr b:co under sluten rekommendation, hvilket måste innebära att man på detta sätt äger rätt alt, under postverkets ansvar, afsända omförmälte summa, ehuru man nyss förut förklarat motsatsen.
Yid fråga sedermera, om icke ofvan*, nämnde Lagrum, med den förändring i Redactionen, som Herr Grönhagen, på sätt ofvan är nämndt, föreslagit, horde lämpas å Domare, Executorer samt Ämbetsoch Tjenstemän, och följaktligen ali tillämp* liing af 9 Can. 5 §, UtsöURalk, och i Cap, 12 §. Rätteg.Balk, i hvad dylika brott rö* rer, alldeles försvinna; så ehuru Utskottet redan, på sätt ofvan blifvit aufördt, an-> sett någon förhöjning af det ansvar desse §. §. utsätta, nu icke partielt höra vidta*, gas, lärer Utskottet dock höra yttra sig, huruvida dessa §. §. äro lämplige, då de uppräknade förbry telserne, på sätt Herr Grönhagen omnämnt, i Helisten utöfvas. Dervid tror Utskottet, alt om någon Äm-. hetsman, vare sig Domare eller Executor, skulle medelst pinande till bekännelse gö* ra sig till ansvar skyldig, kunde icke nå* got mindre ansvar, än det i 8 §. utsatte, på honom lämpas, och följaktligen hans tjenstebefattning icke lända honom till mildring i bestraffningen. Hans för bry tel* se innefattade då en åtgärd, som ej i nå* gon händelse af Lagen tillätes, och der följaktligen ett origtigt begrepp om Lagens rätta mening aldrig kunde tjena till ur-, sägt,. Med olaga arrestering åter förhåller det sig annorlunda. Då en Domstol prof* yar en person så öfverfygad om brott, hvarför han gripas bör, eller så besvärad lagutskottet! BethnknnAen. 805 ined anledningar , att hafva desamma begått, att Domstolen förklarar honom böra i häkte träda, fullgör Domstolen en ovilkorlig tjenstpligt, och de, sorn i Domstolen sitta , mätte således ej för ett sådant beslut kunna ansvara annorlunda, än efter 1 Cap. ia §. Rätteg. ikil k. eller såsom för annan Dom.
Skörd, med det af Directionen, efter förvik skeda Reqvisition, beviljade Spannemåls un? derstöd, skall blifva svarande mot Länets innevånares behofj och Ifrån Norrbottens Län är inberättadt, att koldén väl på lågiändig Mark och sumpiga, trakter något skadat säden, men att skörden af både Råg och Korn i allmänhet varit god och ymnig, och förmodas blifva för Länet tillräcklig, samt att Gräsväxten äfven utfallit ovanligt gifvande. Slutligen förekommer från Gottland, att Rågsädet, ehuru ej så ymnigt inbergadt, som skälig anledning varit förvänta, likväl skall förslå för Landets behof och kunna lemna något öfverskott till utförsel, samt att Kornet likaledes gifvit så jemn och förmånlig skörd, att den ej allenast blifver tillräcklig för Länets egna förnödenheter deraf, men äf-. ven medgifver någon del till försäljning. Yid jemförelse Länen emellan efter dessa Berättelsers föranledande, synes årsväxten i Riket visa sig sålunda, att Stockholms, Ostergöthlands, Calmare, Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Orebrooch Gottlands Län kunna anses i det hela hafva erhållit förmånliga skörder, äfven med Öfverskotter, i synnerhet af Vårsäd, till stöd och undsättning för andra Län, som komma i saknad af erforderlig Spannemålj Att likväl Rågproductionen varit allmänneligen i hela Riket knapp och skulle blifva otillräcklig, om icke britten kunde af den lyckligare utfallna inberg*. Be sy, och Fkon, Utsh, Betänkande»*, ?iing af ali slags Vårsäd och jordfrugter ersättas 5 Att Jönköpings, Kronobergs, Elfsborgs, Götheborgs, Orebro, Vester Norrlands, Vesterbottens och Norrbottens Län, ehuru tilläfventyrs utan tillgångar att afyttra, likväl blifvit välsignade nied tillräcklig Säd för egna behof, om den väl användes; Att deremot Upplands, Nyköpings, Vestmanlands, och Hallands
Reseoch traktaments-penningar å 9:de hufvudtiteln, Allmänna indragnings-staten 43,466: 5. Brister, uppförda till ersättning af Hiksgälds-kontoret: å 2\dra hufvudtiteln, Fångars vård och underhåll 81,484: 85. Skrifmaterialier och expenser, ved m. 1,024: 29. Reseoch traktaments-penningar 9,038: 61. å 4:de hufvudtiteln, Kavallerioch infanteri-regementena 1,315: 81. Fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar 77,885: 27. Mathållning för manskapet vid garnisons-regementena 23,460: 57. Inqvarterings-kosinader i Stockholm 946: 83. å 5:te hufvudtiteln, Tillskott i de till båtsmans-indelningen i Blekinge län an slagne räntor 3,114: 2. Reseoch traktaments-penningar 23,952: 11. Skrifmaterialier och expenser, ved m. m. för Flottans stationer och depot 3,984: 11. å 6:te hufvudtiteln, Utflyttningshjelp efter laga skiften 94,994: 75. Odlingshjelp m. m. för krono-nybyggare 4,615: 67. Skrifmaterialier och, expenser, ved m. 21,016: 54. Reseoch traktaments-penningar 16,381: 26. Lvshållningsm. fl. utgifter för Kronans publike hus i Stockholm ?. 8,398: 88. Observationsoch uppbörds-procenter 1,955: 32. Uppköp af ved för Wisby s. k. krono-kalkugn 859: 6. å 8:de hufvudtiteln, Särskilda förslags-anslag för Kleresiet: Biskopens på Gottland lön •• 778: 5. Lappmarks ecklesiastikverk ••• 3,185: 3.
I ändamål att härutinnan bereda en, efter Utskottens omdöme, behöflig rättelse, få Utskotten, som deremot anse någon ändring uti sednare morn. af ifrågavarande § icke lämpligen böra vidtagas, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att, uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, genom utfärdad författning, i nåder stadga, att i:ta morn. af 55 $ uti ofvan åberopade Kongl, förordning måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”tjensteman, sorn, innom tillträdesdag inträffar, afskedas, befordras, transporteras eller på annat sätt skiljes från beställning, hvarmed boställe åtföljer, tillträder icke bostället, utan skall den, som efter honom till beställningen befordras, detsamma tillträda, med skyldighet Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utshotlens Betanknndcj N:o 3F, 3 att ersätta den forre sä väl boställets uppskattningsvärde efter afdrag af boställs räntan för den tid, han> genom dennes afgång från beställningen j kommit i förtida besittning af bostället, som ock den trädesoch bruknings kostnadj han kan hafva vid detsamma användt.” Stockholm deu 22 Augusti 1848. Reservationer: Af herr von Hohenhausen, M. S„ som ansåg hvarken uti motionen eller i Utskottens förslag fullt giltiga skäl vara anförde till förändring uti de nu gällande stadganden, synnerligen som, under det olägenheter skulle genom förslaget i ett fall afhjelpas, ökade svårigheter deremot kunde uppslå, i händelse flera ombyten lill samma tjenst emot slutet af fardags-året komme alt intiäffa. Häruti instämde herr Friherre Ahlströmer, O. Af herr Hedenstjerna, W.:
Regeringen deråt egnade en synnerlig uppmärksamhet, och uti ofta förnyade stadganden anbefalldes föräldrar och förmyndare alt undervisa deras harn och myndlingar uli christendomen samt ali läsa uti bok; hvarjemte vederbörande försläridigades alt noga tillse, det sådant verkställdes. Äfven då hade man likväl insett, att föiäldra-undervisningen ej kunde öfverallt vara tillräcklig och uti Kongl. Majrts Resolution uppå Presleiskapels Besvär af den 22 Oclober 1^23, föreskrifves: att, om föräldrarne ej sjelfve kunde undervisa barnen, som deras åliggande vore, så skulle de vara förbundne att hålla dem hos skolmästaren eller klockaren i Socknen, eller hvarest lägenhet dertill funnes; att, om någon af ondska eller utan laga ursäkt sådant eftersatte, skulle han första och andra gången varnas, och sedan plikta 3 mark silfvermynt till socknens fattige barns undervisning, och icke dess mindre vara skyldig att sätta barnet att läsa i hok; alt ingen annan ursäkt till befrielse från vitet finge galli, än högsta fattigdom, samt att i sådant fall Kongl. Maj:t förmodade, att socknen till ett så vigtigt ändamål skulle något sammanskjuta, så fiamt ej sådane utfattige föräldrars barn kunde få något understöd af det, som eljest till socknens fattige samlades. Det var således redan vid nämnde tid insedt och erkändt, att Slaten hade skyldighet alt vaka öfver de ungas undervisning och tillse, att den på ett mot ändamålet svarande sätt besörjdts, samt vidtaga tvångsåtgärder, der sådant Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, IV.o 128. 23 befanns nödigt, hvarföre också, enligt, nyss åberopade stadganden, foräldrarne voro ovilkorligen förbundne att låta meddela sina barn ett visst kunskapsmått, visserligen ringa, men för den liden kanske icke mindre, än det nu föreslagna minimum utgör, i förhållande till närvarande tid och dess fordringar. Utom det, att det uti denna §. införda stadgande icke är nytt, utan tvertom i sin grund har häfden för sig, eger det visserligen också andra ännu vigligare grunder att stödja sig på.
Bevilln.- Ulsk:s underlåtenhet utvisar alt äfven det ansett rätten försvunnen. Frih. Raab: Jag anser mig skyldig att svara några ord på de anmärkn:r som blifvit gjorda. Hr von Hartmansdorff anser förslaget hafva det stora fel, alt det ej kan efterlefvas här i landet, emedan vi ej hafva en gensd’armes-corps för alt bålla jemn eftersyn i brännerierna. Jag får dertill säga, att här icke gäller frågan om att tillämpa kar-bestämningen för de små brännerierna, utan alt frågan här gäller blott de stora brännerierna, hvarest alltid flere personer finnas tillstädes, så att jag ej kan annat finna, än att eftersyn der är ganska lätt, ja lättare än i våra nnvar. bränneriet-, sådana de hittills ägt rum. Hr von Hartmansdorff beklagar om bevilln.-n pä bränvinet blefve högre, emedan man derigenom skulle ingifva våra statsmakter en kärlek för liränvinsbränningen i allmänhet. Jag tviflar dock på att någon större nykterhet skulle vinnas genom bränvinsbränuing utan skatt; emedan jag erinrar mig att på 1600-talet en landsh. skref till regeringen, att folket bränner i hvar stuga, bad regeringen för all del ställa så till, att något förbud på bränvinsbränning lill denna utsträckning gjordes, eljest blefve folket förderfvadt. Ett skäl har Hr von Hartmansdorff anfört, som verkligen är karakteristikt, för sin önskan att i författningen måtte såsom hittills utsättas vilkoret i afseende på K. M:s rätt att inställa bränvinsbränningen; han önskar det nemi. derföre, att den nya bränvinsförordnrns anhängare vilja hafva bort det. Hr von Hartmans - Den 26 April f. m. dorff lärer oss luiru man skall framställa sin mening för alt få sin vilja fram. Jag bör dessutom förklara, alt del är icke lill bränvinsbrännarnes nylla, utan till landets, som jag yrkat, att man skulle betaga all den fruktan i en näring, som derigenom ovilkorligen uppslår.