Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Daniel Fallström. de sanningar, Lamartine. Öfveransträngning oeh valfrihet. E. Rektor Palmgren säger om s i s t n ä m n d e l ä r j u n g a r: » Försumlighet och lättja, vare sig de härflyta från lärjungen själf eller från dem, som hafva hans vård sig anförtrodd, få ofta gälla som öfveransträngning eller dålig begåfning; men den lärjunge, som Jider af så beskaffad öfveransträngning, afpassar sitt arbete icke efter dess natur och svå- righet, utan efter sina nöjen och förströelser, och först efter att åt dem hafva offrat sin tid och sina krafter går han trött och olustig under nattens eftertimmar till sitt arbete för att ej med allt för stor skam bestå i dagsarbetet i skolan. Afpassar han åter hemarbetet — ty det är väl därvidlag som hufvudsakligaste öfveransträngningen förekommer — år efter år efter arbetets natur och mängd för hvarje dag och efter lärarnes anvisningar, så torde han i regeln icke kunna klaga öfver för mycket hemarbete; men då nu, såsom ofta är fallet, skolans hemarbete af flera af våra gossar ställes tillbaka för nöjen och förströelser af mångahanda slag, för att icke tala om ren lättja, så inträffar, att det hemarbete, som i bekvämlighet och ro kunde af gossen fullbordats emellan kl. 5 — 7 på aftonen, måste för teaterbesökets eller någon bjudnings skull framflyttas till kl. 11, 12 eller 1 på natten. Då inträder öfveransträngning, ty nattens ro och hvila beröfvas den lärjungen. Men hvems är skulden härtill? Sä- kert är, att flere gossar gå förlorade här i lifvet genom försumlighet, brist på flit och ' daglig omtanke än genom öfveransträngning i skolan. Huru ofta får man ej höra det talet: » min gosse har så svårt för att läsa »; men vanligtvis har gossen ej så » svårt för att läsa » som svårt för att vara uppmärksam, flitig, ihärdig och aktsam om tiden. Detta tal om » svårt för att läsa » börjar allt mer och mer användas, så snart en gosse genom bristande flit och arbete icke kommer fort i skolan;
De äro desse verkningar: en trefven folkmängd och folkökning, jemna pris å lefnadsmedel, med jemn tillgång, utan trugad afsättning; Näringar, som utvidga sitt område, förbättra och mångfaldiga sina producter, samt lifvas af Handeln; I^andtmannens förnöjsamhet; Närings-Idkarens rigtande sysselsättning; Lego-arbetarnes flit och belåtenhet; Tjenstemannens sorgfria egnande åt Nationens stora föremål, skydd och förkofran ; Försvarsmagtens kraftiga tillväxt eller Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, clv sysselsättning bland trefne Medborgare, som ej känna henne såsom en börda; Köpmännens, Handelns lifliga företag, ledde af Näringars öfverskott, af förråders rikedom, af ukade redbara, njutningar hos Allmänheten, af Utländningars förtroende; Kunskapers allmänna begärlighet; Ett lifligt, till föremålet enigt, deltagande i National-angelägenlieter; och sluteligen Förtroende till framtiden. Hvad åter igen angår det sätt, hvarpå Rikets penningeverk skola uppfylla denna sin bestämmelse, så företer sig genast, att det samma måste ej allenast stå tillsammans med Statens allmänna åsyftning, utan äfven medverka dertill. Statens förhållande i detta hänseende visar sig olika efter de olika begrepp, man i allmänhet gör sig om förhållanderne emellan det enskilda och allmänna i Staten; och den negativa eller ock positiva Stats-Läran införa olika medel och resultat på detta sätt, hvilket jag redan antydt. Här kan ej vara stället, att framställa en lära om mynt, ehuru de olika begreppen i detta hänseende, hvilka nu äro gängse, väl kunde påkalla den. Jag återfaller här på den reflexion, soln jag i början redan anfört, att redandet af detta ämne icke synes vara inom Riksens Ständers område; en reflexion, sam ovilkorligen påkallar en annan, nemligen, att ehvad Ständerne än förmå utreda, besluta och till verkställighet genom sine fullmägtige befordra; det samma ändock skall sakna all hufvudsakeligen «.vi Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden} välgörande verkan; sa vida ej samina besluf gillas och lifligen etkännes af Styrelsen.
Stats-Kontoret, som, uti dess under den 28 Februari 1842 afgifna underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1841 afgifna Berättelse, rörande denna fråga i underdånighet sig yttrat, 40 — får samma yttrande nu åberopa, med det tillägg, att, då Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att räntan årligen bör minskas med 500 R:dr, svarande mot 5 procent å det belopp af 10,000 R:dr, som Stenkolsverket borde årligen afbetala å det lån, 120,000 R:dr, Direktionen till Verkets drift ägde upptaga, hvilken minskning iakttagits så, att sednaste räntebetalningen, sistlidet år, endast utgjorde 3,500 R:dr, fortgår alltså denna räntenedsättning numera, i öfverensstämmelse med villkoret för bidraget, hvilkeL Eders Kongl. Majit i nåder beviljade, lill befordrande af ett allmänt nyttigt ändamål, af anslaget å då varande 9:de llufv udtiteln till jordbrukets, handelns och näringarnas underhjelpande, hvilket var släldt till Eders Kongl. Maj:ts höga disposition. I afseende å Revisorernes förnyade framställning derom, att de, under hvarje af åren 1840 och 1841, å 9:de Hufvudtiteln, för sjömätningar anordnade 2,000 R:dr och för sjökarteverkets fortsättande 1,000 R:dr bordt egentligen tillhöra Handelsoch Sjöfarts-fonden, har StatsKonloret ej något att tillägga dess i denna fråga, uti förrberörde Utlåtande af den 28 Februari 1842, afgifna underdåniga yttrande. Då numera en särskild Styrelse för Vägoch Vattenbyggnader tinnes, ankommer det på Eders Kongl. Majits nådiga godtfinnande, huruvida, såsom Revisorerne ansett, denna Styrelse jemväl må öfvertaga den befattning, som Kommitterade för Norra Väganläggningar hittills varit anförtrodd.
Division til 1— ”hörande göromål; men enär det likväl vi”sat sig under en längre tidsföljd, att göro"målen medhinnas efter de methoder, som ”nu gälla, helst hvad Svea IdofRätt angår, ”om arbetet stundom bedrifves af en inte”rims tillsatt 4:de Division, samt då härtill ”kommer, att Landets Lagskipningsväsende, ”likasom sjelfva Lagstiftningsprinciperna, så ”till sägande, befinna sig i en eris, hvilkens ”utveckling ingen med säkerhet kan förut"se, så tvekar jag att tillstyrka en förändring i sistnämnde arne HofRätter, hvilken ”icke synes egentligen påkalla någon skyndsamhet, och hvilken jemväl skulle erfordra "höjda underhållskostnader till nya Ledamöter; likasom jag linner ännu mindre ”rätt eller billigt, att, emot vunna upplys nin - Den 17 December e. ta. ”ningar och Herr Presidentens i Svea Hofslätt bestämda uppgifter, föreslå annan ”indragning, än på det vilkorliga sätt, att ”om Kongl. Maj:t icke skulle i nåder finna ”skäligt, att för hvarje af sistnämnde Hof”Rätter bestämma 4 Divisioner nied sex ”ständiga Ledamöter, så borde, till följd ”af begreppet om lika antal dömande å ”hvarje Division, 20 Ledamöter blifva tillfyllest i Svea HofRätt, för att bilda 4 ”Divisioner och 5 personer i hvardera.” I anledning häraf lärer den tydning följa af sig sjelf, att både Götha HofRätt och jag anse den beslutade förstärkning ibland Ledamöterna vara nyttig och ändamålsenjig, i synnerhet sedan Kongl. Maj:t nu mera behagat såsom princip antaga att sex Ledamöter böra tillhöra hvarje Division. För öfrigt hyser jag den öfvertygelse, att Kongl. Maj:ts nyssnämde Nådiga beslut i en Reglementarisk fråga icke egentligen kan blifva föremål för Rikets Höglofl. Ständers öfverläggning; men jag förmodar dock, att Höglofl. StatsUtskottet lärer, så vidt ske kan, utfinna medel, hvarigenom Kongl. Maj:ts Nådiga afsigter äfven i förevarande ämne kunna befrämjas.
Att sådant skulle lätta * "beskattnings»bördan > genom en jemn Benil ni ngs-Utskottets Utlåtande N.-o 18. i3 Vfördelning, synes tydligt, då somliga nu ”deremot få betala 5 till io procent afin, J'kornsten. Det är just sådana förhållan”derij, hvarigenom de förmögnare classer”nayi synnerhet Tlandels-classen , undanfdragas beskattning j då deremot Jordbru”karen blir för tungt tryckt, dag anhål”ler derföre , att Devi Unings-Uts kott et Ulriika med de öfriga Utskott > till hvilka ”min Motion är remitterad, af göraj omic”ke denna del bör isolerad bearbetasj eller ”om Utskotten vilja i ett sammanhang ut"”låta sig om Motionen.”
Som sexmännen Erik Olofson i Svengården blifvit förordnad till fjärdingsman och Magnus Rask i Storhögen flyttat till Lassgård, valdes nu, med enhällig röst, i dessas ställe, till sexman i 3:dje rotan, bonden Mathias Moberg i Österåsen och i den 4:de bond. Olof Enarsson i Storhögen. § 3. Framställde sockensnickaren Pär Ed till församlingen den frågan, om någon hade något invända deremot, att han, under nu instundande vinter begaf sig till Ångermanland, för att söka arbetsförtjenst? Hvarpå svarades, att församlingen kunde så mycket mindre hafva dervid något att erindra, som det kunde stå Ed fritt att söka försvar hos någon enskild, om han så åstundade, med hvilket yttrande Ed förklarade sig fullkomligen nögd, emedan som han sade, förtjensten för honom torde blifva hedanefter nog så ringa, för att svara emot den dryga skatt, honom blifvit påförd, i egenskap af socken-snickare. I följe häraf blef nu så öfverens kommet och beslutat, att Ed med detta år upphör att af församlingen njuta försvar såsom socken snickare, och således behöfver han icke eller dess tillstånd för sin tillärnade utfart. In fidem N. S. Edlund 1836 d. 20:de november är förestående 2:ne protocoll upplästa och till alla delar erkända vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga intyga på församlingens vägnar: Olof Nathanaelsson Erik Svensson Häggesta i Nygård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 29 januari 1837. § 1. Som anmält blifvit, att Olof Olofsson i Jonsgård och Jonas Pärsson i Storbränna, vid sistl. höste-ting, begärt och erhållit afsked från nämndemans befattningen, voro nu församlingens ledamöter, efter förut skedd vederbörlig pålysning, samlade till allmän sockenstämma, för att, till underdånigste följe af Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af d.
Stånd utses, för att deltaga i den såkallade Tahnans-conelaven, och hemställde H. Ex. huruvida R. o. Ad. behagade sammanträda i morgon f. m., för att utse dessa ledamöter af det II. Ståndet. Frih. Cederström, Jacob: Jag tager mig friheten hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville öfverlemna åt Hr Gr. o. Landtm, att sjelf kalla de personer att deltaga i Talmans-eonferencerne, till hvilka Hr Gr. o. Landtm, kan hafva förtroende. Hr Westfelt, Nils: Med Frih. Cederström ber jag att få förena mig i den mening, att Hr Gr. o. Landtm, må hafva godheten att sjelf utse 3:ne personer till deltagande i Talmans - Den 18 Juli f. m. 11 öfverläggningarne, men att af desse Ståndet sedermera må utvälja de två, som grundlagen fiireskrifver. Hr von Heyne, Georg: Jag förenar mig, utan något villkor, i hvad Frih. Cederström yttrat. H. Ex. Hr G r. o. L a n d t m. ansåg sin skyldighet vara, att i afseende på de nu gjorde förslag först inhemta R. o. Ad:s tanka om hvad Frih. Cederström tillstyrkt, och hemställde fördenskull, om R. o. Ad. hehagade, pä sätt Frih. Cederström föreslagit, öfverlemna ät II. Ex. att utse de 2:ne ledamöter afR. o. Ad., som böra vara närvarande vid Talmans-couferencerne. Ropades ja. Derefter betygade H. Ex. Hr Gr. o. Land t m. sin tillfredsställelse och erkänsla för det honom sålunda af R. o. Ad. visade förtroende, hvarjemte H. Ex. på det sätt begagnade den rättighet, som blifvit honom lemnad, att H. Ex. anmodade II. Ex. Hr Gr. De Geer, Carl, samt Hr v. Troil, Emil, att deltaga i Ta Imans-concia ven. Hr Tersmeden, Carl Reinhold:
Uti häröfver afgifven förklaring, hafva Fullmäktige anfört, att, som hvarken Banko-Reglementet eller den för Utskottet gällande Instruktion föranleda dertill, alt Fullmäktige böra till Utskottets pröfning hänskjuta de förvaltningsfrågor af en eller annan beskaffenhet, som kunna under Riksdagarne' förekomma, Fullmäktige ansett sig destomindre ega anledning att åt förevarande fråga gifva en sådan behandling, som Fullmäktige, till förekommande af hinder och afbrott i göromålens jemna och orubbade gång, vid flera tillfällen, varit nödsakade att anvisa arfvoden utöfver stat och särskilda ersättningar för olikartade samt i Reglementet och Tjenstgörings-Ordningar icke förutsedda tjenstebestyr. 12 Banko-litskottets Berättelse. Ehuru Utskottet delar den af Revisoreme uttalade åsigt, att berörde ersättningsfråga lämpligen bordt till Banko-Utskottets bepröfvande hänskjulas; likväl och som Fullmäktige icke varit af Banko-Reglementets föreskrifter förhindrade att densamma omedelbart afgöra, hemställer Utskottet, att vid den af Fullmäktige afgifna förklaring må få bero. §. 21. (1851 års Rev.-Ber. §. 34 och 1853 års Rev.-Ber. §. 44.) Utsöknings Till fortsättning af den uti sistnämnde Revisions-berättelse förekom mälet mot mande redogörelse för utsökningsmål^ emot Gravören J. E. Åkerbergs / E'lierbell konkursmassa, har Utskottet skolat meddela, att det Öfverståthållarekonkursmassa. Embetets Utslag af den 28 Juni 1853, hvarigenom nämnde konkursmassa förpligtats alt till Banken återbetala 8,705 R:dr Banko jemte ränta derå från lyftningsdagcn till betalning följer, icke kunnat, i anseende till Sysslomannens, Skräddaremästaren J.
Men då det tycks vara nödvändigt, vill jag gärna fästa er uppmärksamhet på, att det icke är min ringhet som är Danmarks konung. – He! – Rantzau skrattar beskt. – Jag förstår icke, hvarför ni icke skulle kunna tala helt öppet om hvad hela världen vet! Hvarför envisas ni, käre vän, att hålla er imposanta personlighet dold bakom kungens rygg? Det där påminner om strutsen, som sticker sitt hufvud bakom en liten sten och tror sig väl gömd, därför att han själf ingenting ser – medan hans stort tilltagna och härligt fjäderprydda bakdel står och skyltar i öknen – ett ypperligt mål för infödingarnes pilar! Ni får nog snart känna, att jag slagit hufvudet på spiken! – Jag tviflar icke på er siareblick, min käre grefve. Och jag spår, att också ni själf snart får lust att vara med om fågelskjutningen. Jag får väl vänja mig vid att vara skottafla, eftersom jag ofta är det verktyg, kungen väljer till utförande af sin vilja. – Som ni leder, he! – Om det kan kallas så, att jag säger min mening i enlighet med hvad jag själf tror lända fosterlandet till gagn. Men jag upprepar ännu en gång, eftersom det tycks nödvändigt, att det är kungen som regerar. – Detta är en dispyt om påfvens skägg – afbryter Rantzau otåligt – låt oss icke längre rida på ord, käre vän. Säg mig hellre helt öppet och ärligt, hvarför den pudrade räfven blef utrikesminister. Kungen – jag använder den formuleringen af grannlagenhet mot er – kungen har förmodligen haft något skäl, he? – Skälet är helt enkelt spänningen till det ryska hofvet. Ert namn, grefve Rantzau, skulle verka som ett slag midt i ansiktet på kejsarinnan. Och kungen tror icke på möjligheten att lyckosamt föra ett krig. – Också jag har förändrat min mening härutinnan. – Ni har sannerligen blifvit mycket snusförnuftig – he! och ni har säkert frigjort er från en mängd fördomar, som ni hyste förr till exempel om gammal vänskaps förpliktelser. – Nej, min käre grefve – säger Struensee och skakar sitt hufvud. – Vore det så, stode ni icke där ni nu står.
Riksdag väckte jag frågan derom , att Räkenskaperna från är 1800 till 1807 icke blifvit reviderade genom' den CoinmittéeStänderna anhållit måtte blifva utsedd, att förrätta denna granskning; det blef tillkännagifvet, att som Ständerna icke anordnat medel härtill, hade Ceri 27 Juli f. m Cfrmmittéen icke kunnat komma i verksamhet; sådant skulle likväl ske, så snart dessa med-1 anordnades, men tic jemte föreställdes att alldenstund Granskning redan skett i KammarRä;,. n, och alla anmärkningar voro i laglig ordning af; j ida, vore af denna ytterligare granskning ingen nytta alt hämta, men deremot skulle den förorsaka en betydlig kostnad, som i en tid, då många penningebehof voro, bättre kund© använda'; beslutet blef, att man från vidare granskning skulle afstå; men ej nog härmed, man gick vidare, 1808 och 1809 åiens Räkenskaper blefvo också åt glömskan öfverlemnade, ehuru dessa Räkenskaper icke då ännu voro uppgjorda, således också icke för Ständerna upprista, hvilket dock Constitutionen ovilkorligenbjuder; hos Riddi rskapet och Adeln blef väl afgjordt, alt 1809 ars Räkenskaper skulle redovisas; i detta beslut instämde dock icke de öfriga Stånden; likväl förmodligen vid nogare öfvervägande af sakens vigt, beslöto samtliga Stånden i Augusti månad alt 1808 och a809 års Räkenskaper borde vara uppgjorde och gran kade till nästa Revisorers ankomst, på det deraf knnde utrönas Statens tillstånd vid 1810 års början, hvarifrån den nya methoden med StatsRäjte nskaperna skulle taga sin begynnelse. Jag bör nu att, af den hufvudbok som blifvit uppvist, Herrar Revisorer icke kunnat få någon upp - 1242 Den 27 Juli /. ra. lysning om detta Statens tillstånd vid )8io ars början, utan föreslår derföre Stats.
Prot. 1S62 & 1S63. 9 Sami. 18 138 Prot.-Utdrag den 17 December 1862. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Banko-Utskottets Memorial, M 9, med återlemnaode 8f en utaf Riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgren från Elfsborgs lån vackt, till Utskottet remitterad motion, innefattande förslag i fråga om hypotekslåns meddelande m. m., blef samma motion till Stats-Utskottets behandling öf~ verlemnad; och lades det föredragna Memorialet till handlingarne. S. D. Då nu åter föredrogs Expeditions-Utskottets Memorial, M 8, i anledning af väckt motion, om upphörande af tryckningen utaf Riks-Slåndens Protokollsuldrag, blef samma Memorial, efter det Talmannen tillkäunagifvit, att motionären återtagit motionen, lagdt till handlingarne, såsom icke erfordrande någon annan åtgärd. Den 17 December. Fran Högloft. Ridderskapet och Adeln. S D. Sedan Lag-Utskottets den 3 och 8 dennes bordlagda Utlåtande, JV2 8, i anledning ef väckt motion, dels om tätare hållande af häradsting, dels ock oro föränd rädt allöningssätt för Hiiradshöfdingar m. fl., blifvit inför Ridderskapet och Adeln ånyo föredraget och tillika inhemtats, att den ifrågavarande inom BorgareStåndet väckta motionen blifvit af motionären med nämnda Stånds samtycke delad i tvänno motioner, hvilka sedermera lill särskilda Utskott remitterats, ansåg Ridderskapet och Adeln Lag-Utskottets ofvariberörda Utlåtande ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JV2 8, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om antagande af en författning, angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet nedannämoda Kongl.
Derjemte får Utskottet upplysa, att någon inkomst icke blifvit beräknad för försäljningen af den till Riksarkivet för närvarande upplåtna egendom vid Skeppsbron, likasom icke heller någon utgift för möjligen skeende inköp af Hebbeska egendomen å Riddarholmen, enär beloppet af berörda inkomst och utgift icke kan med tillförlitlighet beräknas. Om nu från sammanräknade beloppet af de beräknade utgifterna R:mt 55,674,636: 76. afdrages inkomstsumman » 30,483,161: 35. visar sig alltså en brist, som genom bevillning måste fyllas, af R:mt 5,191,475: 41. På grund af den utredning, Utskottet sålunda lemnat, får Utskottet alltså, för bevillningssummans utsättande i rundt tal, hemställa, att den allmänna bevillning, Rikets Ständer till fyllande af Riksgälds-kontorets behof böra vid denna riksdag sig åtaga, må fastställas till ett årligt belopp af Två millioner sexhundratusen R:dr, genom hvilken bevillningssummas utgående för åren 1864 och 1865, således beredes Riksgäldskontoret en ökad tillgång af Fem millioner tvåhundratusen R:dr. Stockholm den 17 November 1863. Reservation: Af Herr A. W. Björck: »Då beräkningen af utgifterna under 8:de Hufvudtitein ännu icke är slutligen af Rikets Ständer fastställd, hade Stats-Utskottet, efter min tanke, antingen bort uppskjuta med ufgifvande af detta betänkande, eller ock göra förbehåll om deu rättelse, som kan blifva en följd, derest Rikets Ständer icke fastställa 8:de Hufvudtitelns slutsumma i enlighet med de af Stats-Utskottet uppgjorda beräkningar.» Stockhol», tryckt hos Sam. Rumstedt, tatis. Litt. A. Rikets Ständers Riksgälds-kontors ränte-utgifter och skuld-afbetalningar samt förvaltningsoch uppbördskostnader, äfvensom från detta Yerk omedelbart utgående löner och pensioner, jemte riksdagsoch revisionskostnader samt restitutioner, m. m.
Nu lärer val ingen vilja bestrida att presten äfven såsom enskild person blifvit beträdd med utspridande af villfarande lära, och då bör han väl vara skyldig att stånda samma ansvar som andra: underkastas böter och fängelse och icke ett ringare straff, derför att hans brott är qvalificeradt. Detta är åtminstone tvärtemot all annan lagstiftningsprincip. Ser man efter hvad som nu är stadgadt rör:de prest, så finner man att det först är varning, så embetets förlust och landsförvisning. Således behandlas den, som icke allenast såsom enskild man, utan dertill, så att säga, å embetets vägnar och tvertemot aflagd embetsed begår ett brott, vida mildare än den, som möjligen i värsta fäll icke begått det ifrågasatta brottet. Ty i denna fråga kan en misstydning, om ej något värre, ofta blifva det, som bestämmer handlingens egenskap af brott. Yidare, då nu landsförvisningsstraffet är borta, så återstår af prestens, enligt detta lagförslag tillagda straff intet annat, än att han får lemna ett embete, som han redan de facto öfvergifvit, då han predikat en annan lära. Då han likväl, enligt min åsigt, borde straffas vida hårdare än någon annan, och jag dessutom finner sådana inkonseqvenser i detta förslag för öfrigt, och ovilkorligen skulle fordra 7:de i$:ns förändring, jemte de redan nämnda, men en sådan fordran här ej synes hafva några utsigter till framgång; får jag förena mig med dem, som icke antaga det K. förslaget. Men, medan jag ännu har ordet, känner jag mig manad att äfven yttra något i anledning af TJtskrts motiver, som till en del tydligen röra sig omkring en af mig vid denna riksdag väckt motion, ang:de den, i vårt så kallade kristna land, sammansatta högsta maktens öfver stat och kyrka ovilkorliga pligt att vaka öfver att en okristlig rationalism icke får fritt utbreda sig, vare sig inom högre eller lägre läroverk. Utsk:t utbreder sig i stora ord öfver den fria forskningens rätt vid Universiteterna, samt vådan af att lägga band på denna och dess frihet att uttala sig.
M. hegardt anslag till LifBeväringsReg:tet på den grund, att Utsk. ansåg detta Reg:te böra indragas; men icke destomindre har Utsk. i förev:de Betänk, tillstyrkt anslag till KrigsHofRm, ehuru R. St:r redan beslutat underd. skrifvelse med anhållan om indragning af detta embetsverk. Då jag hörde till den minoritet, som yrkade förkastande af Utsk:s Utlåt, ronde LifBeväringsRegitet, kan jag i konseqvens dermed nu begära bifall till ifrågav:de förslag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då äfven jag ansett orätt, att Officerarne vid LilBeväringsReg:tet icke erhållit provisorisk löneförhöjning, ehuru R. St:r hos K. M. begärt Reg:tets indragning, befinner jag mig på samma opartiska ståndpunkt som den siste talaren, oaktadt jag icke kan inse hvad annat samband dessa frågor hafva med hvarandra än som 2:ne reservanter i det ämnet yttrat, att man kan väl tänka sig, att en officerskorps kan indragas eller i afs:de på tjenstgöringen förändras, utan att derigenom statsmaschineriet afstannat, men deremot kan man icke tänka sig, att KrigsHofRm kan helt och hållet försvinna. Detta har icke heller varit R. Stms mening utan endast att dess verksamhet som militärisk OfverDomstol skall öfverflyttas på en annan HofRätt, och att den icke skall uphöra att fungera, ehuru under annan form. Jag tror således, att de, som ansett, att LifBeväringsRegitet icke borde åtnjuta någon lönetillökning, böra finna sig oförhindrade att tillstyrka det belopp billigheten fordrar att KrigsIiofR:ns embetsoch tjenstemän böra undfå. Utsk:s förslag anser jag obilligt, och derföre har jag inom Utsk. förfäktat den mening, att anslaget borde förhöjas. Den förste talaren har sagt, att K. M. begärt högre anslag än det af Utsk. föreslagna. K.