Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Viii hör jag talas om Riksg.- cont:s creditiv i Banken på 1,000,000 r:dr, hvilket är beräknadt att fylla de tillfälliga behof, som Statscont. har under den tid, då skatterna ännu icke influtit till Riksg.cont.; men att vilja använda detta för sådant ändamål beräknade creditiv jemväl till en fond för dessa obligationer å vista, synes bestämdt åsyfta en utvidgad assigneringsrätt på Banken och en återgång till samma trasselsystem, som vi vid denna riksdag med möda hunnit hjelpa oss ifrån och hvartill vi icke böra söka att med ren föresats återkomma. Om olyckan för oss eller våra efterkommande till en sådan ställning, hvarifrån vi räddat oss, må sådant blifva en verkan af omständigheternas kraf; men icke skola vi med berådt mod slä in i samma bana, hvarifrån vi nyligen lyckligtvis kommit. Jag yrkar bifall till de grundsatser, Frih. Palmstjerna i sin reservation framställt, och synnerligen dertill, att räntefoten må vara bestämd, äfvensom alt man vid låns upptagande åtnöjer sig med den proc., som kan erhållas, och icke affecterar att fä 100 för en sedel, som lyder på 100. Deruti ligger principen för alla statslån, och då får man se, hvad credit staten har, när man jemnför procenten och räntan A våra lån med den proc. och ränta, sorn i andra länder erlägges. Först då kan den naturliga concurrensen uppstå emellan capitalister, som önska utbyta sina penningar mot statspapper. Slutligen vill jag endast påminna, att det är af amortissementsfondens styrka jemte säkerheten, att de medel, som anslås till ränta och amortissement, blifva dertill använda, som utgöra systemets styrka samt trygga dess bestånd i framtiden. Jag yrkar återremiss af betänk. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag har visserligen icke öfvervarit början af discussionen; men jag har afhört en del deraf och anhåller att nu få säga min tanke i ämnet.
På alla dessa här i korthet framställda skäl vågar jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta, att Statens stambana från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö må på Statens bekostnad utsträckas till Östersjön vid öscarshamn; samt att ett belopp af 500,000 R:dr anordnas att utgå till förberedande arbeten å denna bana. De ofvannämnda undersökningshandlingarna skola tillhandahållas vederbörande Utskott, och bifogar jag Calmar läns norra Landstings förord för ifrågasatte jernvägen. Stockholm den 8 November 1865. C. J. Svensén, från Calmar län. Häruti förena sig: J. Erickzon, från Jönköpings län. S. Johnson och Johannes Andersson, från Jönköpings län. Utdrag af protokollet, hållet vid Calmar läns norra lagtima Landsting i Westervik den 20 September 1865. § 27. Till behandling förekom en al Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén ingifven motion derom, att Landstinget ville uttala den meningen, att den jernväg, som skall vara ifråga att anläggas emellan Oscarshamn och södra stambanan, för såvidt den komme att genomlöpa Aspelands härad, vore af aldra största vigt för ortens framåtskridande, och att vägen för hela landet anses högst fördelaktig så - 80 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 54. som afsedd att sammanbinda Wcsterhafvet med Östersjön, hvarest ändpunkten företedde ett af naturen högeligen gynnadt läge både i merkantilt och strategiskt hänseende. Sedan, under diskussion härom, motionären modifierat sitt förslag dertill, att Landstingets åsigt, som skulle uttryckas, blefve: att den föreslagna jernvägen, för såvidt den genomlöpte Aspelands härad, skulle komma att blifva af största vigt för den ortens framåtskridande, och att vägen för hela landet måste anses fördelaktig, så förenade sig Tinget i uttalandet af den sålunda modifierade opinionyttringen. In fidem: Carl Rydström. Af Andreas Eskilsson från Blekinge län, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, för erhållande af nådig förklaring om rättighet att idka fiske i viss del af den s. k. Pukaviks fjorden.
De hyttelag, som f. n. existera, bilda inom sig en sammanhållning, som för Bergsmännen och för sjelfva bergsrörelsen mångenstädes är af all den nytta, som smärre spridda krafters förening till gemensamt mål i allmänhet gifver. Om, i följd af hyttelagens på vissa ställen mindre tjenliga indelning, några olägenheter kunnat upstå, synes sådant vara af en mera partiell natur och kunna partiellt afhjelpas, men icke böra föranleda till en total förändring af hela institutionen. Utsk. har rätteligen anmärkt, att Bergslagarne ega vissa och icke obetydliga fördelar sig tillförsäkrade till ersättning för de skyldigheter som de, vid bedrifvande af denna näring, äro underkastade. För min del anser jag, på grund af dessa och öfriga af Utsk. anförda skäl, det icke vara tjenligt alt afvika från den af Utsk. framställda åsigt i ämnet, ulan får jag således vördsamt anhålla om bifall till detta Betänk. Hr Flach, Johan: Motivet för Hr Ekholms ifrågavar:de framställning om uphäfvande för framtiden af den tvungna biåsningsskyldigheten skulle derivera sig ifrån en serdeles ömhet för denna handtering och dess nuvande idkare. Förhållandet är likväl icke sådant, , att någon tvungen blåsnings-skyldighet numera för hytteägare existerar, utan endast skyldigheten att underhålla hyttan och att biträda vid den s. k. upvärmningen d. v. s. första upeldningen af hyttan. Något annat onus hafva bergsmännen icke dervid, utan biåsningsrälten kunna de aflåta åt någon annan, om de så önska.
Så handlade England; Sverige ensamt skall gå en annan väg, skall lemna alla sina hamnar öppna lör ali utländsk öfverproduction af all dess mångfalld och fordra på samma gång, alt dess egne näringar ej allenast skola härda ut i den olika täflingen, utan ock derunder växa och förkofras. Detta är det Höglofl. Utskottets mening — min är annorlunda. Jag vill dertill uppgifva skälen, i det jag granskar de grunder, hvarpå Utskottet uppfört sitt fria system. Desse äro hufvudsakligast: En naturlig rättighet att köpa hvad vara som helst och hvar den fås till bästa pris. Laglydnad, hvilken, under ett gällande prohibitivsystem ej kan stå att vinna till följd af systemets onaturlighet. Reciprocitet i handel, hvaraf skall följa en vidgad sjöfart. Näringarnes förkofran och tillväxt genom utländsk täflan. För att fullständigt besvara den först anförde af dessa grunder, skulle fordras en Philosopbisk deduction, som ligger utom omfånget för denna reservation. Det vill dock synas klart, att då menniskan förenade sig till samhällen, öfverlemnade hon äfven åt Styrelserne, att bestämma individernes och corporationernes rättigheter, på det alla intressen måtte föras till samverkan af det helas väl. ilon upphörde att vara ensam, en naturmenniska, och sina rättigheter som sådan, gaf hon för samhällsförsvaret. De inskränkningar hon måste lida äro prohibitiver, tillkomne af Politisk eller Statsoeconomisk anledning. Är det sålunda gifvet, att den naturliga lagen måste vika för samhällslagar, så återstår nu att granska huru det står tillsammans med samhällets väl, att alla varor må köpas der de fås för bästa pris. Jag frågar: om det skulle falla Tyskland eller England eller hvad annat land sorn helst i hågen, att till halfva priset sälja ull, spanmål, bränvin eller hvad vara som helst, den der af landet bör kunna allstras; eller ock rent af skänka det fattiga Sverige ett och annat års behof af dessa artiklar: vore detta landets väl? Jag tror det icke.
Kammarrätten meddelat mig, hvad sålunda blifvit af Revisionskontoret i ämnet anfördt och upplyst. Utaf de underrättelser, jag härigenom erhållit, har jag ej kunnat annat sluta, än att det under den 11 Aug. 1812 utfärdade nådiga afskrifningsreglemente, hvilket dock genom 1824 års åberopade fourrageringsstat visserligen ingen ändring undergått, allt hittills uti fourrageringsredovisningen blifvit lemnadt utan efterlefnad vid samtliga de i fråga varande Regementen, så vida nemligen enligt detsamma någon afskrifningsprocent till Redogörares fördel ej kan annorlunda bestämmas eller komma i fråga, än genom behörigen skeende inventeringar och utrönande af verkligen befintliga behållningar. Oin Redogörarne, utan ett sådant utrönande af de verkliga öfverskott, från hvilka deras afskrifningsprocent måste utgå, få tillfälle att disponera eller, hvad som kommer på ett ut, låta af fourrageringsmedlen godtgöra sig full afskrifningsprocent eller större eller mindre del deraf; så sker detta, utan att veta, huru stort det belopp verkligen varit, som i egenskap af öfverskott kunnat efter Reglementet dem tillfalla, och hvilket väl aldrig får öfverstiga det deri bestämda maximum, men tvertom kan stadna vid lägre belopp eller alldeles försvinna, allt eftersom tillgången vid verklig inventering befinnes förhålla sig. Men fråga är ej blott om afskrifningsprocenten och saknaden af all grund för dess tillgodonjutande i brist af inventering, utan det är också genom denna åtgärd, som det skall utrönas, huruvida det magasinerade förrådet från ena gången till den andra lemnat öfverskott, äfven utöfver fulla afskrifningsprocenten, eller ock möjligtvis brist, för hvilken Redogöraren har att ansvara.
utan häjd och sans — får du sjunka in i skådande af skogens trolldomBdjupa vildtjärns spegelglans,Har da ingen mun, som vid ditt öra hviskar ord af tjusning, ord som ingen vet Är du ensam höra djupt i mörka moar granars susning, skogens hemlighet. Har du ingen barm, der du i gråt kan finna för ditt sjuka vemodshjärta tröst — får du gråta stilla vid naturens varma, mossigt mjuka, evigt unga bröst. ; » Ej allena »). Mossa, grön ooh saftig, liten källas flöde, skogen hög ooh doftrik, platsen fridlyst öde. Kom från landsvägsdammet! Stärk din trötta vilja! (Toivo, Vind för våg, Dikter o. skizzer. — Naturens umaadelige, ade Ensformighed, der virker saa gribende paa Sindet (Sophus Tromholt, Under Nordlysets Straaler, Kjeb. Paa Skrenten ved Ssetervangen staaer Gjaetergutten i Aftnens Glands. og lytter till Huldreklangen, og trylles og dysses af Fossens Dands. Han dysses, til han vil blunde og hvile sit Hoved hvor Lyngen gror; han tsenker: ak, hvem der kunde v#re derinde, hvor Huldren bor !Da kommer hun let o g stille, o g kysser i Fjeldet den brane Dreog, o g laerer bam s » dt at spille paa guldvuoden Lnr og paa Silkestreng. (J. S. Welhaven, » Paa Fjeldet *) .G. A. Matsehtet. Grigorij Alexandrowitsch Matsehtet föddes 1851 i en ukrai-nisk adelsfamilj, som leder sina anor fr&amp;n en vid Poltava tillfångatagen svensk (Matsehtet är en russifioering af Mannstädt). Till hans äldsta minnen hör en storartad ceremoni i en romersk-katolsk kyrka i början af den polska revolutionen 1863.
Det finnes dessutom ett annat och närbeslägtadt skäl för afslag å motionen. Den är nemi. föranledd af förhållandet vid Lunds universitet, der genom enskild frikostighet en sådan profession blifvit inrättad. Man har, såsom nyss är uplyst, vid Upsala universitet en adjunkt i de moderna språken, men det har man icke i Lund. Om man nu inrättar en profession i Upsala, så kommer Lunds universitet och begär af Staten anslag för inrättandet af en dylik adjunktur och så går det in infinitum, till dess de moderna språkens representanter blifva nog mägtiga för att 432 Den 26 Juli. bestå striden med de gamla språkens förfäktare och under denna strid händer det, att universiteterne blifva desorganiserade. Jag vill icke säga att så oundvikligen skall hända, men jag påstår, att det kan komma att inträffa derigenom, att man lagstiftar mera efter tycke och smak, än efter moget bepröfvande af saken. Jag anhåller således om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Det är beklagligt, att striden inom Elementar-läroverken om företrädet mellan nya och gamla språk skall inblandas jemväl i denna fråga. Hr Bildt har förklarat sig vilja gynna undervisningen i de lefvande språken; och jag undrar icke derpå, ty han har varit utrikes och känner nyttan deraf, att i andra länder kunna röra tungan så, alt man blir förstådd. Men då hade jag icke väntat mig, att han skulle hylla undervisningen i lefvande språk såsom ett medel att hindra de gamla stupa öfver ända. Om man vore på andra rum, t. ex. här, så konservativ som Hr Bildt vill vara i skolan, huru skulle det här gå med ungdomens öfvertag på gubbarne? Jag har hört, att i ett land, som man här icke gerna nämner, kallas en utländning för stum, d. v. s. en som icke kan tala. Denna benämning är uttrycksfull för att visa, huru hjelplös den är, som vistas bland främlingar, ulan att kunna tala deras språk. Vi stå i det hänseendet ty värr mycket efter andra, hvadan vi böra söka, att komma från denna underlägsenhet så fort som möjligt.
Institutet för närvarande utgående statsbidrag af 7,550 R:dr R:mt måtte ökas lill 12,000 R:dr samma mynt alt fördelas, enligt, en af Föreståndaren föreslagen stat, samt Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk, i ämnet hörd, af anförda skäl å denna underdåniga framställning tillstyrkt bifall, har Eders Kongl. Maj:t, som jemväl funnit den ifrågaställa anslags-tillökningcn af behofvet påkallad, uti nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott af den 10 Januari nasti, år öfverlemna!, de till ärendet hörande handlingar, i ändamål att nämnda fråga måtte komma under Rikets Ständers beprölvande. Då Gvmnasliska Central-lnslitutet icke blott visat sig hafva utöfvat ett välgörande inflytande pä gymnastikens utbildning i allmänhet, utan äfven verksamt gagnat, såsom undervisnings-anslall för det stora antal personer, som derstädes bildas dels till instruktörer vid arméen och flottan, dels lill lärare vid Elementar-Läroverkeu, dels ock för meddelande af undervisning i den medicinska gymnastjken, anse jemväl Rikets Ständer herörda inrättning fortfarande vara förtjent af offentligt understöd; och då upplyst är, att. de medel, Institutet, hittills haft att disponera, icke varit tillräckliga för bestridande af de för lärares aflöning samt andra behof erforderliga utgifter, hafva, på dessa och öfriga i de nådigst remitterade handlingarne anförda skäl, Rikets Ständer, ulan att. ingå i någon närmare pröfning af den föreslagna utgifls-stalen, bevilja! den äskade tillökningen i Gymnastiska Cen I ra l-Inst i t u tet s nuvarande anslag med 4,450 R:dr, eller till 12,000 R:dr R.-mt. 28:o
Innehar harl embete eller tjenst; vare det. embete eller dea tjenst ock förlustig, der han ej, utan afseende å sin troslära, kunnat lill embelet eller tjensten nämnas. § 3. Den som blifvit från Svenska kyrkan skiljd, vare, derigenom ej fritagen från de ajgifter, hvilka honom ålegat, derest han fört,farande förbli/bil en kyrkans medlem; eller från efterlefnad i öfrigt af Rikets borgerliga lagar. Til/städjer honom ej hans troslära ali aflägga i lag föreskri fren ed, då sådant erfordras, och är derom ej särskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfäras bör. § 4. Lärosatser, sorn mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande iiro, må icke offentligen förkunnas eller till andras förledande annorledes utspridas. Gör det, någon, straffes med böter från och med femtio lill och med tre. hundra Riksdaler, eller fängelse från och med två månader till och med ett år; dock sker härigenom ej någon inskränkning i den rättighet till Lag-Utskottets Ut/filande N:o 61. 13 fri religionsöfning, sorn blifvit medgifven bekännare af fremmande troslära, hvilka här i riket inkommit. Be trädgs någon Svenska kyrkans medlem, sorn till läro'■ ståndet häver, nied utspridande af villfarande lärosals; derom är särskildt stadgadt. § 5. Uppträder bekännare af fremmande troslära vid sammankomst af Svenska kyrkans medlemmar, med ändliga föredrag, biite, der han o/n villfarande lärosatsers utspridande ej öfvertyqad varder, från och med femtio till. och med två hundra Riksdaler. Lag samma vare, der han nödgar eller lockar barn eller den under bans lydnad står. och lill Evange/iskt-Lulhersk församling hörer, alt del’aga i fremmande religions-förvandlers offentliga eller enskilda andaktsöfning. § 6.
komma, till dörren, Berta kysser på fingret åt modern. FRU BARK (kommer in med ett sig, smyger till Bertas dörr ljus i handen, sätter det från och ser genom nyckelhålet. Öppnar dörren. I förebrående ton:) Berta! Har du nu satt dig ned att skrifva igen? BERTA (kommer springande emot henne och kastar armarna om ton). hennes hals. Härmar hennes Mamma! Går du nu här och spökar igen! (Sprin ger tillbaka in i sitt rum och ropar.) Seså, nu blåser jag ut ljuset och klär af mig i mörkret. FRU BARK. Gif mig tändstickorna då. BERTA (visar sig åter i dörren, leende). Där har du dem. Ja, du kan vara öfvertygad om att jag är ärlig jag eger inte fler. (Räcker och stänger dörren. Modern går åter in i sitt rum en stund.) henne en tändstickslåda, kysser henne, går in till sig och tar ljuset med sig. Scenen står ånyo tom och mörk BERTA (kommer i mörkret, smy gande på tåspetsarna, klådd i peignoir; smyger till moderns gan. Knackar på dörren). dörr och ser genom dörrsprin FRU BARK (skriker till inifrån; öppnar dörren). Berta! Så du skrämde mig! BERTA. narra mig. Det var inte mer än välförtjänt, när du ville Hvad vill det säga, att du tänder din lampa och tar fram ditt arbete? Betyder det, att du ämnar gå till sängs? FRU BARK (kommer ut med ljus). jag vill. Jag har ingen ro att sofva, när pappa är Ack, min lilla flicka, om du lät mig göra som ute. Du hörde själf, hur jag skrek till, när du knackade jag är så nervös och lyssnar till hvarje ljud jag kan inte hjälpa det. BERTA. nattvak. Låt pappa hålla på och spela bäst han vill det kan ju inte längre hjälpas. Men att du skall det är en mycket värre olycka. gå och bli sjuk af grämelse och öfveransträngning FRU BARK. ännu några år. Och ingen vet, hvad en trogen, oförtröttad kärlek kan göra i längden. BERTA. Kärlek han är inte längre värd någon kärlek.
D:o D:o Allmänna G a mizonsSjukhus-Byggn aden' i Stockholm . ^ ... 10. D:o D:o Cassem-Byggnadcn för Kongl. Andra Lif-Gardet , . - > — 151. samt 20. D:o D:o Strömrensningar och lättade Transporter m. m Reservation — 135. Underdåniga Utlåtanden af Kongl. Stats-Contoret. — 133. (De underdåniga Utlåtanden, som af öfrige EinbetsVerken och Authoriteterne afgifvas, komma, så snart tryckning af desamma hinner Terkstiillas, att serskildt Allmänna Tidningarne åtfölja.) Likmätigt 98 §. i Riksdagsbeslutet den 19 sistlidne Martil och lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga kallelse den a5 derpåföljde Junii, hafva undertecknade, dertill valde och förordnade, den i5 nästlidne September sammanträdt och företagit den revision af StatsYerkets, jemte tillhörande Fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning, som, då 1826 års Räkenskaper voro de sista, hvilka af Rikets Ständers Statsutskott granskades, för åren 1827 och 1828 bordt, jemlikt Rikets Höglofl. Ständers Beslut, innevarande år verkställas. I afseende på denna befattning har Rikets Höglofl. Ständers vid sistliållne Riksdag beslutade, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 27 sistlidne Februarii utfärdade, förnyade Instruction för Rikets Ständers Revisorer t jent till efterrättelse. Kongl.
Ad. beslutat, att BiitfcoCJtskts tili föredragna utlåt, skulle punktvis företagas, ansåg H, Ex. sin första propos, böra blifva på usta punkten. Frih, Boye; Efter Hr Gr. o, Landtmls nu afgifna förklaring skall jag ej vidare motsätta mig, att propos. till afgörande af Usta punkten nu framställes; men jag anhåller dervid om den förändring i Utskis förslag, att från sedelstocken afräknas alla sedlar, som utgifvas för lån på exportabla effecter. Ib' Cederschjöld: Jag tagel’ inig friheten erinra den siste värde talaren, att samma utsigt, som lian här tror sig hafva att få nedsättning i sedelstockens beräkning, samma utsigt har han att i aldra punkten få förhöjning i proportionen emellan sedelstocken och silfverfonden, hvarigenom alldeles samma ändamål vinnes; och jag hemställer således, om det icke bör vara honom likgiltigt, ehvad han vinner sitt ändamål i rista eller 2ldra punkten. Frih. Roye: Om förhållandet vöre såsom Hr Cederschjöld sagt, skulle ingen vara mera benägen, än jag, att gå hans önskan till mötes; men om jag nu afstår, och nedsättning i proportionen sedermera i 2ldra punkten afslås, har jag låtit narra mig, och derföre måste jag vidhålla mitt yrkande i denna punkt. Hr Cederschjöld: I anledning af hvad Frih. Boye nu sednast yttrat, får jag åter erinra, att intet hopp förefinnes, alt någon skall låta narra sig, då hvar och en har betänk, i sina händer. JQcn enda rimliga möjlighet för Frih. Boye att nu kunna vinna mera, än han kan vinna i aldra punkten, vore således den, att 11. o. Adis personal kunde förändras från den ena voteringen till den, andra. Hr Tham:
En af orsakerna till personalens ökande på sen torde kanske äfven bland andra vara den, att de der åtnjuta vida bättre lifsuppehälle, än den mindre förmögna classen, hvarifrån de härstamma. Då en fänge, utom andia goda födoämnen, dagligen bekommer i skalp, mjukt rågbröd och i allo lika med en vaktkneckt, åtminstone de dagar, då arbete förrättas; får mången bonde och torpare i rikets magrare provinser nöja sig med hafrebröd utan kött, och är glad, sa länge potatesförrådet räcker till, äfven om bröd någon gång alldeles skulle saknas. Icke är då underligt, om den, hvilken uti ett correct.- hus eller annat fängelse förlorat känslan af heder och anseende bland sina likar, hellre föredrager att, för dem dold, der qvarstanna, än blifva lösgifven, för att få sämre föda och lida dagliga förödmjukelser. Det torde derföre blifva nödvändigt att fångens underhåll lämpas efter hvad en af de fattigare, om icke fattigaste, bland allmogen åtnjuta, hvarigenom det blifver en förmån för honom att användas vid de föreslagna arbetsstationerna, och på det att han äfven derigenom måtte blifva öfvertygad, att icke brott och lättja förskaffa honom bättre underhåll i kronans hus, än laglydnad och arbetsamhet i hans eget. Igenom sådana åtgärder, har jag föreställt mig, att antalet af, så väl lösdrifvare, som brottslingar och fallighjon, betydligen skall förminskas och med detsamma besparing af statsmedlen vinnas, samt bergsbruk och andra näringar något uppmuntras, landet blifva uppodladt, och mera förkofran i allmänhet vinnas.
Men under de fyra åren, jag varit hos baronens och hvarenda sommar följt dem till brunnar och bad, der frestelser aldrig saknas, har jag känt mig allt mer och mer stämd att förakta uselt hams. Hederliga friareanbud har jag skjutit bort med oro vid tanken att någon skulle komma i din väg, du, som är så svartsjuk och noga. Tänk då hvad sorg, harm och skam det skulle vara för mig, som knappt någon karl kan berömma sig af att ha fått ett vänligt ord af, att ha råkat i förtal för en enfaldig löjtnantspojke, som husmamsellen var kär i! Af hämd på mig utspridde hon alla slags dåliga historier, så att slutet blef att han fick lemna huset med en allvarsam skrapa af friherrinnan för det onda, han tillställt. Den token påstod att han menat ärligt och ville ha mig till hustru ... Och nu, Berthold, har jag sagt dig allting. Ju äldre och äldre jag blifvit, har jag allt nogare pröfvat mig, då jag om qvällen framtagit fästegåfvan ... Se här,“ hon upptog boken ur kjortelfickan, “se om den icke varit flitigt läst!“ En blixt af glädje upplyste Bertholds ansigte. “Så kärt att du just hade den på dig! Jag tror hvartenda ord, du sagt mig, och då jag vet att du aldrig glömt det förbehåll, som jag lemnade dig boken med, så är jag ganska säker på att du just här framför min mors dödssäng och vid hennes eget lilla bord kunde lägga fingrarna på fästegåfvan och bedyra mig att du i trygghet kan behålla den!“ “Jag förstår dig, Berthold!“ svarade Kerstin Maria sakta. “Jag ser på dina ögon att du har en sjukdom, som blir svår att bota. Men kom ihåg, att hvad jag nu vill göra, gör jag aldrig mer än en gång! Se, om jag älskar dig“... Hon reste sig upp, lade handen på evangelium och sade med frimodig röst: “Jag svär inför Gud och din mor, som kanske ser mig, att jag är fullt värdig att behålla min fästegåfva ... Vill och kan du nu tro mig?“