Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berättelse oni tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Stora Kopparbergs § I Länets allmänna beskaffenhet. Stora Kopparbergs Län, som omfattar hela landskapet Dalarne, är omgifvet af Norrige, Herjeådalen, Helsingland, Gestrikland, Westmanland, Örebro Län oell Wermland. Det har sitt läge emellan 59 grader 50 minuters och 62 grader 14 minuters nordlig bredd, samt 29 grader 42 minuters och 34 grader 20 minuters längd. Dess yta beräknas lill 288 qvadratmil. Med betydlig höjd öfver hafvet är de^ta land mycket bergigt, med steniga sandiga höjder, som endast kunna bära skog med sen och ringa återväxt, samt deremellan, förnämligast i de öfre socknarne, till betydliga vidder uppfyldt af sumpiga myrtrakter, hvilka, till grunden eller beskaffenheten i öfrigt ofruktbara, icke aro värde, eller, i anseende till kostnaden för vattnets afledande, icke kunna af dessa orters fattiga befolkning odlas. Höjder och dälder, som blifvit eller kunna blifva bragte till fruktbarhat, utgöra den mindre delen af landet, men derå utvidgas jordbruket ständigt, dels genom små uppbrytningar, egentligen till åker, i sammanhang med den redan odlade jordens häfd, dels ock genom de vidsträcktare odlingsföretag, sorn blifvit framkallade genom Statens bidrag till vattenaflappningar. Genom de större däldernas former bildas af Länet fyra hufvuddelar: l:o Öster-Dalarne, bestående af Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier samt Gagnefs socken af Säters fögderi, omkring nordöstra grenen af Dalelfven. 2:o Wester-Dalarne, som omsluter vestra grenen af nämnde eif, och utgör Westerdals fögderi. Yestligaste delen af detsamma, eller de så kallade Finnmarkerne, är likväl genom en landthöjd afskiljd ifrån Wester-Dalelfvens floddal, så alt vattensamlingarne derstädes genom det tillgränsande Wermland uttömma sig mot Wenern.
— Hör nu snälla fru Törnkvist — det här är bra ledsamt för mig — jag vet verkligen inte, hvad jag gjort för att ... — Åh visst inte, visst inte, — kom det skyggt under fåfänga slingringar för att komma undan. — Hvarför kunna vi inte bli goda vänner? — jag är den snällaste människa i världen, fru ... — Ja, det kommer aldrig i fråga, — stönade den pinade kvinnan. — Är det besväret med maten då, som ? — Maten! — Åh den frågar jag väl aldrig efter — herrskapet äter ju rakt ingenting, — protesterades förskräckt, medan ögonen för första gången lyftes från golfvet upp till fru Hjelms halsrosett. — Ja men — hvad är det då? — Åh — frun vet väl — vi ä inte herrskapsfödda, vi förstår oss inte på hur ... — Här i Amerika! Hvem talar här om sådant! — Åh det blir ändå alltid detsamma, menade fru Törnkvist i en ton af djup öfvertygelse, som nästan liknade en suck. — Fru Törnkvists man är ju professor för resten. — Ja se, pappa kan nu vara med hvar som hälst, det kommer aldrig annat i fråga — kom det ifrigt — Nu tala vi inte ett ord mer om den här saken, afgjorde fru Hjelm, hjärtans trött på hela historien, och drog den motsträfviga kvinnan med sig in ... Det blef afbrott på afbrott i hennes upphängning af de nysydda, stiliga klädningarna. Just som hon skyndade sig för att få en stund ledig till läsning, knackades på dörren. Ett långt fruntimmer med en gammal sjal kastad öfver hufvud och öfverkropp stack in hufvudet utan att vänta på inbjudning. Då Matilda närmade sig, steg hon på och sade med rask stämma i bestämd, kort ton: — God dag, god dag — how do you do? Jag är misses Gustafsson — nej tack — jag ska inte sitta ner — och jag kom för att höra, om ni ville äta middag hos oss i dag, precis på slaget tolf. Det var ungefär som de mötts sist i går! Själen hade glidit ned och visade en lång, skinntorr hals och ett så besynnerligt fult ansikte, att det verkade rent af förtrollande.
Till Utskottets åtgärd har från Hedervärda Bondeståndet blifvit öfverlemnad en af Riksdagsfullmäktigen från Malmöhus län Jöns Månsson väckt motion, hvari anförts: att i motionärens hemort Skåne, under sednare åren inträffat, att 'en mängd gifta husmän och sådane manspersoner, som bo inhyses, om våren öfverresa till Danmark, i uppgifvet ändamål att söka arbetsförtjenst, ehuru sådan för dem ingalunda saknades i hemorten, och egentliga afsigten med dessa utvandringar vore, att under bortovaron öfverlemna hustru och barn till Fattigvårdens försorg. Af nämnde utvandringar, hvartill Landshöfdinge-embetets resepass erhötles, såvida blott Pastors betyg för sådant ändamål företeddes, hade följden blifvit, att jordbrukaren i hemlandet gått miste om ifrågavarande personers biträde, under det dessas arbetskraft blifvit använd i utlandet och förtjensten af dem sjelfve förskingrats, så att hustru och barn, som de öfvergifvit, varit i saknad af dagligt bröd; vid hvilket förhållarde Fattigvården blifvit anlitad och måst draga försorg om hustrurnas och barnens uppehälle. För att i någon mån hämma detta oskick och tillse, att Fattigvården icke onödigtvis betungas, har motionären anhållit, det stadgas måtte, dels att inom socknen boende och mantalsskrifven husman eller inhyseshjon, som för ofvansagde ändamål ville öfverresa till Danmark och qvarlemnade hustru och barn, måtte göra sin begäran anhängig inför sockenstämma, som skulle pröfva, om personen vore i den oberoende ställning, att en dylik utfärd icke medförde olägenhet för Fattigvården, dels ock att resepass för honom icke finge utfärdas utan på grund af bifall dertill genom sockenstämmobeslut. Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande; och som det föreslagna vilkoret för Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 8. !
Hvad den omständigheten beträffar, att detta förslag framkommit på grund af en enskild persons framställning, så är det visserligen sanni, men denna euskilta person var dock läroverkets Eforus och stiftets Biskop. Sedan öfver läggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts uti 102:dra punkten af Utlåt:t N:o 123 frarns ställda och här vidhållna förslag, framställde H. Exc. propos. å bi - 236 Den 19 September f. m. fall till detsamma, och då dervid svarades många både ja och nej, förklarade H. Exc., det han funnit ja öfvervägande. Hr Hjärne begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, att E. o. Ad., med ani. af StatsUtsk:ts uti 21:sta punkten af Utlåtit N:o 178 gjorda hemställan, skall bifalla hvad Utskit uti 102:dra punkten af Utlåtit Nio 123 föreslagit ronde anslag till läroverksbyggnad i Strengnäs, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. StatsUtskits berörde förslag.» Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda i Ja — 13. Nej — 20. 22:dra punkten. Hr Montgomery: Ehuru väl det icke just är synnerlig ani. att förmoda bättre resultat vid behandlingen af denna, än af den föregide punkten, ber jag dock att få anföra ett skäl, hvarför Orebro läroverk företrädesvis är i behof af utvidgad skollokal. Lärjungarnes antal vid nämnde läroverk har nemi. på de sednare åren betydligt tillväxt, så att detsamma af alla elementarläroverk i riket räknar det största antalet lärjungar. Skolan har p& de sednare åren vunnit mycket förtroende och som det är ani. att förmoda, att detta förtroende alltjemt kommer att ökas och således äfven lärjungarnes autal i förhållande dertill, sfi blifver läroverkets behof af utvidgad lokal allt mer och mer trängande.
Ledamots bade rätt och skyldighet att der infinna sig, och att de Beslut som dä tagas förbliswa gällande, samt kunde sedermera as nägon sränwarande icke uprifwas. Friherre Duben Om det skulle tillatas hwar, je individ» att wid en justering anföra nya yttranden kunde en resande i dag komma med anmärkning öfwer ekt Vestm hwari han ej delra-ir. Här - 46 Dm I December Härefter upkom aker busser och mycken oro och flere pä en gäng hördes anmäla sig akt sä tala. Herr Grefwe» oeh Landt - Marskalken anmanade Ridderffapet och Adeln att lära Sorlet af, flavna och förbliswa hwar och en pa sin bänk, samt med stillhet och lugn läka hwarjr Ledamot alt efter ordningen fä yttra sig. Grefwe tigntinxshnUsLN, H.jftrsckt, Dek har warit enligt med praxis wid aila Riksdagar, ark den, som icke yttrar sig i ämnet, ej kunnat wid justeringen anföra något deremot, sädant wore att uprifwg ett tagit Beslut. Men hwad en Reservation anginge, wore den helt annat och kunde ej nägsn förwägras. Hwad som NU i förra aftecndek händt wore en följd deraf att wi sakna en saststäld Riddarhus-Ordning. Herr Ii! in §8 por, 6sr6k, consormerade sig Med Grefwe I^LNungsiiguSLU. Herr Grefwe» och Landt, Marskalken, Just detta skal har föranläkit mig att wägra Grefwe bärner desi begäran. Grefwe stärner Jag har endast yrkat alt till denna dags Pcotoeoll fa anföra min Reservation Harwid hördes ärsikillige rop att fåken wore afgjord» Friherre 6säersrrom. Jag instämmer Med hwäd Grefwe l^gnrinArkaussn anfört att jag skulle hafwa bestridit detsamma är blott en förtydning. Jag
Blef jag häröfver glad, emedan den gubben i sina silfverhvita lockar var en hedersman, en trogen herde, den der icke, såsom de flesta, i nödens stund sin hjord öfvergifvit, för att blott för egen säkerhet sörja. Troget hade han med sin församling lust och nöd delat. Väl såg jag nu ock, att han från sockenbud på holmen kom, med klockaren, bärande kalken, och en qvinna till vägvisare dessutom. Hälsade jag honom så: „Guds frid, herr pastor.“ Sade han vänligt: „ja Gud gifve friden, och tack för hälsningen.“ Sade jag: „är vägen säker, herr pastor?“ Sade han: „åh ja, nog skulle hon kanske till och med bära att köra på. Men hvart ernar du, unge man, och denna unga qvinna? Hvad kunnen J hafva att der på holmen uträtta?“ Sade jag: „känner herr pastorn icke mig?“ Sade han, „nej, unge man, väl kunna kanske mina gamla ögon hafva sett dig, men minnet är svagt; hvem är du då?“ Ställde jag mig så, att jag kom att stå vänd emot gubben och med ryggen åt de båda andra, och strök min långa lugg ur ansigtet, tagandes så mitt vanliga utseende an, hvarjemte jag ånyo sporde: „känner ej pastorn mig nu heller?“ Stigande helt häpen ett steg tillbaka, sade den gamle, sedan han litet sig hade sansat: “aj, aj, hvarföre kommer ni hit till hemlandet? Såsom sakerna nu stå, kan det ej åstadkomma annat än ondt, ty få de spår på er, så få de som hyst er betala det. Allt går nu så temmeligen sin jemna gång, blott ingenting retar. Och hvad kan ni uträtta? Bäst är sig i Herrans vilja foga, han bidar sin tid, när han vill de sina förlossa.“ Sade jag: „det är ock min mening att fara öfver, bara öppet vatten blir, och tänker jag ock detta unga fruntimmer medföra.“ Sade han: „huru skall det bli möjligt dit komma? Sade jag: „vi erna dröja på holmen tills hafvet går upp.
Hon skulle icke vilja försöka, alltså visa ett trotsigt, upproriskt sinnelag, som just var motsatsen till hela hennes väsen! Och så, ’att tänka sig för’! — Liksom hon icke tänkte! Hulda, som var den mest djuptänkta unga qvinna, som hon, hennes mor, hade känt! Hon tänkte snarare allt för mycket! Det var derför hon blef så gulblek som en bit vax och måste äta råa biffstekar och ägg hvar morgon. Hon både försökte tänka och tänkte, och det hade dessutom varit i en högst öfverlägsen och förnärmande ton, som den unge kandidaten hade yttrat de sårande orden! — Hon måste verkligen bedja föreståndarinnan vaka öfver det sätt, hvarpå lärarne tilltalade eleverna. De voro ju inte barn längre, utan unga damer, för hvilkas känslor man måste ha tillbörlig hänsyn, och hennes Hulda hade ett så särdeles ömtåligt temperament. Den minsta ovänlighet sårade henne så djupt! Föreståndarinnan försökte att på bästa sätt ursäkta den unge kandidaten. Han hade nog icke menat det så illa. Det var så der ett uttryck, sagdt i en hastig vändning. — Ja, men man måste verkligen väga sina uttryck! En ung flickas känslor kunna icke så der ostraffadt kränkas. — Det blef en hel lång historia, då föreståndarinnan talade med läraren, då han blef ond och ville gå sin väg, och då det hela icke slutade, förr än den ordinarie läraren i franske kom tillbaka och komplimenterade den kränkta Hulda för hennes osvikliga säkerhet i användandet af prepositionerna. Hedvig Engelhardt kunde icke tåla Hulda och var mer än någonsin upprorisk och egensinnig, när hon hörde på. Och så kunde hon aldrig försona sig med hennes yttre. Hulda såg nemligen ut som ett får med krokig näsa, som gick i ett med pannan och hade två stora framtänder, som nästan alltid syntes. »Hon skrifver felfritt», brukade Hedvig säga, »men hon skrifver med de rödaste och fulaste fingrar, jag har sett. De se ut, som om de vore skållade, eller som om hon hade kylt dem, men det skulle förmodligen vara mindre moraliskt att ha vackra händer!»
”Jag undantager dock härifrån sådane lån, "sorn äga egenskapen af Discontering på re”dan färdiga varor, ty de lätta afsättnin”gen: med varornes frambringande harman ”egenteligen ingenting annat att göra, än att ”lossa alla band, som hindra den." Man medger utan tvifvel att järntillverkningen. och trädvaruhandeln äro näringar, fullkomligt passande för Wermland; men dessa der så naturliga näringar äro lika som alla andra i vårt land skuldsatta. Det följda hushålls-systemet må vara origtigt, efter min och många andras öfvertygelse; men icke dess mindre är förhållandet nu sådant och kan icke ändras i en hast, ty det har under en längre tid tillkommit. Stränga tillämpningen af den Statsekonomiska grundsatsen skulle således icke allenast här fälla till jorden alla med vår lokal mindre öfverensstämmande näringar, utan äfven de mäst naturliga. Om i tidens längd våra näringar kunna gifvas sjelfständighet, vinner man icke detta mål utan temporaira uppoffringar; det går väl an, när ej mer kommer i fråga, att uppoffras, än principen, och sådant var fallet den gången, ty det var att förutse, att om man vann rådrum, skulle allt komma i sitt gamla skick igen, 13 * ig6 Den 23 Mars f. ro. och de erhållne penningarne blifva återbetalte, hvilket också skedde. Emedlertid, om genom den temporaira stockningen i verldshandel, vårt Svenska järn lika med trädvarorne, hade kunnat nedtvingas till 66f procent af föregående årens priser, månne vi någonsin sedan kunnat få det upp till de närvarande! Jag tviflar, och vågade icke deltaga i försöket. Frågan var således icke en enskildt sak, utan en ganska allmän, och om enskildta personer emottogo penningarne, stannade de likväl icke länge hos dem, utan gingo i form af förlager att fylla en ganska stor allmänhets beli ofver, samt reproducerade sig till gagn för bela Riket genom ej af brutna naturliga näringars upprätthållande.
Häradsrättens i fråga varande utslag den sakfälde ådömda bötesbelopp öfverstigit 124 Daler, icke ovilkorligen följde, att i förevarande fall förvandlingsstraffet bordt blifva tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, emedan vid tillämpning af förrberörda 6 8, då böter skola med böter sammanläggas, icke så sällan inträffade, att en tilltalad, som efter det han föröfvat det brott, för hvilket han vore under tilltal, erlagt någon del af honom förut ådömda . böter (naturligtvis af den beskaffenhet att afbetalning å desamma lagligen finge äga rum), sålunda kunde komma att få tillgodonjuta minskning i högsta kroppsphkten, äfven om summan af de böter, till hvilka han genom senare brottet gjort sig förfallen, långt öfverslege 124 Daler. Också trodde Domhafvanden, att lör en sådan minskning fulit giltig rättsgrund funnes, ty då en tilltalad, sorn förut vore dömd till böter, icke kunde, vid dessa böters förvandling i sammanhang med de böter, till hvilka han gjort sig skyldig f(jr serare brottet, — sistnämnda böter måtte vara huru stora som heldst, — ådömas högre kroppsplikt, än Tjuguåtta dagars fängelse vid valten och bröd, vore det väl icke rättvist, att lian skulle undergå samma kroppsstraff äfven i det fall, att han efter sisla brottets föröfvande gjort afbetalning å de förut stadgade böterna. Ilade således begge de föt brvtelser, för hvilka den tilltalade under den 27 April 18(50 sakfaldes. blifvit, begångna löre den 5 Augusti 1859, då afbetalmngen å de förut ådömda böterna ägde rum, sä skulle, enligt Domhafvandens för o7
Besvärsoch EkonomiUtskottets den 5 dennes under N:o 209 aflidne, samt den lO/derpåföljde e. in. på bordet lagde Memorial, rörande RiksStåndens särskildte Beslut i frågan om en köpings anläggande i Fryxände Socken af Vermlands Län; fann Ilid. derskapet och Adeln, att samma Memorial, somicike erfordrade någon åtgärd af Ridderskapel och A deln borde läggas till handlingarne. Prut. Ut dr, rf. // Nov, igij. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af Allm. Besyärspch Ekonomiutskottets d. 5 dennes under N:o 2o0 afgifne, samt. d. 10 derpåföljde e. m. på bordet (agdp Memorial, angående förslag till jemkning af BiksStåndens olika beslut i frågan, rörån e nödyäpdigheten af kröptfi kolskrindor pch angående kolmätare; fann Ridderskapet och Adeln för godt till alla delar ipstäminti uti Högv. PresteStåndets och Hederv. BondeStåndets,7 rörande detta ämne* fattade beslut. p. B», e. m. Vid förnyad föredragning af Lagg^mf Allm. Besyärspeli Ekonomiutskottens den 4 dennes under N:0 218 afgifne, samtd. 7 derpåföljde e. rn, på bprdet lagde förslag till jemkning emellan de af RiksStånden fattade beslut öfver frågan om den af Kongl. Maj :t i Nåder proponerade författning om utrifning ejler ändring af Vattenverk, som, genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling; fann Ridderskapet pch Adeln för godt, att, under förblifvande i öfrigt vid dess i detta mål förutfattade beslut, likväl nu förena sig med Högv, PresteStåndet och Hederv. BondeStåndet deruti, att gtörre Bruk och Bergverk samt större fabriksan - [Prat, Utdr. d. if Nov.igij. njr läggningar må från författningens tillämpning urr. jdantagas. S. D. e. ni.
Denna tilläggning var redan af Ridderskapet och Adeln besluten. 62 :dra §:n. Härvid var én annan lydelse föreslagen, med bibehållande af §:ns hufvudsakliga innehåll. Ridd, 0. Ad. Detta befanns redan vara i Riksdagsordningens 30 $. iakttaget. jA:de §:n. Att, i sammanhang med hvad $. innehåller om ersättning för underhåll till krigsfolk, borde, i anseende till tåg och durchmarcher, den utkommande Tågordningen åberopas, hvilken Borgare-Ståndet önskade måtte bestämma ersättningen, vid dylika tillf allei1, efter ortens gångbara pris. ConstitutionsUtskottet hade föreslagit efter orden: Denna gärd, til läggningen af orden: äfvensom ali slags förplägning. Sedan detta förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln redan antaget, ansågs den gjorda anmärkningen förfalla. 77:de §n. Angående Kungsgårdar och Kronolägenheter, att efter orden: de skola förvaltas, måtte, för större tydlighets skull, tilläggas: och användas. Detta tillägg ansågs icke nödigt. Anmärkningar från Bonde-Ståndet: *8:de §:n. Att ingen till ordinarie embeten och beställningar må kunna utnämnas eller på förslagen dertill uppför ts, än mindre njuta lån, förr ån han uppnått en ålder af rnindst 18 år. Anmärkningen ansågs förfalla, sedan Rid - Deli 19 Juni. 435 derskapet och Adeln redan antagit Utskottets förslag i detta ämne. 29:de §:n. Alt, då Statens behof fordra ali möjlig sparsamhet, och dermed förknippade indragningar, hvarvid Biskops-embeten torde böra komma i fråga, syntes §. kunna, såsom öfverflödig, uteslutas. Afsiogs. 34:de §:U. Ait för de i §. uppräknad*' nya embeten aflönings-stat borde föreslås. Denna anmärkning fann Ridderskapet och Adeln längesedan vara genom Statsregleringen förfallen.
Presle-Slåndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående befrielse Jör Fultkamereraren m. m. Ph. A. Arells enka, Albertina Heimberger, från utgifvande af observationsprocent och anmärkningsmedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ådömda. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 49.) S. A. K. Sedan E. K. Maj:t genom nådigt Beslut af den 12 Oktober 1860 lemnat utan afseende f. d. Regementsskrifvaren vid Dahl-regementet, Revisoren vid Arméens Pensionskassa, Fällkamereraren Philip August Arells underdåniga ansökning att af gunst och nåd varda befriad från skjldigheten att utgifva ej mindre hvad som motsvarade den af E. K. Majlis och Rikets Kammar-rätts kanslioch revisions-beljening uppburna observationsprocent å de genom Kongl. Majlis Utslag den 7 Juni 1841 Arell till betalning ådömda, sedermera ersatte 2,998 Ridr 10 rst. Banko, hvilken observationsprocent Arell, genom Kammar-rättens den 11 Juni 1845 meddelade och af Kongl. Maj:t den 24 Juli 1846 fastställda utslag, fått sig ålagt alt sjelf godtgöra, än ock hvad som eller en erbjuden afbetalning af 200 R:dr Banko ålerstode å de anmärkningsmedel, 1,560 Ridr 22 sk. 2 rst.
Prot. 1844' 7 Sami. i Afd. 5 Haft» 1 ® Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskoltens Betänkande > IV.-o i6i N:o 16. Ank. till Exp. Utsk. den 4 Dec.j kl. 6 e. m. Betänkande} i anledning af väckt fråga om beredande af strängare cont roller emot missbruk vid gårdfariliandelns idkande. Hederv. Bonde-Ståndet har till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling öfverlemnat två af Lars Pettersson från Blekinge Län och Johannes Samuelsson från Jönköpings
Sjömanshus-direktionerna komme i allmänhet alt fortfara, och det ej borde betviflas, att i Stockholm personer funnes, som, af nit för den goda saken, åtoge sig att, äfven utan arfvode, inträda i slyrelsen, syntes den yttrade farhågan ej förtjena något större afseende, helst det blott för en_, för hela Riket gemensartij styrelse vore möjligt att åt en så rörlig klass af menniskor, som den ifråga varande, hvilken ena dagen tillhörde ett och den andra dagen ett annat sjömanshus, inom de mest spridda delar af Riket, bereda de fördelar, hvartill den vore berättigad samt att iakttaga den högst vigliga kontrollen och dessutom lemna det allmänna någon, på ett ställe samlad, ansvarighet för anstaltens ordentliga vård. De för ändamålet hittills afsedda inkomster måste emellertid anses otillräckliga för att gifva nödig säkerhet ät pensions-anstalten, hvartill, efter förslagsvis gjord beräkning, omkring 45,000 R:dr årligen skulle erfordras. Härtill borde bidrag lemnäs ej mindre af det allmänna, som i alla fall, på mera än ett sätt, skulle få vidkännas underhållet för dess nödlidande medlemmar, än äfven af Rederierna, hvilka droge nytta af sjömannen under hans kraftfulla dagar. Att i första hand låta den, som framdeles skulle njuta de fördelar, man velat bereda honom, under sin verksamhets dagar jemväl härtill bidraga, vore dock det mest naturliga medel och måste äfven i betydlig mån minska det för mången tryckande att för sitt uppehälle nödgas anlita andra tillgångar, än dem maiFsjelf skapat, samt derjemte blifva ett band, som fästade honom vid fäderneslandet. Härtill funnes en lämplig tillgång uti ej mindre de afgifter, som för dylikt ändamål af de sjöfarande redan nu erlades, än äfven Föringen, hvilken åter, såsom den för närvarande utginge, gagnade till litet eller intet, men, sammanräknad för hela riket, stege till en årlig summa af omkring 16,000 R:dr.