Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fastigheternas nppförda taxeringsvärde äro åtskillige, uti det i Tabellen uppgifna antalet af hus och tomter inbegripna fastigheter, hvilka ägas eller disponeras af Kronan, vissa Allmänna bolag och Fromma Stiftelser, icke beräknade, emedan de ej blifvit uppskattade för bevillnings erläggande. Å Bruk, Manufakturverk och Qvarnar liar taxeringsvärdet ej kunnat särskild t uppgifvas, utan är det intaget i "värdet af de egendomar, der dessa Inrättningar befinnas, äfvensom den del af Stadens jord, som af enskilde disponeras, ingått i fastigheternas utsatta uppskattningsbelopp. 3:o. Då någon annan Bränvinsbrännings-afgift icke utgår i Stockholm, än den summa af 16,660 R:dr 3 2 sk., som af ett Bolag, för rättigheten att i Hufvudstaden distillera bränvin, enligt kontrakt årligen erlägges till Stadskassan, har nämnde summa blifvit såsom bränvinsbrännings-afgift upptagen i Tabellen. 4:o. Hvad under rubriken Klereciets underhåll finnes infördt, är det belopp Territorial-Församlingarnes Pastorer, Komministrar och Kyrkobetjente samt Tyska och Finska Församlingar nes : Presterskap och Kyrkobetjening åtnjutit i löneförmåner och inkomster, sådane dessa blifvit uppskattade vid Bevill - nings-taxeringarne. 5:o. Såsom Fattig försörjning smedel äro upptagne: a) Allmänna Fattigförsörjnings-afgiften af stadens invånare, 62,491 R:dr 3 5 sk. 2 rst.; b) Böter för försummad betalning af Krono-utskylder, 2,901 R:dr 8 sk. l rst.; c) Kurhusafgiften, 14,747 R:dr 36 sk.; och dj De särskildt inom Forsamlingarne för fattigvården åtagne och erlagde bidrag, jemte kollektoch armbössemedel samt vanliga afgifter vid bröllop, barndop och begrafningar, till en aproximativt beräknad summa af 16,000 R:dr. 6:o.
Detta verkade en förstämning på alla sidor, och endast Hilda Borgenskölds stolta sinne fick ögonblickets makt icke qväfva. Med den likgiltigaste ton, men likväl icke ovänligt, frågade hon: ”Nå, Ferdinand, i huru många serskilda roler ernar du uppträda i afton?” ”Jag ernar icke uppträda i någon annan rol än min egen,” svarade kaptenen sårad och stött. Han trodde att Hilda ville rikta mot honom några stickord, och derföre fört samtalet på maskradbalen. Ferdinands bristande urskiljning och nästan ohöfliga svar dref blodet i litet friskare omlopp i Hildas ådror, och hastigt svarade hon: ”Det blir omvexling nog, tror jag.” Kaptenen glödde af harm, smärta och vin. Han kände att den förenade hvirfveln derutaf steg åt hans hufvud, och hade nog besinning qvar att stiga upp, göra en stum bugning och lemna rummet. Rosa, liksom professorn och Mannerstedt, hade uppmärksamt följt denna lilla mellanscen. Efter Ferdinands bortgång var det trefliga, angenäma förhållandet ännu mera stördt, än vid hans uppträde, hvarföre flickorna kort derpå togo afsked, och Mannerstedt ensam blef qvar hos värden. Länge tego begge. Ändtligen sade professor Ling: ”Hm, hm, verlden är och blir galen. Veta väl menniskorna hvad de sjelfva vilja? Nej, min själ de veta det!” ”Väl,” invände Frans blygsamt, ”torde de veta hvad de vilja; men då vilja och önskningar ligga i strid med nödvändighetens jernkraft, så blir pligten att vika en nödtvungen dygd.” ”Menar han det, min kära kandidat?” svarade professorn med ett godt leende. ”Ja ja, det torde väl vara så; emellertid sätta menniskorna, genom sina oeftertänksamma handlingar, sig sjelfva i en hop nödvändigheter och pligter, som de kunnat vara ifrån, och hvilka sedan i sin tur medföra oberäkneliga elaka följder.”
Äfvensom vidare i underdånighet tillstyrktes, att den ledig blifvande vicePresidentslönen måtte för Andra Hufvudtiteln besparas. Och behagade Kongl. Maj:t, med gillande af detta underdåniga tillstyrkande, icke allenast bevilja sökanden afsked ifrån första DepartementsChefsEmbetet i GeneralTullStyrelsen, med rättighet till en årlig pension af 2,500 R:dr, utan äfven i nåder utnämna och förordna honom till President i KammarRätten, med åtnjutande i behörig ordning af Presidentslönen efter nya staten jemte dertill hörande taffelpenningar, samt derjemte tillägga honom ett fyllnadsanslag af 1,333 R:dr 16 sk. årligen, att af extra utgiftsmedlen utbetalas; hvaremot den honom tillerkända pension vid Tullverket borde besparas för den tid, han vore i verkligt åtnjutande af Presidentslönen i KammarRätten; och komme vicePresidentslönen derstädes att för Andra Hufvudtiteln besparas. Deltagande, antingen såsom Konungens Rådgifvare eller såsom Ledamöter och Föredragande i Kongl.
Till stöd för min från pluralitetens afvikande mening, åberopar jag Herr Professor Schlgters till Lagberedningens protokoll (sid. 63) d. 25 Nov. 1844 afgifna reservation, i hvilken jag till det hufvudsakligaste instämmer, och hvaraf ett utdrag här meddelas: »Bibehållandet af de nu gällande stadganden i M. B. 1: 3, 4 är, efter min fasta öfvertygelse, så vigtigt, att jag skulle anse det såsom en af de största olyckor, som kunde drabba mitt fädernesland, om med antagandet af närvarande lagförslag såsom lag skulle följa upphäfvandet af den bom ifrågavarande stadganden innefatta emot katolicismens inträngande. Jag vet nog, att den, som i våra dagar vågar allvarsamt försvara den sak, för hvilken Luther med anda och kraft kämpade, för hvilken våra förfäder till Europas räddning vågat lif och blod, — den skall beskyllas för oför dragsamhet och fanatiskt religionshat — den skall stämplas såsom den der sträfva r att återföra vårt upplysta tidehvarf till medeltidens mörker; under det att de, sorn föra den mest öppna strid mot vår besvurna heliga troslära, och, i det de mena sig kämpa för en, efter deras inbillning, förnuftig religionslära, gå, utan alt veta det, katolicismens ärender och arbeta på att, med utsläckande af det af Luther upptända ljuset, föra den kristna verlden i ett mörker och ett samvetstvång, sådant kalholicismen ännu aldrig hunnit att fullkomligt utbreda öfver jorden — sådane belsås såsom ljusets kämpar, kallade att fullborda reformationens hittills endast halfgjorda verk. Jag fruktar ej sådana omdömen; men jag beklagar dem,som 100 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. äro nog blinde att så döma.
Fru Larsson har nu i mera än t i o år stått lutad öfver sina patienter från morgon till afton, uträttande ett herkulesarbete, s o m endast en kvinna kan hafva m o d o c h tålamod att utföra. H o n har ej ens fått tid att instruera elever till fullföljande af arbetet. Därför digHur når och den där intill mig och nar h o n också snart under ansträngningarna. Man borde upprätta åt henne e n klinik, d ä r hon finge vara den ledande anden o c h andra få uträtta d e t gröfre arbetet, ungefär såsom på Kellgrens institut Sanna vid J ö n k ö p i n g. Det vore d e t rätta sättet att fortplanta hennes konst. I hvarje fall förtjänar h o n ett varmt tack af alla d e m, f ö r hvilka h o n varit till hjälp, och de äro många. I n g e n, som ej personligen sökt henne, anar, hvilker. hälsobringande makt hon äger. P. N. Hjalmar Söderberg. Några 3 lyckligt, min väninna, himlen hänger grå höstens dagar rinna, trygga hamn att nå, jag i drömmar sluten din barm kan tro sänkt i en förfluten halfglömd sommarro. är stormen sliter bladen från aoenyens tråd och tungt den stora staden hörs hamra på sitt städ — hur lyckligt, min väninna, att se, stödd vid din arm, din blick ur dunklet brinna som fordom djup och varm. personliga erfarenheter, upptecknade för Idun af Kvinnlig elev. / ug y Så låt mig lönligt trycka, min älskade, din hand. Ur deras krets, hvars lycka ren oron satt i brand, som lida och som hata, vi skynda gladt att nå den undangömda gata, som fristad skänkt oss två. Men nu, då sorlet tiger och högre stund för stund den gula månen stiger på mattblå himmelsgrund, vill tätt och lyckligt sluten intill din barm jag tro mig sänkt i en förfluten och halfglömd sommarro. Se mellan bergen leder vår väg bland björk och al, tills leende sig breder den sommargröna dal, där dagen om och natten i almars djupa fred ett blått och stilla vatten i lystnad gled och gled. Där flodens bölja ilar i sälgens guldstoftregn, två silfvergröna pilar vår längtan gåfvo hägn.
Skrif», N,-o 73 brukad mark eller eljest i ståndskog blif-. <\)it lidande, i4 Cap, 2;dra §, Under åberopande af omöjligheten att, Utan rå-liniernas upphuggande i skog, kunna verkställa den i förevarande §. stadgade rörläggning, har anmärkt blifvit, att föreskriften i detta fall bordt stanna dervid, att endast ändepunkterna utmärkas med råstenar, derest icke jordegarne öfverenskomma, att skillnads-linierna skola genast upphuggas; och ehuru Rikets Ständer anse skillnads-linieinas fullständiga och ordentliga utstakande och upphuggande vara af gå stor vigt, att, om derigenom någon mindre skogs-lörlust skulle åstadkommas, den Synes både kunna och böra fördragas; likväl och då, i Rikets Ständers tanka, undantag ifrån det i §:ns a:dra moment inryckta ovilkorliga stadgandet, att "i skog ”skola skillnads-linierna till 3 eller 3 al”nars bredd upphuggas” torde i så måtto böra medgifvas, alt, i händelse skiftes-laget består af en mängd delegare, men skogen graf inskränkt område, ändamålsenliga skil IUads-linier må , till icke ringa skogskesparing, varda genom blekning och utstening uppgjorda, hafva Rikets Ständer skolat i underdånighet föreslå, att nyssnämnda mouteut kunde blifva redigerad!, såsom föijer; 74 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skri/v. I skog skola derjemte skillnads-liniernej till två eller tre alnars bredd upphuggas j dock icke förr, än skiftet fastställdt blifvit, sd vida icke delegarne enhälligt det begära.
Sits Riksg.cont., lill hvilket de detsamma anslagna inkomster omedelbart ingingo, fortfor till 1765, ehuru dess fonder till en stor del användes till för dess egentliga ändamål, den gamla riksgäldens betalning, främmande föremål; men efter detta conlors upphäfvande sistnämnda år, uppdrogs dess befattning åt K. Statscont., hvarunder upprättades ett särskildt af en kamererare förestådt contor, kalladt Riksgäldscontoret. 5 II. 50 394 Den 14 December e. m. En Märkvärdighet erbjuder hela della tidehvarf, som företrädesvis tillegnat sig benämning af frihetens, nemi. att den säkerhet, som man nu, med sä mycket skäl, tror sig (inna för en god statsförvaltning, i dennas offentlighet, dä helt och hållit saknades (48 •§ i 1720 års Heg.F. förltöd uttryckligen att till någon utlemna protocoll, hållna inom RiksSl:n, SecretaUlsk. eller Deputationerne). De liesta medlemmarne af de så allsmäktige Ständerne, hvars und. anhållanden för Sveriges Konungamakt inneburo verkliga befallningar, saknade all kännedom om statsverkets ställning, beloppet af dess inkomster, utgifter eller skulder, verkliga behofvet eller tillräckligheten af de bevillningar, sora föreslogos o. s. v. Endast tillfälligtvis lemnade de invigde massan af Ständerne någon kännedom af förhållandena, särdeles år 1705, då ett segrande parti ville visa det störtades misstag, egenmyndighet och stundom t. o. m. egennytta. Det första tryckta utkast lill en riksstat är för år 1772, eller samma år som lilldragelserne d. 19 och 21 Aug. förändrade Sveriges grundlagar. 1 det förbud 45 § i 1772 års Reg.F., i likhet med 5 och 6 §§ i den af år 1720, stadgade för Konungen, att utan Ständernes samtycke pålägga nya gärder och afgifter, borttogs ordet tullar, i afseende på hvilka sålunda Konungen ansågs äga rätt att ensam besluta. Den nya grundlagen böd i 50 §: ”Statsverkets tillstånd uppvises åt II.
Om bela anslaget bade blifvit bestämdt i contant, bade det blifvit bäst bushålladt för Staten, oell då bade Staten sjelf kunnat försälja sine öfverflödige hus. Nu ser jag ingen möjlighet för Inrättningen att realisera den uppgjorde planen, örn ej den contanta summan erliålles. Herr von Hartmansdorff', August: En hvar, sorn känner, huru det tillgår inom Utskotten, skall icke finna underligt, om förelaget är ofullständigt. I Utskotten tillgår ungefär såsom bär; den ene vill bevilja byggnaderna allena, den andra bara penningarne, somliga båda delarne, och andra åter ingendera delen. Enär nu YeterinairInrättningen icke kunde vara tjent med de besse första alternativen, var det nödvändigt att söka sammanjemka meningarne, för alt få saken så uppgjord, att ändamålet något så när skulle kunna vinnas. Derföre ser Utlåtandet så ut, som det gör. Bekräftelse derpå, att meningarne varit delade, finnér Ridderskapet och Adeln dels af reservationerne, dels af BondeStåndets beslut. För min del instämmer jag i den mening Friherre af Nordin yttrat, att Ridderskapet och Adeln måtte bevilja tomterne med derå befintlige byggnader, att för Inrättningens räkning säljas eller begagnas, eftersom Kongl. Den 21 December e. ni. iql Majit kan lämpligast finna, samt att tillstyrkandet angående de 5ooo R:dr målte utan förändring antagas. — Om beslutet blifver sådant kan det måhända vara möjligt för Veterinärinrättningen alt försälja de byggnader, som ligga vester om Grefgatan, samt i stället bebygga den andra tomten på östra sidan. Genom en sådan tillställning, hvilken dock må vara åt
I min vid Utskis Betänk, fogade reservation har jag sökt att få 33jproc., hvartill i allmänhet löneförhöjningen för Bankens tjenstemän blifvit bestämd, förhöjda till 50 proc. Ser man efter huru stor förhöjning blifvit gifven Statens under HufvudTitlarne uptagne embetsoch tjenstemän, så finner man denna upgå till 50 proc. af lönen. Dessutom bör vä! förhöjningen rätta sig efter den dyra tiden och ej så noga bestämmas i vissa proc. Isynnerhet i den tredje graden, der det ej är tillåtet för tjensteman att mottaga annan befattning, vore en förhöjning väl behöflig. För att vinna rättelse i de afseenden jag nu anmärkt, anhåller jag om återremiss. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: De anmärknir den siste tala ren gjort mot både BankoUtskis och Fullmäktiges förslag förfalla vid närmare betraktande, om man icke allenast afser de förhållanden, som förefinnas vid denna Riksdag, utan äfven kastar blicken på den föregide. Då upgjordes en alldeles ny reglering af lönerna för Bankens tjenstemän, hvilken så vidt jag vet varit ganska riktig. Det är likväl naturligt att dessa löner nu blifvit otill räckliga, sedan dyr tid tillkommit. Men då de vid sista Riksdagen till siffran noga bestämdes, så är väl nu det lämpligaste att, då förhöjningar blifvit af nöden, föreslå dessa till samma proc, för alla graderna, och om lönerna gjordes riktiga vid förra Riksdagen, så böra de väl också vara det nu. Det må vara sannt, att summan af förhöjning blir olika för de olika graderne, men man bör också besinna, att med lönerne för högre grader afses att deras innehafvare skola kunna lefva med familj, hvilket åter för de lägre icke är afsedt. Det är också gifvet, att den kostnad som från de höga priserna härflyter, blir större för de högre graderne än för de lägre.
I våra dagars kvinnodräkt återfinna vi en rad af former, som påminna om forna tiders. Man har nämligen äfven på dräktens o m - råde användt nutidens benägenhet för eklekticism, hvilket dock haft till följd, att den moderna kvinnodräkten förlorat åtskilligt af den enhetliga karaktär, som den fordom under de särskilda perioderna sträfvade att uppvisa. G. T. T — r. » Det mått, hvarmed I maten ... » Ett s a m t a l m e d månen, upptecknadt för Idun af D. E. B. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) &lt;3jjlen gamle drabanten tycktes ej vänta, att jag skulle lämna någon vidare förklaring, ty då han åter talade, var det ej härom. » Jag trodde mig veta, » sade han, » hyad som vägde tyngst i edra vågar. Det var guldet. Med det vägden I lifvets lycka och mänsklig storhet, för det sålden I ert samvetes ro och ert eget blod, med det köpten I vänskap och syndaförlåtelse. Men lyssna ännu en stund till mig och förklara sedan det jag ej fattat. » Och jag lyssnade. » I guldets land, i Tyskland, såg jag en afton ned på ett slott, större och präktigare än de flesta i det landet. Den, som då ägde det, hade emellertid ej byggt det, utan det restes för flere släktled tillbaka, och alla hade de hopat guld därinne och vidgat markerna. Jag såg, hur främlingen häpnade öfver rikedomarna, hur afunden sökte förringa deras värde, och hur man bugade sig för grefvekronan såsom för en kejsares. Slottsherrns rättvisa och tapperhet prisades vida omkring, och lyckan trifdes i hans närhet, ty han jagade fattigdomen från trakten, och glada fester gåfvos på hans slott. Men den kvällen, jag talar om, var där tyst och tomt. Mitt ljus flödade i breda strömmar in genom fönstren, utan att mötas af något ljus därinne, och de stora rummen stodo öde. I ett af dem fann jag dock slottsherm, där han satt ensam och tankfull. Så hade j a g sett honom många kvällar förut och förundrat mig däröfver.
Öfvertygad, till följd af de upplysningar mig blifvit meddelade, att motionen icke saknar goda grunder, torde jag likväl fä fästa uppmärksamheten deruppå, att Utsk. i sina egna och slutliga motiver icke så noggrant upptagit alla uti motionen till stöd för densamma anförde skäl, hvarmed institutet och de som för det intressera sig kunna röna någon obelåtenhet, men i den mån Utsk. adopterat de framställde åsigterne tror jag dem ej vara i behof af förändring och hyser jag derföre den mening, att betänkandet utan vidare omgång 154 Den 27 Maj. kunde skäligen antagas, sådant som det na befinnes. Föreslår alltså vördsammast bifall derå. Hr Ekströmer: Med anledn. af Frih. Cederslröms anförande vill jag tillåta mig den erinran, att motionären, ehuru ej särdeles gynnsamt stämd för institutet likväl yttrat den önskan att hvart och ett af dessa läroverk (fakulteterna och instituten) måtte få sig anvisad en verkningskrets, lämpad efter dess natur och omständigheter, och lill följd hvaraf alla kommo att arbeta för det gemensamma ändamålet — en god läkarebildning etc. Motionären har således äfven ansett att fakulteternas verksamhet skulle komma under granskning och äfven för dem de organisationsförändringar vidtagas, hvilka erfordrades för läkarebildningens bringande till önskvärd fullständighet och Utsk. har alltså icke af motionärens framställning haft anledn. att, såsom nu skett, endast fästa sig vid förhållandet med institutet, hvilket motionären ingalunda uteslutande afsett. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då en af de R. o. Ad:s ledamöter, som yttrat sig, tillstyrkt bifall till Utsk:s hemställan, men ogillat motiverna, och en annan åter tillstyrkt afslag å hela frågan; samt en tredje yrkat bifall lill Utsk:s utlåt, sådant det är i sin helhet; så anhåller jag alt få yttra den mening jag hyser i afseende på sättet att fatta beslut i denna fråga.
Söeträffanbe åter ofroanomförmälbte betjof för en gång ttnber 3:bje od) 4:be Jpufroub.-Pit larne, Jamt för ftpr od) ©åfinrättningen, inflämbc @tatö.-9iåbct i broab ©taté*©ecreteraren förejlagit, t* ^emflallbe att framftällning beröm finge i öfroerensftriinmelfe bermeb tilt SRifets ©tanber göraö. ÄongL SDiaj:t 6el)agabc, mcb Bifall till Ijroab ©taté-SHabct i ofn)an6crörbe måtto i ena od) anbra belén unbcrbånigft bemjtällt od) tilljtpvft, i Sftåber tillåta, att utbrag af protocollet bärom, innet)ållanbe tillita ©tats>@ecretcrarené unbcrbåniga betänfanbe i begå amnon, finge tid J?anbelé* od) $inance-©rpebitioncn afgå, för att tjena till grunb roib författanbet af ^ongl. Piajtts SHåbiga ‘Proportion om ©tat6*iH>cvfcto tillflånb od) bc^of, i [jmab ben fomine att röra nämnbc 2:ne Jjufnwbtitlar, [arnt benvib biläggaé; [)roarjemte ^ongl. Plajtt, uppå ©tatö-©ecreteraren» od) ©tat^Siåbcts unberbåniga tillftprfan, förflarabe ©ig i 37åber wilja, uppå bemälbe (Eppebitiono unbcrbåniga förebragning, befluta om ben framflällniitg, forn, i affeenbe å mebelé berebanbc till ifrågawaranbo hellof, borbc till 3ufetö ©tanber göraö. Ex Protocollo. C. O. VOUGT.
Ej nog dermed att denne författare — som med sitt sangviniska lynne oj alltid ger sig tid att desto nogare pröfva halten af en åsigt, som funnit gensvar hos honom, innan han sjelf gör sig till dess förkunnare — ofta efter någon besinnings har mâst uppgifva en gång framstälda påståenden såsom ohållbara; äfven känslostämningens inslag i diktens väfnad har hos honom gång på gång skiftat färg, från den ungdoms-varma hänförelsen i » Mäster Olof » till den kalla bitterheten i &gt;Roda rummet », från den hväsande ilskan i &gt;Det nya riket » till den öfver alla betänkligheter höjda uppsluppenheten i » Giftas ». Derför är det utan mycken förvåning man varsnar, att äfven * TTto-pier i verkligheten * uttalar åsigter, som förut varit främmande för författaren, och belyser drag hos honom, dem vi förut icke klart kunnat skönja. De nya åsigterna i denna bok finnas ingenstädes i sitt sammanhang utvecklade; de måste hopsamlas från olika håll och de måste framfor allt läsas mellan raderna. Ty det i chifferskrift skrifna företalet — som, i förbigående sagdt, genom sin stil lifligt erinrar om Tomas Thorild, det adertoude århundradets oppositionsman par préférence inom vår literatur — utsäger icke bokens verkliga grundtankar. Det nya i boken består i indirekta återtaganden. Författaren har uppgifvit sin gamla formel: låtom oss kämpa mot kulturen för naturens rätt! Han säger nu: låtom oss kämpa för kulturen mot öfverkulturen! Att här är fråga om mera än omstufvandet af en olycklig fras, blir sannolikt genom en episod i berättelsen » Ofver molnen ». Författaren omtalar i denna novell upprättandet af » verldens postoch telegrafbyrå * i Bem såsom en historiskt betydelsefull tilldragelse. Efter vissa uttalanden i likt och olikt » att döma, hänförde författaren, på den tid denna bok skrefs, post, telegraf och dylika anstalter till hvad han då med oändlig ringaktning benämde kultur; nu erkänner han att dessa inrättningar, långt ifrån att lägga hämsko på utvecklingen, tvärtom äro för den sammaaf ingripande betydelse.
Riket på det sätt, denna Regerings-Form föreskrifver; Inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen §• 1- Sveriges Rike skall styras af en Konung och vara ett Arf-Rike med den Successions-Ordning för en afliden Konungs manliga efterkommande, som af Riksens Ständer fastställd varder. §. 2. Konungen skall alltid vara af den rena Evangeliska Luran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af år 1593 antagen och förklarad är. §. 3. Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad; Hans gerningar vare emot allt åtal fredade. §• Konungen eger att allena styra Riket på det sätt, denna Regerings-Form föreskrifver; inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen 64 Förslag till ändring, i Grundlag. — Rcgerings-Formen. kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, in (odde Svenske Män af den rena Evangeliska Läran. §• 5- Stats-Rädet skall bestå af Tio Ledamöter, hvilka äge alt alla der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller broder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet. §• 6. Af Stals-Rådets Ledamöter skola Sju vara Chefer, hvar för sitt Departement, nemligen: Justitie-Stats-Ministern, för JuslitieDepartementet; Stats-Ministern för Utrikes, Ärendena, för Utrikes-Departementet; En Chef och Föredragande StatsRåd för Landlförsvars-Departementet, hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen; En för Sjöförsvars-Departementet, hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Flottan; En för Civil-Departemenlet; En för Finans-Departementet, samt En för Ecklesiastik-Departementet.