Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i Nåder beviljadt, just med afseende å den tillökade kostnaden genom arbetets utsträckning utöfver den derför först uppgjorda plan och kostnadsberäkning, anser sig Utskottet, oaktadt den af motionären förordade nedsättning af det Iåne-belopp, som han sjelf fö reslagit, böra förnya sitt afstyrkande af Rikets Ständers bifall till det vid donna, riksdag för oftanämnda stad begärda ytterligare lån. Stockholm den 30 Maj 1854. fi-n/sUtskottets Memorial, X:a 157. 19 Åivk. till Exp.-Utsk. d. 3 Jtiui 1S54, kb 5 c. ni. Memorial, med förslag lill allmänna iakttagelser och föreskrifter fihrerhållandel och utbekommandet af Stals-bidrag lill hamnar h kanal-byggnader samt v äg-för b allri agar och v atlen-aflaggning ar. (R:GS Afd.) femte de särskilda, efter harvid rdrekommandc skiljaktiga förhållanden lämpade, vilkor och stadganden, sorn, vid beviljandet och anvisandet af statsbidrag för åtskilliga i både allmänt och enskildt hänseende gagnande arbetsföretags utförande, blifvit under föregående riksdagar meddelade, hafva Rikets Ständer fastställt vissa allmänna grunder och föreskrifter rörande sättet, ordningen och vilk oren för dylika stats-bidrags erhållande och utbekommande samt återbetalning. Då Stats-Utskottet anser, att sådana allmänna stadganden jemväl under innevarande riksdag böra meddelas i afseende på de stats-anslag eller läne-undcrstöd, hvilka för enahanda föremål varda af Rikets nu församlade Ständer beviljade, har Utskottet, före afgifvandet af sina infordrade yttranden angående de i Kongl. Majrts Nådiga propositioner eller härom, väckta motioner föreslagna anslag eller län till de företag, som. enligt Utskottets åsigt, böra med bidrag af allmänna medel befrämjas, trott sig böra uppgöra och särskildt underställa Rikets Ständers pröfning och fastställelse förslag till dessa stadganden.
Fadern låg i stark feber och hade svårighet med andhemtningen, men han såg icke så dålig ut, som hon förestält sig. Hon stod vid sängen och strök smekande hans gråa, mjuka hår. Kandidaten satt borta vid skrifbordet och såg ut på gården; han ville icke störa deras första möte. »Selma», sade han slutligen. Hon gick fram till honom. Det var några anvisningar angående medicinen, som han hade att gifva. Hon tog plats i faderns skrifstol, som hon sjelf broderat, och de samtalade med låg röst. »Vi ha stält i ordning gästrummet åt dig», sade Richard, »ty jag kunde nog veta att du skulle komma.» »Tack. Hur fick du veta att pappa var sjuk?» »Mätta skickade bud med smör-mannen, så for jag genast hit ut och såg hur det var, ty gubben kunde inte göra någon ordentlig reda. Med middagståget for jag in till Lund igen, för att tala med professorn och få medicin, och sen hit ut igen.» »Hvad det var snällt af dig! Men du stannar väl här tillsvidare? Det vore så tryggt.» »Ja, det gör jag, derför tog jag också böcker med. Förra natten satt jag i den der länstolen med kläderna på, men i natt kan du ta vakten.» Hon nickade. »Det var första gången jag tjenstgjorde som vakhustru», sade han leende, »jag tyckte det var synd om gamla Mätta; hon hade inte sofvit en blund hela förra natten. Men nu förstår jag också hvarför vakerskorna äro så tokiga efter kaffe. När Mätta vid femtiden kom med sin bricka, tyckte jag att hon var en riktig änglauppenbarelse.» Selma skrattade tyst. »Så ville jag ha salen uppeldad, så att man kunde sitta der, för att vara till hands», fortfor han. »Men du kan tro att det var ett elände med kakelugnen. Jag måste sjelf till att mura på den – du skulle bara sett mig! – men nu är den utmärkt.» Selma tyckte också att hon såg honom; hon kände så väl till denna envisa ifver, och hon måste le åt hans nya talang. »Hvad det är roligt att ändtligen få träffa dig!» sade hon. Han svarade ingenting, men det såg ut som om hon tyckte det samma. »Hvar skall du ligga?» sade hon.
Meningen mätte val ej vara, att pingin ge.-'innehafvarén skall lockas att hellre insätta' sina egentliga capitaler hos Staten, än hos enskifte, utan att de capitaler, sorn annars på kprlnre tider ligga ofruktbare, såsom behöilige får handel och näringar, sorn man säger per rassa, må under tiden kunna göras fruktbare, och. Statens behof af sådane capitaler ändock fyllaSi, derigenom, att då somlige uttaga sådane penningar ur RiksgäldsContoiret, andre göra insättningar. Jag tillstyrker bifall å Utskottens Betänkande härom. ~1l3je noin7 moa visi-i 'list' -milé a<r Herr Stråle, Nils Wilhelm: Innan man tager något beslut i frågan, om en upplåning för Statens räkning skall ske, måste man stadga sitt begrepp, huruvida, då andra utvägar saknas, ändamålen äro sådane, att de måste fyllas, och huruvida man mäste tillgripa den hårda utvägen att låna, så vida nemligen man förutsätter, afl man skall betala. Hvar och en bör då göra sig redo för om sådane nödvändiga utgifter existera. Den som ej finner utgifterne af sådan natur, kan säga nej. För min del tror jag ej att Den 12 September f. nu 49? att några så trängande behof nu finnas, att mart för dem bör inkasta sig i lånesystemet, utan att man ganska väl kan uppskjuta med dessa utgif-; ter till dess affairerne kommit i ordning och penningeställningen hunnit stärka sig, så att ej Staten nu tillgriper ett system, som bör spåras till nödens stund och till en tid då Staten kan vara i betryck. Sedan man tillvägabragt ordning i financerne, skulle man säkerligen icke sakna ali den credit, som Statens verkeliga behof kan fordra, men om man dessförinnan kastar sig in uti mindre nödiga företag, och derigenom min-r skar sine resourcer, skall nödvändigt förtroendet till Statens soliditet derigenom lida.
4. ©åfom f)är ofman förmälbt är, ^ar .Svongl. 9)Jaj:t i möjligafle måtto in 51 f be tidöfningar på 3:bje och 4:be ^»ufmubtitlarne, hvarom, enligt bilagbe utbrag af ©tats^Diåbets protocod för £rigs (Äongl. eDlflj:t« 9l(S&. <Prop. titt SÄ. ©t., Är 1834.) 3 i8 — merfets infomflel-, få roal för åren 1832, 1833 od) 1834, febatt berå rebatt att* mijTe utgifter utgått, font äfmen för påfötjanbe år till nafla Otifsbag, en tnapimi; fumma af 233,333 SK:br 16 ff. årligen må öfmerlemnas till kongl. 9ftaj:ts bifpofltien för ofmannämnba 6ef>of, fålunba, att h^ab å ett års öfmerffott fan i berörbc marimi;futnma brifht får af be anbra årens öfmer|¥ottStnebcl betäcfas, få mibt be bertill lemna tillgång. Upptages nu till enaf>anba belopp, font mib ftfta @tats*regleringen meb 119,198: 2 r. — Dm Dlifets ©tanber gilla ^rnab f)är neban om centonalens upp^öranbe före; fiås, bör bet anflag, forn i (tället fan för SBabftena krigsmanshus fontina i frå* ga, hår upptagas. SDIeb affeenbe å fortfatt behof af ben mib ftfta (Statsreglering till nafta DiifSbag bemiljabe färjtilba tillöfning i anflaget till penftoner för SÖiilitaire Sm?
Teckning för Idun af t Scwvola. kyrkboken stod hon som Anna Elisabet Andersdotter, änka efter dragonen Lars Gustaf Granat, men i socknen kallades hon allmänt mostor Lisa i Tallbo. Stugan hon bodde i var gammal och grå, och det var gumman med. Men trots ålderdomen hvilade det öfver dem båda ett drag af renlighet och trefnad. Gumman hade i all sina da ' r varit duktig både att dra till huset och att hålla ihop det lilla som fanns, och väl var det, ty Granaten han var litet supig, när han kom på det laget, och det var som det kunde med arbetslusten. Ibland fick han ett godt beting, och då tjänade han ledigt i banko mot de andra, ty stark var han som en björn och undan gick det. Det fanns ingen under hela herrgården, som följde honom i slåttern, när han ville lägga manken till, och på vintern hade han många lass milved mer än de andra arbetarne, fastän han kom sent och gick tidigt. Men så kunde det komma en tid, då han gick vecka ut och vecka in och skrubbade kring knutarna, utan att bry sig om att höra efter något ordentligt arbete. » Det är så där med Lars Gustaf, han har sina ryck ibland, » brukade mor Lisa säga, när grannkvinnorna gjorde anspelningar på mannens oordentlighet. » Men så är han i stället så obegripligt duktig, när han vill. » Till mannen sade hon aldrig något. Hon hade försökt det en gång första året de voro gifta, men det gjorde hon aldrig om, ty han kunde ha ett förfärligt humör och tog man honom ej med godo, så inte gick det med ondo. Hennes sätt att ut trycka sitt ogillande med mannens försumlighet var att fördubbla sin egen flit; hon satt en timme längre vid spinnrocken om kvällarna och var en timme tidigare i väfstolen om morgnarna. Och när så Granaten gått och dåsat och suddat ett par veckor, så började han skämmas för sin flitiga hustru, och ett tu tre bar det ut med dikesspaden eller yxan på axeln. Arbete kunde han få vid gården, när han ville. På det hela lefde de ovanligt lyckligt med hvarann och den där dagen för sjutton år tillbaka, då tre kamrater kommo bärande med Granat på en bår, då fick Lisa sin första stora sorg i lifvet.
Det var därför ined en icke obetydlig ocli säkerligen förlåtlig nyfikenhet, som jag i Ce.ntralstationens vestibiil, dit jag var stämd att möta lieiine for att göra heniie sällskap till Upsala, afvaktade liennes ankomst. J a g .f8r gppriktigt tillstå, att jag icke liacle någon klar förestallniiig om liennes ålder, oaktadt jag visste, att hon redan » var med » år 70-71 ocli således ju icke kunde vara ' bara barnet. Emellertid hade jag i inin fantasi gjort upp en bild af henne ungefär så liar: lång ocli mager, rakt stripigt, kortklippt hår, glasögon,. notisbok i Iiand och vackra citat p i lapparna. Det är nu en gång så, att mannens egenkärlek vanligen kommer dein att föreställa sig ett fruntimmer de hört onitalas som ovanligt frainstaende, ined ett yttre sh maskulint soin möjligt. Den gången tog jag emellertid griindligt iniste. E n kort stiind innan tagets afgång lcom hon, åtföljd af sin unga dotter. E t t tämligen korpulent fruntimrner af inedellängd, ett välforniadt liufvud, det annii rika, fast alldeles hvita håret uppstruket från den vackra pannan, ett par milda, inen på samina gång uttrycksfiilla .ögon ocli ett sinåleende på läpparna. Ocli öfver. hela hennes personlighet, både den yttre och inre, så som jag b d e r den dagens lopp lärde kanna den, något så fryntligt, liemtrefligt ocli förtroendeingifvande, att man kunde haft liist - att t a henne i famn, kalla lieme för » lilla tant Elnily » och anförtro henne alla sitt hjärtas innersta lieinliglieter. Något som jag aldrig skulle vågat om hon haft glasögon ocli annotationsbok. Hon beliöfde för resten ingendera, ty hennes. ögon hade sett och sågo mer iitan an de flesta andras ined glasögon, och medQ ett så kolossalt ininne som var henne föriiiinadt, kan man goclt reda sig utan en annotationsbok.
Det blefve derföre en absolut nödvändighet för hegge statsmakterna, att så fort som möjligt anskaffa några andra myntrepresentativer i stället för de förkastade, och just då liar det äldre redactionsförslaget den stora fördelen med sig, att statsmakterna kunna vid samma riksdag, som en sådan händelse inträffar, bestämma ett annat myntrepresentativ, hvilket de deremot efter Const.Utskrs nu uppgjorda förslag icke kunna göra förr, än efter en ytterligare grundlagsförändring och följaktligen en tidrymd af två riksdagar. Man har anmärkt, att det skulle vara hardt, om Banken skulle förlora sitt privilegium att utgifva myntrepresentativer endast för en tillfällig förlägenhet och deraf förorsakad stoppning för endast några få dagar; men, mine Hrr, det är just, det första förslaget, sorn precaverar häremot, emedan det innehåller, att sedlarne gälla för mynt, så länge de mot silfver inlösas. Händer det, alt de icke inlösas, så gälla de icke, men i samma stund de åter inlösas, återfå de sin gällande kraft, hvilket deremot efter sista förslaget alldeles icke är fallet. Jag har åtminstone ej kunnat härleda en sådan mening från ordalagen i förslaget, och Gr. Horn måste hafva orätt deruti, att dessa ordalag kunna och höra tydas så, att Banken skulle återfå den en gäng förlorade rättigheten, om den ånyo började sin vexling. — Jag skulle således vilja instämma med deni, som önska, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanka antaga den redaction af 72 § Reg.F., som af 11. St. vid sisth riksdag beslöts. Frih. Cederström, Jacob: Om fråga vore att antaga detta förslag, så skulle jag hafva mycket att invända emot dess ordalydelse, och tror mig jemväl kunna bevisa, att det förslaget, som af R. St. vid förra riksdagen antogs, icke eller var riktigt eller ändamålsenligt; men som detta förslag efter 56 § 2 mom. Reg.F. ovillkorligen, åtminstone till någon del, skall komma att hvila på bordet till nästa riksdag, sä måste jag säga, att jag icke finner det löna mödan att yttra mig deröfver, öfVertygad derom, att om det också vid nästa riksdag skulle af R.
Skönheten i rent leende är dess himmelska person. I leende och tårar på en gång är den både himmelsk och jordisk, och är i sin fullhet.” Härvid blir det klart för mig; hvarföre jag alltid känt ett djupt obehag af alla konstens framställningar af Christus på korset – det har varit bara gråt. Ingen artist har kanske ännu ägt hans bild inom sig, rätt klar och sann. I leende och i tårar på en gång syntes han säkerligen vid de orden – ”Det är fullkomnadt” – Om penseln rätt återgåfve detta, skulle man i hans blick, den sista, – se himmel och jord och allt. Herr Hugo (den äkta och veritable) är missnöjd att Semiramis förefaller honom såsom en myth; men, i sjelfva verket, är icke verldshistorien ännu för oss en myth? ”Kärnan” är ännu icke funnen, ty ”skalet” har varit för hårdt, och Gud allena vet huru många generationer ännu komma att förgäfves knäcka derpå. Likasom i östern, ljusets och dagens hem, kärlek och tro, ja öfvertro trifvas bäst; så har i västern, natten och mörkrets vagga, tviflet sitt hem. Fernando Bruno är ett bevis härpå. Mycket vackert återföres han till sans (ifrån ursinnighet) genom glömskan.3 I att kunna glömma ligger mera underbart än i att kunna minnas. Jag kan icke föreställa mig en salighet med minne af jordens jämmer. Att minnas måtte bero af de yttre sinnena, och att glömma, af förmågan att lefva endast i det närvarande. Detta är också hvad vi aldrig rätt göra under verldslifvet – vi äro förmodeligen icke heller dertill inrättade. En afton bad Julianus Richard sjunga, och denne sjöng Månsången, en musikalisk poesi – dermed vill jag icke säga: att den är sångbar, utan liksom musiken icke hämtar grundämnet för sina framställningar ur den synliga verlden, utan ifrån underbara aningar och uppenbarelser, för den inre hörseln, om spherernes harmonier, så sväfvar Månsången i denna spher och tjusar med detta ljufva melancoliska, som talar till oss ur månans skimmer.
Men, då vi betrakta denna StiftsKassa, såsom den verkligen är, nemligen en välgörenhets-inrättning, ställd under R. o. Ad:s välvilliga beskydd, så har jag, lika litet som Direktionens öfrige ledamöters pluralitet och Riddarh.Utsktt, kunnat finna lämpligt att StiftsKassan skall vidkännas de utgifter, som ytterligare erfordras för att tillräckligt aflöna R. o. Ad:s tjenstemän. Denna Kassa har inga andra målsmän, än oss; må det således för oss blifva en kär pligt, att på ett R. o. Ad. värdigt sätt behandla dess angelägenheter och främja dess intressen. Man kan väl säga, att pen - I)en 7 April. 45 sionerna ej alltid skola tillfalla de mest behöfvande, enär de måste efter tour och anciennetet utgå; men erfarenheten visar likväl, att i de aldra flesta fall hafva dock desamma tillfallit personer, hvilka ej varit i lyckliga ekonomiska omständigheter, utan tvertom ganska behöfvande. Jag, för min del, vill åtminstone ej med min röst bidraga till, att denna PensionsKassa, hvars vård vi oss åtagit, må betungas med den nu föreslagna afgiften, utan anhåller jag om bifall till den af Utskit i detta afseende gjorda framställning. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Riddarh.Utsk:ts förslag att vid den föreslagna löneregleringen ej taga i betraktande de extra arfvoden, Riddarhus tjenstemän under Riksdagen komma i åtnjutande af, anser jag ingalunda riktigt. Man har som skäl härför anfört, att en sådan extra inkomst ej tagits i beräkning vid bestämmandet af löner för tjenstemän, hvarken vid RiksgäldsKontoret eller andra R. St:s verk. Men man har härvid förbisett den väsendtliga skilnaden, som förefinnes mellan tjenstemän i andra verk och dem, som äro anställda vid Riddarhuset.
Friherre Nils Ericson: B. IL 233, 254, A. 254, E. 462. — N:o 42, i anledning af väckt motion om förklaring af författningarne, i fråga om vilkoren för hypotheks-låns erhållande: B. II. 306, 316, 368, A. 368. — N:o 43, i anledning af väckta frågor om inlösen af åtskilliga så kallade riksgälds-sedlar, hvilka icke inom den bestämda preskiplions-tiden blifvit till invexling företedda: B. II. 306, 316, 368, A. 368. — N:o 44, angående verkställande af undersökningar, i anledning af väckt förslag om norra stambanans framdragande från — S — 239 trakten af Husby eller Odensala öfver Erikssund till Grans socken: B. II. 306, 316, 368, A. 371, E. 462 (jemför Statsutskottets Utlåtande N:o 87, angående fortsatt utförande af jernvägs-arbetena för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel — 11 :te punkten, Norra Stambanan). Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 45, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster: B. II. 464, 481, 526, A. 526, 536, 537, 538; U. III. 466, 484, A. 484; E. VII. 326. — N:o 45, Litt. A., i anledning af väckta motioner, angående förändrade grunder för mjöloch såg-qvarnars beskattning: B. II. 464, 481, 485, A. 504; E. lil. 510. — N:o 45, Litt. B., dels i anledning af Kongl.
Nu är emellertid frågan örn att frångå ett redan fattadt beslut. För min del älskar jag icke att se majoriteten ena gången fatta ett beslut, oell andra gången ett annat. Det är endast, då särskilda omständigheter dertill föranleda, då nya bevekelsegrunder anföras och uplysningar lemnäs, som sådant kan låta sig försvara. Något dylikt har nu icke inträffat, och jng tror derföre, att R. o. Ad. bör nu vidblifva sitt beslut. Jag sager detta dock under förhoppning, att K. St:r må vid voteringen i Först. Utsk. fälla ett annat utslag än R. o. Ad. gjort. Hr Printzensköld: Jag vet att jag blottställer mig för missnöje, då jag tager R. o. Ad:s beslut i försvar. Jag tillhör dem, som anse att man icke bör så helt och hållet öfvergifva det af Hr Gripenstedt omförmälda skydds-systemet. Jag ansåg det vara tids nog att längre fram, då man får se följderna af jern-importen i vårt land, bedöma huruvida denna tull kan vara lämplig, och detta så mycket mera, som tullen är så låg, att den föga eller intet verkar påjernpriserna. Man säger, att det utländska jernet kan i vårt land användas till många behof, men, efter hvad erfarenheten visat, är det, som importeras hit, af så dålig beskaffenhet, att man är lyckligast att slippa det och få använda det goda jern, som i landet produceras. Som ett bevis på det utländska jernets dåliga beskaffenhet, kan åberopas att ett ångfartyg: från utlandet, som tornade på en klippa, sjönk derföre att jernplåtarne voro af så dåligt jern, att de genast sönderbräcktes. Deremot har man åberopat motsatta exempel med Svenska ångfartyg, som utstått långt svårare påstötningar, men blifvit räddade, emedan plåtarne höllö. Jag tror således man gör rättast uti att vidblifva det en gång fattade beslutet. Hr Gripenstedt: Då Gr.
B .‘- villnings-Förordningen; 3:o Contracts-Prosten Sandbergs, rörande bränvins-brännings-afgiftens bestämmande och sältet för dess upptagande i Stats-Verkets räkenskaper; 4:o Siats-Rådet m. m. Poppil:, om Agronomen Johnssons anställande i samma egenskap, som aflidne Stephens innehaft, jemte ett af Contracts-Prosten Gumcelius afgifvet yttrande; 5:o Professoren m. m. Geijers, om hållskjutsens upphörande och förhöjd skjutslega, jemte de, i sammanhang dermed, af Professoren m. m. Doctor A/orén och Contracts-Prosten Nordhammar denna dag afgifna yttranden; 6:0 Professoren m. m. Geijers, angående hämmandet af stal-tor pare-sy stemets - Prot. Uldr. d. 12 Mars 1840• stemets olägenheter för fattigvården jemte de af Contracts-Prostarne Hallström och Nibelius denna dag i ämnet afgifna anföranden; 7:o Professoren 111. m. Grafström, att de från Hernösands Stift utgående 124 tunnor krono-tionde till
Sedan R. o. Ad., genom föreg:de beslut, återremitterat de §§, som afhandla straffbestämmelserna, och då denna § står uti ett ofelbart sammanhang med dem, hemställer jag till R. o. Ad., om icke konseqvensen fordrar, att äfven denna § varder återremitterad. Jag anhåller således vördsamt om propos. på återremiss af den nu föredragna 44:de §:n. Efter först till bifall å Utsk:s förslag framstäld propos., som besvarades med blandade Ja och Nej, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda lill återremiss, hvarpå, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att lian ansåg Ja hafva varit öfvervägande. §§ 45 och 46. Bifollos. § 47. Frih. af Ugglas: Utsk. har uti denna § lipstadt en grundsats, som jag icke kan gilla, nemi. alt en tilltalad skall vara skyldig bevisa sin oskuld, i st. f. att man hittiis ansetl, att den tilltalade borde öfverbevisas om sitt brott. Utsk. säger: ”Husbonde ansvare för förbrytelse, som mot denna förordn. begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord, derest Leke, på grund af för handen varande omständigheter, antagas må, att elen skett utan hans vetskap eller vilja”. Det åligger således husbonden att visa, att icke några sådana omständigheter förefinnas, hvilka kunna bevisa, att förbrytelsen skett med hans vetskap och vilja. Jag kan icke gilla en sådan grundsats, utan anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla hvad den nu gällande bränvinsförordmn i detta hänseende stadgar, och hvilket inneliålles i författningens 53:dje §, hvari stadgas att oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru eller tjenare, anses såsom af honom sjelf gjord.
För dagen hinna vi endast nämna, huru de förnämsta rollerna äro fördelade: Kumlander, skofabrikör, hr Holmquist; Filip och Klara, hans barn, hr Engelbrecht och fru Sternvall; Stagnell, ämbetsman, hr Sternvall; Emma hans dotter, fröken Seelig; Mayer musiker, hr Textorius; Stark, verkgesäll, hr Lundberg; Larson, gesäll, hr Olsson; Lotta, piga, fru Lundberg. Bland dekorationerna må framhållas: en utsikt vid Siklasundet samt Berzelii park med Berns ' etablissement. Vasateatern gifver fortfarande med framgång » Öregrund — Östhammar », där särskildt hr Strömbergs » flax » - kupletter med nya inlägg för dagen väcka stormande bifall. De båda celebra pianisterna, fruarna Teresa Carrenno och Margaretha Stern, hafva ytterligare, sedan vi senast omnämnde dem, gifvit hvar sitt par ända till trängsel af en entusiasmerad publik besökta konserter och därvid ytterligare haft tillfälle dokumentera sig som ett par af de gedignaste och mest framstående, ja i visst fall oöfverträffade konstnärer, som någonsin besökt vår svenska hufvudstad. Att publiken kunnat räcka till för bådas alla konserter visar, att de två oförgätliga artisterna ej utöfvat nå- gon för hvarandra skadlig konkurrens, utan snarare kompletterat hvarandra. V i helsa dem hjärtligt välkomna åter än en gång! Andra sångsoarén, anordnad af grefvinnan Math. Taube, f. Grabow, prof. Hallström och hr Lejdström gafs i måndags för väl besatt salong i Musikaliska akademien. Utförandet var på alla händer förträffligt och väckte stormande bifall. Särskildt fängslades åhörarne af grefvinnan Taubes fortfarande lika sköna som formfulländade sång. Brahms ' " Requiem, som för två veckor sedan utfördes af Filharmoniska Sällskapet och då emottogs af såväl kritik som allmänhet med odeladt bifall, kommer, på grund af från flere håll uttalade önskningar, att gifvas ännu en gång af samma sällskap på en extra konsert tisdagen den 24 mars. På det att en större allmänhet må blifva satt i tillfälle att åhöra det storslagna, andliga verket, gifves konserten denna gång i Östermalms kyrka till nedsatt inträdesafgift af kr.