Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den lyckligaste lott, en upptäckt adept har att vänta, är lifstidsfängelse i ett torn, vid hvars port lönnmördare lura. Ni förstår nu måhända, hvarför rabbi Chisdai ben Israel fruktade att väcka uppseende. Jag har förut berättat, huru tinkturen kom i mina händer. Rabbinen hade på sina handelsresor vågat sig in i Spanien. Inqvisitionens skarpa ögon genomskådade dock hans förklädnad, och den gamle mannens lott hade blifvit att figurera vid nästa autodafé, om ej det allsmäktiga guldet hemligen öppnat hans fängelses port och genom tusen faror banat honom väg till Cadiz, der han räddade sig ombord på mitt fartyg. Jag lofvade att föra honom till Holland, det Förlofvade Landet för vår tids Israeliter. Då han emellertid under sjöresan insjuknade och kände dödens annalkande, upptäckte han för mig de begge silfverflaskornas märkvärdiga innehåll och gaf mig dem af tacksamhet för den tjenstvillighet, jag visat honom. Men sjelfva sättet, hvarpå denna tinktur tillverkas, guldreceptet, är en hemlighet, som han tog med sig i den graf, jag beredde hans lik under böljorna. – Att ni ej aftvang honom denna hemlighet! utbrast Drake. – Hvad fruktar en man, för hvilken grafvens dörr redan är öppnad? Och för öfrigt skulle ingen tortyr förmått aftvinga honom den. Han sade kort före sin död till mig: ”Jag har hunnit alkemiens slutpunkt: jag är adept. Men döden skall trycka inseglet på min hemlighet. Om jag upptäckte den, skulle jag blifva mitt folks förbannelse och göra det större skada än den, som folkens alla tyranner, från Nebukadnezar till de nu lefvande, tillfogat det. Ty mitt förströdda folks styrka ligger numera ej i spjut och stridsvagnar: den sköld, det håller mot sina förföljare, den planka, hvarpå det sväfvar bland Ödets bränningar, det nya Zion, det uppbyggt mot Filisteerna, är guldet.
Ibland mängden af dem, som äro utgreningar eller afkomlingar af den s. k. proletäreller stattorpareklassen, är bildningsgraden så litet avancerad, att äran, anseende och redbarhet är för dera ej ett påtänkt ord eller mening, således det blott materiela närmande djuren; man hörer således dagligen af dem yttras, att de uti arrest eller celler förvarade brottslingar hafva bättre dagar, må väl i alla afseenden och åtnjuta omsorgsfull vård, både i mat och annat, som de nära afundas att vara ulan ; del kan således ej vara att undra på, om, efter flera betraktelser härom, de äfven förskaffa sig sådane inbillade förmåner och således ej frukta eller skämmas för, att genomgå de brottsgrader, som göra dem härtill qvalificerade, således den nu för tiden antagna filantropiska behandlingen med brottslingar ej ändamålsenlig, med åkande i vagnar, föreskrifvet ordentligt underhåll med mal och kläder, passande godt qvarter m. m., således för tidigt att använda. Jag var tjenstgörande på Svenska örlogsflollan 1790, då den af Ryska flottan var inspärrad i Wiborgska viken, och fruktades 10, 11 162 Den 8 December. att längre förblifva på samma ställe. Då öfveramirals-ordres utgå fs, att till half portion inskränka det vanliga, som förut dagligen beslods besättningarne, oaktadt dessa bade annat att göra än äta och sofva (som nu våra brottslingar), så afhördes ej någon missbelåtenhet, ulan alla glada och stridfärdige; således måtte en åkande eller stillasittande arrestant vara belåten med mindre än hvad Staten nu består, och som han är förvarad för begånget brott, och ej häfver andra känslor än de här ofvannämnde materiela, så, för alt afskräckas om möjligt från återkomst, bör underhållet vara sä ringa tilltaget, att äfven dess knapphet afskräcker, och lian anser sig äga bättre dagar i del fria tillståndet.
M:s uppmärksamhet på den från Representationens sida icke obilliga benägenhet att vid detta tillfälle understödja en välgrundad sak. Jag tror, att denna fråga kan afgöras alldeles oberoende af Exped.Utsk. Så har skett förut, hvarpå jag såsom exempel kan åberopa det tillfälle, då en ledamot af Statsrådet, H. Ex. Hr Gr. Lagerbjelke, på detta 5a Den 3 September. runi uppläste en adress till K. M., hvilken af R. o. Ad. antogs odi till K. M. afgick. Sålunda lära håda frågorna vara af beskaffenhet att kunna afgöras på sätt, sorn här blifvit yrkadt. Nu återstår för mig att tillkännagifva min enskilda öfvertygelse, huruvida det ar rätt, alt Representationen yttrar en mening i detta ämne. Jag måste då förklara, att jag tror det i alla constitutionella länder vara Representationens icke blott rättighet, utan äfven pligt att understödja Regeringen vid de tillfällen, då hon behöfver understöd. Jag vet, att vår Representation bland sina öfriga Jurister äfven har den, att måhända för mycket klandra Regeringens styrelsehandlingar, men att sällan understödja dem , då fråga är att verka något godt. Nyligen hafva vi haft det största exempel derpå. Jag önskar, att det icke måtte ■vinna framgång. Vi hafva det uti en af de K. propos:r, hvarpå hela Sveriges realcredit hvilar. Jag önskar, att jag icke måtte sannas i den förmodan, att i detta fall kommer Representationen att undergräfva realisationens bestånd. Här är icke fråga om att ogilla K. M:s författningar. Här är fråga om, huru de åtgärder höra lämpas efter ändamålet, hvilka nu af en uppskrämd fantasi ändamålslöst vidtagas. Jag hör icke till de skrämdas antal, och jag tror, att det är Representationen värdigt att visa, att den icke är rädd för en farsot, hvars största våda är rädsla. Jag anser således, att, ehvad Representationen har den opinion, att spärrningar äro riktiga eller icke, det tillhör Representationen att öppet uttala den.
Utaf motionen inhemtas, att Kleen, sedan han från år 1824 under 40 års tid, dels enligt förordnande och dels på grund af konstitutorial tjenstgjort såsom kronoskogvaktare i Hallands län emot en årlig lön af 2 R:dr Banko, vid 69 års ålder undfått afsked och derefter såsom orkeslös begärt och erhållit erforderligt fattigunderstöd af vederbörande kommunalstyrelse, som dock ansett det vara Statens skyldighet att om Kleen draga försorg; men då, genom hvad motionären till stöd för sitt förslag andragit, något förhållande icko blifvit ådagalagdt, på grund hvaraf kommunens skyldighet att uti ifrågavarande hänseende meddela understöd skulle på Statsverket öfverflyttas, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Anders Gudmundssons berörda motion må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 44:o. Uppå Vetenskaps-akademiens derom gjorda underdåniga hemställan, har Kongl. Maj:t föreslagit, att det årliga belopp af 1,200 R:dr, som Akademien en längre tid fått uppbära till anskaffande af originalmålningar utaf vexter ur Sveriges flora samt till utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål, äfven måtte under nästkommande statsregleringsperiod få utgå; och tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till denna nådiga framställning. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 35 45:o. Åf det den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof bilagda Statsråds-protokoll Ofver Ecklesiastik-ärenden den 2 Juni nästlidna år inhemtas, hurusom Yetenskaps-akademien uti underdånig skrifvelse den 10 derlörutgångne Maj, — med förmälan, att
Utskottet, akt detta mäl »inder förnyadt ssarffadande laga i aiindiiing af äkMige »vid Skacs-Regleringe:: gjorde och med detta ämne gcmenffap ägande anmmkuingar. Or 8upr-!, S. D. I anledning af sa »väl Baneo-Utskottcts Ulläkaude af den 9 denne?, seni arskillige denna dag gjoroc onmärkningar »vidkommande den af Smce'» Utskottet Mi Meinorial af den 2Z Norvem >er asaifne och den 24 pä border lagde siaance.-plan , besiöt Höglofl. Ridderjkaper och Adeln, art berörde finanee plan till Stats, Urffoltet ärerrc»»lirkera, sanrr der ofwaunäwnde Banco-UtstolteiS utlåtande jäiure de hos Ridders?apet och Adeln gjorda anmärkningar Urskoktet meddela. S. D. Remitterades kill Stat? Utskottet Allmänna BttivärSoch Oeconomie Utstottets den 7 De» cember pä bordet lagda Betänkande angående odlingar i Pitea Lappmark, äfwemom ccr af flere Riksens Ständers Ulj^ortS Ordförande denna dag inlänmadt Memorial , rörande Riksdags anwodcn och kracts»venten för Utskottens Secreterare, CanceUic.- och Wakt Betjening, hwarjämce de wid desa handlingars upläsandc hos Riddcrffapct och Adeln gjorda anföranden stulle SkatSUtskottet »neddelas. 8upra. S. D. Uppå giftven anledning af Riddarhus» U'5'otlel i Dest den 12 Oktober ingifns och den 25 i samma mänad pa bordet lagda Utlåtande, rörande imeodnction för Majorerr Olok fsaoob kisnZsl och dest broder Capitaine» Larl ^.xel l^sn^e!, hwilka enligt Kongl. Resolution af den 29 flfll.
Men då, äfven med iakttagande af dessa jemkningar, de betänkligheter icke skulle i någon väsendtlig mån blifva undanröjda, som Fullmäktige emot den ifrågasaLta förändringen af Riksgälds-Kontorets hufvudbok, uti deras vid i845 års Revisions-berättelse hilagda Utlåtande, anfört; så hafva Fullmäktige trott sig böra i denna punkt åberopa hvad omförmälda Utlåtande innehåller, likväl med det tillägg, att hufvudboken, i händelse den enligt det framställda förslaget blefve upplagd, skulle, genom den mängd utoch ingående balanser, som då der måste förekomma, erhålla en vidlyftighet, så stor, att möjligen hinder deraf kunde uppstå för den i Boksluts-Kontoret nu anställda tjenstemanna-personal att kunna densamma inom stadgad tid upprätta och afsluta. I anledning af anmärkningen (pag. 23), att tvenne särskilda, vid olika tidepunkter och emot olika återbetalningsoch räntevilkor, staden — 95 — Borås tilldelade lån i hufvudboken upptagits å ett enda conto, hvarigenom både kapitaloch räntebeloppen af dessa begge lån blifvit sammanblandade, hafva Fullmäktige förordna^ att för ifrågavarande lån hädanefter skola uppläggas tvenne särskilda conti, så alt det af Revisorerne med anmärkningen åsyftade ändamål må vinnas. Hvad angår anmärkningen (pag. 25), att det staden Wexiö efter i843 års eldsvåda tilldelade byggnadslån å 240,000 R:dr, hvilket får innehafvas räntefritt till den 1 Januari iS5o, i i845 års räkenskapsutdrag upptagits bland räntebärande fordringar och sammanförts med det samma stad förut beviljade lån å ett då återstående belopp af 20,600 R:dr, så har, på sätt Kommissariatet anmält, behörig rättelse i anledning af denna anmärkning blifvit iakttagen uti 1846 års räkenskaps-utdrag. Och anhålla Fullmäktige, att, beträffande öfriga vid räkenskaps-utdragen (pag. 25 och 26) gjorda anmärkningar, få hänvisa till hvad Kommisariatets förklaring i afseende derå innehåller.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades mångå nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af tullfrihet för ifrågavide artikel, då svaren utföllo 474 Den 23 April e. m. med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Bläckpulver eller substans, llintor, garn, jute, kamfer, karkasser och karkassband, kopparstick, estamper etc. samt korgar och korgmakarearbeten. Utskits förslag biföllos. Metaller. Utsk:ts första yttrande. Godkändes. Utskits hemställan ang. »rnarinmetall eller annan komposition i form af bleck och spik till förhydning af fartyg.» Frih. af Ugglas: Hvad marinmetall angår, måste jag yrka alslag å Utsk:ts förslag. Tillverkningen af denna vara, som, efter hvad vi vela, användes till förhydning af fartyg, har, sedan tullen derå börttogs, icke obetydligt stigit, ehuru sådan tillverkning sker endast vid en enda fabrik. Att, för att skydda denna enda fabrik, fördyra en för alla fartyg nödvändig vara, synes icke vara billigt. Jag yrkar afslag å Utsk:ts förslag och att denna artikel måtte få förblifva tullfri. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af tullfrihet för ifrågav:de artikel, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utskits hemställan ang. »andra slag oarbetade metaller, latun och trådband derunder inbegripna.» Hr Breitholtz, Claes: Messing består, som hvar och en vet, af koppar och zink, samt har till följd af det billiga priset å sistnämnde beståndsdel betydligt lägre värde än koppar.
I anledning häraf har Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, i nåder förordnat dels under den 17 Juni 1845, att halfva förskottsbeloppet borde till Banken återlevereras, dels under den 16 Juni 1846, att med återbetalningen af återstoden borde anstå, intill dess Kongl. Majit, efter inhämtande af Rikets Ständers yttrande rörande en emellan Banken och Myntverket uppgjord liqvidation, komme i tillfälle härom ytterligare nådigt beslut meddela. 144:o angående eftergift af en Kronofogden A. G. Lidinson ådömd ersättningsskyldighet (55). Vid föredragning häraf den 28 Januari 1845 har Kongl. Majit godt funnit i nåder bevilja Lidinson den eftergift af ifrågavarande ersättningsskyldighet, sorn af Rikets Ständer blifvit medgifven. 14§:o angående afskrifning af f. d. Statstidningens skuld till Statsverket (69). Härom har, under den 28 Januari 1845, Statskontoret blifvit till behörig efterrättelse i nåder förständigadt. 149:o angående öfverflyttning till Riksgäldskontoret af befattningen med det staden Wexiö beviljade byggnadslån (70). Hvad Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Majlis om ifrågavarande öfverflyttning gjorda framställning, beslutat, har under den 6 Februari 1845 blifvit vederbörande embetsverk till behörig efterrättelse meddeladt. 156:o angående sökt lindring i hetalningsvilkoren för det Wexio stad beviljade byggnadslån (71). Om Rikets Ständers härvid anmälda beslut har Kongl. Majits Befallningshafvande uti Kronobergs län, under den 6 Februari 1845, blifvit till egen och vederbörandes efterrättelse i nåder förstånd igad. 151:o angående restitution af erlagd bevillning inom Neder Calix socken af Norrbottens län (73). Om verkställigheten af hvad härvid, i anledning af Rikets Ständers förklarande borde iakttagas, hafva, till vederbörandes efterrättelse, Kammarrätten Bih. till R. St. St. Juslitic-ombudsnians
Emedlertid vann förmyndaren framgång i sitt anspråk på förmånsrätt, hos Rådstugurätten den 19 April 1847, endast under förmälande, att medlen vore sonens hos fadren innestående mödernearf, och hos Hofrätten den 25 Januari 1848 på sådan grund, att då ifrågavarande 400 R:dr, hvilka, efter hvad obestridt vore, utgjort den omyndige sonens arf efter hans moder vid hennes död, förblifvit hos hans fader innestående, och icke visadt vore, det något sådant aftal emellan den omyndiges särskildt tillförordnade förmyndare och hans fader blifvit träffadt, hvarigenom medlens egenskap af hos fadren qvarstående barnaarf kunde anses hafva upphört eller blifvit förändrad; alltså, och då den förmånsrätt, som enligt 17 Kap. 8 § Handelsbaden denna fordran tillkomme, icke kunde vara beroende af förmyndarens underlåtenhet att derföre affordra fadren säkerhet eller att samma fordran förut utkräfva, blefve på dessa och öfriga af Rådstugurätten anförda skäl (hvilka rörde sjelfva fordrans giltighet) samma Rätts dom i denna del gillad. — 32 — Huru beskaffad! det aftal bordt vara, hvarigenom medlens egenskap af barnaarf innestående hos fadren, kunnat anses hafva upphört eller blifvit förändrad, i fall sådan förändring icke inträffat genom afvittringsaftalet och fadrens förbindelse att för arfssumman till förmyndaren ställa säkerhet, är en fråga, hvarpå svaret icke torde vara lätt att finna. Om ett aftal, hvarigenom förmyndare disponerar öfver myndlingens medel, och öfverlemnar dem åt dennes fäder, icke förändrar deras egenskap af barnaarf, hörande under fadrens förmynderskap (med mindre fadren sjelf tillika är förmyndare); då bör en dylik förändring, hvarigenom egenskapen af barnaarf upphörer, lika litet inträffa, när förmyndare eljest afträder och redovisar till annan förmyndare, men får, enligt aftal med denne, såsom gäldenär fortfara att innehafva arfsmedlen.
»Som jag nästan är den äldsta bland det här församlade sällskapet, och säkert den som mest sett mig omkring i och sträfvat verlden öfver, så bör jag äfven hafva haft de flesta äfventyr, och jag kan heller icke neka, att dessa varit mångfaldiga; att äfven sådana som dem vi i afton afhandlat, mången gång mött mig, och att af dessa de flesta visserligen genast blifvit förklarade genom högst naturliga orsaker, men att flera af dem förblifvit mig en längre tid, ja hela år bortåt, en gåta, och att det till och med händt mig saker och ting, som det ännu är framtidens affär att gifva upplysning åt eller ej.» En isning genomgick flera af åhörarne, ty öfverstens ton hade blifvit allt djupare och djupare, och nu teg han tvärt. »Jag har verkligen varit i ett visst qval om valet för min berättelser,» återtog han efter den lilla hemska tystnaden, »men jag stadnar dock vid en viss tilldragelse ur mitt lif, som alltid förefallit mig underbar, ehuru jag verkligen haft några små betänkligheter» – yttrade han, kastande en flyktig blick bort åt de yngsta af sällskapet – »att just välja en händelse, åt hvilken jag icke sjelf förmår gifva all den belysning som jag skulle önska, utan som ännu hvilar i ett visst mörker, som jag bra gerna skulle vilja se skingradt. Fru D. klappade händerna af förtjusning, medan tänderne skallrade af hemskhet och spökräddsla. »Ack,» sade hon, »hvilken fröjd! Jag får då en enda gång i mitt lif höra en trovärdig person börja en verklig spökhistoria med de förtjusande orden: »Jag var en gång etc.» och icke med det fatala: »Jag har hört berättas etc. etc.» Värdinnan stötte sakta på fru D. – Öfversten svarade icke på hennes utrop, utan började kort derefter: Under kriget 1813, då Vestra arméen låg vid
Memorial, i anledning af erhällne dterremisser d Utlåtandet J\° 464, angående extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Landtforsvars-Departementets handläggning. (U. A.) Af delta Utlåtande hafva följande punkter blifvit till Utskottet återremitterade: l.sta punkten, deruti Utskottet tillstyrkt att, till anskaffning af redskaps-, rid-, stalloch anspanns-persedlar för 42:tfediga och 24:tfediga fältbatterierna, ett belopp af 22,000 R.dr måtte afräkningsvis utaf Rikets Ständer beviljas, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men återremitterad af Rorgareoch BondeStånden, med erinran derom, dels att Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beviljat 2 millioner Riksdaler till krigsrustningar, hvadan äfven nu ifrågavarande behof bordt kunna genom dessa medel fyllas, dels ock, enär afseende icke fästats vid Borgareoch Bonde-Ståndens anmälan om Chefens för Landtförsvars-Departementet entledigande från sitt embete, bemälde Riks-Stånd ansågo olämpligt att lemna anslag åt en »minister», hvilken af »folkrepresentationen» förklarats sakna dess förtroende; och har derjemte inom Bonde-Ståndet den mening uttalats, att det äskade anslaget ieke borde beviljas lill högre belopp än 20,000 R:dr, att med en tredjedel årligen utgå. Då Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit Utskottets Utlåtande i denna punkt och Utskottet först efter noggrann pröfning af behofven, hvarvid mera afseende fästats på nödvändigheten af ordnade anstalter för fäderneslandets försvar, än på tillfälliga omständigheter, föreslagit Rikets Ständer att bevilja medel till 4:de Hufvudtitelns-föremål, får Utskottet, som dessutom icke funnit sådana skäl vara inom Borgareoch Bonde-Stånden anförda, som kunna föranleda till ändring i berörde Utlåtande, detsamma vidblifva. 3:dje punkten, innefattande hemställan att till anskaffning af gevär måtte till Kongl.
Det var aftaladt, att vi under ett par dagar skulle bo på ett af stadens hotell, och därefter ämnade jag föra Margit med mig för att få visa henne, hur härlig jorden var, om igen besöka de platser, där jag i min enslighet förr känt mig hemma, och njuta deras skönhet å nyo, därför att jag såg den speglad i hennes ungdoms mottaglighet. Margit hade önskat det så för att ej genast behöfva lämna de gamla ensamma, och jag hade fogat mig däri, därför att hon önskade det. Och följda af de gamlas tysta välsignelser, åkte vi, när aftonen var inne, hem till våra rum. Hur väl jag minns denna korta tur! Hur väl jag minns, hur Margit lutade sig emot mig, hur hon grät och log, som man säger, att hvarje kvinna gör på sin bröllopsdag, hur vi ändtligen blefvo ensamma, och hur jag tyckte, att jag nu skulle blifva alla plågsamma tankar kvitt. Jag blef det också. Store gud, jag blef kvitt all sorg, all tvekan, jag tyckte att åren, som skilde oss åt, försvunno och plånades ut af den stora rättvisan, som ändtligen skänkte mig, hvad jag aldrig ens hoppats af lifvet. Fastän jag var man, ville jag själf gråta af glädje, och jag tror, att jag gjorde det. Men först när morgonen kom med sin klara sol, kände jag mig så lycklig, som jag önskat, att jag hade varit under den dag, som gått. Och när jag blef klädd, längtade jag efter Margit, längtade, som om jag varit skild från henne under veckor och månader. Jag måste se henne igen, och jag gick å nyo in i sofrummet. Hon satt framför spegeln, och genom de åtdragna jalusierna öfvergöt solskenet hela hennes gestalt med en flod af dämpadt ljus. Det stod som en gloria omkring hennes hår, som hon vred mellan sina händer och fästade i nacken. Hennes blottade armar och rygg tycktes rodna i denna underbara dager, och nar jag närmade mig henne, vände hon sig om, medan hela hennes ansikte log emot mig af lycka. Aldrig hade hon synts mig så strålande, så ung, aldrig hade jag känt vissheten att hon var min fylla mig med ett så onämnbart jubel.
På grund af dessa och öfriga i E. K. M:s Nådiga Proposition anförda skäl, samt i betraktande jemväl deraf, att stamholländerierne skulle upplåtas åt enskilde persouer och således ej för Staten medföra någon underhållskostnad, hafva Rikets Ständer å Riksgälds-Contoret anvisat en summa för en gång af Sjutio tusende Riksdaler 13:co till E. K. M:s Nådiga disposition för uppmuntran och befrämjande af boskapsskötseln i Riket, så väl genom Stamholländeriers bildande, hvartill äfven kor af inhemska racer må användas, samt ädla racedjurs införskrifning och framdeles utdelning af premier, som genom de åtgärder i öfrigt, E. K. M. kan i Nåder linna lämplige för befordrandet af denna fäderneslandets vigtiga angelägenhet. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Mars 1845. Bih. till R. Skrifvelse, N.-o 135 N:o 135. Uppläst och godkändt, hos Ridd. och Adiln den 26 Febr. 1845. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Slåndet den 1 Mars — Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en del i ' Krigslagarne antagna straff, (Lagsamt Allm. Besv.- oell Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 13 och Mern. N:o 26.) S. A. K. Rikets Ständer, som till pröfning förehaft väckt fråga om afskaffande af det i Krigslagarne stadgade prygelstralfet, hafva dervid tagit i betraktande, hurusom lagstiftningen i allmänhet mer och mer till syftemål antagit att, vid bestämmandet af straff, företrädesvis söka välja sådana bestraffningar, som, medelst den inverkan, de utöfva på den straffades inre väsende, kunna bereda hans förbättring.