Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Då jag så lifligt önskar ernåendet af detta vackra mål, måste jag äfven vilja medlen, som skola föra mig dit. Främst bland dessa står undanrödjandet af de många och stora förhinder som stänga vägen. Bland dessa hinder åter är icke det minsta, att få Svenska folket att gifva sitt ja; må man icke heller här säga mig, att detta ja redan är gifvet; ty först vill jag att detta ord skall blifva icke blott en död bokstaf, utan också fullt af lefvande anda, d. v. s , att hela Svenska folket skall med fulla krafter af dess innersta öfvertygelse om nyttan, och hänfördt af lågande känsla för det snara utförandets oundvikliga nödvändighet, gifva sitt fria, bestämda, verksamma samtycke. Ett af de skäl, och icke det minst talande, hvarföre man ännu tvekar, är fruk - Den 14 Mars. tnn alt med denna soldathop blifva förblandad, som, legd och pryglad, ieke förmår åt krigarens yrke gifva det höga anseende, som borde och annars kunde dermed vara förenadt. Ty mången far, som gerna skulle sända sin son döden för fäderneslandet till mötes, fruktar dock att skicka denne till caserner, der han kan löpa faran att, uppdragen på en biink, som en hund, piskas till slafvisk lydnad. Ja, jag vädjar till hvar och en här närvar., som har en son; hvilken skulle icke fasa att veta, att dess barn underkastas skymfen af en sådan behandling; blotta tanken på möjligheten deraf måste vara förskräckande! Kmnmen då dervid tillika ihåg, alt för den höge som för den lage, för den fattige som för den rike, måste lagen vara lika; hvarförutan J kunnen vara säkre, att hederns känslor ofta äro lika varma under bondens tröja, som under adelsmannens rock! Också inom intet annat folk, som frivilligt lemnat hela sin ungdom lill sitt lands försvar, finnes denna icke vara skyddad för det godtyckliga våldet af de allt menniskovärde förnärmande kroppsliga bestraffningarna. Det vore ej värdigt den sedan urminnes tid frie Svensken, att härifrån ensam göra undantag; såsom slaf kan han aldrig, under ingen period af sin lefnad, någonsin vilja blifva behandlad.
Vidare anmälde Departements-chefen, att, enligt hvad Stats-kontoret. uti dess ofvanomförmäldte berättelse serskildt uppgifvit, rörande de från landtränlerierne inlevererade depositicnsmedel, hade af den summa, stor 10,793 r:dr 31 sk. 11 rst., hvartill behållningen af dylika medel vid sista riksdag uppgick, 10,000 r:dr blifvit, till följd af Rikets Ständers beslut samt Kongl. Maj:ts under den 7 Juni 1848 meddelda nådiga föreskrift, från Stats-kontoret till Riksgälds-kontorel öfverlemnade, så att af nämnde behållning derefter endast återstodo 793: 31. 11. och då härtill lades, hvad som af dylika medel ytterligare ingått, nemi.: efter den 1 Juli 1847 .' 8. hade den nu varande behållningen af depositionsmedei vid berättelsens afgifvande utgjort 4,009: 50. 4. hvaraf, efter hvad Stats-kontoret tillika upplyst, voro förräntade emot 4 V-, procent 3,000: och på Bankoräkning innestående 1.009: 50. 4. Med anledning häraf hemställde Departements-chefen i underdånighet, det Kongl. Majit ville i nåder föreslå Rikets Ständer, att icke allenast den nu befintliga behållningen malte till Riksgalds-kontoret öfverlemnas, utan ock på enahanda sätt framdeles förfaras med den vid hvarje års slut uti Stats-kontoret befintliga behållning af Kongl. Maj:ls Prop. om Statsverk. 18S0. 45 ytterligare inflytande dylika medel, under vilkor likväl, att den föreskrift blefve meddelad, att Stats-kontoret skulle ega att, på skeende reqvisitioner, från Riksgälds-kontoret återbekomma, hvad som tilläfventyrs kunde erfordras för sådana återbetalningar af omförmälde medel, som i behörig ordning blefve beviljade. För öfrigt erinrade
Nu enär föreslagna skärpningen af ifrågavarande straff således icke kunde ega rum utan afvikelse från den rigtiga grundsatts, att påföljden bör mätas efter ge^ningen, som brottmåls-lagstiftaren städse bör hafva till ögonmärke, och utan att rubba den inre öfverensstämmelse emellan straffen, som utgör ett väsendtligt villkor för lagens fullkomlighet, kan Utskottet icke understödja motionärens förslag i denna omständighet; i följd hvaraf vördsamt j öreslås, att Rikets Ständer måtte härutinnan lemna motionen utan af seende. Hvad åter beträffar föreslagna nya momentet, som i ordningen skulle blifva det andra, hvadan det, som nu innehar detta rum, borde utgöra det tredje, så finner Utskottet detsamma vara af behofvet påkalladt, till stöd för hvilket omdöme Utskottet åberopar den af Lag-Utskottet vid sista Riksdag, för intagande af berörde moment, anförde omständighet, att straffbestämmelser helt och hållet saknas ej mindre för åsidosättande af sladgandena i 87 § Regeringsformen, än ock för uragtlåtenhet, att iagltaga alla andra i ansvarighets-lagen icke serskildt nämnde grundlagsföreskrifter, eller Lag-Utskottets Betänkande, N-o 18. 7 att motverka deremot stridande åtgärder, samt för öfverträdelser af allmänna lagen, för hvilket allt Stals-Rådet, enligt Regeringsformens 106 §, skall af Riks-Rätt dömas. Då, efter Utskottets åsigt, denna brist bör o b, genom omförmälde moment, på ett tillfredsställande sätt, kan afhjelpas, anser äfven ULskottet vidare skäl öfverflödige för sitt vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer mätte besluta, att detta moment bör, i enlighet med motionärens förslag, i ansvarighets-lagen intagas. 7 §.
I sammanhang härmed få Revisorerne anmäla, att sedan, med anledning af den vid sednaste stats-revision framställda erinran mot lämpligheten deraf, att utgifter till föremål, för hvilka stats-anslag saknades, blifvit anordnade på- öfverskotten af 3 — 18 — stats-verkets inkomster, som under något år kunde komma att understiga sitt i riksstaten påräknade belopp, Eikets nu församlade Ständer, jemte anmälan af sin afsigt att vid riks-statens uppgörande tillse, att de flesta sådana utgifter, sorn de sednare åren blifvit på nyss nämnda sätt bestridda, måtte kunna på hufvudtitlarne beräknas och upptagas, underdånigst anhållit, att, om Kongl. Majit icke desto mindre skulle framdeles finna nödigt anvisa stats-medel till sådana behof, hvilka ej blifvit af Rikets Ständer förutsedda, och hvartill anslag således ej beviljats, dessa utgifter, derest de ej kunde bestridas med de för dylika tillfälliga behof egentligen afsedda besparingarne å riks-statens hufvudtitlar, hädanefter måtte under förskotts-titel anordnas och vid påföljande riksmöte tillkännagifvas för Rikets Ständer, som då, efter föregången pröfning, blefve i tillfälle att med anledning af de gjorda anvisningarne besluta; så har Kongl. Majit uti ofvan omföriöälde nådiga bref af den 10 Juli innevarande ar förklarat Sig vilja taga denna framställning i betraktande vid de tillfällen, då anvisningar af omförmälda beskaffenhet komma i fråga. § 10. Till följd af serskilda derom meddelade nådiga föreskrifter äro åtskilliga, dels genom enskilda donationer tillkomna, dels af stats-medel bestående kassor och fonder ställda under förvaltning af Kongl. Stats-kontoret, som erhållit befallning att genom utlåning göra medlen fruktbärande; i anledning hvaraf sednast församlade Revisorer meddelat en framställning om tillkomsten af och ändamålet med följande, så beskaffade, fonder: Norénska testamente-f'onden, f. d. Kansli-styrelsens handkassa, fonderna iöxblesserade officerare och under-officerare, samt Lappmarks Ecklesiastik-verk och Skogsplanterings-kassan.
Men hvad som i synnerhet förekommit mig oförmodadt är, vid sådant förhållande och enär i detta sakens skick det bor» de anses få ankomma pa hvar och en att fritt få ingå’ eller icke ingå i en permanent Rotering, att Statsutskottet förbigått att lemna något svar på Grefve Hamiltons Motion , om yrkad befrielse ifrån permanent Rotering , enär han, frånvarande vid sammankomsten för de Itoteringsskyldiges hörande öfver Roterings - förändringen, till denna förändring icke lemnat sitt bifall. För min del drager jag icke i betänkande att yttra den tanka, att då ingen i behörig ordning tillkommen Lag föreskritver, att man bör förlora hvad man äger, blott för det man icke bestämdt förklarar sig vilja behålla hvad man härj sä kan jag icke anse dem, som vilja vid extra Koteringen qvarblifva, förlora deras rättighet dertill blott derföre, att de icke inlunno sig vid ett anbefaldt sammanträde och ett bestämdt yttrande då afgåfvo, särdeles som hvarken i anseende till hufvudfrågans upptagande i Provincen, eller sättet och ordningen för Roteringsskyldiges yttrande derom, var genom Konungens och Ständers sammanstämmande beslut något föreskri f vi t, och hvaraf följer, att de Roteringsakyldige, som nemligen icke sjelfve anhållit om förändringen tilip rmanent Rotering, icke voro i detta fall, mera än i andra, förpligtade till uppoffring af den allmänna rätt, att disponera om sin egendom, och icke, utan eget Ben 4 Majly t. m. m bestämdt begifvande, kunna till något tillför.' bindas. I öfverensstämmelse med denna rättsprincips har man ock. handlat i den öfriga delen af Riket, där Roterings-frågor, nästan af lika beskaffenhet, blifvit framställde, utan föreskrift för de ifrån sammankomsterne uteblifvande, att såsom bifallande anses, med undantag af en enda Province, där likväl Justi, tiae Ombudsmannen, vid en lika beskaffad kungörelse, som i Skåne emanerat, att nemligen de frånvarande skulle anses såsom till Propositionen bifallande, deremot gjort erinran till behörig rättelse, som ock blifvit iagttagen.
Vid det föreslagna tillökca anslag af 241,005 Rd. på Tredje HufvudTiteln, är så mycket mindre något att erinra, sorn detsamma egenteligen har till föremål en lika så behöflig sorn rättvis lönförhöjning för Militären; men det torde vara i sin tillbörliga ordning; att med bifall härtill förena den önskan, ait den af Kongl. Majit i Nåder omrörda lönreglering mätte blifva verkställd före näst infallande Riksdag, pä det att öfver den reglering , som Kongl. Maj:t ansett böra, så snart det medhinnes, föreläggas Riksens Ständer, de måge blifva i tillfalla att sig yttra, innan den i RiksStaten upptages; jag har äfven hört att det lyckligen återvunna fredslugnet vöre den tidpunkt, då, med underdånigt erkännande af d& visa åtgärder i afseende på Försvarsverket Kongl. Maj:ts Ncådiga proposition omför•* mäler, Riksens Ständer vid besvarande af Kongl. Majus Nådiga Proposition borde yttra en förhoppning om den inskränkning i utgifter, i afseende på Krigsväsendet, sorn vårt insulaira läge medgifver, och Rikets oeconomiska och fxnanciela ställning 'lien 57 Juli. e. m. diogt påkallar. Vid 1810 års Riksdag bestäm les anslaget på gidje HufvudTiteln till omkring 1,400,000 Rd.., vid 1812 års åter förhöjdes det till någotöfver 220,000 Rd., som nu ytterligare förhöjes med 241,003 Rd., så att nu halftredje million i Stat för Försvarsverket uppföres, och om, under en krigisk ställning, något omdöme om behofvet deraf med skäl kunde anses olämpligt, är deremot, vid en nu genom Kongl. Maj:ts och Kronprinsens visa åtgärder återvunnen ärofull fred, den tidepunkt inne då, för Rikets refvor, i all väg botemedlen böra sökas och föreslås och Kongl. Majus
Holmgren samma qvitto utgifvit, gäldenären och hans löftesmän från betalningsskyldigheten befriats; att. som lånekonlorets genom Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län förordnade ombud i della mål försummat erlägga vad emot berörda utslag, stämning å ombudet uttagits lill förenämnde häradsrätt, med påslående om hans förpligtande alt hålla lånekontorct skadeslöst för dess genom hans försummelse lidna förlust, men att häradsrätten genom den 5 ! Mars 1855 gifven, af Kongl. Götha hofrätt den 1 1 April 1850 faststäld dom, käromålet ogillat; ali, då den brist i'bevisningen, som, enligt hvad ofvan förmäies, medfört gäldenärens befrielse från ansvarighet för iånets gäldande, härledt sig derifrån, att Sedelvexlaren Holmgrens qvitto icke varit bevittnadt, men ett ovilkorligt stadgande om bevittnande af alla qvittenser, som anginge lånekontorets rörelse, hvarken vore till efterrättelse meddeladt eller lämpligen kunde ifrågakomma i afseende på eli penningeverk af den omfattning som lånekontoret i Göteborg, helst erfarenheten nogsamt visat, att en sådan föreskrift icke vore tillräcklig alt under alla förhållanden skydda emot förlust, somt då härtill komme, att icke allenast Kongl.
Litt. b. gillades. 2:o Angående upprensning af Wåbäcks-forssen i Dal-elfven, 3:o i afseende på odling af Storoch Höns-myrorna i Dalarne, och 4:o rörande upprensning af Olands-å. Stats-Utskottets yttranden godkändes. 5;o Angående upprensning af Ernm-ån och Stång-ån. Stats-Utskottets yttrande, angående ett bidrag af Statens medel för Em - Prot. Utdr. d. 12 Mars åns upprensning af 45,000 R:dr godkändes, nied den förändring, att af denna summa 35,000 R:dr utgå, såsom lån, och 10,000 R:dr såsom Stats-anslag; och Utskottets tillstyrkande af ett lån, stort 15,400 R:dr, till Stång-åns upprensning gillades. 6:o Angående upprensning af Himble och Tollereds åar, och 7:o i afseende på låne-understöd för utiappning af myror på Gottland. Utskottets yttranden godkändes. c) Väganläggningar, no. m. Ståndet beviljade ett Stats-anslag för vägens anläggning och förbättring af 50,000 R:dr årligen, alt utgå under 4 år med sammanlagde 200,000 R:dr, hvilket anslag ställes till Kongl. Majjts disposition; äfvensom Ståndet antog Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer må till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna att, för hvarje serskildt fall, förordna, i hvad nion vederbörande menigheter, som åstunda omläggning och förbättring af vägar, må vara pligtige alt till företagets utförande med arbete bidraga; dock så, att de menigheter, hvilka erbjuda sig att med arbete eller tjenstbarheter till företagets utförande bidraga, skola företrädesvis vara berättigade att af anslag komma i åtnjutande. Föredragning af detta ärende fortsattes i nästinträlfande Plenum. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D.
Tager man för gifvit, att Urtima Riksdagar högst sällan skola inträffa, så förlora Rikets Ständer intet, emedan Den 9 Mars F. m. 167 de, vid de på bestämda tider återkommande Lagtima Riksdngarne, hafva alla dessa rättigheter bibehållna. Ätt hufvudändamålet nied Riksdagarne, som är yttrandet af FoU kets opinion, kan vinnas äfven vid Urtima Riksdagar, bevisar sig aldrabäsfc af Franska DepuleradeKa-mmaren, hvilken, utan någon slags motionsrätt, dock vid åtskillige tillfällen, på det kraftigaste sätt uttryckt Nationens tanke om Minisleren. Man har gjort jemförelse emellan det förevarande ConslitutionsUtskoltets förslag och 1 >789 års Säkei hetsAet; men det är den skillnad dem emellan, att Rikets Ständer då icke hade rätt att hålla Lagtima Riksdagar, utan kunde endast sammankomma till följe af Konungens kallelse. Hvad jemförelsen belräffar tior jag dessutom, att den är något haltande, då åtskillige hand den tiden voro lagda på yttranderätten, sorn nu ej kunna komma i fråga. Hvad åter beträffar det yttrande, att denna förändring ej vore af behofvet påkallad, så tror jag det vara vederlagdt af behofvet för Styrelsen, att, utan Nationens öfverdrifna betungande, kunna sammanträda med dess Representanter. Herr Crusenstolpe har berättat oss, det han varit anhängare af det nya förslaget, meri, sedan han träffat en gråhårsman från 1809, hvilken lill honom framställt åtskilliga frågor, hade han deraf rönt den verkan, att han trott förslaget vara en orm beströdd med blomster. Då jag hvarken i68 Den g Mars f. m. öfvertygas af poetiske liknelser, eller af en Talares ålder, utan endast af de skäl lian anförer, och jag ej finner några sådana i Herr Crusenstolpes anförande, så lemnar jag det utan afseende. Herr von Schulzenheim har trott, att val af Fullmäglige ej borde ske utan en föregången granskning af de förres åtgärder, och utan alt Verkens Reglementen blifvit å nyo pröfvade.
– «Han har ju nyligen utfärdat mitt sköldebref. – «Och sådant skulle kunna dåra dig, bror Curt! Dct ville jag näppeligen föreställa mig. Den här gynnaren förstår sig på hocus pocus. Fast jag numera är rätt och slätt landtman, har jag ej gjort mig af med alla utliggare, och jag vet af säker hand, att alltsammans egentligen gäller ditt skinn. Du är utkorad till försoningsoffer åt de lagbrytare, som du näpst för deras ränker vid sista riksdagsmannavalen; och vår inbördes vänskap, som ej är hofvet obekant, har icke – jag tillstår det med ledsnad – synnerligen förbättrat dina aktier. – «Nå nå, de skola då komma i erfarenhet af i hvem de stungit hafva! Hvarken Hegardt eller den, honom sändt, skola rosa marknaden, det lofvar jag. Den skrattar alltid bäst som skrattar sist. – «Topp, bror Curt, att det ej må bli kungen! – «Topp! Och jag tillägger en strof ur den verklige justitiekanslerns redligt tänkta, fast kärft framställda Fidei-Commiss till sin son Ingemund: «Lär känna menskor, gör dem godt, men ej för tack och vinst. «Små själar syfta endast dit: den sanna dygden minst. «Om du för nit och redlig tjenst får hat och onåd bära; «Det är din oskulds rätta pris och höjden af din ära. «Camillus, se’n han storverk gjort, i landsflykt villigt går: «Hans dygd just då sin högsta glans och evigt loford får.« Imedlertid återskallade från verldens alla hörn ryktet om den stora akt af rättvisa, Gustaf utöfvat mot den ena af sitt rikes förste domstolar. Att han vände sig just mot den, som merendels värnat friheten mot makten, icke mot den andra, som oftast varit maktens handtlangare att strypa friheten, visste man ej att tillägga. Konungen prisades, i och utom Sverige, på vers och prosa, som en annan Aristides. Det var en ny upplaga af «den förste medborgaren bland ett fritt folk«: samma silkespapper, samma perlstil, – samma tryckfel! Och Gustaf hastade till en ny scen af sin regerings feeri, sprittande af rörlighet och omvexling.
Oell som vissa af förutnämnde koliäntor äro indeldle, i följd hvaraf indelningshafvarne ega att åtnjuta den lösen af 16 sk. per läst, som, enligt 1680 års Taxa, af Factorioch Bruks-egaren skolat erläggas; så torde Rikets Ständer jemväl finna nödigt, för deras del, förordna, att, derest den här förut ifrågastälde öfverenskommelse med egaren till Norrtelje Factori och Oitala lii ok eger runa, samt de omförmälde kolräntorne till Statsverket indragas, de komma alt, såsom Kronans behållne räntor anses, emot det att af derför inflytande lösen vederbörande indelningshafvare åtnjuta hvad dem enligt 1680 års Taxa tillkommer, eller 16 sk. per läst, hvilken ersättning derefter, vid en blifvande Riksdag, uti då skeende Siats-reglering bör iagltagas. Slockholm den .{ Juni iS.fu Reservation af Herr Carlberg, som ansåg det icke tillkomma Stats-Utskottet att föreslå någon rubbning i de uti Kongl. M.ij:ts Nådiga Proposition om förmälde vilkor för nedläggande af Norrtelje Gevärs-factori, enär dessa vilkor blifvit till'ovilkorlig! antagande eller förkastande framställde; äfvensom, efter reservantens tanka, Factori-egaren, hvilken, jemlikt Utskottets förslag, skulle erhålla godlgörelse för de af honom till Kronan afstådde kolräntor, ieke borde ega fönnons-rätt till inköp af de tomter, hvarå Factonet iir beläget, utan borde dessa tomter å offentlig auction försäljas. Ani. till Exp-Utsk. den 5 Juni 1841, kl. 12 midd. Memorial, med ytterligare förslag till en voterings'proposition, rörande Extra Stals-regleringen„ (U. A.)
En eller annans berun hyste särstUdte mening blifwer till hans antingen jusiisicarion eller answarighet, uli Banco-Fullmägtiges Protocoll förmå» rad; men skulle alltid utan emvamäl, någon gäng äswen rilläfmentyrS lill stada för Wreket, och dsi administration, underkastas annat omdöme an det, jag för min del, uri Banquens inre hushällning anser för det enda tillbörliga; och >ror säle e^, och inrill dest Ständerna derom annorlunda stadga , mig böra läka Vermil) bero. Zerr Ayttmästaren Greftve klawiltor»^ hade till alla delar förenat sig uli Herr Biskopen Doctor Länsibloms anförde yttrande. Herr Rvttmästaren /rälerlxarrs, hade deruppå ,örklarar sig ej under denna synpunct pasma betraktat i fräga warande ämne; och mar derföre sL mycket willigare att assia ifrån sin häröfmer gjorda anmärkmng, som han fant, att da enffildta vqts bifogas Collegiernes underdäniga Utlatanden» sadant ftedde uplvsningsmis; men att sädane Ukläranden ifrän Banco - Fullmägtige, moro af en hel annan beskaffenhet. Likiväl hade Herr Ryttmästare» ansett det ej kunna medföra nägon stabtig werka» för Banquen, i händelse ingen Lag detsamma förbjuder. sAämn - 56 Den 14 November. Jämnlikt Cancellie-Uistottets pluralitet, skulls således den wäckte frägan, om anmärknina a Hervar Banco Fullmägtiges asstag för Herr Grosshandlaren ^lplunst, a k fä dess särstildte mening -vid Herrar Banco
Ljungberg. 32. 250 — Direktionens öfver Veterinärinrättningen i Skara underdåniga utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers berättelse om granskningen af nämnde inrättnings räken O | skaper. Stormäktigste Allernädigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, får, i anledning af härvid återgående transsumt af Rikets Ständers Revisorers sednast afgifna berättelse, Direktionen öfver Skara Veterinär-inrättning i underdånighet upplysa, att den i revisionsberättelsen anmärkta fortfarande utbalanseringen i inrättningens kassaräkenskaper af 2,000 R:dr banko, berott på Föreståndaren för inrättningen, Öfverdirektören Norlings dröjsmål att afgifva slutredovisning öfver kostnaderna vid de reparationer, som genom hans försorg blifvit verkställda å inrättningens åbyggnader. Under sistlidet år är likväl laga syn derå förrättad, hvarvid blifvit utrönt, att de vid arbetet nedlagda kostnaderna öfverstiga den af Öfverdirektören Norling förskottsvis lyftade summa; och hoppas Direktionen, att den hittills uteblifna slutredovisningen skall äga rum före utgången af nu löpande räkenskapsår. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. M a j : t s underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, A. P. SANDSTRÖMER. J. A. BUTSCH. Skara, af Veterinär-inrättningen, den 21 Februari 1852. A7. E. Modin. Kongl. General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers berättelse om granskningen af Tullverkets räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Blanche var en demokrat af äkta skrot och korn. Själf en folkets son, blef han en folkets man. Hans välde öfver massorna var nästan absolut. När intet annat hjälpte, måste han stiga fram, och hur orolig och bullersam * hopen än var, lugnade den sig strax, när August Blanche uppträdde. Folket blir sålunda, enligt hans föreställning, oaktadt sin fattigdom allt annat än pöbel. Folket, det är modern, barnaåren och skoltiden, minnena från Sporrongska gården, » paradiset » och Klara. Folket, det är sanningen, ärligheten, naturen. » För ett godt och vänligt ord får man det att springa i elden för en. », » Folket » — säger Armand i Soneji af Söder och Nord — » är inte den råa fysiska styrkan, hvarken den styrka, som mutas af en bit bröd, eller den som biter i en boja. Folket är den kraft, som beherskar jorden, och mot denna kraft båta hvarken bojor eller tyranner. Det styres därför, att det vill styras, och om det förtryckes och ändå tåligt synes bära sitt ok, så är det endast därför, att det rufvar på något bättre sätt att styras, men som behöfver slå rot och mogna. Folket behöfver ej ha brådtom, ty det vet, att det aldrig kan gå förloradt och att dess kraft, lika litet som naturens och tidens, kan gå tillbaka. » Hugo upphöjer Ruy Bias till ädling, sätter honom, lakejen, nära nog på en tron, d. v. s. han låter det suveräna folket mottaga de högförnäme spanske grandernäs hyllning. Blanche tecknar den ofrälse och fattige demokraten, kallar honom till segrare, herre och triumfator, låter folkets son trampa aristokratens, gör följande ord till sens-moral i sina arbeten: » Säkert är, att ädelmodet, som aldrig fanns däroppe i första våningen, fann jag först på nedra botten. » Hjältarne i hans böcker äro, såsom han själf, utgångna ur folkets56 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. led, tillhörande folket. Alm, skrifvaren, segrar öfver intrigerna, störtar sina fiender och blir presidentens måg.