Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringsformen bjuder, att Konungen låte ssmtelige Riksens Ständer deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta ; beroende det på samtelige RiksStåndens öfverenskommelse och Konungens bifall , att låta dem undergå de förändringar och jemnkningsr, som Rikets behof kunna fordra”. Öm derföre orden uti jt §. RiddarhusÖrdningen 51tami Rid. der skåpet och Adeln till introduciionen in pleno tillstånd gifviihvilka skola efter bokstafliga lydelsen tydas , lemna §1 Ridderskapét och Adela makt att vägra intröduction, så är en sådan rättighet fullkomligen enlig med ofvannämnda §. tf Regeringsformen. Jag instämmer likväl med Hans Fxcellehee Herr Grefve af Wetterstedt dertiti , att ali tolkning i detta hänseende bör undvikas; Och då Utskottet ej ingått i någon slags tolkning af denria paragiraph i kiddarhusOrdningen, emedan deruti ej finnes stadgadt, att Dircctiorien skail äga rättighet att introducera, hvilket blott innefattas uti en särskild af Ridderskapet och Adeln Directionén lemnad Instruction , så torde hvar och en med mig inse, att Utskottets Memorial icke är stridande , hvarken emot Gruhdlägeh feiier RiddarhusOrdningeti. Friherre Cederström'. I händelse den tolkning antages, att Introductiön måste följa, endäst prestanda fullgöras, och att dessa sålunda utgöra grunden för introductionen, hem - Ridd, 0. Ad Prat. VII. Band. 958 T>th 6 Augusti }, m, ställdr jag, om det kan Vara tonseqvent, att inskränka granskningen deraf blott till Riksdagarna, då äfven under deras fortgång, en sådan granskning icke en gång verkställes af Ridderskapet Och Adeln sjelf, Otali af RiddarhusUtskottet. Det har blifvit yttradt , att DL rectionen genom en dylik mesure, sk tal lé hindras från att till Revisorer Välja personer, hvilka Ridderskapet och Adeln ej känner , men jag hemställer orta
Enär säledes i Zg F. af Riksdags-Ordningen stadgas: ej mä nägol mäl till siuteligt afgörande förecagas, förrän Landtmarskalk eller Taleman först inhämtat, huruwida Stander anser öfwerläggningen fulländad, och yttermera förestrifwes, att der votering af en eller siere begares, och han eller de ej wilja derifrån assia, dä stall vokerings-propositionen, jemte tydlig contra-proposition genast författas, med det mera §. innehåller; mäste häraf också sölja, att del icke star i Landtmarstalkens makt, att innom stranket och närmast derintill med en eller annan deliberera om werkställigheten deri, som owillkorligen stall för sig gä. Mycket mindre matte det wara Mätit, att utan afseende pä senast aberopade Z. Landtmarskalk tror fig kunna begagna det tillfälle, dä han wid sitt Bord, omgifwen af en mängd Ledamöter, utan Ständets icke en gäng skenbara hörande wid upprepande af samma Ia-proposition som förut, förklarar frägan för afgjord och åtskiljer Nidderstapet och Adeln, till min och fiereS surpris: sä fant jag förhällandet med gärdagens Plenum. Likwal om det nägon gäng kan wara billigt, akt alsta frän enstilte fordringar, om den högaktning, som jag städse hyst och hyser för Herr Grefwen och Landtmarstalken, och denwarma tillgiswenhel, ' hwaraf jag oafbrutet uppstswgs för det n z6
C ca re cli aq IT 5" eT s* <rtCD S w Ef P p p « $ § Har åter den, som afgift erlagt, gått miste om rättigheten att på’ sådant sätt vinna befrielse, återställes till honom genast den erlagda afgiften, som då afföres i mönsterrullan och uppbördslängderna. Efter mönstringsförrättningens afslutande och före mönsterherrens afresa från stället skola rnönsterrullan och uppbördslängderna, i dennes närvaro, med hvarandra jemföras och längderna af mönsterherren till riktigheten bestyrkas; åliggande det sedermera mönstringskommissarien att, inom tre veckor efter mönstringarnes afslutande, vid vite af tre Riksdaler Riksmynt för hvarje öfverskjutande dag, till Landskontoret insända summarisk uppgift å de inskrifne, som genom afgift frigjort sig från beväringspligten, samt å beloppet af de sålunda influtna medlen, hvilka före den 1 Juni hvarje år böra vara af uppbördsmannen till landtränteriet inlevererade samt dervid åtföljas af den utaf uppbördsmannen förda och af mönsterherren attesterade uppbördslängd, såsom verifikation. Mom. 5. Hvad beträffar legokarls inställande och vilkoren för hans godkännande, lände till efterrättelse hvad derom uti lagen om utskrifningen och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet är stadgadt. Rörande jemväl den, som genom legning frigör sig från p. 30. beväringspligtens personliga fullgörande, till bevis derom erhålla frip. 31. sedel enligt bifogade formulär M 4. Har legningen blifvit godkänd under sådan tid att densamma, enligt 17 § nämnde lag, icke medlör ovilkorlig befrielse från beväringspligten, skall uti frisedeln anmärkas, , . att densamma icke är gällande förr, än vederbörande befäl derå tecknat intyg om legokarlens emottagande under fanan. § 12.
Då likväl af de nu inom RiksSltn fattade besluten i afseende på tulltaxan det vill synas vara alt förmoda, dels att flera af hittills gällande förbud mot införsel af åtskilliga varor komma alt qvarstå, dels att höga lullbestämmelser å ganska många andra fortfarande kommaalt bibehållas; då man derjemte tillkännagifvit ganska vidsträckta anspråk på tullbevakningens förmåga att förekomma oloflig valllin försel och alt befrämja det så väl Staten i allo må erhålla sin rätt genom tullafgifternas ordentliga erläggande, som de inhemska näringarna och fabrikerna i verkligheten åtnjuta det skydd, hvilket, med föibud mot vissa varors införsel, för dem blifvit åsyftadt; och då det ej kan bestridas, att bevaknings-personalen är både för fåtalig och för svagt aflönad, isynnerhet i de lägre graderna, för att kunna fullt motsvara dessa fordringar, får jag, med stöd af 5fi §:n i Riksd.- Ordn., vördsamligen begära, alt det anslag af 562,000 rtdr b:co, som hittills af tullmedlen utgått för Tullverkets alla, så väl aflöningssom omkostnads-, pensionsoch indragnings-slater, må förhöjas till en million r:dr årligen, på det tillgångar derigenom må beredas till förstärkning af bevaknings-personalen och till dess aflönande på ett sådant sätt, alt möjligheten af en oberoende ekonomisk ställning må minska retelserna till åsidosättande och glömska af oftast mödosamma och svåra tjenstepligter, men deremot gifva en ökad anmaning till deras redliga och noggranna uppfyllande. Att den föreslagna tillökningen af 4J81OO0 r:dr i det årliga anslaget alldeles icke är för högt tilltagen, visar sig deraf, att, om K. M. finner för godt att bifalla R.
JYs 9 med förklarande af den åsigt, att bränvins-tillverkningen icke bör under instundande höstmånader inställas, men att den bör beläggas med en serskild skatt af 12 sk. b:ko för hvarje tillverkad kanna 6-gradigt bränvin, hvilken produktionsskatt jemväl bör tillämpas på de i Riket varande pressjästfabriker, från l:sta instundande Juli, för den bränvins-tillverkning de åstadkomma. Att jag låtit pressjästfabrikerna inflyta, har skett derföre, att jag ansett orättvist att de skulle undantagas från de allmänna föreskrifterna; ty billigheten fordrade att äfven de borde åläggas samina beskattning, som de öfrige fabrikerna. Gr. Hamilton, Malcolm: Jag vill endast gifva ^tillkänna, att jag till alla delar förenar mig i de åsigter Frih. Åkerhjelm yttrat, och att jag skulle anse det vara högst vådligt om förevar:de Betänk, blefve antaget. Gr. Posse, Gust. Mauritz: Bland de skäl, som blifvit anförda för antagandet af förevande förslag är äfven det, att om man tillätes att bränna i höst, skulle bränvinsfloden ökas. Jag anhåller alt närmare få granska detta skäl. Anledningen till en dylik händelse skulle bestå deruti, att då man framdeles kunde påräkna ett högre pris, skulle man forcera bränningen så, att man kunde vara förvissad om att vinna så mycket, som möjligt. Nu är det gifvet, att detta beror af tvenne omständigheter, nemi. dels priset på råvaran, dels skatten på tillverkningen och försäljningen. Nåväl, Mine Hrr! vi håfva under någon tid sett huru bränvinspriserna varit mera omvexlande än någonsin, och alt de nu stigit mycket högre, än den skatt, som skall läggas på tillverkningen. Dessa priser hafva nemi. gått lipp ifrån 1 R:dr ända till 1 R:dr 16 sk. Om man nu förbjöde bränvinsbränningen under instundande bost, hvad skulle då inträffa?
Samma förhållande gäller i afseende A domböckerna. Det finnes ingen kontroll att de föras riktiga. Då det är domarens pligt att ordentligt fullgöra sina åligganden och han i annat fall blottställer sig för ansvar, så anser jag icke man nu behöfver särskildt fästa sig vid domarens protokollsskyldighet. Den omständigheten att det hittills varit likgiltigt, hvilken dag inteckningen infördes, har varit tillräckligt skäl att icke sådana protokoll ännu blifvit förda. Örn’ således deri nu föreslagna förändringen icke är i alla afseendeu fullständig, om ock ett kompletterande deraf i fråga om lagfart vore önskvärd!, kan jag likväl icke uti dessa omständigheter finna något skäl, hvarföre R. o. Ad., — då några större olägenheter i afseende å lagfarten, än hittills, icke heller nu skulle inträffa, men deremot bestämda fördelar af det föreslagna stadgandets antagande äro att förvänta, — skulle vägra sitt bifall till den nu föreslagna förändringen. Hr v. Ehrenheim: Lika med Hr Olivecrona anser jag att den nu föreslagna förändringen icke hör vidtagas utan en förändring i afs:de å föreskrifterna om lagfart. Gr. Sparre har visserligen yttrat., att några olägenheter, för inteckningars belånande, i anleda, af löreskriften om lagfarten, icke hittills varit öfverklagade; men detta härleder sig otvifvelaktig! derifrån, att då inteckningars förmånsrätt hittills beräknats från det ting, då inteckningen meddelats, så har någon belåning af inteckningarne icke kommit, i fråga förrän tinget varit slut., och det således redan visat sig att lagfart å fastigheten icke sökts. Det är otvifvelaktig! att äfven hädanefter skulle, om Utsk:ts Betänk, bifölls, penningar endast undantagsvis erhållas på inteckningar, innan tinget, då inteckningen beviljats, var afslutadt, men detta bevisar endast att den åsyftade fördelen med förslaget endast högst, ofullständigt skulle vinnas, och förbättrar ej det grundsatsvidriga deruti att domstolen skulle utlemna ett beslut om inteckningssäkerhet, sorn sedermera i följd af vunnen lagfart förföll.
Carl Gustafsson har i sin motion hemställt, att då alla slag af hökar kunna anses lika skadliga som dufeller hönshöken, men denne sednare ensam funnes upptagen i 20 § af Jagt-stadgan bland de skadedjur, för hvilkas dödande belöning erhålles, Rikets Ständer måtte besluta den förändring af nämnda §, att orden »dufeller hönshök» uteslutas och ersättas med orden »hök, alla species.» Motionärens antagande i fråga om nyssnämnda roffoglars skadlighet torde icke fullt öfverensstämma med verkliga förhållandet. A de djur och foglar, som blifva föremål för jagt, och hvilkas skyddande åsyftas med ifrågavarande bestämmelse i Jagtstadgan, gör ibland hökarterna endast den s. k. dufhöken sådan skada, som icke kan anses uppvägd af den nytta de flesta af dessa foglar åstadkomma derigenom, att de borttaga råttor, möss och andra för landtmannen skadliga djur. Under benämningen hökar hänföras af allmogen, bland andra, vanligtvis äfven vråkar, hvilka, likasom ugglorna, måste anses såsom mera nyttiga än skadliga, i det de lefva förnämligast af ormar, ödlor, grodor och andra amfibier samt af större insekter, såsom gräshoppor o. d.; och det lider intet tvifvel, att derest Jagtstadgan i stället för dufhök upptog alla slag af hökar såsom skadedjur, för hvilkas dödan - 6 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 82. de premier betaides, sådan belöning skulle komma att utbetalas för flera foglar, som förtjena att fredas, än sådana, som af omtanka för jagtnyttigt vildbråd böra utrotas; hvadan Utskottet finner sig böra afstyrka allt afseende å Carl Gustafssons nu berörda motion.
Län samt Eric Andersson från Westmanlands Län, Vid 7 Punden, ang.-de fortfarande löne-er sättning Joe Hans Excellcnce Hr Grefve Rosenblad. Af Herr Grefve von SchwerinJag finner mindre lämpligt, att från TullVerkets IndragningsStat öfver-, flytta enskilde Personer på Allmänna IndragningsStaten, så länge TulIVerket fortfar att ha en serskild IndragningsStat och en serskild PensionsStat, den förra uppgående vid slutet af år 1826 till öfver 28,000 R:dr och den senare till öfver 25,000 R:dr; och får jag derföre emot Utskottets förslag reservera mig, Uti hvilken reservation instämt Hr Friherre Pahnstjerna, Hr Prosten Östberg, samt RiksdagsFulImägtige Eric Andersson från Westmanland, Nils Strindlund 2ga Stats-U tskottets från Westernorrlands Län, Jan Andorsson från Upsala Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län och Anders Nilsson från Wermlands Län, Vid 72 Punct en tenanten De Mottoni. Af Herr CancellieRådet von Hartmansdorff.- De grunder, som Utskottet tillstyrkt R. H. SUr att för framtiden stadga i hänseende till dylika fall, som det nu förevarande, synes mig vara så rigtiga, att tillämpningen deraf icke borde uppskjutas, utan genast göras gällande, för denna händelse så väl sorn för andra, då framställningar om anslag i behörig ordning göras. Hvaruti instämt Anders Nilsson från Wermland. Eric Andersson från Westmanland har ansett den tillstyrkta ersättningen icke böra beräknas för längre tid tillbaka än io år, såsom utgörande den lagliga grunden för fordringsanspråk i allmänhet. Litt. A. Förteckning på Löntagare vid Högt sali g H. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas HofStat. Af HandCassan LönefyilAflöning en11 ad eli er lö- ligt bilagde ner till förut Stat. utan lön vaBanco. rande pcrsöner.
[189] Stina_ Q. En allt för direkt reklam och — DIVERSE. allt för lång. * En som vill Iduns lästa» kan till en del ha rätt. Men det är icke lätt, om ens möjligt, att på denna brokiga afdelning, med bidrag inflytande från hundra håll och kanter, utlilla Vattugatan 34. öiva en alltid tillfyllest görande kontroll. Företrädesvis magoch hudsjukdomar. Sten. Något litet honorar kunna vi väl [153] vara villiga att betala; helst motse vi rent praktiska eller resonnerande uppsatser. N o - vellistiska bidrag inflyta i sådan mängd, att ej ens en obetydlig del kan finna plats. » Hjertesorg » tilltalar oss emellertid, och vi skola, om möjligt, söka få utrymme för den Hvardagar ' / z3 — ' / z4. samma. Behandlar företrädesvis BarnsjukV. E. Skall det månne vara behöfligt att upprepa detta klander? En gång får vara domar. [34] nog, anse vi. Karna. Antages. Tandläkaren Eda. Ni är långt ifrån den enda, som gjort oss denna fråga. Vi ha, som ni kanske observerat, vändt oss till Kakel, hvilken personligen är Eed. obekant, Humlegårdsgatan 8, 2 tr. En bondflicka. Visserligen. Det gäller endast att icke se saken med fariséens sjelfgodEådfrågningstid 1 — 2. [120] het och ytligliet. Doktor A. Afzelius Doktor Carl piensbuug Constance Elbe, Handarbete. Lektioner gifvas af utex. lärarinna från » Handarbetets vänner ». Se n:r 1 af Idun för 1889. Sthlm Brahegatan n:r 4, 2 tr. upp. Anna Andersson. [95] Landsortsboar kunna få hvarjeh. uppdrag utförda genom undert. Se annonsen i n:r 14 af Idun. Postadr. : Engelbrektsg. Telegrafadr. : Ströms, Stockholm. [170] Maria Ström, född Klockloff. Praktisk lärobok C. G. Fris: bunden i klotband 3 kronor. till skriföfningarna är utgifven i särskildt kart. band till pris af 1 i kr.
«Hvad önskar herr Svensson?» Nisse låtsade bli häpen öfver tonen och blängde på sned upp mot flickan, som stod och storlog med hela ansigtet. «Herr Svensson önskar ost och sherry,» genmälte han kort och torrt. Flickan störtade ut med förklädet för munnen för att kväfva skrattet. De fyra männen blefvo ensamma för en liten stund och suto alla med en smula rådvilla ögon och visste icke, hvar taga fatt. Bob drog förtvifladt i sitt pipskägg, men fann intet annat än ett fullkomligt innehållslöst: «jaha, jaha»; och Nisse satt och såg ut som ett illa maskeradt åskväder i sjelfförargelsen öfver att ha framkallat en idiotisk situation. Redaktören allena tedde sig i min och hållning som en förväntningsfull: en varm känsla af hem och barndom tog honom vid åsynen af den nykomne. Denne sjelf, en medelålders, medelstor man af det för den gammaldags skånska bonden typiska utseendet, med kortklippt skäggfrans rundt om det väderbitna ansigtet och stora bruna händer, som vittnade om arbete, och i drägt af hemmaväfdt tyg och byskräddarsnitt, iakttog den lugna stumhet, hvilken i hans kretsar var den naturliga och vedertagna, särskildt vid ett sådant der första sammanträffande med vildt främmande folk, – stadsbor och tidningsmän. När ett par likgiltiga ord vexlats, kom flickan in med det bestälda. Så snart hon försvunnit ut igen, verkstälde Nisse samma manöver med sherryn som förut med rödvinet, – blott med den skilnad, att han i anseende till sällskapets förändrade sammansättning hänsynsfullt stoppade gästgifvarens flaska ned i sin kappsäck på den plats, der hans egen sherrybutelj hvilat: Nisse bad med invärtes, ironiskt raseri Gud bevara sig för att det skulle se ut, som om gäskifvarens vin inte vore godt nog för honom. Han kände sitt folk – och kom att tänka på far sin ... «Den andra tar vi med oss till Malmö,» förklarade han med något skroflig stämma, i det han drog upp sin flaska och slog i glasen. «Här ska vi smaka på ett vin, som jag tagit med mig.
Med afseende härå, och sedan sålunda Lagen i 2 4 Cap. 5 §. ByggningaBalken förut är förändrad, föreslås vördsammeligen, att hvar och en Hemmansägare äfven må vara berättigad, att utan vilkor och förbindelse att ingå i allmänna Brandförsäkringsverket, skilja sig från allmänna Brand, stodsföreningar, med tillkäimagifyande derom hos Den I Martii. hos Landshöfdingen eller HäradsRätten; men att, till betryggande, för större kostnader än förut, borde de qvarblifvande i Brandstodsförening icke komma att erlägga brandstod i annat förhållande än till det hemmantal, hvari de förut deltagit, så, att om t. ex. i ett Harad af 4o mantal, 20 frångått Brandstodinrättningen, hvarje mantal af de återstående tjugu, blott erlade en fyrationdedel, af förut på Häradet belöpande ersättning, och hvarvid äfven borde tilläggas^ att de sorn erhållit brandskade-ersattning, icke blefvo beiättigade att skilja sig ifrån den inrättning, der de en sådan förmon tillgodonjutit, åtminstone icke förr, än de i brandstod utgifvit det belopp, som kan svara emot den fördel de af Brandstodsinrättningen njutit. Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande till Lagutskottet remitteras. Grefve Gyllenborg, Johan Henning'. Ibland de olägenheter som Landtmanneri får vidkännas, är den icke obetydlig, att nöd-; gas emottaga kringvandrande personer, väl med pass försedde, men stundom af sådan beskaffenhet, att det dermed åsyftade ändamål icke uppfylles. Jemte andra kringvandra Gesäller, permitterade Soldater och Båtsmän, förpassadé till aflägsnare provincer, de förre ofta att söka Bil. till Ridd. 0. Ad.
Jag tror ej, att någon af Ridderskapet och Adeln, oaktadt desse dubbla tjenstebefattningar of Herr Silfverstolpe innehades, var missnöjd med hans befattning som RiddarhusSecreterare. Äfvenledes tror jag, att vi af den nuvarande RiddarhusSecreteraren haft tillräckliga bevis, att dess innehafvande af publik tjenst icke hindrar göromålens gång hos oss. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets förslag. Herr Tham, Wolrath: Då jag vid förra Riksdagen var emot beslutet att förbjuda RiddarhusSecreteraren innehafva någon annan tjenst, är det naturligt, att jag biträder ifrågavarande förslag. Jag tror, att Ridderskapet och Adeln skulle göra sig sjelf en stor otjenst, om det bibehöll ofvannämnde förbud, hvarigenom Ståndet endast binder I - Den 26 Junii e. m. 97 der händerne på sig vid utväljande af en. skicklig RiddarhusSecreterare. Detta skäl gäller så mycket mera nu, som, enligt förslaget, man blott kan välja de, hvilka icke innehafva amovihla tjenster, eller sådana, hvarifrån de icke kunna skiljas, utan ransakning och dom. Herr Riben: Uti den Reservation emot Utskottets förslag, som jag afgifvit, har jag egentligen fästat mig vid formen. Jag trodde inom Utskottet, och tror ännu, att ett Riddarhusutskott icke hör, utan några inträffade förändringar i förhållanden, tillstyrka upphäfvandet af ett utaf Ridderskapet och Adeln vid näst föregående Riksdag fattadt beslut. Det är likvist, hvad nu skett. Då Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag voterade öfver frågan, var den i samma skick som nu; enahanda omständigheter företedde sig dervid, till och med den lyckan att hafva samma RiddarhusSecreteterare, som nu. Någon annan grund för olikheten finnes icke, än att RiddarhusUtskottets vid förslagets afgifvande närvarande pluralitet tänkte olika med i8a3 års Ridderskap och Adel. En värd Talare Herr Tham har trott Ridderskapet och Adeln binda händerna på sig, om de bibehålla sitt förra beslut. Jag kan ej dela denna mening.
Utsk. i min tanke begått i valet af medlen till vinnande af dessa för fäderneslandet högst vigtiga ändamål; och då jag går att företaga denna granskning, måste jag äfven vidröra vissa satser, hvilka, inflätade bland förestående sanna grunder, gifva det hela, efter mitt omdöme, pregeln af projecter i tanken , outförbara i verkligheten. Utsk. säger: ”att. Rikets försvarsverk påkallar flera betydliga förändringar, och att dessa icke befordras genom be”viljade nya anslag, för att användas i en riktning, om hvars ''ändamålsenlighet R. St. icke varit i tillfälle att förvissa sig, ”och att på det hela saknas den vägledning, en omfattande ”plan för försvarsverkets organisation hade kunnat lemna,” Likväl hafva R. St. erhållit K. M:s nåd. propos. i detta ämne, jemte Statssecreterarens för krigsärendena väl motiverade betänk., grundadt på krigsadministrationens till K. M. ingifna detaljerade förslag och utredningar med tillhörande aliegater; och hvad annat kan väl Utsk. bil I ig t v is fordra? Då K. M. icke kan för Utsk. framlägga den allmänna försvars • planen för landet, måste Utsk., efter min tanke, förutsätta, att K. M:s uppgifter öfverensstämma med densamma, och att de anslag K. M. äskar, icke sakna ändamålsenlighet. Och hvartill skulle väl sådant leda, om hvart 5:te år planen för försvarsverket förelädes R. St., än att dess StatsUtsk., efter nva, förändrade åsigter, skulle finna en sådan mindre ändamålsenlig och önska dess omgöring! Vårt försvarsverk är icke och kan icke vara beräknadt för ett lustrum , utan för varande och kommande slägters trygghet och sjelfständighet; och derföre har nationen i Regentens hand anförtrott ombesörjandet af denna dess stora angelägenhet.
Jag skall säga att det är ingenting afgjordt ännu med Korporalen, så att jag kan ta emot hvem jag vill. Och om detta är ett parti som mera anstår mig, så... Nå katten! Tar hon saken så! (Högt) Ja, men apropos den der Korporalen, så om jag vore i ert ställe, skulle jag vara glad att få Majken bortgift... Ni behöfver henne inte här hemma att locka kunder med, ty det gör ni bäst sjelf... Lyd ni mitt råd och låt henne få sin Oboist... Må tro, det är ledsamt för en styffar att ha en så stor dotter hemma. BELLMAN (för sig). VÄRDINNAN. BELLMAN (för sig). VÄRDINNAN. VÄRDINNAN. BELLMAN. Nej, medan ni nu träffar er trånande Adonis här inne, så komma alla gästerna, och så dricka vi sedan deras skål och så er egen i morgon. Låt det nu vara afgjordt... Nå ja ... som ni vill då ... men det är väl inte brådskande heller? Man skall aldrig skjuta upp någonting. (För sig) Ah, jag fick en idé! Lidner skall få sitt möte och Majken sin musikant, och Mutter ska bli lurad. (Högt) Ni bör vara försigtig... Min följeslagerska lade af sig saloppen och slöjan derinne hos jungfru Majken; tag på er den och se er före litet hvem herr Anonymus är... (Han går in i siderummet.) Jo, jo, min käre Korporal Svärd, jag är minsann inte nödbjuden... inbilla dig inte att du är den ende. Se här! Skynda er nu! Jag lemnar er... Lycka till! Glöm inte att lyssna till hans förälskade toner. (För sig) Hon skall min själ få höra musik, det vill jag lofva. (Han går ut sjungånde:) "Lustigt plaisir, jag bara med dig skämtar." TJUGONDE SCENEN. Hvem kan det vara? Nu, sedan jag kommit mig upp i verlden, måtte jag ha föryngrats, ty på friare är ingen brist. Nå-nå, jag är väl inte så gammal heller. VÄRDINNAN (ensam).