Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den penna, som för ett par veckor sedan tecknade den literära ramen till fru Kinmanssons bild i vår tidning, har så träffande o c h uttömmande karaktäriserat hennes konst, att vi här ej behöfva inlåtet oss på några upprepningar. Det må endast sägas, att den tillfullo bevisade sig ha alla sina älskvärda egenskaper i behåll, o c h den hjärtlighet, hvarmed publiken hälsade gamla » fröken Sally », var en välförtjänt hyllning åt ett spel, som i enkelhet och vinnande natur finner sina bästa o c h verkningsfullaste medel. Henri Marteaus mâtiné i Musikaliska akademien i söndags hade naturligtvis dragit fullt hus. Äfven nu bjöd den unge konstnären på ett till stor del nytt program ur sin rika repertoar. Sålunda upptog detsamma bland annat Vieuxtemps ' konsert n:r 4 och Wieniawskis » Airs Russes », båda förträffligt utförda. Bland de öfriga numren anslogo särskildt Godards adagio, Brahms ' ungerska dans och Vieuxtemps ' Rêverie. — Fröken Labia sjöng ett par italienska sånger samt en aria ur operan » Puritanerna », o c h vi hafva sällan hört den unga framstående sångerskan så till sin fördel. Särskildt visade hon sig i det sistnämnda numret förfoga öfver en ingaluuda vanlig strupfärdighet. Hennes omfångsrika och klangfulla stämma samt hennes vackra och okonstlade föredrag väckte ock formlig entusiasm och framkallade extranummer. Hr Hjalmar Meissner ackompagnerade såväl hr Marteau som fröken Labia o c h detta på ett sätt, som länder honom till stort beröm. Men äfven programmets öfriga o c h omfångsrikaste del, Alfred de Mussets glänsande o c h poesimättade » proverb », » Lek ej med kärleken », är ägnad att i hög grad fängsla. Den franske skaldens nästan klassisk vordna dikt ställer stora och vanskliga kraf på skådespelarne. Den tolkning, hufvudrollerna få på Dramatiska teatern, är emellertid värd stort erkännande, om än ej i allo tillfyllestgörande. Fru Hovings Camille äger mycken värdighet o c h finhet, men för litet af svärmiskhet och glöd.
I detta hemvist för fasan, i hela denna labyrint, där du går vilse, råder en ständig halfskymning. Gångarnas rappning är bemålad med slingor i starka färger. Du viker åt sidan för en källarmörk gallerglugg och kan icke betvinga dig att gå den nära. En dörr på glänt eller ett med en gardin förhängdt fönster låter dig kasta en blick in mot ett obestämdt något, hvilket gör dig mörkrädd som ett barn. Kanske borde du till sist icke kalla Vassily Blajenny Mördarkyrkan, utan de vansinnigas kyrka, Dårhuskatedralen. Ett sådant tempel måste de vansinniga drömma om att få bygga sig. Du väntar nästan att få se flockar af dårar, barfota och tassande och i sina gråa skjortor, knuffas framför altaret i kapellen och småskrattande plocka ädelstenarna och pärlorna ur ikonostasen eller utföra besynnerliga ceremonier samt slutligen, surrande och pipande som läderlappar, rusa in i gångarna och försvinna. Vassily Blajenny borde vigas till ett mausoleum öfver vansinniga genier. Du väcks af tunga hammarslag från Röda torget. Det är dock icke en schavott man håller på att timra i dag. Man reser flaggstänger och bjärt målade tempel. Ännu visas i Moskva den Romanowska stamfaderns hus, där dörren till mottagningsrummet afsiktligt murades så låg, att gästerna måste inträda bugande. Det är en afkomling af denna högdragna ätt, som skall krönas uppe i Himmelsfärdskyrkan på Kreml. Denna kyrka, som saknar alla andra yttre prydnader än de gyllne kupolerna, är blott af en liten borggård skild från grafkyrkan och Lejontrappan. Invändigt äro väggarna nyförgyllda från golf till tak, så att yttersta domens och riddarnas och munkarnas bilder tyckas fastlimmade på guldpapper. Golfvet är doldt under läktarna, som uppförts till kröningen och hvilka, klädda med rödt, amfiteatraliskt höja sig framför guldgrindarna till altaret. Ikonostasen skimrar af guld och helgonbilder och de smäckra silfverpilastrarna äro af stor fägring. De ryska kyrkornas oerhörda prakt och dyrbarhet fira här sin vildaste fest.
Detta bar, om jag minnes rätt, jemväl Hr von Hartmansdorff på ett för mig tydligt sätt utvecklat under Bancofullnus öfverläggningar; men pluralileten bar funnit, alt § icke borde förstås såsom lian ville, eller alt man skulle låta bli att släppa ut de sedlar som kommo in. Bör man nu behålla en fj, som innefattar elt sådant tvistefrö; och der samma resultat genom en votering hos Bancofullm. kan ännu en gång åstadkommas, som det hvilket förr en gång ägt rum? Jag tror ivertom, alt Hr von Hartmansdorff skulle funnit sig väl belåten med de tillägg och klara bestämmelser, som BancoUtsk. sökt gifva och som innefattas i en längre fram förekommande §, der Disk. i hestämda ordalag tillstyrker, att dä metalliska cassan hotar att understiga 2^ millioner silfver, sä skola Bancofullm. icke allenast vidtaga åtgärder för att öka denna cassa, utan äfven genom direct inverkan på lånerörelsen, minska sedelstocken. — Tvenne af Hrr Bancofullm., som här äro närvarande, hafva nu i dag fortsatt en strid, som så ofta, efter hvad jag funnit i protocollen, ägt rum inom Bancoslyrelsen. Jag betviflar icke, att Hr von Hartmansdorff skall hafva elt svar pä den framställning, som Hr Rosenblad gjort, då Hr von Hartmansdorff får ordet; men jag kan dock icke underlåta alt nämna, hvad jag trott mig finna vid läsningen af Fullmäktiges protocoll, eller alt då Hr von Hartmansdorff velat släppa ut sedlar, har han dertill haft goda skäl. Jag skulle deremot icke instämt i den utsläppning, hvarom Hr Rosenblad har varit med. Hr Rosenblad säger, att man bör lemna länen dä de behöfvas. Faran deraf har redan Hr Lefrén tillräckligen visat. Jag vill endast påminna om ett yttrande under gårdagens öfverläggning i fråga om inrikes vexlar, deruti äfven Hr Rosenblad medgaf att vissa lån kunna hafva några faror med sig.
stantografer otvifvelaktigt de allra bästa och mest värda rekommendation. De äro försedda med skarpa linser oeh utmärka sig genom gediget arbete och synnerligen prydligt yttre, hvarjämte de äro ganska portativa. så bra för damer att syssla med. Arbetet är ej vidare ansträngande eller svårt, och förekommer en och annan motighet till en börSen att de trott, att det är mycket dyrt att hålla på med fotografering. Detta skäl kan numera svårligen accepteras, ty tack vare alla de senaste årens uppfinningar på fotografiens område och den däraf följande konkurrensen mellan de olika fotografihandelsfirmorna, ha prisen sänkts högst betydligt, och nu är det ej längre så afskräckande kostsamt att lägga sig till med en kamera och idka den trefiiga sporten att rita af vänner och bekanta och för öfrigt allt möjligt. för att bli amatörfotografer af det skäl, För öfrigt finnas många olika slags kameror till varierande pris under 50 kr. Många af dessa äro af verkligt god beskaffenhet och lämna riktigt vackra bilder, hvarjämte de äro synnerligen lämpliga till handkameror, d. v. s. apparater, en gång för alla inställda för ett visst afstånd. Man slipper då hålla på med det besvärliga inställandet, hvilket är af stor vikt t. ex. på resor eller annorledes, då man vill hastigt och lustigt ta en vy eller grupp. Å andra sidan äro naturligtvis inställbara kameror i allmänhet bättre att använda, ty med dem kan man fortografera på snart sagdt hvilket afstånd som helst från ett föremål. V i d handkamerorna är man härvid begränsad till ett visst afstånd, om man vill, att bilderna skola bli skarpa. För fotografering fordras nu emellertid ej blott en kamera, utan ock ett mörkrum. Detta vållar nog ock ibland svårighet att erhålla, men man kan inskränka sig tämligen mycket i sina anspråk på komfort och bekvämlighet i mörka rummet. Kan man få t. ex. en garderob eller en skrubb att disponera något så när helt och hållet, behöfver man ingenting mera — jo, man behöfver ett kolossalt » mörker », d. v. s. man får vara mycket noga med, att ej det ringaste ljus tränger in på något ställe. Man klistrar mörka remsor öfver sprickor och dylikt i väggen, bekläder större ytor med papp och bemödar sig för öfrigt att på bästa sätt
Propos. i fråga om införsel för skatterättsforilran i kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län; N:o 33, i ani. af väckt motion om eftergift af ett Kronolänsmannen L. G. Bengtzon ådömdt ersättningsbelopp för undervigt å inlöst bränvinsbränningsredskap; samt N:o 34, i ani. af K. Mits Nåd. Propos. angide restitution af ett utaf Häradsskrifvaren J. A. Lindgren till Statsverket inbetadt ersättningsbelopp. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskits den 3 och 9 dennes bordlagde Utlåt. Nio 35, i ani. af K. Mits Nåd. remiss å Kongl. Kammar-Golliii berättelse om Sala silfververks ränte-ersättningsfond för redogörelseåren 1862—1864. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskits den 3 och 9 dennes bordlagde Utlåtin: Nio 36, i ani. af väckt motion om befrielse för lägenheten Myrbacken från erläggande af rotevakans-afgift; Nio 37. i ani. af väckt motion om befrielse för gästgifverihemmanet
E11 Söndags morgon åhörde hon llr Williams på det mest rörande sätt beskrifva vår Herres dödskamp i örtagården, Hans korsfästelse, Hans kärlek för förtappade syndaie, ådagalagd genom Hans förbön för siria mördare; då rann det i hennes sinne: ”Han dog för er, Han älskar er, Han skall ”förlåta er!” På hennes själ inverkade äfven, alt hon skenbar t s å g Honom dö på korset för hennes skull. Uppfylld af undran och häpnad, sade hon i sitt hjerta: ”Herre, jag tror, Herre, jag tror; jag kastar mig och alla ”mina synder på min Återlösare* blod!” Strax t uppsprang frid, kärlek och fröjd i hennes själ. Samma dag ananmi - de hon nattvarden, vid hvilken hon fann Herren nådeligen närvarande hos sig. Hon iakttog det första tillfället, att underrätta medleinmarne af den classen, hvartill hon hörde , om hvad Gud gjort för hennes själ, och derföre blefvo de, jemte henne, öfvermåttan glade. Denna hennes lörsta kärlek räckte någon längre tid, och ända till hennes dödsstund var det hennes förtjusning att länka oell tala om de storverk, som Gud inverkat på henne, då Han sjelf uppenbarade sin kärlek i hennes hjerta. Allt ifrån den dagen ända till sitt yttersta hyste lion aldrig någon tvifvel 0111 sanningen af en experimental religion.” Följande utdrag upplyfter något läckelsethuru politiken är, när man vill först tränga in sig, der en fastställd religion finnes. Pag. 38. ” Jag är öfverlygad 0111, att Hr M. skulle fägna sig åt, att få sede åtskilliga nvbyggena fidi sed - da (med missionärer), och isynnerhet 0111 vi bete oss (prnced) på del primitiva metodisliska sättet, alt icke visa oss i fiendskap mot kyrkan (statsreligion), ulan snarare i sams (in union) nied den; icke såvida att hilda eli skiljdl (d istinct) parti från kyrkan, som för att frälsa själar inom densamma; då är jag säker, att lian skulle säga:
Ull. N:o 9, j mera lidande, än om aflöningen efter Taxa vore billig och rättvis; hvilken mening Casper IVijktnan från Upsala Län biträdt. 3:o Af Petter Persson från Jönköpings Län, som, under förklarande, att han till alla delar instämde uti Sune Nilssons of* vanupptagne hemställan om 5o procents nedsättning af Landtmätares arfvoden vid Skiftes-förrättningar, föreslagit, att ufven 5o procents nedsättning måtte ega rum af det, i 11 §. af meranämnde Taxa, Landtmätare tillagde arfvode för vägars mätning, taxering och delning samt hägnads-delningar; så att Landtmätare må, i stället fölen R:dr för hvarje iooo:de alnar, erhålla högst 24 sk., en ersättning, som sjmes vara tillräcklig för en sådan Tjensteman, enär det vore af erfarenheten bestyrkt, att hart pä en sommardag kan uppmäta 10 å ;8,ooo alnar; samt 4:o Af Tufve Larsson från Christianstads Län,' sorn påkallat uppmärksamhet derå, att Landtmätare, oaktadt de tid efter annan, från år 1^66 till och med år 182*7, erhållit arfvodes-lörhöjningar och bordt finna sig belåtna, icke destomiildre oftast afgifva räkningar, deruti de påfört arfvode!!, betydligen öfverstigailde den gällande TaX - 4 'Lagsamt Allm. Besv, o, Oec. Utsk. \JtI. Nio 9. an.
Vi hafva hört förtäljas, huru Sarah Bernhardt vandrat omkring pk sjukhus för att studera sjukdomssymptom ocli dödsryckningar, ocli hennes koiist motsäger ej detta; ett sadant rykte har ingen velat berätta oni Duse, ingen, som sett henne, skulle sätta tro diistill. Hon hopar ej dylika detaljer, soin tala tydligt o111 lidande ocli död, hon bara lider och dör helt enkelt, lider ined hela sin känsliga sjal ocli dör med bristande blick. Det soin ställer Eleonora Duse ensam inom den konst hon utöfvar och som i någon mhn berättigar en jämförelse med konstartens öfriga, största », - något som annars alltid är förhatligt - det ar just detta drag af natur, af inifrån verkande själslif, som utmarker icke blott ' det konstnarliga resultatet utan afven - så liar itminstone jag fattat det hennes konsts tillblifvelseshistoria. Flon gifver sig själf, sin egen ande - därför kan och bör man studera hennes konst för att beundra den, värmas och förbättras af den, men endast ett annat geni kan direkt lära nkgot af henne, ocli då endast plikten att lyssna till stämman i ' sitt eget inre. E n pyrotekniker kan lära sig mycket af en illumination, ett fyrverkeri eller en mönsterteaters belysningseff ekter, men en soluppgång lär honom endast, a t t det ärioniöjligt för yrkesteknikern att upptaga kampen med de senklastes fenomen i naturen. Ordet, geni, missbrukas af många, många hafva en allt för lhngt drifven obenägenhet att använda det, men har jag ratt i min uppfattning af Duses konst, torde ingen vilja neka, a t t det ä r detta,. som bör kallas geni. Den konstnär, som skapar så ur sitt eget inre ursprungliga och fiillödiga konstverk ined sanningen som sylte, är ett snille.
Af Peter, Andersson från Blekinge län, om ändring af § i4 t Kongl. Förordningen den i5 Jidi i853 angående fattigvården i riket. Under sednare åren hafva fattigvårdsafgifterne blifvit allt mer och mer betungande och i vissa fall rent af tryckande. Isynnerhet har man funnit, det föreskrifterne uti 14 § af nådiga Förordningen den 13 Juli 1853 föranleda obilliga och högst förargliga utgifter. Stadgandet, att mantalsskrifningen bestämmer fattigförsörjningsorten, torde icke vara lämpligt, åtminstone så länge det är tillåtet att, för sökandet af tillfällig arbetsförtjenst, personer få vistas borta från ett samhälle i flera år och likväl stå skattskrifne der, hvarifrån de utgingo. Annu mer obilligt är, att för manskap af värfvade arméen och flottan samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, som endast till följd af tjenstgöringen vistas å tjenstgöringsorten, gäller ej deras skattskrifning å nämnde ort till bestämmande af deras försörjningsort. Det inträffar derföre mycket ofta, att de, som begifvit sig ut för sökandet af tillfällig arbetsförtjenst, uppehålla sig tre månader på ett, fyra på ett annat och längre tid på ett tredje ställe, utan förändring af mantalsskrifningsort och genom sådant kringströfvande händer det, att en person icke på flera år vistats, der han står mantalsskrifven. Uppkommer behof af fattighjelp, tilldelas honom visserligen sådan, der han finnes; men med detsamma börjar en rättegång emellan de skiljda samhällena, som ibland är ganska kostsam och slutligen får betalas af den kommun, hvarest den behöfvande ej varit på flera år. I afseende på dem, som taga värfning, är det ännu värre. Man har nemligen exempel på, huru en person vid 17 års ålder antog värfning och under en 142 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 92. följd af 17 k 18 år qvarstod han i Kronans tjenst. Under denna sin tjenstetid gifte han sig och, då han tog afsked från Kronans tjenst, hade han flera barn.
Esta g:ti deri; motion af Friherre Rudolf Cederström: se Motioner. Förskott å aflöningen för den hos ltiks-Stånden och Utskotten anställda betjening: B. II. 333. 377, A. 378. Förslag till organist-, klockareoch folkskolelärare-befattningar, angående kungörande deraf i tidningarne: B. XI. 117, 252, A. 252. — till underdåniga skrifvelscr, angående väckt fråga om utskrifning af ett exemplar till hvarje. Riks-Stånd af Expeditions-Utskotteis —; B V. 445; VI. 429, A. 429 Försträckning på viss kort tid, om antagande af eu Författning angående ränta vid -—: IV. 516; V. 4, R. 7; B. VII. 350; VIII. 7, 12, A. 15. E. 352. Förstärkning af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, angående anslag i anledning af ifrågasatt —: IV. 516; R. V. 10; B. IX. 300; X. 13, A. 13 E. 161 — uti anlalet af Högsta Domstolens Ledamöter, angående: se Regerings-Forroens I7:de och 22 dra <§§. — af sammansatt Utskott, angående: se Riksdags-Ordningeus 73:dje §.
Sedan hoppas och tror jag ock, att det skiik, sorn nu af mången höjes mot vårt Presterskap, fastän redan nu vida mera oförtjent än för 50 är sedan, skall tystna, och att hvarje sann Christen skall tacka Gud, att det ännu finnes en ordnad kyrka och män, som med lefvande tro och på forskning stödd kunskap egna sig åt det högsta af alla kall, det att hira och leda i lifvet, trösta i döden. Med dessa åsigter kan det ej vara annat än med sann erkänsla, jag uti nu föredragna K. Proposition ser ett förslag till lösning af denna fråga, ett förslag, som om det nu gillas af R. Högh St:r och efter ytterligare behandling en gång blifver lag, — och eflerlefves, — skall i de flesta väseudtliga lall föra oss till det önskade målet. Derigenom skulle vinnas: 1:0 en högst behöflig reglering af presterskapets löneinkomster, sådan att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter dess embetsåligganden och tjenstegrad lämpad anständig bergning; 2:o att prestersknpet ej mera omedelbart upbär sina lönevilkor af församlingen, utan genom annan opartisk person; 3:0 att dea jord, som icke kan utan olägenhet i förening med bostadsboställe brukas, skall utarrenderas efter grunder, som framdeles fastställas; 4:0 att all tionde samt jura stolse m. m utbytas mot be stämda afgifter, fastställda tor 5 0 år. Dessutom föreslås: att en reglering af presterskapets inkomster skall ske i den mån, sådant, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan verkställas, oell att den må äfven tidigare försiggå, derest församling och presterskap sig derom förena; samt att den skall verkställas länsvis af en nämnd, i hvilken äfven lekmän skola deltaga. Då jag, som redan sagdt är, skall med tillfredsställelse rösta för största delen af de grunder, hvilka sålunda framlagts som föremål lör en blifvande Komités verksamhet och kommande St:rs beslut, tror jag dock för min del, att det varit väl, om det K.
Åt milt åliggande härutinnan är under liden en mera omfattande riktning gifven, sedan, i anledning af Rikets Högloft. Ständers, vid förstnämnda riksdag, yttrade önskan, alt Deras ombud finge deltaga i den ytterligare granskning af de utaf en redan år 1811 tillsatt kommitté uppgjorda förslag till allmän civiloch brottmålslag, som då ansågs nödig innan desamma kunde i grundlagsenlig ordning handläggas, Kongl. Maj:t den 30 Mars 1841 beslnlit förordnande af en Lagberedning för nämnda ändamål, med rättighet för Justitie-ombudsmannen att deltaga i granskningen af denna Berednings arbeten; likasom och efter det Kongl. Mej:t, vid sistför - u R. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse den 15 Nov. 1847. lidna riksdag, aflåtit Dess nådiga Propositioner lill Rikets Ständer angående den del af Beredningens arbeten, som då blifvit fulländad, och hvarom här nedan vidare skall förmälas, Kongl. Maj:t under den 31 Januari 1845 förordnat en njr Lagberedning för annu återstående granskningsarbetet samt i nåder behagat kalla Justitie-ombudsmannen att vara ledamot i denna Beredning och deltaga i dess öfverläggningar i den mån lians öfriga embetsgöromäl det rnedgåfve. På sådant sätt hafva förändrade lider och förhållanden åt denna del af embelsutöfningen lemnat en anvisning, som ulan tvifvel äfven bör iakttagas. Den slutliga beredning och derpåföljda grundlagsenliga behandling, sorn det ena af omförmälda lagförslag sedan 1840 och 1841 årens riksdag undergått, torde nemligen göra lika litet lämpligt, som behöfligt, att vidare eftersöka och utreda partiella brister i nu gällande lagar rörande den gren af lagstiftningen, hvarom samma lagförslag handlar,- ulan synes fastmera, efter sålunda förutgången handläggning, liden vara inne alt uppfatta det slöra och vigtiga ämnet i hela sin vidd, åt hvilket Konung och Rikets Ständer redan länge egnat en synnerlig uppmärksamhet.
Skulle Ridderska - 7o Den 3 Februarii f. in. pet och Adeln bifalla, att främmande personer få bivista dess sammankomster, och sedan återremittera de reglementariska stadganden, så bar jag ingen ting deremot. Men att få återremiss på hela saken, utan att något vore beslutadt, tjenar till intet. I den händelse Herr Grefven och Ordföranden skulle bifalla denna mening, får jag förklara, att jag ej kan helt och hållet godkänna det förslag Grefve Frölich framstält. Jag skulle önska, att man ej nyttjade ordet offentlighet, utan som Utskottet föreslagit, tillåtelse för främmande personer att få bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Förslaget är gjordt med för starka inskränkningar, för att kunna få namn af offentlighet. Jag ville föreslå en proposition sådan sorni denna: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att främmande personer få bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, under förbehåll, att Ridderskapet och Adelil framdeles beslutar sättet. Skulle en sådan proposition gillas, finner jag ej något hinder för återremiss af det reglementariska. Jag ber att få fästa deras uppmärksamhet, som yrka tillägg eller förändring i RiddarhusOrdningen, eller som önska straff-bestämmelsers stadgande, på sätt Regeringsformen föreskrifver, jag ber, säger jag, få fästa deras uppmärksamhet deruppå, att, om de stadganden, som Ridderskapet och Adeln beslutar, flyttas ur Ordningsstadgan lill RiddarhusOrdningen, är också den princip om - Den 3 F e b r u a r i i f. in. 7' kullslagen som RiddarhusUtskottet anlngit, att man skulle anse saken, såsom ett blott 'begifvande. Friherre Wrangel bar framställt ett annat förslag för biljet-utdelningen. Jag fruktar att, om halfva läktaren skulle upplåtas åt Ministrar och de mest upplyste, luigo vi tillsätta en UrskillningsDeputation, för att bestämma, hvilka de sednare voro. Att taga för afgjort, att en biljet skulle vara för hvarje Mission, anser jag icke eller tjenligt. Det kunde hända, att de ej ville begagna den.
Den värde talaren har nämnt, att en dylik granskning skulle kunna inom Svea Hofrätt verkställas af Kammarrättens betjening samt inom Götha och Skånska Hofrätlerna af personer, som dertill erhållit särskildt uppdrag inom de släder, iler dessa hofrättcr hafva sitt säte. Jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att delta förslag icke igenfinnes i Kammarrättens skrifvelse till K. M., sorn blifvit Utsk. meddelad och alt Utsk. således saknat anledn. till för - 134 Den 8 Januari e. m. modan, att Kammarrätten afselt en sådan granskning; men jag hemställer huruvida den skulle blifva lättare eller mindre kostsam, än den som Ulsk. föreslagit. Föröfrigt vill det synas mig tydligt, att genom de förteckningar, som Kammarrätten föreslagit, skulle underdomarne blifva nog mycket betungade, i synnerhet som de hafva tillräckligt arbete förut, äfvensom säkerligen en icke obetydlig aflöningskoslnad hehöfde användas inom Kammarrätten åt de personer, som skulle verkställa granskningen. I afseende på de yrkanden, som i proposilionsväg blifvit gjorda, så vill jag anmärka, att proposition på afslag af Utsk:s betänk., på sätt en ledamot önskat, icke lärer kunna göras, emedan betänk, innefattar, alt K. M., som funnit Kammarrättens förslag vara ändamålsenligt och antagligt i de väsendlligasle delar, likväl ansett lämpligt, att innan K. M. fattar ett definitivt beslut, lemna R. St. tillfälle att om förslaget taga kännedom och sig deröfver yttra, och en sådan proposition förutsätter naturligtvis ett svar. För min del vill jag icke motsätta mig en ålerremiss, men anhåller, att proposition mätte götas å båda altcrnativerna på en gäng, emedan meningen dermed icke varit .alt föreslå R. St. det ena eller andra, utan all Ständerna skulle framställa ett alternativt svar till K. M., så att, för den händelse K. M. icke skulle antaga det ena, så öfverlemna Ständerna del andra, såsom del begärda yttrandet i afseende på K. M:s nåd. skrifvelse. Hr Akerman: