Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vida icke den allt sundt förnuft förvånande läran skall drifvas, att man icke äger svara när man tilltalas, hvilket jag i förmiddagsplenum hört; så lärer det vara vår skyldighet att svara BondeSt., om det eljest af R. o. Ad. anses någon heder värdi, fastän, efter mångas här yttrade mening, det blef vår pligt att tiga, när Konungen från sin thron tilltalat oss. Jag kan emedlertid icke tro, att det är R. o. Ad:s mening, att, under en förnäm tystlåtenhet, blott lägga inbjudningen till handlingarna, och genom ett prot.utdr. låta BondeSt. veta hvad som skett. Då man från formernas och lag:§§:nas labyrinter, och tued framställningar från den ”gråa” forntiden, velat leda 4-4 Den 26 Februari e. m. sig till den slutsats, att icke R. St. skulle äga den rättighet, som Konungen aldrig lärer vilja förvägra någon Rikets innebyggare, vore han än aldrig så ringa, att yttra sig, då han tilltalas; så syries man hafva förgätit att tala i intresse för en Konung, som förklarat folkets kärlek vara hans belöning, och som icke på genare väg kan erhålla denna belöning förklarad, än från folkets mun — Rikets Ständer. Hade Hans Janssons adress varit föreslagen i närvaro af samtlige folkombuden, så hade de mera lärde kunnat rätta de möjliga misstag, som i framställningarna ägt rum, men föga förbättra de höfviska ordalag oell den lugna anda, som råder i framställningssättet. Den åberopade 90 §:n Reg.- F:n, med de flera, bade då genast kunnat begränsa adressens omfång, och deruti uttryckas, utan grundlagarnas förnärmande, hvad som på hvarje Konungens ord med skäl kunnat och bort svaras, utan att ådraga sig benämning af polemik; men det är afstängningen inom dessa murar, så att hvarje Stånd skall vara för sig, som åstadkommer splittringen äfven inom detta rum, till den grad, att man icke kan linna en utväg för det första man plägar få lära sig, alt helsa tillbaka, såsom man helsås.
Det år en bedröflig sanning som vi förgäfves skulle söka att dölja emot både inoch utländska håfdatecknares sammanstämmande vittnesbörd, att all slags corruption, till och med den med penningar, begagnades i dessa tider. Hvem vet om icke Hatt-factionen hade gått till en lättare seger, om Bånkmansvalet berott af Ståndet i massa; men då oagfadt det allmänna misstroendet mot Mössornas Ministére, det ändock fordrades mycket att eröfra sjelfva Centralfästningen Rånkmånnen, så skulle jag deraf• vilja hämta anledning till den förmodan, att Bånkmansin^ rättningen vid detta tillfälle erböd ett, fastän otillräckligt värn emot det parti, som efter sin ankomst till våldet, bragte »å stora olyckor öfc; 4o8 Dtn 17 April e. m, ver Fäderneslandet; hålst sora jag alltid trott det vara lättare, att i parti-tider verka pä ett val som anstålies i massa, ån på ett val som anställea af få. Man säger att ett Electorsval måste anställas in Pleno, för att kunna bli ett uttryck af Ståndets allmänna vilja. Det låter något detta skål, »lien jag utbeder mig vördsamt, att så godt jag förstår, få undersöka dess halt. Jag vill härmed icke med ett enda ord yttra någon åsigt af den närvarande tidens förhållanden. Jag är ung, oerfaren i behandling af allmänna årender, och ovan att yttra mig inför en större samling af upplysta medborgare; jag kunde såra någons ömtålighet, utan att gagna en sak, som jag önskar försvara. Vare det mig dock medgifvet, att sträcka en, om ån förmäten, blick i en för oss alla okänd framtid: Vare det mig tillåtit att ana möjligheten af en inti iguerandc Ministcre eller en bersklyBten faction, sådant har lunnit någon gång i constitutionella Stater. Hvad åro Lagar? Garantier mot befarade missbruk af magt, Yi åro alla ense derom att dessa garantier behöfvas; det måtte d| vara vår pligt att göra dem så starka som möjligt. Ridderskapet och Adeln samlas enligt Grund, lagens föreskrift hvart femte år.
Åtminstone är cj den förra exponerad förlora lif, armar och ben, då den sednare under påstående affär ej är säker för dylikt något ögonblick. Och då fråga nu är, att uti bevilln:s-förordn:n införa ett mom. som befriar från erläggande af bevillning för karaktersfullmakler, hvilka under krig eller i och för krigs förtjenst utdelas, linner jag alt både rättvisa och billighet derföre tala. Den 20 Maj. 2» Jag forlgår ali tillstyrka bifall till Utsk:s förslag, synnerligen som detsamma, enligt hvad som blifvit yltradt, är af de öfriga IliksSl:n godkändt. Frill. Raab: Om än Ulsk:s betänk, uti förevar, punkt förtjenar mera eller mindre tacksamhet, är jag likväl icke i tillfälle att af densamma mig något tillegna, emedan jag icke deltagit i Ulsk:s beslut. Ett antagande af förslaget kan icke ske med mindre, än att Ståndet frånlräder sitt förra beslut. Menför alt komma till ett praktiskt resultat af den frågan, huruvida R. o. Ad. bör frånträda detta sill beslut, så får jag erinra, att det kan visserligen inträ (Ta, alt, såsom Hr von Hartmansdorff förmodat, de andia Stånden antaga modifikationen och att slutligen voteringen i förstärkt Be vill n.Ulsk. blir om denna modifikation och R. o. Ad:s afslag; men det kan jemväl hända, att ett eller annat Ständ icke antager modifikationen, och att voteringen sålunda blir öfver Ståndens skiljaktiga beslut, hvarigenom modifikationen försvinner; hvaremot, om Ståndet frånlräder sitt förra beslut, man kan antaga, att modifikationen varder af R. St. antagen. R. o. Ad. har föga anledn. ali tro, det dess mening kommer alt segra, uch på grund häraf tillstyrker jag, alt Ståndet, med frånträdande af sill oftanämnda beslut, mätte bifalla Ulsk:s sednare förslag. Frih. Palmstjerna:
Begreppen derom böra icke förblandas; och Utskottet har också endast velat uttrycka, att eftet sorn saken nu mera ej kan hjelpas, anslaget alltså må såsom hittills af besparingarne Utgå. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus• Då, på sätt Herr Hjerta anmärkt, Statsutskottets ifrågavarande yttrande angående Herr He~ denstjernas sportel-ersättning * icke är annat än en upplysning till Riksens Ständer, så hem-; •taller jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition d#rij att Stats Utskottets Utlåtande om Herr Hedenstjerna må läggas till handlingarne. Herr von Hartmansdorff: Jag vill äfven för min del göra samma framställning, som Grefve Von Schwerin, om man icke derigenom Skulle låtå det komma derpå an, huruvida ifra - Den i September J. m. 3? gavsrands Embetsmin må få något eller intet i ersättning. Detta sednare synes mig vara en Obillighet» och jag skulle derföre tro»att man, för att ej öfverlemna denne Embetsmaos löneersättning åt godtycket, borde fatta ett bestämdt beslut i ämnet. Jag önskar således» att Rid~ derskapet och Adela ville fastställa ersättningsbeloppet till 300 R;dr. Har meningen der-!* emot varit, att belt och hållit lemna Herr Hedenstjerna åt sitt öde, såsom StatsUtskottets Betänkande tyckes åsyfta, så hade Utskottet icke behöft tala något om ersättningsfrågan. Herr Hjerta'. Då jag ej tror att ett Bet. änkande, sådant sorn detta, kan läggas till bandlingarne, anser jag ändamålet bäst vinnas, i fall proposition blifver framställd derå, huruvida Ridderskapet och Adelö. firmet något böra beslutas öfver den punkt, som rörer Lagman Hedenstjernas sportelersätfning » emedan, då Kongl. Majit irke är hindrad att i sådant ändamål af besparingarne hädanefter sorn hit
H. Ex. finge nu hemställa om Frih. Raab, yrkade alt de af honom gjorde anmärkmr emot 30 § Riksd.Ordn. frarnStäldes såsom förslag lill gemensamma tankar. Frih. Raab: Jag skulle i sanning icke hafva gjort ifrågavande anmärkn:r, än mindre uppehållit R. o. Ad. med försvaret af min rätt, att få dem framställde för Ståndet, om jag icke vore öfvertygad, att de förändringar jag föreslagit äro nyttiga och ändamålsenliga för förslaget; och ur denna synpunkt, men visserligen icke för alt vara envis, utan för att åstadkomma ett nyttigt ändamål, anhåller jag att dessa mina anmärkmr må framläggas till diskussion. Frih. Palmstjerna: För min del kan jag icke medgifva att något förslag, framstäldt af Frih. Raab, eller hvilken annan, föredrages R. o. Ad. utan alt förut hafva varit i behörig tid skriftligen till bordet aflemnadt. Van att ställa mig lagarnes föreskrift till efterrättelse, yrkar jag att intet förslag lill gemensam tanke, som ej blifvit skriftligen aflemnadt, må R. o. Ad. föredragas, då så väl Riddarh.Ordn. som R. o. Ad:s beslut fordrar detta vilkor. öfverlä ggningen lili förevar:de fråga ansågs härmed fulländad, hvarefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han, då Frih. Haab icke i fråga om 30 § Riksd.Ordn., hvarken då öfverläggningen om densamma egde rum eller sedermera aflemnat något skrift ligt förslag, ansåge sig icke kunna framställa propos. å de muntliga anmärkmr, Frih:n under nämnde öfverläggning hade gjort. Frih. Raab: För att ej bära större dementi än på mig rättvisligen belöper, ber jag få tillkännagifva orsaken hvarföre jag ej aflemnat mitt förslag skriftligen, nemi. att jag vid en upvaktning hos Hr Frilen o. Landtm, på min förfrågan i ämnet, erhöll del svaret att anmärkn:n skulle föredragas. I anledn. häraf förklarade II.
Maj:t i Nåder då täcktes emottaga, nu mera genom Myntvärdets fall och varu-prisernas deraf*följda stegring blifvit för ändamålet otillräcklig, hafva de ej dragit i betänkande, att å nya genom erbjudande af en förhöjning å denna Hofhållnings summa ådagalägga den kärlek och vördnad Svenska Folket ifrån Uråldriga tider hyst för sin Öfverhet. Riksens Ständer hafva efter inhämtande af Eders Kongl. Maj:ts ädelmodiga och Eandsfaderliga tänkesätt dervid nödgats mera rådfråga tillgångarna än den goda viljan, och sålunda, efter noga pröfning j beslutit, att denna summa, ifrån och med början af nästkommande år, matte ökas med 50,000 R:dr, samt dessutom till handpenningar åt Hennes Kongl. Maj t Drottningen, i afseende på Hennes Majrts allmänt kända välgörenhet, 10,000 R:dr anslås. Då Riksens Ständer derjemte inhämtat, att de Staten tillhöriga meubler, både i det Kongl. Slottet i Hufvudstaden och i Lustslotten, tarfva tillökning och förbättring, heldst Hofhållnings-summan hittills ej varit tillräcklig för anskaffande af nya i de förbrukades ställe, hafva Riksens Ständer beslutit, att ett anslag af 5,000 R:dr årligen Den 7 Juli. 735 •ärligen till nästa Riksdag skall för detta behof göras och på Stat uppföras. Riksens Ständer hafva äfven kändt siri förbindelse att på något sätt tolka elert lifliga tacksamhet som hos Svenska Folket lågar emot Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen.
Da för fä ?leni - dagar sedan fräga här förewar om de inLragne eorp8er af Kongl. Lif«6ai-äst, yttrade jag ock något öm Finsta OlUcsrarns; jag kan således icke misstänkas, at ej med hwar och en af de wärDa Ledamöter, som redan yttrar sig, lika ömt behjerta deras belägenhet, samt fär ock förena mig med hwad Herr Baron l.iljLuci-!>nt^ ytrrat, allenast med något litet tillägg. Dä wi icke mägra ar halla Vesta ONc^rLi-e fullt ut skadeslösa för deras förluster, anser jag ifrägawarande anstagne Summor för dem lika som en nödhjelp. Och, miSjette Bandet. N:o ne 146 Den z Mars. ne Herrar, bör man dä ej synnerhet göra afseem de pä allas högst nödige behofwer, utan mycket afseende pä Grader: som wanligtwis man genom exempel kan öfwertyga andra, täcktes Ridderstaper och Adeln mig fä framställa: Om en Amiral wid en Sjö-Lxpeclirion stulle sä olyckligt stöta pä grund, sä ar skeppet helt och hallit förlorades, men han lyckligtvis fick berga sig pä en planka eller et liret wräk af Skeppet, tillika med en Matros, hwilken genom en bararä kunnat medtaga sil Matskrin. När desse fluteligen hamnar til en obebodd klippa, hwarest ingen undsättning kan bekommas af mat, anser dä icke denne Amiral sig bade lycklig och hulpen, om han kan fä Utur Matrosens skrin mätta sin hunger? Latom oh da Mine Herrar icke förgäta at til lifwets bergning, en ringare Otimer med kamille, bör undfå en til behofwen erforderlig penning, sä wäl som den i högre Graden warande OMceraien; och salunda tyckes mig, ar hwad StåtsUtskottet föreflagit för Subalterns-Graderne, wisserligen icke tal någon minffning.
Som en förstörande gräshoppssvärm har det farit ifrån lokal till lokal, efterlemnande upplifvade kypare och indignerade smörgåsätande danskar och batterier af tömda punschbuteljer. I samma mån som kvällen skridit fram, har det hunnit allt längre ut på Vesterbro, och just som det lider mot midnatt, har det mangrant fallit in i en liten variété-knejp långt ute mot Frederiksberg till. Kyparen, som genast luktat drickspengar, har i hast gjort rent hus på en stor terräng midt i salen, utan hänsyn till gästerna, hvilka knotande dragit sig in mot väggarne; tre, fyra af småborden ha skubbats samman framme vid rampen, och det disponibla förrådet af svensk banco har beordrats upp. Och så har Pelle med ens blifvit fullständigt oregerlig, ostyrlig, och absolut velat upp på scenen för att visa danskarne, hur man skall sjunga; och sångerskan har fått punsch, och ackompagnatören har fått punsch, och så vidare den ena af de kränkta myndigheterna efter den andra, ända tills gardet fått sin vilja fram; och så har gardets pianist satt sig vid det ostämda klaveret och Pelle från scenen tagit «Hvita ben» och andra visor med sin allra dejligaste tenor samt under publikens odelade och rasande applåder. Fram emot morgonen har så gardet placerat sig i droskor, hvilka i fil passera genom de utdöda gatorna i det sofvande Köpenhamn, och gjort en afstickare in i Farversgade, för att i det berömda numret 23 få sig ett sista glas Carlsberg, innan man tog hem till «Skandinavisk Hotel» för att sofva. Ma’m Clausen är i sjunde himmelen öfver att ha de gamla gossarne hos sig igen; hon har i hast gjort rent hus efter några danskar, som utsväfvat i bierdrickning, samt kommenderat samman i «salongen» alla sina flickor, både de som voro uppe och de som voro i säng. Flickorna, trötta, yrvakna, medtagna så der långt fram på morgonkulan, krya också på sig under punschens och vinets inverkan.
Fick qvinnan af gerningeri svår kroppsskada; dömes till slraffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsman nen Iifvet. § 31 Föröfvar någon å qvinna, den han vet hafvande vara, sådan misshandel, att fostret förgås eller kommer ofullgånget fram, och hade han ej uppsåt att fostret skada; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och .med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; dock må, der brottet är med svn nerligen förmildrande omständigheter förenadt, straffet kunna nedsättas, i förra fallet lill straffarbete i sex månader, och i sednare fallet till fängelse i två månader. § 32. Har någon i annat fall, än i 25 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i hjelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 39. 9 eller under sådana omständigheter, att gerningsmannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt det döden; dömes til! straffarbete på lifstid. § 53. Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väl var för handen, men gerningsmannen dock med sanno likhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete från och med två månader till och med två år dömas. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt del döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med sex lill och med tio år. § 34. Sattes barnet ut å sådant ställe elier under sådana omständigheter, alt fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter från och med tjugu till och med trehundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader dömas.
XJti ankomne Protocolls - Utdrag hafva de respective Riks - Sländön till Stats - Utskottet rernit. terat Kongl. Majus Nådiga proposition till Riksens Stander af den f, sistiidne April, angående Gerningsören, så lydande: ’"I anledning af den vid Riksdagen 1809 och 1810 genom Riksdags - Fullrnägtige ifrån en del af Orebro Uän väckta fråga om befrielse för socken-handtverkare ifrån de så kallade GerningsOrens erläggande, har Kongl. Maj:t, för att uti detta ämne erhålla fullständig upplysning, låtit ifrån alla orter i Riket infordra uppgifter örn förhållandet med denna afgift, och orsakerna till de skiljaktigheter, som deruti sig yppat. Så väl Kammar - Collegium, som Rikets Aå renders Allmänna Beredning hafva öfver samina ämne inkommit med underdåniga utlåtanden, och Den i g Juni. * 633 och Kongl. Maj:t, som, vid föredragningen af detta ina!, funnit detsamma röra både Kongl. Majtts och Kronans rätt, i afseende på en påräknad ordinarie inkomst, och enskildta samt sarnlialligheters, i anseende till hittills utgjorda afgifter och påräknade inkomster, har derföre besluta att afgörandet deraf uppskjuta, för att deröfver inhemta Riksens Siänders tanka, och det är i följe af detta Beslut, som Kongl. Maj:t nu vill till det Utskott, dit detta ärende af Riksens Ständer hänvises, låta öfverlemna så väl Kammar Collegii framställning och utlåtande i ämnet, som det förslag till Reglering deraf, hvilket Allmänna Beredningen, i stöd af Författningar och med afseende på allmänna billighetens grunder uppgjort. Kongl.
a ,n sig i lösningen, komma, i följd af arfs-lagens ändring hemmanen ^att blifva styckade till de minsta tillåtna besutenhet, och derefter aU stycke! is inköpas af andre obemedlade jordbrukare, vanmägtige att till byggnad och häfd vidmagthålia de små hemmansdelarne, de der i allt fall s^årli^en S‘" nÖ1t0r|tigI1 bergni"S1 fallen skall troll gen jorden omsidei komma i handerna på capitalister, som icke sjeifve bruka La g-Ut skottets Betänkande, 7V:o 31. nen, nr]) den egentliga jordbrukande befolkning siunker c,v • * r S,M nnv;|iande sjelfständighet till blotta daglönare. ' ' sn”"”ng°m Rån jordbruket ÄÄfÄi £ t T"'"* M dlupUns„l„„de Ib, änd ras'löljder, £"d.Hi !* t:,'tii lnCÄ“Är*: r;1 hållets borre och allmännare interessen vid 'ijfu-in'7™'"' “‘seende, enär sarn *•1 ..Ti Tt, ' Ä Ä 1ÄK , f .. *,u' *«o J. OJgll förändringen så väl i arfsrätt, soin emellan.” • , v “i 1 ucu nu iorestagna den deraf beroende giftorätten, makar mJZf&totoZ' lTuMoL TtS7°r U*vm har f* fcfc« kunnat J). Betänkande framställ,. den föreslagna förändringen skall mrrlfnir . r , .} ^en ll|bbmng, som IVirl,Sila,,len, m umlade ST „!L™kl “r ' '"‘'nS^'S" familjoch rätts L. on så fullständigt utvecklat, att för mig är i dessa hänseenden il "“'T atL. nägot bilägga.
Häröfver får Guvernörs-Embetet i underdånighet anföra, att ehuru Eders Kongl. Maj:ts nådiga Auktions-reglemente af den 20 December 1825, i 7 §, endast bestämmer de auktions-kostnader, som höra utbetalas till de tjenstemän, som förrätta auktionerna, deraf icke lärer kunna dragas den slutsats, att andra nödvändiga auktions-utgifter icke må godtgöras af det Emhets-verk, som anställer auktion; och som Krigs-Akademiens persedel-förrådsrum icke lemna utrymme till de kasserade persedlarnes förvar derstädes, utan desamma förvaras 1 ett vindsrum, hvars läge och utrymme icke medgifva persedlarnes behöriga ordnande till förevisande åt auklions-spekulanter, har också blifvit nödigt att begagna annan lokal för försäljnings-auktionerna, och persedlarne måst förflyttas från vindsrummet i slottet till ridhuset; hvadan för persedlarnes förflyttning, ordnande, pålitligt biträde vid 48 — 378 tillsynen under förevisningsoch afhemtningstiderna m. m. åtskilliga utgifter blifvit nödiga, och har Guvernörs-Embetet för detta ändamål bestämt det belopp, dylika utgifter vanligen utgjort, eller 14 R:dr Banko; och hvad beträffar kostnaden för mäklare-biträdet, har GuvernörsEmbetet sett sig nödsakadt att anskaffa mäklare från Stockholm, emedan mäklarens göromål fordrar särskild öfning, och det icke är auktionistens skyldighet att föra auktionsklubban; hvarförutan, vid försäljning af en mängd olika slags persedlar, då öfverbud å skillingar och runstycken af många personer göras, det icke är möjligt för auktionisten att jemväl vara mäklare, så vida auktionsprotokollet skall kunna föras med tillförlitlighet och obehörigt uppehåll i auktionsförättningen förekommas. Yid sådana förhållanden, har Guvernörs-Embetet icke kunnat föranstalta annorlunda, än som skett, och vågar hoppas, att Eders Kongl. Maj:t i nåder täckes de vidtagna åtgärderna godkänna.
Kongl Majestät, rwvä Stats. Rädets undcrdäniga tillstyrkande, i Räder gillade. Lx ?rotocoI!o Oari O. 8koAM2N. Rätteligen transumeradt, intygar I.. A. Förtekning uppä utgjfterne för Kustbe. waknings och HamnftängningS an. stjerne till Julii mänads flut, upp. rättad, dels i anledning af inkomna definitiva Exttacrer, dels förflagswiS, Nemligen. Banco Specie. R.dr sir. Den i Räder tillförordnade Com. miteens aflöning 446 44 Kongl. Orlogs. Flottan 139,636 27 7 Carlshamns Castell 21Z — Götheborg och Westra Fästnin. garne med hwad dertill hörer 32,000 Commenderingen pä Gottland 3,947 37 — Summa! 196,244! 12I 7! Stockholm af Kongl. Commitöens för Kustbewakningen Contoir den 8 Aug. i8ic>. 8öäsrbolm. Rätteligen afffrifwit, intygar lb. I.aoows. Den 8 Aug. Intt. B. 229 Förtekning, utwisande beloppet af en MänsbZ kostnad till Aflöning, Under, hält och Extra utgifter för Hamn. stängnings och KuMwaknings asstallrerne ar igro, grundade pä bilagde Uträkningar: Den i Räder tillförordnade Com» mittöe med Betjening l Aflöning och Ertra utgifter ^ Kongl. Orlogs-Flottan Carlshamns Castell ^ - 7° Götheborg och Westra Fästnin. garns med hwad dertill hörer Commenderingen pä Gottland Banco Spec.
Uti ett af 3:ne RiksStånd gilfådt Betänkande (N:o i58, 8 Sami. 2 Band.) förklarade dock Allmänna Besvärsoch Oeconom ieUtskottet sig icke. kunna tillstyrka bifall å desse förslag, enär, dets Gottlands Presterskap» aflöning grundade sig på en emellan detsamma ocb allmogen Ar 1648 uppgjord och året derefter åf Drottning Christina confinnerad Cönvenlionsstadga, hvilken sedermera, genom förhyade stadfästelser, af Sveriges framfarne Konungar blifvit sanctionerad, dels ock Pastoratens sammanslående, om sådant ock kunde medföra någon lindring för allmogen, likväl skulle mötas af många och stora svårigheter^, genom den dervid oundvikliga förändring af nu bestående ecelesiastika Lagar och Författningar; men sorn, lill. följd äf Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse den 23 Februarii 1823, under påföljande år försök till reglering af Tiondeconvenlioner emellan lärare och åhörare blifvit inom församlingarne, i öfverensstämmelse med de uti Kungörelsen den 3 April 1816 meddelade föreskrifter, ehuru med ringa framgång, gjorda, Och då Gotlländsfea Presterskapets Tiondesättning» anbud, å ena sidan, och allmogens, å den andra, jemte Kongl. Majlis Befallningshafvandes och DomCapitlets i Wisby underdåniga förslag i denna fråga blifvit till Kongl Majit Öfvérlemnade; så anhöllo, på sätt Utskottet tillstyrkte, Rikets Ständer, genom underdånig Skrifvelse £ Nio 366) att Kongl. Majit täcktes, med anledning iukomne handlingarne, besluta de ytterligare föreskrifter och åtgärder, ‘Sorn kunde anses lämpliga och, nied bibehållande al Presterskapets och BondeStåndels frioch rättigheter, bringa detta ärende till ettönskadt slut; och iir samma ärende för närvarande i det skick, ali underdåniga Allm.