Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, anlages införselstullen å Beck-olja lill 1 R:dr 32 sk. för 48 kannor. Ben: Borgare-Ståndet har beslutat att orden ”klufvet eller Hvalfisk-, oarspjelkadt” skulle utbytas mot ”i border eller slänger”; men betadtj klufvet ,som de öfriga trenne Riks-Slånden godkänt den af Ulskoteller spjelkadt, le(. föreslagne lydelse, och den af Borgare-Slåndet beslutade förändring icke kan anses komma att inverka på sjelfva tullbeloppet, lärer de trenne förstnämnde Ståndens beslut blifva gällande,- 14 Bevillnings-TJ tskottets Memorial, N',o 41* Ben: Utskottets uti Uilåtandet N:o 3o aflåtne senaste för andra slag öarslag till utförselstull å Ben, andra slag, oarbetade, eller i sk. letade, JM, har blifvit af Presteoch Bonde-Stånden godkändt. Borgare-Ståndet deremot har bestämt nämnde tull-afgift i öfverensstämmelse med Ulskottets första förslag i Betänkandet N:o 21, eller till 4 skPer samt Ridderskapet och Adeln antagit utförselstullen å Ben, andra slag, oarbetade, till 3 sk. per L®. I anledning af dessa skiljaktiga meningar, anser Utskottet sig först böra till Ridderskapet och Adeln samt Bor gare-Ståndet hemställa, om de icke skulle vilja i de öfriga a:ne SLåndens beslut instämma. I annat fall kommer omröstning att anställas, först huruvida Ridderskapets och Adelns eller Borgare-Ståndets beslut skall utgöra contra-proposition i den hufvudsakliga voteringen, i hvilket hänseende Utskottet föreslår följande proposition: 17:0. Den, som vill att contra-propositionen i hufvudfrågan skall blifva det af Ridderskapet och Adeln fatlade beslut, att
Vi äga således i denna Författning en ganska bestämd definition på beskaffenheten af Häradets rätt till Allmänningen; den skall nemligen anses såsom byamark till hela Häradet, hvaraf ock jag en - Den io September e. m. keit drar den slutsatts, att då byamarkera skiftas, måste den delas på alla hemman i häradet, eller på hela häradet, som är det samma. Herr Danckwardt har sagt, att, då ingen äganderätt finnes, och den nu skall hestämmas, vore det billigt, att de skoglösa hemmanen som innehaft nyttjanderätten, företrädesvis borde komma i åtanka. Grefve Posse och Utskotten hafva visat, att denna mildhet reducerar sig till en orättvisa; i öfrigt skulle jag tro, att om ock ingen äganderätt till Allmänningar förr varit stadgad, finnes likväl en sådan nu, sedan genom 1824 års Circulairbref det förklarats, att Allmanningarne äro Länets och Häradets tillhörighet. Herr Danckwardt har äfven sökt tolka 8 och 10 §§. af i8o5 års Skogsordning på ett sätt, som jag lemnar åt hvar och en att bedömma. Jag medgifver, att 8 §. ej så fullständigt bestämmer hvilka äro intressenter; men, då en otydlighet äger rum i en §., äger man rättighet att jemföra den med en annan § ; och om man jemförer den 8:de med den io:de, så lärer intet tvifvel kunna uppstå, att ju Allmänningarne böra delas på alla. Det är ej eller någon billighet deruti, att Allmänningarne delas endast på de skoglöse. Det är väl sannt, att de, sorn ej hafva skog, bäst äro i behof deraf, men om man vill göra jemförelse emellan värden på olika hemman, tror jag ej, att skogshemman äro de, som äro mest värde. De skoglösa hafva in - Den io September e. m. 143 skränktare utmark, det är sannt, men större och bättre åkerjord, och jag inser ej, att det är billigt att tilldela dessa en förmån på de andras bekostnad.
Med bröd, om än aldrig så sublimeradt sockerbröd, lät den icke mätta sig. Dess anspråk voro vida högre Men att till dess uppehälle tigga almosor af de andligt rika, borde ej den unga, friska Fröken C. vara för stolt dertill? — Var det ej bättre att arbeta, arbeta redligt, och i så fall helt säkert icke utan framgång, – hvad hon lyckades att förvärfva, kunde hon med så mycken trygghet använda till sin, och – hvilket den unga känsliga varelsen varmt önskade – äfven till andras nytta. Ifrån detta, noga betänkt och mycket öfvertänkt af Margareta, härledde sig väl Augustas ofvannämnda håg för „sträfvande.“ Men ju mer denna håg tilltog, desto tvånglösare, friare, lugnare, rörde Augusta sig i det yttre lifvet, och hon var lycklig nog, att ännu i högst unga år göra den upptäckt, hon kort före sin första nattvardsgång, förtrodde sin älskade Bonne Amie med de orden: „Det är besynnerligt – „För att kunna vara riktigt god, behöfde jag „veta allting, – men för att kunna veta all„ting behöfde jag vara riktigt god. – Det är „ändå icke så besynnerligt“ tillade hon, efter en stund, med låg röst och strålande ögon. „Den samme som är Allvetande är ju Allgod!“ KAPITLET. „Andarnas Fader hvi är jag förgäng lig?“ så Skönheten sporde – „Gör dig ej“ svarade Zeus „just din förgänglighet skön.“ – „Hvad är då Skönhet, efter Matilda Br. säger, att du inte är skön“ hade den nioåriga Hedda en dag frågat sin äldre syster, som till en början, den gången svarade, att, vara skön var att vara vackrare än bara vacker. – Men vacker är du, det vet jag; och jag är också vacker, det har Gudfar sagt och andra med,“ återtog Hedda, och då hon för första gången i sin lilla lefnad, ej ville tro Systern, den der sade sig icke heller vara vacker, beslöt hon att vädja till deras Fader, för att riktigt få slag i saken. „Pappa“ utropade hon, så snart hon samma dag blef honom varse, „hur kan det „vara att Margaret säger, hon inte är vacker?
Jag hade ej be - Den i3 Mars f. m. gärt ordet i denna vigtiga och stora financefråga, om jag bland dem, som yttrat sig deröfver, funnit någon mer än motionären sjelf, med hvilken jag ej vågat mäta mig i förmåga att uppfatta ämnet. Hvad först angår formen, hyser jag den mening, att remiss icke kan vägras, och går således genast att yttra mig i hufvudsaken. Man har mera hållit sig vid detailler än vid principen. Jag vill endast hålla mig vid denna sednare, och jag skulle icke våga vidröra den,om jag vore lika ömtålig, som en och annan, för dagens opinioner, läte dem bestämma mina åsigter och icke dristade mig att bekänna andra än dem, som för dagen cajoleras. Jag anser den princip, som ligger till grund för motionen, vara, jag vill icke säga orättvis, men för oss och våra förhållanden obehöflig i sin tillämpning. Jag vet visserligen, att personer, med utmärkta insigter i detta ämne och bland dem äfven vår nuvarande Hr Landtm., hvilka utaf K. M. fått sig det Nåd. förtroende uppdraget att undersöka och utreda våra financers tillstånd, uti det betänkande, de år 1823 afgåfvo, tillstyrkte enskilda actieägares inträde i Banken; men detta skedde i en tid, då någon annan utväg icke påtänkts för att anskaffa det silfver, som ännu fattades i Bankens hvalf, för att kunna inlösa dess sedlar. Ständerna antogo likväl icke detta betänkande, och Konungen gillade det icke heller. Man sökte och fann en annan väg för att hinna målet. Nu är det upphunnet. Bankens fond är förstärkt och så, att den kan öppnas till vexling hvilken dag som helst; och jag begagnar detta tillfälle att förklara, det jag icke det ringaste fruktar de faror för en häftigare silfveruttagning, som man här förespeglat. Jag är fullt öfverlygad, att istockholm icke finnas penningeägare , som viddess öppnande kunna uttaga sammanräknadt två millioner riksdaler i silfver.
Exc. först propos. på bifall till Utskrts hemställan och godkännande af § 1 i dess förslag, dervid svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag å Utskrts rnerOerörde hemställan och vidblifvande »t Ståndets förut fattade beslut, då svaren n t föl lo med många ja, blaudade med nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Frih. Armfelt begärde votering. Uplästes Och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller LagUtskrts uti Utlåt. JSro 39 gjorda hemställan om antagande af g 1 uti l'tsk:ts Förordniugsförslag angrde mord, dråp och annan misshandel, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad. nämnde hemställan och vidblifver sitt förra beslut om antagande af g 1 uti det af K. Mrt frarnstälda förslag till Förordning i ofvanberörde ämne.» Den 18 Juli f. m. 169 Vid voteringens slut hade rösterna ut fallit sålunda: Ja — 11. Nej — 30. Härefter förmälte H. Exc. att Gr. Mörner hade under öfver* läggningen i den nu afgjorda frågan föreslagit, att Borgareoch BondeStånden skulle inbjudas att instämma i E. o. Ad:s beslut rörande lista §:n. derest detsamma, på sätt nu skett, af Ståndet vidhöiles. Gr. Sparre: Vid det förhide att. LagUtsk:t inbjudit Adeln och PresteSt. att förena sig i de öfrige Ståndens beslut, så anser jag för min del icke lämpligt att E o. Ad. nu skulle göra en inbjudning till desse Stånd. Förutsatt att PresteSt. antagit Utsk:ts inbjudning, skulle ett sådant beslut af E. o. Ad. vara särdeles olämpligt, och man har i allmänhet erfarit att inbjudningar under denna riksdag icke vunnit särdeles anklang; hvarföre jag hemställer att B. o. Ad. måtte låta denna fråga gå sin gilla gång. Gr. Mörner:
Propositionen vidare inhemtas, hade nemligen, samtidigt dermed att de vid Göteborg förlagda örlogsfartygens antal, efter utrangering och försäljning af åtskilliga för sjöförsvaret odugliga, numera nedgått till ungefär hälften af hvad det utgjorde år 1854, eller till 27 stycken, hvaraf 3, enligt redan gifven föreskrift, komme att med det snaraste slopas eller försäljas och de återstående, till större delen kanonjollar och andra fartyg af minsta cert, kunde vid förefallande behof utan svårighet inrymmas vid Flottans begge stationer eller på annan tjenlig ort, hos E. K. Maj:t blifvit i underdånighet anmäldt, att, med anledning af svårigheterna för en tidsenlig jernförådlings bedrifvande vid många smärre Verk, ett bolag, hufvudsakligen bruksoch hytte-egare, vore under bildning, för att på någon lämplig punkt i vestra Sverige anlägga ett större jernförådlingsverk, som kunde blifva en kraftig häfstång för höjandet af den inhemska jernhandteringen och bereda ökadt tillfälle till förtjenst åt en stor mängd af arbetare, samt att ibland de platser, som för denna anläggning varit i fråga, Nya Varfvet tillvunnit sig synnerlig uppmärksamhet genom sitt läge vid ett ofta under hela året öppet vatten i närheten till en stad med så vidsträckt och tilltagande handel, som Göteborg, till följd hvaraf de mån, sam fått sig uppdraget att vidtaga förberedelser till den tillåmnade jernverksanlåggningen, vid det brådskande valet af läge för densamma, icke velat bestämma sig för något annat ställe, förr ån det vore afgjordt, huruvida icke Nya Varfvet komme att försäljas och utväg således yppade sig att för det nya jernverket förvärfva denna dertill synnerligen tjenliga plats. Då denna fråga vore af den betydenhet, att tillfället till densammas dragande under den församlade folkrepresentationens pröfning icke borde lemnäs obegagnadt, ehuru tiden, vid den redan långt framskridna riksdagen, icke medgifvit vidtagandet af de åtgärder, som för ärendets ullståndiga utredning skulle varit önskliga och under vanliga förhållanden bort föregå framställningen till Rikets Ständer, har E. K.
Hafre är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan uttränges snarare der något af råg och potatis, hvaremot nyodlingar merendels besås med hafra. I den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha eif, är brukningssättet i så målto skiljaktigt, att der sås mindre af bafra, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor till betydlig proportion. Invånarne uti de till Länet hörande södra häruderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, sorn begagna trädning oell växelbruk, då vanligen Irefjerdedelar af jorden besås, £ med Larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, hafre och potatis. Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och hafre samt för öfrigt af potatis, sorn alltmera täger öfverhand; och måste ulan tvifvel orsaken till detta allmännast antagna brukningssättet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag. Lin trifves öfverallt i Länet och odlas jemväl på de flesta orter till husbehof; men inom Marks härad skötes odlingen och beredningen af denna växt i stort och med omsorg samt tillverkas deraf väfnader till betydligt afsalu. Hampa odlas endast på spridda ställen och i ringare skala, så att afkomslen icke fyller Länets behof. Humla odlas åter mera allmänt lill husbehof och på åtskilliga ställen jemväl till afsalu, hvilket sednare isynnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt i Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsältningen till andra orter är betydlig. Kummin växer i åtskilliga trakter sjelfsådd på ängarne och skördas å Dahlsland äfven till afyltring utom orten.
De väktare i Ephraim höllo sig ett skifte intill min Gud; men nu äro de Propheter, som lägga honom snaro på alla hans vägar, genom det hetsliga afguderi, uti sins guds hus. De gå allt för djupt deruti, och äro förderfvade, såsom i Gibea tid; derföre skall han komma deras ondsko ihåg, och hemsöka deras synder. Jag fann Israel i öknene lika som vindrufvor, och såg edra fäder lika som de första fikon på fikonaträt; men derefter gingo de till Baal Peor, och lofvade sig till den skamliga afguden, och vordo ju så styggelige som deras bolar. Derföre måste Ephraims härlighet bortflyga såsom en fogel; så att de hvarken skola föda, hafvande vara, eller afla. Och om de än uppfödde sin barn, så vill jag dock göra dem arfvingalösa, så att de skola intet folk vara; och ve dem, när jag ifrå dem viken är. Ephraim, som mig synes, är planterad och skön lika som Tyrus; likväl måste han nu få dråparenom sin barn ut. Herre, gif dem; men hvad vill du gifva dem? gif dem ofruktsamma qveder, och försinade bröst. All deras arghet sker i Gilgal; der hatar jag dem, och skall, får deras onda väsendes skull, drifva dem bort utu mitt hus, och ingen kärlek mer bevisa dem; ty alle deras Förstar äro affällige. Ephraim är slagen, hans rot är borttorkad så att de ingen frukt mer bära kunna; och om de än födde, så vill jag dock, den åstundada fruktena af deras lifve döda. Min Gud skall förkasta dem, derföre att de icke ville höra honom; och de måste gå villeråda ibland Hedningarna. Israel är ett onyttigt vinträ vorden, hans frukt är ock alltså; så mycken frukt som han hafver, så mång altare gör han; der landet aldrabäst är, der sikta de aldraskönesta kyrkor. Deras hjerta är deladt, och de syndade nu; men deras altare skola nederbrutna, och deras stiktningar förstörda varda.
R:dr till den förre och 600 R:dr till den sednare, dels aflöningstillökningarne för den öfriga personalen lill de belopp, Kongl. Majit föreslagit. f) Med afseende å det af vederbörande vitsordade bebofvet af klinisk undervisning i veneriska sjukdomars kännedom och behandling samt den stora vigten deraf för unga läkares praktiska öfning, liar Kongl. Majit föreslagit, ali Rikets Ständer mätte anvisa ett årligt anslag af 1,000 Rulr, att utgå såsom arfvode för hållande af kliniska föreläsningar, angående nämnda sjukdomar, vid Stockholms stads och läns kurhus. Rörande detta ämne är af Suodhets-kollegium anfördt, att veneriska sjukdomen, oaktadt alla de åtgärder, som tid efter annan, lill dess hämmande, blifvit af Konung och Ständer samt vederbörande embets-inyndigheter vidtagne under de sednare åren, synnerligast i städerne, visat sig snarare tiilän aftaga; att det således är af aldra största vigt, alt de från läroverken utexaminerade läkare ega säker kunskap om denna sjukdoms kännetecken i olika utvecklingsgrader; att tillfälle lill praktisk handledning härutinnan’ visserligen lill någon del kunde erhållas vid flera sjukinrättningar, såsom vid kliniken för barnsjukdomar och ä allmänna garnisons-sjukhuset, men att Stockholms stads och läns kurhus likväl vore den sjukvårds-anstall, der erforderlig undervisning företrädesvis kunde meddelas, enär derstädes intagne patienter företedde sjukdomens alla förmer hos båda könen och hos aila åldrar; att de sednast anställde öfver-läkarne vid Stats-Utskottets Utlåtande. iV.-o I4S. 73 vid kurhuset visserligen beredvilligt gått de studerande tillhanda med ^upplysningar om der förekommande sjukdomsfall, men att någon ordnad klinisk undervisning, som iik viil vore det nödvändigaste, härigenom icke kommit till stånd; och har, efter hvad den nådiga propositionen innehåller, jemväl Qfver-stålhållare-embetet fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på behofvel och nyttan1; af en sådan undervisning samt hemställt, att för berörda ändamål ett ärligt anslag af 1.500 R:dr mätte af Rikets Ständer begäras.
Deremot hafva anmärkntr blifvit gjorda, på samma sätt som då frågan om Statsrådets organisation förevar, hvaruti Utsk. föreslog, att ett visst antal rådgifvare utan portfölj borde finnas, men i afseende hvarå Stånden stadnat i olika meningar. Utsk. måste i sådana fall uppgöra förslag till Stånden att sammanjemnka de olika meningarna; men i händelse sådant icke kan ske, måste saken afgöras i förstärkt Utsk. Samma skäl aga rum för upptagande till samtnanjemnkning af den förevar, frågan, som af den nyss åberopade. Den värde talaren har menat, att det vore revolutionärt, om Stånden sökte göra sin lagliga anmärkntsrätt gällande till beslut i i frågan, och han har såsom liknelse anfört, hurusom man är skyldig att lyda Konungamagtens befallningar, om dessa än äro aldrig så orimliga, Detta hörer väl egentligen icke hit; men saken är för vigtig att lemna obesvarad. Jag frågar Frih. Boye, hvad det t ex. menas med stadgandet i 68 § Reg.F., att de till Riksgäldsvei ket anslagna medel icke må användas till andra behof, än dem R. St. bestämt, och att ”allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst.” Månne Regeringens beslut i en dylik fråga jemväl ovilkorligen skola lydas? Jag fruktar, att jag för min del derpå ej skulle kunna ingå. Det gifves flera exempel att ur grundlagarna citera, der det bestämmes, att från Regeringen emanerade befallningar i uppgifna fall icke behöfva lydas. Uti iio § Reg.F. heter det: ”Skulle någon enskild man eller någon ”corps, militär eller civil, eller ock någon menighet, af ”hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med "anledn. af befallning, försöka att våldföra R. St., ”eller deras Utsk., eller någon enskild riksdagsman, eller stö”ra friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ”ansedt som förräderi.”
Creditivtagaren bör derföre underkastas icke allenast creditivbrefvets, utan jemväl de redan lyftade summornas uppsägning, till inbetalning efter en tid lämpad efter beloppet.” ‘Vid stadgandet, att Riksgälds-Contoret skulle eg a rättighet till 1 millions creditiv, hade jag önskat det tillägg, att, om någon låneindragning möjligtvis skulle kunna ifrågakomma, barde sådan indragningverkställas i första rummet af den försträckning, som på denna räkning blifvit Staten lemnad. — Jag anser, alt orri en uppoffring bör göras, densamma bör dräbLa Statens allmänna Verk, det vill säga, hela Nationen, hellre än enskilda lån berättigade personer.” ”Hvarje Bank, sorn med silfver ju löser sina förbindelser, måste ega fri dispositionsrätt öfver sina tillgångar, och Banco-Ulskoltet har således i min tanka uti sitt Betänkande utgått ifrån rena grundsattser. Äfven jag här bi - Banco-Utskottets Bet, N:o 6. n trädt dess majoritet, emedan principerna för Bankregleringen, såsom sådan, öfverensstämma med mina och emedan allmänna opinionen ej synes affordra Banco-Utskottet någon pröfning af följderne af i83o års beslut. Det tillhör Rikets Ständer att bedöma de föreslagna åtgärdernas inflytande på landels förhållanden, och att förekomma dess möjliga vådor, men jag tror mig uppfylla en pligt både såsom Utskotts-ledamot och Representant, då jag begagnar min i Grundlagen bevarade reservationsrätt, för att yppa mina betänkligheter och angifva de för landet skadliga följder, som jag tror mig förutse, om Utskottets förslag skulle oberoende af andra åtgärder vinna bifall.
Delta syntes motionären vara omöjligt, äfven med hästa vilja och förmåga för den nuvarande Byrå-chefen ensam, hvars krafter och tid så väsendtligen loges i anspråk af frågor, som rörde de högre läroverken, så mycket mer som chefen på den ifrågavarande nya byrån tillika borde vara Öfver-inspektör för folkskolorna i hela riket och såsom sådan tidtals behöfde vara frånvarande på inspeklionsresor. På grund häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte lill folkskole-inspektörers aflöning anvisa ett årligt anslag af 45,000 R:dr och till inrättande af en särskild byrå inom
N:o 3. får» Z4 Den 2 Mars. farhäga, at en rmticiperLä utgift ssulle åstadkomma en brist i det hein. Jag har ingen annan förklaring at lemna wid det som anföres om Patriorisse Länen, än at jag aldrig påtänkt och aldrig omnämnr deras betalande genom anticipmion. Min bestämdt Uttryckte mening har warit, at de contant bordt ligmcierag, Hwilket pä manga sätt kunnat sse och aldra enklast pä det sätt, at Längifwarne återfart deras egne qwarstående förräntade penningar. At utgifwande af ^micipationg-Jnwisningar lil Löntagare icke kunnat sättas i fraga, lärer icke behöfwa nämnas. Det är således wid leverantser och uphandlingar de ensamt komme i fraga. Ingen större swärighet, kostnad eller beswär än LtLt8 - Lontoirets wanlige OKIlAgrioner (som icke äro annat än LMicipaticms anwisningar uran bestämd koncl) medfört, ssulle genom den förestagne ^Nlicr xations - metboäen Upstä. Det enda onda wore et af 2. Etdera den ränta, som Fordringsägaren ssulle erhålla , eller Den deremot swarande stegring han ssulle lägga pä waran, hwilken pa långt när icke kan upga ril den förhöjning, han wid betalning i et försämradt mynt skall beräkna. Det ware långt fran mig at yrka twangsmedel til Anwisningars emottagande. Jag ryser wid en sadan tanka och har lika litet asyftat något dylikt, som jag ssulle önssa, at genom Kongl. Förordning någon anbefaltes at pä obestämd tid wanka - Den 2 Mars. ta pa en erkänd fordran, om hwars betalande han njurir löfte. Sluteligen aflägges med wördsamma tacksägelse för den smickrande rattwisa Högloflige Utffottet behagat göra äc mine tänkesätt.