Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Jag behöfver väl icke erinra er, mr Cameron, att väl förvara detta papper, det är af mycken vigt för vår bevisning, som ni finner, — sade Wehler, pekande på den franska prestens bref, som Astley ännu höll i handen, i detsamma han och Alf gingo sin väg. — Var lugn, jag skall lägga det här bland alla dessa handlingar, som i morgon skola återskickas till er byrå. — Min arma vän, — sade Astley lågt och sorgset för sig sjelf, sedan han ännu en gång genomläst den korta och lakoniska underrättelsen om den stackars fransmannens död, då Alf och Wehler voro borta, — död, utan att jag ännu en gång fick trycka din hand, och troligen af brist på vård och läkarhjelp; det tyckes, som om den lilla båten blifvit misstänkt för smuggling och tagen af fransmännen, och detta var äfven det lyckligaste, men imellertid förefaller det mig, som om han skulle hafva dött för min skull, för att omedvetet undanrödja ett hinder för min framgång och bespara mig plågan af att uttränga denna Hawerfield ifrån den plats i samhället, hvartill han i hela sin lefnad trott sig äga full rättighet. Astley kastade sig ned i soffan och stödde hufvudet i handen, försjunken i ett vemod, som likväl endast för en kort stund kunde öfverrösta det oroliga och passionerade interesse, som för närvarande upptog hela hans själ. — Jag är glad att vi kommit in i vårt vinterlif igen, — sade lady Hamilton småleende till en af sina grannar, och flägtade litet med sin solfjäder, förtjust åt sorlet, värmen och hvimlet i sin salon denna afton, under det hon med stolthet betraktade sin dotter, den sköna mrs Fulton, som midt i kretsen af en hop unga damer lyste med en tjusningsförmåga, som ingen ens gjorde anspråk på att upphinna. Det var tanken på denna soiré, som hindrat Astley från att åtfölja Alf och juristen för att söka den gamla zigenerskan, och man kan icke undra om han föredrog denna lysande salon framför besöket i den mörka och snuskiga tillflygten för det största och hemskaste af menskliga eländen.
Huru åter bör förhållas, då svaranden uteblifver i så beskalfadt mål, der tredskodom ej gerna kan äga rum, t. ex. i jordatvister, elter du han uteblifver å aldra tinget och rätteglsdägen, i hvilket fall tredskodom ej heller lärer kunna äga rum, finnes ej omnnmndt hvarken i 12 cap. ej heller bestämdt i något af de öfriga cap. uti Rätteg.bln. Att lagen i denna fråga icke är tydlig, finnes derutaf, att praxis deruti är fullkomligt olika. Vanligen föreskrifves, att käranden skall kungöra svaranden beslutet, i fall målet blir uppskjutet; men jag kan åberopa en auctoritet för ett helt annat förfarande, nemi. Häradshöfd. Lagmannen Thorbjörnsson. Denne utmärkte domare ålade sällan käranden att kungöra svaranden beslutet, och äfven nuvar. Just.rådet Backman följde denna praxis, då han var underdomare. Mig kan också icke synas annat, än att, enär 1704 års lag stadgar ovilkorlig pligt för svaranden att afhöra rättens beslut, det också måste vara svarandens pligt att fullgöra, hvad i detta beslut föreskrifves, utan att käranden behöfver hafva besvär med detsammas kungörande. Jag tror, att man bör söka förkorta rättegångarna så mycket som möjligt och icke belasta käranden med obehörigt rätteglsbesvär. Derföre har jag väckt motionen, om hvars ändamålsenlighet jag är fullkomligen öfvertygad. Frih. Raab, Adam Christ.: Jag vill icke ingå i det theoretiska af frågan; men då erfarenheten visar, huru svårt det är att få rätt på en person, då raan skall stämma honom, huru mycket svårare måste det då icke vara att få rätt på honom för att communicera honom de beständiga uppskofsbesluten. Jag sätter mycket värde på de afgifna reservationerna; men då jag vet, att flera lagfarna män äro oense om tillämpningen af det befintliga stadgandet i denna del, anser jag nyttigt, att betänk, bifalles. LagTJtskrs betänk. N:o 106 bl ef af R. o. Ad. afslaget.
En gagnelig föreskrift vore att landtmätare icke finge i förskott uppbära högre belopp än för skjuts för sig och medhjelpare, om han betjenar sig af sådan. Jag har kommit till denna åsigt genom min erfarenhet om huru landtmätarne på min ort förfara. De påtaga sig en så stor mängd förrättningar att de omöjligen kunna medhinna dem. Landtmätaren företager resor från ena stället till det andra; han beslutar i afseende å delningsgrunden med tillhjelp af de ofta föga vetande godemännen; han lättar beslut, sorn delegarne icke kunna vara belåtna med, just för att få uppskof och lära tdl ett annat skifte. Egodelningsrätten, denna förunderliga institution, sammanträder omsider. Klagan föres öfver lättade beslut, och egodelningsrätten lemnar sitt votum. Talan fulllöljes hos K. M., och efter förloppet af så och så lång tid faller K. Oin man läser denna, stödjer den sig i vanliga läll på så erikla grunder, att det är besynnerligt de icke varit kända både af rä ten och landtmätaren. Emellertid har förrättningen under tiden hvilat och företages ånyo kanske först elter förloppet af ^ år sedan Högsta Domstolen afgjort tvisten. På så sätt drages ut på tiden, utan 400 Den 1C Maj. annat skiftesdelegarnes förvållande än det, att de icke kunna ingå på delningsgrunden. I)et långa uppskofvet med förrättningens afslutande skulle ofta förekommas,# om stadgadt klefve att förskottshetalning icke finge ega rum. Afven anser jag att den tid af ett år, som är medgifven landtmätare, är för lång; han kan komma på obestånd eller dö, och deföre borde denna tid förkortas. Utsk:t har visserligen fästat uppmärksamhet vid mina anmärkningar mot landtmäteri-taxan, och jag är derföre å den jordbrukande allmänhetens vägnar tacksam, men jag kan icke underlåta att göra en anmärkning mot sista perioden i Utsk:ts förslag. Der heter det nemi. »dels att K.
» Hvafalls, ska jag vara ridderlig som en abborre. » Men då bröt det lös en storm af skrattsalfvor. Det var ingen, som ens bjöd till att hålla sig allvarsam längre, undantagandes häradshöfdingen och fru Ädelmark. De sutto raka och stela som ljus. Borgstedt stoppade serveten djupare ned i halsgropen och började arbeta eftertryckligt med knif och gaffel. » Nå, eftersom j a g nu ser, att ni bara gör narr af mig, mitt herrskap, så ska vi inte résonnera vidare, » sade han helt lugnt, utan att taga ögonen från tallriken. Och till svar på alla blidkande ord hade han endast en handviftning. » Då man inte förstår hvarann, har man ingenting annat att göra än att tiga, » tillade han, vändande sig m e d en uttrycksfull blick till sin dam. Denna nickade, smålog en smula sorgset och var tystlåtnare och stelare än förut under hela återstoden af middagen. Man hade skrattat åt hennes allvarligaste öfvertygelse, och det grämde henne. Hon kände sig förödmjukad. Det var endast hennes kavaljer, som kunde aflocka henne något mer än blott och bart enstafviga ord, och sedan man lämnat bordet och suttit en stund vid kaffet i salongen, reste hon sig och gjorde sin ursäkt för sällskapet. H o n var så trött efter resan, att hon bad att man inte skulle tycka illa vara, o m hon drog sig tillbaka för att hvila. Därefter tog hon godnatt af hvar och en särskildt, men sist af häradshöfdingen. Då hon kom till honom, bad hon att få säga honom några ord i enrum och drog honom med sig ut i salen. Där stod hon i dörren med ett par röda fläckar på de knotiga, gamla kinderna och ett visst uttryck af förlägenhet i minen. » Nu tycker väl häradshöfdingen, att j a g ä ' en gammal, närgången toka, » sade hon — » men j a g ville så gärna be häradshöfdingen om en sak. » 423 » För all del, o m j a g kan stå till tjänst. » » Jo, j a g ville så gärna ha häradshöfdingens porträtt. Det skulle sitta här i medaljongen på klockkedjan bredvid gubben min.
Preste-Ståndet den IS Borgare-Ståndet den IS Bonde-Ståndet den IS Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i afseende på tillsynen öfver förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 37 och Meni. N:o 52.) S. A. K. Sedan erfarenheten länge ådagalagt behofvet af mera omfattande åtgärder från det allmännas sida i afseende på vården af omyndigas rätt, blef genom Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 stadgadt, att stad, socken och härad skulle ”ega” utse gode män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom, och utöfva enahanda granskningsrält, som vore närmaste Iränder tillagd; men då det sedermera visat sig, att berörda stadgande icke varit tillfyllestgörande för befrämjande af det dermed afsedda ändamål, hvadan ock redan bos Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständer fråga väcktes om ytterligare ordnande af förmyndareväsendet, hafva vid innevarande riksdag framställningar i enahanda ämne blifvit hos Rikets Ständer gjorda, dervid bland annat bemställls, att Rikets Ständer måtte för sin del antaga det förslag till Författning i sådant afseende, hvilket af särskilde Kommitlerade för utarbetande af ny Konkurslag m. m. blifvit till E. K. Majit afgifvet. Då Rikets Ständer, med anledning häraf, nu till pröfning förehaft della ärende, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad i ofvanberörde framställningar jemväl blifvit anfördi, funnit rättssäkerheten för de omyndiga i afseende å förvaltningen af deras egendom, ingalunda vara betryggad genom nu gällande lagstiftning och riktigheten af denna åsigt torde beklagligen af den dagliga erfarenheten bestyrkas. Förändrade före - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Maj:t till alla delar i Nåder gillat och bifallit hvad Committerade sålunda i underdånighet anfört och hemställt, samt i följd deraf uppdragit åt Riksgälds-Contoiret, att å de belopp, som efter ofvannämnde beräkning tillkomme så väl förbemälde till ersättning berättigade arfvingar efter aflidne Commerce-Rådet Sederholm som Kongl. Landtbruks-Academien utfärdade behörige Obligationer Ställde på tio år med fem proCents årlig ränta och daterade den r Jan. i8i3, mot det att arfvingarne afgåfve sine Qvittencer, innefattande fullkomlig öfverlåtelse af hela den ifrågavarande fordringen på Svenska Staten, 148 Stats-Utskottets Betänkan den. hvarefter, enär tillfälle yppades, att för elen Staten härigenom tillkommande fordran, till större eller mindre del vinna ersättning af Kongl. Franska Regeringen, Kongl. Maj:t ville i Nåder låta besörja om samma ersättningssanspråks behöriga bevakande. Af de Lill Stats-Utskottet nu inkomne Handlingar inhämtas vidare, att, sedan Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne under den i o Julii 1818 till då varande Stats-Secreteraren för Finance-Ärenderne Herr C. Klintberg aflemna t en af Kejserlige Ryska Generalen m. m. Herr Baron van Suchtelen, till Hans Excellence aflåtne NoLe, af den 16 Junii rörande framlidne Commerce-Rådet Sederholms i Finland bosatte arfvingars anspråk att få tillgodonjuta enahanda skade-ersättning, som beviljats de Svenske arfvingarne för uppbringade Skeppet Ilivolta, så har detta ärende blifvit anmäldt hos den under Kongl.
Nej tusan skall sitta här och pligta längre – det är i dag första dagen af Distingsmarknad. Här är ett rummelom på alla gator och en liflighet som kan sätta nytt lif i en halfdöd. Således adieu moncher! jag måste ut på torget och se på kommersen. Om du vill egna någon stund åt vänskapen, d.v.s. om icke kärleken ensam sysselsätter alla dina tankar så skrif någon gång till Din Upprigtige vän och Broder Herrman D. Häradshöfding R. till Magister D. Stockholm d. 15 Febr. 1831. Min goda Herrman! Ditt bref gjorde mig mycket nöje, ty det beviste mig icke blott att jag ännu är i besittning af en för mig ganska dyrbar skatt, nemligen din vänskap, utan äfven att du alltid är densamme, alltid äger detta glada, älskvärda lynne som är dig så eget, och hvarmed du så ofta, i yngre år, uppmuntrat mig då jag såg verlden från en mörkare sida; ännu torde jag, kanhända, någon gång behöfva af dig tröstas och muntras. Dessa få rader innehålla redan tvenne punkter, på hvilka du funderar och hvaröfver du säkert önskar förklaring. Först: angående det höga värde jag sätter på din vänskap, hvilket väl låter litet otroligt då jag varit nog obeskedlig och försumlig att lemna trenne bref från dig obesvarade. Men, bästa bror! det var icke af köld och liknöjdhet, endast af andra omständigheter. De resor jag gjort under tre års tid, nästan öfver hela riket, och den mängd af trägna göromål hvaraf jag ständigt varit öfverhopad, kom mig att alldeles försumma all annan brefvexling, än den som rörde min tjenst och juridiska affärer. Att jag icke besvarade dina bref var således visst en oursäktlig försumlighet, men dock blott försumlighet och ingen glömska. Hvad den andra punkten angår, nemligen: att jag af dig ännu torde behöfva råd och tröst – anser du väl för en omöjlighet då jag nu är nära höjden af den lycksalighet hvarje yngling vid sitt första inträde i verlden eftersträfvar, nemligen en hydda och en maka. Och icke en hydda utan ett litet palats blir min del, och en af de skönaste och talangfullaste flickor min maka. Och likväl
Rikets Ständer förbiseen af de nödvändigaste omsorgerna för folket, om de icke uppmuntrade inrättandet af SockneMagaziner, ock jag kan icke begripa, hvarföre de icke skulle kunna åstadkommas i de Södra, lika väl som i de Norra orterna, der de bildat sig. Orsaken att icke sådant hittills skett, torde vara den, att då Ständerne, vid sista Riksdag, anslogo ett tillräckligt Spannemålsbelopp, för att grundlägga så beskaffade Magaziner i de Norra Otterne, skedde sådant icke för de Södra. Men om ett sådant anslag nu gjordes, äfven för de södra orterna, med rättighet för delägarne i Magazinet att återbetala det erhållna förskottet inom io år, det vill ?äga med samma villkor, sorn stadgades för Norra Provineerne; tror jag, att dylika Magaziner så mycket säkrare skulle bilda sig i Skaraborgs Län, som i sammanhang dermed skulle kunna tillåtas, att Länets skuld för undsättningen 1827, finge med spanneraå! ia natura återbetalas, hvilket för Länet vore på det högsta förmånligt. Det har vät blifvit nämndt, att SockneMagaziner icke uppfylla ändamålet derföre, att de redan äro utlånta, så att ingen spannemål finnes derstädes att tillgå om hösten, när missväxt inträffar. Detta kommer af deras origtiga organisation, och deraf att de äro Discontinrättningar, hvarmed församlingarne aflöna klockare och annan kyrkobetjening. Verkan af desse Ma - Den 4 December f. m ao3 gaziner skulle emedlertid blifva helt annorlunda, om det der befintlige spannemålsbelopp aldrig linge utlånas emot ränta, eller förr än missväxt vore för hunden, utan alt deremot, till förekommande af spannemålens förskämning, den vore delad på alla hemmanen i Socknen, med skyldighet för hemmansägare att hvarje år uttaga om hösten så mycket, som belöpte sig på hans hemman, samt alt i stället inlemna ett lika belopp af nya skörden* På det sättet vore liela beloppet ständigt tillfinnandes, när behofvet påkallade.
Men jag tror, att det wore med principc mera enligt, att sä wäl af dcn orotcrade jorden, som all annan förmögenhet, som icke widkänncs Notering?»skyldighet, en Krigsgärd utgjordes till det belopp, som för hwar och en kunde smara mot den projecterade Noteringen; ty utom det hinder, som Lagstiftare alltid böra sinna wid att älägga nägon skyldighet, som kan blifwa omöjlig att uppfylla, äro till utförande af ett krig, Penningar oftast lika sä nödwändige som krigsfolk. DeHutom tror jag, att man snarare bör begagna alla utwägar som kunna bereda Indelnings - mcrkcts förändrande , hwarigenom Riket en gäng kan befrias frän en börda, som nästan är oberäknelig, än att widare utwidga en inrättning, som pä långt när icke i närwarande tid siva, 4g4 Den 13 April. swarar emot dest egentliga ändamål. — Men lag förmodar dock, att den föreslagna Roterings-styldighctcn meden eller annan förändring, blifwer af Riksens Ständer bifallen, och dä tror jag, atr om tillika de ofwan föreslagna 4002 man Jägare blifwa anwärfde, utskrifningen icke stall Lehöfwa ste till större belopp, an hwad Wargeringcn utgjort, eller allrabögst till lika antal som wär Indelta Ar möe. Och om deste äfwen under, fredstid, eller ätminstone da Kongl.
Vid sådant förhållande och i saknad af ej mindre uppgift ä del erforderliga statsbidragets belopp än utredning af ifrågavarande företags inverkan på den lifliga sjöfarten och allmänna rörelsen vid Göta elfs nuvarande egentliga utlopp, får Utskottet hemställa, 34:o. att Herr Wetterbergs och Lars Rasmussons angående samma förelag väckta motioner måtte lemnäs utan afseende. 48 Stats-Utsknllets Utlåtande N:o ib8. För tillvägabringande af kommunikationsled genom kanaloch slussanlaggnin^- qar samt jernvägar med hästkraft mellan Wenern och dan Inom Wedbo harad af Elfsborgs län belägna och med vattendragen inom Nordmarks härad i Wermland sammanhängande sjön Stora Lee, hafva genom likaledes hos Borgareoch Bonde-slåpd.en derom väckta motioner, föreslagits: af Herr./. G. IVenner ström, att Rikets Ständer mätte bevilja eli statsbidrag ä hela eller åtminstone f:delar af det belopp, 552,949 R:dr B:ko, hvartill kostnaden lör anläggning af jernbana samt kanaler, jemte slussar mellan Stora Lee och hamnen vid Amål beräknats uti det i afseende pä denna kommunikationslinie af Chefen i vestra Vägoch Valtenbvggnads-dislriktet Majoren I). U'■ Lilliehööle upprättade förslag: samt af Riksdagsfullmäktigen Anders jansson från Wermlands län, alt ett anslag mätte beviljas, sein motsvarade J af kostnadssumman för en kanaloch jernvagsånläggning till sammanbindandet af sjöarno Wenern och Stora Lee, jemlikt ett annat utaf bemäide Distrikt-chef upggjordt förslag. Enligt det i Herr Wenne/ ströms motion åberopade förslag till beredande af kommunikationsled mellan dessa sjöar, skulle denna kommunikationsled komma att gä genom sjöarne Nedra Kalfven, Ömmeln, Limmern, Ostra och Westra Silen samt Lelången. Från hamnen vid Åmål skulle en 26,060 löt lång jernväg anläggas till Nedra Kalfven och mellan Ömmeln och Limmern en dylik väg af 8,460 fots längd.
Ständers Expeditions - Utstött, att genast gä i författning om Riksdags-BeflutetS upsättande, sä widr redan afgjorde eller efter hand widtagande beflut dertill gäfwo full anledning, och i mon Zhunno författas desamma till justering i Respective StändenS Plena aflemna, hwarigenom tiden till Beflutets fullbordande och renstrifwande märkeligen stuke förkortsS; Och som Preste - Ständet fann denna anstalt eill arrdamälet gansta bidragande, sä beflöeS, att de Kespective Med - Ständen stuke wördfsW och wän. Den rs Zebruarir. 44 r ligt erbjudas, att häruti deltaga, och i händelse af bifall, Expcduions-Ulskottet derom underrättas, lät Luxra klx krotocollo äl. lä. ^Im^uist. Bifölls. Herr Grefwcn och Landtmarffalken tilikännagas det han erhållit underräuelje alt BorgareStändet icke gerna wille inga i RidderskapelS och Adelns Beslut att lemna de tre Usta dagarne i weckan frie ifrän Plena t Det hade önskat att Plena skulle hällas om sörmiddagarNe, och Stats - Utskottet arbeta vin eftermiddagarne. Han wille nu fraga om Ridderskapet och Adeln wille andra eller sta fast wid sitt förut tagne beslut. Swarades att i detta beslut ingen ändring skul, le äga rum. Sluteligen tillkännagaf Herr Landtmarfkalken att walet lill Banco - Fnllmägkige, nästkommande Thorsdags-efkermiddag kl. 5 skulle komma att förrättas. Högloft. Ridderffapek och Adeln åtskiljdes kl. 2. In iillsm krotocolli O. Silverstolpe. s^te Band -chra Asch. z-. Mäll" 442 Den 12 Zebruaru. Mandagm den 12 Febrmrin Plenum kl. 5 eftermiddagen. Ordföranden Grefwe vs la Qarftis, stacob. Justerades följande:
Stånd sig derom förena, varde Constit.Utsk. genom val af RiksSt:ns plena till slutlig jemnkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfäld omröstning skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåt, hvile sedan till R. St:s afgörande. Blifva å riksdag, då öfver hvilande grundlagsförslag beslutes, alla RiksSt:n om ändringen ense åstundan. Vill Konungen hos uppdraga Constit.Utsk. att till R. St. afgifva sitt utlåt. Varder Konungens propos. icke af R. St. som ett hvilande grundlagsförslag antagen, eller blifver den å påföljande riksdag afslagen, aflemne R. St. sitt afslag — talman. Om vid riksdag —■ beslut Hr Gunther, Carl Gust.: Ju mer jag tänkt öfver 56 och 81 §5 Reg.F., ju mer jag afhört de olika tolkningarna deraf, desto mera har jag funnit nyttan och behofvet af förslag till ändring, hvarigenom motsägelserna §§ emellan kunna undanrödjas. ' Att föregångna Ständer någonsin kunnat antaga 56 § och likväl bibehållit den 81 oförändrad, skulle förundra mig, om jag icke deri såsåge bevis på, att dessa Ständer fästade sig mera vid andan än vid orden. Men i en tid, då man ser djerfva försök framstå till upphäfvande af våra grundlagar, då höga rop förspörjas efter en frihet, som i allt vill öfvergå till sjelfsvåld , då blifver hvarje otydlighet i grundlagarna ett frö till ihärdiga och förderfliga strider. Det är då af vigt, att detta frö .med roten uppryckes, innan det onda, som derur växer, hinner vidga sig allt för mycket. Man bör då un dersöka, om Utsk:s förslag erbjuder nog trygghet mot obetänkta försök till förändringar i Reg.formen. Då man betraktar 56 5, finner man, att den delar sig i tvenne huf vudafdelnirigar: den första angrde frågor i allmänhet, och den andra ang:de grundlagsfrågor särskildt.
CARL. Förordning rörande indelta infanteri regementets beklädnadssätt. Stockholm den 4 februari 1812. Då de författningar som gällt enligt gamla roteringen för indelta infanteriregementets beklädnad inte alltid medfört den åsyftade nyttan, har detta varit grund för senare tiders erfarenhet och ett viktigt föremål för Våra omsorger. Regementena har av Kronan blivit försedda med livmunderingar. En del har fått släpkläder av rotehållaren, en del fått skaffa dem själva för den högre lön de njuta. Släpkläder bör nyttjas under alla arbetskommenderingar, kompanimöten och tjänstgöring inom regementena, utom vid möten och mönstringar. 1792 klagade allmogen vid riksdagen att släpkläderna hade olika färger och beståndsdelar vid de olika regementena. 1793 utgick ett förordnande att alla släpmunderingar skulle på färgen när vara fullkomligt lika och bestå av samma persedlar. som själva livmunderingen Nu finns fullgoda släpmunderingar, som anskaffas vart tredje år. Då livmunderingarna ofta förvarats ovarsamt i rotekistorna har Vi betänkt att upphöra med Kronans beklädnadsskyldighet och ersätta med pengar istället. Vi förordnar: Att de vid regementena befintliga kronomunderingarna med alla tillbehör överlämnas till soldaterna, så att dessa har två brukbara munderingar. I fredstid skall den bäst bevarade förvaras i rotekistan under vård, tillsyn och ansvar. Den får inte användas oftare än regementsbefälet befaller. Så ofta regementena skaffar nya släpkläder byts de ut mot de gamla. Om soldaten dör eller avskedas äger han ingen rätt till kläderna i rotekistan, utan de övertas av efterträdaren. Soldaterna får ersättning i pengar för varje dag de nyttjar sina munderingar. Landshövdingen och regementschefen skall se till att pengarna används till kläder och inte till annat, så att munderingarna alltid är i tjänstbart skick. När nya kläder skall anskaffas, skall de vara av vadmal eller kläde och till färg och persedlar i fullkomlig likhet med kronomunderingen. Skulle kläderna genom olyckshändelse eller rymning bli förlorade, skall efter noggrann undersökning ersättning ges. Dessa regler gäller i fredstid. Vid krig skall alla kommenderade regementena bli ordentligt avmönstrade och deras mundering bestå av: