Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvartill tjena desse dyrbare tillgångar, om de ej kunna begagnas; följden deraf blir otvifvelagtigt, att en vid sä många Nåringsföretag oumbärlig artikel, kommer att betunga handelsvågen, och ännu mera i det fall, då all inrikes tillgång ej mera år aft påräkna. Förestållom oss endast i krigstillstånd med England, hvarifrån skola då Stenkol erhållas, för våra Fyrbåkar och andra inrättningen, hvartill de samma nödvändigt måste användas? Skall uppfyllandet af det inhämska behofvet bero af Utlänningen och fiendens godtycko? hvilken inflytelse på priset skall detta förhållande medföra? och bör man tveka i valet deremellan och emellan den national-vinst sorn sig erbjuder, då man efter fyllda egna behof, tillägger en ny exportartikel , till de få som detta land alsträr och i saknad hvaraf man ofta måste klaga, öfver en olycklig handelsställning och en återhållen Nåriugsförkofran. Så handlade man icke fordom, då man vilie bereda sitt Fäderneslands välstånd; man såg detsamma i stort och man underkastade icke detsamma stundom ensidiga ziffer-be - Den 3 Novembej f. m. räkningar för dagen. Jag har ej kunnat underlåta vånda uppmärksamheten på ett Verk, hvilket i så betydlig mohn kan bidraga till landets förkofran och det skall derföre smärta mig om Riksens Ständers Beslut skulle orsaka dess undergång. Jag bör ock härvid tillägga, att det år icke endast Stenkolen som hår förtjena afseende. Det lager af eldfast lera till en famns måktighet, hvarpå undre koiflötsen hvilar, år af ett stort och oberäkneligt värde, så i afseende på dess ymnoga tillgång som lerans förträffliga egenskaper, hvilken på stället och med ringa kostnad borde kunna användas till tegel och flerfalldiga andra nyttiga tillverkningar och utgöra en förmonlig afsättning både utom och inom Riket, hvaraf betydliga q vaniiteter nu måste införskrifvas: en omständighet af desto större vigt, som behofvet af denna material, med en stigande industri, årligen tilltager.
KammarCollegii underdåniga utlåtande af den 18 Dec. 1807, ett ogrundadt föregifvande, emedan Tiondesältningen rättade sig efter Tiondens belopp åren 1715, 1716 och 1717, eller efter den större frugtbarhet socknen jemförelsevis med gina omgifningar, ägde, redan för mera än 100 år tillbaka. N:o 571. R, II. St:rs Förstärkta Stats-Utskotts Memorial, angående Stora SjöTulls-Bevillningen. Enligt ProtocollsUtdrag af den 4> l7 och sisth December, hafva samtelige resp. RiksStånden till Förstärkta Stats-Utskottet öfverlemnat afgörandet af de Frågor, rörande Stora SjöTulls-Bevillningen, hvaruti RiksStånden stannat i olika beslut. Och har till följd häraf Förstärkta Utskottet, j den ordning Grundlagen föreskrifver anställt omröstning öfver nedannämnde i detta afseende af Bevillnings-Utskottet uppgifne, utaf ItiksStånden godkände Propositioner: 1:0 Den som, jemlikt Bevillnings-Utskottels förslag, vill, att för en Tunna Beck, med ett TulJvärde 3xa Stats-Utskottets af 9 R:dr, skall i utförsel-Tull bestämmas 12 skr, röstar Ja, Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer för E11 Tunna Beck, med ett Tullvärde af 8 R:dr, att såsom utförselTull utsättas 8 skr. Voteringen härom utföll med 65 Ja och 54 iVej. Och som Ja vunnit, är för en Tunna Beck, med ett Tullvärde af 9 R:dr, i utförselTull bestämt 12 skr, 2:0 Den som bifaller Bevillnings-Utskottets förslag, att, för utförandet af 1 Lisp. oarbetade Ben skalf bestämmas en Tull af 2 sk. 6 r:st., röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner
Att vilja utsträcka Regeringens omtanka i denna del ända derhän att, sedan ett privilegium vore bevil jad t, ständigt se efter, om det borde återkallas, anser jäg obilligt icke allenast för bankbolaget, utan äfven för Regeringen, och jag kan icke se, huru någon, under sådana förhållanden, vill åtaga sig att vara Konungens närmaste organ för financerna. Icke heller kan jag finna, att behofvet af denna rättighet är så stort, som Hr Gunther velat förespegla; ty om möjligtvis för många privatbanker uppstå, ligger correctivet i sjelfva sakens beskaffenhet. De måste nemi. antingen inskränka rörelsen eller också gå öfver ända. Om Sty-i reisen fäster deras uppmärksamhet på vådan af en för långt utsträckt rörelse, så är det troligt, att bankerna derpå skola göra afseende; men om de icke göra afseende derå, så lärer Styrelsen icke underlåta att med ökad uppmärksamhet vaka deröfver, att grundfonden med Ihy tillhörande säTerhetsliandhr befinnes uti föreskrifvet skick, och skulle det hända, att en sedel icke inlöses,- lärer Styrelsen icke underlåta att begagna sin rätt att återkalla det meddelade privilegium. Men att bestämma, alt privilegium meddelas på 20 är, och tillika stadga, att detsamma, utan någon öfverträdelse af de gifna föreskrifterna, kan återtagas, anser jag innefatta en omening och tillstyrker derföre afslag å denna §. Frih. Stjernstedt, Theodor: Jag finner visserligen, att många skäl kunna anföras mot förevar. §, och skall derföre icke envist yrka på dess antagande; men jag vill blott upplysa, att denna § tillkom, sedan 8 § fått den redaction, den befinnes hafva, och enligt hvilken bankerna skulle äga att med sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, inlösa sina creditsedlar, då Utsk:n ansågo något correctiv böra sökas, genom hvilket man kunde förekomma en öfver håfvan utsträckt sedelemission.
Stats-kontoret i dess afgifna un - Slats-Utskottels Utlåtande M 13. 3 derdåniga utlåtande upplyst, samtlige anslagen å tredje hufvudtiteln från och med den 1 Juli 1838, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga bref den 27 April samma år anordnas till Herr Stats ministerns för Utrikes ärendena disposition och Kongl Stats kontorets befattning med anskaffande af vexlar upphört, hvadan icke heller den utländska myntsorten i Kongl. Stats kontorets räkenskaper numera förekommer, — hemställa att, hvad Kevisorerne i denna fråga framställt må förfalla. § 3. (i #87 iirs Rev.-ber. |iag. 16. 1868 års i) [jag. 10. tillåt, [jag. #äS. Kevisorerne, — som i båda berättelserna meddelat dels uppgift ä de sammanlagda beloppen af de under revisionsåren gjorda anvisningar till extra utgifter å 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te, 7:de och 8:de hufvud - titlarne, dels den upplysning att deruti inginge ej allenast åtskilliga, till vederbörande Departements-chefers disposition för af Kongl. Maj:t konda behof, anordnade summor, utan jemväl för år 1836 andra belopp, som äfven varit ställda till Departements-chefernas disposition, emot underdånig redovisning, hvaribland å 8:de hufvud-titeln 1000 K:dr Banko atill arfvoden och gratifikationer ät vissa tjenstemän och vaktbeljente vid Ecklesiastik-departementets Expedition för af dem under nästliden år (1833) förrättad extra tjenst,» — hafva, beträffande sistnämnda belopp, fästat uppmärksamhet dervid, att en så beskaffad utgift blifvit anordnad under denna form. då deremot de för extra tjenstgöring inom öfriga Stats-departementen anordnade summor blifvit pä vanligt sätt redovisade och utgiften verificerad medelst räkenskaperne bilagda qvittenser af de tjenstemän, till hvilka arfved oseller gratifikations-medlen blifvit anvisade.
Vid närvarande tillfälle åter, då fråga är om verkställigheten af upplåningen och medlens distribution, säges ingen brist vara på ograverad jord och säkerhet för utlåning af hela summan. Jag deremot anser försigtigheten fordra, att man ej går längre i upptagande af lån, än de lånte penningarne kunna inom Riket genom utlåning användas. Omöjligen kan jag finna någon fara eller olägenhet uppstå derigenom, att man, innan penningarne upplånas, genom kungörelser, gör sig underrättad, hvilka personer önska lån, och till huru stort belopp, helst om tillgången på lånesökande verkeligen är så stor, sora vissa Herrar förmoda. Tidsutdrägten genom en sådan åtgärd skulle blifva ganska obetydlig. Jag kan derföre ej afstå från 64 H. >5* D e ii 4 Mars. mitt tillägg i denna punkt, alt länet roå upptagas endast i den mohn medlen åter kunna mot full säkerhet utlånas. Herr Rosenblad: Den siste värde talaren har förgätit, att genom ifrågavarande uppoch utlåning beredas tillgångar ej blott för dem, som förut icke äro skuldsatte, men behöfva låna, utan äfven för omsättningar, mol lägre ränta, af äldre intecknade skulder, hvilka sednare Utskottet tillstyrkt böra företrädesvis af RiksgäldsContoiret gynnas. Jag ber om förlåtelse för det jag upprepar så allmänt bekanta saker, som de mångo sätt, hvarpå inteckningar kunna omflyttas och förändras; men då det synes mig nödigt, emedan den värde ledamoten tyckes vara derom okunnig, får jag nämna, att innehafvare af senare inteckningar, hvilka småningom blifva allt bättre, postponera sine inteckningar efter nyare; att äldre inteckningar inlösas och försvinna; alt desse öfverflyttas på anhan långifvare, äfven med förändrade vilkor i särskilde förbindelser, och så vidare. Just för det att jordbrukarne äro skuldsatte, och deras jord graverad, söka de lån af den ifrågavarande fonden. Då således premisserne i Herr Cederschjölds framställning äro origtige, förfaller också den derpå grundade slutsatts.
Låt honom vare, käre herre; han rusker väl opp sej. Gå nu, Per, och säj te dansfolke att marschere fram. Det har samlat sej en hel mängd nere på bakgåln, såg jag. Taler vi se'n väl ve herr Patron, så är han nock så god och ber di här rare spelmännera frå Stockholm (^pekar på orkestern^) drille lite grand åt oss på fejolera. (^Per går^) Kom, Erik, och sätt dej här bredve Britta, så ska' vi allihop se på dansen. (^Erik sätter sig bredvid Wilhelm^) Jaså, du sätter dej bredve unge herrn? Nånå, du har inte sett honom på så länge; det kan vare roligt för dej te språke med din förre läskamrat, må vete. Britta får du nock råke så mycke du vill se'n. FJERDE SCENEN. De förra. Bondfolk, hvaribland PER, ANDERS, BENGT på Åsen och HINRIK i Backa, ^tågar, med en spelman i spetsen, parvis några gånger omkring majstången, sjungande:^ Takt tu go' vänner! Marsch, två i sänder, Rundtomkring majstången, ståtlig och grann! Se'n ska' vi svänga, Hoppa och slänga; Nämndemansfar han har bjudit oss, han. Hatten från skallen! Ropen och trallen: Hurra, Sven Ersson, den dråplige man! Nej men se faten! Och all den maten, Bränvin och öl kors för tusan i våld! Dans se'n man fått sej, Smörjer man godt sej; Nämndemansmor är, min själ, inte såld. Hatten i näfven! Ropom nu äfven: Hurra, mor Lisa, den matmor så båld! Sven (^när folket stannat^) Välkomne hit, go vänner! Nu ska ni danse och muntre er så mycke ni nånsin orker. Sväng på te en början med den der nymodige Fryksdalspolsken; det är en rolig dans, och utåf Stockholmsherrskape är det foll inte så månge som sett honom. (^Fryksdalspolskan.^) Sven (^efter dansens slut^)
Då Introduktion begäres, bör Konungens nådiga Diplom i bufvudskrift upvisas; och åligger Direkt, noga tillse, att icke allenast vederbörlige qvittenser öfver de i förfatlningarne påbudne Introduktions-afgifter, utan ock Sköldebrefvel i afskrift, Vapenplåt, samt fullständigt uprättad Biograpitisk Genealogie öfver alla till Ätten hörande personer, till Direkt, varda ingifne, innan Introduktionen beviljas oell Introduktionslistan utfärdas. § 9- Sist en månad före den tid, då lagtima riksdag infaller, och genast efter det kallelsen till urtima riksdag blifvit i hufvudstadens kyrkor uplåst, läte Direkt, i den Officiella Tidningen kungöra och erinra, huru Fullmakterne till den blifvande riksdagen böra, enl. Ridd.Ordn., inrättas, och hvad som bör iakttagas, om inträde å Riddarhuset skall vinnas; samt i öfrigt besörja, alt den i 10 § Ridd.Ordn. omförmälde upropslistan utskrifves, äfvensom att serskilde af Ridd.Fiskalen uprättade och i Hofrälterne med de der befintlige anteckningar jemförde sammandrag öfver de vid Riddarhuset samlade underrättelser, som kunna förhindra serskilde ledamöter af R. o. Ad. att intaga såte och stämma, varda upropslistan bilagde. Dessutom skall en serskild, på de i Ridd.Archivet befintliga Genealogier grundad, af Direkt, undertecknad, före hvarje riksdags början justerad, förteckning varda upropslistan bilagd, hvari, jemte hvarje lefvande Ätts nummer och namn, jemväl uptagas, såvidt Genealogien sådant vid handen gifver, dopnamn och titel å den medlem af ätten, sora hufvudmanna-rätt utöfvar, eller ock de hinder, som förekomma för ättens representerande å Riddarhuset. § io. Vid början af hvarje riksdag bör Direkt., genom Ridd.Utsk. till R. o. Ad. inkomma med förslag huru tryckningen af R. o. Ad:s prot:r må lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas.
Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg, eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad, eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstä hvad för ändamälet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför. Har egare af llygsandsfält försummat att derom taga sådan vård, som särskildt föreskrifven är; ege ock Konungen förordna, att det fält afstås skall; och gälle i öfrigt, i fråga om vilkoren för afträdande deraf, hvad i denna Förordning om annan jord eller lägenhet stadgas. Ar fråga om jords eller lägenhets begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, utan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöfligt är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses. För inträng, som derigenom må kunna förorsakas, vare dock den, som intrånget lider, om han derå gör anspråk, berättigad tili ersättning. Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör; då skall frågan härom pröfvas af särskild Nämnd, som vid Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes pä sätt här nedan stadgas. 2 §. Göres hos den i 1 § nämnda Under-Rätt skriftlig ansökning om särskilda Nämndens tillsättande och visar sökanden, alt Konungen godkänt behofvet af jor - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 34. I!» dons eller lägenhetens afstående eller begagnande, samt att tiden, dä den skall afstäs eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd, utlärde Rätten stämning pä egare och andre, som uppgifvas i saken halva del.
Har jag riitt, sH har afven du ratt, ty samma tanke har rarit p i besok i min hjiirna, och jag har ingentipg emot att gifva honom husrum diir, slvida den forhgller sig stilla och beskedligt. Xen hur realisera en sddan id&amp;? That is the ' question. Min forsta impuls var att tillskrifva forf. af den ifdgavarande artikeln for att bedja honom som redaktiir satta sig i spetsen for foretaget. Ridrag amnade jag 1ofi.i frill tvenne fi-untimmers pennor (din och min) sdsom permanenta medarbetare och dessutom vill jag forsoka skaffa extra bidrag. hvad sager va1 du om mina djerfva planer, minn vidtsvafvande fantasier ?~ SHdant var uppslaget till w Tidskrift for Hemmet,. Under loppet af 1559 utgafs forsta &amp; rgQngen, sorn helt och hbllet fylldes af redaktriserna sjafva. Det var w En iidslcr~t uia.12 namn D: ~. Artiklcma Siro ofta ej ens signerade, fostbrodralagets enhet var fnllstiindig, de tu voro ett. Man har numera sviirt, afven niir man personligen kgnt forfattarinnorna, att alltid kunna gifva, hvar och en sitt. Dessa upplcfde nu en lycklig tid. Det roacle dem obeskrifligt att under anonymitetens skyddande f orkladnad f b sjungn mt sina hjiirtans tankar om en mangd frBgor och att f &amp; lyssna iin till smiclrrande anmarkningar och sakliki bifall, an till klander och ogillande. Dot ena som det andra ledde till mystifikationer och sin8 oskyldiga intriger, som gjorde redaktriserna stort noje.
Men jag skiljer mig från honom deruti, alt han anser den af Utskotten föreslagna redaction af förslaget lill underdånig skrifvelse i detta ämne vara fullständig, då jag deremot önskar alt det måtte utsättas, alt Årslrycket må utdelas, så länge och intilldess Konungen anser Författningssamlingen kunna bringas till den fullkomlighet, och vara Ställd under de controller, att Författnin - Den ia Junii e. m. 95 gars promulgerande genom densamma må kunna äga rum. Det är den stora skillnaden emellan Friherre Ehrenborghs mening, och mitt förslag, att Friherre Ehrenborgh tror ändamålet kunna vinnas genom de blotta orden: "intill dess Författningssamlingen ”kan bringas till fullkomlighet,” och att jag tror det Rikets Ständer böra hos Konungen anmäla saken, med anhållan, att han måtte låta vidtaga sådane controller, alt Samlingen får den säkerhet till bokstafven, att den kan tillämpas. Jag underställer Ridderskapet och Adeln, om icke en så vigtig sak som denna, hvilken genom häfd blifvit lika med Lagen, det vill säga att ingen Författning tillämpas, innan den är promulgerad, kunde föranleda mig att föreslå en bestämd ordalydelse, och om vi ej utsätta oss för olika tydningar, derest vi ej säga, att Konungen utan Ständernas beslut kan göra förändring häruti. På denna grund föreslår jag, att de orden mätte införas: ”intilldess Konungen anser Författningssamlingen kunnat bringas lill den fullkomlighet och vara ställd under de controller, '■”att Författningars promulgerande genom ‘'densamma må kunna äga rum.” Då Konungen finner, att saken så kunnat beredas, lärer Han ej underlåta, att anbefalla Årstryckets upphörande, och med detsamma gifva alla vederbörande tillkänna, att de skola rätta sig efter Författningssamlingen, samt låta utmärka de Författningar, hvilka 96 Den 12 Juni i e. m. böra å Predikstolarne kungöras.
Saltpeter-tillverkaren med nödig upplysning och biträde tillhanda, så ofta de påkallas. Jag inser ingen nödvändighet, att genom öfverflyltning på IndragningsStaten låta desse tjenstemän uppbära lönen såsom en pension, så länge de kunna göra någon nytta. De böra derföre efter min tanka, så länge de åtnjuta lönen, fortfarande bibehållas inom de ifrågavarande Länen, ifall möjligtvis deras biträde skulle påkallas af någon enskild, som funne sin räkning vid att anlägga Saltpeterlador. Friherre Cederström: Lika med Friherre Anckarswärd, anser jag Saltpetersjuderi-tjenstemännen i de Län, der de komma att indragas, fortfarande böra göra tjenst, så länge de uppbära lönen. Gottlands Län är ibland dem, der Saltpetertillverkningen ej ansetts motsvara kostnad erne, och der man således ämnar indraga SaltpetersjuderiStaten. Likväl lemnar provincen ett ibland de ypperligaste tillfällen till Saltpetertillverkning, om det rätt begagnades. Men orsaken, hvarföre det blifvit obegagnadt, är den, att Länets SaltpeterSjuderiStyresmän ej föregått allmänheten med exempel af sjelfanlagda planllador. Den nuvarande Styresmannen Herr von Schantz är en gammal man, som icke velat ingå uti det härtill erforderlige förlag i ovisshet örn han 44 Den 28 April e. m. skulle lefva länge 110g, för att skörda frukten deraf; ehuru han numera redan varit så länge vid tjensten, att om han genast börjat lägga hand vid ett sådant företag, skulle han haft tillräcklig tid att draga en betydlig vinst deraf. Emedlertid harprovincen, i saknad af föresyn, ej fattat förtroende för näringen. Då likväl denna näring är af stor vigt för försvarsverket, skulle jag för min del tro, att den obetydliga lönen ej bordt komma i fråga mot den nytta, som kan vinnas genom näringens uppdrifvande. Men om den föreslagne indragningen anses lämplig, skulle jag åtminstone tillstyrka, att de på indragning ställde tjenstemännen fortfarande åläggas tjenstgöring, så länge de uppbära lönen, och således icke uppföras på Allmänna IndragningsStaten.
Skri/velse, N:o 88. kaslar på detsamma icke blott misstanken utan beskyllningen för otillräcklig vetenskaplighet; och anse Rikets Ständer deras strid för hvad sorn blifvit benämndt Institutets förlorade rättigheter just innebära en borgen för de förhoppningar, man är berättigad alt bygga på den fria täflan emellan de olika läroverken, enär det i sjelfva verket icke är rättigheter, utan skyldigheter, Institutet vill återvinna. Förlusten bar emellertid, enligt Rikets Ständers omdöme, hårdast drabbat den medicinska undervisningen och på samma gång samhället. På de mindre medicinska läroverken hopas en alltför vidsträckt undervisningsskyldighet, då man deremot hindrar det fullständigare läroverket alt begagna de krafter, som det eger till undervisningens fromma. Genom att monopolisera vid fakulteterna den teoretiska undervisningen och examen, inskränker man den fria vetenskapliga täflan med sina goda följder, och vållar dymedelst, att de (vänne minst fullständiga läroverkens smärre krafter lagas i ett onaturligt stort anspråk, under det att lärare vid Institutet i afseende på undervisningen i teoretiska läroämnen, så alt säga, sättas på indragningsstat. I afseende på den fria täflan, som med det nu framställda förslaget jemväl åsyftats, har man påstått, att det vore omöjligt och obilligt att begära det de två läroverken, eller Universitetens medicinska fakulteter, med betydligt mindre lärareantal, skulle kunna täfla med det tredje, eller Institutet, som eger flere lärare än de båda andra tillsammans. Men om än Universitetens medicinska fakulteter ega mindre lärareantal än Institutet, åligger det likväl, så som den medicinska kursen för närvarande är ordnad, minst åtta af Institutets lärare alt under en viss tid af studiikursen äfven lemna fakulteternas lärjungar klinisk undervisning på de större sjukvårdsanstalterna i hufvudstaden, hvarigenom den förespeglade orimligheten af täflan helt och hållet försvinner, enär desse lärares undervisning således är gemensam, eller hvad man kallar ett cornmune bonum, för alla tre läroverken.
Han kom, men tog ej illamåendet så »en bagatelle», som Emil väntat. Madame skulle genast lägga sig, han skulle komma igen följande morgon. Febern tilltog och det dröjde ej länge förrän doktorn gaf den namn: tyfus. Tyvärr, en mycket elakartad form, sade han och skakade betänkligt på hufvudet Edith var för det mesta sanslös, men under sina få rediga ögonblick såg hon på Emil med ett ängsligt, förvånadt uttryck i sina stora, feberglänsande ögon. Han var ständigt bredvid henne och hjälpte barmhärtighetssystern på ett alldeles icke tafatt sätt, det var som om hans egen sjuklighet och nervositet försvunnit, sedan han ej längre fick tänka på sig själf. Hon fantiserade oupphörligt, de sista dagarne om renskrifning och korrektur. Glöm för all del inte att stryka ut det där kapitlet, bad hon gång på gång. Lindner var fullkomligt bedöfvad, när slaget träffade honom. Det kändes nästan som ett fysiskt slag öfver hjässan; han försökte tänka, det var omöjligt, tänka, att hon var död, hon, som varit så full af lefnadsmod och planer, som känt sig vara så oumbärlig för honom, för dem alla. — Han försökte föreställa sig, hur hans lif skulle bli utan henne. Och så kunde han ej tänka vidare. Han tog sig åt hufvudet och lade handen öfver ögonen. När han såg upp, stod läkaren, som skött Edith, framför honom. — Jag har kommit igen för att utfärda dödsattesten, sade han. Vill monsieur vara god och uppge madames födelseort, år och dag? Lindner såg på honom med en hjälplös blick. Skulle han? Inte kom han ihåg det! Jo, visst, det var väl inte något svårt årtal för honom! Ett ögonblick flögo hans tankar, han visste ej hvarför, till Karl den Djärfve af Burgund; han försökte komma ihåg hans födelseår. Det föreföll honom, som om det var på den uppgiften doktorn satt och väntade med pennan i hand. Doktorn! Å, nu visste han! Det gällde att samla sig, han måste, ingen kunde hjälpa honom — han måste! — UPSAL, SUÈDE, l:er Julliet 1856, sade han hastigt. Så började doktorn tala med honom om begrafningen. Var det något särskildt monsieur ville arrangera?