Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boken i sin helhet utgör en af julliteraturens allra värde-fullaste alster. Sångernas bok af Heinrich Heine. Öfvemttning af Herman A. Ring. Då för ett års tid redan några posthuma anteckningar af Heinrich Heine skulle lemna pressen, tillkännagaf förläggaren, den ansedda firman Hoffman &amp; Catnpe i Hamburg, att skaldens samlade skrifter voro under årens lopp spridda i Åttio Tusen exemplar. Perlan bland de99a i författarens hemland så utomordentligt populära alster utgöres ju ovedersägligen af den lyriska poemsamling, som nu för första gången blifvit i sin helhet tillgänglig i svensk drägt. Äfven i vårt land bör hvarje bildad uppmuntra detta företag, att med vår literatur i ordets egentliga mening infbrlifva en af de oefterhärmligaste skrifställare, som någonsin i verlden funnits. Ty detta må rättvisligen sägas, att öfversättaren visat sig ega den väsentligaste förutsättningen för en Heinetolk, nämligen att kunna poetiskt återgifva stämningen, den förtrollande, bedårande stämningen i Heines lyrik, der alla sinnesrörelser skifta dallrande i hvarandra, från jublande glädje till förtviflande sorg, från etsande hån till rörande erotik. Menniskohjertats innersta poesi vaknar åter upp med Heine, efter att ha varit .nedtryckt af stel förståndsprosa. Som lätt förklarligt är, råkar Heine i strid med alla » kälk-borgarsjälar »; hans för dem olycksaliga qvickhet utgör väl den egentliga anledningen till dessa kollisioner; ty Heine hyser, sanningen att säga, en oöfvervinnelig motvilja, icke så mycket motallvaret som sådant, utan mot det hycklade allvar, som Ijenar okunnigheten * och dårskapen till täckmantel och som är intet annat än ett konstgrepp för att l&amp;ta verlden tro, det man eger mera förstånd och insigter än i sjelfva verket är fallet. ÄfVen fbr denna sida af den heineska diktkonsten har öfversättaren visat sig ega en lycklig fyndighet i valet af uttryck; det är inga slitna vändningar, utan nya och friska omplanteringar i svensk jordmån.
Det Särskildta Utskottet har verkställt hvad Riksens Ständers förtroende åt detsam» ma sålunda uppdrog, och dess Ordförande, Herr Grefve von Schwerin, har allmängjort sitt yttrande till Utsko‘:ets Protocoll af den 6' i denna månad, om förlägenheten i allmänna rörelsen, 01 sakerna dertill och botemedlen deremot, Frågans vigt, dess stora omfattning och den verkan dess afgörande måste äga pä all» mänt val, bjuder deråt en lika odelad som förtjent uppmärksamhet. Len tafla, som Utskot» tets Ordförande framställt och hvilken, sont han sjelf säger, är tecknad ”icke etter inbdl”ningen, utanefter naturen”, är redan till sitt ämne allvarsam, men blir det ännu mer genom den stil, som för målningens utförande blifvit antagen. Det oaktadt säger Herr Ordföranden ”likväl ofta hafva inskränkt sig inom att endast gifva contourer, och att deras il yl lande skulle stundom hafva fordrat mörkare lärger än han älskat att använda”. För min del skulle jag dock hafva önskat att en sådan inskränkning icke ägt rum Den första regeln för en målning elter naturen är sanning, och de mörka färger den påkallar, borde således ej heller i den fullbordade taflan saknas. Idka med Herr Ordföranden förklarar jag att min blick har varit och skall blifva fästad c ndast på saken, fri från all personlighet. Hr Gtefve Schwerine medborgerliga sinne kräfver ej mitt vittsord: bans omfattande åsigt behofver ej mitt beröm Uti ämnen af denna Den 22 Jim, 553 beskaffenhet mäste öfvertygelsen om medlen kunna vara olika, fast målet är ett» Under utöfningen af trägna embetsgöromål, saknar jag nödigt rådrum att, på sätt sorn jag önskade, utveckla mina tankar. Måhända skall nåiton mera ledighet snart eller sednare återgifva mig detta nu saknade tillfälle, och jag Bkall då ej underlåta att äfven för min del göra Allmänheten reda för mina tänkesätt, ide delar af ifrågavarande ämnen, der jag icke med Grefve Sehwerin kan instämma.
Grefve Cronstedt: ”Då jag har anledning att tro, att det senare alternativet blir bifallet af Borgare-Ståndet, har jag tagit mig friheten begära Herr Friherrens och Landtinarskalkens proposition till bifall å detsamma; jag skulle eljest hafva förenat mig med Grefve Frölich i begäran om återremiss, för att förekomma den olägenhet, som måste uppstå, i händelse 2 Stånd antaga det ena, och 2 Stånd det andra alternativet.” N:o 42. Grefve Frölich: ”Det är ett litet obetydligt missförstånd mellan den värde ledamoten och mig, som lätt är rättadt. Det består blott deruti, att första gången ett Utskotts memorial eller betänkande förekommer, kan det icke annat än antagas i sin helhet och icke med förändringar. Det skall antingen i sin helhet antagas eller ock återremitteras. Som nu Grefve Cronstedt sjelf icke synes vilja, att det skall i sin helhet antagas, och man icke kan få proposition till bifall på ena hälften deraf, så är enda utvägen Aterremiss, på det Utskottet må rätta det fel, som majoriteten begått att fram - Prot. llldr. d. 27., 28 Mars 1840. i85 ställa ett alternativt förslag. Det är blott i formen som ett litet misstag egt rum, hvilket nog Herr Friherren och Landtmarskalken lärer observera.” Nro 43 Grefve Cronstedt: ”Till svar å hvad den siste värde Talaren invändt, får jag lemna, att då, efter hvad upplyst är, Bonde-Ståndet antagit det senare alternativet, måtte äfven proposition tili bifall derå blifvit framställd. Vid slutlig föredragning af de sedan sista Riksdag hvilande, celi af Constitutions-Ulskottet jemte dess den 7 och 20 dennes på bordet lagde, memorial N:o 5 uppgifne förslag till ändringar i Rikets Grundlagar, äfvensom af Constitutions-Utskottets memorial af den 26 dennes, angående en rättelse i uppgiften om det hvilande förslaget till ändring i Irsta perioden af 60 §.
Majit är uti en till Rikets Ständer särskilt aflåten, lill Utskottets behandling remitterad, Nådig Proposition (Nio 116) föreslaget, alt, för bildande af en kapell-församling inom Pajala socken af Norrbottens län, Rikets Ständer mätte anvisa dels lör en gäng 4,800 Ridr till uppförande af en kapell-byggnad vid Muonionalusta, 4,000 Ridr till inköp af hemmanet Nio I om, -f1br mantal i Muonionalusta by lill boställe åt den blifvande kapell-predikanten och 5,000 Ridr till uppförande af bönehus med begrafningsplats vid Turtola bv, dels ock tills vidare årligen 600 Ridr till lön åt kapellpredikanten i Pajala, intilldess kapellboerne sjelfve förmå alt honom aflöna, samt 75 Ridr till ersättning ål preslerskapel i Öfver-Torneå för dess embetsresor lill gudsljensters förrättande i bönehuset vid Turtola by.
I Maj insjuknade lärjungen, fast lindrigt; men vid 77 år är man lätt uppskakad, blir barn på nytt, blir svag för de vidskepelser, man kanske afskuddat sig alltsedan barndomen; alltså fruktade jag, att så bergfast han än hittills stått emot alla frestelser, presterna dock till slut kunde få honom i sina nät, tratta i honom de föråldrade traditionerna, och allt det der, som hör till det conventionella; och således i grund förstöra mitt verk. Alltså medan hans själ ännu befann sig i sin största möjliga skönhet, sin skäraste täckhet, beslöt jag befria honom för frestelserna, och förflytta honom till de saliges öar, till jaspispalatserna och rosenlundarna, bland sagodiktande Mournis, bland mabinig-qvädande och nagginoth-knäppande liljejungfrur, till Smaragdbruden, till Azilia, Stellamira, Tintomara, Solaviv, Qvarn-Brita och hundra andra, mellan hvilka han kunde få välja, nej, få allihop, dock undan för undan. Tre gånger administrerade jag, såsom prest af den äkta framtidsreligionen, den sista smörjeisen; men fastän hans vilja var upprorisk mot mästarens, fastän han ej kunde öfvervinna det djuriska instinktlifvets förskräckelse för den hvita soppan, det själaräddande aqua vitæ, stretande, i sin andas förmörkelse och förstockelse, emot det viaticum hans själasörjare så kärleksfullt räckte honom; fastän, säger jag, han fegt ville lefva, då en högre och visare vilja beslutat hans död, fastän han cyniskt än klibbade fast vid de usla sjuttontusen och derom till min olycka bråkade så högst miserabelt; – oaktadt allt detta, var han ändock så pass underkufvad, att han icke misskände min välmening, ty han vägrade, som du vet, ståndaktigt att anklaga mig. Märk nu min makt öfver alla, som kommo inom min berörings trollkrets, på alla, säger jag, utom på Hedda Häger.
Köping skall i allmänhet hafva gemensam Sockne-nämnd med det Landl-Districl, hvarmed den utgör gemensam socken, men för större köpingar må del ankomma på öfverenskommelse inom socken att serskild Nämnd tillsätta. 3. Morn. Den del af Landt-Pastorat eller socken, som hörer till stadsförsamling, skall hafva serskild Sockne-nämnd, derest icke för hemman, som ej höra lill serskildt Landt-socken, öfverenskommelse IrälFas, att de ställa sig under stadens förvaltning för de ärenden, som annars skulle tillhöra Sockne-nämnd. Mindre städer måga jemväl förena sig om gemensam Sockne-nämnd med Landt-socknar, som de tillhöra. 4 Moni. Det ankommer på Sockne-nämnden, att efter den olika beskaffenhet af de Nämnden tillhörande ärenden, dem på mindre, inom Nämnden valde, Afdelningar behandla. § '6. i Moni. Sockne-nämnd skall bestå af Ordförande, vice Ordförande och fyra eller flere, högst Nio Ledamöter. Kyrkoherden eller den, hans tjenst förrättar, ege dock, då han ej är vald till Ordförande eller vice Ordförande, rättighet att såsom Ledamot i Nämnden deltaga, då hans embetspligt och behofvet så påkallar. Ledamölernes antal må för öfrigt bero af bestämmelse vid Socknestämma, sålunda alt Pastoratet eller Socknen, i mon af dess vidd och folkmängd, indelas i vissa rotar eller district och från hvarje af dem utses en Ledamot, hvilken tillika , såsom Ålderman inom districtet, har närmaste uppsigten å alla förhållanden, som hafva sammanhang med Nämndens åligganden och besörjer dertill hörande verkställighets-åtgärder. Är samhället så inskränkt, att det icke lämpligen kan indelas i fyra district utses, lill fyllnad i antalet,' Ledamöter, utan Åldermans befattning, äfvensom det ankommer på Socknestämma, alt, utan afseende å districts-indelningen, utse Ledamöter i Nämnden till det medgifna antalet. i Morn. För hvarje Ålderman skall utses en Suppleant, som företräder hans ställe, då han är hindrad att sin befattning utöfva. § *7- i Moni.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte yttrande, i fråga om lönförbättring för KronoBetjeningen på Gottlsnd och i Bohus Län, samt angående trycknings-kostnaden af Landshöfdingarnes Embets kungörelser. Angående väckt fråga om Rotehållarne i Fellingsbro Härad af ålder anslagen Spannmåls undsättnings tillgodonjutande. Från joen 6 junti e, m. Från Expeditions Utskottet i Af den 2 dennes. Angående förslag till controll derå, att Riksens Ständers beslut diå vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Majit expedierade. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till tio om altonen In fidem Protocolli) O. J. Lagerheim, Onsdagen den II Junii. Plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande i Utdrag af Protocollet hållet hos Högloft. Ridderskapet Och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 6 Junii 1823. Ad, Prot. \r, Band. 11 j6a Ben n Junii f. m. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedsnnämnde Utskott inkomne samt den o dennes på bardet legde Memorial och Utlåtanden: Frun BevillningsUtskottet: Af den 16 sistledne Maj: N:o 8. Angående antagande af en Vakt-i mästare, • • ' 7 Af den 20 sistledne Maj: N:o 1 r. I anledning af väckt motion om afkortningslängdernes öfver Kronoutskyldernea ingifvande till HäradsRätteme. Från Lag-Utskottet. m Af dea 13 sistledne Maj* N:o 63. I anledning af väckt motion, att frågor om hemmansklyfningar och besuten-j het må från LagmansRätts lika med andra tvi, atemål i vanlig besvärsväg få fullföljas. Af den 9 sistledne Maj: ' . V N:o 64. Angående Expeditionssättet af Kongl. Majits Nådiga Resolutioner i Besvärsmål. Den £l Juni i J. m, 163 Från Särskildta Utskottet:
Min vördsamma hemställan är altså, att den af Utskottet föreslagna förändringen i afseende på handelsboks vitsord må göras generel, eller utan undanlag för förhållandet emellan handlande inbördes, samt att, i följd häraf, ur 2:dra §. af Utskottets förslag, de orden: emot annan, än handlande, må uteslutas, tillika med hela 3:dje §. och citalionen deraf i den zj:de.” af Herr Lagergren: ”Ifrån Utskottets beslut i 3 §. af den föreslagna nya författningen, är jag skiljaktig i så måtto, att jag anser Utskottets tillägg om den verkan på bevisningen, som skulle tillkomma handelsbref eller reqvisition, eller factura eller connässement eller forsedel, icke kunna antagas. Derigenom skulle göras en väsendtlig rubbning i det vitsord, handelsböcker böra äga angående transaetioner handlande emellan. Dessa transaetioner afslutas ofta mundtligen, och om de contraherande vistas på samma ort, passerar emellan dem icke något skriftligt. Tillägget skulle i tillämpningen kunna leda derhän, att handelsbok, äfven i förhållanden emellan två handlande inbördes, icke skulle äga vitsord eller medgifva edgång, med mindre andra styrkande omständigheter tillika företeddes. Då första momentet i §. icke godkänner handelsbok såsom bevis, eller tillåter dess beedigande under annat vilkor, än att skäl icke företes, som bokens vitsord förringa, synes stadgandet inrymma tillräcklig frihet till motbevisBih. till R. St. Frot. 1845, 7 Sami. 1 Afd. 28 Häft. 3 H Lav-Utskottets Betänkande, N.o 92. n nings framställande, utan att behöfva sätta sjelfva principen i våda genom ett "uttryckligt tillägg. Jag är derföre af den tanka, att hela senare momentet bör utgå, och att paragrafen bör inskränkas till första momentet, som alldeles instämmer med Civil-lagförslagets text. af Herr Eklund, sun instämt i Herr Lagergrens reservation. S T O C K II ÖL M , Lundberg & (.'omp , tSg5. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. 1 M 93.
N:o 26 . 260,000 — 1,026,334 k-^För tillfälliga och särskilda utgifter afsatt: för de i Stats-Utskottcts Betänkande N:o 335 upp - TranSp. 3,997,334 Z24 Statsoch Bando-UtskottenS Transp. 3,997,33,4 tagna,-pä Riksgälds^Contoirct redan anwisade behof 84,463 Behållning för blifwandc tillfälliga behof 4v,83 — - -— 124,666 Summa Extra anslag 4,22,000 Pä famina grund, som Utskotten bilagt en Tabcllarist framställning öfwer de belopp, hwilka ärligen blifwa tillgängliga af de extra inkomsternc, fä Utstotten, till motsvarande jemförelse, wördsamt öfwerlemna en dylik framställning Tab. Lttk. e. öfwer de belopp, som för hwarie är beräknas blifwa för a mingon behö sliga, och pä de bchällningar, hwilka de första arén anses lunna till de efterföljande. Z brist pä nägop bestämd fördelningsgrund för de 2,820,000 R:dr till Försvar swerker, hafwa Utskotten uppfört en lika andel pä hwartdera af de 5 ären; och dä, undör störa af 'deni, tillgangarnc betydligt öfwersiiga de beräknade bebo swen; sä rubbas icke geno», denna fördelning Stats-Utstottcts af N.-Stäter godkända tillstyrkande i Bckänkandet Nw 26^, att Koirgl. Majit »nä kunna i afräkning ä de militaira anslagen lyfta större summor de första ären. Enahanda anse Utstotten förhällandet böra wara med anslaget lill Andra Lifgardets Eassernbyggnad i hufwudstaden, ehuru Utstotten beräknat de ntgäende summorne till samma ärliga belopp, som de hittills utgjort.
Det är och förblifver en sanning, att krig, det må föröfrigt bereda aldrig så rika skördar af ära och lagrar, dock är ett ondt, från hvilket man helst skulle se menskligheten befriad, men då detta aldrig lär kunna ske, emedan menskliga lidelser och passioner äro dess orsak och man således icke vågar hoppas, att fredens välsignelser för beständigt skola skänkas vårt land, och ingen på förhand med visshet kan beräkna, när orons dagar stunda; och blott den kan sägas vara något tryggad mot faran, söm ständigt är beredd att möta den, synes en af de begge Statsmakternas vigtigaste omsorger böra vara att, så vidt möjligt är, bereda tillvext åt de krafter, uti hvilka vi skola ega ett värn mot de faror, som en gång kan komma att hota vår frihet, vårt sjelfbestånd, vårt nyknoppade kulturlif. Då man vill ordna ett lands försvar, bestämma mängden af dess behölliga försvarskrafter, torde, som något väsendtligt inverkande, böra tagas i betraktande, mängden af de krafter, med hvilka man under de mest hotande förhållanden, som kunna förutses, kan komma att mäta sig; här får dock icke omdömet eller beräkningen grundas uteslutande på den tillfälliga kraft, som vid början af ett krig å ena eller andra sidan kan utvecklas, utan 158 Motioner hos Ridder ska pel och Adeln 1862. N:o 62. mäste man äfven tänka sig möjligheterna att under krigets fortgäng underhålla den. Att den enda fiende, af hvilken Sverige under nuvarande förhållanden kan hafva att vänta ett anfall, är den östra grannen, torde med visshet på förhand kunna bestämmas, och böra derföre våra åtgöranden vid ordnandet af försvaret uteslutande afse att kunna bjuda spetsen åt denne mägtige och ständigt lurande granne. Att stora svårigheter här skola möta oss, då man jemför de begge förenade rikenas, i förhållande till Kyssland, ringa folkmängd och materiela hjelpkiillor är naturligt, och skulle man verkligen känna sig halva skäl att med fruktan bäfva tillbaka vid tanken på ett blifvande krig med detta land, om icke andra krafter vore att påräkna, än dem arméen med dess beväringsmanskap erbjuder, vore äfven under af tapperhet att förvänta.
Alla kunskaper måste bibringas honom på fantasiens väg. Tessin, hans förste guvernör, berättar, hur man måste fånga hans uppmärksamhet med kopparstick och gifva honom moraliska regler i form af små komedier. Gällde det t. ex. att hos honom inskärpa kärlek till de små och värnlösa bland hans undersåtar, måste den redan åldrade statsmannen och ministern spela lärling eller gesäll och sjunga för prinsen »någon liten skräddarvisa». Redan från denna tid fick emellertid Gustafs fantasi en bestämd riktning mot ett ridderligt, äfventyrligt, furstligt och förnämt ideal, sådant detta framför allt lefde i de franska tragedier, hvilka spelades vid hans föräldrars hof och hvilka det var hans barndoms största glädje att åse. »Icke mer än en enda representation behöfves, särdeles om det är en tragedi, innan densamma är i hans minne förvarad», skrifver en af hans uppfostrare, och den franska klassicitetens tragedi, där högborna och högdragna gestalter spelade ett idealiseradt Versailles-lif, ensamt fylldt af stora passioners svärmeri och ädla hedersplikters strider, blef allt ifrån denna tid den drömvärld, efter hvilken han ville omforma lifvet ikring sig, och till hvilken han, när detta icke lyckades, rymde i sin diktning. Men då han dessutom i hvarje tum af sin varelse var fylld af liflighet och oro, nöjde han sig icke med att åskåda, han ville själf agera, och behagsjuk och kvinnligt anlagd som han var, njöt han mest af att spela drottning eller prinsessa och deklamera tirader, hvilka rusade hans sinne, långt innan han begrep deras innebörd. »En serviette blef släpet bakom honom och något annat linne hufvudbonad», och när hans lärare trodde att han sof, funno de honom »stående i sängen och deklamerande i tysthet någon roll med bart bröst och bara armar samt dess skjorta med knappnålar fästad till att likna ett fruntimmerskläde». 1756 inträffade den första katastrofen i Gustafs lif. Det var hofvets misslyckade revolution. Hans guvernörer Stromberg och Bielke, vid hvilka båda han var djupt fäst, rycktes ifrån honom.
Kx protoeollo d/. />. 6i L//d,'«Za/ /'/-o/oeo/Ze/ ^rniE-^sni/e,^ /r«//eL i>r/ö/- / K/ir/^-d?dd6/ d K/oe^/ro/m^ K/o// i/e?r /o dii// ,<5^. Kär varande: Hans lixeellenee dustitigs-8tats-iVlini8t6rn Herr krilierre 6^//6ir/ia«/^ Hans pxeLllenee 8tats-IVIini8t6rn kör Utrihes Xrendena Herr friherre //r,e^ 8tats-Iläd6n: friherre K/cre/ -voir //0/5/6/ii^ /l/riir/Zre^ hrilierre /^eproii^ prilierre K^ori/eir/h/^^ K/Z/ve^/o/^e ^ /^isr» oell friherre 6^//6/iA/'iiiiir/. ^ill toljd ak Kou^l. Naj:ts under den 10 innevarande mänad meddeldte Kädiga hekallnin^, liade Lheken kör Pinanee-Oepartementet» 8tats-flädet d/riir/^e^ uppsatt ett underdäniAt körsla^ till den proposition, angående 8tatsverhets till8tänd oeh heliok, som, i öfverensstämmelse ined de uti dithörande frågor kattade heslut, homme att till Ilihets nu kör8ain1ade 8tänder i Kader allätas. pkter uppläsande ak detta körsla", sädant det8annna linnes härvid hila^dt, heha^ade Xon^l. Ihlaj:t, uppå 8tsts-Iiädet8 underdäniga tillstyrhände, samma körsla^ i Kader ^illa; oeh hekallte lhonZl.
De instämde däruti gemensamt, att denna klagan var grundad; att den icke Lärrörde från Academiens inrättning eller Lärarenas vårdslöshet; utan att den fast mer berodde på författningarne. Man hade nemligen då i nära 20 år iagttagit denna ytlighet, och jag anmärker att delta sades 1768, samt att författningen om Embets-Exämina utkom 174,9- Dessa Lärde ansågo grunden till detta onda ligga däruti, att ynghngarne använde allt för kort tid vid Academien, och skyndade till Ernbetsmanna-banan,hvartill Befordrings-Författningarne föranledde. Att vidare utveckla detta ämne, vore alltför vidlyftigt här. Man har sedan nämde tid< utfärdat mångå författningar, och skärpt Examina; men utan verkan. Detta resultat tycks utvisa, att grunden ligger i dessa författningar, och efter min öfvertygelse i tjenste-belänkandet, och den till följd deraf utfärdade 1756 års Kongl. Förordning 0111 hvad som bör iagtlagas vid tjensters besättande. Om så är, rör denna klagan icke Academiens inrättning, och kan således afhjelpas, utan att rubba den. Hvad åter angar den ensidighet man’ velat tillägga LTniversiteterUe i afseende • på Ecciesiastike Embetsrttähé‘bildande; Sä skulle mart, till att döma frän hvad i tryck va,~ rit offentligen franistäldt, förmoda, att denna klagan egentejigen innebär ensammanlänkning emellan I)en fo No v amber f, rn. (amelia 11 Univerxileternes uppkomst, inrätt* ning och utbildning med Hierurphieli. Jqganmärker alt detta uppcnjjarligeu strider fr» o t llistorién, alt de hvarken i siu uppkomst eiler i sin fortgång
Jemför mandetta antal med Landsbygdens folkmängd 65,327 nienniskor, så belöper sig mer än ses personer på hvarje botad, hvaraf torde vara uppenbart både att landet redan lider af en öfver-population och att i följd deraf jördens ytterligare styckande årligen är att förvänta, antingen genom ordentliga hemmans-klyfningar. eller genom ^afsöndringar, anläggning af Backstugor eller dessas ytterligare belastande af inhyseshjon. — 3g — Huruvida detta förhållande' förhindras eller befrämjas genom 1827 års författning om hemmansklyfning och jords afsöndring, är en fråga, som härvid utan tvifvel förtjenar att undersökas, enär denna författning är den enda i ämnet, som är af gällande kraft, och enär derigenom ett urgammalt Lag-förbud emot skattskyldig jordsminskning, som till sin stats-ekonomiska nytta ansågs nästan axiomaliskt, blifvit upphäfva. Man torde med skäl kunna säga, att enär förut författningarne om hemmans-klyfning voro fullkomligt obestämda, den nya författningen åtminstone bär den förtjensten att begränsa klyfningen medelst vilkoret af besutenhet och medelst definitionen hvad som med besutenhet förstås. Mell att den, det oaktadt, icke förhindrar att Hemmansklyfningen kan fortgå till oändlighet, härleder sig deraf, att den icke stadgar någon annan kontroll deremot, än den som innefattas uti större lottägare9 rätt, att till sig lösa obesuten hemmanslott, en rätt som sällan eller aldrig begagnas och för hvars begagnande äfven det hinder möter, alt författningen ej stadgar huru löseskillingen skall bestämmas. Det inträffar nu dagligen, att hemmansklyfningar uppkomma antingen genom arf, icke blott i uppoch nedstigande leder, utan äfven på sidolinien, eller ock genom enskildta aftal, utan alt en större Lottägare hvarken kän er sin rätt till lösen eller kan våga ifrågasätta den, oviss om både utgången och om löseskillingens belopp. Det är på detta sätt den onaturliga sönderstyckning af hemman tillkommit, som nu besvärar