Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag instämmer med Hr Cederschjöld, och jag gör det ur samma synpunkt, som H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt och Hr Hofeancelleren nyss framställt, att nemi. det är af vigt för tryckfrihetens vaktare att få reda på författarne, och att man således bör söka förebygga de missbruk, hvarigenom de kunna undgå åtal. Jag kan ej se någon obillighet deri, att en bokhandlare, som mottager skriften af författaren eller boktryckaren, nödgas tillse, alt ti'yckn:sort., årtal och boktryckarens namn äro utsatta, och om han försummar detta, kan jag ej anse obil ligt, att han sjelf står författare-ansvar; hvaremot jag finner alla sådana controller, som ligga i höga böter, i afseende på tryckfr:smål vara af beskaffenhet att snarare skada an gagna, ty ju mindre böter blifva ålagda boktryckare och bokhandlare, samt ju större deras moraliska ansvarighet blir, ju säkrare förekommas missbruken. Jag kan således ej annat än till alla delar instämma i Ilr Cedersebjölds förslag. Frih. von Schulzenheim, Da v.: Då Hr Cederschjöld behagat vända sig direct till tryckfrihetens väktare, anser jag mig böra nämna, att sedan, på sätt Frih. Cederström framställt, Ilr Cederschjöld i form af motion väckt samma fösslag, som han nu framställt i form af anmärkn., har jag ansett tvifvelaktigt, huruvida denna anmärkn. bär lagligen kunde upptagas. 1 anseende till detta tvifvelsmål har jag afhållit mig att yttra mig i saken, ehuru jag verkligen anser Hr Cederschjöids förslag bättre än Utskts. Jag har endast velat yttra detta till svar på Hr Cederschjöids framställning. Hr Cederschjöld:
Dä frågan blifvit remitterad till Ulsk., var det Utsk:s skyldighet att söka utreda henne, hvilket måhända ock kunnat ske, örn längre tid deråt kunnat egnas; men då Utsk. dertill icke haft tillfälle, så borde icke eller någon åtgärd blifvit tillstyrkt. Jag anhåller således om propos. pä afslag ä betänk. Efter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., först å bifall och sedermera å afslag, blef Allm. Resv.- och Ekon.- Utsk:s betänk. N:o 79 af R. o. Ad. afslaget. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 27 sisth Nov. på bordet lagda betänk. N:o 80, i aniedn. af väckt motion om rättighet för tiondegifvare i Skåne att fä lösa den till Stockholms allmänna Barnhus anslagna kronotionde efter markegångspris, med tillökning af i lag stadgad forsel-lön. Sedan undert. t. f. Ridd.secret. upplyst, att detta betänk, blifvit af samtliga de öfriga RiksShn bifallet, behagade jemväl R. o. Ad. detsamma bifalla. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk. N:o 81, i aniedn. af väckt motion om upphörande af den afgift, som erlägges för begagnande af vägarne å K. Djurgården. Undert. t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, alt detta betänk, blifvit bifal - Den 11 December e m. 321 Infallet af PresteSt. samt lagdt lill liandlingarne af Borgareoch BondeStm, hvarjemte BondeSt. ogillat Ulsk:s yttrande. R. o. Ad. biföll Allm. Besv.- o. Ekon.Ulslcs betänk. N:o SI - Föredrogs Allra. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk.
I öfrigt anser sig Utskottet endast behöfva fästa uppmärksamhet derå, att förevarande, af Högsta Domstolen utan anmärkning lemnade, förslag i allt hufvudsakligt instämmer med det af Rikets sednast församlade Ständer godkända förslag till en likartad internationel lag i afseende å Konungariket Norige, hvars lagstiftning i hithörande delar väsendtligen öfverensstämmer med den Danska, ehuru sistnämnda lagförslag innehöll några föreskrifter derutöfver, bland hvilka den vigtigaste var den, af förut gällande författningar betingade, angående verkställighet jemväl af sådana beslut, hvarigenom böter blifvit ådömda. På grund af hvad sålunda förekommit och då Utskottet, lika med Kongl. Maj:t, ansett lämpligast, att, såsom vilkor för ifrägaställda lags trädande i kraft, endast uppställes den i 11 g gjorda förutsättning om en ”motsvarande” lags antagande i Danmark, hvarigenom Kongl. Maj:t således blifver oförhindrad att utfärda den Bih, till li. St. Danmarks lagstiftande magt skulle finna konseqvensen af detta lands lagstiftning erfordra någon, Imfvudgrunderna ej rubbande, modifikation i det nu uppgjorda Danska lagförslaget, får Utskottet vördsamt hemställa, det Rikets Ständer' måtte bifalla Kongl. Mäj:ts ifrågavarande nådiga Proposition. Stockholm den 9 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryekt hos A. L. NORMAN, 1860. Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. i W:o ©Sg. Ank. till Exp.-ötsk. den 12 Okt.. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn. I sådant syfte äro motioner väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Dalman, W. F., samt inom Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtige Erik Olsson från Nerike, Per östman från Wester-Norrlands län, och Per Nilsson från Malmöhus län.
Bland de föreställningar, som återfinnas i alla folks religiösa barndomstro, är föreställningen derom, att verlden småningom uppstått ur ett eller annat grundämne, som från evighet varit till (Kosmogoni), samt att gudarne också en gång blifvit till (Teogoni). I vår mytologi säges grundämnet hafva varit is, och det ådagalägger, att vår mytologi med rätta bär namnet »nordisk». För att förstå ett folks mytologi bör man känna folkets eget lif, ty gudarnes lif är en återspegling af naturens och folkens lif. Våra hedniska förfäders lif var en beständig strid med naturen och människorna, och derför voro ock deras gudar beständigt inbegripna i strid. Ja, kamp och strid utgör sjelfva kärnan i våra förfäders religion, det väsentliga i detta lifvet och det, som var att hoppas i det tillkommande. Derför går också de flesta gudanamnens betydelse derpå ut, och gudarna äro till en stor del stridsgudar i egentlig mening, och alla skulle de en gång deltaga i den sista stora striden. Våra hedniska förfäder trodde likväl ej ensamt på krig och örlig, på striden för dess egen skull, utan på en kamp för det rätta, samt på ett lif och en vedergällning efter döden. Ett drag af ännu djupare betydelse egde ock den forna nordmannatron, och det var föreställningen derom, att denna verlden med allt, som deri är, en gång skulle upphöra (Ragnaröksmyten) för att lemna rum för en ny och skönare tillvaro, en tillvaro utan strid och möda, utan synd och sorg och död. Denna djupsinniga och upplyftande föreställning höjer den gamla nordmannatron öfver alla andra former af religiös tro, hvilka före kristendomen framträdt1. Nordiska mytologien sönderfaller i tre hufvudafdelningar: 1) skapelsen, tingens blifvande och allt det, som hör till förberedelsen för lifvet; 2) lifvet sjelft, gudalifvet, d. v. s. naturens och människornas lif; 3) undergången med dess nödvändiga ledsagerska återfödelsen. Källor för nordiska mytologien äro: Sämunds Edda (fn.
S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 47» med förslag till sam man jemkning af Riks-Ståndens beslut, i fråga om verkställigheten af Rikets Högloflige Ständers beslut, att sportlarue inom Kongl. Maj:Is Cancellie hädanefter skola utgå till Kronan, såsom Charta Sigillatae-afgift: voterings-propositionen godkändes, och Ståndet lät bero vid hvad Memorialet n:o 47 i öfrigt innehåller. - S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Utlåtande, Isho 176, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Trot. ZJtdr. d. 8 3ao, i83j. 9 N:o i65, i anledning af så viii Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående ändring i 5 Cap. i § Missgernings Balken, som ock de i sammanhang dermed väckta motioner. S. D. Föredrogos å nyo Lagsamt AllmännaBesvärsOeconomieUtskottens Utlåtanden: ]\;o 34, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkanden N:.o 8, angående åtskillige föreslagne förändringar i gällande författningar om personers af arbets-elassen förpassande m. lii., lades till handlingarne/ N:o 35, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 6, i anledning af föreslagne förändringar och tillägg till Kongl. Maj:ts Nådiga Legostadga för husbönder och tjenstehjon den 23 November 1833. Hvad Utskotten tillstyrkt, bifölls, med undantag af i:o livad ej mindre Betänkandet N:o 6, än äfven Utlåtandet N:o 35, innehåller, angående sista mom. 6 §. i 2 art. af Kongl.
Nu är visserligen sanntatt, enl. förslaget, skulle förvaltningen vara Staten uteslutande förbehållen, och Staten således vara juridiskt berättigad att reglera laxorne efter omsiändigheterne. Men då enskilde blifvit indragne i företagen, finge Staten en moralisk skyldighet att tillse, det aklieägarne icke beröfvades den skäliga vinst på deras tillskjutne kapilaler, som möjligen kunde erhållas, och de enskilde aktieägarne tror jag ej heller skulle underlåta, att göra sina anspråk i detta afseende gällande. Vidare och för alt icke tala om de svårigheter och den ökade administrationskostnad, som skulle föranledas af nödvändigheten altför hvarje sektion, hvari enskilde voro intresserade, föra serskilda räkenskaper, förekommer emot förslaget, att enskilda sannolikt aldrig skulle teckna sig för aktier i andra sektioner, än dem, som kunde förutses blifva i någon mån vinstgifvande. Staten skulle således gå i mistning i större eller mindre del af den vinst, som kunde göras på de jernvägs-sektioner, hvilka kunde med direkt fördel anläggas, men ensam få bära hela tyngden af anläggningskostnaden afsådane, som möjligen endast indirekt blefve gagneliga, men likväl måste antingen såsom fortsättning af andra eller serskilt utföras. För öfrigt synes det mig, som man icke borde hysa betänkligheter vid att låta Staten ensam anlägga och bekosta stambanorna. I det land, som på f. m. åberopades, nemi. Hannover, har man på sådant sätt gått 12* 180 Den 22 Sep te inb er e. m. till väga. Der äro, åtminstone efter den erfarenhet en resande kan inhemta, jernvägarne måhända bäst utförda och bäst administrerade. Ingenstädes har deras anläggning mött mera motstånd, men en åldrig Konungs kraftfulla vilja tog saken om hand och bringade den inom ovanligt kort tid till ett slut, hvars för landet välgörande resultat numera rättvisligen upskatlas af dem, som skörda frukterna af hans då högljudt klandrade åtgärder. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.:
Vid en hastig öfversigt, skulle det väl synas, som den af Herr StatsSecreteraren och Commendeuren Baron Wirsén gjorde anmälan, i anledning af Herr Professoren Doctor Munck cj Rosens,hålds uppläste Memorial, hade, vid Högloft. Ridderskapets och Adelns Plenum, erhållit all den pröfning och åtgärd, som ämnets beskaffenhet fordrade. Likväl har, vid närmare eftersinnande, uppstått anledning att förmoda, ej allenast att saken från ovigtig 6ynpunkt blifvit skådad, utan ock att den egentliga frågan är lemnad oafgjord. RegeringsFormens 8i. §. stadgar visserligen med oemotsäglig klarhet, att frågor om Grundlagarnes upphäfvande eller ändrande icke må väckas i Ståndens Plena. Lika tydligen bestämmer 83- § , att förklaring af Grundlagarna icke må stadgas, utan på det sätt, som enligt föregående ente §. §.,' vid ändringar i dem, iakttagas bör. Det är således afgjordt, att den Riksdagsman, hvilken önskar att uppgifva project till förklaring öfver någon §. af Grundlagarna, Den 4 April. 13 Som synes honom otydlig, äger att vända sig till ConstitutionsUtskottet. Men under den ifrågavarande öfverläggaingen har, enligt min f2ttningsgåfva, ingen anledning funnits till något sådant. Herr Professoren Doctor Munck af Rosenl scköld hade anfört något, som angick Herr StatsSecreteraren m. m. Friherre Wirs&ns yttrade underdåniga mening vid ett hos Hans Kongl. Maj t i StatsRådet föredraget ämne. Herr Baron och StatsSecreteraren, som derefter tillkännagaf sig icke hafva för allmänheten yppat sin underdåniga hemställan, förmodade således, att Herr Professoren, i egenskap af ConshtutionsTJiskoUets Ledamot, vid läsningen af StatsRådets Protocoll, inhämtat kännedom deraf, och öfverlemnacle till Höglofl. Ridderskapets och Adelns bedömmande huruvida det vore tillständigt åberopa en på förberörde sätt vunnen kunskap om StatsRåders eller Föredragandes Embetsåtgärder. Vid nästföljande
Med anledning af alla dessa omständigheter vågar jag vördsamt anhålla och föreslå: att Rikets Ständer måtte till upprensning af vattendraget från Arfvidstorp till sjön Kalfven, samt Spångån och Klägghultsån, af hvilka den förstnämnda sammanbinder Kalfven med sjön Fegen, belägna inom Kinds härad, äfvensom för utrifning af vattenverken vid Arfvidstorp, bevilja ett statsbidrag motsvarande tvåtredjedelar af kostnadsförslaget, med 46,278 R:dr Riksmynt, hvaraf en viss andel torde lemnäs som anslag utan återbetalningsskyldighet och det öfriga såsom lån på de vilkor, som Rikets Ständer komma att för dylika företag vid denna riksdag bestämma. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. J. Smedberg, från Elfsborgs län. H o 40. Af Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, om anslag af allmänna medel för anläggning af väg mellan Björna kyrka i nämnda lån och Fredrika kyrka i Westerbottens län, m. m. Den af mig vid sistlidne riksdag framstälda begäran om beviljandet af statsanslag för ny vägs upptagande emellan Fredrika kyrka i Westerbottens och Björna Motioner i Bonde-Stdndet 1865. Björna kyrka i Wester-Norrlands län, blef, ehuru Stats-Utskottet, dit ifrågavarande motion remitterades, ej kunde underkänna nyttan och det verkliga behofvet af den föreslagna vägen, likväl af så väl Rikets Höglofliga Ständer, som bemälda Utskott tillsvidare afstyrkt, emedan en likaledes föreslagen väganläggning emellan Öhrträsk socken och Fredrika kyrka ansågs i första rummet böra^hugnas med statsanslag, helst Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län,! af lätt begripliga skäl, upplyst “att vägahläggningen emellan Öhrträsk, Fredrika och Åsele företrädesvis vore af vigt.“
Men derigenom, att man sålunda i sjelfva eden intagit dylika allmänna reglor, liar också handt, att somliga af dessa omöjligen kunnat passa in på hvarje konkurs. Sålunda händer det ganska ofta att fordringsägare icke utan mened kunna aflägga den föreskrifna eden. Jag vill exempelvis nämna ett fall, som tämligen ofta förekommer i konkurser, nemi. att en indelningshafvare har alt besvärja sin fordran hos räntegifvaren. Nu förekommer i konkurseden att borgenären skall afgifva en försäkran alt han gifvit full valuta för sin fordran. Jag frågar då huruvida en indelt löntagare kan säga att han gifvit full valuta för sin fordran? Dä del således vid edens afläggande i en konkurs kan inträffa att en del af edsformuläret alldeles icke passar in på d< n fordran man har att bevaka, utan att deri tvärtom ligger en verklig orimlighet, sä måste man ju derigenom förlora aktning folden delen af eden, som verkligen är passande, då man måste följa vissa delar af detta formulär, under full öfvertygelse, alt det icke är tillämpligt. Den siste värde talaren har sjelf måst medgifva olägenheten af denna ed, då han uppgifvit, att han ofta gått eden under full öfvertygelse att det icke angått honom, men dock ansett sig böra eftersäga den blott derföre att den vore i lag föreskrifven. Månne väl sådant kan bidraga till stärkande af edens helgd? Jag tror det icke. Detta har LagUtsk. äfven insett och derföre velat ur eden borttaga en mängd serskilda bestämmelser och endast deri bibehålla dess väsendlligasle beståndsdelar, nemi. förpligtelsen att fordran är ärligen tillkommen och att svek icke finnes derunder. Då emedlertid LagUtsk. hyst denna åsigt, synes mig Uisk. hafva begått ett fel deruti, att då Utsk. borttagit alla andra reglor, har det dock bibehållit den, att fordringen skulle vara tillkommen innan gäldenärens obestånd borgenären kunnigt blef. Gr. Sparre har sagt, att om så skulle vara, borde eden lyda så oell så. Detta Gr.
Deremot har Lagberedningen föreslagit en dylik straffpåföljd, nemligen att den dömde ej finge i allmänt värf brukas. Detta additionel a straff skulle, enligt Beredningens mening, icke medföra vanfrejd. I följd af de origtiga meningar, hittills varande lagstiftning dels alstrat, dels underhållit, fruktar jag dock att anstrykning af vanfrejd komme att åtminstone i opinionen onödigtvis följa den straffade. Och då Beredningen förklarat “allmänt värf11 innefatta ej blott embete och tjenst, utan ock hvarje annan allmän befattning, äfven af den aldra obetydligaste art, torde kanhända Beredningen icke hafva erinrat sig, att i vissa kommuner tillsättas befattningar af den art, att befattningarne ganska väl kunna skötas af dem, som begått ett af de brott, för hvilka, enligt Beredningens förslag, stadgas förlust att i allmänt värf brukas. Om jag icke bedrar mig, hafva ock större eller mindre kommuner antagit Vallackare, s. k. Sokne-lappar och huddragare. Deras befattningar att kastrera hästar och hundar samt flå huden af sådana döda djur, hafva af Sveriges allmoge från uråldrig tid ansetts, oaktadt påbud deremot, vara vanhederlige för “en ärlig man1', samt kunde derföre lämpligen bestridas af dem, hvilka dömts för brott, som ansetts medföra vanfrejd. Skulle nu en sådan person, derföre att han förklarats ovärdig att i allmänt värf brukas, mista sin befattning, och således kanske sin enda utväg att försörja sig och de sina, vore detta både oädelt, okristligt och i alla afseenden oklokt. Flere andra allmänna befattningar, såsom att vara skarprättare, dödgräfvare, brandvakt, sprutslagare, banvaktare, m. m. som af lägre myndigheter och menigheter tillsättas, torde kunna af pålitliga män bestridas, äfven om do fordom begått ett politiskt eller annat brott,-som, enligt Beredningens förslag, skulle medföra förlust af rättigheten att brukas i allmänt värf.
L. S. N:o 1. för Stockholm. J. G. Schvan. L. s. N:o 1. för Slockholm A. M. Brinck. N:o 1. för Stockholm. C. G. Gustafsson N. 2. för Götheborg. A. W. Björck. N:o 1. för Stockholm. F. A Rinman. L. s. N:o 1. för Stockolm. A. V. Lundh. N:o 2. för Götheborg. C. Fr. Waern J:r. N:o 3. för Norrköping. Lagergren. N:o 3. för Norrköping. N:o 4. för Gefle. N:o 4. för Gefle. W. M. Ekelund. P. Muren. Eric Dan. Grape. L. S. L. S. L. S. N:o 4^. för Bergsbrukens östa Valdistrict. N:o 5. för Carlskrona. N:o 6. för Upsala. T. Petre. C. W. Palander. C. F. Hallström. l. s. N:o 8. för Calmar. G. Engzell. L. S. N:o 11. för Westervik. A. D. Maechel. L. s. N:o 14. för Nyköping. P. E. Winge. N:o 9. för Wisby. P. 11. Lindström. L. s. N:o 12. för Uddevalla. P. Berg. L. S. N:o 15. för'Fahlun. M. AV. Collen. L. S. N:o 10. för Westerås. G. F. Ekholm. N:o 13. lör Landskrona. L. A. Petterson. N:o läp för Fahlu Bergslag. E. E. Falhem. L. s. N:o 16. för Christianstad. N:o 17. för Carlshamn. N:o 18. för Ystad. C. J. Ek. Joh. Fr. Ekenman. C. J. Nygren. L. s. L. s. l. s. t N:o 19. för Örebro. N:o 19J. för Bergsbrukens 4:de Valdislrict.
Cederströms ifrågav. motion på bordet, anser jag mig böra förklara, att detta skedde endast till följd deraf, att jag, då motionen väcktes, icke kunde till fullo höra dess innehåll; men sedan jag nu haft tillfälle att taga närmare kännedom deraf, har jag ingen anmärkning att vid densamma göra, utan hemställer, att den må till vederbörligt Utsk. remitteras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om, sedan BancoUtsk. uti memorial, som denna dag komme att uppläsas, återlemnat K. M:s nåd. förslag till lag för Banken, R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att remissen af Frih. Cederströms nu föredragna anmärkningar finge uppskjutas, tilldess nyssnämnde memorial blifvit afgjordt. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag skulle för min del vilja tillstyrka remiss af Frih. Cederströms ifrågav. motion, utan afseende på tiden för föredragningen af BancoUtsk:s inkomna memorial. Vi hafva af tidningarna sett, att BancoUtsk. ehuru med en ringa pluralitet, beslutat att återskicka den dit remitterade K. skrifvelsen med förslag till lag för Banken. Jag har redan förut yttrat min enskilda åsigt, att remiss derå borde ske till BancoUtsk., som bör upptaga målet, och R. o. Ad. har jemväl beslutat att remittera densamma, dock icke ensamt till BancoUtsk., utan äfven till LagUtsk. Jag tror derföre, att en ytterligare bordläggning af Frih. Cederströms motion skulle kunna gifva anledning till den tankan, att R. o. Ad. icke skulle ämna att återremittera BancoUtsk:s memorial, en mening, hvilken jag hoppas icke skall blifva den gällande. Frih. Cederströms nu föredragna anmärkningar remittex-ades till Bancooch LagUtskotten. Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. ii dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 16, i anledn. af ei-hållen återremiss å betänk.
S. D. Nu föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets, sedan nästlidne gårdag, pä bordet hvilande Memorial den 18 i denna månad, med förslag till antagande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 13 November om förändrad redaction af en period i 34. §. af Riksdagsordningen; och som vid detta förslag af Bonde.Ståndet icke gjordes någon anmärkning, så beslöt Ståndet, att förslaget till vidare grundlagsenlig behandling skulle hvila till nästa Riksdag. S. D, Vid Prut. U/dr. d. 39 Lee. l%28. 321 S. D. Vid ytterligare föredragning af Stats* Utskottets Utlåtande, N:o 9, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggande af en vatten-ledning till Carlskrona, fann Bonde - Ståndet för godt att till samma Utlåtande lemna bifall. S. D. Nu föredrogs å nyo Banco-Utskottets , sedan nästlidne gårdag på bordet livilande Utlåtande, N:o 6, i anledning af Tre Riks-Stånds återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 4, angående rättighet för Banco-Fullmägtige, att fortfarande, efter nästa års ingång, vidtaga anstalter om silfverinköp; och fann Bonde-Ståndet för godt, att till alla delar gilla hvad Banco-Utskottet å sista Utlåtandet föreslagit. S. D. Efter a nyo skedd föredragning af Stats - Utskottets nästlidne gårdag på bordet lagda Utlåtande, N:o 8 , i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående inköp för Statens räkning af Landsorts och Korsö fyrbåkar, beslöt Bonde-Ståndet att bifalla samma Utlåtande. Eili. tilt' P, St. Prut, 1828 — 1829, gide Samt, 2:da Höft. 41 1’rolUtdr, il. jj Det. issi, Den 29 December 1828. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. SD Remitterades til! Suilsock Expeditions •
Uti den Tionde Puncten är af Höglofl, Ridderskapet och Adeln beslutad en Redactions-förändring, afseende endast sammanhanget af ordalagen med dem uti g:de Puncten, hvilken Höglofl. Ridderskapet och Adeln förkastat; men då i det* ta sistnämnde beslut intetdera af de öfrige Stån. den instämt, kommer äfven denna skiljaktighet att förfalla. BondeStåndets beslut i detta afseen. de företer åter en annan olikhet, då Ståndet, med afseende å dess beslut rörande andra puncten , tillagt ett villkor för afdraget af den till inköp af myntbara metaller anslagne summan från Banquens behållna vinst, innan den till Riksgälds Contoirets disposition årligen aflemnas; men enär yrkandet härom endast af ett Stånd blifvit framställd, och dessutom hela denna fråga beror af de reglementariska föreskrifter för användande af de årligen i berörde ändamål afsatte summorna, Banco-Utskottets Betänkanden. 35 hvilka Utskotten liärofvan vid andra Puncten föreslagit måtta blifva föremål för särskild granskning, torde äfven detta komma att nu lemnäs Vilan afseende. Enahanda måste förhållandet äfven blifva med Vä Hofi. BorgareStåndets beslut att utelemna hvad som uti denna Punct blifvit närnndt om afdrag utaf den för årligt inköp af myntbara metaller anslagne summan; föranledt genom Ståndets förkastande af Utskottens förslag härom i andra puncten, hvilket dock af de öfrige Stånden blifvit antaget; men äfven sedan dessa skiljaktigheter sålunda blifvit undanröjde, återstår likväl den betydliga, som härleder sig från det af Högvördiga PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet beslutade tillägg, euligt hvilket den från och med nästkommande år intill nästa Riksdag till Banquen inflytande årliga Capital - afbetalningen å StatsVerkets skuld, 150,0000 R:dr, äfvenledes borde öfyerlemnas till RiksgaldsContoirets D isposition i enahanda ändamål, sorn öfverskottet af Banquens behållna vinst.