Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oss fört dragas? och ehuruväl Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag i allmänhet beslutit, att undersökning borde anställas om de Bergverken till understöd anslagne Recognitioits-Skogar, till utrönande huruvida de tiil större eller mindre dei för B:ukens behof äro nödvändige, med förklarande, att de delar af berörde Recognitions Skogar, hvilka för de Bruk, som dem till nyttjande erhållit, kunde anses öfverflödige, borde till Kronans större förmån på annat sätt, genom inde* Ståts-Utskottets Betankandenl lande till nya Hemman och deras uplåtande (lil Skatte, användas; likväl oell alldenstund Rik' sens Ständer pä sätt Vår i detta ämne den 4:de gistl. Februarii utfärdade Nådiga Kungörelse in-< mehåller, derjemte förklavat, att, i händelse så' dane Reoognitions-Skogar gifvas, hvilka genorp Särskildte författningar blifvit under en mera bestämd besittningsrätt åt Bergverkem uplåtne, de i detta afseende tagne författningar icke ytan genom frivillig öfverenskommelse, kunna rubbas och således de erhållne förmåner, merendels en följd af något ädlare Verks anläggande, och förknippade med motsvarande Onera, ej förr än aned uphörandet af dessa sky Idigheter, arbitrairt förändras; Fördenskull och som Hellefors Silfver och Jernverks Interessenter, dels genom Kongl. Donations Brefvet af den 26 Februarii 16&6 och dels genom Kongl. Resolutionen af den 15 Martii 1770, grundad uppå'Riksens Ständers Beslut, blifvit försäkrade om en beständig Besittningsrätt å 1 Hemman uti Grythytte Socken, jemte den så kallade Hellefors
Det svåra brottet skulle, enligt Hr Cederschjölds förmenande, bestå deri, att Stats-Ufsk:t icke tagit del af den ifrågav:de diskussionen. 49:de §:n R. O. innehåller visserligen, att det står hvarje ledamot, som i sitt Stånd fällt ett yttrande ang:de en motion, öppet att få detsamma i sammanhang med motionen tiil vederb:de Utsk. remitteradt, men jag kan icke af grundlagens bokstaf finna att ett Utsk. icke sjelf må cga att pröfva, huruvida motionen anses innefatta tillräckliga upplysningar i och för frågans afgörande, utan att behöfva afvakta den inom det eller det Ståndet förda diskussionen i frågan. Frågans afgörande skulle nemi. i sednare fallet alltid blifva beroende af den snabbhet, hvarmed yttrandena af Ståndens kanslier blefve uppsatta och af vederbörande talare justerade. Man har också i allmänhet åt Utsk:n öfverlemnat att afgöra, om upplysningar, utöfver motionens innehåll, erfordras; och då grundlagen icke ålägger Utsk:t att afhöra afgilna yttranden, ja icke ens att låta uppläsa dem, kan jag icke finna att Utsk:t, derest grundlagen tolkas efter ordalydelsen, gjort sig skyldigt till ett grundlagsbrott. Efter denna korta förklaring ämnar jag icke återkomma till detta ämne, ehvad min värde antagonist än derom må säga — och öfvergår nu till sjelfva saken. De motioner, som här blifvit besvarade, afse alla ett ordnande af vårt försvar. Då Utsk:t samtidigt med dessa motioner fått emottaga en Iv. Propos. i samma syftning, ansåg Utsk:t sig hvarken kunna eller bora gå längre än den K. Proposm, och då R. St:r bifallit allt hvad K. M. begärt, förefaller det mig, som om Stats-Utsk:t äfven förfarit rätt uti att afstyrka de enskilda motionerna. Då för öfrigt, efter hvad jag tror mig med visshet veta, 3 Stånd redan bifallit Utsk:ts förslag, anhåller jag att afven R. o. Ad. må deri förena sig, helst ett annat beslut under dylika förhållanden ej kan leda till någon åtgärd. Frih.
Jag välsignar dig, min hulda stjerna! Det blir en artikel för minst två nummer ... Nyheterna får du, bonne amie, dra försorg om.” ”Åh, med dem är det ingen fara. Har jag icke alla stadens fruar att tillgå, och de äro nog angelägna att liqvidera sina herrar och män för att lemna stadens enda offentliga organ i sticket.” ”Nåväl ... sätt dig här vid soffan då, väna dam! Du är just passande att läsa upp berättelsen om en gudafest. Jag skall vara nöjd, om den nu inbringar mig en kalfstek och en butelj gammal malaga, köpt mot kontant betalning – det vore en sublim öfverraskning för vännerna i handelssocietén ... Men mitt tal bör äfven, eller rättare framför allt, inbringa en flaska rosenessens åt dig och en tallrik kringlor och en påse russin med mandel åt barnen.” Den förståndiga hustrun hemsöktes af en tanke på sko-lagning, nya tröjor, m. m., men hon kände för ”nobelt” att med talet om slik prosa störa mannens högre flygt. Och då hon i detsamma erinrade sig att skomakaren kunde betalas med motbyte af ett par tina nästan obegagnade stöflar, som hennes man icke vidare var i behof af, så lugnade hon sig och tog, med ett leende så uppmuntrande och ömt som någonsin en älsklig hustru gifvit en sjuk make, det af Hammarsköld nämda talet, för att börja uppläsningen. Det i formen och idén numera så gammaldags var då lika behagligt och modernt som den förtjusande herdinnan i herdespelet. Olympen och idyllen, ehuru egentligen de yttersta länkarne på hvar sin sida om den stora kedjan, gingo hand i hand, en vacker sinnebild af broderlighet och jemnlikhet. ”Nu har jag lagt mig fullkomligt i ordning ... Börja nu, älskade vän!” ”Hör då, herr auktor, och dröm än en gång ... Ni, ädle riddersmän af Bacchi äkta stam, Med min berättelse för er jag vågar fram Om hvad som hände mig förleden, Då ensam vid mitt glas jag satt på källarn Freden. Det var den 1 maj, nu fjorton dagar se’n – En sådan 1 maj jag aldrig får igen!
Cederström icke derföre att jag egentligen anser tillägget behöfligt, men derföre att det finnes en annan af ByråCbefen utfärdad Stadga, som också kallas OrdningsStadga, och om den skall klifva den gällande och uttränga den andra, lärer väl bränneriägare icke behöfva underkasta sig de åsigter en så underordnad person kan hysa. Till förekommande af en sådan förvexling biträder jag Frih. Cederströms förslag. Ilr von Axelson: Uti denna g förekomma åtskilliga fel hvarpå jag vill fästa Ståndets upmärksamhet. Der förekomma orden: »hvarigenom bränvin, sprit eller lank kunna uttappas.» Här felas ordet: »spritånga.» Vidare förekomma i slutet af g.n följande: »med hänseende till i denna g ornförmälda delar etc.», hvilken strof bordt lyda så: »med hänseende till de i denna och föreg:de g omförmälde delar etc.» Och slutligen anser jag att i början af §:n efter orden: får e/ finnas, borde inflickas orden: »större bränneri.» Då Frih. Cederström för öfrigt gjort anmarkn. emot g:n, anhåller jag att g:n måtte återremitteras. Frih. Raab: Den siste talarens anmärkn:r äro så grava, att jag anser mig böra instämma i begäran om återremiss. Hr Hjärne: Något förtydligande af g:n utöfver hvad Frih. Cederström föreslagit, anser jag alldeles icke behöfligt, och bestrider all annan förändring än den, att i slutet af §;n tillsättas orden: »som af li. M. utfärdas,» Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Den s. k. Ord ningsStadgan är egentligen att betrakta som en supplementar-lag 534 Den 8 Maj e. m. till bränvinsbränningslagstiftningen. En lag, hvari bestämmes så strängt ansvar som i denna, bör väl af K. M. utfärdas och icke af någon underordnad myndighet, hvilket möjligen kan ske, om R.
N:o 22. R. St. underdån. Skrifv. N:o 141. och Kungörelser, angående tryckning af allmänna. Se Svensk Författningssamling. Förlag, om närmare bestämmelser i afseende å vissa näringsidkares rätt att ställa underpant till säkerhet för. Motion N:o 68. Förmyndare, angående tillsyn å dess förvaltning af omyndigs egendom. SeÄrfdaBalken. Förpassning, om upphörande deraf å tullfritt gods mellan Svenska hamnar, jemväl då oförtullad vara finnes bland fraktgodset ombord. Motion N:o 258. Sammans Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:0 7. Försäkringsbolag, angående förslag till lagbestämmelser för utoch inländska. Motion N:o 225. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Försäkringsbolag. 17 G. Calm, II. I>. W., Motion N:o 131, angående ändring af 5 § 2 morn. i Kongl. förordningen den 21 December 1857 om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet. Sammaus. Lagsamt Allm Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4. Motion N:o 132, om anslag till uppförande af ett hospital för sinnessjuka. afsedt för Wermlands, Nerikes och Dalarnes behof. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 170, angående ekplanteringsoch allmänna jagtkassornas öf verlemnande till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för skogsoch jagtväsendets ordnande, m. m. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Nds 34 och 50 samt Mern. N:o 52. R. St. underdån. Skrifv. N:is 187 och 188. Motion N:o 297, om vissa ändringar och tillägg i gällande Bevillnings stadga.
På grund af anförda förhållanden och då icke heller borde förbises, att genom ordnandet af en förändrad Kommunalstyrelse på landet hos allmänheten borde framkallas mera håg och intresse för deltagande i sådana ekonomiska angelägenheter, som hittills utgjort föremål för Kronobetjeningens handläggning, funne Kollegierna sig sakna anledning att till - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 76. 27 styrka bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ifrågavarande underdåniga framställning. Sedan nuvarande Häradsskrifvaren i Norra Helsinglands fögderi, äfvensom Kronofogden och Häradsskrifvaren i Helsinglands södra fögderi, fått tillfälle att i ämnet sig yttra, och, på de af Kongl. M.aj:ts Befallningshafvande anförda skäl, tillstyrkt fördelning af fögderierna inom nämnda provins, på sätt i underdånighet föreslaget blifvit, hade Landshöfdinge-cmbetet i länet, uti skrifvelse till Departements-cliefen af den 6 sistlidne Augusti, förnyat Kongl. Majits Befallningshafvandes ofvanberörda framställning i alla delar, under åberopande derjemte, hurusom, i följd af stigande folkmängd och tilltagande odling, nya socknar inom länet på sednare åren tillkommit, med ökad förbindelse för fögderitjenstemännen att inom de nya områdena bålla särskilda förrättningar, såsom mantalsskrifningar, uppbördsstämmor, m. m. Stats-Rådet ansåg, med hänsigt till hvad Kammar-kollegium och Statskontoret i ämnet yttrat, Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förevarande underdåniga framställning icke för närvarande böra i vidsträcktare mån vinna nådigt afseende, än att, i anseende till vidsträcktheten af och den tilltagande folkmängden uti de inom Helsingland nuvarande två fögderierna, åtgärder måtte vidtagas för tillvägabringande af dessa fögderiers delning i tre, hvarigenom äfven den fördel skulle vinnas, att den judiciela och administrativa indelningen af provinsen Helsingland blefve lika; och hemställde alltså Stats-Rådet, att, för åstadkommande af en sådan reglering, på sätt Kongl.
Anckarsvärd föreslagna grunder, men alldeles icke efter Bese reglementet. Jag anhåller om bifall till punkten. Gr. Anckarsvärd: Frih. Tersmeden har ansett en återre miss obehöflig och jag vill icke vidare påyrka den, utan öfverlemnar till B. o. Ad:s pröfning, huruvida det af mig föreslagna tillägg öfverensstämmer med Ståndets åsigter eller icke. Beträffande Frih. Baabs, A. C., förslag om värfning af en arbetscorps, så har jag alltid hyst farhågor emot jernvägs-byggnaders stora inverkan på landets arbetskrafter i allmänhet, men frågan är redan afgjord och nu kommer blott an på att praktiskt gå till väga, dervid jag bekänner, att jag icke vet huru man skall bete sig. Frih. Baab nämnde utländska arbetare, men jag befarar, att genom antagande af sådana kostnaden endast ökas, och skall arbetscorpsen värfvas inom landet, upstår ju derigenom brist på arbetare å de orter, der värfningen sker. Således kan jag icke inse någon fördel af Frih:s förslag. Frih. Sprengtporten: Min öfvertygelse är, att ordnandet af dessa arbeten, på ett sätt, som minst trycker på näringarna och bäst befordrar moraliteten, måste ådraga sig största upmärksamhet hos chefen för dessa arbeten, och jag har genom samtal med honom öfvertygat mig, att denna fråga ådragit sig all upmärksamhet från hans sida. Derföre skulle jag tro, att sättet för arbetets ordnande bör rättas efter sig företeende omständigheter, och att B. St:r icke böra gripa in i dessa förhållanden, hvilket jag anser så mycket mera Den 13 Juni f. m. 243 obehöflig);, som det icke är sagdt, att i ena eller andra afseendet det är nödvändigt att antaga serskilde arbetare med serskild arbetsskicklighet. Skulle likväl sådant erfordras, så är chefen dertill oförhindrad. Lika med Gr. Anckarsvärd anser jag, att ersättningen till befäl och mauskap bör fullkomligt motsvara lefnadskostnaden, och då jag tror, att en sådan ersättning innehålles uti uttrycket skälig ersättning, anhåller jag om bifall till denna punkt.
Kronan mätte afsäga sig sin lösningsrätt till de Trippiska hemmanen, eller ock att de af dessa hemman, som fortfarande befunnos i Trippiska arfvingarnes hand, och hvilka hemmans antal uppgafs då utgöra allenast 27^{ mantal, blefve för Kronan återlöste, men enär vid uppkomne tvister, olika tydningar angående beskaffenheten af öfverlåtelsen till Adrian Tripp vid domstolarne egt rum i så måtto, alt densamma än förklarats endast innefatta förpantning med frälsemannarätt, än betraktats såsom försäljning under full eganderätt, samt pröfningen häraf, hvilken dittills endast uti enstaka fall egt rum och icke omfattat Trippiska arfvingarnes rätt i förhållande till Kronan, tillhörde domaremagtens åtgörande, hade Rikets Ständer, i likhet med Statsutskottet ansett denna fråga icke vara af beskaffenhet att böra utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning. Efter denna redogörelse för frågans historiska del, som Stats-Utskottet ansett sig böra här meddela med någon större utförlighet, än motionärerne deråt egnat, och hvarom vidare inhemlas uti Kongl. Majits ofvanomförmälda Proposition och Skrifvelse samt Stats-Utskottets Utlåtanden vid förenämnde riksdagar, hafva motionärerne anfört, att flere åboer å de Trippiska hemmanen hos Kongl. Majit gjort ansökning i enahanda syfte, som motionären vid 1853—1854 årens riksdag, hvilken ansökning likväl blifvit af Kongl. Kammar-kollegium afstyrkt hufvudsakligen af det skiil, att Kronans rätt till återlösen vore nu mera än förr tvistig, sedan förbehållet derom icke blifvit inom den i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 stadgade tid i vederbörlig ordning intecknadt; hvartill komme att Trippiska arfvingarne begagnat sig af den genom Kongl. Brefvet den 25 April 1833 medgifna rätt att godset till Svenske män försälja.
Institutet oundgängligen erforderliga utgifter lör hyra m. m., och till aflönande af de vid Institutet tjenstgörande biträden, hvilka, i likhet med andra löntagare med skäl synas kunna ega billiga anspråk på förbättrade löningsvilkor, hafva Rikets Ständer funnit sig ega gillig anledning att förhöja anslaget lill Orthopediska Institutet med 4,500 R:dr årligen eller till 8,250 R:dr R:mt, mot förbindelse för Föreståndaren att vid Institutet emottaga och kostnadsfritt vårda minst 15 obemedlade patienter, samt under de vilkor i öfrigt, som för statsanslagets åtnjutande förut äro bestämda, blott med den förändring af tiden för afgifvande af den årsrapport, som Institutets Föreståndare nu iir skyldig inom Januari månads slut aflemna till Sundhels-Kollegium, angående de under nästföregående äret, på Statens bekostnad, vid Institutet behandlade patienter, alt densamma utsträckes lill påföljande Mars månads utgång. 35:o. Enär de utgifter, som böra bestridas af det för farsoters och smillosamma. sjukdomars botande i Riksstaten med 9000 R:dr B:ko uppförda förslagsanslag, betydligt öfverstigit berörde belopp, har E. K. M:t, på det alt den i staten upptagna summa närmare, än sorn hittills skett, må motsvara verkliga behofvet för dylika utbetalningar, be - 44 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Dom, på enahanda sätt, som i RegeringsFormens 103 § om Högsta Domstolens Ledamöter blifvit stadgadt. Stockholm den 21 April 1815. P. G. Lundgren Riksdags-Fullmägtig från Christinehamn. 1060 Riksdagen 1815. Till Herr J. Lamberg. Utdrag af Protocollet hållet hos Constitutions-Utskottet den 21 Junii 1815. S. D. I anledning af ett af Herr Jan Lamberg till Utskottet ingifvet Memorial, innehållande förslag till ett sådant stadgande i Grund O O lagarne, att den skillnad skulle fastställas mellan Lagtima och Urtima Riksdagar, att vid de sednare inga andra öfverläggningsämnen måtte Ö ÖG O förekomma än de, hvilka Konungen föresloge såsom egenteliga föremål för Riksens Ständers sammankallande; hvarjemte stadgas borde, att Lagtima Riksdag hvart femte år skulle hållas, antingen någon Urtima Riksdag deremellan infölle eller ej, stadnade Utskottet i det beslut att ett sådant förslag icke till Riksens Ständer anmäla. Då i följe af detta beslut Herr Lamberg äger rätt, derest han det önskar, att ifrån Utskottet erhålla särskildt svar, beslöt Utskottet att såsom skäl till sitt förfarande honom meddela, att det anser angeläget, att Konungens Propositions-rätt och Riksens Ständers rätt att göra motioner, alltid mot hvarandra måtte stå i ett jemnt förhållande. I afseende på förslaget, att Lagtima Riksdag i alla fall på bestämd tid skulle hållas, kunde deraf endast följa möjlig - Bilaga till Exped. 1061 heten af för täta Riksdagar, när en Lagtima kunde inträffa näst före eller strax efter en Urtima Riksdag. Ut supra. Ex protocollo. Bilaga till Exped. Vördsamt Memorial. Uti 49 § af Regerings-Formen och 2 § af Riksdagsordningen föreskrifves, att Riksens Ständer skola sammankomma, enär fem år från den sist hällne Riksdagens slut förflutit, samt uti Regerings-Formens 81 §, att hvad som vid ena Riksdagen föreslås till ändring eller upphäfvande af Grundlagen, ej må kunna afgöras och fastställas förr än vid den nästa.
Förordningen af den 13 Mars 1860, kontraherade Svenska jernvägslån, hvilken är utfärdad i premie-obligationer och består af 240,000 st. sådana obligationer å 10 Thaler hvardera, erhålla den premie, som, enligt de, till följd äf härvid tryckt utlottningsplan, under åren 1860 till och med 1898 skeende utjottningar, faller på förevarande obligation. Utlottningarne verkställas i Stockholm, och betalningen sker kostnadsfritt, tre månader efter verkställd lottning, i FRANKFURT a/M h°s herrar Broilerna BETH MANN och » » » HERR RAPHAEL ERLANDER, » HAMBURG hos NORBTYSRA BANKEN. Stockholm den 1 Maj 1860. Kongl. Svenska Riksgälds-Kontoret. Register, tillhörande 1860 års revisions-berättelse angående Biksgälds-kontoret. Ackorder för åtskilige Landshöfdinge-beställningar, inlösen af Allmänna bevillningens årliga belopp, utredning af Amortissements-fond för 1858 års jernvägsbyggnads-lån Amortissements-liqvider för dito dito Anslagssummor, innestående, 4, Antecknings-bok, förd hos Fullmäktige, Balanser, proprie, Barnhus, Stockholms allmänna, lån till Baumannska Krono-fordran Behållningen, kontanta » » förräntandet deraf, v Bevillningen, allmänna :
Jag anser all inbjudning till de andra Stånden, att instämma i Herr af Billberghs mening, vara onyttig, då Presteoch BondeStånden bifallit första Betänkandet, hvarigenom redan finnes 2 Stånds 220 Den i5 Januarii e. m. beslut på saken, hvartill, som jag hoppas, snart torde komma det tredjes. Jag förmodar alt Ridderskapet och Adeln vid t83o års Riksdag ej skulle vilja frångå hvad Ståndet vid 1809 års Riksdag i concessionsväg beslöt, för att frambringa en medborgerlig anda. Om de Stånd, som ej förstå värdet deraf, vilja återgå, måtte åtminstone icke det Stånd som gifvit eflerdömet, och gjort den största uppoffringen för beredande af enighet och medborgerlig anda, vilja omintetgöra den förtjenst af fäderneslandet, det derigenom för vä rf va l. Herr Munck af RosenschöldEberhard: Herr af Billbergh har sökt bevisa, alt Inqvarteringsskyldigheten ensam tillhör Städerne. Detta är under ett föregående plenum, och nu äfven af Friherre Cederström, vederlagdt. Den tanka Friherre Cederström yttrat är äfven öfverensstämmande med Konungens Proposition i ämnet, och med StatsRådets ledamöters afgifne yttrande. Jag skall hufvudsakeligen hälla mig vid den frågan, huruvida det är billigt och rättvist, att Rikets Ständers beslut, af år 1809, endast kommit Stockholms stad till godo. Det är ett allmänt kändt factum, att ensamt Stockholm fått på Statens bekostnad uppbyggda Casseruer och Stallbyggnader, men att Malmö, Ystad och Helsingborg måst bygga Stall och Foderhus på egen bekostnad, och fått så till sägaudes tigga om lån, då' Stockholm fått Den i5 Januarii e. m. 2.2.1 anslag till byggnaderne. Men jag skall uppgifva ett factum, hvilket ej är mycket kändt, sorn är att på samma gång har Stockholm icke fått någon tillökning ens i service, utan denna är mycket drygare för desse Skånske Städer, än för Stockholm, så i förhållande till garnizon, som folkmängd. Malmö har äfven icke längesedan fått en tillökning i sin Inqvartering.
Laudtmäteri-Instruktion linnes uptaget, och att inseendet öfver rekognosceringsarbeten icke varit något dess företrädares åliggande, enär dessa arbeten först år 1850 togo sin början och uphörde lill sin organisation med år 1852. Rekognoscerings-arbeten fortfara ännu, fast i inskränktare omfattning, ty genom Kongl. Brefvet d. 23 Nov. 1852 behagade K. M. i Nåder förordna, att en Ingeniör skulle vid Sockne-karteverket biträda Öfver-Ingeniören och verkställa nödiga rekognesceringar på fältet för de sammandragne socknekartornes fullkomnande. Öfver-Ingeniören har närmaste inseendet häröfver och måste nu likasom förut afgifva redogörelse derom lill Öfver-Direktörs-Embetet. Hvad vidare beträffar Utskis slutsats att ”göromålen alltså vid denna (Öfver-Ingeniörens) befattning icke obetydligt minskats,” så äger delta alls ingen grund. Förhållandet är tvertom, ty utom att göromålen till en del äro desamma nu, sorn under företrädarnes tid, hafva de för nuvaride Öfver-Ingeniören blifvit förökade bland annat med granskning af alla från Landtmätarne i orterne uprättade och till Kongl. Kont. inkommande Sockenkartor med beskrifningar, jemte utlåt, deröfver, och dels bestyret med försäljningen af från Kongl. Kont. utgifne geografiska kar te-arbeten samt redovisning derför. 184 Den 19 April e. m. Såsom ett ytterligare bevis att Öfver-Ingeniörens göromål åro trägnare nu än förr, kan anföras, att då föreg:de Öfver-Ingeniören kunde använda icke mindre än 3:ne månader årligen såsom tjenstledighet och omkring 2:ne månader till Landtmäteri-elevers undervisning just å den tid han eljest bordt tjenslgöra å kontoret, allt utan viltarius, kan nuvar:de Öfver-Ingeniören icke erhålla 8 dagars permission utan laga förfall. Oaktadt nuvar:de Öfver-Ingeniörens göromål således ökats, så hafva deremot hans inkomster minskats.
Jag har alltid velat ställa mig på kristendomens ståndpunkt, så mycket mer som den sanna naturen alltid med densamma stått i det ouplösligaste samband, och påstår på grund deraf, att ett äktenskap, som är ingånget i kärlek och således i sanning sammanfogadt af Gud, der är det ouplösligt i dess yttersta och principiela synpunkt betraktadt; men der ett sådant äktenskap genom bitterhet och hat blifvit brutet, är det på samma gång en skilsmessa från Gud. På grund af hvad jag anfört, anhåller jag således att LagUtsk. måtte taga i betraktande, huru misshälligheter inom äktenskapet må kunna af lag straffas; härmed likväl icke förståendes att lagskipningens tjenare må kunna intränga i husen, utan att det skall bero af de båda makarne hvar för sig att klaga och, der fel är begånget, söka uprättelse oell rättvisa inför lag, utan inblandning af kyrkliga myndigheter. Frih. Hamilton behagade nämna att Frilen anser äktenskapet såsom ett sakrament och icke såsom en civil angelägenhet. Jag är af en alldeles motsatt öfvertygelse. Jag stödjer denna öfvertygelse på kyrkans symboliska böcker och hänvisar Frih:n och hvar och en, som med honom är af lika åsigt, till Augsburgiska bekännelsen. Under katholska tiden beslöts visserl., på grund af kyrkomöten och påfliga bullor, att äktenskapet skulle betraktas såsom ett sakrament; men detta påfviska påhitt år redan för långliga tider utdömdt af den allmänna meningen, grundad i kristendomens läror. Redan ifrån kristendomens äldsta tider återfinner man — och jag behöfver härför endast hänvisa till Corinther-brefven — huru äktenskapet af Apostlarne betraktades som en naturlig, en helt och hållet borgerlig sak, och skall man der icke återfinna ett ord ens om vigseln, som Katholska presterskapet updiktat. Den Romerska rättens principer, som i grunden ännu äro herrskande i hela den civiliserade verldens lagstiftningar, respekterades i de äktenskapliga förhållanderne af Apostlarne, och hvarigenom de för alla tider hatva erkånnt det borgerliga eller civil-äktenskapet som det enda rätta.