Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet önskar och förmodar, att hvarje district i allmänhet måtte med sitt val stanna på sådane personer, hvilka äro tillförlitligen, icke blott ryktesvis, af valmännen kände och hvilka, utom allmänna insigter i de ämnen, som falla inom representantens verkningskrets, äfven ega localkunskap om den ort, som kallat dem. Men Utskottet har dock ansett olämpligt att, i händelse valmän tro sig utom orten kunna finna bättre representanter, än orten inom iig eger, genom ett lagbud derifrån hindra dem. En annan fråga, på hvilken det väsendtligen beror, i hvilken mon nätional-representationen må uppfylla folkets billiga förhoppningar, är den om denna representations talrikhet. Utskottet har, vid öfverläggningen härom, icke förbisett, att ett alltför ringa antal är mera utsatt för öfrerraskning och lemnar mindre säkerhet både om en fullständig och uttömmande öfverläggning och om en noggrann kännedom af landets behof och tillgångar; äfvensom att obehöriga sammansättningar för skadliga ändamål med mindre svårighet inom en fåtalig samling kunna till vägabringas. A andra sidan har det icke eller kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, att, ju större antalet i en lagstiftande Församling blifver, ju färre blifva deremot, sedan detta antal uppnått en viss höjd, dess verklige ledare; ju större deras antal, hvilka sakna både den omfattning af insigter, det oberoende i caracter och det lugn i lynnet, sorn allena kunna skydda representanten emot missödet att blifva en lekboll för magtoch ärelystna ränksinidare. 52 Constilutions-Utskottets Memorial, N\o 38. Då Utskottet icke känner någon regel, att med absolut visshet undvika dessa ytterligheternas olägenheter, har Utskottet icke trott sig böra alldeles förbise, huru man annorstädes sökt lösa frågan.
”Minuthandelseller utskänkningsställe, för hvilket afgift en ännu icke, då försäljningen derstädes tager sin början, blifvit af Taxerings-komité bestämd, erlägge, i afräkning å samma afgift, förskott, beräknadt efter det minsta kannetal, som enl. 16:de §:ns 2:dra mom. får åsättas”; och dels Hr von Hartmansdorffs yrkande, alt §:n mätte återremitteras'. Propos. till bifall å Utsk:s förslag blef först framställd, men besvarad med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det af Hr Braunerhjelm framstäldta redaktionsförslag, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. § 19- Hr Braunerhjelm: Ehuru jag icke för mig kan göra rätt klart hvad i denna § menas dermed, att, då rättighet till minuthandel med och utsträckning af bränvin en gång blifvit upsagd, så kan den icke återförvärfvas på annat sätt, än som i IO:de§:n medgifves, så förefaller det mig dock besynnerligt alt ett sådant stadgande serskildt utsättes. Skall något sådant finnas i Författnm, så bör det åtminstone vara gemensamt för stad och land. Sedermera stadgas i §:n, att, om gästgifvare upsagt sin rättighet till bränvins-utskänkning, så kan den icke för gästgifveriet återförvärfvas, men gästgifvaren kan dock för sin person i vanlig ordning vinna denna rättighet. Det kan väl icke vara en gästgif 10 * 14S Den 9 Augusti f. m. vare, mera än någon annan, förmenadt atl söka och erhålla en sådan rättighet, och jag vet således icke hvarföre detta stadgande skall finnas.
På nu i korthet anförda grunder, vågar jag anse det vara af aldra yttersta vigt, att den undersökningsoch beslags-rätt, SÖtn i 3ö och 33 §§. af Kongl. Förordningen den i a Dec. r835 är inom hvarje Tallkammar-district förbehållen, icke allenast samtlige ■’’Öfver-betjente” inom districtet, elier Controllör, Tull-Fiscal, öfver-vaktmästare och Kustsergeant, utan äfven åt Öfver-beljente inom endra districter, samt åt d® af General-Tuilstyreisen serskildt utsedds personer, må varda bibehållen, oöh icke, enligt Högloft. Utskottens förslag, confiscerad, tiil uteslutande förmon för Tull-embetSmännen blott inom a:na t je »stegrader, förvandlas till étt monopolium för Tullkammar-föreståndare och Kust-chefer* användbart mera till desse 2:ne tjenstemän» ersskildta, än till det allmännas båtnad. Deremot vill jag., tili förebyggande at missförstånd, hafva uttrycb - Be v.- Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.- Utskottens Betänkande JV'-o 11. 37 ligen anmärkt, att, med afseende på öfrige i 3a §. of 1835 års Förordning omförmälde tjenstemän, Kronofogdar, Landsoch Stads-Fiscaler samt Länsmän, jag ingalunda tror det vara af någon vigt, att deras undersökningsoch beslags-rält utsträckes utöfver deras omedelbara tjenstedistrictcr. Erfarenheten har, som mig synes, tillräckligen ådagalagt, alt den controll emot öfverträdelse af Tull-författningarne, som åsyftats med uppdragandet af undersökningsrätten efter olofligen införda varor åtnyssberörde tjenstemän, föga motsvarat afsigten; och fråga torde till och med vara, om ej denna rättighet, serdeles i Landsoch Stads-Fiscalernes händer, mera skadat, än gagnat, mera motverkat, än befordrat det åsyftade ändamålet. Sakens natur förklarar ock förhållandet.
Med mitt arbetssätt går det – trots all flit – ganska långsamt att skrifva. Men vi ses igen! Med utmärkt högaktning Ernst Ahlgren. Ofvannämde recensent var icke tidningen »Vårt Land’s» ordinarie literaturanmälare, hvilken plägar signera sina artiklar med märket C. D. W. Hvem som döljer sig under detta märke, torde känna förutsättas vara allmänt bekant; det är Svenska akademiens sekreterare, d:r Carl David af Wirsén. Genom sin kritiska verksamhet – hvilken i allmänhet mera burit och bär prägeln af blind fanatism än af oväldig granskning, och hvars forceradt stridbara ton står i skarp kontrast mot den elegiska klangen i hans diktning – har d:r af Wirsén troligen icke förvärfvat sig många vänner bland den moderna svenska literaturens män och kvinnor. Ernst Ahlgren bildade i detta fall intet undantag från regeln. Men hon hade ett omättligt begär efter att förstå menniskors karaktärer och motiven till deras handlingar; och under sitt sista lefnadsår hade hon mer än en gång allvarligt funderat på att inleda ett enskildt meningsutbyte med den af hennes literära meningsfränder i allmänhet – och förklarligt nog – temligen omildt bedömde granskaren och skalden. Hon hölls tillbaka af fruktan, att ett sådant steg från hennes sida skulle uppfattas, icke som en sökande andes begär efter klarhet, utan som en sökandes begär efter något mera materielt. Hon visste, att menniskorna i allmänhet icke äro idealister, icke ens när de äro skalder och medlemmar af Svenska akademien. Då öfverraskades hon på våren 1888 plötsligt af den underrättelsen, att den vittra areopagen sjelf sökt upp landsortsskribenten i hans afskilda vrå och tilldelat honom ett understöd på 500 kronor. Dermed var Ernst Ahlgrens tvekan försvunnen, och i nedanstående bref till d:r C. D. af Wirsén satte hon sin plan i verket. Herr Doktor C. D. af Wirsén. Redan för längre tid sedan hade jag börjat ett bref till er, derför att er kritik af min »Folklif och småberättelser» hos mig väckt en liflig önskan att få göra er personliga bekantskap, på det sätt som för en så föga talför natur som min är det lättaste, – genom bref.
För att emedlertid icke räkna för knappt och då vissa poster som befordras med gästgifvareskjuls eller efter serskild betalningsgrund torde få betala mera, må det antagas, att all postföring skulle kosta 24 sk. b:ko milen för hvarje häst. Härtill kommer kostnaden för en postiljon, som i allmänhet torde kunna räknas göra 4 resor i hvarje vecka 6 H. 2 18 Den 5 April. ä 10 mil hvardera, med en aflöning af 6 R:dr 32 sk. b:ko; hvilket utgör 8 sk. b:ko för milen eller tillsammans med hästlegan 32 sk. b:ko. Om denna kostnad, hvad postiljonen angår, någongång skulle vara högre, så blir den deremot, fördelad på skjulsafgiften efter miltal, lägre vid alla de tillfällen, då två eller tre hästar begagnas, hvilket är fallet med alla de större posterna från hnfvudstaden. Enl. gästgifveri-förordningen får föras 1 Sköf efter hvarje häst, utom den åkande; men för att icke i Dagot afseende göra en för sträng beräkning antager jag alt i medeltal endast en fjerdedel af denna tyngd följer med posterna, hvilket i alla händelser är vida mindre än hvad som belöper pä de s. k. stora posterna från hufvudstaden, för hvarje häst lteräknadt. Denna skjutskostnad af 32 sk. b:ko för fem L:d, utgör, i lodtal beräknad för hvarje lod ^/gtdels ranslPtfr mil. Antages då medeltalet af den våglängd, som brefven emellan serskilda orter i Riket transporteras, till 30 mil, så faller på hvarje lod för sjelfva transporten, postiljonen inberäknad, en kostnad af 3|:dels runs!.; och för hvarje skilnad af 10 mil utgör tillökningen eller minskningen i denna kostnad l|:dels runst., så att den utgör för 40 mil 4§:dels; för 50 mil 6 runst.; för 60 mil Tedels; för 70 mil 8J:dels; för 80 mil 9|:dels; för 90 mil 10|:dels runst. och för 100 mil 1 sk. b:ko.
Historien lär oss också, alt andra stater genom restriktioner på handeln skyddat egna näringar och derigenom utvecklat sin manufakturkraft, till dess den vunnit sådan höjd, att de kunnat öppna sina marknader för fri konkurrens med utlänningen; sjelfva England har gått denna väg till höjden af sin industri, och just då, fyndigt nog, inbjuder det verldsstaterna, att, med motsvarande rättighet för sig, dit få afsända sina alster. Jag reserverar mig således emot borttagandet af införselförbuden ur tulltaxan, emedan jag anser dessa restriktioner ännu vara fortfarande nödvändiga för våra fabrikers, näringars och handaslöjders utveckling och förkofran; öfvertygad, att, om dessa skydd dem beröfvas, gå de förr eller sednare sin undergång till mötes, pauperismen skall fruktansvärd! tilltaga och beroendet af utlänningens alster blifva den tyngsta skattebördan för det förut sig sjelf beskattande svenska folket. Man anför, alt lurendrejeriet florerar genom införselsförbud; men med allvarliga kontroller hindras sådant i betydlig mån, så länge den förbudna varan icke får finnas på krämarens disk; men kommer den väl dit en gång, så ombytes rolen snart, då tullförsnillning intager lurendrejeriets verksamhet. Det är dåmera ej så lätt att utforska, om varan är inlagen genom eller bredvid tullen, och i detalj-handeln är den utländska manufaktur-artikeln företrädesvis omtyckt, äfven derföre att värdet icke kan med lika lätthet beräknas, som på en inländsk produkt. Jag reserverar mig emot nedsättning af de skyddstullar, föregående Stander bestämt, emedan jag anser det vara statens ovillkorliga förbindelse att vårda och hägna den inhemska industrien. Man säger, »alt nedsättningen bör redan kunna ske med bibehållandet af näringarnes skydd, ty detta skydd bör ej vara utöfver vissa procent; förut har det varit högt; statskassan får vinst af det, sorn eljest tullförsnillas.» Men denna omtänksamma vård om industrigrenarne och statskassan torde vid närmare påseende utgå från grundsatsen: att man bör söka att få köpa allt för bästa pris. Måhända är man mindre bekymrad om följderna, hvilka komma att blifva, att dessa industrigrenar, som man säger sig vilja skydda, undergräfvas, för att småningom aftyna.
Enligt calculsr, uprättade wid Riksdagen i Gefle, borde wid izoi ars flut, alla Utrednings - Oommiifio. nen; Oblixgtioner wara inlösta, och man förmodade ct ar I8O2, da calculsrna sig flaka, en summa af z67002 Rtdaler pä Lreäir - Sedelstocken skulle kunna amortilkerss. Det ar således pa denna, til Riksgälds Sedlarnas successiv, godtgörande upgjorda plan, som deras Innehafware endast kunna grunda sina anspråk i detta af, seende. Wid sädant förhållande, och da nu wista personers wal uträknade werfsamhet bringai Oreciir Sedlarna j er mistkroende, som g,fwer de mest bekymrande utsigker, om ej snar hjelp Mortimer, synes högsta billigheten mehgifwa, ak Riksens Högloft. Ständer, wid den patänkta inwäxlingen af Oreclir - Sedlarna, emot redbart mynt, förbehåller sig en mellangift, som knappast upstiger rU ?4I tredjedelen af hwad ^gioreuren under den sidst förflutna kidepunkt, aftwiugac, bäve Rikggälds-Wsrket och enskUl» da Personer; ty om Lreälr Sedlarnas gängbara warde endast beror af öfwerenekommelse, sa lärer af samma stucsatts sölja, at deras nu kilernade utbyte emot L^uco, öswen blifwer af denna egenskap, da wid utgifwandct, ingen wist lid t>! inlösen blifwit bestämd, och ej ens de» stund för handen, da med deras tucceslivs ^mnrtistsmenr, bör>an ske borde.
Sedan Krigs-kollegium uti häröfver afgifvet utlåtande förmält, att ett sådant från den egentliga redovisningen afskiljdt statistiskt arbete väl kunde i sammanhang med det årliga bokslutet åstadkommas, men att dertill nödvändigt erfordrades en serskild tjensteman, hafva Rikets Ständer, under innevarande riksdag, anvisat medel till godtgörelse för ifrågavarande arbete och tillika i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla vederbörande att om dess utförande föranstalta; hvilket således vid afslutandet af innevarande års hufvudbok torde komma att iakttagas. § 2. Sednast församlade Revisorer hade, af förekommen anledning, jemväl hemställt, att bland verifikationerna till de konti, der s. k. »kontanta behållningar, reserverade till vidare anordnande», förekomma, måtte bifogas serskilda beräkningar öfver de utgifter, för hvilka de innehållna medlen äro afsedda att användas. I anledning häraf hafva Rikets Ständer, sedan Kongl. Krigs-kollegium i afgifvet underdånigt utlåtande förklarat hinder icke möta för tillvägabringande af en sådan fullständigare redovisning, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att föreskrift om iakttagande af hvad sålunda blifvit föreslaget måtte varda vederbörande meddelad. § 3. I anledning af dc skiljaktigheter, som förekomma vid jemförelse emellan sifferuppgifterna uti de öfver Kongl. Krigs-kollegii förvaltning unp h la tabeller och de enahanda uppgifter, som uti berättelsen om Kongl. Stats-kontorct bär ofvan blifvit angående 4ide hufvudtiteln meddelade, få Revisorerne erinra, a dessa skiljaktigheter Bilaga Litt. G till i857 års Remsions-beråttelse. angående Statsverket, sid. 66. Tillgångar Debet. Uppbörd: Riksstatens 4:de hufvudtitel Extra stats-anslag för landt-försvaret... Krutoch salpeter-försäljnings-medel En-per-mille-fonden Trosspassevolans-fonden Eör< ide mötespassevolans-fonderna ...
Slutligen framgår det ifrågavarande förhållandet därur, att »den religiösa känslan visserligen är ett verkligen fullbordadt» medvetande om den absoluta identiteten af förnuft och natur, »men aldrig är ren, emedan medvetandet om Gud är däri alltid bundet vid ett annat», ty »blott vid en motsats är man medveten om enheten»87. Nu är det visserligen sant, att absolut identitet i motsats innebär en motsägelse, men man har att taga i betraktande, att för Schleiermacher känslan ingalunda är vetandet underordnad, så att den måste efter dess lagar bestämmas utan är själf en betingning för vetandets möjlighet. — Att vidare den ifrågavarande känslan gifver individualiteten dess mått, är framhållet därmed, att den är visad vara på samma gång obetingadt universell och individuell, hvarigenom den kan fullständigt bestämma individen i förhållande till det hela, samt därmed att det inre handlandet såsom dess objekt genom att bestämma måttet för blandningen af förnuft och natur hos hvar och en bestämmer det eviga måttet för hans handlande i andarnes eviga gemenskap. Därjämte framgår samma förhållande ur den religiösa känslans karakter att vara omedelbart medvetande om universum såsom det oändliga i det ändliga. Universum har nämligen den dubbla karakteren att vara det abstrakt absoluta, absolut identitet af förnuft och natur, och sammanfattning af alla möjliga former af ändligt lif, hvarigenom den religiösa känslan kan bestämma den egendomliga plats, som individen intager i det hela. Så skulle då den religiösa känslan såsom relationslederna fullständigt bestämmande relationsgrund åt förnuftet och naturen, i trots af att de ursprungligen äga bestämdhet endast i förhållande till hvarandra, gifva själfständighet gent emot hvarandra, så att sedligheten, särskildt dygden och sedelagen, i trots af att de involvera naturbestämdhet, likväl såsom uttryckande förnuftets verksamhet, ega förnuftig själfbestämdhet.
Sedan 43, 44, 45 och 46 §§♦ i Riddarhus-Ordningen blifvit uppläste , börjades voteringen klockan 4 till 7 eftermiddagen , och befunnos vid voteringens slut, klockan 7 eftermiddagen , sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad , samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rÖsterne hafva utfallit sålunda : J a — 2 7. Nej_ 38, I följd hvaraf , och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst ; Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade , det ofvanberörde anmärkning således komme att förfalla. Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, att Kongl. Maj:t täckts i Nåder utsätta morgondagen den 4 dennes klockan half till 2 Eftermiddagen , till emottagande af Riksens Ständers Stora Deputation, som borde till Kongl. Maj t öfverlemna Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Hennes Maj:t Drottningens Kröning 3 och hemställde Herr Landt-Marskalken, om icke så många af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som ästundade, kunde få i bemälte Deputation del - Den 3 December e. m. 163 taga , i hvilket fall någon anteckning derom hos Riddarhus - Fiscalen icke komme att äga rum. Bifölls. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, att som under discussionen öfver motiverne en Ledamot föreslagit, det Handelsoch Financesamt Inrikes-Årendernes Departement borde hädanefter förenas under en Chef, finge Herr Landt-Marskalken hemställa, om Ridderskapet och Adeln instämde uti denna , mot förevarande gjorde anmärkning. Ropades Nej. Grefve Hamilton , Gustaf Watier: Om jag icke misstager mig, är det i denna §. föreslaget, att Justitiae-Cancelleren skall föredraga Rättsoch Nädefrågor i Stats-Rådet.
Pensionsfond, för Ecklesiastika tjenstemiins enkor och harn, orri beredande, genom försäljning af skog Irån Presteboställen, af medel till inrättande af, sr Prestbostället » för Prestman, om bildande, medelst de tillgångar som erhölles genom Biskops-embetenas indragning, af en — 8 — 200 — b. 26 Okt. b. 20 Okt. b. 26 Okt b. 26 Okt. Pensions-kassor, om upphäfvande af enskilde skådespelares med (leres skyldighet att erlägga vissa afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-kapellets — 8 — 49 — b. 30 Mars a. 31 Mars b. 28 Mars b. 24 Mars 58 83 Pensions-staterne, se Stats-reglering, Nionde Hufvud-Titeln. Perscdelskatlerne, om förvandling till penningar af — 4 i 55 b. 18 Febr. b. 11 Febr. b. 18 Febr. b. 15 Febr. Piteå, om upplåtelse till Norrbottens läns Husbållnings-sällskap af gamla Länsfängelse-byggnaden i 8 4 t 21 b. 7 Jan. b. 11 Jan. b. 4 Jan. b. 4 Jan. 14 25 » om lån till uppmuddring af segelleden mellan Löfholmen och staden 4 i 120 48 27 Juni 27 Juni 27, 30 Juni 27 Juni 168 6 Planpenningar, orri utgörande för kavallerikorpsen af, m. m — 8 — 91 — b. 23 Maj b. 29 Maj b. 2 Juni b. 30 Maj Postbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen, se Postvigten. Postföring och telegrafering till Gottland, se Gottland. Postkontor, om utarrenderande af Bikets 8 199 b. 22 Okt. b. 22 Okt. b. 22 Okt. b. 22 Okt. Postmedlen, om beräkningen af — 5 i 48 _ b. 25 Okt. g. 25 Okt. g. 25 Okt, b. 25 Okt. 26 — 62 — JL M w p. ongl.
In fidem protocolli, silbert Munck. Onsdagen (len 22 December 1847. Plenum kl. <5 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denne dag f. m. Frih. Cederström, Jakob, uppläste följande: Mera än ett tredjedels sekel har förflutit, sedan de grundlagar stiftades, hvarefter vi nu för 10:de gängen i egenskap af Svenska folkets representanter äro samlade; del torde då icke vara för tidigt undersöka huruvida samhällsförhållanderna utvecklats i öfverensstämmelse med denna grundlagssliftning, såväl i beskatt - 312 Den 22 December e 111. ningssorn annan lagslifining, eller 0111 reaktionära afvikelser gjort sig gällande i de lid efter annan ulkomne författningar. För all med enkelhet utreda ämnet bör först visas betydelsen af 180!) års Reg:F:s tillämpning på beskattnings och annan lagstiftning, äfvensom af samma Ständers beslut i dessa ämnen.
Fröt. tg28 och 1819. 7 Sini. i A/d. a 3 :dje H'.t. v.dra B: de t. 18 LagUtskottets Betänkande N:o 70. reskrifter äro af nöden ; och som Utskottet,' vid granskning af Herr Lindqvists ofvan anförde förslag till förändrad redaction af 16 Cap. GiftermålsBalken , funnit att samma förslag icke vidrörer flere af de omständigheter, hvilka, efter Utskottets tanka , böra vid omarbetning af hetngifta-lagen iakttagas och ordnas ; så har Utskottet ansett det vara sitt åliggande att lill Rikets Ständers pröfning framställa ett annat, såsom Utskottet förmenar, lämpligare förslag, föranledt af följande åsigter , nemligen : a) att, enär hemgift innebär upplåtelse af endast nyttjanderätt , och då fråga ar o ra fast egendom, någon ovisshet om eganderätten till det upplåtna ej kan genom hemgiften uppkomma, samt med naturen af hemgift ej vore förenligt att gåfvolagareris nyttjanderätt skulle bero af något annat , än gifvarens godtfinnande, eller kunna betryggas mot de händelser att eganderäften frånginge gifvaren, eller denne ville egendomen återtaga, (i följd hvaraf inteckning till säkerhet för sålunda upplåten nyttjanderätt ej är lämplig) alla reglor fö* upplåtelse af fast egendom i egenskap af hemgift synas vara öfver - LegVtskottets Betänkande N:o 70. 19 ilödlga och utan ändamål, hvarföre ifrågavarande
Underlig visdom var dig i drömmen sjungen, men du såg det sanna. Ingen man så vis är skapad vorden, att af solens sång han förr hört orden. Njål. Det har kanske synts mången, att jag tecknat den gamla Isländarens lif med väl mörka färger. Flerfaldiga gånger har jag framhållit som ett betecknande drag en vildhet af onekligen svårare art. Men vi äro ingalunda deraf berättigade att utan betänklighet uttala öfver det forna lifvet och dess företeelser förkastelsens dom utan förskoning. Vildheten kan vara af olika slag. Vild är kannibalen, som frossar af sin fiende, sedan han förut grymt misshandlat honom. Det finnes folk, som för det närvarande stå så lågt, att man spårar hos dem till en början föga mer än djurisk vildhet och djurisk medvetslöshet. Hos dem har vildheten öfvergått till en andra natur, undertryckt deras öfriga charaktersdrag och till sist som en kräfta frätt deras inre, så att de icke kunna stå med någon sjelfständighet inför de ibland dem uppträdande Europeerna, det går dem, såsom en Ny-Zeländare klagade: “våra husdjur dö ut och vi sjelfve försvinna.“ Likväl stå Ny-Zeländarne, såsom deras sägner bevisa, ingalunda bland de lägsta folken. Våra fäder togo ej med sjukligt och försvagadt sinne emot den nya lära, som för dem förkunnades. De dogo ej bort för beröringen med den Europeiska bildningen, sådan denna vid pass år 1000 befann sig. Våra fäder voro icke vildar, men ej heller de halfgudar, som mången så gerna trott. De voro menniskor med en vidunderlig kraft, som i brist på harmonisk utbildning af charakteren ofta gjorde sig gällande framför allt annat.