Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Finner man Fullmäktige vara berömvärde och beundrar man deras förvaltning i allmänhet, måtte man sakna skäl, äfven om man tror sig befogad att förebrå dem brist på förutseende i en detaljfråga, att i décharge-meningen, som afser förvaltningen i sin helhet, inlägga uttryck, som innebära klander. Berömmande blefve i allt täll icke décharge-meningen, om man uteslöte de klandrande orden »i allmänhet». Efter mitt föreställningssätt brukar man, då man vill inlägga beröm i en décharge-mening, begagna del ta eller likartade uttryck: »att Fullmäktige med ospard möda, nit och skicklighet utfört sitt värf», och jag går så långt, att, äfven om man så uttryckt sig, man ej i alla fall hade slösat för mycket beröm öfver deras sätt att förvalta. Jag anser, att i denna fråga R. St:r böra gå tillväga på lika sätt, som i DéchargeBetnnk.t o.ro Konungens Rådgifvare. BankoUtskottet har i fråga om Fullmäktiges, likasom Konst.Utskit bör göra i fråga om Rådgifvarnes åtgärder, framhållit alla anledningar till anmärkning; men sedan tillhör det R. St:r icke att fästa sig vid en eller annan detalj, utan att bedöma om förvaltningen i sin helhet varit nyttig eller ej. I ani. af hvad jag nu yttrat, ber jag att få instämma i det resultat, hvartill Hrr Dalman och Björnstjerna kommit, att nemi. ifrågavide déchargepunkt måtte, med uteslutande af orden »i allmänhet». antagas. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Lika med Frih. Raab, hoppas jag att R. o. Ad. ej måtte bifalla décharge-meningen, såsom den här af Ut.sk:t blifvit affattad. Den tillkom vid votering inom Utsk:t medelst en rösts pluralitet. Den innehåller ovedersägligen ett klander mot Fullm., hvilka dock, enligt mitt förmenande, gjort sig törtjenta af något helt annat.
Ordningen själf strider äfven e m o t de åsikter, h o n sedermera utvecklar, t y enligt A g n e s ' framställning, ekonomi lek, hvad hjälper en fru god eller h v a r t i l l b å t a r e n i n b ö r d e s k ä r - när hälsa och ålder, religiös åskåding, uppfostran, bildningsgrad och begåfning släktlif, icke räcka till f ö r d e n hvad tydlig ekonomin kunnat Eller sak, spara tror fru att sina angår, ingen kan fru A g n e s m y c k e t förmaningar Agnes, för och med både fattigdom och sjukdom, tyckes fru A. icke taga m e d i räkningen. Fru Agnes ' ternas släktlif en väl härvidlag. Och så v a t t n a d e vi våra nejlikor o c h p e l a r g o n e r och fuchsior, barn, och fönsterträdgårdens glömde att springa i blom solens lifgifvande Ja, vi hade älskade hvita niskobarn ömtåliga att där ute u n d e r vorna spirade ett lifskraftigt vid drifsläkte, färdigt första kyssen af dem, de strålar. verkligen glömt blommorna. Vi stora mänhöll j u p å att frysa ihjäl inne i de v a r m a r u m m e n trots våra dubbelfönster yttrande, som hon lyser skulle bruka, d å h o n tyligen icke förstår dess mel. detta ord, snön. Så » civiliserade » grad äro vi väl änd o c k icke. öfrigt fru A g n e s? män, skaffa som en » som till världen möjligt ». kvinnas att mun! samt högre hennes att försyns prat blir Gud unga stolthet i oerfarna att barnskara uttryck i sanning i icke erfarenheten vilja, på grund dumt än på hvarom illvilligt, och det får brådt är kvinnor taga att icke hennes H ä r är i c k e hos idéer, m e n ad n o t a m, h v a d skulle rundt där af r å d e r d e m till, så s k u l l e i visdom d r ö m o m lycka aldrig d r ö m m a s, m å n g e t tenskapliga dödligt såras och månden äklyckan köras på porten i månget hem.
Vid genomläsandet af den torftiga texten tycker man sig nästan hafva framför sig en modern ballettext, i hvilken här och der en kuplett blifvit inflätad. Till slut anföra vi här ett stycke, hvilket visserligen hvarken är en ballet eller uppfördt vid någon hoffest, men dock med balletterna har stor likhet och är skrifvet liksom dessa till en förnäm persons ära. Det är den ofvan omtalte Erik Lindsköld, som i detta stycke firas. Lärd, riktbildad och vitter, af ett gladt och af naturen mot alla välvilligt sinnelag, samt dertill frikostig och slösande, var han skapad till en beskyddare för lärdom och vitterhet. Med sin tids vittra snillen, Spegel, Lagerlöf, Bergenhjelm, stod han på en förtrolig fot, och vitterhetsidkare af en lägre ordning blickade upp till honom som till sitt säkra värn samt prisade i honom en Mæcenas, en beskyddare för Sveriges alla skalder. När de efterhängsna versmakarna blefvo honom för besvärliga, hvilket väl ej så sällan hände, tog han till pennan och afspisade dem på ett sätt, som få plågade Mæcenater torde kunna göra honom efter. Så besvarade han engång på följande sätt en rimsnidares osmakliga smicker: ”Ingen Mæcenas är jag, och du visst ingen Flaccus. Ingen bland oss förtjent bära de frejdade namn. Så hvardagliga äro hos dig både snillet och sången, Att Mæcenas i dem säkert ej funnit behag. Derföre ber jag: hör upp, att truga in i mitt öra Under så ståtliga namn dina eländiga vers”448. En bland de skalder, som stämt sin lyra till Erik Lindskölds’ pris, är Daniel Wallenius, om hvilken man blott känner, att han härstammade från Mora i Dalarna, der hans fader varit prest. På Lindskölds födelsedag d. 18 Maj 1688 uppfördes ett af Wallenius skrifvet stycke under titel: ”Sångoch Fägne-Gudinnornas nyligen uppslagne Tjäll under den Store Atles blomstrande Lind På den Svänske Parnasso i Nordanlund.” (Upsala 1688). Stycket är tillegnadt
Förordningen den 13 Julii 1818, om Inteckning i fast egendom. Grefve Spen3, Carl Gujlaf: På lika sätt som i afseende på LagUtskottets Betänkande N:o 67, tar jag mig friheten, då jag icke ser någon närvarande af de Ledamöter, som yrkade den samfälda återremissen af LagUtskottets alla Betänkanden i detta ämne , att, oagtadt jag för min del ej finner någon olägenhet uti antagandet af det senast uppläste Betänkandet, dock vördsamt anhålla, att äfven detta måtte varda återremitteradt för den händelsen, att Utskottet möjeligen skulle anse samma Betänkande böra undergå någon förändring Den 11 Junii f, m, 187 i sammanhang med den profning af frågorne rörande HypotheksVerket i allmänhet, som kommer att äga rum. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition , blef LagUtskottets Betänkande, på sätt Grefve Spens föreslagit, till Utskottet återremitteradt. Föredrogs å nyo LagUfskottefs den 9 sistledne Maj under N:o 70 meddeldte, samt den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, angående föreslagen ändring uti Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, om inteckning i fast egendom. Herr Ehrenborg, Casper, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande; (Se Bilagan N:o 7.) Grefve Spens, Carl Guflaf Äfven med fara att trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, begär jag ordet, för att yttra mig i denna fråga, som jag anser vara den vigtigaste af alla dem, som i dag förevarit och angått infekning i fast egendom. Här vidröres nemligen flere parters rätt, här fordras både en financiel och juridisk åsigt på en gång.
Tryckfrihets-Förordningen, hvarigenom, i uppenbar strid mot 86 §. Rege rings-Formen, utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter ställas utom Lagen och under godtycket, mätte antingen helt och hållet uteslutas eller ock i den mån hufvudsakligen förändras, att, genast efter det skriften blifvit af Hof*Cancelleren indragen, målet hänskötes till behörig Domstol. Då, efter sannolik förmodan, detta, icke i vanlig Constitutionel ordning stifttade, men vid en och samma Riksdag både proponeradeoch antagna Lagrum, egentligen åsyftat en provisorisk, af tillfälliga omständigheter påkallad förfogning; då, vidare, dagbladets eller tidskriftens egenskap af allmänt vådlig, personligen förnärmande eller fortsatt smädlig, lärer svårligen kunna med någon säkerhet bestämmas, och åtminstone blifva underkastad skiljaktiga åsigter och omdömen; då, ändt - ConstitutionstUt kottets betunkanden. 77 ligen, en sådan indragningsrätt, om än utöfvar! med upplyst tålsamhet och örnskränkt af aktningen för allmänna tänkesättet, likväl måste i följderna leda derhän, att utgifvaren ohörd kännes skyldig till ansvar för obevista förbrytelser och dymedelst beröfvas icke blott en synlig, under mödor och bekymmer förvärfvad egendom, utan möjligen äfven den ännu dyrbarare, sin medborgerliga heder, — tvekar ej Utskottet, att, för den i 56 §. Regeringsformen stadgade behandling af grundlags-frågor, vördsamlingen tillstyrka det ofvanberörda 8 mom. i 4 §• Tryckfrihets-förordningen måtte aldeles upphäfvas och uteslutas : i sammanhang hvarmed jemväl numereringen af de följande momenten i denna §. komma att rättas. Stockholm den 2 Maj 1823. TJtdrag af Protocollet, hållet uti R. H. S. Constitutions-Utskott den 3 Maji 1823. S. D. Herr Professorn Doctor Thyselius uppläste och ingaf ett så lydande skriftligt anförande: ”Enligt det beslut Riksens Högl.
lön 525 Rdr arvode 275 » Regements-trumslagare Stockmakare Pistolsmed Profoss (äfven timmerman) Hompani-statcu: 6 Kompanichefer å 1,200 lön 6 Förste Löjtnanter » 800 » 6 Andre » Summa Rdr 63,638 Anmärkning. Öfriga u corpsens nu gällande stat uppförda anslag uteslutas här, enär någon förändring i desamma icke genom löneregleringen uppstår. 88 Bil. C. Uppgift å de vid Artilleri-staben, Artilleri-regementena och Fyrverkare-corpsen för statsregleringsperioden 1864—1866 bestämda löner jemte ”arvoden” och ”särskilda anslag”, som för vissa med aflöningen gemenskap egande eller ekonomiska behof äro anvisade och nu ulgöra föremål för ny reglering. Chef arvode Ildr Aldre Officer i General-fälttygmästare-expeditionen . » » — » vid General-fälttvgmästare-enibetet . » » 3 yngre Officerare l Sekreterare ! Vaktmästare . Expenser — - 2. Artilleri-regementena. Srea Artilleriregemente. po CD st 3 a ® a oj •1 po ro 'S GO 2 ■"S b> ro 2- > ro hj ro ro 3 » ro 02 d 3 3 g ro w sf > ro •— co ZZ HL ro" O P Summa. co ZZ c-f ro ss ~ 03 co 2- 2" 3 P Aflöning: cT rt 2. T' eT ^ ?*■ o’ ro 03 ro a) för staboch civilsamt batterioch CO depötkompani-stat. » » 2,400 af hvilka 11, som ej äro batterichefer, åtnjuta ersättning för kompani-reveny » 600 Belälhafvaren och chefen för batteriet i Hernösand eger, utom lön på Svea artilleri-regementes stat, uppbära å batteriets stat: Arvode .
Hvad tycker ni om det? (Det var åt plågorna.) Det där var ni inte vana vid! Hva sa? Åh-å så skönt!! Kan nu frun koka mig en riktigt god kopp kaffe därborta på kokaren, så ska jag ta mig fan till tack för kuren sköta hennes apa, som om den vore hennes egen kötsliga kusin — eller syster. Och det är den väl — minst — Hva sa?» »Nej», — sa jag strålande »inte riktigt — syster, men nog känns det som om det vore något slags blodsband ändå!» När jag tog i tu med kaffet, riktigt skakade jag på handen, men det blef utsökt, som väl var, och en timme senare stannade värkligen stadsläkarens droska vid vår port och hans dräng ledde eller rättare halade honom uppför trappan. Han svor och grinade alldeles förfärligt, men var i strålande godt humör. Det första han gjorde var att bjuda på snus; det andra, att fråga hur mycket jag skall ha i honorar för »skrattkuren.» Så kikade han efter om det kommit något nytt porslin på atenjennen och bläddrade i hvarenda bok och tidningar han fick tag i, och där stod jag som på kol utan att tordas skynda på honom en smul. Ändtligen frågade han efter »patsjenten» — med slags skrockande ljud, som sa mig, att han fann besöket »kostligt» — eller »dyrbart», som han alltid brukar uttrycka sig, när något roar honom riktigt. Pepita, lilla stackaren, låg i sin lilla säng med handen under hufvudet och var så blek och matt, att hon kunnat röra ett stenhjärta. Fast hon är mild som ett lamm, så var jag ändå bra rädd, när doktorn lade örat intill bröstet på henne och lyssnade, för hon har nog sitt lilla humör ändå. Men hvad gjorde den raringen? Jo, hon lyfte upp handen och klappade honom helt sakta på kinden — hon, som aldrig klappar någon mer än oss! »Tur för kräket», brummade doktorn, »att frun till och med var så förbannadt oförskämd och inte ens tog henne hem till mig. Då hade vi kunnat säga adjö med det samma. Lunginflammasjon — inte stark — men krafterna! Phu!» »Dem har hon sörjt bort», sa jag ifrigt. »Det tror jag säkert.»
Departement, hvilken åter ej inbegripes bland de i 5:te, 6:te, g:de, inteoch i5:de §§. i RegeringsFormen uppräknade, samt efter dess ioC:te och icyrde §§, anmärkning och ansvar underkastade Rådgifvare och Föredragande, och att omförmälde Chefskap vore ett serskildt uppdrag icke bundit vid någon StatsRådsLedamotsbefattning eller vid annat constitutionelt embete; samt att man äfven kunde tillägga hvad 1812 års Ständer till svar å Konungens Nådiga Proposition af den i8:de April samma år meddelat, att nemligen de icke funnit betänkeligt, att till den föreslagna författningen om Svenska ultramarinska besittningens Styrelse, utan sammanhang med Sveriges Grundlagar och financer, lemna deras bifall. 33 H. 11* 164 D e 11 17 Julii p. rrt. Hvad det första skälet ängår, så oell enär ifrågavarande mål icke rörer Ministeriella ärender eller CommandoMål, men, äfven i det fallet, händelsen med Herr ProtocollsSecreteraren Brum mers entledigande är en ällmänt kand och uppgifven sak; finnér jag to5 §. RegeringsFormen vara af Utskottet oriktigt åberopad. Det andra skälet är lika oantagligt, ty man vill antaga den försvarssats, att då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, ehuru StatsMinister för Utrikes Ärenderne, icke i denna égenskap skall i StatsRfidet anmält Herr PrOlocollsSecreteraren Brummer till entledigande från sin beställning vid ColonialÄrendernas Departement, med åtföljande löneförmåner på Barthelemisk stat; utan att Hans Excellence, i egenskap af Chef för ColonialÄrendernas
Skulle verkligen den oskyldiga inblandningen uti nästans angelägenheter, som vi fruntimmer i våra sammankomster tillåta oss, hafva funnit en sådan nåd inför männerna, att de, ej belåtna med att såsom vi, under hviskningar eller åtminstone inom lyckta dörrar, gifva stadga och form åt ofta grundlösa rykten, skynda att med trycksvärta, i Tidningsblad, ströskrifter, m. m. gå i borgen för sqvallrets sannfärdighet, skulle det så förhålla sig, då kunna vi stackars kaffesystrar ej vara utan djupa samvetsförebråelser? En menniska mätt af år och lefvande hade bosatt sig nedanför en ödslig klippa vid hafvet. Sittande vid stranden träffades han en dag af en af sina fordna bekanta ur verlden. „Att du kan lefva i en sådan enslighet“ var dennes helsning. Gubben såg sig förundrad om. „Hvem säger jag är ensam? Hvad är då detta,“ sade han, pekande på det höga berget och de mot dess fot sig brytande böljorna. Vännen beslöt att för några timmar skaffa honom bättre sällskap och stadnade alltså qvar – han ville dessutom hämta råd, det vill säga, han talade oupphörligt, utan att afvakta något svar, om sina mullvadshögstora planer, förslag och öfriga lefnadsförhållanden. Den gamle hörde länge och tåligt på honom; slutligen utbrast han: „Stora hvälfningar måste hafva föregått i verl„den, sedan jag lemnade henne! I min ung„dom låg den staden, der du nu vistas, vid „hafvet!“ – „Den gör väl så än“ genmälte den andre något häpen. „Omöjligt! Hur skulle „du då kunna tänka på föraktliga småaktighe„ter,“ blef Gubbens korta och envisa svar. – Vännen lemnade honom, suckande öfver, att ensligheten redan så i grund skakat den åldrige mannens förstånd. – Ålades oss Protestanter ej, i stället för vissa dagars fasta, en lefnadslång måttlighet? „La verité est bien dans leurs opinions, mais „non pas au point, où ils se le figurent.“ Två personer voro uppkrupna till midten af ett berg, hvars högsta spets för tillfället inbäddades i tjocka moln.
Sländers 2illmänn<r Beswärsock) Mcconontte>Urskote den cSeptember 1809. SD. Herr Fabrikören §cl>5nberr yttrade: Genom hwad jag förut tvid öswerläggnlngen i detta amne » Högloft. UkffolteS Beredning haft äran anföra, har joy sökt wisa de ftere wigtiga betänkligheter som förekomma emot uphäfwande af Huevistalionir, pä hwilken grund ray äfwen anfedt det wara vrädtigt alt hos Kongl. Mant t underdänighek tillstyrka en sädan anstalt. Om jag ock för ett ögonblick wille antaga stt Visilationer i enssildte Boningsrum och pä allmänna wägar kunde för wista ordsaker afffaffas, fäsom. i närmare moa inflytande pä allmänna säkerheten, ehuru förmonen häraf, hwad allmänna wägar angär, endast torde tillfalla Gärd, sari-handeln, som dock icke ansetts förtjena uppmuntran; sä anser jag dock det wara en oomkullstötelig sanning st>!Vljttakioner i öppna Bodar och Magaziner böra bibehällas och fälom hittills, wara tillätne, salom enda och fanna medlet att kraftigt bandhaswa Förordningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning. Jemte äbervpande of hwad mitt redan Ingtine Memorial innehäller, får jag nu fäsom ytterligare skäl andraga: rw Under förlitande pä Let stöd Regeringen tillsagt och äfwen meddelat Slöjderne, hofwa Idkare uri Fabriks-inrättningar nedlagt betydande Capftakr och en del hela sin förmögenhet
Jag vägar der - Den 8 Juni. *3* derföre vördsamt anföra mina tankar i detta amne, och föreslå, att bran vinsbränningen b! ifver tillåten endast för Jordbrukaren, (ingalunda för Städerna) på nu gällande grunder, nemligen efter jordens värde, och bestämdt tillåten för 5 år, 4 ä 5 månader årligen, till exempel Första Termin från den 1 November till den 15 December, eller från den 15 October till den 15 December; andra Termin från den 1 Mars till dea 15 Maj, eller från den 15 Februari till den 15 Maj. Skulle Urtima Riksdag inom fem år inträffa, bor brän vinsbränningen std fast till nästa Riksdag, så vida den ej blifver Urtima och infaller inom de fem ofvannämnda åren. Vid sådan inskränkning kan man med al! säkerhet tillåta bränvinsbränning alla år; öfverskottet af spannmål ena året kan tjena sorn understöd vid ett missväxtår, då det nödvändigt måste brännas, mindre på 4, än på 8 månader, med samma pannrymd; Jordbrukaren har dessutom den stora fördelen genom detta uppehåll i tillverkningen, att varan consumeras och är säljbarare vid hvarje brännings-termins slut, hvilket saknas under en fortfarande åtta månaders bränning, då varan mestadels är säljbar om sommaren. Säkerhet i all handtering är nödvändig, så vida meningen är att uppmuntra; ty om jag i år bygger ett Bränneri, för att dermed bränna nästa år, och ingen bränning tillätes, drabbar mig en förlust, sorn ingen lärer ersätta; äfvensom om jag Deri 8 Jurth anskaffar pannor efter nu varande Förordning , oell nödgas nästa år efter en ny förordning anskaffa andra, uppstår äfven samma casus; jag säljer ej min spannmål, i hopp att få bränna, oaktadt hederliga anbud, sedan bl ifver ingen bränning, och min spannmål ligger mig till last; på sådant sätt sker ingen uppmuntran. Det bör förundra hvar och en, att sedan bränvinstillvérkningen varit så länge känd, man ännu ej upptänkt ratta sättet, huru den t vårt Fädernesland bör vara tilläten; och finner jag verkligen tiden längesedan vara inne, att tänka på något nyttigt och stabelt belut i en näring, så nära förknippad med Jordbrukarens existence.
Man måste äfven erinra sig att, om detta förslag antages, det icke allenast är försändningar af penningar från landsorten till Stockholm, som skall med såriane vexlar verkställas, utan äfven afsändningar från Stockholm till landsorten, och att således de remisser af riks-bankens sedlar från fiufvudstaden till landsorten, som nu af embetsmyndigheterne ombesörjas, skulle, orri ej helt och hållet, dock till betydligaste delen upphöra. När nu enligt förslaget en vexel komme att från auktoritet i Stockholm afgå till en ort, hvarest endast privatbank finnes, på hvilken postremiss-vexeln vore ställd, så skulle säkerligen den, som presenterade vexeln, icke erhålla annat än privatbankssedlar. Derigenom tror jag att tillgången på riksbankens sedlar skulle i landsorten blifva vida mindre, än den hittills varit. Ett bestämdt bevis på ett dylikt förhållande kan jag åberopa från en inför K. Kammar-rätten, der jag är anställd, förd skriftvexling emellan en enskild part och en landträntmästare, hvilken sistnämnde ansåg sig berättigad att med privatbankssedlar liqvidera den förre för en å landtränteriet utställd anordning. Jag tror det derföre vara försigtigast att icke gå längre än hvad mitt förslag innehåller. Gr. Cronstedt, Fredrik: Då jag biträdt så väl 1861 års revisorers åsigt i denna fråga som ock Stats-Utsk:ts deraf föranledda hemställan, så ber jag att få förena mig med dem, som yrka bifall till förslaget. Af diskussionen har det synts som om någon fruktan förefunnes att förlust skulle kunna uppstå för statsverket genom antagande af detta förslag. Jag tror snarare motsatsen. För närv:de skickas t. ex. uppbördsmedlen i riksbankssedlar från landsorterne till Stockholm. Om nu dessa medel bortstjälas på vägen, säger man visserligen att de äro assurerade och att man sålunda får igen penningarne, men dessa förlorade penningar komma ju i sådant fall att ersättas med andra statens penningar, således statsmedel med statsmedel, och om icke just de bortstulna penningarne tillrättaskafläs, så uppstår ju ovilkorligen en förlust lör staten.
De friheter, Bergslagshemmanen, till följd af sådane privilegier, åtnjuta, visa sig ganska betydliga för en del Bergslag, då, enligt de upplysningar, sorn Utskottet från Kammar-Collegium inhemtat, den ett helt hemman åsatte ordinarie skatten, beräknad efter medel-raai kegångspris för fem år, från och med 1834, är, biom Skinnskattebergs Bergslag, 46 R:dr, Nora Bergslag 28 R:dr, Linde Bergslag 1 10 R:dr, Grythytte Bergslag g3 R:dr, Lekebergs 86 R:dr, Carlskoga I\S R:dr, Lerbecks 47 R:dr och Tabergs Bergslag 20 R:dr mindre, än för ett hemman i angränsande Lands-lag, hvarjemte Philipstads Bergslag, tillika med de ofvan uppräknade, utom Skinnskattebergs Bergslag, äro befriade från ordinarie rotering, och derigenom åtnjuta en förmon, motsvarande för hvarje helt hemman, ungefärligen 36 R:dr årligen för Philipstads och 27 R:dr årligen för de^öfrige Bergslagen. Deremot äro alla andra Bergslag indelda till ordinarie rotering, och äfven beskattningen för öfrigt visar der ingen eller åtminstone föga märkbar skilnad från Lands-lagen. Utskottet delar icke den farhåga, som af många hyses, att tackjerns-tillgången skall minskas, om det rnedgifves tack jerns-til 1 verkaren att sjelf förädla sin vara.
G. Malmsjö. JP. pr kamma. [313] m o t t a g, snar. möjl. beställn. å oljemålade terrocotta-tallrikar (äfv. ö n s k. sås. B r e f till » A. W. », I d u n s byrå. Isaksdals Trädskolor adr. m. 22 [5031 280 STOCKHOLM, GEKNANDTS BO v l TKYOKERI-AKTIEBOT A. G Annonser, afsedda för familjen eller fruntimmersverlden, införas lämpligast i Idun. o b i (BetocIi text v a n Bihang till P R A K T I S K VECKOTIDNING FÖR QVINNAN OCH HEMMET September N:r 9. ModereVu. fommarblommor och somniartoaletter hafva det gemensamt, att bådas tid är lika snart förbi. Damerna, hvilka med en viss saknad måste umbära de förra en tid bortåt, skynda med dess större ifver att ersätta de senare; de tusen bestyr, som denna sträfvan skapar, göra, att smärtan öfver skilsmessan från all den tjusande prakten kännes mindre svår. Öfvergången till höstdrägten gör oss det allsvåldiga modet mindre svår, enär för de närmsta höstmånaderna en viss omvexling i färger ännu tillätes, ja, fordras; de mörka färgerna sparas ännu en tid. Det nyaste a f ^ e t nya är ett lifligt brunt, som med svart besättning blir elegant. Kätt smakfull är äfven en ring, hvilken man kallat polityrbrunt, ovilkorligen kommer en att tänka på poleradt trä. En mörk lila, hvartill användes heliotropinoaré, eller enzianblått med gul stoffering torde ock komma att falla i smaken. Gult är för öfrigt älsklings\ j| färgen, då det gäller garnityrtyg till mörka toaletter. Synnerligen vackra äro ljusgula gilets, plastrons eller jabots till skotskblå toaletter. Gula bandprydnader på svarta spetseller tyllrober göra ock god effekt.