Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 2 Socknemännen tillfrågades hvilken nu skulle, i anledning af förliden söndag skedd tillsägelse, väljas, att i egenskap af fullmäktig, bevaka Hæggenås sockens angelägenheter vid landsjämnads liqvidationen samt rote-jämkningen uti Östersund den 2 instundande maj, och beslöts enhälligt, att socknen förenade sig med Liths socken uti berörde vahl; fullmägtigen för Lith befullmägtiges således att äfven för Hæggenås socknens bästa främja, hållandes för godt hvad han lagligen gör och låter. In fidem E. Nordenberg År 1822 den 5 maj är förestående protocoll i sockenstugan upläst, justerat, erkändt, intyga: Jonas Jonasson i Österåsen Olof Olofsson i Norderåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. 4, ÖLA. Protocoll vid sockenstämma i Hæggenås d. 26 jan. 1823. Vid fråga om inhemsk saltpettertillverkning angav sig Johan Johansson i Gungård för 4 lispund bond. Ol. Jonsson i Lassgård för 7: 7 pund Lars Andersson ibidem 3: 10 Ol. Ersson i Storgård 4: Hvarå utdrag, med påskrift i sockenstugan är lämnat. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. 4, ÖLA. Protocoll vid sockenstämma d. 9 mars 1823. Bond. Erik Nathanaelsson i Stafsgård valdes enhälligt till ledamot för socknen den 15 mars i Hölje vid beredningskommittéens sammanträde. E. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma med Hæggenås socken den 13 juni 1824. Kyrkooch fattigräkenskaperna för 3:ne år upplästes, erkändes och underskrefvos. Till understöd af fattig-kassan anmältes av socknemännen: Olof Matsson i Österåsen att undfå, utom 4 k.korn, 1 r.d:r b:co Pål Mats enka ibidem 32: sk enk. Anna Pärsd:r i Bakegård 1: fältjäg.
Ägodelningskostnaderne äfo nu mångdubblade, så väl i anseende till de respenningar och dagtractamenten, som tillkomma Ägodelningsrättens Ordförande och Ledamöter, som äfven derigenom, att Besvär öfver ägograderingen, enligt i3 §. 18 Gap. af SkiftesStadgan, icke behöfva anföras förr än 60 dagar efter det hela skiftesförrättningen icke allenast är fullbordad, utan äfven alla rålinier af Landtmätaren utstakade och rörlagde. Härigenom har en elak Delägare i Skiftet öppet tillfälle, att skada de andra, och illasinnade Advocater lika godt tillfälle, att till Rättegångaruppmuntra, så mycket mer, som Lagens stadgande om böter för RättegångsmissBruk och Rättegångskostnad sällan tillämpas med det allvar Lagstiftaren åsyftat. 1 Cap. 11 §. SkiftesStadgan tillåter Rågångars uppgående, Ägoutbyten och Håg - Den 4 December f. m. nadscleln,ingar lii. m., utan att något stadgande finnes, om dessa Förrättningar kunna fastställas eller icke, enär Laga skifte icke föregått, eliiuru något annat skiftessätt icke nu mera för framtiden äger bindande kraft. Delta förleder den mindre kunniga Allmänheten till kostnader för onyttiga förrättningar. Hvad uti Författningen med ordet Skifteslag i 12 Gap. 8. §. förstås, derom äro> ÄgodelningsDomare allaredan oense, då en del förklarar detta ord med alla i en By eller samfällighet varande Hemman, och andra åter med dessa Hemmans alla befintetiga Åboer, hvaraf följer, att den förra ålägger Landtmätaren att verkställa skiftet emellan alla Hemmanen, efter deras storlek, enär Hemmansägarne sådant åstunda, och den audre åter anbefaller honom, att skifta emellan alla Åboernes mindre lotter, antingen dessa sådant åstunda eller icke.
Om härtill kommer, att man icke gerna, äfven n'ed förmåga att betala, besöker en sådan auction hoskin blottställda gran*‘e och icke begagnar sig af tillfället att för underpris åtkomma hans nöda"diga lösbo eller hemmansdel, så ligger deruti väl icke något klanderud t. Emedlertid har sådant allt varit ofördelaktigt icke allenast för afdgse boende fordringsägare, än ock för executorerne, hvilka senare, man }’a afstånd och i okunnighet om rätta förhållandet bedömmer, såsom efteroch försumlige, under det de ulledsnas genom mångfalldiga frukt°sa försök, att i penningar förvandla det till de förres liqviderande ut - matta gods. k Under de tvenne sista åren har likväl detta förhållande mycket förat sig; och ehuru för Banco-discont-verket några äldre utsökningsmål ac^e kunnat bringas tili slut, utan efter det afbetalningar småningom i följd utmätningarne ägt rum, bero på försäljning af fastigheter som å många ‘j pioner varit utbjudne, är det likväl icke derföre skäl att tnissereditera rle,a Länet, eller att tillvita dem som handhafva Executions-verket alla vnöjliga försummelser, enär det omtalade förhållandet ingalunda är eller ar,t allmänt för hela Länet, utan egentligen tillhört ett enda Härad.
Då Utsk:s uppmärksamhet härvid varit fästad derpå, att, å ena sidan, klagan någon gäng försports öfver fåtaligbeten af R. o. Adis ledamöter i Utskär, hvarigenom, i vissa delar, arbetet för medlemmar af de öfrige Riksstånden kunnat blifva mera besvärande; äfvensom att, å andra sidan, enär i Ulskm röstas per capita R. o. Ad:s lagliga rätt att lill besluten lika med de öfrige Stånden medverka, genom någon ledamots förfall och utchlifvande, kan blifva emot billigheten inskränkt, har Utsk. ansett ändamålsenligheten af den föreslagna åtgärden vara sä afgjord, att de llcre mot denna åsigt gjorde invändningar desto mindre böra verka till afslag å motionen, som de synas kunna lätt nog vederläggas. De väsendlligaste skola bär nedanföre punktvis upptagas och bemötas. l:o Möjligt ombyte af ordförande. Lärer genom omtanka af Electorerne i alla de händelser förebyggas, då dermed någon olägenhet kunde vara förknippad. 2:o. Uppkommande hinder för sednare anlände riksdagsmäns inväljande. Då suppleanternes val icke afser verklig ledighet, som förmedelst afgång eller särskildt beviljande inträffat, utan endast tillfälliga förfall, som i brist af suppleanter nu lemna platsen alldeles tom, synes denna invändning sakna all vigt. Ledamöter, som efter Utsk:ns första bildande anlända till riksdagen, kunna, äfven om förslaget antages, likasom hittills inväljas då ledighet inträlfar, och kunna icke eller efter nu gällande 1 IL 60 474 Den 24 Augusti e. m. bruk såsom suppleanter inträda i Utsk. vid tillfallen af kertare förfall för någon ledamot. 3:o. Det, efter någras förmenande föga smickrande i fHrtroe/ulct, att endast vara stal/d likasom i reserve. Men samma betänklighet skulle då inträda vid alla val af suppleanter, hvilka val dock redan nu äro för åtskilliga befattningar föreskrifna.
Det skäl , Herr von Hart - 2o4 -Deft 3 December e. m. niansdorff anfört, emot Rikets Allmänna Ärenders Beredning, att den icke har något Archiv eller betjening, anser jag icke mera öfvervägande än det skälet för dess bibehållande , att ett Protocoll der bör finnas , till hvilket Föredraganden och Ledamöterne skola yttra sitt omdöme öfver målen. Hvad åter beträffar den tillräckliga garantien genom en Ministeriel ansvarighet , så tror jag den icke vara så fullkomlig som der, hvarest offentligheten kan göra sig gällande. Ur denna synpunkt anser jag det vara bättre , att en Föredragande äger förut yttra sig offentligen till ett särskildt Protocoll, än att han fem år derefter skall behöfva att söka aflägsna ansvarigheten ifrån sig. Jag vågar således förena mig i tillstyrkan om Beredningens bibehållande och anhåller vördsamt, att Herr Grefven och Landt-Marskalken deröfver täcktes inhemtaaStåndets tanka. Herr Cederschjöld: Jag får förnya mitt förklarande, att jag i Utskottet varit af den tanka , att Allmänna Beredningen borde bibehållas, till en väsendtlig del derföre, att de Protocoll, som der föras, äro tillgänglige för Allmänheten. Jag styrkes deruti ännu mer af det skäl Herr von Hartmansdorff emot detta Verks bibehållande framställt, nemligen, att det saknar nödig Betjening och eget Archiv; ty då man täger sin tillflykt till så svaga skäl , måtte saken vara sjuk. Det skulle väl vara ganska lätt att anskaffa både betjening och archiv. Men ännu en omständighet utbeder jag mig att få påminna om, nemi. nödvändigheten Den 3 December e. m. 205 att med något uppfylla io §:s rum. Således utan afseende på angelägenheten att Stats-Secreteraren skall inhämta vederbörande EmbetsVerks Utlåtande öfver målen, innan de föredragas, skulle det i alla fall icke vara rådiigt att helt och hållet borttaga denna §. ur Regerings-Formen, emedan mycken förvillelse derigenom skulle åstadkommas, och missförstånd om alla i hittills utgifna Skrifter och Handlingar intagne Grundlags-citationer.
Ber. pag. 198.3 I anledning af Revisorernes i ämnet gjorde anmälan , hemställer Utskottet , att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet begära , att årliga berättelser, angående Bergs-Skolans i Fahlun förvaltning och de resultat, nämnde Läro-anstalt kan anses hafva medfört i afseende på Svenska bergshandteringens utveckling , måtte till Rikets Ständers hädanefter sammanträdande Revisorer varda aflemuade, Götheborgs Btskopshus-Fond. § 09. (1841 års Rev. Ber. pag. 199. Förkl. 371 j). Beträffande räkenskaperne för Götheborgs Biskopshus-fond, hafva Revi»orerne, som funnit, att densamma blifvit af Biskopen ensam redovisad, framställt - Stats-UtsJcotlets Utlåtande, 1V.o 54. 65 ställt den mening, att, i följd af stadgandet i Kongl. Brefvet den 3 Febr. 1819 och till beredande af den controll, hvarunder allmänna medel böra förvaltas, det syntes åligga Consistorium att tillika taga befattning med både uppbörden och löndens förvaltning; hvarjemte Revisorerne anmärkt, att fonden icke varit utlånad eller genom ränta gjord fruktbärande. Med föranledande af dessa Revisorernes erinringar, har Utskottet trott sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, dels om Nådig föreskrift till Consistorium i Götheborg att hädanefter bestrida förvaltningen af ifrågavarande fond, dels om Nådigt förständigande till vederbörande att tillse, det fondens medel må, så vidt omständigheterne medgifva och emot fullgod säkerhet, förräntas. Kongl, och HvitfeldlsJia Stipendie-Inrättningen. § 100. (1841 års Bev. Ber. pag. 199. Rev. Ber. pag. 318.
skickade en af sina vänner till en hennes vän. Terrängen rekognoscerades, Adele var hågad, och underhandlingar öppnades mellan de respektive utskickade, som skulle fastställa villkoren. Allt tycktes gå sin gilla gång, och frun bjöd Adele och hennes förtrogna hem på middag. Den unge mannen var artig och frun idel vänlighet, men saken omnämndes ej förrän de sade godnatt, då frun kysste Adele moderligt och sade, att hon gissat meningen med bjudningen, och att hon, frun, Önskade att » saken skulle blifva af ». Det stannade vid denna fromma Önskan. Något hinder kom emellan (troligen att hennes gode man ville allt för väl låsa fast hennes pengar), och den unge mannen lät genom sin fullmäktige på det artigaste underrätta, att han drog sig tillbaka. Äfven brukas att ge i uppdrag och att » föreslå ». En ung man, som icke har föräldrar i lifvet, ger i uppdrag åt någon kvinnlig vän att se ut en passande hustru. Eller kanske är det hon, hvilken tycker, att den unge mannen borde gifta sig, och föreslår en flicka, som hon tagit reda på eller som blifvit henne föreslagen. Hans uppmärksamhet blir väckt på saken, han börjar fundera på den och se på flickan; behagar hon honom, ger han ofta sin väninna rätt och ber henne fullfölja sitt värf genom att arrangera giftermål. Alla dessa sätt äro ännu beståndande i Toscana, och jag tror Öfverallt i Italien — t. o. m. i Italien, framåtskridandets härd. I detta fall representera de nya principerna obetingadt ett framåtskridande. Det gamla har nog, utom sitt kulturhistoriska intresse, många vackra och tilltalande drag. Verklig familjelycka, varmare känd och framförallt mera vårdad, än i regeln hos oss, kan man få se i många af dessa gamla hem, där sonen med lugn lemnat valet af sin brud åt föräldrarnas kärlek och erfarenhet. Men oftare ser man tyvärr motsatsen. — Familjens formella betydelse blir blott en form, som icke får något lif af kärlek eller förtroende eller gemensamt arbete mellan dessa båda, som icke valt hvarandra och icke lia det starka bandet af ett eget hem. Personlighetens kraf väger i det italienska äktenskapet så litet gentemot familjens rätt, att det hos flertalet icke finns ord nog starka för att klandra den unga hustru, som ställer till uppträden eller begär skilsmässa, om någon otrohet från mannens sida kommer i dagen.
Är det väl rätt att genom envist fasthållande af det olyckliga beslutet vid 1844—45 årens riksdag tillintetgöra nära hälften af Privatbankernas lånerörelse? Jag har redan yttrat, att jag anser det vara bättre om Riksbanken ensam utgåfve sedlar, och Privatbanken ensamt rörde sig med dennas sedlar, men då man nu mera icke kan bringa ett sådant beslut i verkställighet vid denna riksdag, är det i högsta grad vådligt för den allmänna rörelsen i ett glest befolkadt och med dåliga kommunikationsmedel försedt land att på en gång Ben 6 Augusti. 137 indraga nära hälften af i delta land spridda enskilta kreditanstallers utelöpande sedlar. Jag förnyar min anhållan att de förenade Ulsk:ns hemställan i denna del af betänk., måtte afslås, men, för att icke åstadkomma splittring i meningarne, afstår jag från mitt förra yrkande om bifall lill Hr Bergmans motion och förenar mig med de ledamöter, som anhållit om propos. till bifall å hvad Hr Lager gren i sin reservation föreslagit. Frih. Stjernstedt, Äng. Wilh.: För min del kan jag icke annat än instämma i de åsigter som Ulsk:n i delta betänk, uttalat. Jag anser det vara en ganska vådlig stöt, gifven åt det allmänna förtroendet lill k red i llagst i ft ningen i landet, i fall R. St. skulle vid den ena riksdagen uphäfva hvad under en föregående beslutats, hvilket innebure ett mer än förlåtligt vacklande från det ena systemet till det andra. R. St. hafva beslutat indragningen af Riksbankens småsedlar, äfvensom af Privatbankernas sedlar å mindre valör än 6 R:dr 32 sk. b:co. Jag går tilt och med så långt att jag anser Riksbanken sjelf icke böra utgifva mindre sedlar än af nyssnämnde värde och alt klingande mynt i stället skulle spridas i landet och vara det enda mindre bytesmedlet vid alla transactioner. När jag hyser denna åsigt, är det naturligt att jag motsätter mig alla försök att åter slå in på den en gång öfvergifna banan att låta öfversvämma landet med kreditsedlar af alla möjliga slag och från den allmänna rörelsen fördrifva allt klingande mynt.
Den, som anser, att, på sätt tre Stånd beslutat, införselstullen å Halfsiden-, Väfnader, Shawlar, Shawletter och andra dukar, »af 10 R.drs värde och deröfver stycket», bör bibehållas vid 20 R:dr för 100 R:drs värde, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna lull till 3 R:dr skålpundet.
Och ehuru afdelningen säledes ännu icke erhållit mer än 6? mänadcrS Revisivns-arbm, har det lik Den 25 April. »49 likwäl blifwit med den sorgfällighet fördeladt, att Betjeningen nägon tid och intill detz flere Redogörelser inkomma, kunna fullt sytzlvsättas. Uti z:dje Afdelningen, som i anseende pä mötte swärighercr wid nödige Arbetsrums och meublcrs anskaffande icke kunnat sättas i werksamhet förr än medlet af sistledne December'mänad äro tjenstförrättande. Commitzarie I. Björk man, Revisorer Swanljung, Hallström, Elg, D. Widegren, Lilljander och Ungern samt Kammarffrifware Uddenberg och Elfner; tillhörande deras befattning. >.mo KonglKrigs-Collegie Krigs-Departements z:dje och 4-de Divisioners Räkenffaper för ären 1808 och 1809; jemte en särskilt räkning för införffrifne Engelska wahror, uppskattade till Revisions-mänader 39.— !rcho General-Krigs-Coinmitzariatets wid f. dNorra Armeen räkenffaper för 1828 - 6 män. Tillsammans 47 mänaders.Revisions-Arbete ii likaledes blifwit behörigen fördeladt. 4-de Afdelningen började Revisionen den 1 kanuarii innewarande är, derstädes äro tjenstgör mnde: Commitzarie, Fält,Kammererare» N. Zimmerman, Revisorer Zengerlein, Sundell, plöör, Frigelius, Vougt och Strömstedt, si»nt Kammarffrifware Bodeman och Ihre: och lill samma Asdelnings befattning äro förlagde Armens Flottas östra, Norra och Westra Commisläciaters räkningar för r 808 och 1309, som tillsammans ansets utgöra en Revisionstid af - 16 män. Malmö iw Den 2s April.
Maj:ts nådiga disposition, för befrämjande af sanka trakters utdikning och sjöars aftappning beviljade lånebidrag, 150,000 R:dr, äro, enligt härom till Fullmäktige aflåtna nådiga bref, följande lån anvisade för nedan uppgifna fyra vattetiaftappningsarbeten, nemligen: inom Upsala lån: för utdikning af Wänge och Läby träsk samt sänkning af Albo och Ekeby sjöar 13,000: — Hela detta lån är utbetaldt. inom Kalmar lån: för utdikning af sank mark vid Björnasjö, Krokstorps och Karstorps hemman i Oscars socken 4,500: — Hela lånesummman är utbetald. inom Orebro lån: för utdikning af Granshammarskärren inom Winteråsa och Kräcklinge socknar 22,500: — Någon utbetalning å detta lån har icke ägt rum. inom Gefleborgs lån: för sänkning af sjöarne Hertén, Håsjön och Hertetjern inom Bollnäs socken 8,000: — Lånet ännu innestående. tillsammans beviljade lån R:dr 48,000: — Jemlikt 228 § af det för Riksgälds-kontoret vid sistlidne riksdag utfärdade reglemente, hafva Rikets Ständer, i betraktande af det uti flere hänseenden fördelaktiga inflytande på landets ekonomiska och finansiella ställning, som införandet af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslåne sy stern syntes böra utöfva, och då derigenom ej allenast erforderlig tillgång skulle kunna beredas, för att småningom förvandla den för statens jernvägsbyggnader tillkomna utländska statsskuld till inhemsk, utan äfven medel kunna anskaffas för utförande af sådana större och mera omfattande produktiva arbetsföretag, för hvilkas tillvägabriagande öfverskotten å statsverkets årliga inkomster icke äro tillräckliga, beslutat att, till medels erhållande för nu uppgifna ändamål, genom införande och framgent fortfarande tillämpning af ett inhemskt statslånesystem, upplåning för statens räkning skulle äga rum, i enlighet med de i samma § angifna vilkor och bestämmelser.
Hur skall man få ånger, då man saknar sam FJERDE AKTEN ADOLPHE. att den sökes. Sök! Allt är nåd; men Du vet man får den icke utan HENRIETTE tyst. ADOLPHE. Du hårdna och ramla ner i det ohjelpliga. HENRIETTE efter en tystnad. Men låt icke ansökningstiden gå ut, ty då kan Är samvete fruktan för straffet? ADOLPHE. sämres ogerningar. Nej, det är vår bättre menniskas afsky för vår HENRIETTE. Då har jag bestämdt samvete också? ADOLPHE. Visst har Du det; men... HENRIETTE. Säg Adolphe, är Du hvad man kallar religiös? ADOLPHE. Inte ett spår. BROTT OCH BROTT HENRIETTE. religion för något? Det är så underligt alltsammans. Hvad är ADOLPHE. kan säga det. Det förefaller mig ibland vara ett samvete... Ja ser Du, det vet jag inte! och jag tror ingen straff, ty ingen får religion som icke har ett ondt HENRIETTE. skall göra. Farväl Adolphe! Ja, det är ett straff... Nu vet jag hvad jag ADOLPHE. Du reser? HENRIETTE. vän! Farväl Fru Cathérine! Ja, jag reser. Dit Du sade. Farväl min FRU CATHÉRINE. Ska det bära af så hastigt? HENRIETTE. Ja. ADOLPHE. Vill Du att jag skall följa Dig? FJERDE AKTEN HENRIETTE. sam som jag kom hit in, en vårdag, troende mig Det ska vi inte göra! Jag vill gå ensam, en höra hit, dit jag icke hörde; troende att det fanns Går. FRU CATHÉRINE. något som kallades frihet, som icke fins! Farväl! och att hon aldrig kommit hit! Jag önskade att aldrig denna dam kom igen, ADOLPHE. gift här? Och i alla fall förtjenar hon medlidande, obegränsadt medlidande! Hvem vet, om icke hon har haft någon upp FRU CATHÉRINE. Det förnekar jag inte, ty det förtjena vi alla
Ett utmärkt vänligt emottagande vid hofvet, konungens nåd och alla sköna damers välvilja, mötte den unge, älskelige sonen till honom, som varit det trognaste och mäktigaste stödet för konungens makt i hans fädernerike. Sigismund utnämnde genast unge herr Johan Fleming till sin kammarherre, och hoffolket täflade om att visa honom artighet. Då nu efter Flemings död endast fruntimmer funnos qvar i sorgehuset, och dertill förhållandena blefvo allt osäkrare och mera hotande för Finland, ville Peder Banérs föräldrar icke längre qvarlemna honom der, utan begagnade en lägenhet, som yppade sig, att återhemta honom hem. Peder öfverraskades af påbudet att komma hem. Far och mor och syskon voro kära, men att fara från Åbo, det hade dock sina bekymmer. Johan var nu väl borta, och det var allt ledsamt, men att lemna Hebla isynnerhet, var högst tråkigt. Då Peder knotade sade Hebla: ”Veli, Veli”, och utan att hon tillade mera, förstod Peder hennes mening, och bjöd till att lugna sig. Med outtröttlig ifver arbetade fru Ebba på fästningsverkens noggranna iordningställande och slottets provianterande, emedan ett anfall af hertigen fruktades. Hon anordnade allt på det noggrannaste ställde försvarsanstalterna i det bästa möjliga skick. En stor förändring syntes hafva föregått hos henne. Den milda qvinnan, alla nödlidandes hjelperska, som så ofta försonande trädt emellan, då herr Klas varit nära att låta sin vrede drabba, hon stod nu som en djerf och kraftfull borghöfding i spetsen för krigarne, och ledde försvarsanstalterna. Det bästa manskapet inkallade hon till slottets försvar, och inbjöd sig till råd och biträde de pålitligaste höfdingarne. Och Flemings enka åtlyddes. Herr Erik hade, jemte andra krigsöfverstar, varit sysselsatt att vidmakthålla ordning bland knektarne, och tillhålla dem att ej betunga allmogen mera, än oundvikligt var, och att qväfva uppror och oordningar, som ännu här och der utbröto.
M. anhåller om utarbetande af ett förslag, a priori anvisa ett bestämdt anslag för bestridande af kostnader, på hvilka man icke kan göra någon beräkning, torde icke vara skäl att härtill lemna bifall. Jag anhåller om Hr Gr:s och Landtnäs propos. på ren återremiss. Gr. Taube, Henning Adoif: Såsom tillhörande den korps, som nu är i fråga, hade jag ämnat icke deltaga i diskussionen; men då jag i det närmaste lemnat denna korps, anser jag mig böra, på samma gång jag uttalar de åsigter många års erfarenhet hos mig grundat, äfven yttra några ord till bemötande al det klander, som mot denna korps blifvit uttaladt. Det ligger i sakens natur, att en tjensteman, hvars åliggande det är att tillmäta hvar och en sin behöriga andel, huru oväldig han är, dock måste utsätta sig för somligas missnöje, alldenstund det icke låter sig göra att förena allas intresse, utan alltid någon finnes, som icke fått så som han velat. Jag medgifver, att skäl till anmärkningar ofta förefinnas; jag medgifver, att kontroller till en viss grad äro nödiga; men genom att använda för mycket kontroller tror jag icke att man kommer till målet eller att man lyckas undanrödja de öfverklagade missförhållandena. Hvarje tjensteman bör sättas i en oberoende ställning. Då först kan han få intresse för sin tjenst; då först kan man vänta att han skall egna all sin tid, all sin möda åt fullgörandet af de uppdrag han åtagit sig. Jag har visserligen hört en landshöfding förklara, huru det tillgår i hans län, men ingenstädes är föreskrifvet att så skall ske. Väl åligger det förste landtmätaren att granska handlingar, men egentligen icke att utöfva någon kontroll öfver de andre landtmätarne. Det är först genom ett af Ofverdirektörsembetet utfärdadt cirkulär de blifvit anbefallde att så till vida utöfva kontroll, att de vid hvarje års slut skola ingifva berättelse om hvad i länet sig tilldragit, samt huruvida någon icke uppfyllt sina skyldigheter. Jag hemställer till hvar och en i hvilken chefsställning förste landtmätaren står till de andre.