Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru Utskottet visserligen icke kan till pröfning upptaga än mindre tillstyrka något afseende å en sådan motion, rörande Ekonomiska Lagstiftningen, har det likväl trott sig böra den anföra, såsom ett enkelt och naturligt uttryck af det bifall, hvarmed nämnde Författning varit af Nationen emottagen, och som den ännu bibehåller. Att Utskottet äfven delat denna sakens 770 Ersv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden, åsigt, tror det sig tillräckligen bafra ådagalagt genom de premisser, framställningar och slutföl ider, hvilka uti redan afgifna Betänkandet) blifvit för Riksens Högloft. Ständer framförde. Uppmanadt genom de derom talrikt inkomna motioner och den då rådande sinnasstätnmmngen, ansåg det sin pligt likmätigt, att ingå uti pröfning af de förändringar och förbättringar, hvilka yrkades såsom gagnelige och kunde äga rum vid öfversigten af hit hörande ämnen. Af sådan föranledning och i delta hänseende, uppgjordes, efter sorgfälligaste granskning, de förslager, hvilka uti det återremitterade Betänkandet äro upptagne och Riksens Högloft. Ständers ompröfning underställde. Utskottet finner icke heller uti nu åtfoliande Mcmorialer nägra skäl anförda, som kunna verka pä Utskottets öfvertygelse, hvilken det orubbad bibehåller, och får derföre ytterligare till tyrka Riksens Högloft. Ständer, ätt de uti detta Betänkande uppgifna grunder antaga, i händelse några ändringar nödvändigt skola företagas. Men, leddt af ofvannämnde framställningar, och de ingifna motionerna, får Utskottet nu tillägga det andra Alternativet, som är : att utan förändring tillstyr ka bibehållandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordningar angående Husbehofs-Bränvinsbränningen m. m. af den 6 September och den 20 December 1815, samt emot Svalg och Dryckenskap af den 24 Augusti 1813, såsom en tjenlig utväg att förena allas önskningar, sä vidt nämligen och i den Eesv. och Ilion. TJtsk. Betänhanclcn.
D&amp; upplagan af den förteckning Ofver barnoch ungiiomslitteratur, som utgafs redan Ar 1888 och som sedan för hvarje &amp; r fullständigats genom supplernentslistor, var i det närmaste utghngen, har komit&amp; under det ghngna h e t utgifvit en ny saidan. Den förra förteckningen har noggrant genomg&amp;tts; flere böcker, som efter förnyad granskning ej ansetts lämpliga att $ter upptagas, hafva strukits och nya införts; en del aders-. bestämmelser liafva andrats, och komitén hoppas därför, att denna nya bokförteckning bättre än den fiiregAende skall motsvara det med densamma afsedda ändamAlet. I föregkende Arsberattelse omnämdes, att komitén gen0.m enskild frikostighet satts i s t h d att under hösten 1891 inbjnaa hugade författare till en andra pristäflan för barnoch ungdomsböcker. Taflingsskrifterna skulle vara inlämnade till bokliomitén före den 15 april 1892. Inom den utsatta tiden hade femton taflingsskrifter inkommit. Efter verkställd granskning beskits, att forsta priset, som utgick med 300 kronor, skulle tilldelas taflingsskriften LLSigtrygg Torbrandsson och det andra priset - 100 kronor - taflingsskriften lLFr&amp;n nordisk rotY. Vid i-iamnsedlarnes öppnande befanns " Sigtrygg Torbrandsson " vara författad af fru Natilda Lönnberg samt YFr&amp;n nordisk rotu af fru Maria Anholm. KomitBn beslöt att dessutom med särskild t erkännande omnämna täflingsskriften ltBarnen p&amp; BrobyLL. - De bada prisskrifterna hafva till julen utkommit pB aktiebolaget P. A. Norstedt $ Söners förlag, UFrAn nordisk rothL under den förändrade titeln " Vikingar och deras ättlingar ". Under Ar 1892 har förb2mclet.s ticlskrift Dagny, hvars utgifvande fiirsiggktt efter samma plan som de föreghende Bren, haft att glädja sig At en stigande uppmuntran frAn allmän-.
Men med en häftig ansträngning slet hon sig åter lös, utsträckte handen hotande och afvärjande, och mörk purpur betäckte hennes ansigte, då hon svarade: «Vik ifrån mig! – Löften nu? O, jag är brottslig, oförlåtligt brottslig! Du vet det, och det är efter den brottsliga du har rättighet att utsträcka din hand? Men nej, jag har bedragit mig sjelf – du har bedragit dig. Jag älskar dig icke, jag har aldrig älskat dig; jag afskyr dig. – Gå, gå, jag vill aldrig återse dig – du bringar mig endast qval och blygselns rodnad.» Men rodnade gjorde hon icke mera; hon hade blifvit blek, och endast hennes ögon hade färg – fasans skumma, glanslösa. Han stod tvekande, med frågande blick och utsträckta armar, tyst, orörlig. «Jag älskar dig icke; jag afskyr löftesbrytaren; jag älskar Magnus – jag – jag är – hans – trolofvade!» sade hon och försvann pilsnabbt genom dörren till sitt eget rum – och, vi kunna ej dölja det, försvann med två osanningar på sina läppar. Han hörde nyckeln kringvridas – men han stod ännu qvar, likasom väntade han, att hon skulle återkomma. Slutligen irrade hans blick kring rummet, som hade han sökt något, och återvände ännu till dörren, genom hvilken hon försvunnit. Då steg han ett steg tillbaka, skyggade, i det han svängde om, för sin egen bild i spegeln och hastade ut ur rummet, genom salen, derifrån solstrålen redan försvunnit, utför trappan, der jungfru Mari mötte honom och häpen såg efter honom, ut på gatan, öfver slussen, långsåt skeppsbron, der han tyckte att alla vandrares ögon stirrade på honom som på en förstörd menniska, och att alla vandrerskor flinande gäckade hans harm och smärta. Först senare på eftermiddagen kom han till hemmet. Genast sände han betjenten, som bodde i bottenvåningen, efter hästar och gick sedan upp, obekymrad om de besynnerliga ögon denne gjorde. Han ringde till tamburen, men ingen öppnade. Han ringde åter häftigare, men ingen kom; hvarken knäpp eller gny hördes, sedan den lilla klockans ton förklingat. Han bultade häftigt på köksdörren, men ingen svarade.
Jag tror således icke att någon inbjudning kommer att på något sätt verka till jemkning, utan jag tror, att när en gång ett sammanjemknings-belänk. kommer ifrån Bevilln.Utsk , så är det tid att söka göra det medlande, som kan vara möjligt emellan Ståndens olika beslut. Jag skulle derföre, ehuru jag vill undertrycka allt slags omdöme om beslutets riktighet, vare sig i ena elier andra delen, anse all inbjudning olämplig. Hr von Rosen, Georg: Jag skulle tro, att denna fråga kan skiljas åt i 2:ne delar. Den ena rörer beskattningen och den andra den ekonomiska delen af förslaget. Beskattningsfrågan afgöra R. St.; den andra frågan angar en und. hemställan till K. M:s afgörande, d. v. s. huruvida brännvinsbränningen skall vara fri och obehindrad eller sådan den hittills varit, nemi. husbehofsbränning. På denna grund tror jag, att om en inbjudning -till något Stånd från R. o. Ad. skall ske, kunna äfven dessa frågor särskildt afhandlas. En värd talare har kallat det en sönderplockning, men sönderplockningen gör sig sjelf i anseende till de olika grunder, på hvilka frågorna hvila. Jag får således förena mig med Hr af Ekenstam i den önskan, att en inbjudning mätte ske, att de Stånd, som icke antagit den fria brännvinsbränningen, måtte förena sig med R. o. Ad. utan afseende på skattefrågan. Frih. von Kraimer, Robert: Då jag på intet vis kan godkänna det beslut, soln R. o. Ad. fattat i afseende på 334 Den i3 November. brännvinsbränningsfrågan, hvilken efter min öfvertygelse lomme att medföra de föfderfligaste följder för landet, samt jag också skulle, om jag baft tillfälle att öfvervara discussionen, hafva sökt motverka detta beslut efter bästa förmåga; så inåste jag bestrida all inbjudning till de öfriga Stånden i afseende på delta beslut, Hr Lagerhjelm, Pehr:
M:l gjord underdånig framställning i ämnet, erfordras en sammanlagd summa af 379,000 R:dr, deraf 34,000 R:dr till inköp af en lägenhet å Kongl. Djurgården, samt återstoden till byggnaders uppförande derå; men då nybyggnad i närheten af hufvudstaden är betydligt dyrare, än å andra ställen i allmänhet, samt en utgift af sistnämnda summa för att erhålla en byggnadsplats, hvilken efter ett antal år blifver disponibel utan löseskilling, förekommer alltför kostsam och dessutom det synes temligen öfverflödigt att ega 2:ne stora kurativ-anstalter för sinnessjuka, så nära hvarandra, som vid Stockholm och Upsala, hvardera beräknad för ett större antal, än för närvarande å någoidera stället befinnes, så och med fästad uppmärksamhet jemväl å den nytta, en större inrättning, sådan som den här ifrågavarande, belägen i närheten af Upsala, skulle tillskynda den medicinska undervisningen derstädes, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke, i stället alt i hufvudstadens grannskap inrätta ett nytt hospital för sinnessjuke, mera skäl vore ett utvidga hospitalsinrältningen vid Upsala så mycket, att större delen af de kurativ behandling underkastade sinnessjuke från Stockholm och dess omgifning, hvilka under nuvarande förhållanden skola inrymmas på Danviken, kunde finna plats vid inrättningen nära Upsala, hvarest tillräckligt utrymme för hospitalets utvidgning är att tillgå och byggnadskostnaderne äro ringare än i hufvudstaden, samt hospitalshjonens underhåll och vård icke torde genom den antydda förflyttningen blifva för Danviks hospitalets fonder kostsammare, än om de sinnessjuke fortfarande vårdades vid Danviken; hvaremot det mindre antalet af sinnessjuke eller de obotlige, osnygge och stormande fortfarande finge å Danviken intagas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Bih. till R. St.-s Prot. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 41 322 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Di^erbfflm pä det högsta icke mätte i Ridderstapets och Adelns krotocoil up tagas, Den 9 Iunkk. 641 tagas, hwartil Herr 'riKerbjelm anförde ätskil» liga skäl, som efter hans omdöme borde anses gällande; men dä Ridderskapet och Adeln ytterligare lät förmärka sin åstundan, at det mätte sä wäl i krotocoiiernL, som äfwen särskildt tryckas, lät ändteligen Herr liZert^elm sig öfwer» tala ar detsamma aflemna. Herr kahlman, Otto VreäriCz Uplästt kt Dietsrnen til krotocollet, sä lydande: Ej sjelfförtroende, ej den fäfänga, at tro mig kunna jämnföras med en man, känd bäde för snille och kunskaper, utan den förmodan, at jag wore närmast berättigad, at förklara hwad jag sjelf anfört, har föranledt mig, at för en stund ä nyo wäga utbedja mig Högloft. Ridderskapets och Adelns upmärksamhet. Smickrad at hora min ofullkomliga teckning granskas af en wärd Ledamot, hwars skrifsätt utmärker en skonande öfwerlägsenhet, som med snillets wanliga »välljud framställer de obestridd ligaste sanningar; kan jag likwäl icke undgä göra den anmärkning: at dä första grundprincipen för Lag och rättwisa är, at anklagaren stal styrka sanningen af hwad han anfört, mätte, om icke första ätminstone andra grundprincipen för Domares ätgärd wara, at inhämta noggran un. derrättelse öm sjelfwa saken och förbrytelsernS innan utslaget fälles. Hade sädcmt blifwit iakttagit ffulle de af mig anförda händelser, framstälda endast sädane de starkt fallit mig i ögo» 81,82» nen. 632 Den 9 Iunri. nen, wisserliden icke sätt den obehagcliga benämning af Riksförräderi. Jag tiltror mig ej äga kännedom at inga r vröfningen, huru sä beskaffade händelser böra bedömmas.
På grund af hvad Kongl. Maj.t i nåder anfört, samt då bemälde 3:ne Landshöfdingar uti föregående reglementen för Arméens Pensions-kassa blifvit tillförsäkrade pensionsrätt, finner Utskottet sig böra tillstyrka, det måtte Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, förklara, att ofvannämnde 3:ne Landshöfdingar, ehuru de icke ännu tillträdt pension från Arméens Pensions-kassa, likväl må anses vara bibehållne vid deras rätt att vid afskedet från Landshöfdinge-bestäliningen kunna, jemte dem enligt författningarne tillkommande pension å Allmänna Indragnings-staten, åtnjuta pension äfven från Arméens Pensions-kassa. Ank. till Exp.-Utsk. d, 5 Okt. 1857, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af vcickt motion om anställande af en fullständig inventering å Flottans förråder i Carlskrona. (I. A) Till Stats-Utskottet har Bonde-ståndet remitterat en af Riksdags-fullmäktigen P. F. Mengel från Upsala län inom bemälda Riks-stånd väckt motion, deruti blifvit anfördt, hurusom vid åtskilliga tillfällen påyrkats företagande af en noggrann inventering å Flottans stora och dyrbara förråder i Carlskrona, utan att hvad i sådant afseende blifvit föreslaget hittills vunnit bifall. Ehuru en dylik inventering icke kunnat sägas vara öfverflödig, hade man dock såsom ett hinder mot dess verkställande förnämligast framhållit den stora kostnaden. Nyttigt och äfven nödvändigt vore likväl att om nämnde förråders verkliga beskaffenhet erhålla närmare kännedom, helst kändt vore att grofva underslef, åtminstone förr, och för icke lång tid tillbaka egt rum. Ju längre med inventeringen fördröjdes, desto mera svår, långvarig och kostsam måste den blifva, enär dels Flottans förråder hvarje år ökades, i följd af de stora anslagen vid riksdagarne, dels konsumtionen af förråderne icke kunde vara särdeles stor, så länge riket njöte ostörd fred.
Uti Låne-Canzliets bestyr, som alltså är af blandad och flerfaldig art, afses 2:ne bestämdt skil jagtiga föremål: a') Lånehandlingars granskning i och för Låns beviljande. b') Utestående Låns bevakning. I båda dessa hänseenden förekomma inom Låne-Canzliet, dels Juridiska, dels Kamerala och dels Collegiala behandlingssätt och former. Med Låne-handlingars granskning åsyftas att tillse och göra sig förvissad : 1:0 att panten är af egenskap att medgifva belåning, enligt de af Rikets Ständer utstakade grunder j B anco-Ut skottets Betänkande j N:o 35. 19 2:0 att elen, som lån söker, är till låns erhållande berättigad och har till panten behörig och obestridlig egande-rätt; 3:o att Banken må hafva, för händelse af det ifrågavarande beloppets utsökande, sin förmonsrätt förvarad, i afseende på Capital, Ränta och förskjuten kostnad, samt genom Intecknings och skuldförbindelses fullständighet och lagliga form i öfrigt, vara för sitt anspråk fullkomligen betryggad. 4:o att Låne-beloppet ej kommer att öfverstiga det maximum, som, i hänseende till hvarje lån och till hvarje Gäldenär, är af Rikets Ständer bestämdt.
Jag vill icke heller redogöra för hvad intryck hela diskussionen gjort på mig; men säkert är, att sådana förhandlingar, som de, hvilka i dag på detta rum förevarit, kraltigt bidraga tdl en representationsförändrings snara genomförande. Ar det skäl alt Svenska staten ger pension åt hvarje afliden tjenstemans enka eller barn? Jag känner icke Hr Tinnerholms förtjenster; ingen har gjort mig reda för dem. Obestridligt är att många andra punkter äro lika märkvärdigt behandlade som denna; men tålamodet måste en gång taga slut, och jag måste bekänna, att jag, som voterat ja vid de flesta punkter der Utsk:t afstyrkt motionerna, äfven vid denna kommer att rösta för ett sådant beslut. Hr von Knorring: Hvad beträffar Gr. Björnstjernas yttrande, så vet jag ej. om Gr:n är vän af representationsförändringen. Är det så, och har jag genom hvad jag anfort, bidragit till befordrande af berörde förändring, bör Gr:n vara mig tack skyldig. 1 annat fall ber jag Gr:n om ursäkt, att jag föranledt Gr:n att göra »tant de bruit pour une omeletle.» Att Hr Grins tålamod genom diskussionen sättes på prof, beklagar jag; men Hr Gr:n vet, lika väl sorn hvar och en representant, att då gruudlagen medgifver alla att fritt yttra sig, Den 28 September e. m. 435 mäste man underkasta sig att få åhöra äfven hvad man med mindre välbehag upptager. Gr. Björnstjerna: Till svar å Hr von Knorrings yttrande får jas förklara att jag anser vara af föga värde, om denna motion bifalles eller afslås. Det är behandlingen af 9:de hufvudtiteln som förefaller mig högst märkvärdig, och emot denna behandling var min föreg:de anmärkning riktad.
Öfverväldigad atén, åtminstone förlåtlig önskan, att kunna medverka till biläggande af denna, mellan Stånds-Medlemmar af detta värde, dubbelt oangenäma tvist, utbeder jag mig att med några kanske obemärkta bevekelse grunder argumentera till detta önskeliga ändamål. — Jag tillåter mig icke om sjelfva saken annat bedömande, än att beklaga, det de bästa bland människor kunna öfveiilas; men destomer bestämdt önskade jag att kunna verka till en mer grannlaga beräkning af de menliga följder, som från dylika uppttäden icke skulle undgå att drabba den inom Ståndet sa angelägna sarodrägten; äfRidd, ecb Ad, Fröt» IB, 31, 32* Den 8 December. vensora Ståndets lika högnödigä Politiska inflytande förluster, de der allt för ofördel aktigt skulle verka på den allmänna välfärden^ att härstädes någon Fosterlandets vän skulle ett ögonblick tveka att söka förebygga dem. Döljom icke för oss sjelfve, mine Herrar! att tillfälligheter och ett visst organiskt fel i Representationeri , förånledt och emot oss underhållit den fördomen, som skulle den åt Statens bästa! ägnade tiden och omtankan, inom dessa murar allt för ofta förspillas på hvad man' behagar kalla småsaker och personaliteter. Till besannande häraf, tror jag mig blott behöfva anvisa det Tal, hvarmed Ståndet är vordet nyligen helsadt af ett annat, sorn, i egenskap af Religionens budbärare, med en viss i så mångå aridra fall auctöriserad rättighet, vet att i bestämd akt och mening gifva åt sine framställningar ers remonstrativ syftning. Onekligen äger hos sine Representanter Samhället ett stundom strängt-, rhén lika ovillkorligt anspråk på den egna försakelse, att, enär allmänt väl dervid lider, lå-> ta alla egna åsigter vika. Otvunget framställer sig till besinnande här, ett Tänkespråk,- som med den ökade vigten att vara sjelfvaldt hos en i högsta mening ädel Man och patriotisk Medborgare, vittnar derom: Att hos den ädelmodige är: Folkets väl högsta Lag.
”Det är ett rätt vackert hotel det här!” började vår nygiriga fru, i det hon kastade en uppmuntrande blick på uppasserskan. ”Jag gissar att här också bor mycket resande?” ”Jo, temligen kan jag säga!” ”Det var jag säker om – och mest är det väl förnäma herrskaper?” ”Åh, alla slag!” ”Bor någon vägg om vägg med oss? Det är alldeles tyst.” ”Der inne – ja, bevars – der bor den rike grefve C..creutz, som har två rum och ändå betjent-rum nere. Men om han inte hörs till, så är han antingen ute eller sofver han middag.” ”Det är väl en gammal man?” ”Hvarför det – han är unga menniskan, en vacker herre, och unga vackra herrar behöfva nog sofva middag de också, helst om de suttit vid spelbordet hela natten som den här skånske grefven i natt som var.” ”Hvilket skönt och smakligt kaffe, och så fina, hvita skorpor Är han mörklagd eller ljuslagd den unge grefven?” ”Nå, inte kan en skylla honom för att vara ljuslätt till håret och ögonen och ansigtsfärgen – det är mörkt alltsammans – men nog är han ljusmild i sättet alltid.” ”Och officer kantänka?” ”Om jag det vet – han är klädd som vanligt folk, fast mycket fin.” Jungfrun gjorde nu en min, som tycktes tillkännage att hon ansåg sig hafva till öfverflöd tillfredsställt de resandes nyfikenhet, och var just på väg att aflägsna sig, då Blenda, som under hela samtalet stått tyst vid fönstret, blygt inföll: ”Hvilka bo här mer?” ”Åh, vi ha hela hotel volé – en ryss, som di säger lär vara furste, två stycken engelsmän och en hel hop herrar och fruntimmer, som ska gå med ångbåten till Stockholm.” Men efter dessa bålstora upplysningar försvann också den upptagna värdshusjungfrun. Hennes nåd v. Kühlen tyckte sig i närvarande stund vara i ungefär samma belägenhet som en dam, hvilken står i valet och qvalet angående den paryr, hon ärnar välja för en stor fest.
Meningen med stadgandet, att Landsting ej må inlåta sig på bedrifvande al spekulationsloretag, torde väl vara den, alt Landstinget ej bör få inlåta sig i företag, som ensamt afse penningevinst. Riktigheten af den tanke, som härför ligger till grund, lärer ej kunna bestridas; men Rikets Ständer anse ändock ett stadgande i den åsyftade riktningen föga lämpligt. Gränsen emellan spekulativa och icke spekulativa förelag låter icke i hvarje läll så noga bestämma sig, att icke ett stadgande, som förbjöde de förra, lätteligen skulle kunna lägga hinder i vägen äfven lör företag af sednare slaget, om än deras vigt för länets bästa vöre aldrig så påtaglig. Och dä Expeditions-UIskottets Förslag till anderd. Skrifvelse l\:o HO7. 333 dessutom ingen hos oss vunnen erfarenhet t. ex. af Hushållnings-sällskapernas verksamhet ger grundad anledning befara något sådant missbruk af Landstingets makt, som det föreslagna stadgandet är ämnadt att förebygga, anse Rikets Ständer detsamma kunna utelemnas. På grund häraf torde §:n erhålla följande lydelse: Landstinget tillkommer att, i den ordning denna lag stadgar, rådslå och besluta om för länet gemensamma angelägenheter, hvilka afse den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikationsväsendets befordrande, belsovärd, undervisning, allmän ordning och säkerhet med mera dylikt, så vidt dessa angelägenheter icke enligt gällande förordningar tillhöra offentlig myndighets embetsåtgärd. § 3. Då denna § icke innehåller något om, huru förfaras bör, då ett härad eller tingslag tillhör olika län, torde ett tillägg derom icke vara öfverflödigt. Det rätta härvid lärer vara, alt hvarje del af häradet eller tingslaget, om än aldrig så liten, väljer landstingsman till det län, inom hvilket den är belägen, emedan eljest svårigheter skulle uppstå vid debitering och uppbörd af den landstingsskatt, sorn på en sådan häradsdel sig belöper. Är dock häradsdelen så liten, alt den ej har minst Ett tusen innevå nare, synes den ej kunna göra anspråk på att få sända egen Landstingsman utan böra i detta afseende räknas till närmaste tingslag inom länet och således välja tillsammans med detta.
Rikets Ständer, som i afseende å förevarande ämne dela den åsigt, hvilken såväl Rikets Ständers Revisorer, som Styrelsen öfver Fängelser och Årbets-inrätlningar i riket och Kammar-rätten sammanstämmande uttalat, att nemligen oftanämnde stadgande uti 1812 års afskrifnings-reglemente icke bordt tillämpas på annat säll, än 1841 års Kongl. Reglemente för sjö-expeditioner föreskrifver, Gona emellertid det förhållande, alt en motsatt tillämpning, enligt hvad såväl Krigs-kollegium, som Styrelsen öfver Fängelser och Arhets-inrättningar anfört, under en följd af år ulan anmärkning egt rum vid de flesta Kronans magasin och förråder, tydligen ådagalägga behofvet deraf, att en Nådig förklaring af meranäinnde stadgande, i öfverensstämmelse med ofvan anförda åsigt, varder utfärdad; hvadan och då, med anledning af Krigs-kollegii yttrade mening, alt nu ilrågaställda förändring i uppbörds-redovisningen vid Kronans magasin skulle innebära en på billighet och rättvisa ej grundad inskränkning i inagasins-uppbördsmannens rättigheter och fördelar, endast torde behöfva erinras, att om någon väsentlig minskning af nämn - Expeditions-Utskottets Forsing tili underd. Skrifvelse iV.-o 64. 123 de förmåner derigenom skulle uppstå, det icke bör möta svårighet att bereda uppbördsniäntien ersättning för denna förlust genom en förändrad löne-reglering, hvilket, äfven om någon uppoffring för statsverket deraf biefve en följd, vore vida lämpligare, än alt bibehålla den hittills iakttagna tillämpningen af ifrågavarande stadgande, hvilket kunde synas innebära ett godkännande å Statens sida af en så beskaffad förvaltning, hvarigenom uppbördsmannen årligen redovisar och lillgodoför sig behållningar, de der svårligen kunna hafva uppkommit annorlunda, än pä Statens eller ock enskilde af uppbörds-lörvaltningen beroende personers bekostnad, Rikets Ständer, i betraktande af hvad sålunda förekommit, funnit sig böra hos E. K.