Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
42. 3 fela Dufet fola farnald* ocf ©fattgrifningar börjad i tneDlet af 9?o» »ernber månaD, Då alla, forn, inom Den 31 ^December famina år, fplla §em* ton år, i tantal fattfrtfmaö, od; De, font miD lifa tiD fpllt 17 år, antecf* nåd till perfonlig gi)DDd*afgiftd erlägganDe. ^antald* od) ©fattjfrifningen förrätta^ inom fmarje ©taD, ^a|iorat eller ©oden, i ttärmaro af ett fåDant ^onuttgenö $3cfallningöfafmauDed OittbuD, font meD nöDige funfapcr förenar 47 anfeenDe i orten. Sif ^regerjfapet må enDag orDinarie ener tjengförrättatibe ^ajlorer funna Dertill förorDnad, f milfa Derutom alltiD fjelfme böra DermiD mara tillftäDcd, eller i fitt jiälle f>afma Dertill utfett någon af $örfamlingenö greger; men är fjkgor enfant fJ3rcg, od) laga förfall fin Drar fånö ingällelfe, må fan foga Den anftalt, att annan perfon tiligäDedfommer, forn, meD ‘ffk* görd anfmar, ur Den nteDförDe fudförförd*bofen meDDelar all Den upplåning, font lagligen fan äfaö. §. 43. SfteD Siantald* od) ©färgrifning i ©tocffolm ocf ©ötfeborg forfålleé efter fmaD fer^ilDt Derom gaDgaö. §• 44. ^onungenö £5efallttingöfafmanDe gall otn farnald» ocf ©fattjfrifningai* ne tiDigt tttfärDa fåDane ^tmgörelfer, forn för SanDet utfätta uti fmilfen orD» ning
Memorial, i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, rörande förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, äfvensom rörande vård af död mans bo. Af omförmälde Betänkande, hvarigenom Utskottet dels afstyrkt bifall till gjorde framställningar angående borttagande af eller förändrad beräkningsgrund för det Magistratspersoner i städerna nu tillkommande arfvode för bouppteckningar och arfskifte», äfvensom rätt för städernas innevånare, att, i likhet med Rikets öfriga innebyggare, fä till bouppteckningsoch arfskiftcs-förrättare sjelfve kalla deni, de hafva förtroende för, dels ock, i anledning af väckta förslag till förändrad lagstiftning angående vård af död mans bo, tillstyrkt antagande af en ny författning i ämnet, har Högvördiga Preste-Ståndet återremitterat sednare delen, men bifallit Betänkandet i öfrigt; i motsats hvartill Hedervärda Bonde-Ståndet, med antagande af sednare delen af Betänkandet, återremitterat den förra delen. Men emedan Utskottets Betänkande är vordet af Höglofliga Ridderskapet och Adeln och Vällofliga Borgare-Ståndet bifallet i dess helhet, samt således hvarje del deraf blifvit af tre Riks-Ständ godkänd; anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af äterrcmisserna ej erfordras; hvilket Utskottet får hos Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet vördsamt anmäla. Stockholm den 12 Oktober 18GO. JJih. till B. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Okt. 1860, kl. 2 e. m. Memorial, t anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande N:o 43, i fråga om föreslagen ändring uti och tillägg till vissa delar af 7 Kapitlet RäUegångs-Balken, sådant det lyder uti Kongl Förordningen angående inteckning i fast egendom den 43 Juli 4818.
Jag öfverlemnar till Ulskrns egna ledamöter, att, med ledning af nära för hand varande förhållande, bedöma sådant.” ”På grund af hvad jag här ofvan haft äran anföra, så får jag förklara min åsigt vara, alt Utsk:n bordt, med antagande af den meranämnde enda rältsenliga grundsatsen, sökt åstadkomma en derpå grundad ny egofrids-lag såsom regel, med bibehållande af stängsel-vitsordet såsom undantag, der så öfverenskommas kan; men då möjligen förnuftsenliga juridiska betänkligheter uphäft sig mot att nu på en gång så långt uttaga steget, får jag för denna gång nöja mig med atl såsom min mening antaga afdeln:s ullålide, så lydande:” ”Den första fråga, som nu är alt besvara, är den, huruvida stängselskyldigheten må uphäfvas och en hvar förpligtas alt taga vård om sina kreatur, så alt de ej göra skada å annans egor.” ”Detta förslag, som redan vid 1833 och 1834 årens Riks dag väcktes, har sedermera Riksdag efter Riksdag ålerkommit och för hvarje gång inom representationen vunnit alli flere anhängare; och man torde redan häraf kunna sluta derlill, att förslaget är af Den 6 September f. m. 259 ilen beskaffenhet, all det, såsom allt sanni och rätt, lill följe af sanningens inneboende kraft, slutligen skall göra sig gällande.” ”Då förslaget från sjelfva grunden bryter den lag, som för egofridens uprätthållande i sekler här i landet varit gällande, torde det böra tillses dels, huruvida nu gällande ego-frids-lag är byggd på giltig rättsgrund, dels ock om den varit för landel gagnelig.” ”De rätt slärde hafva länge tvistat, huruvida slärigselskyldigheten hör härledas från eganderätt eller gemensam nytta. All här inlåta sig i Undersökning om dessa skiljda åsigter är ej afsigten. Denna tvist har endast blifvit omnämnd, för att söka visa att slängselskyldigheten ur ingendera synpunkten låter försvara sig.
Det fägnar mig att kunna lemna eder i ett så godt beskydd som mäster Sigfrid Aronssons." Sigrid tackade med några ord sin unge riddare, och tåget fortsattes åt staden så fort, som den sjukes tillstånd det tillät. Ännu föll icke hertigens hämnd blodig öfver hans motståndare, men oqvädins ord och tillochmed stryk sparades icke. Fru Ebba och hennes döttrar, fru Elin Stålarm och de flesta andra förnäma fruar, som funnos på slottet bortfördes fångna till Sverige. Till befälhafvare på Åbohus, förordnade hertig Carl äfven nu en Fleming, men denne hade varit riksmarskens bittraste fiende. Den nyss utnämnde befälhafvaren bad i ödmjukhet, att Hans Furstliga nåde måtte befria honom från den ansvarsfulla tjensten. Konungen höll honom redan misstänkt och skulle möjligen onådigt anse, om han åtoge sig befälet i Åbo, utan hans förordnande. Men hertigen lät ingen undskyllan gälla, och förklarade, att som en redlig kunglig majestäts och kronans undersåte, finge Fleming icke neka att göra sitt bästa i rikets tjenst. Skulle konung Sigismund sjelf infinna sig för att omhändertaga fästet, skulle han det ock honom genast tillhanda hålla. "Och", tillade hertigen, "J magen eder icke undskylla, der fosterlandet eder behöfver. Jag tager Glid till vittne uppå huru jag vänligen och kärligen alltid riket tillhanda hållit åt hans kunglig majestät, konung Sigismundus i Polen, och bjudit honom att sjelf komma och föra regimentet. Men han låter sig förvillas af upproriske, som förtala mig och hans sanna vänner; men skall dock visserligen herren Gud de onda på skam komma låta; och magen J ingen annan än åt konungen sjelf i egen person fästet öfverleverera, eller ock åt dem, som af mig dertill med fullmagt försedde äro; men manneligen utestänga denna förrädareligan här i Finland. Våga de att försöka röra på sig en gång till, så skola de få försöka huru det har sig att löpa hufvudlös, om mästerman ännu har någon slipsten qvar.
Om derföre i stället Doktor Hambergs värdefulla, med synnerlig sakkännedom hopbragta och ordnade samlingar för Statens räkning inköptes samt fördelades mellan Riks-museum och den Svenska Slöjdföreningens skola, så skulle de, i motionärens tanke, utan tvifvel göras för allmänheten i högsta grad fruktbringande, utan att hvarken nu eller för framtiden åstadkomma andra omkostnader, än den ringa summa deras inlösen nu erfordrade. Det naturhistoriska Riks-museum egde redan början till samlingar i denna rigtning, och då genom Rikets Ständers frikostighet åt detsamma gifvits anslag, hvarmed icke allenast en behöflig utvidgning af lokalen för dessa dyrbara samlingar kunnat åstadkommas, utan äfven den ständiga förökningen af dem befordras, så gåfves genom öfverllyttandet till denna institution af dithörande föremål tillräcklig garanti, att de skulle erhålla både plats för att instruktivt uppställas och medel att småningom förökas. Genom en dylik förening erhölle jemväl de vetenskapliga ska terna, som här förut funnes för allmänheten, ett mera tydligt intresse och användbar nytta, och ej allenast den, som theoretiskt forskade i naturens väsende, utan affärsmannen, industri-idkaren och handtverksmannen skulle klarare fatta betydelsen och vigten af dylika samlingar af naturens mångfaldiga produkter. Hvad deremot den delen af dessa samlingar anginge, sorn företrädesvis bestode af en mängd alster, sådana de genom menniskans arbete göras för oss användbara, så borde de förenas med en inrättning, som hade till sin uppgift att leda och befordra insigten i dylikt arbete.. Det vore företrädesvis Svenska Slöjdföreningen, sorn genom upprättandet af sin skola, hade till ändamål att bibringa handtverksman, särdeles i hufvudstaden, de kunskaper utan hvilka arbetet blefve Stals-Utsknltcls Utlåtande N:o 1S3 3 routin, men genom hvilka sådan verksamhet förädlades.
Två hundra daler silfvermynt, hvilka borde tilläggas stadgade böter för öfriga förseelserna och, i brist af tillgång till böter, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd; att Rådmannen B, enär han ej ansåge Haglund öfvertygad att hafva med berådt mod öfverfallit brandvakten, under åberopande af Kongl. Förordningen den 29 Januari 1861, dömt Haglund att för våldet böta Femton Riksdaler Riksmynt, och i öfrigt instämt med Rådmannen V; att Rådmannen L. och Borgmästaren R. förklarat Haglund skyldig att, för brandvakts öfverfallande, straffas med högsta kroppsplikt, Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, derunder ansvaret för öfriga förseelserna finge inbegripas; och att Rådstugurätten beslutat, att utslaget skulle afkunnas i öfverensstämmelse med Borgmästaren R:s och Rådmannen L:s mening. Häruppå androg Advokatfiskal, under skriftvexlingen i Kongl. Hofrätten, att, en ir Kongl.
M:s nåd. remiss å und. ansökningar ang:de utförandet af en föreslagen canal-ledning emellan Hjelmaren och Wenern. Vid förnyad föredragning af StalsUtskts den 24 sisth Mars på bordet lagda utlåt. N:o 469, i anledn. af motion om låneunderstöd för Götha canal , blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Till handlingarna lades StatsUtsk:s den 24 sisth Mars på bordet lagda mern. JNdo 47* > i anledn. af återremiss å utlåt. Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk;s den 24 sisth Mars på bordet lagda mern. N:o 472> i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang-.de den under namn af Westerbottens regttes Häsljägare-sqvadronsfond bildade cassa. Till pröfning företogs StatsUtsk:s den 24 sisth Mars på bordet lagda utlåt. N:o 47^ , i anledn. af Hr Petre's motion i fråga 0111 rättighet för K. Statsconlorets tjenstemän att innehafva befattningar utom nämnda embetsverk, m. m. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag bar inom Utsk. haft det missödet att vara skiljaktig från majoriteten. Jag har icke ansett frågan tillhöra statsregleringen. Delta är kanske ett fel af mig att jag icke betraktat saken på det sättet; men dä jag icke funnit frågan äga sammanhang med hufvudtitlarnes ordnande, så trodde jag att frågan bort hanskjutas till Ekon.Utsk:s afgörande. Jag fogade mig likväl efter majoritetens önskan. I första mom. återfinner jag en opinionsyttring, som jag icke ansett mig såsom ledamot af StatsUtsk. tillständigt alt afgifva. Här är en anmärkn. gjord mot en ledamots af Statscontoret befattning på annat ställe.
Alla, rande stycke, som enligt hennes i lifstiden med hvilka hon kommit i beröring, ärb ense uttryckta önskan spelades och sjöngs (hon deri, att med henne en högst ovanlig o c h hade äfven författat orden) vid hennes j o r d - ytterst rikt begåfvad qvinna gått ur tiden. fästning i Östermalms kyrka den 11 feH v a d pseudonymen » Klara Kuhlmann » bruari. beträffar, torde ej vara så allmänt kändt, Den musikaliska begåfningen torde hafva varit Aurore v o n Haxthausens mest framstående egenskap. Den lätthet, den geniala och uppfinningsrika fantasi, hvarmed hon på pianot framtrollade känslor, stämningar och tilldragelser ur sitt eget eller andras lif var rent af förvånande. H o n spelade ogerna efter noter o c h hade aldrig gjort sig tid och ro att inhemta musikens teorier. Deremot förfelade aldrig hennes musikaliska inspiration att förse henne med motiv, när och livar som helst, liksom ock hennes mirakulösa musikminne satte henne i stånd att återgifva all den operamusik, marscher och danser m. m., som hon hört och hvaraf hon funnit sig tilltalad. O c h allt föredrog hon med ett lif och en finhet, som öfverraskade till och med den mest kompetente musikkännare. tnial — ut näan. S) c 3ocp me3 » Euten &amp; a£ &amp; Set fifej; ic&amp;e - BCommofc aj;, OOTV n u 3e ui » » na3e » t-tött » o m f i t u i j p å Sen. j; o-t » ta Jia-fcCellen » cjfcaj;. annu p å É-atfeft., 4tat &amp; ocno a t m, j-acjs ttot, oc ?v 3 å 3-zowvmefc fraa * ä££ o m jköj-Set, » o m Unoppa » l fifcöitet p å n-ij-tt, att » l !å u t innan dej; na ' n » avåtl. Erik Modin. Domherrarne.
639 ningen skall utöfvas, äfvensom pannerymden, enligt hela det af justeraren asatte kannetal, med utsättande af den klass, hvartill pannan, jemlikt justerarens hetyg, hänfores, samt huruvida den är inrättad att drifvas med eld eller ånga; och vare det en och hvar, lill brännvinsbränning berättigad, obetaget att anmäla sig till brännvinsbränningens utöfvande, antingen för alla de till brännvinsbränning tillåtna månader af året på en gång, eller för en eller två terminer deraf; skolande i sednare fallet, bestämdt uppgifvas, hvilken eller hvilka terminer dertill begagnas; och kommer afgiften för brännvinsbränningen att i förhållande derefter beräknas. Ej vare skattskyldig förbunden att vid mantalsskrifningen uppvisa stämplingsattest, icke heller mätnings-betyg, undantagande å ostämplade tackjernspannor; och ege han dessutom rätt att hänvisa till den förra året uppgifna pannerymden, med åliggande att för uppgiftens riktighet ansvara; dock bör i den skattskyldiges debetsedel för hvarje år af vederbörande införas, så väl beloppet af den pannerymd, hvartill han sig anmält, som ock det fastighetsvärde, hvarefter brännvinsbränningen får ega rum, till upplysning om den pannerymd, som på grund deraf får begagnas. Den mantalsskrifningen förrättar vare skyldig att, med afdrag, enligt §. 4, af kokrummet, afgiften i behörig ordning påföra, ehvad pannorna äro inmurade eller lösa, med uteslutande af bråk i pannerymds-beräkningen. §• 9.
Efter sedermera framställde, men med blandade ja och nej besvarade propos:r lill bifall och afslag å Utsk;s ifiågavar:de förslag, äfvensom lill detsammas antagande med den af Hr Rosenblad föreslagna förändring, hemställde Hr Landtm, ånyo propos. till bifall å Ulsk:s förslag, och ropades härvid starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Printzensköld begärde votering. Medan till följd häraf voter:s-propos:n uppsattes, anmälde sig ånyo samt yttrade Hr Printzensköld: I händelse R. o. Ad. skulle anse att bifall till denna punkt bör och kan beviljas, hemställer jag vördnadsfullt till Ståndet, om man ej skulle då heldre bifalla det förslag som Hr Rosenblad framställt 158 Den 8 September e. m. Hr Gr. o. Landtm, afbröt detta yttrande med erinran, alt R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad. Frih. Palmstjerna, som, i anledn. af Hr Printzenskölds sista framställning, hade hegärt ordet, blef härefter uppropad och yttrade: Det var blott denna anmärkn. jag ämnade göra. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till votens-propos.: Den som bifaller 4:de punkten af SlatsUlsk:s utlåt. N:o 242 röstar j»; den det ej vill röstar neji vinner nej, varder förenämnde punkt af R. o. Ad. afslagen. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 27. Nej — 31. 5: te punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att denna punkt måtte afdelas, och att den förra afd:n deraf först måtte blifva föremål för R. o. Ad:s pröfning, nemi. till och med orden: ”till visst, för hvarje pastorat sammanräknadt, belopp i kontant”.
Följande natt låg så sotmörk öfver vattnet, som en natt i November plägar vara när regnet faller i strida skurar. Genomvåt hukade sig Sigrid ned på marken vid den öppnade luckan i slottsmuren och lyddes. Hon kunde ej annat höra än regnets plaskande. Hade hennes far fått behålla, hvad hon sändt honom? Skulle han komma i afton? Kunde han ens i mörkret hitta till luckan? Men äfven han var ju så hemmastadd på slottet, att detta sista borde gå för sig. Hon ville ej krypa in, för att icke öka vådan af upptäckt. Hade herr Erik fått vara så mycket ensam, som erfordrats, för att få lös gallret? Och hade han verkligen fått löst det, äfven om han fått försöka det? Tusende ångestfulla tankar plågade henne, och den späda flickan, som man ofta beskyllt för att vara rädd och tafatt, tänkte nu ej ens på hvad hon sjelf led, huru hemskt det var i den öde qvällen, huru stor hennes egen fara var. Stundom bäfvade hon dock tillsammans, hon tyckte att hennes hjerta nästan sammankrymptes, hon fruktade att förlora sansningen. Åter tog hon sin tillflykt till bön. Nu tyckte hon sig höra ett sakta prassel bland de nedfallna löfven, som lågo på trädgårdens gångar och sade nästan ohörbart: "Far." "Barn", svarades nästan lika sakta. Med möda lyckades riddarn tränga sig ut genom den lilla luckan, och innan kort sutto far och dotter, utan att vidare hafva vexlat ett ord, båda i den lilla båten, som ej var större än att den jemnt bar dem. Sigrid fattade årorna och rodde utåt. Hvar vägen rätteligen gick, var ej lätt att skönja i mörkret; men den lilla ekan gick fram äfven der det var grundt, och herr Erik kände väl farvattnet. De mörka massorna af krigsskeppen syntes skymta emot himmelen, huru mörkt det än var, så att det lät sig göra att undvika dem.
Näbben samt hamnbassin derstädes, hvilket kostnadsförslag^ slutsumma ut - Ej pedit i o ns-UIs kol le Is Förslag lill anderd. R:dr Banko, deruti dock kostnaden för expropriation åfjord och byggnader icke vore inbegripen; — 2:o för dylik anläggning med kanalens utsträckning till stranden midt för stadens södra torggata samt hainnbassins bildande derstädes, hvarför kostnaden upptagits till 224,592 R:dr samma mynt; och — 3:o för kanals anläggning öfver Tvggårds-vilien och Tingvallaön lill Klarellveus vestra gren, med en bestämmande sluss och 2;ne dragbroar öfver kanalen, lör verkställigheten hvaraf kostnaden skulle uppgä lill icke mindre än 439,518 R:dr sagde mynt. I samråd med trafikanternes deputerade hade ofvanhemälda bolag ansell, att en i öfverensstämmelse med det föist uppgifna alternativa förslaget utförd kanalanläggning, med dertill hörande bassin, komme alt undanrödja de väsentligaste hinder, som för närvarande betungade trafiken, och att denna anläggning kunde verkställas såvida lämpligt statsanslag härtill erhölles. Derföre hade Direktionen, å bolagets vägnar, i underdånighet anhållit, att för ifrågavarande förelags utlörande, enligt delta förslag, under loppet af 3 är mätte anvisas ett statsanslag al 60,666 R:dr 32 sk. Banko, i hvilket fäll skillnaden mellan detta belopp och anläggningskostnaden påräknades kunna genom aktieteckning betäckas.
Ombud i Stockholm, CancellieRådet Wilhelmson, och hvilken behållning vid Marlit Månads slut 1817 uppgått till icke mindre än 430,020 R:dr , men vid Junii Månads början var förminskad till 180,270 R:dr 1 sk. 6 rst. hade 137,916: 32 sk. deraf befunnits bestå uti private Invisningar, hvaribland de af Discontens Directeur, CornmerceRådet Björkman utgifne, utgjort ett belopp af 136,700 R:dr., af hvilken sistnämnda Summa endast 900 R:dr voro till betalning accepterade. Genom AdvocatFiscalens försorg, hade åtskilliga Hypothequer för den oaccepterade Summan blifvit CornmerceRådet affordrade , hvarförutan han utfäst si», att oförtöfvadt anskaffa säkerhet för hela beloppet, jemte 6 proc. Ränta derå , och att inom September Månad godtgöra minst hälften af ifrågavarande Skuld. Och uppgaf AdvocatFiscaien, enligt de underättelser, sorn om CommerceRådets Förmögenhets-omständigheter hunnit inhämtas, att han troddes äga utvägar till uppfyllande af dess förbindelser, om honom dertill lemnades tid. AdvocatFiscaien Kruse fick, i anledning här' af, sig uppdraget, att hvarje vecka till BancoFullmäktige inberätta i hvad mohn Hypothe^ querne blifvit förbättrade eller inbetalningar verk-' ställde. In. r56 Riks, St. Revisor er s Berättelser, Intill Augusti Månads slut, då AdvocatFis^ calén Kruse, enligt derom gjord anhållan, tilläts att åter begifva sig till Stockholm, och Comrnissarien Erakel i dess ställe erhöll förordnande, att inträda i Malmö
Ridderskapet och Adeln remitterat en af Herr Rosenblad, Bvackt motion, att Bankens behållna vinst å dess rörelse för åren 1845, 1846 och 1847, sedan alla utgifter och förluster afgått, deribland inberäknadt hvad som erfordras för att bibehålla grundfonden vid 10 millioner R;dr B:co, må anvisas till sådane extra statsanslag, som Rikets Ständer för dessa år kunna bestämma. Då likväl Förstärkta Banco-Utskottft afgjort, att Banco-vinsten skall reserveras för Bankens ändamål, torde Rikets Ständer finna, att ifrågavarande motion kommer att förfalla. Stockholm den 16 Maj 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Maj, kl. 10 f. m. Memorial, med förslag till Taxa å Expeditionslösen i så väl Rikets Ständers Bank, med dertill hörande Discont-Verk och Läne-Contor, som ock Rikets Ständers Riksgälds-Contor. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, uti skrifvelse af den 26 Maj 1841, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att en af dem fastställd Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-Verk och Låne-Contor måtte varda genom allmän kungörelse till efterlefnad utfärdad, har Kongl. Majit, uti Nådig Skrifvelse af den 10, påföljde Juni, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Majit icke kunnat lemna utan uppmärksamhet, att nämnde Taxa, som icke uteslutande angick Bih. till R. St, Prot. 184S, 4 Sami. 2 Afd. 28 Höft, 1 3 Statsoch Banco-Utskottens Memorial, N.o ’34- förvaltningen af Banken, men hade till föremål att lägga vissa afgifter åt den del af allmänheten,! som nödgades från Banken eller derunder lydande
Må att låta stränghet och mildhet para sig så, att räektes henne en hyllningsadress med talrika kvinnan en gång lära sig att betrakta sina matmodern ständigt är vänlig så i ord som underskrifter och studenterna föranstaltade vid husliga pröfningar såsom sin tagelskjorta, sin miner, men hvad pliktens uppfyllande beträfaska och sitt gissel — må hon underkasta far, ej förstår något skämt och ej låter lama bangården en storartad ovation. sig m — fröjda sig åt dem — småle och ursäkter gälla. Så mycket som möjligt bör Efter ett hennes uppträdande i Ziirich i vara de stilla, tålig och kärleksfull därunman tala till hjärta och förstånd och söka Schweiz spände studenterna hästarne från hender — och tyst, hvad skulle klostret kunna lära öfvertyga dem om, att det är för sig själfva, nes vagn ocb drogo henne under jubel till henne mera? Hon är ett segrande helgon. för sin egen utbildning de arbeta, när de äro hotellet. H. Beecher-Stoive. trogna i sin tjänst. Till stundande höst lär fröken Arnoldson hafva afslutit ett synnerligen fördelaktigt engaHvad arbetsfördelningen beträffar, så bör gement för Amerika. husmodern, så framt hon åtager sig några af de husliga sysslorna, äfven förrätta dem själf, men å andra sidan tillhålla tjänarinnan att ej lita på någon annan, om hon försummat att göra sitt arbete i rätt tid. Så nödvändigt det är, att matmodern antingen själf eller genom någon annan understödjer tjänarinnan vid oförutsedda fall, så nödvändigt är det ock, att hon ej gör dennas arbeten, utan lär henne att hjälpa sig själf. Skulle tjänarinnan nu på inga vilkor vilja böja sig för sin matmors vilja samt hvarken ord eller lampor hjälpa, då bör man byta och försöka med en annan. Ett stort fel, som många matmödrar begå, är att låta skrämma sig af uppstudsiga tjänare och gifva vika för deras pretentioner att få handla efter sitt eget hufvud. Man har sagt oss, att det finnes matmödrar, som knappast våga sätta en fot i köket af fruktan att utsättas för sin kokerskas vredesutgjutelser.