Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För handtverkaren i allmänhet, men i synnerhet för de qvinnor, som genom handarbeten för den högre klassen skola förtjena lifvets oumbärligaste bebofver, är slutet och början af året en större högtid än sjelfva julen. Detta han låta paradoxt, men innehåller dock sanning, så vida man talar om dessa högtider i deras verldsliga och ej i deras djupa, andeliga mening. Långt in på julqvällen, till och med ofta under helgdagarne, nödgas den arbetande, så framt den ej vill förlora sina kunders förtroende, vara i full verksamhet för den delen af menniskor, som fordra allt af andra och sjelfva göra ingenting, som, omgifne af lifvets komfort och öfverflöd, ej ens äga ett riktigt begrepp om de förres försakelser. Huru många gånger försumma icke dessa, ofta oförtjente lyckans gunstlingar, att betala den välförtjente lönen för deras arbete. I hurudan sinnesstämning skola då dessa, uttröttade genom nattvak och ansträngningar, kanhända i umbärande af allt, som fordras att stycka de utmattade krafterne, mottaga sin julhelg? och följderna? Vi hålla oss nu vid de fruntimmer, hvilkas ställning och uppfostran, eller ödets förändringar bragt till den otacksammaste verksamhet i lifvet att arbeta för sitt lifs uppehälle. Aldrig i stånd att förvärfva sig en nödpenning för sin ålderdom, beror det på deras olika kroppsbildning om de i förtid härjas af dödens hand genom tärande bröstsjukdomar, eller se en kraftlös ålderdom till mötes, glömda af alla, likasom en omaka handske. Efter vakande, kanske umbärande af tjenlig föda, tråk och brak under de första dagarne af helgen, hafva de dock njutit någon hvila och hunnit sansa sig under de sednare, samt småningom kasserat in sina små eller större fordringar, betalt sina skulder, gjort sina uppköp, allt efter som tillgångerna medgifvit, kanske någongång uppmuntrat sig i umgänge med sina bekanta, och nu inträder nyårsafton.
M 117. förslagets öfriga innehåll, utgöra R:mt R:dr 428,261: 39, hvilken summa, ökad med ofvanberörda af Stals-konloret utgifna förskott till godlgörelse för redan verkställda orneringsarbcten » » 3,026: 76, och med de af Ofver-intendents-embetet anmälda ytterligare behof, tillsammans » » 94,340: — utvisar, alt en summa af Runt R:dr 527,828: 35, erfordras för National-museibyggnadens försättande i fullfärdigt skick, med all in redning som de antiqvariska, historiska och artistiska samlingarne för en värdig uppställning påkalla, samt vidare för dessa samlingars inflyttning, — och omgifningornes ordnande, jemte byggnadens underhåll och rummens uppvärmning under de tre år, som nästkommande stalsregleringsperiod antagligen kommer alt omfatta. Ännu ett tillägg vid ofvanberörda för National-museuin återstående kostnader är likväl oundgängligt. Geheimerådet Stiller i Berlin, den frejdade arkitekt, som, enligt uppdrag, år 1848 uppgjort den sedermera gillade och följda ritningen för Museibyggnaden, har för dess utförande varit under hela byggnadstiden anlitad, icke blott om muntliga och skriftliga råd och anvisnir.gar, utan äfven om uppgörande af detaljritningar för nästan alla byggnadens och orneringens delar, äfven sådana, som ännu icke hunnit utföras. Om vidden af den möda och den tidsuppoffring, som varit med alla dessa arbeten förenade, vittnar nogsamt det förhållande, att 4 å 500 af Stiller eller under hans ledning författade ritningar funnos bland Museibyggnadens tillhörigheter, när denna f ån Byggnads-chefen aflemnades lill Ofverintendents-embetet, och en mängd andra dylika ritningar är under den föregående tiden förbrukad.
Jag vågar således föreslå alt R. o. Ad. täcktes, med bifall af 3:dje mom. i öfrigt, återremittera dess sista punkt, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle, alt, i anledn. af det förändrade beslut utaf 5:te morn., som jag hoppas blifver en följd af den nyss beslutade återremissen, borttaga förstnämnde mom:s sista punkt. Hr Bildt: Ehuru jag instämmer med den siste värde talaren deruti, att sednare delen af 3:dje mom. är af mindre vigt, sedan R. o. Ad. uttalat den åsigt, att kapitalrabatt bör medgifvas, tror jag likväl att detta stadgande gerna kan qvarstå. Jag anhåller att få 102 Den 20 September e. m. uttala de skäl, hvarpå jag stöder en sådan åsigt. Della mom. har tillkommit derföre, att man ville betrygga allmänheten, att under en längre tid kunna hafva sina penningar inneslående uti statsobligationer, utan att behöfva frukta att få dem snart upsagde. Det är naturligt, att förmyndare och andra personer, som förvalta dylika, om jag så får kalla det, ömtåligare penningar, skola blifva angelägne om att, äfven med någon obetydlig ränteförlust, köpa obli-r gationerne, så vida de äro säkra på, att icke upsägning kommer att ega rum under en längre tid, och -det var just för att framlocka dessa kapitaler, som Utsk. ansåg, att ett dylikt tillägg borde göras. Då nu R. o. Ad. hyser den åsigt, alt kapital-rabatt bör medgifvas, men derjemte anser, att Fullmäktige i Riksg:s-kont. böra vid hvarje serskildt fall pröfva och bestämma huruvida och i hvad mån rabalt bör medgifvas, och man då kan föreställa sig och antaga möjligheten af att penningar kunna erhållas emot 4 proc. och utan kapitalrabatt, synes mig ifrågavande tillägg kunna tillämpas, hvarföre och då ingen lärer vilja påstå, alt någon skada deraf kan npstå, stadgandet torde böra qvarstå.
St. utse Revisorer för att granska, huru medlen användas och förvaltas, så angelägen synes mig äfven den andra granskningen af räkenskaperna vara. Men linien emellan de begge olika befattningarna tror jag kunna bättre uppdragas, och jag hemställer derföre till den värde Motionären, om han icke sjelf skulle vilja bestämdare uppdraga den. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten påen omständighet, som jag förut icke omnämnt, nemligen huru med dechargen skulle förhållas. Skulle måliända Revisorerne föreslå decharge för förvaltningen, men reservera den i afseende på räkenskaperna, till dess dessa blifvit af KammarRätten granskade. Häraf torde man lätt inse omöjligheten att åtskilja granskningen af förvaltningen och af räkenskaperna, hvilka jag ingalunda sammanblandat, då jag uttryckligen sagt, att två särskilda revisioner skulle blifva en följd af förslaget. Men Ständernas Revisorer sammankomma två månader efter hvarje års slut och skulle då yttra sig öfver förvaltningen, hvaremot det kunde hända, att räkenskaperna icke i KammarRätten blefve granskade, förr än efter 3 eller till och med 6 ä y år. Antingen skulle man då öfverlemna åt andra Revisorer att meddela decharge för räkenskaperna, hvilket desse måhända skulle undandraga sig, då de icke haft någon befattning med granskningsåtgärderna för samma tid, eller ock skulle man uppdraga åt KammarRätten att ensam gifva decharge för räkenskaperna, hvilket icke heller gerna låter sig göra. Jag kan derföre ej annat än vidhålla min mening om förslagets olämplighet, så väl i anseende till tids-utdrägten som den förut omnämnde tysthetsförbindclsen. — Det har väl blifvit sagdt, att hos R.
— • — Det är det omedelbaras stora företräde och seger, att det lika djupt griper in i det dunklaste föreställningssätt som i det klaraste, träffar den obildade likaväl som den bildade, samt gör det goda eller det onda uppfattligt hos alla. » Ännu längre går han i ett anförande i borgarståndet. » Teatern » — säger han där — » arbetar hela samhällets bildning och rättstillstånd i händerna. » Ett fjärde och kanske ännu mer betecknande drag hos den franska romantismen var kärleken till folket. ' Romantismen — säger Hugo — &gt;är intet annat än liberalismen i literaturen. — Frihet i konsten, frihet i samhället, se där det dubbla mål, dit alla konsekventa och logiska •155 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. sinnen böra sträfva. — Folkets höga och mäktiga stämma, hvilken liknar guds röst, vill hädanefter, att poesien skall ega samma devis som politiken: tolerans och friheth Hugo älskar folket och dundrar mot dess förtryckare. Särskildt angriper han kungen i Le roi s^amuse. La-mennais håller tal för » det suveräna folket », George Sand hyllar det i Le cofnpagnon du tour de France, och Sue skrifver för folket demokratiska socialist-romaner. Att Blanche, den liberale, » rabulisten », skulle förstå dem, ja, taga intryck af deras arbeten, är naturligt .. Engelbrekt, folkets son, väljer han till sin hjälte. Kalla Engelbrekt bonde, och han svarar: tack för hederstiteln! Kalla hans folk drängar, och han svarar: det är riddersmän! » Det är afundsvärdt att stå i spetsen för allt, hvad Norden eger redbart och stort! » Kalla honom en usel konspiratör, och han utropar: » det är inte folkens fel, om hatets lågor ånyo tvingas in i deras hjärtan; för det få jordens mäktige ansvara en dag. Men så länge folken endast äro blinda redskap för sina beherskares afsikter och gärningar, så länge blir hoppet om friden blott en gäckande drëm. Må därför striderna fortfara! Den dag kommer nog, då folken skola inse, att de förspillt sina tårar och sitt blod åt herskarens lagrar. »
Det synes Utskottet sä mycket mindre behöfligt, som den enhet, kontroll och tillsyn, man med förslaget uppgifvit sig åsyfta, numera genom förhanden varande institutioner i allmänhet torde kunna åstadkommas. I fråga om undervisningsväsendet har efter inrättandet af ofvanberörda, vid 1856 års riksdag föreslagna, embetsmannabefattning under Ecklesiastik-departementet, jemväl beslutits tillsättandet af skolinspektörer. I hvad män man härmed lyckats uppnå nyssnämnda ändamål, eller hvilka åtgärder i sådant hänseende ytterligare kunna erfordras, derom förbehåller Utskottet sig att framdeles, i sammanhang med andra väckta förslag till undervisningsväsendets ordnande, få afgifva yttrande. Fattigvården deremot är redan till sin natur en kommunal-angelägenhet, som numera torde pä ett tillfredsställande sätt kunna ombesörjas af kommunal-styrelserna utan behof af en rnellaninstans, hos hvilken, sådan som den föreslagna, icke kan förutsättas den kännedom om alla de Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande J\S 68. 11 olika förhållanden inom särskilda kommuner i riket, förutan hvilken i dithörande frågor en dylik instans skulle sakna sitt förnämsta värde. — För helsovärdsanstalterna åter finnes redan en mellaninstans i Sundhets-kollegium, och helsovården är numera, sedan Serafimer-ordens-gillets öfverinseende öfver lazarettsoch kurhusinrättningarne i riket blifvit på bemälda Kollegium öfverflyttad!, ej så splittrad sorn vid den tid, då meranämnda förslag till en ny instans väcktes.
Utskottet anser derföre att ifrågavarande utborgningstvister böra bedömas efter allmänna bevisningsreglor, och Domaren blir således oförhindrad att, enligt dem, i hvart särskildt fall pröfva om och i hvad mån en ordentligen förd handelsbok något vitsord tillerkännas Jiih. till R. St. Att med uttryckliga ord inrymma ett dylikt stadgande i ifrågakomne författning, har dock Utskottet ansett både vara onödigt och möjligen kunna blifva förvillande. Det är onödigt; ty att pröfva om en åberopad handling innefattar någon bevisning eller ej, dertill är Domaren redan genom 17 Kap. 1 § Rättegångs-Balken förpligtad, och i hvad mån åter den medför bevisningskraft, måste ju i allt fall bedömas efter de allmänna i Rättegångs-Balken lagda grunder. Men ett sådant specielt stadgande kunde äfven blifva förvillande och leda till den föreställning att Domaren skalle ega tillägga boken jemväl i dessa fall samma vitsord, som den eger i tvister emellan affärsmän inbördes och således nära nog kraften af full bevisning. Men med handelsboks vitsord faller ock vitsordet åt de derutur gjorda utdrag, eller handelsräkningar och motböcker; ty motböcker äro nemligen ej annat än utskrifna handelsräkningar. Att bibehålla nu gällande vitsord åt dessa, men beröfva sjelfva handelsboken detsamma, vore icke allenast en skärande inkonseqvens, utan tillintetgjorde helt och hållet verkan af ifrågasatta reform. Vill man invända att genom denna reform ali utborgning ändock icke kunde förekommas, utan fortfarande skulle komma att ega rum emot köparens skuldebref eller annat af honom utgifvet skriftligt bevis, så är sådant visserligen sannt, och att förbjuda detta, vore ett obehörigt band på aftalets sedliga frihet. Men härvid bör märkas, att man i allmänhet nogare betänker sig innan man undertecknar ett skuldebref, än innan man sänder sin motbok till minuthandlanden eller muntligen hos denne reqvirerar de önskade varorna; hvarförutan sjelfva det besvär, som ett tätt och ofta upprepadt utgifvande af utmätningsgilda betalningsbevis nödvändigt måste medföra, säkerligen skall i viss mån verka återhållande på lättsinnet.
Så har arbetsförtjenst blifvit grufvearbetare och bergsmän beredd vid åtskilliga med bidrag af allmänna medel företagna vägomläggningar, samt ett lån, stort 128,700 R:dr B:ko, af krigsmanshuskassans medel år 1843 i nåder beviljats Bergslagen emot fyra procents ränta, att under tre år amorteras, men hvaraf endast 107,410 R:dr blifvit uttagna; äfvensom provisionella vågar för uppläggning och beläning af tackjern med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd blifvit inrättade i Nora och Linde, hvilka likväl ej varit begagnade för mera än 3 å 4,000 Skepp:d årligen. Dessa åtgärder hafva ock bidragit att afhjelpa förlägenheten, så att bergsrörelsen kan anses hafva redan vid 1846 års slut återtagit sin jemna gång, och förut ofta påkommande utmätningar af bergsmanshemman till det mesta upphört. Grufvebrytning har icke ägt rum inom Carlskoga Bergslag, der tackjernstillverkningen bedrifves med malm från Nora och Filipstads Bergslag. I öfriga Bergslag har jernmalmsuppfordringen utgjort: Berättelse öfver Örebro län för arén 1842—1847. 2 10 1847 års malmuppfordring inom Nora Bergslag är dock den största, som der någonsin veterligen ägt rum; och sådant anses vara resultat deraf, att sex särskilda grufvebolag förenat sig om gemensam förvaltning, hvarur dessutom härflutit, att, under det grufvehjonens arbetsförtjenst mer än fördubblats, brytningskostnaden minskats med en fjerdedel. Försäljningsvärdet af 1 Skepp:d malm har i medeltal varit: I Nora Bergslag: vid Dalkarlsberget. Lindes och Ramsbergs »2: — å 2: 24. Hjulsjö »2: — å 3: — Grythytte och Hellefors . »2: 24. å 3: 16. u Tackjern är tillverkadt: År 1847 I Nora Bergslag I Nora, pr SkM.
Vid Stämman kan ny fråga väckas, men icke förr, än vid annan Stämma och efter vederbörlig pålysning handläggas. § 21. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställe ordfö - 7 randen proposition, så affattad, att den må kunna med ja eller nej besvaras. Ordföranden tillkännagifve derefter, huru enligt hans uppfattning beslutet utfallit, och befäste detsamma, der omröstning ej begäres, med klubbslag. Äskas omröstning, verkslälles den öppet och efter upprop. § 22. Till beslut erfordras, utom i de fall, hvarom i §§ 2 7 och 56 sägs, mer än hälften af de afgifna rösterna, enligt den vid omröstningen följda röslgrund. Falla rösterna lika för olika meningar, gällö den mening, hvilken de flesta röstande elter hufvudtalet bifallit. Äro äfven efter sådan beräkning rösterna lika delade, vare den mening beslut, som ordföranden biträder. § 25. Ordföranden skall vid kommunalstämman föra protokoll, upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill. Sedan förhandlingarne afslutade äro, varde protokollet, der så ske kan, genast justeradt, eller i annat fall i kommunalstämma, sednast fjorton dagar derefter, hvarom vid tillfället underrättelse meddelas. Erfordrar ärendet större skyndsamhet och kan protokollet icke genast i kommunalstämma justeras, må stämman kunna uppdraga åt dertill för hvarje gång utsedda ledamöter, alt, jemte ordföranden, justering af protokollet, eller vissa delar deraf, verkställa. Protokollet undertecknas af ordföranden och minst två vid stämman närvarande ledamöter eller af de särskilda justeringsmännen, om sådana varit utsedda. Det justerade protokollet skall nästa söneller helgedag, då gudstjenst hålles, från predikstolen uppläsas. § 24. Den, som i afgörandet af ett ärende deltagit, kan genast, eller sist vid justeringen af protokollet, emot det fattade beslutet reservation anmäla. 8 § 25. Ordföranden åligger tillse, att utdrag af kommunalstämmans protokoll tillstädes kommunalnämnden eller de andra Styrelser eller personer, åt hvilka verkställighet af Stämmans beslut uppdrages. För öfrigt ege en hvar, som det åstundar, att af protokollet taga afskrift, och att ulan lösen få afskriftens riktighet af ordföranden bestyrkt.
Inom BorgareSt. hade dessa val likväl redan blifvit förrättade, men de öfriga Ståndens Talmän hade i sista öfverläggningen öfverenskomma att föreslå Stånden företagande af dessa val en dag i nu instundande vecka, och hemställde flr Landtm, alltså, om R. o. Ad. skulle behaga utsätta Fredagen den 7 Augusti på eftermiddagen till förrättande af val af fullmäktige i Banken och Riksg.conloret. Bifölls. Vid förnyad föredragning lade R. o. Ad. till handlingarna StatsUtsk:s den 2g sisth Juli på bordet lagda utlåt:n: !V:o 222, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 71; N:o 223, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 87; N:o 22.4, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o gi. Ånyo föredrogs StatsUtskts dan 2g sisth Juli på bordet lagda utlåt. N:o 225, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtsk:s betänk. N:o g8, ang:de arrendalorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning om bibehållande vid arrendet af dessa lägenheter. Friherrarne Cederström, Jacob, och Raab, Adam Christian, begärde detta utlåt, ånyo på bordet. Föredrogs ånyo SlatsUtskts ilen 2g sisth Juli på bordet lagda utlåt. N:o 226, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o6\ och vissa dertill hörande bilagor. Begärdes ånyo på bordet af Hr Löwenström, Joli. Jac., samt Frih. Cederström, Jacob. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att Hr von Hartmansdorff för någon stund sedan yttrat sin mening vara, alt R. o. Ad. måtte besluta företagande af detta måls pröfning, innan Ståndet pröfvade StalsUtskrs utlåCn om utgifterna ; och hemställde Hr Landtm, nu alltså, om R. o. Ad. behagade härtill lemna bifall.
Måhända skulle likväl denna corps kunna återställas i sitt primitiva skick, d. v. s, nedsättas till 100 man, så snart den i Westerbotten tillämnade hästjägare-sqvadron sitter upp och 0:11 något artilleri kunde förläggas till Norrland. Emot Smålands husarers afsittning har jag icke att invända, så fort en lika eller större styrka af Östgötha Lifgrenadiers-rusthålls-regile sitter upp ; men icke förr bör och kin någon minskning af det nuvar. eavalieriet äga rum. Hvad föröfrigt förändringar med eavalieriet i allmänhet angar, synes mig för närvar, den enda framställning IJtsk. och Ständerne böra och kunna göra, vara den, att hos K. M. anhålla om alla indelta husar-regtters förändrande til! dragoner, såsom för de rustande en lättnad, i afseende på den vida dyrare husar-uniformen; en sats, som jag redan vid 1828 års riksdag under en discussion på detta rum yrkat. Excrcis-sqvadronerne äro för det indelta cavalleriet af sådan väsendtlig inverkan, att dettas tjenstbarhet till största delen beror af dem; de böra således kunna gifvas den fullständighet, sorn är möjlig, och anslagen dertill äro påtagligen för Staten viii använda medel. Öfvergående nu till infanteriet, tager jag mig friheten för det första fästa uppmärksamheten vid IJtskts förslag om sammanslåendet af de båda g a r d e s-r eg: t e n a till fot, oell den indragning af befäl, som derigenom skulle åstadkommas. Utsk. tror naturligtvis, att ett sådant sammanslående vore fördelaktigt; jag tror utur rent inilitäriska skäl motsatsen.
I afseende på Hr Cederschjölds motion tror jag, att den utgör en egen fråga, och att den ej bör sammanblandas med den fråga, som nu utgör egentliga föremålet för öfverläggningen; men då Hr Cederschjöld försvarat sin motionsrätt, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det är stor skillnad emellan att utbekomma och att trycka ifrågavar. handlingar, och jag skulle tro, att om någon ulbekom Constit.- Ulsk:s prot., angående Statsrådet (icke ang:de grundlagsförändringar, ty det är stadgadt, att dessa både kunna begäras och till trycket befordras), och till trycket befordrade dessa prot., arig:de Statsrådet, skulle ingen jury-man draga i betänk, att fälla honom till ansvar. Efter min öfverty - Deli 3o Juni e. m. geise torde ordningen för afgörande af delta mål vara, alt vi först få propos. på, att betänk. N:o 7 må läggas till handlingarna, sedan propos. eller vägrad propos. till ogillande af betänk. A:o r2, derefter Hr Gr. o. Landtnäs förklarande, huruvida propos. kan göras 0111 en underd. skrifvelse enligt 107 §, samt slutligen en framställning, huruvida Hr Cederschjölds motion kan upptagasi Här äro således. 4 proposjr i fråga. Gr. von Fersen: I likhet med den siste värde talaren afstår jag för min del gerna för närvar, från vidare yttrande i den fråga, Hr Cederschjöld väckt; anhållande jag, att Hr Gr. o. Landtm, mätte göra propos. i det ämne, som nu är under öfverläggning, och skall jag sedan söka bemöta Hr Cederschjölds sista ytrande. Hr Cederschjöld: Jag instämmer deri, att hufvudfrågan först bör afgöras, oell att frågan, rör:de min motion, sedan må förekomma. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, föreslog, att Constit.Utskls memor. ]N:o 7 måtte läggas till handlingarna. Bifölls.
Courage måste likväl den ha, som vill gifta sig med henne. Bra i sin sort är hon i alla fall. Men låtom oss gå vidare! Man kom nu till den första kyssen. Då sade Herr Hugo: Har då Sara inga seder, som låter kyssa sig af en så godt som vildfrämmande karl och låtsar – ”som ingenting händt”? – Så gjorde inte i min ungdom den tidens borgarflickor, inte ens anständiga pigor. Eller kanske verlden förändrat sig i våra tider, sedan ångbåtarne blifvit upptäckta. Hur menar vår vän Flabbe? Herr Flabbe betygade, att han aldrig kysst eller försökt kyssa någon flicka, och hade föröfrigt ganska litet rest på ångfartyg. Ni är en hygglig ungdom. Ursäkta, jag trodde likväl så, efter ni ju också idkat erotisk poesi. Annars vet jag, att Furumo har sin egen theori om kyssar. Han tycks enkom anse dem vara uppfundna till kyskhetens iståndsättande. Se här, läs Jagtslottet sid. 80–84. Kommen ni ihåg, hur han sjelf kysste den vackra men lättfärdiga Magdalena, på det hon skulle bli ”ärlig och täck i sin själ”? sedan knuffade han henne ned i strömmen, på det hon skulle få dö ”i sin skönhets stund”. Det är en ganska betänklig historia – men jag har alltid trott att Furumo ljugit på sig sjelf, ty annars skulle jag näppeligen mottagit honom i mitt hus. Men bra förryckt är det i alla fall. Åter efter en stunds läsning, hörde man Herr Hugo mumla för sig sjelf: Kommer det då inga andra personer fram, än den der Sergeanten och Widebeckskan? Det vore dock katten, om de på egen hand skulle vara i stånd att upplösa något af tidens vigtigaste problemer! Nå, låt se hur det går till! När i boken den upplysningen förekom, att de båda älskande haft fyra nattläger mellan Arboga och Mariestad, hörde man honom åter brumma: det här måtte bli en rätt uppbygglig historia. Säg mig, Herr Flabbe, ni, som känner boken, kunna våra fruntimmer få vara med längre? Det förefaller ingenting oanständigt. Visserligen framkommer Sara Widebeck snart med en ny theori om äktenskapet, som kan synas något besynnerlig, men ... Godt, gå bara på då!