Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt har Utskottet sökt gifva denna § en förenklad redaktion, dervid hör märkas att det i den Kongl. Propositionen förekommande uttryck ”der straffarbete eller fängelse å vuss tid eljest är stadgadt” blifvit uteslutet såsom öfverflödigt, enär för ali misshandel, som ej medförer döden, straffarbete eller fängelse är, om också endast såsom alternativ, i förslaget stadgadt. Om väld ä den, sorn i offentligt värf år stadd; så och om väld, hvarigenom fridsbrott slcer. Denna rubrik har icke synts Utskottet nog omfattande med afseende å de derunder hänförda fall. Uttrycket ”är stadd” hänvisar nemligen icke på den händelse, att någon efteråt hämnas å Embetsman för hans embetsåtgärd. Utskottet har derföre ansett första delen af öfverskriften höra lyda: ”Om våld å annan i eller för honom anförtrodt offentligt värf.” I 41 § har Utskottet ansett en straffnedsättning kunna ske för det fall, att omständigheterna äro synnerligen mildrande. För en ringa knuffning, tilldelad en ledamot i någon nämnd, synes nemligen sex månaders straffarbete ofta höra innebära en fullt tillräcklig tillrättavisning. Det i förslagets 47 §, angående någons tvingande till bekännelse, använda ordet misshandla, har Utskottet ansett sig böra utbyta mot det i gällande lagstiftning, 20 Kap. 8 § Missgernings-balken, redan häfdvunna uttrycket pina, hvilket ock är af Lag-kommittéen för ifrågavarande fall bibehållet. Om envig. Såsom af ingrossen till förevarande nådiga lagförslag synes, förutsätter detsamma upphäfvande af Kongl. Maj:ts Förhud angående dueller och slagsmål den 22 Augusti 1682, eller just det, som HeiT Brakel i sin ofvanomförmälda motion yrkat, — och Utskottet tvekar icke att understödja hvad sålunda blifvit, föreslaget.
Så vandrade de båda unga hand i hand för sista gången, de vandrade s o m man vandrar bredvid en bår, där det käraste man ägde ligger mejadt. — Det är förbi nu, Ralph, hviskade hon, o c h jag måste bjuda dig farväl, inte ett vanligt, utan ett långt, evigt farväl. De säga, att ' jag skäll vara drottning af allt Sveriges land. — Nej, du får inte kyssa mig mer, Ralph, du får ej trycka min hand — j o, det får du, men inte hårdt, Ralph, inte alls hårdt. Men däruppe i vapensalen, på hvars gobelinprydda väggar Namurs gyllene lejon i evighet jagat Dampierres röda falkar, däruppe vid de käcke riddares tafelrund lekte den gamle trubaduren på sin harpa o c h grät o c h s j ö n g: Bidrag mottagas med tacksamhet. Mitt första nämns så gärna prosa, Men är för mången dock i grund Lifvets enda p o e s i; Materia i teori; Idealistiskt för en läckermund, En h u s m o r gläds ' — vill du det rosa. Mitt andra, ett etheriskt väsen, Som lefver en sekund och dör, Är höstens vän o c h v å r e n s; Från vaggans rand till bårens I sitt sköt ' det kyla för, Men leker dock bland blad o c h gräsen. SP ^3 x " p&gt; Pip, ~ • » » H v a d du har i handen redan, Svärtadt till ditt eget nöje. Nu mitt tredje väcker löje, Men på dammig kungsväg, f o r d o m, Förde det till » landsens ände » Mången » höghet » — o, elände! Fasligt lifligt är mitt fjärde, Men när det en stund har väsnats — Fräst o c h spottat — utan värde. Låt din farkost stillsamt ligga, Om du märker att den saknar H v a d mitt femte man plär kalla, Eljes du hos hafsfrun vaknar. O m man uppställer de f e m orden i en annan ordning än här ofvan an gif vits, så får man af deras initialer namnet på en af gammalt namnkunnig skönhet. Sibylla. Triangelaritmogryf.
Utskottets Förslag, att den Cassa, som till jemkning af accorderne, i öfverensstämmelse med mera jemnade löner, kommer att bildas, måtte i det fall, 4 B. q 13o Stats-TJtskottets då tillgång kunde saknas för uppfyllandet af dess åliggande, erhålla anvisning på RiksgäldsContoiret å nödigt förskott, dock ej utöfver en Summa af 100,000 R:dr, och emot skyldighet till återbetalning så fort någre medel inflyta, hvilket af Hr Tham , W., Hrr Professor Geijer och Caspar Wijkman blifvit bestridt får Utskottet, med åberopande af hvad i förra Betänkandet härom blifvit anfördt, härmedelst förnya. i) Vid denna Punct förekommer sluteligen en fråga, som redan vid förehafvandet af K. Mrts Nåd. Proposition hos H. Ridd. o. A. af Herr Ribbing, A.j blifvit väckt och nu till Utskottet å nyo remitterad, nemi. att Officerare vid Indelta Arme'en måtte uppmuntras att idka Landtmäteri och således få tillfälle att genom egen förtjenst bereda sig tillgång till fyllande af de behof, hvartill en sparsam aflöning ej är tillräcklig. Utskottet, som ej allenast inser den ekonomiska nyttan af detta förslag, hvilket äfven kunde leda till afhjelpande af blist på Landtmätare i vissa orter, utan äfven tror det medföra en nyttig sysselsättning för unga Militairer till vinnande af nödiga kunskaper, har härmed skolat tillstyrka, att R. St:r hos K. M:t göra underd. hemställan, att Indelta Arme'ens Officerare ej mindre må erhålla tillstånd att, efter undergången behörig examen, idka Landtmäteri, än äfven dertill uppmuntras, dock utan att sådant må, i befordringsväg, leda till förfång för Landtmäteristaten Tjenstemän. Betänk,inden, N:o 23g. i3r lito Anslaget för ExerciticEsc/vadronerncs Underhäll är af H.
Då nu genom stadens upmuddring af elfven, stora upoffringar blifvit gjorda för att trygga Götheborgs bandel, och detta således blifvit en fördel för hela riket, så kan jag icke linna annat än att det vore lämpligt att kronan lemnade denna mark, som för kronan icke år behöflig. Genom sitt läge och beskaffenhet, kan den icke för kronan blifva gagnelig på annat sätt, än om den skulle för kronans räkning försäljas. Alt kronan skulle begagna en sådan omständighet, alt Elf-styrelsen varit nödgad bekosta upmuddring och uplägga sin mudder der, hvarigenom kronan fått denna mark tillskapad, och söka att på denna omständighet vinna penningar af kanske 3,000 eller 4,000 r:dr, det skulle jag för min del anse vara föga öfverensstämmande med det sätt, hvarpå Staten bör behandla sådana angelägenheter, som denna, som egentligen afser att befordra handelsrörelsen i Götheborgs stad. Om man derjemte tager i betraktande att Götheborg genom sitt läge är den enda hamn vid Westerhafvet, som vi hafva, och derföre eger en med hvarje dag stigande vigt för hela riket, och är för framtiden af stor angelägenhet, så kan den lilla upoffring, som nu är i fråga, icke anses annorlunda än väl använd, i synnerhet då man tager i betraktande att kronan utan svårighet på den mark, som till kronan skulle uplåtas, får den plats, som för Artilleriet är behöflig. Hvad angår den tredje punktens innehåll, så vill jag fästa upmärksamheten dervid att dess ordalydelse, i min tanka, icke kan medgifva, alt staden försäljer på den ifrågavar. platsen några tomtplatser för enskildta boningshus. Hr Fåhraeus har äfven uplyst, hurusom det är fråga att på denna plats anlägga nederlagstomter, en omständighet, som torde böra tagas i betraktande, i anseende till de lättade kontroller, som derigenom skulle vinnas på de å nederlag uplagda varorna i st. f. de nu befintliga. Jag tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag. i 512 Den 17 April. Dä härefter
DepartementalStyrelse innebära ett närmande till MinisterStyrelse, så måste man också erkänna, att den åtgärd, Utsk. nu föreslagit, nemi. att ställa de Förvaltande Verken i närmare samband med Dapartma, är ettsteg mot samma mål. Afven jag tror, att i samma mån som det kon stitutionella statsskicket utvecklar sig, vi närma oss till MinisterStyrelse; men jag tror, att man i detta som andra hänseenden, icke bör gå alltför brådstörtadt tillväga, hvilket Utsk. jemväl iakttagit, då det icke på en gång tillstyrkt Collmas uphäfvande. Så länge vår administration är så invecklad som den nu är, — och en genomgripande förändring af densamma har det icke berott på detta Utsk. att föreslå — så måste man äfven i viss mån bibehålla den kollegiala formen, d. v. s. pröfningen af vissa kamerala och andra likartade ärender måste fortfarande tillhöra Collina. Att Utsk. förutsatt sjelfständighet hos ledamöterne, anser jag vara en förtjenst. Jag skulle tro, att den talare, som med ett slags sarkasm bemött denna, icke haft för afsigt att antyda det våra Embetsverk skulle bestå af osjelfständige ledamöter, Man bar sagt, att om en Minister blefve chef för ett Embetsverk, han ofta befunne sig i den ställning att icke närmare känna Collmas personal, eller dem, öfver hvilka han skulle presidera. Men detta är ett förhållande, hvilket nu för tiden inträffar med nästan alla, Den 4 April e. in. 125 sorn tillträda höga embeten, och har vid flera tillfällen varit fallet just med den siste värde talaren sjelf. Jag skulle dock tro, att det vore en vinst för en Minister att kunna lära närmare känna egenskaperne och kapaciteten hos ledamöterne i alla honom underlydande Embetsverk. Nu deremot händer det ofta, att han knappt till utseende känner sina underordnade; oberäknadt att han måhända en gång om året ser dem hos sig på en souper eller middag. Genom det gjorda förslaget åsyftas just att Dep:lsChefen skulle komma i närmare beröring med embets-och tjenstemän, tillhörande de Verk, öfver hvilka han är den högre och bör vara den ledande chefen.
Thtson , i underd. gjorda anhållan om restitution af belöpande ofiihets tillökning, i5 rtdr 27 sk., å skeppsoch båk-umgälderna för ofvannämnda af honom förda, utan consuls legalisation å handlingarna öfver fartyg och last till Carlshamn ankomna fartyg, tillika med edert öfver sistberörde ansökning jemväl afgifna utlåt.; och då del i Wår nåd. kungörelse af den 23 Jan. 1827 föreskrifna villkor för tillgodonjulande af de,-genom 1826 års handelsoch sjöfarts-tractat med Danmark, detta lands fartyg förunnade förmåner i Svenska hamnar blifvit i afseende å galeasen Flora i så måtto fullgjordt, att behörigt consulsbetyg rörande skeppsoch lasthandlingarna blifvit, före fartygets afsegling från Carlshamn , anskaffadt och vid dervar. tullkammare föreledt; håfve Wi, med afseende tillika å införselsortens tillfälliga behof af spanmål , funnit godt i nåd. medgifva, ej mindre restitution af den för nämnda fartyg och pn dej af dess medförda spanmålslast redan erlagda pfrihetstillökning i skeppsoch lullumgälder, utan ock att den återstående, på nederlag upplagda delen af spanmålslasten må Den i Juli c. m efter helfri beräkning förtullas. Med förständigande hvaraf till nåd. svar samt egen och vederbörandes efterrättelse, Wi befalle &c. Bil. Litt. D. Afskrift af K. M:s nåd. bref den >4 Sept. 183g till Commerce-coll:m. CARL JOHAN &c. Hos Oss har Grosshandlaren i Stockholm, Mart. T. Morsing Thtson , underdånigst anhållit, alt edia helfrihetsbref och s. k.
Då gumman kom in, märkte hon straxt hvad som skett; men som hon visste att gossen deraf väl skulle blifva visare än andra menniskor, men icke öfvergå henne, ej heller kunna tillfoga henne någon skada, lät hon honom oskadd gå bort och följde honom, till dess han kom på sin rätta stråt, samt undervisade honom mycket under vägen huru han skulle använda den undergåfva, han nu var i besittning af. Den namnkunniga “kloka gubben“ i Enekulla i Westergötland, hvilkens son i förra århundradet ännu söktes af sjuka och hjelpsökande fjerran ifrån, sades på detta sätt ha fått sin kunskap. Om Sven i Bragnum i samma landsort, hvilken var så namnkunnig, att han fick ett besök af vår store naturforskare Linné, går der i bygden den sägen, att han funnit hvita ormen och slickat dess afdragna hud, hvaraf han blifvit klok. Sådana vidskepelser försvinna nu mer och mer, och en trogen uppmärksamhet på naturens krafter och verkningar, jemte läsning af upplysande böcker och skrifter, samt erfarna läkares råd synas nu den förståndige landtmannen vara en bättre källa för vishet än hvita ormen och de bedragare, som af den oförståndiga hopen låta kalla sig kloka. Hos lapparne är tron på åtskilliga trollväsen, så väl goda som onda, ännu ganska allmän. Så anse de åskan härleda sig från ett väsen, som är hvarken godt eller ondt, emedan det väl först blifvit skapadt af Perkel eller den onde i ett berg, men sedermera uthemtadt och uppfödt af Jubmel eller Gud. Emedan sålunda denna Thorgubbe eller Aijke, såsom han kallas, är det ondas barn, men Guds fosterson (efter lapparnes eget ordasätt), är han både god och ond. Hans förnämsta göromål är att döda och förgöra alla troll och spöken, och detta är orsaken, hvarför trollens bak så ofta träffas af åskan; han skjuter dem nämligen med sin båge, regnbågen, som kallas Ajanoksa eller Storfadrens båge. – I andra orter af Lappland berättas om samme Aijke följande:
Skrifvelse, N:o 169. 63 från Statens sida; och, med afseende å dessa förhållanden och på det att ofta omnämnda inrättnings bestånd ej må i saknad af medel äfventyras, hafva Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla ifrågavarande framställning, att till understöd för den af Doktor O. Sandahl i hufvudstaden inrättade Medicopneumatislca anstalt anvisas för nästa statsreglerings-period å Riksgälds-kontoret en summa af 6,000 R:dr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 utgå, med vilkor likväl, att anstalten ställes under tillsyn af Sundhets-kollegium, dit föreståndaren har att årligen om inrättningens verksamhet afgifva berättelse, äfvensom att dagligen vid denna anstalt lemnäs fribad åt minst 2 fattiga eller obemedlade personer. Svenska Akademien. 66:o Uti en hos Rikets Ständer gjord framställning har bland annat blifvit anfördt, hurusom den högsinnade omvårdnad, Rikets Ständer och enskilde medborgare ådagalagt för dem, som inom vetenskapen eller den bildande konsten häfdat eller visat sig vilja sträfva att häfda Sveriges ära, dock icke sträckt sig till skaldekonstens idkare. De af Sveriges vitterhets-idkare, hvilka lyckats kämpa sig fram till ryktbarhet, hade derföre äfven oftast nödgats att söka sig in på andra banor, för att inom embetsverken, skolan eller kyrkan vinna den utkomst, som genom ett uteslutande egnande åt vitterhet och litterära arbeten icke af dem skulle kunnat ernås, och de hade då oftast på bekostnad af den verksamhet, till hvilken de voro kallade, köpt sig den oberoende ekonomiska ställning, de annars icke skulle hafva kunnat vinna. Deremot hade, å andra sidan, mången högt begåfvad natur, som föredragit att, ostörd af andra sysselsättningar, egna sig åt hvad han kände utgöra sin verkliga kallelse, i striden med näringsbekymren dukat under.
Till hade den lärde sitt Wexiö- hvarur j a g på- strof: » Liksom i sagan Disa vågar Sig i gamla Upsala in, Så i det nya Disa tågar Freja mer lik med Balder sin. » 9), biskopssätet. ler » rasat ut bland dennes » När änkan på den slutna grafven beder, Där hennes lefnadsglädje g ö m m e r sig, Då hviskar saknaden: O, tag mig neder, Men hoppet svarar: tag mig u p p till dig. » Så länge Bottiger vistades å Ö s t r a b o, var och för W e x i ö - d a m e r n a s beundran. minnesvården kyrkogård han föremål härligt » Vintern på öfver förlusten med man alléen, är Wexiö mången af g y m n a s i i u n g d o m e n. samt ett sorgset ansikte. mig följande (ps. uppvaktades som Då nu under röster u p p s t ä m d e: gjorde gång gästade lektorn, greken och poeten A n d e r s Melander hvilken bisköpen slöt har s y n d a t » en friare till e n k e f r u den känslige skalden i snyftande gråt, hvilket med en annan helm med synts m y c k e t belåten klangfulla i slutade, hållits. man Undersatte sig T. gymnasisten. ett i yttre. JÉLii * iliLS S:t guitarrackompanjemang Bottiger hade Smålandsbygden Hans vackra också vid ovanligt i hvarje denna tid intressant ansiktsoval, infattad i Se professor Ernst Almqvists intyg i vår annons å bilagans första sida. E r i k s Tekn. Fabrik, Till landsorten mot offerier.«) f. Stockholm. Allm. IDUN 54 en r a m pplisonger, melankoliska ögon kvinnohjärtan, helst när En stora, måste mörka, göra intryck för manlig f ö r h ö j es Skaldens anslående. hans svaga denna skimmer.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 22 Mars. 921 tygelse kan lemna, och afwen i sädant fall ar pligtig ar hälla, sa karr honom ar ar unLwika strängheten af Fiendens lVlilitE-Lagar. Friherre lelannorbeim, b,Lr-> August. Ingen lärer kunna neka, ar Lonu-aÄet emellan Samhället och hmarie Medborgare deraf ager en fullkomlig ivcchroiML. Den fyin inträder i Samhället ikläder sig missa skyldigheter at fullgöra; deremot förbinder sig Samhället, ar gifwa honom skydd, enligt Landets godkända Lagar. När Samhället blir försatt i den belägenhet, at icke widare kunna meddela detta skydd, sä uphörer ock Medborgarens skyldigheter emot detsamma. Jag kan ej annat finna, än ar sädant mätte wara grunden för alla slutledningar öfwer förewarande fräga, och tror i anledning deraf, at nägou Lag icke möjligen kan stadgas, som cli.-termmei'2r hwav göras bör af en Medborgare, som, stadd i Fiendens wäld, ar derigenom stadd utom Samhällets beskydd. Herr von kk-ru-rrvo! ick yttrade sig hafwa warit af samma tanka som Friherre lckrmneil^im, men at erfarenheten sedermera nogsamt wisal, ar -Medborgare blifwit dömde efter helt andra grunder än de fullkomligen riktiga han nu upgifwir. Sadan hade anledningen warit, hwarföre Herr von Icknusivollk tagit sig den friheten at söreflä den ifrägawarande Lagen, men om Högloft. Nidderskapec och Adeln bifölle Friherre iVl-mneiMeim-; och Grefwe I^>ve>nb.sslm8 yttranden, och de deruti yttrade grunder blefwe för Lag gällande, hade han för sin del ej något at derwid erindra. Herr 922 Den 22 Mars. Herr bloräenstolps conlormeraäs sig med Herr vou blLuswollk och Grefwe l^övoubselm.
Rikets Ständer hafva visserligen dragit i betänkande, huruvida lagstiftningen bör för det närvarande vidtaga någon serskild ätgärd för afhjelpande af detta behof eller icke, enär förslag lill ny Ciiminal-lag är under pröfning; men, då sednare tiders erfarenhet ådagalagt, hurusom våldsamheter emot person, utöfvade med knif eller andra Jifsfai liga vapen, i fruktansvärd grad tilltagit, och då den personliga säkerheten kräfver förändring af ett lagstadgande, som, afsedt för dess betryggande, uppenbarligen härutinnan visat sig overksamt, anse Rikets Ständer den förändring, som stundens behof i förevarande hänseende påkallar, ej böra uppskjutas. Då Rikets Ständer, som på dessa skäl, biträda yrkandet om skärpning i straffet för den, som emot annan brukar knif eiler annat lifsfarligt vapen, sökt att utfinna ett ändamålsenligt och emot greningen svarande straff, hafva Rikets Ständer ej kunnat förbise, huruledes ett enda ovillkorligen bestämdt straff för alla de fall, då omförmälde brott begås, ingalunda kunde uppfylla rättvisans fordran; i följd hvaraf Rikets Ständer ansett straffbestämmelsen uti förevarande hänseende böra gifvas sådan utsträckning, att det åt Domaren öfverlemnas att, inom vissa bestämda gränsor, efter omständigheterne pröfva hvad straff, som bör ådömas för den begångne förbrytelsen; hvadan Rikets Ständer, som icke anse någon skärpning af ansvaret för hotelse med knif eller annat vapen Bih. till R. St. Skri/velse, N.o för närvarande böra ega rum, för sin del beslutat utfärdande af en Förfallfattning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 20 September 1786, stadgas:
Olle Montanus ’ trista existens och sorgliga slut, Lundells mera banala lefnadshistoria och Sellén, den med oändlig humor tecknade Sellén, som ber Olle stoppa omkring sig med penslarna för att inte frysa, när han liggeroch läser högt ur en kokbok af brist på mat, Sellén, som rifver upp golftiljorna i ateliern för att elda med, och som tröstar Falk, när denne första gången pantsätter sin .klocka, med, “ att verlden är nog svår ibland. Men man får val dras med den ändå “. Ett uttryck af hjertlighet, som är mera värdt än hela sidor af vanligt romanprat. Ty säga hvad man vill, der fins en rik fond innerlighet och värme i denna bok, som tager sitt skönaste uttryck i den ypperliga beskrifningen på det underliga liktåg, som följde det lilla oäkta barnet till grafven, och i den syn, Falk såg, när han med en känsla af tacksamhet och frid såg ned i det mörka djupet på den lilla kista, som gömde en död, som intet namn hade fått. Det är en likartad idé, som när Hellqvist i sin hemska tafla “ Mäster Knut och Peder Sunnanväder “ midt i den ohyggliga svärmen af nyfikna och råa anleten låter det lilla barnet undrande titta på narrens skramla. När jag såg det anletet, tänkte jag ovilkorligen på Falks tankar, när han såg ned i den öppna grafven. Och innerligheten fins äfven i en så på en gång burlesk och ohygglig skildring som den af rummet, afdeladt med kritstreck, der enkan med fem barn, skomakaren och snickaren bodde tillsammans. Röda Rummet är en tafla ur vårt samfundslif, gjord med en kraft och en uppskakande sanning, till hvilken hela vår literatur ej eger ett motstycke. I tekniskt hänseende har dess förf. aldrig lemnat ett mera fullfardigt arbete. Det berättas också med anspråk på tillförlitlighet, att han under tio år varit sysselsatt dermed. Mäster Olof har från de mest olika håll med all rätt blifvit framstäldt som ett dramatiskt arbete, hvilket hos oss står skäligen ensamt.
S D. Föredrogos ånyo och gillades följande LagUtskottets den 16 sistlidne Januarii afgifne, och den 16 derpåföljde Februarii e. m. på bordet lagda Betänkanden : N:o 1 g, öfver väckt Motion, att Rikets Ständers, den 8 December 1820, till Kongl. Majit aflitne underdåniga Skrifvelse, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse att till OfverDomaren insända renoverade Domböcker och Protocoll ni. m., måtte ånyo till Kongl. Majit inlemnas; N:o 21, öfver väckt Motion om stadgande, att lägrad qvinna, som till sitt barns försörjande vill njuta j understöd af Fattigvårdsinrättning, skall åligga att uppgifva sin lägersman ; N:o 22 , öfver vackt Motion om föreskrift för HofRätterne, att, utan anlitande af Konungens Befallningshafvandes handräckning, brefvexla med UnderDomstolar i de Fröt. Utdrag den a Mar? 1829. inål och ärenden , der dessas åtgärd af Hofs Ratterne påfordras; N:o 523, Öfver väckt förslag, att alla vitén och böter skola, då tillgång för deras gäldande hos den sakfällde ej finnes, förvandlas efter de grunder, som i loCap, 1 §. TJtsökningsBalken och 5 Cap. StraffBalkeii äro stadgade. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades , i anledning af dervid gjorda anmärkninear, StatsUtskottets den 18 sistlidne Februarii aflåtne , samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagda Memorial , innefatlande hemställan , huruvida Allmänna Indragnings» Staten för 1828 bör till trycket befordras. S. D.
Valet sker af prestgällets alla röstberättigade gemensamt; dock med rättighet för ett prestgäll, som består af mer än en socken och har att utse mer än en elektor, att fördela antalet af dessa emellan de serskilda socknarna, om de röstberättigade kunna derom åsämjas. Elektorsval verkställes å sockenstämma, hvars Ordförande är valförrättare. § 37. Då elektorsval sker, äger valförsamlingen, der den så nödigt linner, på enahanda sätt Utse suppleant, för att, i händelse af élcktors förfall, i dennes befatt ning inträda. 14 Kungl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 83- § 38. Elektorerne hafva vid val af riksdagsman hvardera lika röst. § 39. Elektorerne sammanträda ä den ort, som Konungens befallningshafvande i länet utsätter, så nära valdistriktets medelpunkt, som lämpligen ske kan. Valförrättare dervid är domhafvanden i det härad eller tingslag, der valorten är belägen. § 40. I stad, som utgör eget valdistrikt, skall val till riksdagsman i andra Kamaren ske för hela staden gemensamt. Dock må staden, der så nödigt finnes, fördelas i valkretsar, hvarom Konungens befallningshafvande, efter Magistratens hörande, äger förordna. Hvarje sådan krets förses med en valbyrå, inför hvilken hvar inom valkretsen mantalsskrifven valberättigad med hela det röstetal, honom i staden tillkommer, röstar på så stort antal personer, som motsvarar det för staden bestämda antal riksdagsmän. Valförrättningarne skola vid dessa valbyråer samtidigt företagas. De dervid förda omröstningsprotokoll samlas i stadens hufvudbyrå, hvarest genom sammanräkning skall utrönas, hvilken eller hvilka personer genom flesta rösterna blifvit till riksdagsmän för staden utsedde. \ § 41. Då ett valdistrikt består af flera städer, som hafva att gemensamt välja riksdagsman, tillkommer Konungens befallningshafvande i det eller de län, der dessa städer äro belägna, att utse en af dem till valdistriktets hufvudort.