Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 18 Oktober 1844, från Stats-kontoret aflemnas. bör dessutom hvad af statsverkets kontanta behållning kan, under någon lid, utan olägenhet eller hinder för de samma embetsverk åliggande utbetalningarnes behöriga verkställighet, undvaras, till Riksgälds-kontoret öfverlemnas för att, .genom dess försorg, på stadgadt sätt allmänna rörelsen tillhandahållas. De medel Riksgä'ds-kontoret för sådant ändamål af Stats-kontoret emottagit, böra antingen efter förloppet af den vid deras aflemnande bestämda tid, eller vid sedermera utsatt termin, i mån af behof och uppå skeende reqvisition, till Statskontoret återställas. 6.0. På det att de medel, sorn i uppbördsväg till Stats-kontoret ingå, matte, så vidt lämpligen ske kan och behofvet af deras användande för afseflda föremål medgifver, kunna på nu föreslaget sätt hållas allmänna rörelsen tillhanda, torde, i likhet med hvad förut skett i fråga om Jyftningeri af de till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade extra statsanslag, vederbörande förvaltande verk varda af Kongl ..-Majit i nåder förständigade, att endast i mån af behof från Stats-kontoret reqvirera och uttaga de til| den ordinarie stats-regleringen hörande anslags-summor. 7:o. De till Riksgälds-kontoret influtna uppbörds-medel eller aflemnade behållningar samt detta venks öfriga kontanta tillgångar skola, så vidt och så länge de icke behöfva användas för Riks - Slals-Utskottets Memorial M 169. 7 gulds-kontoret åliggande utbetalningar, hållas allmänna rörelsen tillhanda och göras räntebärande genom desammas utlånande till sådana Svenska Hypolheksoch Bank-inräflningar, som elter erhållna, af Kongl. Majit meddelade, oktroyer och fast-: ställda reglementen, trädt i verksamhet och hvilkas. förbindelser Fullmäktige anse innefatta full säkerhet för det allmänna; egande Fullmäktige att för samma ändamål belåqa ofvannämnde , Hypptheks-inrättningars, äfvensom Arméens Ackords-amorteringsfonds, Trollhätte nya kanal-bolags samt • Stockholms stads
Herr KotKUed, anförde att han just derföre i sitt förslag infört ordet: bofast, för att stilja desta begge olika omständigheter. Zrjherre Legerström, ^acob: Efter de begrepp jag gior mig om trooch huldhetsed innebär den, att den som den samma aflaggt förbundit sig att lyda alla 628 Den n November.' alla Ofwerhetens Befallningar. En sadan förbindelse kari man ej hafwa mok Twenne Regeringar, dersföre mäste jag afstyrka att någon som swurit fram» mande Magt trohet, här matte njuta fäte och stämma» L§. '6. Zerr kotlstieb. Dä fräga är om LandtMarftalken och Hans Staf, bör man utan twifwel nyttja olika uttryck hwarföre jag icke anser det wara passande säga: det Ronungen öfwerlemnar LandtMarskalken till de äldste närwarande Grefwar; utan hemställer jag cm icke följande törmer kunde nyttjas : OH §f de twenne äldste närwarande Grefwar, hwilka wid utnämningen böra tillstädes wara, till Riddarhuset blifwit be» ledsagad; eller ock aldeles utesluta orden, till hwilka Rongl. Nast honom öfwerlemnar Herr Grefwen och LandtNarflalken. Pro ponerave Ridderfkapet och Adeln alt nu älstiljas för att ater i eftermiddag samlas och fortsätta öfwerläggningen om RiddarhusOrdningen.
Det torde derföre vara lämpligare, alt Grefve Hamiltons Motion nu bifalles, emedan den egentligen åsyftar en förändrad organisation i förvaltningen af den ekonomiska delen af LandshöfdingeEmbetel. Jag anhåller således om Proposition till bifall å Utlåtandet. Friherre Wrangel: Om det Betänkande, som Friherre Sprengtporten omförmält, har för afsigt att lemna en utvidgning af församlingarnes rätt i municipalväsendet, så är jag af samma tanka söm Friherren; men om det blott har för afsigt, att gora jemkningar i den författning om Sockenstämmor och KyrkoRåd, sorn nu finnes, då anhåller jag om återremiss af förevarande Utlåtande, emedan jag tror, att man ganska väl kan förena hvad Grefve Hamilton åsyftar, och hvad som tillhörer Kyrkoledet. Den 19 Junii f. m. 321 Herr Tham, Wolrath: Då Motionen egentligen icke angår KyrkoRådet, utan innefattar ett helt nytt förslag, att organisera en MunicipalStyrelse under Landshöfdingens ledning, hemställer jag, om det förslag Friherre Wrangel framställt kan ens hänföras till detta Utlåtande. Deremot kan Friherrens förslag om utvidgning af KyrkoRådels makt passa, när EkonomiUtskottets Betänkande om KyrkoRådet förekommer. Jag anhåller derföre, att förevarande Utlåtande måtte bifallas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid EkonomiUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande. Ropades Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 3o sistl. Maji under N:o 122 afgifne, och den 4 dennes e. rn. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kamereraren G. A. af Sillens underdåniga ansökning om förhöjning i lön.
Landsfös i Götheborgs och Bohus län tid och förmåga upptages fullt ut af Götheborgs stad. Utom hvarje annan Landslos vanliga embelsgöromäl, har denne sig ålagde en sådan mängd uppdrag, ordförandeskap, curaleler, styrelser och speciella angelägenheter för den lilliga sjö- och handelsstaden, att man nödgas medgifva, att den man, som väl värdar allt detta i en stad, hvars industriella och commerciclla slräfvan framåt ger mera anledning till ökade än till minskade göromål, omöjligen — jag uttalar det oförstäldt — kan medhinna att så sköta och följa länets intressen, som sig borde. Om nu den visaste Konungs Regering endast eller hufvudsakligast genom iänsstyrelsernes verksamma, kloka och rastlösa 84 Den 7 Augusti. utförande af hvad dem föreskrifves, eller af hvad dem på deras egna framställningar af Regeringen blifvit bcviljadt, kan ernå dessa önskvärda resullater af belåtenhet, förtroende och kärlek, som för länga och frids»lia år fästa folket vid Regenlen; så bör ju ock medgifvas, alt hindren för en länsstyrelse att uppfylla en sä fosterländsk bestämmelse böra med nit och värma undanrödjas; och det är derföre jag tror mig kunna hoppas, att H. R. o. Ad. med sitt bifall understödjer den väckta motionen om und. framställning till K. M. om läncresidensets i Götheborgs och Bohuslän förläggande från Götheborg till Uddevalla. Huru en för Bohuslän sä önskelig förändring skulle kunna utföras med afseende å allas rätt, allas intressen och med minst möjliga uppoffringar för Staten, samt huruledes med rikets andra stads styrelse i så fall förfogas skulle, lärer väl K. M:s Regering bäst vara i tillfälle att afgöra, eller R. St. loreslå. — Jag anhåller vördsamt, att detta milt anförande mätte få åtfölja den väckta motionen vid skeende remiss till behörigt Utsk. Lades pä bordet. Hr af Dalström, Gust. Jacob: Då vid föregående riksdagar R.
I afseende på det stora besvär, som för gode männen skulle uppslå af räkningarnes granskning, har Frih. Hermelin på Den 5 Februari f. m. 87 ett tillfredsställande sätt besvarat Gr. Sparres anmärkn.; och hvad beträffar det undseende, som Grefven fruktade att socken-nämnden skulle visa, sä tror jag att dagliga erfarenheten ådagalägger, att mindre undseende visas af en församling, som beslår af flera, än af enskilde. Emedlertid erkänner jag, att saken är så vigtig, att den fordrar att behandlas med största varsamhet. Jag är också förvissad derom, alt de här gjorda invändningarna inom Utsk. varit föremål för vidlyftiga debatter, och det vore derföre önskligt, om någon af LagUtskis här närvar, ledamöter eller Hr Berg von Linde, som är den ursprungliga motören till förslaget, ville upptaga dessa invändningar, då jag icke betviflar att Ståndets flesta ledamöter skola dela den åsigt jag framställt. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag anhåller att cret. måtte få upplysa huru de öfriga Stånden fattat sina beslut, såväl i anledn. af detta betänk, som det påföljande, eller N:o 66, hvarefter jag åter torde få ordet. Undert. Ridd.secret. tillkännagaf, att endast från BorgareSt. prot.utdr., rör:de pröfningen af LagUtsk:s utlåtrn N:ris 65 och 66 hade ankommit, innehållande, att Ståndet gillat utlåt. N:o 65 och i öfrigt lagt betänk. N:o 14 lill handlingarne, samt gillat LagUlsk:s i betänk. N:o 15 afgifna och i utlåt. N:o 66 vidhållna tillstyrkande af bifall till K. M:s deri omförmälda nådiga propos. Hr Gunther: Efter hvad jag tror mig känna, har PresteSt. bifallit LagUtsk:s betänk. N:o 65 och således antagit den K. propos. i den delen, hvarom nu är fråga, men afslagit betänk. N:o 66, ang-.de de tysta förmånsrätterna.
Departements-chefen hade på dessa skäl, och då icke heller någon ytterligare undervisningsanstalt för blinda kunde för närvarande finnas oundgängligen behöflig, sedan numera Allmänna Institutet kunde till undervisning emottaga 60 blinda elever, ansett sig, i anledning af Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga skrifvelse, böra tillstyrka, att B. K. Maj:t täcktes bos Rikets Ständer göra framställning om anvisande af ett årligt anslag af 15,000 R:dr, att, efter E. K. Maj:ts nådiga pröfning, användas till understöd för sådana mindre anstalter, i hvilka medellösa döfstumma baru till vård och undervisning blefve intagna. Med godkännande häraf har E. Iv. Maj:t begärt att sistnämnda belopp måtte af Rikets Ständer under denna Hufvudtitel anvisas. I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer till pröfning förekaft särskilda bos Rikets Ständer gjorda framställningar att högre belopp måtte anvisas att efter E. K. Maj:ts nådiga pröfning användas till understöd åt mindre undervisningsanstalter för döfstumma eller s. k. tysta skolor. Den af E. K. Maj:t föreslagna utväg att bereda tillfälle till vård och undervisning åt alla inom landet befintliga döfstumma barn, eger, enligt Rikets Ständers tanke, ett afgjordt företräde framför den ifrågasatta planen att för dessa vanlottade barn uppföra ytterligare ett institut af större omfattning. Om det än å ena sidan må vara Statens pligt att tillse det de döfstumma icke må sakna tillfälle till erhållande af den undervisning, som med nutidens förbättrade läromethoder kan dem bibringas, på det ej mindre deras andliga utveckling må möjliggöras, än äfven vid läroanstalten förvärfvad arbetsskicklighet sätta dem i stånd att, utan anhöriges eller kommunernas betungande, sig försörja, så måste det å andra sidan, liksom i fråga om den allmänna folkundervisningen, vara kommunernas pligt, att i första rummet taga denna angelägenhet om hand, och erfaren heten har visat, att det allmänna härvid kan påräkna ett kraftigt stöd af den enskilda välgörenheten, som redan genom inrättandet af de s. k. tysta skolorna visat sitt varma nit för vanlottade likars uppfostran.
Den person, som emottager besvären, åligger att deröfver utfärda bevis. Ständiga Utskottet pröfvar besvären inom tio dagar från deras emottagande; beslutet skall upptaga skälen derför. Alla besvärshandlingarne skola, dock utan att kunna hemtagas (sans déplacement), lemnäs parterne eller deras ombud till genomseende. Beslutet skall genast kungöras parterne och Kommunal-myndigheten, på det att föreskrifne rättelser-må blifva verkställde. Alla besvär, med dertill hörande handlingar, äro frie från stämpladt papper och inregistreringskostnad. XVIII. Den som är missnöjd med Provins-rådets Ständiga Utskotts beslut, kan hos KassaJ tions-domstolen söka att få detsamma upphäfdt. Den missnöjde skall, inom fem dagar från af utslaget erhållen de], personligen eller genom fullmäktig, i Provins-rådets kansli härom göra anmälan. Sekreteraren emottager denna anmälan och upprättar genast deröfver skriftligt intyg, hvilket af honom och den klagande undertecknas. Kan klaganden icke skrifva, skall sådant anmärkas. I hänseende denna anmälan göres genom ett särskildt dertill befullmäktigad! ombud, skall fullmakten fästas vid sagde anmälan, hvilken bör af Sekreteraren inskrifvas i ett för sådant ändamål inrätladt diarium. Detta hålles tillgängligt för hvem som helst, och det är en hvar tillåtet att derutur göra utdrag. Omedelbart derefter sänder Sekreteraren klagoskriften, åtföljd af alla dithörande handlingar och bevis, jemte en förklaring deröfver, till General-proku ra toren vid Kassations-domstolen. Kassations-anmälan skall, genom klagandens försorg, vid talans förlust, inom fem dagar, vederparten kungöras. Hos Kassations-domstolen behandlas fragan summariskt och framför alla andre ärenden samt afgöres utan att belastas med kostnad för stämpladt papper och inregistrering. Böter för den tappande ådömas Icke heller. Om det öfverklagade beslutet upphäfves, öfverlemnas målet till afgörande af ett annat Provins-råds Ständiga Utskott. Bi'aga lill Allm. fiesv.- och Ekon .-Ulskts Bel.
Särskildt tack förtjenar hofkapellet under herr Hennebergs ledning för det förträffliga utförandet af uvertyrerna till » Euryanthe » och » Rienzi ». Det belönades ock med stormande bifall. — Nästa Trebellikonsert gifves på torsdagen denna vecka. bl D l I Kl vj l \ l Annonser mottagas endast mot kontant llqvld 1 förskott af 26 öre p r 4 spalt, petltrad ( Ingen annons införes under I krona. var förgäfves, att både fiskarhustrun och fru vistelse här var andra akten i en äktenskapsKlara sökte hans blick: ögonen voro envist komedi, hvars tredje afdelning kanske skulle fastade på vågornas krusiga kammar. Men sluta med laglig skilsmessa och fiskarens och hans maka vexlade ett mycket Steinerz af bröt sin tankegång; det var så sägande ögonkast, under det fröken Anna otäckt motbjudande-att tänka på fjerde akten helt omotiveradt började ett samtal med Halnu, då han " tyckte sig se, hur den framträdde verson om den flygande Holländaren. så skarpt aftecknad mot en mörk, suddig Kungl. operan gifver på fredagen » Faust », om sön» Hafsfrun är mycket värre än spökskeppet, » bakgrund. dag » Aida ». I nästa vecka återupptages » Ernani » svarade fiskaren med ett menande småleende. Hur olika hade ej denna dagliga sammanefter ett par års hvila. För öfrigt förberedes till » Hon rifver upp storm, innan man vet ordet varo, den han föregycklat sig som ett paradis återuppförande » Nordens stjerna » och » Leonora » m. fl. af, när hon inte får sin vilje. » med berusande doft af förbjuden frukt, tett » Sin vilje, hvad vill hon då? » Anna såg sig i verkligheten! Den så sinnrikt anlagda K. dramatiska teatern har nu hvarje afton under en veckas tid för en talrik och intresserad publik tvekande och ängsligt på sin väninna, som planen att mötas här föreföll honom mycket gifvit de båda nya styckena » Ett löfte » och » Sin blottat sin ena arm för att lekfullt doppa den lik ett simpelt bedrägeri, och tanken, på att pappa upp i dagen ».
Hr Lagergren: Om det nu tillätes mig att uppgifva den nummerföljd jag anser moni. uti denna § böra hafva, så får jag vördsamt föreslå, att 6 mom. måtte blifva det i:a; 7 mom. det 2:a; 8 moni. det 3:e; 2 mom. det 4:e; 3 moni. det 5:e; 4 morn. det 6:e, 5 moni. det y:e; och i morn. det 8:e. Grunden härtill är den, alt jag ansett de allmänna bestämmelserna böra stå först, undantagen dernäst, derefter ansvarsbestämmelserna, och slutligen frågan om de till uppmuntran ledande belöningar. Hrr Gripenstedt och von Hartmansdorff förenade sig med Hr Lagergren. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. den föreslagna omnumereringen af momenten, hvarigenom 6 moni. skulle blifva det usta, 7:de det 2:dra, 8;de det 3:dje, 2:dra 20 IL 45 354 Den 17 Februari e. in. det 4:(le> 3:dje det 5;le, i^:de det Gite, 5:te det y:de, och I ista det 8:de. i3 §:n. Hr von Hohenhausen: Till befrämjande af ända målet med skolundervisningen leder utan tvifvel, alt den mera försigkomne äger tillfälle dels att underhålla och dels att ytterligare öka redan förvärfvade insigter. Då skolkursen, till ernående af det kunskapsmått R. o. Ad. ansett köra af skolbarnen inhemtas, ganska hastigt, eller vid 1 1 a 12 års ålder, hör kunna vara genomgången, och då i allmänhet, men synnerligast vid den åldern, det går så lätt att glömma hvad man lärt, anser jag det vara i högsta målto nytiigt alt ungdomen beredes tillfälle atl underhålla och måhända äfven utvidga sina förvärfvade kunskaper. Af detta skäl får jag uti denna § föreslå en förändring, som skulle bereda sådant tillfälle, derest församlingens presterskap och skolstyrelsen nitälskade derför. Med iakttagande af den förändring, jag önskar, skulle denna § komma att lyda sålunda:
Till dess borde ingen få veta något om saken. Hon var sexton år, han var trettio. Han var löjtnant men väntade avancemang inom året. Han var munter, sällskaplig och god, med lifliga bruna ögon. H o n sv * arade naturligtvis ja, hon hade ju alltid varit fästad vid sin morbror, och hon ville vänta på honom, inte blott de två åren utan till lifvets slut. Så hände det en dag, att hon blef inkallad till sin fader. En af de resande artisterna, en ung tysk, hade friat till henne, och pappa ville ej lemna henne i okunnighet derom, fast han redan svarat nej på hennes vägnar. De kände j u den unge mannen så litet, han såg bra ut och var virtuos på fiol — det var allt, hvad de visste om honom, Och Fine var bara barnet, hade ingen erfarenhet och intet förstånd, derför hade hennes föräldrar svarat i hennes ställe, då friaren visat den takten att vända sig till dem i stället för att kollra bort barnet. Fine var glad, att det blef som det blef — men på samma gång var hon nedstämd. Hon såg, att man betraktade henne som ett oansvarigt barn, hvars vilja och hvars känslor man ej behöfde taga i betraktande. Men snart slog hon bort alla ledsamma tankar, och lifvet i hemmet gick sin gång. Och de två åren voro förbi. Julbaket var i full fart i den stora varma bagarstugan. Snön slog mot rutorna och blåsten hven utanför. Då hördes bjellrors klang. Hvem det kunde vara? Syster fram till dörren, gläntade och tittade. I det samma togs hon fast af ett par pelsklädda armar och svängdes rundt, föll häpen och förskräckt ned på en stol, hvarpå morbror Axel i sin stora pels sprang fram till Fine och svängde om med henne. Men henne behöll han i sina armar. Syster skrattade, mamma hade kommit ut och skrattade, han hade stormat in som ett yrväder, men han var alltid så frisk och rolig och välkommen. » Få vi inte vara med? » ropade småflickorna omkring honom och ville dansa, de också, med björnen i pels. » Min första helsning gäller fästmön — min lilla fästmö! » ropade han, strålande af glädje.
Det ljöd som en aflägsen, dämpad åska och där emellan ett klingande ljud, som när man slår tunna metallplattor mot hvarandra. »Var det i himlen eller på jorden?» frågade de hvarandra och lyssnade. Men det var pukor och cymbaler, som från Olympen hälsade Glädjen välkommen, då hon med sina flygande hästar stormade upp genom aftonrodnaden till Elysium. SORGENS FLYKT Sorgens flykt Sorgen satt vid världens yttersta haf med hakan stödd i handen och såg med sina trötta ögon ut öfver den böljelösa ytan. I detta haf rörde sig intet. Hvarje rörelse nedsjönk som förstenad inför Sorgens liflösa blickar. Allt omkring var dödstyst, och de enda lefvande varelser, som syntes till, voro Sorgens stora hvita foglar, som sutto på stenarne vid det orörliga hafvet och stirrade ut i den mjölkhvita luften. Sorgen lyfte ibland sin hand; – den högra, – den venstra, och då flög en af de stora foglarne med ljudlösa vingslag bort öfver hafvet för att bringa ett af de bud, som alla bäfva för att få. Nu satt Sorgen orörlig och såg ut öfver hafvet, där de sista solstrålarne slocknade. Plötsligt lyfte hon sitt hufvud och lyssnade. Långt, långt borta, som om det kom från solstrålarne, som döko ned mol horisonten, klang ett underligt ljud. Det lät som när två tunna silfverplattor dallrande klinga mot hvarandra. »Hvad är detta?» frågade Sorgen. »Hvarifrån kommer denna klang?» »Det är cymbalerna från Olympen, som helsa Glädjen välkommen tillbaka,» svarade luftens andar. »Har Glädjen någonsin varit borta från Olympen?» frågade Sorgen. »En dag,» svarade luftens andar. »En dag var Glädjen borta för att besöka jorden.» »Och jordens barn, gjorde de icke allt för att med våld hålla Glädjen kvar?» frågade Sorgen. »Människorna kastade stenar efter Glädjen» svarade luftens andar. Då log
Lartbelem^ pä de lörmonligaste villkor, 80m för 8ven8ka 8tats-Verket 8tä kitt erbällii. klmedlertid anser Kongl. l>Iaj:t lämpligast, att eoloniens 8tvrelse ställe8 under Linanee-Lepartementet, oeb kitt de vid Oolonial-Lepartementet tor det närvarande iiN8tällde 2:ne tjen8temän oeb en vaktbetjent uppföra ä allmännki Indragningsstaten. med fortfaiande tjenstgöilngssk^Idigliet oeb med rättigbet stt, dere8t kolonien 8kul!e pä nässom föiinälda 8ätt uppköra kitt vara en 8ven8k besittning, de innebkifvkinde löneine äfven derefter tillgodonjuta, under de lör löners bibebällande ä ludiagningsstst i allmänbet stadgade villkor. Vpsdvsniogsvis oell i killeende pä den dervid eiforderliga serskilda reglering, vill Kongl. Maj:t till vedeibörande Utskott läts öfverlemna de fem sednare ärens räkenskaper öfver eoloniens inkomster oeb utgifter, äfven80in nuvarande löningsoeb pensionsstat, säväl för ÖN8 förvaltning pä 8tället, 80M för Oolonial-Lepartementet. 6 LonA/. propositta», iV:o 60. I^oiiAl. ^loj:t körklikver Rikets 8tonäer well »II Kon^l. Xml oell Venest stoäse völdevoAen. Votum ut 8upro. O 8 v ^ L. 8. ^4. ^/nnt//e. kZ/cf^crA a/ ^/'otoeo/Zer o/ne/' /^/nonoe-^cenl/en^ /r«//er /n/oe Ma/:t Lonnn^en r Lta^-Rckl/et « -§too^/lo/nr5 ä^/ott c/en - Octsöec' /<§^. Xorvaronlle:
Men fall skola inträffa, då förbrytare kunna hafva gjort sig skyldige till en längre tids fängelse, utan att derföre vara förtjente af, eller utan mistning af sin medborgerliga existimation kunna undergå straffarbete. Afbrottet i vattenoch bröddieten genom en dags mellanstånd, under hvilket fången skulle spisas med vanlig fångkost, torde för helsans bevarande ej vara så nödigt, då förbrytare ej är dömd till sådant fängelse på längre tid än 10 dagar. Deremot skall genom denna onödiga uppskofsdag uppkomma kostnaden af en mängd vattenoch brödfångars längre förvarande i häkte, hvilken hade kunnat besparas, om Utskottet ej lagt så mycken vigt på att häruti främja öfverensstämmelse med Norska fängelselagen. 7 Kap. 5 §, enligt hvilken man, utan afseende på sättet, huru faran uppkommit, om genom eget eller andras förvållande, och utan inskränkning till person, vore det ock den för hvars och ens sedekänsla och samhällspligt allra dyrbaraste, skulle hafva rätt att vid trängande lifsfara förgripa sig på annans egendom och lif, måste i sin här uttryckta allmänlighet ogillas lika mycket från politisk, som moralisk och kristlig synpunkt. Ty ingen lär väl direkte vilja medgifva t. ex. tiggaren, för hvilken dagens almosa blifvit för knapp för lifvets uppe hållande, att utan ansvar stjäla, ej heller den skeppsbrutne, som på en och samma räddningsplanka befinner sig med en eller annan person, de högsta föremålen för haus hängifvenhet och vördnad, t. ex. en kung, en far, en utmärkt välgörare, att frälsa sig sjelf genom desses undanskuffande. Antingen måste man här åtnöja sig med hvad som i afseende på nödvärn, då man är öfverfallen, är stadgadt i följande 6, 7 §§ och hvilka hafva sin motsvarighet i 23 Kap. 4 § och 26 Kap. 4 § M. B. af 4734 års lag, eller måste den ifrågavarande 5 § omredigeras efter Norska lagen. Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58.