Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsoch Oecon.-Utskrns utlåt. N:o i bifölls. Hr von Törne reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Ånyo föredrogs Statsoch Oecon.-Utsktns d. 3o sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. Wto 2, i anledn. af väckt motion om upphörande eller inställande utaf afvittringsverket i Herjeådalen. Hr von Törne, Mich., uppläste följande: Osäkerheten om hemmanens verkliga områden medför den skadligaste verkan på allmänna hushållningen. Bestämda gränsor är första vilkoret för möjligheten af jordbrukets förbättring; väl utstakade och alldeles afskiljda jordlotter är det andra och sista. Jag kan derföre icke annat än på det högsta afstyrka, att afvittringen i Herjeådalen skall alldeles upphöra. Hvad åter beträffar H. Utskms tillstyrkande, att R. St. skulle till K. M. frambära den und. önskan, att K. M., sedan dess Bef:h:de och öfriga vederbörande, hvilkas rätt är i fråga, blifvit i ämnet hörde, täcktes vidtaga sådana åtgärder, att afvittringarnas fortgång icke måtte blifva för nämnde land tryckande, synes mig denna und. önskan vara så mycket mera öfverflödig, som K. M. redan i nåder beviljat a:ne års anstånd med afvittringen i Herjeådalen, under hvilken tid noga kommer att undersökas, om några förändringar i afvittringsmethoden kunna vara påkallade af behofvet i anseende till olika locala förhållanden. Då således K. M. i nåder redan beviljat allt, hvad med den projecterade und. framställningen åsyftats, skulle densamma vara mindre lämplig, hvarföre jag anhåller om afslag å betänkandet. Hr von Troil, Emil: Denna gången har jag den lyckan att kunna instämma med Hr von Törne. Jag vet väl, att afvittringsverket i de norra provinserna är ganska betungande; men jag anser det omöjligt för R.
Af denna summa hafva utgifterna för de begge arbetscotnpagniernas (tillsammans 200 man) underhåll, beklädnad, bevakning, sjukvård på stället m. m. årligen uppgått till nära i6.5qor:dr, det vanliga fångtractamentet ä 3 sk. dagligen häruti inbegripet , som i medeltal per år utgjort 4>^°° >;dr, samt återstoden ?.i,5oo till fästningsarbetenas bedrifvande. Om således dessa i6,5oordr, på sätt sedan sista riksdag rätteligen ägt rum , fortfarande qtgå från 8:de hufvudliteln, samt återstoden 2i,5oo dragas ifrån den årliga anslagssumma, 4°!°°Q rtdr, som StatsUtsk. tillstyrkt måtte på 3:dje Imfvudtiteln beviljas tillsammans för Carlskrona och Carlstens arbetsstationer; så återstår för arbetenas bedrifvande vid sistnämnda station 18,5oo r:dr. Denna summa är ock tillräcklig för behofvet, så vidt detsamma icke anses vara annat och större än som erfordras för dervar. fångars sysselsättning. Men då i betraktande lages, att Marstrands hamu är den eatia befastade hamn Sverige äger på liela den långa vestra kusten; att denna hamn är af stor vigt i anseende tili sin belägenhet vid inloppet till Kattegat, der den bör kunna påräknas såsom en säker tillflyktsort för handelsfartyg och stödjepunkt för de örlpgskryssare och skärgårdsescadrer, sorn i dessa farvatten böra sig uppehålla; samt en billig omtanka således fordrar, att dess befästningar, så skyndsamt som möjligt, försättas i det förbättrade skick, som öfverensstämmer med nutidens anfaIIsoch försvarsmedel: så synes det sannerligen vara vådligt att nedsätta anslagssumman för arbetets bedrifvande till det inskränkta minimum , som fordras för dervar. fängpersonals sysselsättning. K. M. har i den nåd. proposm äskat för denna arbetsstation ett årligt anslag af 35,000 r:dr.
För berörde ändamål Indius S ickenstämmor i församUngarne, i närvaro af tillförordnade Kronooch Cöusistorii-Ombud, hvarefter, da dessa öfverläggningar på de flesta slä leii fruktlöst' a Un po, samtlige Kyrkoherdarna och Ombud från socknarna sammanträdde på Lan Is-C mcelliet inför Landshöfdingen, Biskop och Consistorium. Följden deraf b!ef, afl frivilliga öfverenskomruelser träffades endast i 5 Pastorat och i 3:ne till a-udra sudane lydande socknar. 1 underdånig Berättelse af den iS Mars >825, uppgåf Landshöfdingen: att 43 socknar hade från 3 f j lill io 'ffi eller mindre än n mantal; att Pastoraten innefattade från 11 1/8 lill 38 mantal; alt medeltalet i hvarje socken utgjorde 1 1 och i hvarje Pastorat ^4 mantal, med 3(15 personer 1 hvarje socken och 7.{<) i hvarje Pastorat. Efter 1717 års Skattluggnings-Verk för Gottland, bifogade Landshöfdingen underdånigt 6 Kongl, ftlaj.ts Nåd ga. Skrifvelse N:o 5g. Förslå" lill slön dig tionde-siiiliiing, enligt hvilken Presterskapets liela tionde Ar 182:1 skoliil utgöra 5,72c) lunnuv i<) kaj par. Ulan en allmän regiel ilig al Pastoraten och l'n sli ättiqhetmie pä lj,uland, ans?.g Landshöfdingen! hvarken allmogen kunna lindias, eller missbruken vid Piestvalen löi ekorn inas.
Jag har ofta varit villrådig, om jag skulle vidtaga denna åtgärd för att befria allmogen ifrån skjutsningsbesväret, af farhåga att någon olycka kunde inträffa genom sjötransporten, men är nu glad att en auetorisation äfven af Ständerna blifvit lemnad för begagnandet af denna utväg till lättnad för allmogen. Frih. Cederström, Jacob: Det är i a:ne fall, sorn TJtskrn tillstyrkt att Ständerne skulle anmäla sina önskningar i afseende på truppers transporterande, nemi. i första fallet om ett tillägg till stadgandet i 3 §:n i nu gällande tågordning, att ’’fortskaffning af trupper, tillhörande landtarmeen, äfven matte komma att ske sjöledes, då Konungen finner sådant tjenligt och med för handen varande omständigheter öfverensstämmande.” I afseende härå får jag anmärka, att då Konungen finner sjötransport vara tjenlig, är sådant icke förbjudet eller förhindradt genom denna 3 § i tågordningen. Uti det andra fallet föreslår Utsk. att hos Konungen anhålla: ”att uti den nya tågordningen mätte anbefallas, det Den a December c. m. 101 transport af båtsmän skall ske företrädesvis sjöledes, och der sådant är omöjligt eller möter alltför stora svårigheter, medelst marche forcee;” och derefter ett annat morn., så lydande: "samt att, såvida de nu fastställda uppfordringstider för båtsmän skulle till någon del lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavar. transportsätt, K. M. i sådant fall täcktes vidtaga de för det åsyftade ändamålets ernående nödiga förändringar/’ Jag måste säga, att det förekommer mig besynnerligt att i första delen af skrifvelsen hos Konungen begära alt transport af båtsrnän företrädesvis må ske sjöledes, och der sådant är omöjligt eller möter stora svårigheter, medelst marche force'e, och att i den sednare delen deraf framkomma med den mening, som bort vara försats, nemi. alt, såvida nu fastställda uppfordringstiden för båtsmän skulle lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavar. transportsätt, Konungen måtte vidtaga nödiga förändringar för ändamålets vinnande.
Betraktad i sammanhang med hans litterära produktion af Nils Erdmann. Hvad som gör Strindberg så intressant för litteraturkritikern är hans gränslösa subjektivism. I nästan alla hans arbeten, äfven de mest obetydliga, återfinner man den stämpel, hans personlighet påtryckt dem. Äfven om han icke sjelf är den, som der uppträder, den, hvilken döljer sig bakom hans diktnings menniskor, gifver han dock åt dessa sina egna tankar och känslor, — intryck och stämningar, hvilka han sjelf genomlefvat. Detta är nu visserligen intet säreget for Strindberg. Det är snarare en regel, ty författaren öser oftast ur sina minnen och erfarenheter, omdiktar situationer ur sitt lif eller sin samtid och skänker sina hjeltar de drag, han sjelf eger, eller dem, hvilka han iakttagit hos personer ur sin omgifning. Men att så inkarnera sig i dramats och berättelsens hjeltar, att till den grad återgifva sig sjelf och ständigt sig sjelf, så uteslutande göra framställningen beroende af sin stämning, detta är dock ovanligare och skulle ej heller lyckas, om författaren icke egde den begåfning, den originalitet, som gör hvaije verk, hvilket härleder sig ifrån honom, så egendomligt och pikant. Mäster Olof är hans själshistoria vid slutet af 1872; Röda Rummet hans sjelf-biografi från^medlet och slutet af sjutti-talet; samlingen Svenska Oden och Äfventyr hans funderingar om samhället, om betydelsen af ordet utveckling, förhållandet mellan stad och land, med andra ord ett uttryck * för ett nytt utvecklingsstadium. Lycko-Pers resa är hans historia i sagoform, och Utopier i Verkligheten hans erfarenheter från Schweiz. Ur Dagens Krönika. 7Kanske är det hans subjektivism, som låtit hoDom misslyckas, då han pröfvade sina krafter såsom Svenska folkets häfdatecknare. Oomtvistligt är, att den ej duger for historieskrifvaren, att denne framför allt måste se klart för att kunna döma, måste frigöra sig från åskådningar, som vilseleda omdömet eller injaga det på områden, der stamningen är förherskande. Och hur kunna begära en så objektiv granskning!
Där finnas ' driipiga, af lif ocli, liumor genomandhde skildringar, sådana som » L a Cachiicha~; genrebildeiined äkta gammaldags färgton öfvek sig, sådana som » Mamsell Marie », friska, soliga idyller som ~Lilliecronas hem D, trolska sago-, stämningar som &gt;Dovres liäxao. För att %ter använda samma bild som nyss, hvilkeii brokig ringdans af skiftande gestalter rör sig ej kring fantasiens flammande bill! Den ena efter den andra, träda de i n, för e n. stund i ljuskretseri för att åter sjunka tillbaka i dunklet och aflösas af ständigt nya. Och dock framträda de allra flesta p&amp; e t t sådant sätt, att ' deras bild i lefvnnde individualisering präglar slg. i ens minne. Saknas konoktration i diktverket som helhet, s&amp; måste man i så mycket rikare mått tillerkänna de särs.kilda smhberättelserna livar för sig denna egenskap. Men det finnes afven folkscener i Gösta Berlings saga, brokigt rörliga som bilden af markqadslifvet vid Broby eller gripande som skildringen af &amp; get efter kapten ~ e n n a r t s bår. Det a r ingen, lätt ' sak att åskådliggöra Iiyr stora massor kunna besjälas i f en gemensam kanslostiimning. Men det har lyckats Selma Lagerlöf. ' Vi se för oss den tysta, andäktiga skara, som i höstkvällens skymning fyller kapten Lennarts gård; vi höra hur en ' efter en träder in och vittnar vid lians dödsbädd. Vi ' ryckas med af de skiftande ' känslostämningar, som gripa folket vid gästabudet på Ekeby gard. Mästerlig är .ocksCL därförut skildringen af det långa tåg, soni, vaxande för hvar gård, drager in i skogen f ö r att leta den försvunna nygårdtrdsflickan; masterlig med sitt omkväde om det mörka dar inne biider bergväggen, » dar granarna stå tätast och inossnn ligger. mjukast,.
Vid sistlidne Riksdag beviljade Rikets Ständer till folkundervisningens befrämjande, utom folkskole-afgiften, följande anslag att af allmänna medel årligen utgå till och med det år, då nu instundande Riksdag slutas, nemligen: till understöd för folkskole-lärares aflönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilda omstän digheter och förhållanden, kan blifva erforderligt R:dr 20,000: „ seminarierna för bildande af lärare vid folkskolor efter Kongl. Maj:ts nådiga disposition 9,100: „ stipendier för elever vid seminarierna alt i nion af behof af Kongl. Majit disponeras 12,000: De skäl, på hvilka Rikets Ständers omförmäldta beslut är grundahl, qvarstå ännu hufvudsakligen oförändrade; och Kongl. Majit äskar derföre, att Rikets Ständer för ofvanuppgifna ändamål må anslå enahanda belopp, sorn vid nästför llutna Riksdag, att utgå årligen under ytterligare tre år med en sammanlagd summa för alla åren af 123,300: — För ombyggande af veterinär-inrättningens i Stockholm, för närvarande i ganska förfallet skick befintliga, smedja, med konstruktion efter en annan mera ändamålsenlig plan, äskar Kongl Majit den i upprättadt kostnadsförslag beräknade summa af 1,241: ie. — Enligt direktionens i svenska nyklerhets-sällskapet underdåniga hemställan, föreslår Kongl. Majit, det Rikets Ständer må bevilja bern ti Ida sällskap ett årligt anslag af 1,000 Ridr, att under tre år utgå med tillsammans 3,000: för alt efter omständigheterna af sällskapets direktion användas både lill nykterhetsskrifters lifgifvande och för nykterhetstalares kringsändande, — medel, som ansels verksammast bidraga till det goda ändamålet, men hvilka sällskapet, i an Transport Ridr 192,808: 78 Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till II. Transport
Prof. 1834 och i835. 4 Sami. 1 Afd. 4 Bernd. iS.de Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 474- Reservationer: af Herr von Troil, E., som åberopat dess vid Betänkandet N:o 472 fogade reservation. Med Herr von Troil hafva instämt Biskop Thyselius, Doctor Hasselroth, Prosten Astrand och Herr Norman. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1835. e g i s t e r till Stats-Utskottets Betånkanden under 1834 och 1835 årens urtima Riksdag. A. A Betis N:r cademie, Upsala: afskrifning af dess skuld till Riksgälds-Con toret . 117, 226. „ , rörande räntan å samma skuld 277, 298. Academier och Allmänna Inrättningars godtgörelse för mistad rättighet att i Banken efter al pari invexla silfver 234* Accord: Armeens, angående det i och för dess reglering anvisade creditiv 265, 356. „ rättighet för Indelta Armeens Civil-Stat till ersättning för utgifne sådane . 238, 3o5. Accordsfondens Obligationer: beläningsrätt derå 57, 242 Accords-reglerings.-anslag: disposition deraf ibid. Adelsfanan: frälsejordens befrielse från rusttjensts återupprättande dervid *69. Adelsfane-boställen: skatteförsäljning af alla indragne 32. Afgiften för synbar förmögenhet . 246. , personliga skydds-, angående ibid. Afskrifningar: „ af en i Salpeter-fondens räkenskaper balancerad summa 12, 244* , af Stats-Verkets fordringar hos Hospitalsfonden och Cur husen i Södermanland . 26. af Båtsmans-Vacance-medel i Skara Stads räkenskaper . 3o. , af Enkefru Eneschölds skuld till Krigsmanshus-Cassan i45* „ af ett Professoren Ågren beviljadt lån r 4°d* Bihang till R. St.
Ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. lillkännagaf, att vid den sednasle proposms besvarande nej öfverröslat ja; men alt H. Ex. ej kunnat finna, huruvida de 2:ne första proposnne blifvit med starkare ja eller nej besvarade. Gr. Frölich: Jag får lill en början förklara, att jag hört på samma sätt som Hr Gr. o. Landtm., nemi. att R. o. Ad. svarat nej på min propos. Jag finner det icke underligt, emedan Hr Lagerhjelms förslag är af den beskaffenhet, att det troligen i mångas tanka involverar en medelväg, som likväl efter min tanka alldeles icke leder lill målet, och jag skulle verkligen tro, att Hr Lagerhjelm kunde vara benägen alt återkalla detsamma, då det kanske kunde blifva ett och annat ytterligare ja för nej-propos:n. Hr Lagerhjelm: Jag anser mig icke hafva skäl att återkalla min anhållan. Hr Rosenblad: Då det är bättre att vinna något, om än aldrig så obetydligt, än alt vinna alldeles intet, så fortfar jag i mitt yrkande af bifall till Hr Lagerhjelms förslag; hvarå jag anhåller att förnyad propos. måtte framställas. Hr von Troil: För min del vågar jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ännu en gång täcktes framställa propos. till bifall på betänk. H. Ex. yttrade, att då han ej kunnat utröna R. o. Ad:s mening i fråga om de först framställde propos:rne, så följde deraf, alt de borde i samma ordning förnyas, och finge II. E x. således 9 H. 07 530 Den 18 April f. m. nu hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna 63 §. Ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande. Hr Lagerhjelm begärde votering. Sedan härefter R. o. Ad., uppå af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, bifallit, ait i voler.propos:n finge nämnas
Ridderstapet och Adeln ödmjukt hemställa, om icke hwarje Utstötts Ordförande bör tillkännagifwa huru mänga bristande Ledamöter det är af Riddcrstapets och Adelns medlemmar; dä i min tanka npa Ledamöter böra genast mäkjas uti deras ställe, som redan en längre tid warit borrta, i sy n^hct dä desse icke wederbörligen tillkännagifwit sin borv-.si eller söretcdt lagliga hinder för sin fränne ' e; Anhällande jag att häruppä fä Herr Grcfwcns och Landt-Marstalkcns proposition. Begärdes pä bordet. Grefwe O e 1» 6 ar 6 re , ijscob. Som saken är begärd pä bordet, lärer jag wäl ej nu derom böra yttra mig; men t annat fall anser jag min pligt säsom äldste Ledamoten i Hemliga Utstottct, i anledning af Herr H>iorci^n8toIp68 yttrande , och för att undwika de förcbräclscr uraktlätandct skulle mig ädraga, nämna, att en af Lcdamöterne i Hemliga Utskottet nu nägra wcckor warit borrta, och det utan att fin afresa hos Kongl. Maj:t anmäla, hwilket jag sä mycke; Den 6 September. 10Z mycket widare wet, som Hans Maj:t frägat mig efter honom. Herr Landt-Marskalken frägade, om Herr Grcfwen menade Herr Lcbönström. Grefwe Oe^aOarstis swarade härtill:
Då jag ej rigtigt förstår, hvad Herr Grefven menar med uttrycket, att det är ”svårt recrytera sujetter,” förmodar jag, att frasen blifvit lånad från någon annan Herr Grefvens tjenstebefattning. Herr Grefven upprepar slutligen, att Stockholms publik är bortskämd genom för goda priser. Denna förklaring öfver hvad Herr Grefven menar med piublikens bortskämning var i sanning temligen behöflig; men synes icke väl stå tillsammans med hvad Herr Grefven nyss förut yttrat. Vid min nu förnyade anhållan om återremiss af Betänkandet fogar jag tillägget, att dessa mina anmärkningar må få densamma åtfölja. Den 3o Junii e. in. i85 Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Ehuru Friherre Boije tillräckligen utvecklat syftningen af dess Motion, hegar jag dock Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på frågan för att bibringa Utskottet andra åsigter, än resultatet af Betänkandet innehåller. Jag tror, att först och främst fråga ej varit om annat, än om Grundlagens tillämpning, och huruvida Kongl. Theatern gör ett undantag från det Monopoliiförbud, som Grundlagen innehåller. Jag kan ej finna, att en privat Theaters anläggande kan vara annat, än en industrigren, hvilken bör njuta samma skydd som andra industrigrenar. Således bör den vara fri. Man har medgifvit, att det vore nyttigt för Theatern, om någon täflan ägde rum. Jag förstår då ej, huru man vill försvara ett tillstånd, som gör intrång i detta nyttiga. Det är sagt, att fastän Konungen flere . gånger afslagit Theatrars anläggande i Hufvudstaden, bevisar det dock icke, att ju tillstånd kunde komma att gifvas. Jag tror det just vara föremålet för Motionen att fästa uppmärksamheten på det förhållande, som uppkommit genom dessa afslag, och som gjort intrång i den stadgade grundsatsen, att fritt få försöka hvilken industrigren som helst. I motsats mot nyttan af frihet, har man satt farhågan för minskade inkomster. Hvad detta inkast beträffar, kan jag icke se, att den Kongl. Theatern bör uppehållas på bekostnad af ett större be - 136 Den 3o Junii e. ra. lief för allmänheten af elen större Theatern.
»Hon ville inte bli kloroformerad, – inte på vilkor. Man fick inte komma när henne med hättan en gång.» Båda tego. Fina såg i spegeln och drog lindrigt upp öfverläppen så att det syntes en liten rand af de skarpa tänderna, som sågo dubbelt hvita ut mot den brunetta hyn. »Nu tror jag vi kunna vänta professorn», sade hon och såg på klockan, »vi ha sjuksalarne först, sen komma vi hit.» Han höll på att göra en enda liten fråga, men fruktade att sinnesrörelsen skulle blanda ett tonfall deri och förråda honom. Så gick Fina, och han blef ensam. Men alla hans tankar hvälfde sig kring denna outtalade fråga: kloroform eller ej? Ah, han visste det: »Hvad skulle det tjena till? Bara att du mådde som en hund efteråt», skulle professorn säga, »och du är en sådan duktig pojke.» Han förbannade nästan denna duktighet, som gjorde att han skulle lida mer än andra. Han sökte låta bli att tänka och höll just på att slumra in, då han spratt upp med en nervös förnimmelse. Det kändes som om ett knifblad dragits igenom nageln på hans venstra tumme, ända in till benet. Det isade till från tänderna ned i hjertrötterna och med ett ryck var han yrvaken. Det der kände han alltid då han skulle somna; det hade förföljt honom allt sedan operationen. Alltid kändes det i venstra tummen; han fann det löjligt: der hade ju ingen skurit. Han låg och tänkte på hur doktorn med en oförsigtig rörelse tagit svampen från såret så att blodet sprutat upp öfver nattskjortan och upp i ansigtet. Han kunde ännu känna hur varmt det var mot de kalla kinderna, och han log vid minnet af doktorns häpna utrop, när han täppte till såret igen, – hans egen gamle doktor, som måst åtaga sig rollen af handtlangare åt professorn! Han var lugn nu. Ett fatalistiskt lugn. Och rundt omkring var det tyst. Der ute strök vinden genom trädkronorna. Han kunde höra dess långdragna sus, som växte, närmade sig och så sjönk ned i tystnaden igen; vemodigt och höstlikt, som om all glädje vore död och det aldrig mer skulle komma en sommar.
Ledamö På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: ters vägnar: L. V. HENSCHEN.- L. LARSSON. •/. P. Theorell. Bih. till R. St. Prof. -1S35 och 1Slii, -M Sami., ^ Helft. Särskilda Utskottets Memorial, N:o 2. JfS 2. Ankom till Exp.-Utsk. d. 19 Jan. 1854, kl. 10 f. m. Memorial, angående öfversättning och tryckning af Norska bränvins-lagsliftningen,' med några du hörande handlingar. Bland skrifter och handlingar, hvaraf Utskottet tagit kännedom, såsom uppIvsande i de ämnen, hvilka till Utskottets behandling höra, har man särdeles lastat sig vid det betänkande, som af en Kommitté år 1847 afgafs till Kongl. Norska Regeringen, vid förberedande af den nu i Norrige gällande lagstiftning förbränvinstillverkning ocb försäljning. Nämnde betänkande innehåller värdefulla faktiska uppgifter och jemförande undersökningar, angående andra länders olika lagstiftningsgrunder för denna näring; och då åtskilliga i Stånden väckta motioner samt många af de till Utskottet öfverlemnade petitioner visa, att den Norska hränvins-lagstiltningen väckt allmännare uppmärksamhet hos en del af Svenska nationen, har l !- skottet föreställt sig det kunna vara nyttigt, om denna lagstiftning och dess motil blefve fullständigare och allmännare kända, på det sätt att icke blott de nu i Norrige gällande branvins-författningar, utan äfven ofvannämnde betänkande och Kongl. Norska Regeringens utlåtande deröfver blefve öfversätta ocb tryckta, lör att bland Riksstånden utdelas. Utskottet får derföre vördsamligen föreslå, att Rikets Högloll. Ständer målte åt sitt Expedilions-Utskott uppdraga, att, sedan öfversättning af ofvan anförda Norska handlingar blifvit genom Särskilda Utskottet besörjd, om tryckning deraf gå i författning. Stockholm den 19 Januari 1854. STOCKHOLM, 1854. J. A. Walldén.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om bestämmande af dag får nästa Lagtima Riksdags början. Från höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Expeditions-Utskottet blifvit remitterad en af Grefve Lagerbjelke, Gustaf, väckt motion, att Rikets Ständer måtte ExpeäiUons-UtslcoUels Memorial, JVs 8. 7 bestämma dea IS November 1855 till den dag, då nästa lagtima riksdag skall sammankomma, och har denna motion, af förre Talmannen Anders Eriksson från Örebro län såsom egen upptagen, jemväl af hedervärda Bonde-Ståndet blifvit till Expeditions-Utskoltet öfverlemnad. Från högvördiga Preste-Ståndet har »Utskottet erhållit remiss å en af Domprosten Ahlstrand väckt motion, att dagen för nästa lagtima riksdags början måtte bestämmas till den 16 Oktober 1854, hvilken dag, enligt hvad Utskottet af inkomne protokollsutdrag inhemtat, äfven inom de öfriga Riksstånden blifvit föreslagen; men har höglofl. Ridderskapet och Adeln icke meddelat remiss å motionen derom, äfvensom vallöf!. Borgare-Ståndet beslutat, att den inom detta Stånd i samma syftning väckta motion komine att förfalla, samt hedervärda Bonde-Ståndet först sedan en der väckt likartad motion blifvit af motionären förändrad till en begäran, att dag måtte bestämmas för nästa lagtima riksdags början, densamma till Expeditions-Utskollet öfverlemnat. Vid sådant lörbållande, och då Utskottet af detsamma tillhandakomna yttranden, hvartill berörde motioner inom de serskilda Riksstånden föranledt, trott sig finna, att den i Grefve Lagerbjelkes motion föreslagna dag af pluraliteten inom Riksstånden anses såsom den lämpligaste, får Expeditions-Utskottet vördsamt hemställa, att dagen för Rikets Ständers nästa sammanträde till lagtima riksdag måtte bestämmas till den 15 November 1855.