Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå anmälan af Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket, att en inom Warbergs f. d. fästning belägen byggnad, hvilken tillförene begagnats till artilleri-kasern, men allt sedan år 1831 varit upplåten till lokal för norra Hallands lazarett och kurhus, vore för det i nämnde fästning inrättade straff-fängelse behöflig, förordnade Kongl. Maj:t under den 23 Januari 1849, att samma byggnad endast under ytterligare fyra år finge, för lazarettsoch kurhus-inrättningen användas, samt att den efter nämnde tids förlopp bordo jemte öfriga byggnader inom fästningen till bemälde Styrelse öfverlemnas. Efter erhållen kännedom om detta beslut, åtogo sig norra Hallands innevånare att, för anskaffande af medel till uppförande af ny lazarettsoch kurhusbyggnad, årligen under loppet af tio år, utöfver den vanliga kurhusafgiften erlägga en skilling banko af hvarje mantalsskrifven person, men anhöllo derjemte genom lazarettsoch kurhusdirektionen att, enär de icke förmådde på en gång anskaffa de för nybyggnaden erforderliga medel, Kongl. Maj:t måtte antingen i nåder tillåta att förenämnde kasernbyggnad finge för ifrågavarande sjukvårdsanslalter under ytterligare 12 års tid, eller intill år 1862 användas, på det nödiga medel för nybyggnaden under tiden kunde hinna anskaffas, eller ock för detta ändamål bevilja sökanderne af allmänna Kongl. Nåd. Proposition, K:o 35. ■ 17 allmänna medel ett räntefritt lån under 12 års tid af 8000 r:dr b:ko; i anledning af hvilken underdåniga ansökning Kongl. Majit, medelst beslut den 10 Oktober nästlidet år i nåder förklarat att, beträffande ifrågakomne kasernbyggnads afträdande till Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar, Kongl.
Fru Valgerd! Ja, han har fått igen er och det är just hans kraf nu! Går. VALGERD Thorfinns och Orms röster höras utanför. Thorfinn skrattar högt. Du har ej sagt ett ord om jarlen. Han I sport ett ord om er make? Hvar är han? Lefver han? Jag vet ej! ORM. VALGERD. VALGERD. ORM. VALGERD. Jarlen kommer han skrattar, det har jag aldrig hört. O, här är något förfärligt å bane! Thorjinn och Orm inträda. Det var en dråplig syn. Ja, det lofvar jag! ORM. THORFINN skrattande. Du vet ej? Du, hans fosterbroder? Hvar skiljdes du från honom? Åh, långt ute på fjorden. Det var lustigt, mån I tro I skullen ha sett honom, så han sam med min harpa i handen. Den hade han lofvat hålla reda på; hafstången hade snott sig i hår och skägg, så att man var frestad att tro, det vore necken sjelf. I detsamma kom en våg, stor som ett hus Och sedan VALGERD. ORM. ORM. Välkommen hem, make! Tack, hustru! Har du varit ute i regnet. Du är våt i ögonen! Du är så lustig Lustig ja! ja! VALGEED. THORFINN. VALGERD. THORFINN. VALGEED. ORM. Hvad blef af dina drakar? De gingo till botten, så när som på en. Och du kan ändå vara glad. THORFINN. VALGERD till Thorfinn. Sedan såg jag aldrig min harpa mer! Orm! Du söker skämt, då din herre och broder kanske förgås derute. Jag befaller dig, gå genast och sök honom! Hör du! Hvad går åt er? Förr frågaden I aldrig stort efter er make. Nu kunnen I ha' tid att ge mig en drick öl, innan jag går! Värm dina knän vid spiseln, jag skall gå jag skall trotsa våg och storm! Qvinna! qvinna! I ären ändå qvinna! Släpp min hand! VALGEED vred. ORM tar hennes händer. VALGEED. ORM.
Om hvad emellan Sverige och Norrige iakttagas skall i de fall, som i detta Kapitel sägas, vare ock gällande hvad särskildt stadgadt är. 2 Kap. Om straff, som efter denna lag ådömas må. 1 §. Allmänna straffarter äro: 1. Böter. 52 Dessa straffarter anses, i förhållande till hvarandra, svårare eller lindrigare efter den ordning, hvari de här nämnda äro. 2 §. Dödsstraff skall offentligen verkställas genom halshuggning. Förut gifves den dömde lämplig tid att sig till döden bereda; och varde han utan ståt eller utmärkelse till afrättsplatsen utförd. Innan han dit kommer, skall domen der offentligen uppläsas, men ej må tal till menigheten hållas. Den afrättades kropp varde i stillhet å närmaste begrafningsplats jordfäst. Skola flere undergå dödsstraff; då må det ej å endera verkställas i den andres närvaro. 3 §. Dödsstraff skall ej verkställas å qvinna, som hafvande är, utan uppskjutas till dess hon efter barnsbörden tillfrisknat; ej heller å den, som för sjukdom ej kan sig till döden bereda, innan med honom bättre varder. 4 §. Ej skall någon undergå dödsstraff, innan Konungen förordnat, att domen verk ställas må. 5 §. Straffarbete skall ådömas på lifstid eller på viss tid, som ej må sättas under två månader eller öfver tio år, utom i de fall, som i 4 Kap. 5, 6 och 7 §§ sägas. 6 §. Fängelse kan antingen omedelbart för brott ådömas eller i stället för ålagda böter användas, om tillgång till deras gäldande saknas. Fängelse, som omedelbart för brott ådömes, må ej i andra fall, än sorn i 4 Kap. 5 och 7 §§ omtalas, åläggas under en månad eller öfver två år. Om fängelse, hvartill böter förvandlas, skils i 10 §. 7 §, Den, som till straffarbete eller fängelse dömd är, skall insättas i allmänt fängelse; och varde der med honom förfaret, såsom särskildt stadgadt är. 8 §. Böter skola i penningar ådömas och Kronan tillfalla.
Han miste werkligen hufwudet för sina frimodiga yttranden om Ryska Regeringens skuggrädsla i afseende på teatern.” Wi tego båda en stund. Men snart återupptog jag samtalet. ”Hur hafwa Ryssarne här organiserat sin styrelse? Landet skall ju hetas hafwa en konstitution?” ”Wisserligen!” war hans swar: ”Åtskillige af wåra gamla statsformer hafwa blifwit bibehållna, och statsmaschinens gång ställd i sitt gamla spår så mycket som möjligt, endast med tillsats af en mängd Ryska inflytanden och intressen. Generalguvernören Lwoff, en gammal general, är personligen en ganska aktningswärd man, ehuru han föga förstår att lämpa sig efter det Swenska lynnet. I Statsrådet sitter främst en gubbe, långt öfwer hundrade år gammal. Han heter Rosenblad, och hans sakkännedom och nitfulla tillgifwenhet för Kejsaren, äro lika oumbärliga nu för den Ryska regeringen, som fordom för den Swenska. Den, som haft makten i sina händer, har alltid i honom egt en skicklig och bepröfwad tjenare. Men den, som eger största inflytandet, och otwifwelaktigt eger det yppersta hufwud i hela Rådet, är Knesen Hwasser, fordom professor wid universitetet i Upsala. Hans fantastiska beundran af den Ryska magnificensen, redan innan den med eld och swärd utbredde sig i wårt land, har förwärfwat honom höga wärdigheter och stora rikedomar i belöning. Nu fröjdar han sig åt alla de skrytsamma werk, som Ryska Regeringen låter utföra, och har nyligen utgifwit en skrift, hwari han bewisar, att Swerige först nu är werkligt fritt, sedan det erhöll sin konstitution bekräftad af Hans Majestät Kejsarens Nåd.” ”Administrationen har föröfrigt samma form, som förut, förmodar jag?” ”Ja, till det mesta. Endast äro embetswerken mera ställda på en militärisk fot. Allt måste gå punktligt, och embetsmännen lyda blindt.
Kongsoch Matskatten 1 32 — 1 Arbetsoch Dagsverkspenningar 1 16 — ( Vedoch Timmerkörsel — 32 — \utgå. utan förhöjning. inskrifningspenningar 1 32 — 1 Skjutsoch Gästnings dito 1 16 — 1 Hjelpe-dagsverken — 1 2 — ulga med 3 Dränge Dagsverken. Dito Ved — 24 6 Lass Bokved. Summa 7 20 — Faurås, Ilimble och Wiske Härader: Terminskatten, lika som ofvan, med undantag af Vedoch Timmerkörselpenningarne, och således 6 utgå i contant. Hjelpe-dagsverken — 1 2 — utgå med 3 Dränge Dagsverken. Dito Ved — 18 3 Lass Bokved. Dito Torf — 8 2 Lass Torf. Summa 6 38 — Fjäre Härad: Terminskatten: Kongsoch Matskatten 1 32 — 1 Arbetsoch Dagsverks-penningar 1 v utgå utan förhöjning. inskrifningspenningar 1 32 — ( Eck och Skjutsning — 3 2 — ) Litt. D. Iljelpedagsverken Än: Skrifvarepenn ingar: af Skatte hemman sk. af Krono hemman 9 r:st. Summa GiUlicborgs och Bohus Län. Säfvedals, Askims och Ostra Risings Härader: Landtogsgärden Byggningshjelpen . .' Saltpeterhjelpen Boskapspenningar Skjutsfärds dito Dagsverks dito Summa Bolins BiiaHo innefattande: Westra Risings Härad samt Inlands, Oroust och Tjörns, Sunnervikens och Norrvikens Fögderier: Contribution eller Silfverskattcn Arbetspenningar Skjutsfärds dito Skrifvareorten Summa Hvartill kommer: För Sunnervikens och Norrvikens Fögderier: I utgår med penningar: 1 R:dr 26 sk. ) 1 T:a 25J k:pr Spanmål, •j Ilag ^ Korn. utgå i penningar utan förhöjning. äutgå med 6 (ike Dagsverken. 12 Öränge dito. utgå i penningar utan förhöjning. Dito Dito. Af l mantal Utsockne-Frälse hemman:
Äfven under gymsammare förhUlmden hade denna vetenskap icke kunnat fylla den uppgift man i sin inbjudning förelagt Högskolain. Nationalekonomieii är oumbärlig f ör nästan dl medborgerlig verksamhet, men någon karaktärsbildand e kraft, mäktig att väcka en högre medborgcaranda, er hon icke. » Natioiialekonomieii sysslar med deii tekniska sidan af den sociala fråigan, icke med den etiska, säger en frmstiiende. författare. Hvilken lifskraf t Högskolan utvecklar i andra riktningar visar sig biist dëraf, att hennes afdelning för matematik ocli naturvetenskap redan upptagel: 2 0 lärare och anses kuniia täfla med motsvarande fakulteter i statsuniversiteten. Under tiden hafva hennes fonder vuxit tgl ett belopp af, ' enligt. Antagligen ingå, Decemberfondens rantor, hvilka Högskolan allt ifrhii .början. disponefat, fortfarande i Högskolans allm&amp;nna utgifter, ehuru intet namnes darom i den sista femirsberattelsen. Det kan dock ej förnekas, att Stockholms Högskola, med 2d.l sin beundransväxda .energi, likväl åsidosatt sin första och största, uppgift, genom hvilken hon hade. kunnat lyftande och förädlande inverka på, hela folket. Hon har icke gjort iikgon. ny insats i det ilya lif nationen gick till mötes för 25 år. o ', e e, s i l f sedan i och med införandet af ett nytt statsskick. Hon synes silarare vilja täfla med de gamla universiteten och strafvar att i likhet med dem erhålla examensratt, för att kunna föra sina adepter direkt in på ambetsmannabanan. Och till henne hade man dock stnllt sitt euda hopp om en högre medborgerlig utbildning för den nya tidens män. Va1 hade man kanske vantat, att de gamla universiteten skulle vidtagit några åtgärder för att göra s i m lärdomar fruktbärande för det nya statsskicket; s&amp; ock att från st-atens sida nigonting skulle gjorts för att bereda de nyn folkklasser, som kallats att taga del i våra offentliga angeliigenheter, nigon grad af medborgerlig bildning. Nen nej!
Hvad Inscripstions-systemet beträffar, får jag, utom det att delta lånesätt blott kan begagnas på stället, der upplåningen sker, fästa uppmärksamheten på besynnerligheten deraf att säga, det båda lånesätten skola äga rum; ty om det måste medgifvas, att det är beqvämare, att hafva Obligationen i fickan, än alt springa till Banken hvarje gång man behöfver penningar, så är det ock tydligt, alt alla skola välja Obligations-vägen. Följden af Inscriptions-systemet, om det af allmänheten kommer att begagnas, skall blott blifva, att om något tillfälligt misstroende till Banken uppkommer, skola alla, som hafva penningar insatta på Inscriptions-räkningen, storma till på en gång, då deremot Obligationerne, såsom mera spridda, ej kunna så hastigt inkomma. Jag anhåller således hos Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition till afgörande af den frågan, i hvad väg upplåningen skall ske, antingen endast mot Obligationer, eller både mot Obligationer och på Afskrifnings-räkning; ty innan denna fråga blifvit afgjord, kunna vi ej komma längre. Men jag anhåller, att vi må slippa votering, och att hvar och en endast anmäler sin mening till Protocollet. Herr Rosenblad: Jag bekänner, alt BancoUtskottet ej äger samma sjelfförtroende till sitt förslag, som Friherre Cederström tyckes Den i December f. m. äga lill sitt, och att det således är lätt förklarligt, huru Friherre Cederström han vara säker på sin förmåga, att kullkasta Utskottets förslag. Jag uther mig dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att ett Stånd afslagit hela den ifrågavarande låninrätlningen, och att ett annat, långt ifrån att besluta en upplåning a. vista j utsträckt uppsägningstiden utöfver hvad Utskottet föreslagit.
Då en allman klagan förspörjes öfver svårigheten att inom landet finna lampliga och kunniga skötare för ladugårdarne, föreslår Akademien på anförda skål i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t till Rikets Stander måtte göra nådig framställning om anvisande af ett anslag å 2,000 Riksdaler till understöd åt sådane personer af mankönet, som, af hushållningssällskapen utsedde, kunna genom Akademiens Förvaltningskomité utsändas till egare af vål skötta ladugårdar, för att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapens uppfödande, utfodring, rykt, mjölkning, gödning och skötsel i allmänhet, äfvensom hvad till deras slagtande och styckning dervid till afsalu hörer, så att dessa personer derefter må kunna blifva till nytta inom landet samt bidraga till bildande af en ny mycket behöflig, men hittills hos oss saknad klass af tjenare för ladugårdarne och behandlingen af så vål påläggssom mjölkoch gödboskapsdjur. Då för främjande af boskapsskötselns och mejerihushållningens ändamålsenliga praktiska utöfning ett särskildt anslag, utom de för Mejeriskolorna vid Ultuna och Bergqvara, samt stipendierna för Mejerielever vid enskilda egendomar anvisade, lemnats till en resande undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen, hvilket anslag för detta ändamål utgått allt ifrån år 1859, då Agronomen Alfred Nathhorst antogs till denna befattning, men med den stigande håg, som efter hand utvecklats inom landet för en ändamålsenligt bedrifven ladugårdsskötsel samt ostoch smörberedning äfven för export på utlandet, det år att emotse att biträde af kringresande undervisare i förenåmnda åmnen skall ännu mera ån hittills komma att begåras, och det redan visat sig att en person endast med svårighet kunnat efterkomma alla å dylikt biträde ingångna och städse tilltagande reqvisitioner, hemståller Akademien i underdånighet, att anslag för ännu en undervisare i boskapsskötseln och mejeri-hushållningen måtte hos Rikets Stånder begåras att med 1,500 Riksdaler årligen utgå, jemte 1,000
Olslr. <icn 2^ Octokci-, lil. 10 s. m. ?V«r//Ktr §/c^i/v6^6 /?i/re^s Kis-rt/o-', ^KK«6»t/s r Köe/rK K/E-rs/r« //-/K-r^6?-r /^6A67/, 6?^6^« /6^6'r'»A, i /ti//t/ t,/ /'. t/, ^t/e/s/trns /-'tr/r o^t/Z/tK^/e rt^- KÖ-K-rc/e/ <^r/'r)6-r K/oo/c^o^M« K/s^ c/e/r 10 Ldelkoöer 1840. sillin, nied auledniuLl ad väokt dia^a om at8kil!i^a lill I,o8tälle vid s. d. ^del8dane-lde^ementet8 8kän8ka Lom^a»ni an8la^ne lremwau8 kedriaude tian ordinarie rotering, vederlrorande Oolle»ier l>08 lionel. IVIaj:t i underiläni^Iiet anmält, att ad i', d. /Vdel.dane-lroitällena i 8kane, 8on>, vid den inom 8amma s>rovin8 verk8tallde ordinarie roleri,!;, deruti ingått, Irlilvit roter:,de vid 8ddra 8kä»8ka ludante, i-lle^ementet inom l>'lal,i,o>ui8 I^än, 5 t dordelrok8-nianta I lil! 3^ rote, oelrinom dd,ri8tian'>tad8
Härigenom förekommes, hvad sorn nu inträffar, att stundom den enfaldigaste bonde, som ej kan läsa eller skrifva, skall, då det blir hans tur att vara fjerdingsman, förrätta åligganden, som äro af temligeu kingig art. Jag skulle för min del tro, att fjerdingsmännen, äfven såsom municipalembelsmän kunna utöfva en slags polismyndighet i socknen, och jag anser detta högst nyttigt, pä det ej den execuliva maktens organer må komma i allt för bjert beröring med folket; jag anser, alt denna myndighet bättre än nu utöfvas genom en af communen vald lämplig person, än genom en tilläfventyrs högst oskicklig. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Gr. Sparre har på ett ganska öfverlygande sätt utredt ämnet. Jag instämmer i många delar med Grefven, t. ex deruti, att fjerdingsmannaljensten icke bör vara ett kronoutan ett munieipalbestyr. Jag har också endast sagt, att ifrågavar. Ijenster för närvarande äro kronobesvär, och innan ny instruction för fjerdingsmännen blir utfärdad och tillämpad, så förblifva en stor del af fjerdingmansbefattningarne kronobesvär. Fjerdingsmännen äro, såsom förut är nämndt, ålagde, dels genom äldre författningar, dels genom 1728, 1733 och 1770 årens författningar, att biträda i utsökningsmål. Genom äldre författningar, hvilka dels 1792 och dels 1819 blifvit förnyade, äro de ålagde att föra fångar, och genom författningen 1789 att biträda vid gripande af lösdrifvare. När länsmännens antal blir tillräckligt och verkställandet af nyssnämnde åtgärder blir pä annat sätt ordnadt, så anser jag också för min del, att alla löner för fjerdingsmännen böra upphöra; men intill dess detta blir verksteldt, sä anser jag del orätt alt indraga dc löner och boställen, som för dessa tjenstemän redan linnas. Den nuvar. fjerdingsmansbefaltningen har, pä sätt Gr.
Ståndet befallas, och de Rustande sedermera deröfver höras, men anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes vid beslutet föreslå, det tillägg j att i den afgående underdåniga SkrifveJsen rörande detta ämne må intagas den begäran, att vid frågans framställande för de Rustande, icke något slags öfvertalande eller tillrådande må ega rum; utan att det helt och hållet må få bero af Rusthållarnes fria vilja, att i förslaget ingå ejler icke. Herr Hjerta, Gujlaf: Oaktadt jag alltid inSer vådan deraf, att, under närvarande financiela ställning, uppgöra Contract, som skola under en längre tid vara gällande, tror jag dock de nu ifrågavarande icke vara af någoa fara, allenast det enda vilkoret fick utgå, att nemligen Krigsoch Kammar-Collegierne skola fastställa MarkegångsTaxan. Jag har vid flera tillfällen sökt framställa vigten derafa att Mar^ 88 Ben i September e, m. kegångssättningarne ske öfverallt ordenteligt för hvarje ort. Sådant sker emedlertid ej på alla ställen. Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta, är likväl nära dermed förenad, att Markegången bestämmes enligt RegeringsFormens föreskrift: och denna föreskrift blifver ej alltid af auctoriteterna iakttagen. Den omständigheten, att prisen på vissa persedlar i taxan af vederbörande Collegier fastställas, inverkar betydligt på de skattskyldiges rätt; och Statsutskottet har derföre vid denna Riksdag deruppå fästat Riksens Ständers uppmärksamhet Och hemställt, att det i hvarje ort bestämda markegångspriset må för orten blifva gällande hvilken hemställan äfven är af alla fyra Stånden gillad. Jag tror att frågan rörde Tiondejernet. — Jag anser således det vara origtigt att, såsom OecoaomieUtskottet föreslagit, lemna åt Collegierne att höja prisen uti de inom orterne en gång satta markegångstaxorne.
Utlåtande sammanfatta de yttranden, som det åligger Utskotten att afgifva, och då Utskotten ej, i afseende på någondera af de omförmäldte Församlingar, funnit behöfligheten af ytterligare allmänt understöd, utöfver det, som vanligen af Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig ansökning, beviljas, bestående uti rättighet till insamlande af bidrag genom Stambok och Collect öfver bela Riket, vara på något sätt styrkt, samt det dessutom förekommit Utskotten otvifvelaktig!, det Jord egar ne inom Församlingarne, hvilka skyldigheten till Kyrkobyggnad egenteligen åligger, icke kunna sakna flera vida lämpligare tillfällen, att, antingen livar för sig eller samfällt, emot den säkerhet, som för Banco-Lånet velat ställas, bereda sig tillgång till Lån af enskildes Capitaler, eller, derest ett af Utskotten förut gjordt Förslag vinner Rikets Ständers bifall, äfven af de Bankens Fonder som till utlåning emot Fasliglietspant komma att användas , hafva Utskotten icke funnit anledning att tillstyrka Rikets Ständer, att i dessa förutnämnde afseendcn bevilja någre särskildte Låne-anslag. Hvilket allt jemte en Ledamots särskildta mening Rikets Högloft. Ständers ompröfvandö vördsammeligen underställes. Stockholm den 8 Aug. i8a3. 520 Stats-Utskottets Utdrag af Protocollef, hållet uti Rikets Höglofl. Ständers Statsoch Banco-Utskotts sammanträde den 8 Augusti IS23. S. D. Riksdagsmannen Carl Bergman, som var af skiljaktig tanka från Pluraliteten i afseende på beslutet, rörande de väckte frågorne om anslag af Låne-biträden till understöd för Kyrkobyggnader uti Kumla och Halsbergs, Tvings, Herrestads och Jemjö Församlingar, yttrade, enligt sedermera inlemnat skriftligt anförande: ”Vid flera tillfällen äfven denna Riksdag, hafva betydliga Låne-understöd blifvit beviljade andra Näringar och företag, men icke något åt Allmogen. Här är fråga om bidrag tili Kyrkobyggnader, och beloppen sökas icke större, än till några Tusende R:d.
Stånden; men hvilket han trodde icke vara passande, utan borde Fullmägtige, hvilka derföre uppburo sin lön, sjelfve sköta sine Sysslor. Pehr Oxelberg förmente egenteliga frågan vara, om Bancooch Riksgälds-Contoirets Fullmägtige kunde väljas till Riksdagsmän. Anders Nilsson från Jemtland anförde, att händelsen af Urtima Riksdag föranledde frågan, som ej ägt rum vid ett Lagtima Riksmöte. Då hade ock han höjt sin röst emot val af Fullmägtige, som voro redovisande, men nu syntes honom, som de ifrågavarande Fullmägtige, utan all påminnelse deremot, kunde här få förblifva. Anders Jansson Hyckert föreslog, att derest Ståndet skulle anse oundgängeligt, att under Fullmägtiges härvaro en eller annan företrädde deras ställe vid Banquen och Riksgälds-Verket, kunde ju någre beskedlige och besutne Män af Bonde-Ståndet i granskapet af Stockholm dertill väljas och afgå; men dervid erindrades af Eric Andersson från Stockholms Län, att i närvarande fall ej någre andre rätteligen kunde tillsättas i Fullmägtiges ställe; och af Oxelberg, att ej heller någon kunde sådant uppdrag sig åtaga. Eric Ericsson från Nerike förklarade, att Hyckert, såsom vice Taleman, ostridigt borde här förblifva, men hvad honom vidkomme, ville han med tredje Fullmägtigen i Riksgälds-Contoret Håkan Persson derom öfverenskomma, att endera vistades i Stockholm för befattningen der. Nils Månsson från Malmöhus Län anförde, att lian i sin enfaldighet, vid jemförelse af RegeringsFörmen och Riksdags-Ordningen med Instructionerne, val funne, att en vald Riksdagsman borde infinna sig vid Riksdagen; men ock att Laga. förfall dervid ägde rum. Han förmente derföre, att som tvänne Fullmägtige af hvarje Stånd borde för göromålen i Banquen och lika många i Riksgälds-Contoiret närvara, desse kunde anses Lagligen hindrade från Riksdagsmanskapet och i följe deraf de hemmavarande Medbroder, som dem valt, skyldige ■ att utse och affärda andre Fullmägtige till Riksdagen.
Sålunda ege Rikets Ständer allena rätt att genom Banken utgifva sedlar eller myntför skrifningar, hvilka böra lika med mynt i Riket erkännas, och af Banken med mynt till utsatt belopp inlösas. Banken vare everldligen skiljd fran Rikets Statsverk, och må ej Rikets Ständer, i hvad fall sorn helst, kunna afhända Banken något mer eller annat, än dess årligen behållna vinstmedel Stockholm den 526 November 1829, 4 Bil. till Constitl ZJtsJf.s Memorial N.o 5&1 Reservationer: Af Herr Bruncrona: Den föreslagna förändringen af RegeringsFormens 72 §. synes stå i oskiljaktigt sammanhang med förslaget till Bank-lag, hvilket dock, såsom återremitteradt till vederbörande Utskott, annu icke blifvit af Rikets Ständer godkändt. Jag hemställde derföre, om icke pröfningen af ifrågavarande Grundlagsförändring kunde hvila hos Constitutions-Utskottet till dess Banklagens tillvarelse blifvit gifven och dess föreskrifter i behörig ordning bestämde. Då likväl någon uppmärksamhet icke blifvit fästad å denna ruin framställning, trodde jag, att , i ett ärende af den vigt, som Grundlagsbestämmelser i afseende å Bankens åligganden komme att innefatta, och då dessä' härleda sig från de grunder, hvilka för myntbestämningen och realisationen blifvit uppgjorde, Banco-Utskottet, hvilket det egentligen tillkommit att utarbeta realisationsplanen, åtminstone bordt höras, innan definitivt beslut i ämnet blifvit fattadt, antingen på sätt 45 §. Riksdagsordningen bjuder, eller ock genom Protocolls-Utdrag, såsom i dylika frågor jag finner vid 1823 års Riksdag varit öfligt, hvarigenom ett upplysande utlåtande kunnat vinnas oell den möjliga händelse förekommas, att ett beslut blefvs Bil. till Constit. TJtsk:t Memorial N:o 56, 5 fattadt, som stöde i strid mot grunderna för realisationen. Sedan Höglofl. Utskottet icke eller behagat fästa afseende å hvad jag således hemställt, får jag emot ärendets behandlingen i anmärkta hänseende mig reservera.