Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utarbetandet af förslag till CriminalLagen, och dertill hörande rättegångssätt, skulle derefter företagas af de arbetande Ledamöterna, utan att, som ofvan sagt är, hindras af de granskandes mellankomst; och de fingo rättighet att till deras biträde utvälja den eller de personer, till hvilka de kunde äga förtroende, äfvensom de ålades att ingifva årliga raporler om hvad som hunnit tillgöras. Revisionen öfver den Civila Lagen i alla dess delar fortsattes sedan oafbrutet först af de arbetande Ledamöterne, och sedan i LagCömmitteens allmänna sammankomster åren 1824 och 1825, hvarvid ett nytt Lagförslag blifvit gjordt, som sedan det hunnit tryckas med både äldre och nyare protocoller och motiver, redan den 1 Aug. 1826 till Kongl. Maj:t öfverlemnades. Efter inkomne underrättelser har Förslaget till CriminalLagen hunnit så vida, 46 Den 29 December f. m. att detsamma kan till Kongl. Maj:t införYänlas nästkommande vår. Att all lagstiftning fordrar särdeles öfverläggning, djup omtanka och mycken grannlagenhet håde i anseende till ämnen och uttrycken, derom lärer ingen tänkande tvifla; och att ombj^te af strafflagar och straffbestämmelser i synnerhet är Ömtåligt, allt i mån af Folkens olika seder, lynnen, upplysning och uppfostringsanstalter, lärer ej kunna nekas. Den tid, sorn härpå användes, är ingalunda förlorad. Allmän säkerhet och kommande slägters väl beror på ett riktigt användande deraf, och alt intet förhastande må äga rum. Nyss dog den förtjente, kunnige och nitiske Man i BrödraRiket Norrige, som nära 10 år haft sig uppdraget att utarbeta första förslaget blott till en CriminalLag, men icke hunnit dermed, oaktadt alla de åtgärder Lagstiftande Makten der sökt vidtaga till ändamålets vinnande. För öfrigt känner man de mödor och de svårigheter, sorn de sednare åren åtföljt samma slag af lagstiftningsförsök i främmande länder. Man känner hvad tid, som åtgick, innan detta Rike hugnades med den Lag som nu gäller.
H o n sörjes närmast af make, en s o n och fem döttrar. T T A G A T R Ä D G Å R D S V Ä X T UTSTÄLLNING, 9 •MBiblioteksgatan, s o m någon tid pågått, har väckt välförtjänt uppmärksamhet för de synnerligen vackra prof, den lämnar, på en högt drifven växtkultur. Särskildt synes här ett lämpligt tillfälle erbjuda sig för alla i oktober nyinflyttade, s o m vilja s m y c k a sina våningar m e d några af Floras barn till den stundande vintern. Men skynda er bara, ty o m några dagar stänges den vackra utställningen! V i skola m e d det första återkomma till en närmare skildring af h e n n e s dugande lifsgärning, författad af en bland h e n n e s äldsta vänner, den kända signaturen L. S. Då h o n den 30 sept. m e d sin make företog en promenad, blef biskopinnan plötsligt illamående. V e n d e l a Johansson var född den 19 o k t o b e r Sahlströmska Fabriken i Jönköping (i sitt fack Sv A e f ri ä g rs e g s run största och äldsta B fabri k). f. äkta, arsenikfritt, hållbart och lämpadt efter svenskt klimat. Lägsta möjliga pris, rg med a Ombud på alla större platser inom hela landet. Försäljer till fabrikspris samt tillverkar af inlämnad svensk ull eller af svensk ull och stickylle: Garner, enkla och tvinnade, i alla kulörer. Schalar, Säng-, Resoch Hästfiltar, i hundratals mönster, dimensioner och kvalitéer. Heloch halfylle klädningstyg, Kostymtyger, V a d m a l och Drapper, K a p p t y g och öfverrockstyg, Flaneller, Underkjolstyg, Jakttyger, Dekorationstyger, Gosstyger, Stickade v a r o r m. m., m. m. Som specialiteter påpekas 1) Sängfiltar, vid officielt verkstälda prof bedömda som de främste. Leveranser till en stor mängd allmänna inrättningar. 2) Hästfiltar, efter moderna engelska mönster, i utseende fullt jämförliga med mönstren, i styrka betydligt öfverlägsna och väsentligt billigare. Levererade till H. K.
Direkt, sjelf saknade denna fullständiga kännedom ända till dess den hunnit göra den stora utredning af ställningen vid Barnhuset som af K. M. anbefalldes, hvilken först i April eller Maj månad detta år till K. M. aflemnades. Först når denna utredning blef tryckt och spridd bland allmänheten, lärde de som intresserade sig för saken att känna hurudant förhållandet var, och då först kunde man, med fullkomlig sakkännedom om de verkliga behofven, framträda med begäran om det bidrag som lill inrättningens understödjande erfordrades. Jag hemställer således, om 56 § i Riksd.Ordn. skall blifva en verklighet, och man någonsin skall med anledn. af under riksdagen inträffande händelser få väcka motioner, om det kan finnas bättre skäl derför, än när de omständigheter, hvarpå en motion fullständigt kan grundas, icke hafva kunnat varit kända förr än långt efter motionstidens slut. Hvad vidare angår den frågan, alt då man så här sent gjort framställning härom, så kunde man icke disponera något anslag, emedan tillgångarne voro tagna i beräkning för redan pröfvade behof, så torde äfven den frågan böra förfalla, enär mig vetterii gen - Den 30 Juli. 49 gen ingen gjort förslag ora utbetalning af något direkt Statsanslag till föremål för denna inrättning, utan det äskade bidraget endast är föreslagit att utgå genom en förhöjning i den andel af kortstämplingsafgiften, som tillfaller Stora Barnhuset och som sålunda utgår från de spelsällskaper, som skola betala denna afgift. Jag hoppas att Hr Frilun o. Landtm, icke finner några betänkligheter vid alt framställa propos. på remiss af denna motion. Hr Tham, Casper Wolrath: Hindrad genom trägna em* betsgöromål alt från början öfvervara diskussionen öfver den motion, jag tagit mig friheten väcka och som nu utgör föremål för öfverläggning, har jag icke kunnat följa med diskussionens gång, och kan sålunda här icke uptaga de anmärkmr som blifvit gjorda mot dess remitterande. När jag i gårdagens plenum log mig friheten väcka denna motion, så var det icke utan att stor tvekan hos mig upslod, jag tvekade nemi. iuom mig, om den stödde sig på fullt grundlagsenliga skäl.
Majit inkomma med det betänkande, som af Rikets Ständers omförmälda framställning påkallades; och hafva, till åtlydnad häraf, sedermera genom Krigs-kollegium blifvit infordrade och insände säväl Öfver-Ståthållarens som Magistratens och Iuqvarterings-kommissionens i Stockholm yttranden, af hvilka med dervid bilagda handlingar iuhemtas: att stadens inkomster i och för iuqvarterings-verket bestå af dels den s. k. inqvarteringstolagen, hvilken, år 1GS8 först påbjuden och sednast år 1822 bestämd till 11/3 procent af både inkommande och utgående varor, sedan år 1826, då de flera slags, tid efter annan för särskilda ändamål, staden beviljade tolags-afgifterna i Nåder förklarades skola sammanslås lill en enda, utgått med 33/1 aoidelar af det hela samt för åren 1846 — 1850, efter afdrag af uppbörds-kostnaden och restitutioner, i medeltal årligen utgjort ett belopp af Banko R:dr 36,810: — och dels de dubbla vågoch mätare-penning arne, hvilka erläggas af alia stadens Borgerskap icke tillhörande personer, som från utrikes ort införa varor, och numera, efter enahanda afdrag som vid inqvarterings-tolagen, endast uppgå till 497: — samt år efter år förminskas — - eller tillsammans Banko R:dr 37,307: — men deremot utgifterna utgöras i främsta rummet af inqvarterings-penningarna till de i staden garnisonerande trupper, hvartill, enligt en specifik beräkning, åreu 1846 — 1S50 i medeltal årligen erfordrats Banko R:dr 50,304; — så att, då inkomsten icke uppgått till mer än ofvanberörde 37,307 R:dr, stadens inqvarterings-gifvare ensamt för detta ändamål årligen måst tillskjuta 12,977
Ständer medgifvit må användas till ny sjökrigsmateriels anskaffande under nästa statsregleringsperiod, samt för sådant ändamål öfverföras pä anslaget till flottans nybyggnad. § 108. Återstående beloppet, Etthundra tjugutusen sexhundrasextiosex R:dr 67 öre, Bilt. till B. St. Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 12 Haft. 3 1« Stats-Vtskottets Memorial JW 205. för en fyrinrättnings anläggande å Sandhammaren vid Skånska kusten bör, enligt Kongl. Maj:ts disposition och i män af behof, efter vederbörliga reqvisitioner utbetalas. § 109. Det för innevarande år anvisade, ännu outtagna beloppet, Sjutiotusen fetnhundrasjutiofem i :dr. utaf det för skiften och afvittringar beviljade anslag å ‘211,725 Kalr skall, pä sätt och i den ordning Kongl. Maj:t behagar föreskrifva, för samma ändamål tillhandahållas och utbetalas. § uo. Återstående beloppet, Tretusen Kalr, utaf det anslag å 9,000 Kalr, som Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag beviljade för att vid landtbrukaremöten utdelas såsom premier för husdjur, redskap och ladugårdsprodukter af utmärktare slag, bör enligt Kongl. iVlaj:ts disposition utbetalas. § Hl Under iakttagande af de föreskrifter, Kongl. Maj:t finner lör godt meddela, skall det innestående beloppet, Ett tusen niohundratretioåtta R:dr 62 öre, utaf det vid sistförflutna riksdag beviljade anslag till aflönande. af lärare och underhåll af elever äfvensom till andra erforderliga utgifter vid Skepp sbu q q er i-institutet i Carlskrona utbetalas. § 112- Utaf den lör slöjdexpositioners befrämjande anslagna summa af 4.500 R:dr, skall det ännu innestående beloppet, Tretusen femhundra R:dr, utbetalas i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts disposition och föreskrift, § lid.
Legostadgan vore allt för litet tryggande för tjenstehjon mot svårare misshandel af deras husbönder, förstnämnde lagrum måtte gifvas följande förändrade lydelse: ”Slår husbonde eller matmoder legohjon sitt, så att det deraf tillfogas åkomma; ligge det i laga bot, som förr är sagdt. Näpsa de det skäliga för brott dess; vare ogildt;” uti hvilken hemställan Herr Sundler instämt; dels ock af Herr Winge, som under den hos Yällofl. Borgare-Ståndet, vid nyssnämnde motions remitterande, i ämnet förda diskussion, framställt påstående, att alla de lagar eller författningar, som medgåfve husbonde rätt att utdela husaga till tjenstehjon, måtte, såsom qvarlefvor af barbarism, undanrödjas. Innehållet af dessa motioner och desamma följaktige yttranden hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och ehuru ofvannämnde af Herr Hjerta och jemväl af Lagberedningen uttalade åsigt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare grundar sig på ett emellan dem, såsom frie kontrahenter, ingånget fördrag, är riktig, får likväl icke förgätas, att detta fördrag, sådant det i allmänna lagen och gällande legohjonsstadga framstår, har en egendomlig karakter, vida skiljd från den af andra arbets-beting. Tjenstehjonet är nemligen medlem af den familj, inom hvilken det tjenar; hvarföre ock ofvanberörde kapitel i Missgernings-balken, hvilket stadgar ansvar för man, som slår sin hustru, och hustru, som slår sin man, jemväl innehåller stadgande om husbonde eller matmoder, som slå sitt legohjon. Med grundsatsen, att tjenstehjonet är familje-medlem, sammanhänger på det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Stockholm, antagas på kortare tid än ett år, och från nämnde grundsats härleda sig föreskrifterna för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll; att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v. Sedd från denna synpunkt förlorar husagan mycket af den förhatliglmt, som annars vidlåder densamma.
Enär Revisorerne inhämtat, att af Flottans Expencemedels-anslag ”under åren 1836 och 1837 utgått Skolappningspenningar åt Yaktbetjeningen i Förvaltningen, arfvoden till Kamereraren, sorn fört Förvaltningens räkning i Banken, samt lill den tjensteman i PostVerket, som besörjer Förvaltningens Fribrefs-correspondance, och då det varit Revisionen bekant, att dylika smärre gratificationer äfven af andra förvaltande Verk utbetalas”, hafva Revisorerne till Rikets Ständer hemställt, ”att på en gång för alla Verk utredning inålte ske, till hvad belopp dessa discretioner af Tjenstemän tillgodonjutas, och att, på grund deraf, emot det att dessa små utgifter försvunne, Tjenstemännen tillädes så mycket i förhöjning å lönerne, som svarar emot deras hafde besvär och ansvar”, uti hvilken Revisorernes, efter Förvaltningens tanka välgrundade framställning såsom i omförmäldta hänseenden åsyftande enhet, enkelhet och reda, Förvaltningen, för dess del instämmer.. io:cle Punkten: Som Revisorerne i denna punkt till Rikets Ständer endast uppgifvit den förlust, Eders Kongl. Maj:t och Kronan fått vidkännas genom Krono-Ångfartyget Odens år 1836 inträffade strandning, hvilket mål för det närvarande beror på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i Domstolsväg, finner Förvaltningen intet, från dess sida, vara att uti detta ämne i underdånighet anföra, eller tillägga.
Häremot har i den underdåniga förklaringen blifvit erinradt, att Magasinsförvaltaren i lön eller arfvode endast uppbure 560 R:dr, sä att med omförmälda afskrifnings-procent, 1,455 R:dr 25 sk. 6 r:st., hela hans inkomst för år 1848 utgjort 1,815 R:dr 25 sk. 6 r:st., hvilket belopp, då i betraktande toges, att förvaltaren måste föda och aflöna en bokhållare och minst en dräng, icke syntes utgöra någon öfverdrifvet hög vedergällning för den bäde ansvarsfulla, magtpåliggande och besvärliga befattningen, synnerligast då dertill komme, att alskrifnings-procenten i allmänhet ej obetydligt understege den nu ifrågakomne; att afskrifnings-procenten för år 1848 icke beräknats efter de vid upphandlings-auktionen den 6 Oktober samma år erhållna pris, enär dessa gällde 1849 års leveranser; samt att medelprisen vid Carlsborgs magasin rätteligen grundades icke ensamt på inropsprisen, utan jemväl på varu-qvantiteterna. Med afseende å hvad den underdåniga förklaringen sålunda innehåller, och då den redogöraren uti 1812 års afskrifnings-reglemente tillerkända afskrifnings-procent icke kan anses för högt beräknad, samt Utskottet derjemte af berörda Reglemente inhemtat, att, enligt detsamma, medelpriset bör bestämmas på det i den underdåniga förklaringen angifna sätt, hemställer Utskottet, att ifrågavarande anmärkning får förfalla. § 35. (Rev.-ber. pag. 82. Fork!, pag. 265.)
De» len af äret fg uppehåller. kmbetP» och Sjenfemän ffattflrtfvoaé och taperaP för fina egna perfoner, Der De hafrca Seätter borgare Ilall, för ftn perfon och borgerliga näring, i Den flat), Der han är borgare, mantall och fattfrifmaP; Docf taperaP, för föranDe fartpg, koopoerDie ©feppare uti Den ftaD, Dit fartyget hörer. kontingent» eller @enant»33orgare uppföre^ t tantal och erlägger fatt i Den ort, Der !)an eger fttt hetnroif eller är bofatt. Uppfar fråga om Den ort, Der någon fall fattfrifroaP, pröfroeé Den af ÄonungenP SöefallningPhafmanDe, tneD befroärP hdnroiPning till ort od) fälle forn roeDerbör. §. 47. 5llla uppgifter, friftliga eller muntliga, fola i SJantalélängDen noga in» tagaP, De friftliga numereraP och numren anmärfaP i SSIantalPlängDen, hmil» fen De bifogaP. §. 48. 2)en fåltttiDa upprättaDe sDlantalPlängDen fall, minf tre roecfor före £a» peringP Dejj granfning od> t famma pålpPning tillfännagifroer
Och för öfrigt var det ju ni sjelfva som inbjöd tulljakten att besöka er.” ”Ja, det var gubben, som begick det felet. Men det är mindre fråga härom, än om det erke-lymmelaktiga sätt, hvarpå han i natt så vänligt visste ställa mig tillfreds och hade skam nog att frukostera på Örnungen och hålla tillgodo sex buteljer förträffligt vin, en kruka drufvor, apelsiner, m. m., hvilket allt jag i min fördömda godtrogenhet trugade på honom. Det var en satans karl! Jag önskade jag hade honom emellan mina ramar!” Rosenberg utsträckte armarne och skakade de knutna händerna. Men nu var det ingen fara; ty så mycken erfarenhet hade Gabriella hunnit inhemta, att hon visste att en vrede, som börjat utgjuta sig i ord, snarare går öfver än den, som är stum. Utan att Rosenberg ens visste derom, hade Gabriella så oförmärkt steg för steg återfört honom till huset; och innan en timma förflutit, hade hon bragt det derhän att kaptenen, ehuru det ännu jäste inom honom, likväl måste skratta åt jaktlöjtnantens list och alldeles emot sin vilja beundra hans skarpa, uppfattande blick, som med ens förmått genomskåda gubben Haraldsons plan. ”Och dessutom är förlusten pappas och icke din, det sade han sjelf! Ty hade icke han visat tulljakten vägen, skulle hon ej i mörkret hittat på er. Men stor sak i det som är förloradt – nu ska vi tänka på det som är qvar.” ”Qvar? det lär väl inte vara något! Förmodligen har det gått på samma sätt med sidenpackorna i andra hålan.” ”Det tror hvarken Birger eller pappa att de kunnat hinna med på den korta tiden, om de än vetat hvar hon fins; och nu är det så mycket mera skäl att tro att de ej haft spaning derpå, emedan ingen visitation skedde på morgonen, och hunden icke heller gick åt det hållet. I alla fall, efter hvad pappa säger, ligger detta gömställe mycket längre bort.” Rosenberg fann äfven möjligt, till och med sannolikt, att sidenpackorna ännu funnos i behåll; men knuten var huru man skulle få dem bort, i händelse de verkligen icke redan voro i tullsnokarnes klor.
Om jag ej bedrar mig, ligger just nu på bordet ett betänk., hvari Utsk. sjelf omförmäler ett sådant förfarande. Hr Cederschjöld har för några dagar sedan, på ett, såsom mig synes, öfvertygande sätt, utvecklat, det grundjagens mening är, att Ständerna skola tvenne gungor hafva varit ense om en grundlagsförändring, innan deri värdering. Jag tror mig således ej hafva handlat mot grundlagens mening eller praxis härstädes genom den propos., jag äskat. H. Ex. Hr Gr. o. La ndtm. hemställde, om It. o. Ad. behagade som sin gemensamma tanka förklara, att Ståndet anser flera Utskrs sammanträden med hvarandra ej böra genom stadgande i grundlagen förhindras. Hopades ja. 5:te punkten. Hr Hjerta, Lars Joli,: Denna punkt synes mig vara en af de vigtigaste i hela förslaget, och jag tror, att Constit. Utsk., till vinnande af det stora ändamålet att på ett rum sammanföra Stånden, valt ett klokt sätt, då det komjne att bero på Ståndens eget godtfinnande att sammanträda; men jag tror, att Utsk. genom denna redaction paralyserat det goda syftemålet, då Utsk. ansett nödvändigt, att för dessa sammanträden fordrades alla fyra Ståndens beslut. Jag anser, att sammanträdandet på ett rum bör bero på öfverenskommelse Talmännen emellan; i annat fall skulle kunna hända, att vid frågan om Ståndens sammankomst långa discussioner uppstode om nödvändigheten deraf eller icke, hvarigenom mycken tid skulle borttagas och hinder läggas för det ändamål, som åsyftas. Jag har äfven en annan anmärkn. att göra vid Utskrs förslag.
Men då hvarje lag förutsätter en annan möjlighet, nemligen att hvar och en begagnar den till sin förmån, och ingen myndighet lärer döma efter de onämnda förutsättningar af billighet, hvilka ligga i lagstiftarens känsla, utan efter den skrifna lagens klara ordalydelse, så nödgas jag anse det för en stor brist i Utskottens förslag, att, med intet ord något korrektiv mot ofvan antydda förtrycks utöfvande blifvit stadgadt. Under diskussionen inom Utskotten förutsatte en och annan talare en jemn fördelning af den gamla fattigvårdst,ungan samtidigt med roteindelningen. Författningen säger ingen ting derom. Andra hänvisade till möjligheten att i besvärsväg vinna rättelse. Alen när delningen lagligen, genom pluralitets beslut tillkommit, hur skulle den kunna på bevärsväg ändras? Då författningen i formelt hänseende blifvit iakttagen, och beslutanderätten i sak tillhör församlingens pluralitet, som deröfver beslutat, kan väl icke detta beslut, af någon auktoritet på blotta billighetsskäl upphäfvas eller ändras. Jag anser dock icke omöjligt i att, högre auktoriteters, t. ex. Konungens Befallningshafvandes hand lemna korrektivet mot den lara, som en obillig roteindelning kan medföra, och föreslår i detta hänseende, att om den Kongl Förordningens 2 §. behöfver en sådan förändring, sorn Utskotten föreslagit, dock tillika må tilläggas: Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, M 20. 17 Om någon det fordrar, skall socknestämmas beslut härom underställas Konungens Befallningshafvande, som eger tillse, att indelningen icke leder till någon rotes obilliga betungande. §. 4. Motionären, P. Gabrielsson yrkar, att den föreskrift må meddelas, att “föräldrar och barn skola, i män af behof, ä ena, samt förmåga ä andra sidan bidraga till hvarandras försörjning. Saken synes så tala för sig sjelf, att deremot intet varit att invända. Man har icke heller nekat behöfligheten af ett, positivt lagbud i detta syfte; öfverträdelserna af det kända sedebudet äro olyckligtvis inom värt land dertill alltför talrika och uppenbara.
Och nu var han ändtligen där och behöfde ej längta mer. Nu kunde han hela dagen ösa fröjd med fulla händer ur aldrig sinande källor. Men Sankte Per hade ej varit i paradiset i fjorton dagars tid, förrän det hände, att en ängel kom till Vår Herre, där han satt på sin stol, bugade sig sjufaldt för honom och sade honom, att en svår olycka måtte hafva kommit öfver Sankte Per. Han ville hvarken äta eller dricka, och hans ögon voro rödkantade, som om han ej skulle hafva sofvit på flera nätter. Så snart Vår Herre fick höra detta, stod han upp och gick för att söka Sankte Per. Han fann honom långt borta i en utkant af paradiset. Han låg på marken, som om han vore för utmattad att stå, och han hade rifvit sina kläder och strött aska i håret. Då Vår Herre såg honom så bedröfvad, satte han sig på marken bredvid honom och talade till honom alldeles så, som han skulle gjort, om de ännu hade vandrat omkring nere i denna världens bedröfvelse. »Hvad är det, som gör dig så sorgsen, Sankte Per?» sade Vår Herre. Men sorgen var Sankte Per alldeles öfvermäktig, så att han förmådde ingenting svara. »Hvad är det, som gör dig så sorgsen, Sankte Per?» frågade Vår Herre på nytt. Då Vår Herre upprepade frågan, tog Sankte Per sin guldkrona af hufvudet och kastade den till Vår Herres fötter, liksom för att säga, att han ej ville ha någon del vidare i hans ära och härlighet. Men Vår Herre förstod nog, att Sankte Per var så förtviflad, att han ej visste hvad han gjorde, så han visade ingen vrede emot honom. »Du får ändtligen säga mig hvad som plågar dig,» sade han lika saktmodigt som förut och med ännu större kärlek i rösten. Men nu sprang Sankte Per upp, och då såg Vår Herre, att han ej endast var bedröfvad, utan också vredgad. Han kom fram emot Vår Herre med knutna näfvar och gnistrande ögon. »Nu vill jag hafva orlof ur din tjänst,» sade Sankte Per. »Jag kan ej stanna en dag längre i paradiset.» Och Vår Herre sökte lugna honom, såsom han fått göra många gånger förr, då Sankte Per hade brusat upp.
Sedan härefter R. o. Ad. bifallit, att 84 § skulle först företagas till afgörande, samt ansett öfverläggningen om såväl denna som 83 § fulländad, hemställde II. Ex. om II. o. Ad. bifölle 84 §:n och besvarades denna propos. med blandade ja och nej; hvarefter II. Ex. hemslålde om R. o. Ad. ansågo de emot samma § gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, och då härvid åter ropades ja och nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Uppå sedermera framställd propos. ansågs jemväl 83 §:n på grund af de deremot gjorde anmärkmr böra återremitteras. §§ 85, SG och 87. Sedan undert. Ridd.-Sekret, tillkännagifva, att Presteoch BondeStm bifallit dessa §§, blefvo desamma af R. o. Ad. bifallne. § 88. Undert. Ri dd.-Sekret. tillkännagaf, att PresteOch BondeStm bifalllit äfven denna §. Frih. Cederström: Måhända bedrager jag mig, men mig vill det synas, som hade Utsk. i delta förslag gått något för utförligt Dun 14 Maj e. m. 479 tillväga vid upställning af det stadgande, att Ståndspersoner eller embetsoch tjenstemän skola deltaga i Taxetings-komitéerna för Stockholms stad. Sådant kan visserligen vara ganska önskligt 5 men jag inser icke lämpligheten deraf, att dessa personers ställning i samhället skall så klassificeras och uttryckligen angifvas, som Utsk. gjort. Utsk. liar nemi. sagt: ”10 Ståndspersoner eller embetsoch ”tjenstemän, som icke till något RiksSlånd höra, hvaraf 2 från de ”förvaltande verken” etc. Hvartill skall det tjena, att bestämma förhållandet så noga? Jag tror det varit nog, om Utsk. endast sagt: ”10 personer, som icke höra till något RiksStånd.” Ty det måtte väl redan i sig sjelft vara ett mindre riktigt språkbruk att säga: ”Ståndspersoner, som icke till något Riksstånd höra”.