Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande deremot den del af Sahlströms motion, som afser, att reservhemman, hvilket ingått i skjuts-entreprenad, skulle, så länge entreprenaden fortfar, utgöra kronoskjuts i likhet med hållhemman, så vida det förra icke till entreprenad-kostnaden lemnade högre bidrag, än det sednare, får Utskottet fästa uppmärksamheten derpå, att, som skyldigheten för reservhemman att in natura utgöra skjuts genom skjuts-entreprenads tillvägabringande upphör för den tid, entreprenaden eger rum, anledningen, hvarför dylika hemman i allmänhet äro ifrån utgörande af kronoskjuts befriade, eller att deras hästar böra för skjutsning af resande hållas i beredskap, i och med detsamma icke vidare förefinnes; och som, enligt hvad Utskottet blifvit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vts/iollcls Utlåtande, N.-o 121. 1» nieddeladt, rese rvh em man, oaktadt nämnda förhållande, uti uppkomna tvister förklarats fortfarande vara från utgörande af kronoskjuts befriade, föreslår Utskottet vördsamligen, att Rikets Ständer må till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, att stadgas måtte, det reservhemman, som i skjutsentreprenad ingått, skall, så länge entreprenaden fortfar, utgöra kronoskjuts i likhet med hållhemman, så vida reservhemmanet ej bidrager till entreprenad-kostnaden i högre mån än håll hemmanet. Hvad vidare beträffar sjette hufvud/rågan, eller om förhöjning af vagnslegan, i hvilket afseende yrkanden blifvit framställde af Riksdagsmännen Ola Perston och Per Pålsson, så och med afseende å den förhöjning i skjutslega!!, Utskottet här ofvan föreslagit, finner Utskottet sig ega skäl att afstyrka den föreslagna förhöjningen af vagnslegan. Slutligen går Utskottet att meddela Utlåtande öfver den af Riksdags-fullmäktigen Nils Andersson, i sammanhang med hans motion rörande skjutsningsväsendet, gjorda yrkande, att ersättning för resor i embets-ärenden skulle utgå efter en förändrad beräkning, så att den åtnjutes endast för det antal hästar, som verkligen behöfver begagnas.
– Jag tyckte, det var jäkla vackert altihop, sa’ han. – Tyckte du det? sa’ Ling. Häm. Du är bestämdt för god för den här verlden. Köp dig ett par blå glasögon med det första. Annars kunde du hitta på att få igen synen. Berling tittade på Ling igen. – Hvad fan är det åt dig? sade han. Jag tror, att du är arg. Ling var verkligen upphetsad. En indignation, som var ovanlig för honom, lyste ur hans ögon. – Har du lust att bli nihilist? sade han. Berling tvärstannade. – Jag tror, du är galen? Då tog Ling den andre i axlarna, ruskade honom och brast i gapskratt. – Ah. Det är bara skoj, begriper du. Gamla gosse? Du har ju tenterat i dag, vet jag. Kom nu, så äta vi middag tillsammans. Och så tar du fram en liten halfkanna? Hva? Eller två om det kniper? Jag skall hålla tal. Ett för den akademiska kåranden och ett för fan och hans mor. Kom nu bara. Middagen åts, punschen dracks, och munterheten stod högt i tak. Men kl. 12 på natten, strax innan sälskapet bröt upp, reste Ling på sig, knackade i bålen och yttrade följande minnesvärda ord: Jag har altid tyckt om Upsala. Men i synnerhet har jag älskat Upsala i festdrägt. Den sanningskärlek, det frisinne, den flärdlöshet, som vid dylika tillfällen besjäla vårt samhälle, äro i sanning beundransvärda. Hvad jag i dag har varit vittne till, skall jag aldrig glömma. M. H. Snabba äro lifvets högtidstunder, liksom toner försvinna de, som skalden säger. Häm. Må emellertid den gamla Upsalaanden aldrig dö. Ett lefve för det gamla, evigt oföränderliga Upsala. Lefve det. Hurrah. Och härmed nådde – som det sedan stod i festreferaten – den minnesvärda 30 April 1879 sitt slut. I två år stannade Grane på Broby, innan han lyckades få medel att återvända till Upsala. Och när han återkom dit, var han mycket förändrad.
Man lior besinna, att det här skulle bero af hvem som helst att, blott på grund af egna föreställningarom förment smädelse mot sig, belägga en annans egendom med qvarstad; och detta är väl en så stor magt, att missbruket deraf, åtminstone genom skyldigheten att ställa borgen för kostnad och skada, bör hejdas, och för min del förstår jag ej, huru man kan bestrida billigheten deraf. Hr Rosenblad: Då det brott, författaren, i händelse han blir fälld, begått emot åklagaren, eller den förnärmelse käranden lidit, just ligger i sjelfva skriften, så skulle denna förnärmelse blifva ytterligare befrämjad, om, under den tid rättegången varade, skriften finge fritt föryttras, efter att, såsom föremål för ett allmänt åtal, hafva vunnit större begärlighet. I följd deraf, och ehvad käranden vunne eller icke vunne sitt syftemål att få författaren fälld, kunde han ej komma att tillgodonjuta fullkomlig rättvisa, emedan den hufvudsakliga förnärmelsen redan blifvit verkställd genom utspridandet af de många exemplaren af skriften. Målsägandens rättighet att belägga en skrift med qvarstad är således ett af de vigtigaste vilkor för hans skyddande mot förolämpningar i tryck; och nu är frågan, huruvida detta vilkor bör vara underkastadt förmågan att ställa borgen för en möjligen blifvande ersättning, i fal! käromålet ogillas. Skulle det stadgas, så komme den fattige, som ej kan anskaffa borgen, att ställas i en helt annan kategori än den förmögne; och hvad beträffar, att mai) ej skall kunna erhålla qvarstad i andra civila mål, utan att ställa borgen, så.får jag hemställa till Hr Dalman, som är verklig jurist, hvilket jag icke är, huruvida han icke känner, att i mångfaldiga äganderättsfrågor, t. ex. i tvister om skogsparker, käranden har rätt att begära qvarstad å skogen, så att icke misshushållning dermed må äga rum, oaktadt förre innehafvare!! derigenom mycket hindras i sin fria brukningsrätt, och om icke en sådan qvarstad af domstolen kan beviljas, utan att någon borgen blir ställd. Hr' Dalman:
Dm ii iTutiii éé fn, hafva haft inträde, kan jag ej i filin väckte motion misstänkas för väld eller egennytta; nogsamt har jag ofta hördt omtalas den stora företrädesrätt äldre atter genom stadgandet af 1809 års ordning tillkom, den förlust de skulle känna vid en fö,ändring, nödvändigheten ått söka bibehålla nu varande organisation; men jag delar ej denna åhåga aE ett orättvist förträdé om den verkeligen ägda rum. Min rättskänsla säger mig att inom samma Stånds medlemmar böra rättigheterna äfvensom pligterne vara lika, vara gemensamme, och jag är glad finna ett tillfälle högt yttra desse mitt hjertås uppriktige tänkesätt lör se knare inkomQe ledamöter af defta Stånd. Det är undanrödjandtt af de skiljagtigbeter sorn sednare tiders missförstådde politik tillskapat, och en kanhända fortfarande afvund till vårt bestånd^ vår enighet allt städse underhållen, sora jag yrkär. Det är knytandet af ett närmare Samband Ståndsbröder emellan, till uppehållande af ett gemehsatnt fosterlands väl, jag begär j Och förnekande med nöje förmoner, sorn kan hända månge här ännu fästa vid nu varande skiljagtigbefer emellan äidre och nyare Adeln, skall mitt hjerta känna en ljuf tillfredsställelse att hafva yrkat hvad jag tror vara rätt , att hafva begärt lika^ förmoner iör frånvarande som nu ej bär äga någon talan, att ha!va utsträckt tili alla vårä Ståndsbröders bon Riddersmannehs pbgter och rättigheter, stthava fceredt för blifvande ätilingars söner samma tillfälle, att här försvara hvad hvarje Svensk Fri» boren raan äger heligast; Konung, frihet, fo-j Den 11 Junii e, m. sterland; och min hogsta ära blifva, se rättvl-" sa skänkt åt dem, på samina gång den skänkas åt denna min lika Oegennyttiga som med min sanna öfvertygelse för fäderneslandets båtnad och val, grundade motion.
Hans heder, hans välgång skulle vara målet för alla hennes sträfvanden, hennes ögon skulle vara stängda för allt, som skedde utanför den verld, der han lefde och som innehöll hans intressen. — Han skulle få se, att han icke skulle ångra det, om han ville gå in på hennes vilkor. Hon skulle göra hans hem lyckligt och ansedt. Han skulle aldrig behöfva klaga öfver henne, men allt detta blott på ett vilkor, att det alltid skulle vara tre steg emellan dem, tre steg, hvilka gingo öfver en afgrund, som han aldrig finge öfverstiga. Den gamle Curtmann blef högst obehagligt öfverraskad af att plötsligt finna sin utkorade brud, den goda, milda flickan, stå inför sig fast, bestämd, ja hård som en fiende, men som en klok man förstod han, att det icke var värdt att sätta hårdt mot hårdt. — Han hade nog haft en aning om, att Nina hade sin egen, bestämda vilja, när det gälde, men intet af detta hade han väntat sig. Emellertid tänkte han för sig sjelf, att dessa idéer troligen voro en ung qvinnas öfvergående förskräckelse vid att komma in i lifvets obekanta fordringar och förhållanden, och han menade, att om man blott gaf sig tid och gick sakta tillväga, skulle hon säkert bli en lika spak och lydig hustru som många andra, som hade börjat med att göra uppror. Men deri bedrog han sig. Dagar och veckor gingo, och hon var ständigt den samma. — Omsorgsfull, uppmärksam på hans minsta önskning eller befallning, alltid till hands, när han behöfde henne, vänlig, ja, ibland älskvärd och liflig, men med samma iskalla, fiendtliga uttryck i ansigte och hållning, så snart han försökte visa henne den minsta ömhet. En afton, det var i en liten stad vid Rhen, kom det ändtligen till en afgjord drabbning mellan dem. Det var den mildaste vårafton. Nymånen stod på himlen och aftonrodnaden simmade ännu öfver horisonten. Genom de öppna altandörrarna strömmade doften af löf och blommor. Det gick många unga par på promenaden under deras fönster, fastän det redan var natt. Hviskningar och guitarrtoner ljödo der nedifrån.
Fru, som kläder sig efter gamla drägten, att hon behänger sig, här med ett och der med annat, sönderhackadt, fransadt, krusadt, gullbrämadt alamodiskt plagg – det se och le vi åt alla dagar. Jag ändock, för min person, hafver dragit billig medömkan deröfver och låtit mig gå till hjerta, huru den högvyrdeliga Matrona kunde komma till och hållas vid sin ärliga skrud igen. Hafver derföre begifvit mig i hennes Fatebur, igenomletat hennes öfverblefne gamle gömmor och qvarlefde skrin: deruti jag hafver funnit mycket offgammalt, möglot och utnött; mycket bortkastadt halfnött; mycket af godt yrke, men af elake, nu aflagde mönster, hvilket, om det blefve lagadt och omskuret, skulle kläda och skruda väl. Ibland annat hafver jag ock hittat ett temmeligt förråd af smide, silfver och gull, gammalt starkt arbete, men bättre af stick och korn, ännu allmänt förarbetas. Finnas ock, ibland, dyrbara perlor och kosteliga ädelstenar; hvilka alla, om de kommo i en sinnrik konstnärs mästerlige hand, som vet och förstår huru och hvar hvart bör sättas, skickas och stiftas, tvekar jag intet man ju skulle komma en rik och prydelig skrud till väga igen. ”Summan på saken är denna: Jag hafver rönt vårt svenska tungomåls fel och fattigdom. Orsaken dertill hafver jag funnit, att det gamla målet är nedlagdt och kommet i förgätenhet, ja! i så tjock förgätenhet, att nästan ingen mer finnes, som det förstår. Det dock är fullt af allehanda märkeliga betydande ord och ordasätt, hvilke alla, eller mestendels, kunna upptagas, förnyas och så makliga föras i bruk igen. Hvilket icke allenast skulle göra vårt mål flödigt och rikt, utan ock ljuft, fagert och prydeligt.”
Invisningar, om enskilde personers rätt att utfärda; StatsBanco, och LagUtskottens betänkande, återremit. af Presteståndet, s. 578, af Bondeståndet, s. 590. Ytterligare Utlåtande, bif. af Presteståndet, s. 1206, af Bondeståndet, 3. i2io. af Borgarestände, s. 1234. 77 Ännu ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet, III. s. 43j. lagdt till Handlingarne af Adeln, lil. s. 483. bifaf Borgareståndet, III. s, 484, Jord, om användande af den till Städerne donerade; Ekori.Utskottets betänkande, bif. af Pfesteståndet, s. 288. af Borgareståndet, s. 292, återrem, af Adeln, s. 298, af Bondeståndet, s. 302, Nytt Utlåtande, lagdt till Handlingarne af Presteståndet, s, 703, af Borgareståndet, s. 707, bif. af Bondeståndet, s. 724. JordBrukare, angående behofvet af en Fond för, sam genom frost och hagel skada förlora växande glöda; EkonomiUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 142. återremaf Presteståndet, s, 150. bif. af Borgareståndet, s, 272, Ytterligare Utlåtande, bif. af Presteståndet, s. 925, lagdt till Handlingarne af Borgareståndet, s. 952, bif, af Bondeståndet, s, 974, Jordegare, om yrkad företrädesrätt för, till betalning ■ af Brukares lösa egendom; EagUtskottets bellin, kande, bif. af Bondeståndet, s. 549. af Presteståndet, s, 561, af Borgareståndet, s, 568, återrem. af Adeln, s. 576.
Sedan kandidaten styrkt sig med några på ett tefat hvilande blåbär, togo vi Hertha till hjelp och utkastade en plan till skyndsam flygt från Sveen och morgonkaffet, sedan vi först betalt för de lidanden, vi här utstått. Ambrosius väcktes, och då han fick del af beslutet, tände han sin pipa och förklarade sig villig att genast lemna »både Sveen og sveden (svedd) kaffe». Det var en klar frostkall morgon, vattenpussarne på vägen voro isbelagda då vi gingo den 3 kilometer långa vägen till Thonsåsens sanatorium för att dricka morgonkaffe. Vi hade hittills sorgfälligt undvikit närmare beröring med sanatorier och pensionater; nu måste vi in i denna bisvärm, till hvars ära jag färgade mina vandringshandskar skinande svarta i blåbärssaft samt förledde Hertha att göra det samma med sina. Så rustade, uppträdde vi utvärtes modiga inför dessa sommargäster i björnskinnspelsar, stråhattar och alpstafvar, klefvo in i den proppfulla matsalen, skredo fram till disken och sporde om vi kunde få en kaffefrukost. »Eg veit ikke eg,» Då upplät jag min mun på ren skånsk svenska, talade och sade ur djupet af fyra skandinaviska hjertan. »Hvem vet det då?» Detta manliga uppträdande gjorde en märkvärdig verkan; vi erhöllo ett halft löfte om mat och väntade på sin höjd två timmar på kaffe och bredda smörgåsar sedan en välvillig svensk dam, en bekant till kandidaten ytterligare lagt sig ut för oss. Man hade här hemma varnat oss för de höga matprisen på sanatorierna; här tycktes de dock vara så billiga, man rimligtvis kunde begära. Hur skönt der än är i Valders, en skönhet som ej lär glömmas af oss fyra, som skämtande, sjungande och bärplockande drogo förbi dessa väldiga lodrätta fjell, dessa skummande och dansande elfvar och forsar, dessa spegelblanka sjöar och idylliska dalar, så längtade vi dock alla att få återse de majestätiska snöfjellen.
Utskottets anmärkning deruppå, att StalsRådet Friherre Cederström uraktlåtit att i StatsRådet sig jäfva, och ifrån rådslagen afträda, när mål, hvaruti han dels varit Domare, dels klagande part, till öfverläggning och beslut förekommit. På följande grunder ansåg jag mig skyldig att instämma i denna , af en annan Ledamot inom Utskottet, väckte anmärkning. 34 §• Regeringsformen förbjuder tydeligen, att StatsRåd ej må tillika bekläda annat civilt embete. Utan tvifvel måste afsigten dermed vara, att förekomma den collision emellan embeten, den förblandning af olika interessen, som i synnerhet i Konungens Råd bör undvikas. Man säger, att ett förordnande icke är ett beklädande af ett embete, men om missbruk härutaf kunna uppkomma, är det min öfvertygelse, att de grunda sig, icke på dessa oriktiga och tvetydiga distinctioner, utan att de helt enkelt härröra från en persons utöfning af tvenne sådane Embeten, hvilket förhållande, nemligen utöfningen, inträffar så väl genom blotta Den 27 Maji. 449 blotta förordnanden, som genom ett verkligt beklädande. Ingen lärer kunna neka, att, sota jag nyss sade, sådant kan medföra skadliga verkningar, och åstadkomma missbruk af arbitrage magt. Det enda medel, att förekomJ ma anledningar härtill i dylikt fall, är således, att den Embetsman, som utöfvar tvenne sådane befattningar, icke i den ena befattningen deltager i rådslagen i de mål, der han i den andra befattningen varit Domare eller Part. Det är ensamt på dessa skäl jag ansett min pligt för iakttagandet af grundsatsers helgd och den säkerhet man af deras utöfning har rätt att fordra hafva ålagt mia:, att i den gjorde anmärkningen instämma.
Stockholm den 14 November 1859. Pä f. d. diligensbolagets vägnar: C. F. Horn. (Sigill.) b) Att Kamereraren Herr .Joli. Äng. Furstenhoff, efter numera uppnådde 59 lefnadsår, hvaraf 22 blifvit använde i diligens-inrättningens mellan StockholmGöteborg och Helsingborg mödosamma tjenst, derunder ådragit ett sjuklighetstillstånd, sorn på de sednare åren allt mer och mer förminskat hans tjenstbarhet och gjort honom oförmögen att åtaga sig något slags arbete, intygas, sä väl pä min förut aflagda embetsed, såsom ock med denna min edeliga förpligtelse: sä sanni mig Gud hjelpe till lif och själ. bekräftas. Stockholm den 12 November 1862. Carl J. Sandahl. Med. Doct., Chir. Phil, Mag:r JW 231. Af Herr SllIHlVfl II.S0JI Om anslag till påbörjande af norra stambanans anläggning, i enlighet med äldre förslag, öster om Sig tuna/jer den direkte till Upsala m. m. "Vid uppmärksam genomläsning af den delen utaf Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 25 innevarande November, angående Statens jern vägsbyggnader, hvilken handlar om norra stambanan, kan man omöjligen afvärja det intrycket af dess oväldig» ompröfning, att första afdelningen uti ifrågavarande punkt utgör den mest slående och öfvertygande vederläggning af den sednare samt det slutresultat, hvartill Kongl. Maj:t kommit, i afseende pä denna stambanas rigtning och ändamål. Denna afdelning omfattar all den utredning af frågan, som förekommit intill den 7 sistlidne Mars.
Andersson hos Borgare-Ståndet väckt en till Stals-Ulskollet remitterad motion, deruti anhålles, att, sedan Kongl. Majit behagat i Nåder tillåta att, för islåndsättandet och förbättrandet af Warbergs hamn, de materialier, som Warbergs raserade fästningsverk lemna, skulle få användas, och hvarigenom en betydlig nedsättning uti den, enligt Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelnings upprättade förslag, beräknade koslnadssumma 4i>552 R:dr kunde ega rum, Rikets Ständer mätte, för ifrågavarande ändamål, bevilja, eller hos Kgl. Majit förorda, ett bidrag af r0,000 R:dr Banco," förmodande Motionairen, tillgång till desse medel, i händelse Rikets Ständer i önskningsväg understödja den nu gjorda begäran, vara att påräkna, antingen af det utaf Kongl. Majit till allmänna byggnadsföretag äskade anslag 5oo,ooo Ridr, så vidt detta bifalles, eller å Nionde Hufvud-Titeln, i den moa tillgångarne sådant medgifva. Och har Herr Andersson, till stöd för sin ofvannämnde anhållan, i öfrigt åberopat Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, vid senaste Riksdag, rörande samma ämne, då afgifne Betänkande Nio 2^. Sedan Kongl. Majit vid innevarande Riksdag uti Dess Nådiga Proposition, angående Siats-Verkets tdlstånd och behof, af Rikets Ständer äskat ett anslag af 100,000 Ridr i fem år, för att användas till lättade vatteneummunicationer och andre allmänna arbeten samt uti Stor-Amirals-Embetels 3:dje Afdelnings förslag lill nya hydroteebniska arbeten och företag, sorn ligger till grund för den Nådiga Propositionen, finnes jemväl för Warbergs hamn-anläggning upptagen eu summa af 4*>ooo R:dr, så lärer, i händelse Kongl. Majit anser ett sådant hamnarbete vara af behofvet ountl - 6 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 1$3. gängligen påkalladt, Kongl.
N. S (har erlagt befordringsafgift såsom vice och comm. landtm.) 1809 100 20 12 287 Landtm, aiiscultanten N. T (har till fullo i förskott inbetalt retroactiv afgift.) 1822 .84g 10 10 20 Landtm, aiiscultanten N. V 1815 10 16 — 26 — . Landtm, aiiscultanten N. X (mot halfva afgifter.) 1815 — 5 — 1 8 .3 Summa B:co R:dr • • • • • | 22Ö| IO7 | 4°| 13| 262 1 8,4 | 655| 4 Anordningens belopp af den 8 sisth December afgår med 35o ' 2 Öfverskott, som härhos öfversändes den Januari 1846. Formulär för Öfverclirecteurs-embetets redovisning (för år 1846.) Delägare. Årsafgifter. Hela uppbörden för år 1842. Understöd. Understödens belopp efter 00 (i5o) r:dr . för hel. Omkostnader för skrifmaterialier m. m. > S 3 *- 1 , S **s O t-f '■+) >Tft n> r sr g SJ © rr B0" H* l-f, • < & >—< T) ST c 0 3 P s* fil ►1 tc r* p“ 8 I O 6 To 5 IO 4 T O 3 I O S To I I O Summa, N. N. Län N. O. Län N. P. Län &c. 6 4 2 R:dr a55 160 e « p • 20 — 2,’ne pensioner från alimanna Indragningsstaten Gi5 48 6)5 45 Influtna gåfvoi till föreningen af N, N..
Jag stod ännu och funderade uppå herr S., Militairen och Förvaltaren, då Friherrinnan, hvilken härunder betraktadt mig, inföll: "Jag undrar sannerligen ej öfver din häpnad Mathilda, att i den der costumen möta en ung karl, se dig dock i spegeln." Jag kastade nu ögat dit, och med en väl ganska fin och ganska snygg, men likväl ganska öfverflödig nattmössa, ditto en högst legert påsatt morgonhabit, stod jag nu pionröd i lebens grösse, skådande min egen värda person; Friherrinnan drog på munnen: "skynda dig nu att litet omsorgsfullare rangera din toilette, ty i ögnablicket tillsäger Annette om frukosten, den vi naturligtvis såsom vistande i ett hus, gemensamt med S. skola intaga." "Ach! får jag ej lof att derifrån uteblifva?" "Hvilken nyck, och till hvad ändamål? du vet Mathilda lilla, sådant der pryderi blir mig aldrig i smak." Jag flög nu att ombyta drägt. Qvarten derpå inträdde Annette med frukostbudet, hvarefter Friherrinnan och henne i hamn och häl, jag gick att en par rum derifrån intaga den nämnde dejeunén. Här stod nu lutad emot en fönsterpost, den förskräcklige Herr S. Vid vårt inträde närmade han sig Friherrinnan, för hvilken han än yttermera gjorde sin vördnadsfulla bugning. "Mamsell Sommer", "Herr S.", presenterade oss Friherrinnan, hvarvid vi åter tigande gjorde hvarannan les honneurs. Till min stora glädje upptogo nu så väl anrättningarne, hvilka genast tillgrepos, som de samtal hvilka af Friherrinnan stundligt underhöllos, så lyckligt hvar och ens tankar, så äfven jag småningom glömde hela förtreten af nattmössa, morgondrägt och förlägenhet.
Papper under arbetp från föregående året 4,470: Summa 358,524: 11. 3 ,nO !'Jl O • • • • « . .lil .m Imil U/i lo i Vj ... ' — .7 .4-f. :»b • ' . • i 2:o Brukets Bakning med Iiåne-Afdelningen. :T>f>iai^/hnO ofrjmlili Debet. .i; ;|t0.« • • • o'-;-''' hi-.e: - 1 >t Värdet af under året till Banken lefvereradt papper •• • 39,306: 36. 2. Främmandes insättningar till liqvid med Bruket . - • • •- • • 13,766: 2g. - Summa 53,073: 10. H. ... v iti/i —1 56 Kredit. ■0 Förskott till Bruksdriften under året 48,000: — Värdet af lefvereradt papper utöfver beloppet af Låne-Afdelningens förskott 5,073: 10. 2. Debet. Papper under arbete från föregående året 4,470: Egentliga kostnaden för Papperstillverkningen: Allönings-utgifter: Ordinarie aflöning 13,489: 28. 2. Rudimaterier: Lin och blånor 2,254: 32. Använde Inventarier: Mellanläggspapper och Filtar 522: 36. — Lamp-, Linoch Bom-olja. 692: 46. — Ved och Kol 1,574: 14. Omgöring af formar m. m 346: 38. 5. Nybyggnad och reparationer . • •••«• 4,071: 31. 6. Utskylder, skrifmaterialier, postporto m. m 3,052: 32. — Medikamenter och läkarevård 814: 12. 3. Pensioner och fattigvård Reseoch traktamentspenningar. Vinst af Pappers-tillverkningen 24,245: 20. 5. Kredit. Värdet af färdiggjordt papper: