Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherre Cederströ m har widare fästat deh uppiiiärksamhet wid Banco, UtskyrletS yttrande: huruledes, as den >»og allmänr öswerklagade fwärigher i allmänna och enskiidca pen, ninge-liquiöcr, som sig skall förete, genom Götha Canal, Lonroirsts i Götheborg pä Banken utfärdade smärre Assignarioner; rik! och »ned Fem Riksdalers valeur; Banco-Urskorrer . alstedt nödige, att till förekommande af widare klagan i denna delen, rick Herrar BancoFullmägtige blifwer öfwerlernnadr, ar c pä rjenligcsärc söka forma Canal-Directionen, till sÄ beskaffad tillämpning af^ dest genom Dis.oncReglemenrers io §. för sä smä Assignaciokwrs urglswande, erhällne tiUärclse, dec hädanefter ej nägre Assignarioner pä mindre Gumina än 20 R:dlr blifwa utfärdade, i likhet med der begiswande, som de skrivare Disconretne före verra mgäcc: Herr Friherre Cederström önskar weta, "hwad Utskottet menar med alt pä rjenlrgr särr, som orden lyda, förmä Directionen till sä beskaffad tillämpning af des' genom Reglementet erhällne tillätetse att utgifwa Sedlar, att hädanefter inga Assignationer pä mindre Summa än Tjugu Riksdaler blifwa utfärdade; i likhet med det degif, wande, söm de Private Disconlerrne före detta insätt;" äfwensom Herr Friherre Cederström ansie "wigtigt arr weta, frän hwad tid de Private Disronterne ingått pä nämnde begifwandeN Af »984 Den 2Z Julik. Af nästan samtelige Ledamöternes, ifrån hwar sin Landsort, till Banco-Utskottet framförde sa be, skaffade klagan, som ofwanförmäles, har Utskottet icke bordt lemna densamma utan ali uppmärksamhet:
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. det sednare af de i Utskis mein. framställda alternativa förslag till beslut. Till pröfning företogs Const.Utsk:s den 12 oell i5 dennes på bordet lagda mern. N:o 108, i anledn. af RiksSltns yttranden rörtde Const.Utsk:s mern. Hr Rosenblad, Bernh.: Då man uti de vigtiga frågor, som röra förändring af grundlagarna, isynnerhet bär att vänta klarhet och tydlighet i framställningssättet, så är det otvifvelaktig! blott inskränkthet i min omdömesförmåga, som gör, att jag några gånger saknat den klarhet och det sammanhang emellan premisser och slutsatser, som man företrädesvis önskar sig uti ett utlåt, från Const.Utskottet. Denna saknad, hvilken, såsom jag nämnt, otvifvelakligt endast är en följd af inskränkthet i min omdömesförmåga, erfar jag äfven i afseende på detta betänkande. R. o. Ad. förklarade, såsom dess gemensamma tanke, dels att 2:ne mindre betydliga ord borde borttagas och dels att ett tillägg borde äga rum, till förtydligande af den mening, som Utsk. hade uttryckt uti sitt grundlagsändringsförslag. Det var jag, som framställde förslaget hos R. o. Ad., och jag hade den lyckan att se min mening gillad af Ståndet och icke motsagd af ordföranden i Const.Utskottet. Nu finner jag likväl att Const.- Ulsk. yttrat en sådan mening: ”1 anledn. af R. o. Ad:s först omförrnälda anmärkn., bör Utsk. erinra, det de anmärkta orden ”inom sig” äro upptagna utur den af R. St. vid innevar. riksdag antagna redaetion, och att deras intagande deruti enligt Utsk:s lanke utgör en verklig förbättring af i5 §:ns första mom. i Riksd.Ordn., såvida man anser dess mening verkligen vara, alt ingen, som icke tillhör allmogen, skall kunna till riksdagsman för BondeSt. väljas.
Bränwins-bränniagens urölwande , hwarigenom en hwar kun» de fä begagna sigås dennc rättighet ri! sit husbehof, men at derjämre mätte förckommas den oskäliga Bränwins-rilwerkntng, som någre genom större Bränneriers Inrättningar idkat, som medtagit et ansenligt SpannemalS förråd, hwarigenonr särdeles i de sednare arén man warit försatt uti yttersta bekymmer om nödig brödföda för Allmänheten, och at derjämre afgisten för BränwinS, bränningen, hwilken Stats-Werket omöjesigen kan umbära, matte bestämmas pä et sätt, at den säkrare utgär och ak, i händelse af mistwaxtar, Kongl. Mgsit sann sig söranlaten lil större eller mindre den tillätna BränningSkiden inskränka, afgiften icke deficomindre i det närmaste borde utgå, sa har Hemliga Utskottet af sädana skäl trott Kongl. Majtt Sjelf ansett defia 6onrrsä:er uphäfna, och således ingen betänklighet haft förändra BränwinsBränningen, pä et sätt, mera öfwcrensstämmande med MmanherenL önskan och bcqmamligheter ochKgl. Ma>:ts Nådiga afsigter. Hins Lxeellsnce Grefwe Mauril trodde ej finna uti Hemiiga UlskottetBe. tänkande stadgadt, huruwida Bränwins-lmmporrsn stölede» more tikaten, likasom i händelse man ägde et större Hemmantal under eger bruk och uti en by beläget, an s hela Hemman. Hans Lxcsllence äskade uplysning, huruwida man för det öfwerskjmande Hemmantalet skulle asgifkrn erlägga, utan nägon Bränvingsfrihet derföre.
Vid delta förhållande och på det inqvarteringsvärdarne, för den förplägning och det fourrage, sorn lemnäs, måtte af de för ändamålet anvisade medel beredas full ersättning, hvartill de synas så mycket mer berättigade, som passevolance-medlen, hvarigenom indelte Soldatens underhåll, vid tåg till mötesplatser m. m., bekostas, icke äro Statens, utan, enligt Kongl. Kungörelsen den 27 Mars i83o, tillhöra Rustoch Rotehållarne, hvilka of tast sjelf ve äro' inqvarteringsgifvare; får Utskottet vördsamt föreslå , det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att högstberörde Kungörelse af den 27 Augusti 1816, så vidt den angar bestämmandet af omförmälde ersättning, måtte sålunda ändras, att Rikets Ständers Deputerade vid de årliga Markegångs-Taxornes upprättande må å Taxan uppföra värdet i rund summa, af så väl dagportionen, inberäknadt brödet, sorn rationen för tågande trupper och hästar, på det sätt, att i dag-portionens värde ingår, ej allenast hvad beståndsdelarne af portionen verkligen kosta, utan äfven kostnaden för vedålgången, kärfens begagnande med mera, samt alt det portionsoch rationsvärde, sorn sålunda bestämmes, mätte, i likhet med hvad Rikets Ständer vid de 2:ne sistförflutne Riksdagarne 1 underdånighet begärt, vara oberoende af den, enligt Kongl. Kungörelsen den 20' September 1815, Kongl. Majus och Rikets Kammar-Collegium tillkommande granskningsoch pröfnings-rätt af Markegångs-taxorne, i hvad Kongl. Maj:ts och Kronans rätt rörer, samt följaktligen ej kunna af Kammar-Collegium' jemkas och nedsättas. Dock varder delta till Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfvevlemnadt. Stockholm den 17 April i83^. STOCKHOLM, Ecksteinska. Tryckeriet, i834- Allm. Besv. och Öccon. Utsk.
Erik inne och hans ögon häftade vid Stellas, liksom han velat inprägla hennes bild så lifligt i sin själ, att minnet måtte bli för honom en vältalig tröstare för hela lifvet. Eller det var liksom han i ett enda tag velat dricka sällhetsbägaren, för att sedan sakna all sällhet för lifvet. – Min vän Erik tror liksom min vän Irene, att Stella skall dö? – Ja, min Stella, så är det jag tror – svarade Erik, för hvilken öfvertygelsens sanning nu, om nånsin, var mer än falska tröstegrunder, som ingenting trösta. Det var dock inom honom en helig glädje, att Stellas ögon bevittnade sansning. Han tyckte sig i hast känna hos sig en öfverjordisk kraft ... den att kunna bereda Stella till döden, om hon så önskade. Men med en min, gom icke ens saknade jordisk skälmskhet, sade Stella: – Och Stella, som nu tror olika med Erik! Irene vet hvad jag sade. Jag tror, att jag skall lefva. – Och hvarföre tror Stella så – sade Erik, på hvilken Stellas ord icke verkat behagligt, emedan de innästlade ett skenbart hopp i hans hjerta och sålunda begynte nedrifva den sorgligt sköna försakelsens byggnad, vid hvilken han redan var van. – Emedan jag hade en dröm. Jag såg tre ... du vet hvilka de voro ... som hade beslutat, att jag skulle lyda dem. Ja de beslöto, att jag skulle lyda dem. Och hvad ville de? Att jag skulle lefva. Och jag tyckte att det var omöjligt att vara olydig emot dem, då de så fast beslöto. Och deras makt var stor, så att de äfven kunde utföra hvad de beslöto. Och för deras beslut fick jag buga ... jag måste lyda och lefva. Ännu mera insmög sig det vanskliga hoppet i Eriks bröst, men han hade ondt deraf och han böjde sitt hufvud emot handen. Äfven till Irenes bröst hade hoppet hittat väg, men som qvinnans bröst är hoppets hem, så verkade hoppet hos Irene blott behag. Det varade en tystnad, icke just kort. Slutligen sade Stella med en mindre svag röst än hittills: – Ja ja, tron mig!
Höghet KronPrinsen i underdånighet utbad sig, att om ej förr, enär denna Herrar Officerares m. fl. Uniformer kunna anses utnötta, de då mätte erhålla Uniformer mera enliga med deras och Randetg tillgångar, således utan allt Guld och Silfver, hvilken kostnad i alla fall ej kan utgå annorledes än igenom öfrige Medborgares betungande Jag är fullt och fast i den öfvertygelsen, att om dessa för Arméens Herrar Officerare med flera så tryckande utgifter, igenom det föreslagnas afskaftände, försvinna, den derigenom dem tillskyndade behållningen vida pkalj öfverstiga den Lönetijlökning dem skäligen skulle kunna tilläggas. 3:0 De Jedsamheter, som nästan vållats hvar pch en Resande, hvilka antingen haft Sällskap eller Betjent, och endast varit i behof afen Häst, gedan Kongl. Majrts Nådiga Förordning, angående Krono , Kungsoch Gästgifvarskjuts, af ien 38 Junii 1809 utkom; äro i så daglig påt 218 Den 5 Jannarii. minnelse, att de ej för, åtminstone någon Resande, behöfva erindras. 6:te Puncten af nämnde Kongl. Förord^ ning bjuder: Efter en Häst må icke åka mer an en Person jemte den skjutsande: Häraf följer, att den som medhar Betjent, måste för dess fortkomst taga serskildt skjuts, ehuru den Resande är Jberåttigad, enligt 20 §. i Kongl. Aiajtts Nådiga Förordning af den 11 December 1766, att få medföra en tyngd af 20 Lispund eller ett Skeppund.
Ännu en liten tid af frånvarelse, och jag är i dina armar, vid ditt trogna hjerta. O huru ljuft blir icke återseendet af dig! Huru mycket skola vi icke ha att säga hvarandra! Farväl, farväl! bered dig att snart med öppna armar ila mot Din Evigt tillgifna vän. Mathilda B. Magister D. till Häradshöfding R. Upsala d. 4 Febr. 1831. Min Hedersbror! Du har skrifvit mig till. Hvilket mirakel! Kom du då ännu ihåg att du hade en vän i Upsala? Kom du ännu ihåg din gamla Skoloch Akademikamrat? Jag hade redan uppgifvit allt hopp att mera höra af dig, och då jag skrifvit tre bref förgäfves, kan du vara försäkrad att jag inställt det fjerde om jag ej oförmodadt af dig fått en vink om korrespondancens fortsättande. Jag vill just icke smickra dig med att jag blef glad då jag erhöll din skrifvelse, ty då blir du för mycket egenkär; jag vill blott tala om min öfverraskning vid dess emottagande. Jag satt på Tidlunds källare, med en cigarr i munnen och ett glas punsch framför mig, sysselsatt med läsning af Aftonbladet, Journalen och flera från Stockholm ankomna tidningar, då en källargosse steg fram till mig och räckte mig brefvet från dig. Jag blef i början litet förtretad öfver att gossen afbröt min lecture, och ej kunde vänta tills jag slutat; men min vrede försvann hastigt då jag kastade en blick på utanskriften och igenkände stilen, din stil, min Ludvig! Du skulle ha sett huru jag då sprang upp af stolen, slog ihop händerna och hoppade, så att Magister C som satt vid samma bord, ropade: ”Är du tokig, bror? Det der brefvet måtte vara från din älskarinna efter du blir så glad?” – ”Nej vist icke,” svarade jag, ”men det är från en barndomsvän af hvilken jag längesedan trodde mig vara bortglömd.” O du lieber himmel! hur dumt bär jag mig nu icke åt! jag skulle ju icke tala om för dig att jag blef glad, och ändå har jag relaterat om min häftiga glädjeyttring.
Det af ConstitutionsUtskottet nyttjade uttryck, hvaremot dess Ledamot Herr Cederschjöld rätteligen sig reserverat, till bevisning för nyttan af läsning för ett inskränktare antal, på Divisio*er, af innehåll att nemligen den jämna lugna Den 25 Martii, 885 uppmRrk samheten säkra/l underhålles inom en icke alltför flor åhörande personal förekommer mig äfven så märkbart, som denna principe, isin tillämpning, i förevarande fall, otvifvelaktig! skall medföra en ganska mehnlig inflytelse på Nationens granskningsrätt, hälst med samma anledning, och samma rätt 60m nu, om tvärtemot Grundlagens föreskrift, man medgaf läsning af StatsRådets protocoller på frenne divisioner kunde en annan Lagtima Riksdag, då protocollen mö* jeligen ansågos vara vidlyftigare, läsningen komma att förrättas på sex divisioner af 4 Ledamöter, en af hvarje RiksStånd eller hälften mindre antal än nu, och ehuruväl, efter Utskottets principe, den jemna lugna uppmärksamheten, då vore säkrare underhållen, befarar jag likväl, att den kunde blifva förmycket lugn, till Nationens skada och den vigtiga granskningen blef då ytterligare betydeligen försvagad i en så inskränkt personal, som mäjeligen icke meddelade de öfrige Utskotts Ledamöterne annat, eller mera än de sjelfve ville meddela, hvarigenom Grundlagens ändamål alldeles kunde komma att förfelas, serdeles om, i den aflägsna framtiden man äfven då icke saknade skickeligheten att så begå, att medgörliga ledamöter ibland den inskränktare personalen befunnos. I öfrigt tror jag mig icke sakna anledning till det yttrande, att då mars jemförer effecten af ConstitutionsUtskottets granskning under de förflutne
N:o 28 framställer, i 2:dra capitlet 1 §:n och 1 mom. qvarbehåller rättigheten att på viss lid, eller lifstid, upplåta jordandelar utan besuttenhef, samt i samma capitels 4 § 1 morn. bestämmer områdets minimum lill blott den jord, som fordras till plantering af en tunna potäter, hvartill endast behöfves fyra kappland samt foder för en ko; så blir också, efter min tanke, den verkande orsaken qvarstående; och ett antagande af de förmenta rättelserna vore, enligt min öfvertygelse, icke att afhjelpa, utan tvert0111 ali fortsätta det allmänna onda. Det villkor, som i 5 §:n 1 mom. löreskiifves, nemi. all jordandelar, som upplåtas på viss tid, skola åläggas en afgäld i span mål eller dagsverken , proportionaliter efter hvad hemmanet utgör, gifvet" Slaten en säkerhet för hemmanets onera, men uppfyller ingalunda de högre ändamål, som villkoret för besuttenheten afser, utom att då frågan gäller afskiljandet af blott 4 kappland jord, som icke få tagas från odalåkern samt foder för en ko, den proportionerliga uträkningen torde blifva svår att verkställa. I följd af denna min öfvertygelse, och trogen den grundsats, att der äganderättens fordringar icke stå att förena med allmänt väl, måste de förra slå tillbaka för det sednare, tillstyrker jag vördsamt följande förändringar i betänk.
Tullsatsen stegrar ju alltid priset på fabrikatet, och då härtill kommer att, till följd af brist på tillräckligt antal skicklige arbetare, arbetslönen härstädes är högre än i de länder, som stå med vårt land i de största handelsförbindelser, inses lätt att all täflan för den inhemske näringsidkaren, åtminstone hvad priset beträffar, blifver omöjlig. Men en varas pris beror i viss mån af det arbete, som derpå blifvit nedlagdt, eller dess qvalitet, och följden blir, att om den inhemske producent, som för det af honom förarbetade råämnet måste erlägga tull, vill i pris täfla med utländningen, tvingas nedlägga mindre arbete på sin vara och sålunda försämra dess qvalitet, då resultatet blifver detsamma. Bland nämnda inkonseqvenser i nu gällande tulltaxa vill jag fästa Rikets Ständers uppmärksamhet vid en sådan, i hvilken den enklaste rättvisa synes mig påbjuda rättelse. Böcker, på främmande språk eller i Finland på svenska språket tryckta och af finska undersåter författade, äro, vare sig bundne eller obundne, såsom billigt, tullfria. Deremot måste den svenska bokbindaren för en del af siua, till yrkets utöfvande, nödvändiga rudimaterie!-, hvilka icke i landet tillverkas, erlägga följande tullsatser, nemligen: Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\? 163. 319 för B okbindare-cloth, hvilken förtullas som bomullsväfnader, tryckta eller pressade, per skålpund 90 öre; » färgade skinn för Bokbindare, per skålpund 75 öre: » spaltade fårskinn, ofärgade, hvilka förtullas under taxerubrik: Hudar & skinn, andra slag, derunder inbegripna lackerade hudar och skinn, per skålpund 40 öre. Bokbindare-cloth tillverkas ej i Sverige, ty den artikel, som under benämning cloth vid våra inhemska fabriker åstadkommes. består af en tunn genomskinlig bomullsväfnad, som endast användes såsom foder etc. hos Skräddare, hvaremot den för bokbindareyrket användbara dothen utgöres af en fast och tät dylik pressad väfnad.
Jag instämmer således uti hvad Hr af Billbergh yttrat, med det tillagg, att jag tror det böra öfverlemnas åt K. M. att, i händelse af öfverskott å tullmedlen utöfver hvad R. St. beräknat, K. M. må anslå 4° a 5o,ooo r:dr, för att användas till seglande kustbevakning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad Utsk. uti betänk. N:o 29 i denna del föreslagit. Ropades ja och nej. Hr af Billbergh begärde votering samt att hans mening måtte blifva contraproposm. Hr Dalman: Jag anhåller, att det tillägg måtte inflyta i contraproposm, att K. M. må äga rättighet att af tullmedlens öfverskott använda 4° ® 5o,ooo r:dr till flottans exercis, med vilkor, att en del af flottan användes lill kustbevakning. Hr Oxehufvud, Göran Adolph, förenade sig med Hr Dalman. Hr af Billbergh: Äfven jag biträder Hr Dalmans förslag, om derigenom en jemnkning uti ideerna kan t i 11 vägabringas ; och då skulle, i öfverensstämmelse med hvad jag föreslagit, redactionen af denna punkt blifva följande: tillstyrka R. iSt. att i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes, efter sig företeende behof och tillgångar, i nåder öka controllerna ej mindre till sjös än till lands; i itu Den i5 December e. m. hvilket afseetule R. St. öfverlemna lill K. M. att af tull medlen disponera 4° a 5o,ooo r:dr för sådant ändamål och äfven med afseende på flottans öfning. Hr Hjerta: R. o. Ad. täcktes finna, att en märklig förnöjelse uppstått hos åtskilliga af Ståndets ledamöter vid den af Hr Dalman föreslagna propos:n om användande af ett visst belopp af tullmedlen för flottans öfning.
Öfver-intendents-embetet, hvars underdåniga yttrande öfver det bifogade kostnadsförslaget blifvit infordradt, har slutligen anmält, att embetet funnit de föreslagna åtgärderna för arbetenas verkställande ändamålsenliga och de beräknade kostnadsbeloppen icke till någon anmärkning föranleda. 12 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. På grund häraf och med afseende jemväl å den tillgång, som besparingarne å denna hufyudtitel lemna, får jag i underdånighet hemställa., att Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets nu sammanträdande Ständer, dels att nu befintliga anslag af 10,000 R:dr för brandväsendet och yttre lyshållningen vid Kongl, slottet och Arfprinsens palats måtte förhöjas med en rund summa af 1,250 R:dr till 11,250 R:dr; dels ock att ett anslag för en gång af 24,075 R:dr ityåtte beviljas för införande af vattenledning i Kongl, slottet och för gasledningens utvidgande derstädes. 3:o) Dä anslaget till underhåll af Gripsholms slott sedan längre tid tillbaka utgjort allenast 2,550 R:dr Runt, arrenden, hyror och diverse inkomster oberäknade, och detta anslag således är mindre än för något af de öfriga Kongl, lustslotten, oaktadt underhållet af Gripsholms slott med tillhörigheter kräfver större utgifter än underhållet af något annat lustslott nmd undantag af Drottningholms; samt då härtill kommer, att med samma summa numera icke kan åstadkommas lika mycket, som på den tid anslaget först beviljades, har slottets Intendent uti till Riks-Marskalks-Embetet ingifven underdånig skrifvelse framställt behofvet af en tillökning i det kontanta anslaget från 2,550 R:dr till 5,000 R:dr R:mt.
Utskottet, som här nedan vid afgifvandet af sitt yttrande öfver de gjorda framställningarne skall i den ordning, hvaruti de i den nådiga propositionen förekomma, för desamma närmare redogöra, får nu blott summariskt angifva de belopp, hvarmed Landsstats-personalens aflöning, enligt förslaget, skulle komma att ökas, nem - ligen : för 8 Lands-sekreterare » de Lands-kamererare, hvilka icke innehafva föreslagna minimi belopp » Landt-räntmästare dito » Läns-notarierne » Läns-bokhållarne » Lands-kanslisterne » Lands-kontoristerne . » Läns-styrelsernes Vaktmästare » de Kronofogdar, som icke redan innehafva minst 2,500 R:dr » en Expeditions-kronofogde » de Häradsskrifvare, som icke Ridr . 7,850: — och då härtill lades dels det belopp, som, enligt Stats-kontorets förslag, erfordrades till fyllnad i tillgångarne för den af nämnda embetsverk utarbetade nya aflönings-stat, hvarpå de föreslagne tillök nings-summorne äro beräknade, eller 51: 11. dels ock föreslagen tillökning i anslaget för tryckning af Kongl Maj:ts Befallningshafvandes kungörelser 3,600: — uppkomme en summa af R:mt R:dr 271,829: 11, hvilken Kongl. Maj:t nu äskat till förbättring af Landsstats-personalens aflöning.
Med förklarad blick betraktade han mig då S. åter lemnat oss. 'Gif mig Violen redlige C.', bad han efter en stunds helig tystnad. Jag hemtade honom den; med darrande händer började han nu på strängarne knäppa tonerne till 'Huldas Zieblingstyck'. 'Det går ej, jag förmår icke mera framlocka dem så rena hon älskade att dem höra! vill du?' Jag grep Violen och knäppte nu sagta med fingren hela det lilla stycket igenom, 'ännu engång' hviskade han knappt hörbart, jag upprepade långsamt och sagta samma toner; 'min Hulda!' uttalade nu den långsamt bristande tunga sucken; dödsblekhet hade spridt sig öfver det förklarade anletet, hjertat hade upphört att slå." "Arma olyckliga varelse", suckade jag, sedan C. tystnat och förmådde ej dölja mina ymnigt nedrullande tårar. "Ja väl, olycklig", återtog han, "men olyckligare hade han dock kunnat blifva, ty genom utredandet af hans resa, omständigheter etc. voro misstankar för tydligt lastade på honom, och han hade säkert icke länge kunnat undgå sitt öde." "Och Hulda?" frågade jag vidare. "Hon begråter honom ännu såsom död af en häftig sjukdom, lycklig i medvetande af hans evigt fortfarande kärlek, hvaruppå hon genom erhållandet af all hans dyrbarare och minnesrika qvarlåtenskap, den jag såsom hans uttryckeliga sista vilja tillsände henne, ägde ett talande bevis." "Men huru i Guds namn var han eller en fyraårig bekantskap med henne, ovetande om denne hennes bror?" "Se, just deri ligger det grymma ödet", återtog Baronen; "N. som sjelf varit sjöman till kropp och själ, hade redan under dess minderårighet, på de resor han årligen till främmande verldsdelar gjorde, medtagit sin ende son.
» Jag hoppades finna dig ute i salongen. » Hon kände hvarje skiftning i hans stämma och förstod genast den indirekta förebråelsen. » Jag är färdig nu, » svarade hon, fubblande med den pärlbesatta guldbroschen. » Jag behöfver väl inte fråga, om du sett efter, att ekläreringen är som sig b ö r? » Hon vände sig emot honom med tydlig förskräckelse. (Forts.) framgång, måste det talas och skrifvas därom, och att det troligtvis är liknöjdhet och fruktan för att framträda, som afhålla många kvinnor ifrån att yttra sig. Att det skall vara mera upprörande för hennes känsla att tänka sig en älskad afdöds kropp förtäras af lågorna än af maskarna, kan jag icke förstå. Jag har själf en sorgligt rik erfarenhet af hvad det vill säga att vid en älskads graf icke kunna frigöra sig från tanken på, huru kvarlefvorna af det, som varit så kärt, nu se ut. Ännu efter 30 års förlopp förfölja dessa tankar mig. Det skulle för mig varit en stor lättnad att veta hans kropp förtärd af lågorna, endast efterlämnande aska, som för ingen har något motbjudande. Hvad det angår, att de efterlefvande skulle vara skyldiga uppfylla en afdöds önskan, att hans lik måtte blifva brändt, tycker jag att ännu kostnaderna vid likbränning äro för stora, för att man skall våga ålägga dem sådana. Känna mina kära efterlefvande min önskan, vilja de nog uppfylla den, om det är rimligt, men det bör icke vara nå- got tvång, och jag tror det vore klokast, om en döende sä litet som möjligt bestämmer för de efterlefvande. Måtte frågan, Ilse Franke framställt och som framkallat mitt tack, gitva anledning till flere uttalanden i en sak, som säkerligen är af stor vikt. M o r m o r. Från Iduns läsekrets. Under juni — augusti hållas Iduns expedition och. byrå öppna endast kl. 10 — 3. Det vänliga » Tack mormor » i Idun n.T 21 har gifvit mig mod yttra mig i en fråga, som visserligen icke på annat sätt angår barnuppfostran, än att hvad som afhandJas mellan de äldre möjligtvis kan lägga ett frö i barnets själ, som kan spira och bära frukt.