Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan dåvarande H. K. H. Kronprinsen J iseph Frans Oscar, i egenskap af general-befälhafvare i 4:de militär-distriktet, anbefallt att vid de kommenderingar ur indelda armén, som voro förlagde å Långholmen och vid Grisselhamn, manskapet skulle under den från tjenstgöring fria tiden erhålla undervisning, icke allenast i exercis och andra öfningar, utan äfven i sådane kunskaper, som kunde utbilda skicklige korporalsämnen och instruktörer, blef genom nådigt bref af den 7:de Februari 1833, ett anslag beviljadt för uppsättning och underhåll å dessa ställen af behöfliga skolinventarier, och genom general-ordres af den 28 Februari 1859 lemnades föreskrifter rörande undervisningen, examina m m. vid dessa och öfriga korporalskolor, som inrättades å orter, der garnisonseller bevakningstjcnstgöring bestreds af kommenderingar ur indelda infanteriet, nämligen å Carlsten, Carlsborg och Malmö citadell. Vid kavalleriet höllos från år 1857 tid efter annan, då sådant ansågs behöfligt, korporalskolor i sammanhang med exercisskvadronerna. Dessa anstalter hafva varit till stort gagn för korporalsbildningen vid indelda armén, och de som inrättades å kommenderingsorterne hafva dessutom medfört den fördel, att manskapet mellan de egentliga tjenstgöringstiderna, funnit en nyttig sysselsättning, som i allmänhet med begärlighet och läraktighet blifvit omfattadt och som motverkat den skadliga inflytelsen af sysslolöshet och en för de moraliska egenskaperne ofta pröfvande tjenstgöring vid fängelserna. Sedan 1836 års plan för indelda arméns vapenöfningar från och med 1838 mer och mindre fullständigt trädt i verkställighet, har äfven en förändrad anordning blifvit vidtagen med korporalskolorna.
B:dr bildas dels af de 500,000 B:dr, hvarmed fonden för belåning af publika papper blifvit vid innevarande riksdag förminskad, dels af äldre odisponerade vinstmedel, samt dels af den från och med detta års början till och med 1853 års slut inflytande behållna vinst, under iakttagande, att det bestämda maximum för sedelstock härigenom icke öfverskrides; kommande de från fonden för publika pappers belåning anvisade 500,000 B:dr att härtill begagnas, intilldess desamma erfordras i och för FilialBanker. Under åberopande af hvad Banko-Fullmäktige anfört uti 50 § af den Berättelse, de, vid riksdagens början till Utskottet aflemnade och hvilken är bifogad Utskottets Memorial JVs 2; får Utskottet anmäla, att som det torde vara olämpligt att Banko-Utskottets Memorial, M TT. 13 att i Banko-Reglementet till oförändradt bibehållande hemställa en föreskrift, hvilken, såsom händelsen är med 217 §, icke kan, under alla förhållanden tillämpas, Utskot tet anser den ändring deruti vara af nöden, att Fullmäktige få sig ålagdt tillse, att Ranken alltid må vara innehafvare af det belopp i obligationer, Banken egde vid 1844 års slut, eller 4,245,000 R:dr, enär beräkningarne af Bankens ansvarighet uppgjordes med ledning af förhållanderna vid nämnda tidpunkt, och någon serskild tillgång då icke afsaltes i och för uppbringande af obligationerna till det i omför mäldtc § upptagna belopp af 5,000,000 R:dr.
M. på en gång hade äskat den vida större summa, som dertill skulle erfordras, månne då StalsUtsk. funnit mera skäl till beviljandet deraf? K. M. har otvifvelaktig! haft för nådig afsigt, att förenämnda befästningsarbeten med denna måttliga summa skulle börjas, och att det blefve en kommande tids omsorg att fortsätta dem, i den mån tillgångarna kunde medgifva. Svårligen lärer man, helst i ett icke rikt land, kunna komma till stånd med större företag, om man icke företager sig litet i sender. Men på sådant sätt, och under förutsatt orubblighet Den a8 Augusti. 3o3 i antagna planer, kan man verkligen uträtta ganska mycket, hvarpå mer an ett stort arbete i Sverige ar bevis. Stockholms försvar på sjösidan är icke heller färdigt med försänkningarna i Oxdjupet, och fordrar derföre ensamt vida mer än 5o,ooo rtdr. Detta anslag är således hvarken helt eller halft, och om något verkligt till nästa riksdag skall kunna uträttas till Stockholms befästande enl. den af K. M. antagna plan, äro 3oo,ooo r:dr det minsta, som dertill måste anvisas, hvarföre jag måste yrka anslag i enlighet med den nåd. proposm. Utsk. afslår 4°>o0° till Carlstens iståndsältande och " 30.000 r:dr till dess bestyckning, af skäl, att Utsk., som väl medgifver, att fästningen kan hafva någon nytta för Svenska handeln, likväl försäkrar, att flendtliga aufail mindre äro att befara, på den kust, der denna fästning fördelaktigt är belägen, hvarföre Utsk., under närvar, fredliga förhållanden, icke anser denna fästning annorlunda behöfva iståndsättas, än med de medel, som af KrigsCollegii årliga anslag dertill kunna användas.
På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. 5-e Bqndeh 139. 130, ola» so sfi Den 11 Juli. olägenlieler, sorn genom Bytes-verket åstadkommas, ledande till de förslag, att alla byten irnellan Kronan och enskilda måtte upphäfvas , och liqvider i afseende derå en gång för alla förklaras afslutade. Till följe häraf, och på det hvarken Kronans eller enskildas rätt må på något sätt förnärmas , hafva Riksens Ständer föresatt sig, att hos Eders Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla om följande ändringar i Eders Kongl. Maj.-ts Nådiga Förordning af den 16 November 1813, rörande de ännu oafgjorda Bytesmålens afslutande, nemligen: lto
Då det, enligt Rikets Ständers tanke, icke gifves något skäl att, i afseende på ofvanbemälda tjenstemän och deras rätt till resekostnads-ersättning, afvika från den i allmänhet följda, förut antydda grundsatsen, i fråga om beräknande af dylik ersättning, att nemligen tjenstemän af lika värdighet tillägges lika godtgörelse, och den anmärkta oegentligheten i nu omförmälda hänseende uppkommit endast deraf, att rese-reglementets bestämmelser derutinnan ej blifvit ändrade samtidigt med näeranämnde tjenstemäns uppfattning i högre tjenstegrad, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den nådiga förklaring, att, då rese-reglementet skall i afseende på de i Statens tjenst anställde civile eller militäre läkare tillkommande resekostnadsersättning tillämpas, sådan ersättning må för en hvar af dem beräknas efter den klass i samma reglemente, enligt hvilken dylik ersättning utgår till tjenstemän, med hvilka han är i lika värdighet. I fråga åter om inqvartering eller ersättning derför, företer sig den olikhet mellan gällande föreskrifter, att, medan, jemlikt Kongl. Brefvet den 11 Juli 1782, m. fl. författningar, inqvartering, då sådan in natura presteras, skall, medelst föreskrifvet antal rum m. m., utgöras lika lill dem, som hafva lika rang, — hvilket dels för hvarje tjenstegrad uttryckes i tariffen genom tillägg af orden ”med vederlikar”, dels särskildt stadgas genom följande bestämmelse: ”Kongl.
Uti härefter, under den 13 November 1828, till Rikets Ständer allåten Nådig proposition yttrade Kongl. Majit, att framställningen om de indelta lönings-räntornas upphörande och ingående till Statsverket, emot det att Tjenstemännen erhöllo contanta löner, vore i alla alseenden en högst nyttig och nödig förbättring i fråga om aflöningssättet för sådane TjenstemannaCorpser, som uppburo dylika räntor, samt skulle för landet blifva en af de nyttigaste förändringar, som kunde införas; äfvensom löntagaren dermed borde finna sig belåten, då han sålunda undginge alla omsorger och äfventyr vid sina löningsförmåners utbekommande till bestämda belopp och på vissa tider; hvadan Kongl. Majits Nådiga förslag till lönereglering för ofvannämnde Stater hufvudsakligen grundades på det indelta löningssättets upphörande. Vid samma tillfälle gjordes äfven Nådig proposition, angående lönereglering för Indelta Arméen, likaledes grundad derpå, att indelningar i hemmansränlor och kronotionde skulle till Statsverket indragas och bestämda löner i silfver fastställas att efter medelkurs liqvideras, samt att de bibehållna Boställenas uppskattade afkastning borde ifrån lönerne afdragas. De sålunda föreslagne nya löneregleringarne blefvo väl icke bifallna och i följd deraf förföllo äfven de ifrågastälde förändringarne; men, i anledning af Kongl. Maj:ts vid samma Riksdag aflåtne Nådiga skrifvelse med KammarCollegii förslag till hemmansräntornas förenkling, yttrade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 25 Januari 1830, att i sammanhang dermed borde de till Militäroch Civil-Staterne upplåtne indelningar till Statsverket indragas, samt löneanslagen till dem utgå i contant från Statens Cassa; Och auhöllo derföre Rikets Ständer i underdånighet att vid en följande Riksdag derom fä emottaga Nådig proposition. Till följd af Kongl.
Här har blifvit sagdt och sedermera upprepadt att i den K. propos:n, som lage till grund för ifrågavar. förslag, yttrades icke ett ord om straff-fängelse, samt att der talas endast om läns-, häradsoch stadsfängelser; varande jemväl efter denna åsigt olämpligt att R. St. gjorde till vilkor för sitt beviljande af medlen det stadgande att ensamt ransakningshäktet! finge dermed åvägabringas. Jag ber att i delta afseende få fästa uppmärksamhet på hvad som nämnes i H. Ex. Hr just.stats-ministerns mern., hvilket obestridligen legat lill grund för K. M:s nåd. propos., enär K. M. deruti, pag 34, uttryckligen förklarat, att ”för vinnande af upplysning om förslagets hufvudgrunder”, detta mern. borde StatsUtsk. meddelas. Således måste man väl pä dess innehåll fästa hufvndsakligt afseende. Vid nämnde mern. är fogadt under Litt. C. en tabell, hvaruti upplages å en kolumn strnjf-fängnr och i en annan ransakningsfångar. Delta måste väl således visa, att de, hvilka yttrat farhåga, att det begagnade uttrycket äfven kan tillämpas på straff-fängelser, haft sina goda skäl dertill. Då R. St. skola bevilja ett anslag, så böra de väl vara berättigade att dervid fästa sådana vilkor, som de anse för saken tjenliga. Gr. Lagerbjelke har redan omförmält den sangviniska halten af de förhoppningar, som varit verkande vid uppgörande af förslag öfver fängelsebyggnader, i följd hvaraf man vid föreg:de riksdag proponera), anslag derför till vida mindre kostnadssumma, för hvarje cell räknadt, än hvad sedan verkligen funnits erforderligt. Det är ett dylikt förhållande, hvarpå jag äfven vill fästa uppmärksamhet. Här står t. ex. uti det ofvanberörde merms bilaga litt. C. en uppgift på behofvct af cellfängelser, upptagande deribland för dylikt i Malmö ett antal af 68 fångar.
Jag inser likväl ej, alt R. St., i deras egenskap af lagstiftare, kunna dertill göra någonting. Hvad särskildt beträffar frågan om credilsedlars utgifvande, hvarvid Hr Stråle fästat sig, så tager jag mig friheten disputera det argumentationssätt, på grund hvaraf han trott att Re geringens tillåtelse att utgifva sådana creditsedlar, vore emot lag. Ilan har nämnt en gammal författning emot tryckta eller graverade invisningars utgifvande och resonerat så, alt, när det vore förbjudet att utgifva in visningar på annor man, måste det äfven vara förbjudet att utgifva invisningar på sig sjelf; ty, säger han, en creditsedel är intet annat än en invisning på sig sjelf; men jag hemställer till den värda talaren, om han ej erkänner den grundsatsen, att ett undantag i allmänhet ej får utsträckas längre än undantagslagen lyder, och således, när det nu är förbjudet alt utgifva tryckta 4°4 Dan 18 Februari f, m. invisningar ställda på annor man, så följer ej deraf, ali det är förbjudet alt utgifva en invisning på sig sjelf. När 1111 R. St. år 1824 emot Ivunne förbehåll, nemi. solidarisk ansvarighet och anmälan hos vederbör, auctoritet, uppdraga tills vidare åt K. M. att utfärda privilegier och öctröjer, så hafva de äfven öfverlåtit till K. M. att pröfva hvilka andra tillåtelser, Han kunde finna i nåder för godt att utgifva, som voro nödvändiga om banker skulle kunna uppstå. Dertill hörde äfven utan tvifvel att tillåta dem att utgifva creditsedlar, ty eljest kunde de ej ens börja sin rörelse. Det är sannt, att på sätt och vis ett exempel finnes på motsatsen, nemi. den Skånska privatbanken, ty den utgaf ej sedlar, som bära namn af creditsedlar, utan vid framställning af sin anhållan om privilegier, begärde de att få utgifva depositionsbevis.
Ridderskapet och Adelil hoppas, att detta mål skall blifva frugten af Rikets Ständers långvariga öfverläggningar; och Ridderskapet och Adeln äger detta hopp desto säkrare, som verkställigheten af dessa beslut och önskningar i underdånighet öfverlemna» till Eders Kongl. Majits vakande förutseende och ömma omvårdnad för allt, som kan bidraga till Fäderneslandets sällhet och lycka, Stormägtigsle, Allernådigste Konung! Fasta äro de band af förtroende och Den 19 Mais e. tn. tillgifvenhet, hvilka vid Eders Kongl. Majlis Person fästat Svenska Folkets kärlek; ty de äro en varaktig gärd af ett fritt folks hyllning åt en Konung, som genom sitt oafbrutna bemödande och sina dagliga omsorger allt mer och mer befästar Sveriges lycka, anseende och sjelfständighet. Uttrycken af denna hyllning uttalas vid alla tillfällen af Folkets röst, likasom de under alla skiften slå outplånliga i Folkets tacksamma hjertan. — Måtte Försynen alltid vaka öfver Eders Kongl. Maj:t och Dess Konungsliga Hus; och mätte den intill lefnadens mäst aflägsna gräns förunna Eders Kongl. Majit den sällhet och den fortfarande kraft, genom hvilka Sveriges Folk med full förtröstan äfven hädanefter emotser sälla och lyckliga tider! Med dessa tänkesätt, till Eders Kongl. Majit nu i underdånighet tolkade, återvänder Ridderskapet och Adeln, efter fullbordade värf, till siria lugna hem, der vi aldrig skola upphöra, att för Eders Kongl. Majlts fortfarande välgång nedkalla Himmelens skyddande välsignelser. Uti Eders Kongl. Majlts fortfarande Nåd och Ynnest anhålla llidderskapet och Adeln i djupaste underdånighet, att städse få vara bibehållne. 2:0 Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens tal vid afskedsuppvaktniugcn hos Hans Majit Konungen: Den kj Mars e. m. 4" Stormägtigsle, Allernådigsle Konung! Efter alt hafva nied de öfrige RiksSlånden vid Eders Kongl. Majrts
L>m jag ej fattat meningen orätt, synes ordalydelsen werkeligen wara javan, sorn Herr käklmgn npgismit, men för öfrigt innehålla besia § §>. termer, sam försäkra Prestc-Sländek vm en orubbad njutning af sine förmäner, om Det ej sjelf deri mebgifwer någon förändring. Jag tror således akt ätcrremisi af denna fräga till SratSUtskotket ej bör äga rum, innan sä »val PresteStandet, som de öfrige Skändcnö meningar haröfwer blifwa inhämtade. H'rr käblman. Da jag finner af de upläste §. §. i privilegier»,? att jag misitagik mia. och arr det deruti bestfttcliga wilkoret, sa wida Srareins tillgångar det medgifwa, endast rörer Scholä-WerketS lönings-wilkor, ar det ej pä betra skäl, som en aterremitz till StalS-Utsketlet kan grundas. Men del synes mig likwäl tillhöra Konungen och Ständer att reglera och jämka lönerne för tillkommande Biskoppar emedan PrivilcgierNe ej kunna sträcka sin kraft »torn deras nuwarande innehafware; Aiminstone bör en sadan jämkning kunna ske förslagsans och asisen besintaö med »vilkor akt den as Preste Siam ber I?so Den S8 November. del gillas. — Jag anser derföre nödigt akt Ridder» stapel och Adcln afgör det Slats-Ukstoktel matte fa befatta sig nied denne fräga oaktadt Preste-Ständet ej stu le deltaga i öfwerläggningarne deröfwer, ty man har allid att wärna att delta Stånds Ledamöter göra sin protest gällande i Urstoltet. Om ej rtt sädank befllit fattas, stall aldrig nägon förbättring erhällas i det soM redan i Secler warit felaktigt G efwe l)e la 6aräie. Jag kan i Preste» Ståndets protest ej finNa något hinder emot detta bestlin
Och för att vinna ett dubbelt ändamål, föreslog mig nu Friherrinnan att i en by, belägen en timmes väg ifrån staden, uppsöka tvenne personer, hvilka för sin utmärkta linne-sömnad kommit i rop, och hvilka friherrinnan nu önskade att för min räkning accordera. Nå väl, på befallning framkörde kl. 4 eft. midd. Friherrinnans kusk, en brutal, ryde men i sina åligganden oumbärlig person, hennes eleganta Souflette, hvari jag väl inpälsad och kringbäddad af fällar samt kuddar satte mig. Under friskt traf bar det af genom stadens långa gator, och sedan landsvägen framåt, hvarunder mina tankar ovilkorligt återfördes till den tid jag, ännu lycklig och full af hopp, sednast färdats denna väg. Jag hade så, på klingande före, åkt ungefär en half timme, då jag utur mina fantasier plötsligt uppväcktes af kuskens temmeligen ociviliserade utrop. "Nå f n." I samma anda oarticulerade ljud, läto ur hans sträfva strupe i allt vidare fortsättning höra sig, hvilka sluteligen upplyste mig om förhållandet. Skrufven, hvilken fasthållit tistelstången, hade så tvärt, och för ögonblicket ohjelpligt afbrustit, så, i brist af rep, eller fimmerstänger, ingen dager sågs, att komma någon väg vidare. Hvad var att göra, alla försök att basta och binda, borttog endast tiden och såleds återstod mig, att med tålamod afbida kuskens återkomst, sedan han ridande återvände till närmsta torp, för att derifrån erhålla det behöfliga. Du skulle sett mig, Emilia, skuffad åt sida, utan hästar eller karl midt på landsvägen; en bedröflig, men tillika löjlig syn; först lopp bloden med ohämmad fart upp och ned i mina ådror, hvarunder jag i häftigheten utbrast i ett förgrymmadt brummande öfver den oblida händelse som skulle skicka mig till landsväga-vakt, tills sluteligen vid betraktandet af mitt öde, jag utbrast i ett ovilkorligt storskratt.
J a g är så glad att jag liar dig; hur kan dn förstå mig så väl, du kara, lilla Gretchen? Det är så tungt att gå och bära allt iiioin sig, men om man ständigt blir inissförstådd, si % inåste man ju det. Ja, jag iir så glad att jag har dig! och jag Iiåller mycket af dig. Jag kan icke vannt Iiilla af iiagon, soin ar likgiltig för det sköna i iiatiir och konst, jag kan vardera, jag kan högakta deni, ineii vi iiro ocli förbli främlingnr för livarandra, de förstå ej mitt språk: och jag tycker att deras liknar B kråkolåt. w När jag får skrifvet ett par tre bitar, som jag själf ar belåten med, skall jag skrjfva till Bäckström för att få min doin. - Soni vi veta af lefnadsteckniiigarna öfver fru Beiiedictssoii besökte hon sommaren 1878 Stockholin för attepersoliligen saininaiiträffa med Edv. Bäckströin, livilken varint intresserade sig för och uppinun-. trade liennes gryende författareanlag. Ho !i atföljdes på resan af siii syster Margaretlie. Året darefter är följande bref skrifvet: Hörby, 12 juni 1879. - J a g liar ej orkat inkla i dag, ty jag har varit och ar så till ytterlighet matt, men liar i stallet suttit hela eftermiddagen i tradgården ocl~ sytt; solsken och frisk luft är en förträfflig medicin. Du skulle sitta mycket ute i din vackra tradgard, d % det är lugnt och vackert, ty det skiille säkert göra dig mycket godt. J a g liar tänkt .på vår stockholmsfard i .fjol; den agde runi just vid den för mig sämsta tiden hvad iniii hälsa beträffar, ty jag är alltid sainst i april, inaj och juni och kan aldrig vänta min förbättring förrän i Iiögsominaren. J a g har dock afven i vår varit battre lin jag var så till års i fjol, men på länge har jag ej varit så frisk soin från Iiösten i fjol och till den här varen.
Så oförnuftigt, så osammanhängande är menniskohjertat, – så svagt är mitt. Förebrår du mig, Axel? Axel till Anna. Anna, försona mig med dig sjelf. Jag är ej, jag kan ju aldrig bli dig värdig! Anna till Axel. Jag älskar dig, ... och blir om få dagar din maka ... som af dig väntar hela sitt väl, – hela sin sällhet. Din lilla syster skall komma till oss. Jag vill vara hennes mor. Axel till Anna. När himmelens englar satt sig för, att genom välgerningar göra en menniska klok och god, så vill jag hålla tio mot ett, att det skall lyckas. Jag skrifver ej mera till dig, Anna ... jag blir hos dig. Billetter påminna mig blott om stängda dörrar, svartsjuka, tvifvel och förtviflan; och bort med stängda dörrar, svart förtviflan, svartsjuka, och allt svart ... ja äfven med bläck – bort med det! Måtte det aldrig behöfvas mellan min hustru och mig! Anna till Axel. Amen. Janne till sin syster Ulla. Kära Ulla! Nu är Ko ... respon ... dansen, som den kallas, slut, vet du Ulla. Hela vårterminen, vet du, har jag sprungit trappa upp och trappa ned, med små skrifna papperslappar, som kallas billetter, vet du, mellan ett ungt fruntimmer och en ung herre. Och alltid hade jag i handen ett par skor eller ett par stöflor, som jag alltid skulle blanka, och oskyldig såg jag ut, som min blanksmörje-butelj. Och vet du, för hvar billet, som jag skjutsade fram, kröp i min ficka en skilling, eller två eller tre skilling, och ett par gånger hela nio daler. Ett par gånger vet du, fick jag mig två dugtiga örfilar af den unga herrn, som väl var het något öfver höfvan; och det var för det jag icke hade någon billet, då han påstod att jag skulle ha; från det unga fruntimret nemligen. Men derföre fick jag sedan ploster af plåtsedlar, så jag hade gerna tagit emot fler, efter som jag tyckte det var förmånligt. Huru många billetter det sammantaget var, är mer än mitt fattiga hufvud kan komma ut med att räkna.
Uti denna § har Utskottet tillagt en i 69 § af Kommitterades förslag saknad föreskrift angående sättet huru förhållas skall, då inom Pröfnings-kommittéen skiljaktiga meningar uppstå samt omröstning till följd deraf måste anställas. Likasom inom Taxerings-kommittéen har omröstningen ansetts böra vara öppen, men då, vid lika röster, inom Taxerings-kommittéen den mening förklarats böra blifva gällande, som länder till den skattskyldiges förmån, torde, såsom en behöflig motvigt emot detta stadgande, lämpligen kunna föreskrifvas, att, vid enahanda förhållande inom Pröfnings-kommittéen, den mening skall gälla, som för det allmänna är förmånligast. S 66 är lika med 70 ,§ i Kommitterades förslag. $ 67. Utskottet har funnit det icke vara nödvändigt, utan endast föranleda till kostnader att, på sätt Kommitterade uti 71 § föreslagit, bestämdt föreskrifva, att Bevillnings-beredningarnes samtlige ordförande skola, första året då den nya Bevillnings-stadgan tillämpas, infinna sig å Pröfnings-kommittéens sammanträdesort, för att meddela erforderliga upplysningar. Det har ansetts böra få ankomma på Konungens Befallningshafvande att jemväl detta år bestämma hvilkens eller hvilkas inställelse må anses vara behöflig. §§ 68-70. Motsvara §§ 72—74 i Kommitterades förslag. §§ 71 och 78. Uti motiverna till 78 § af Kommitterades förslag hafva Kommitterade erinrat, hurusom det skäligen icke kunde bestridas, alt med Svenska folkets af Grundlagen erkända rätt att sig sjelf beskatta föga öfverensstämde att, på sätt nu gällande Beviilnings-förorduing innehåller, bevillnings-afgifter kunna påföras utöfver Bevillnings-Ulskollets Betänkande M 20. 59 hvad de al folket utsedde taxeringsmännen bestämt. Kommitterade, som ansett detta lörhållande böra upphöra, hafva derför föreslagit, att endast de skattskyldige må ega rättighet att hos Kammar-ratten öfverklaga Pröfnings-kommittés beslut, hvarigenom ny eller höjd afgift blifvit honom ålagd. Sådan rättighet har synts