Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det första har StatsUtsk. framkommit med denna fråga, som handlar om stora anslag, tidigare än med de frågor som för vida större och vigtigare förotag fordra anslag så stora, att jag och de som icke äro bättre underrättade än jag, hafva svårt att förstå hvarifrån man skall taga medlen. Ehuru man icke lyckats att inom Utsk. förmå majoriteten att tillstyrka förslaget, så se vi likväl att der icke saknats reservanter, och i spetsen för dem slår Skånes biskop. På förhand får jag förklara, att jag ingalunda vill förringa de skäl, som dels innehållas i K. M:ts Propos., och dels här blifvit anförda af en bland Skånes magnater för nyttan af undervisnings-anstalter, men jag får likväl säga, att jag anser ordandet derom mindre behöfligt, emedan det icke finns någon förnuftig menniska som förnekar att jordbruket är en af Sveriges hufvudnäringar och att kunskaperna om dess vård äro af vigt. Det är onödigt, säger jag, att härom demonstrera; ty ingen förnuftig menniska lär vilja bestrida hvad Gr. Beckfriis sagt, men det kan i alla fall finnas skäl, hvarföre man bör bifalla Utsk:s Betänk. En ledamot af Statsrådet har nyss framlagt de resultater han vunnit af en undersökning i ämnet, och de hafva varit ganska intressanta, emedan de visa huru angelägna Svenskarne äro att få kännedom om en vetenskaplig behandling af jorden. Till en början får jag förklara min förvåning öfver, alt höra det denna anstalt är oundgängligen nödvändig i Skåne. Jag har föreställt mig, och jag har ganska säkert hört åberopas, att den Skånska jorden redan skötes på ett ganska fullkomligt sätt, hvilket man inhämtat dels 256 Den 15 April. vid andra Landtbruksinstitut, men ännu mer genom de utländska resor, hvilka de stora godsägarne i Skåne bättre än någon annan äro i tillfälle att företaga. Jag kan icke inse, alt Skåne skall behöfva anlita statskassan för 200,000 Rdr Rmt på en gång, åtminstone icke att dermed är sådan brådska, att man icke kan vänta tills den nuv:de arrendatorns arrendetid tilländagått.
Jag skulle tro, att detta icke varit Utsk:s mening; men ordalagen äro sådana, att om de qvarstå, så lära kommande Ständer kunna göra anspråk på alla de medel, som ej äro utbetalta. Om nu på samma sätt förhåller sig med anslagen till gevärstillverkningen, till fästningsbyggnader och andra dylika allmänna företag; livad skall då följden blifva? Möjligen den, att då raan nu anslagit för gevärstillverkningen 84,000 r:dr årligen under 4 års tid; så kunde detta anslag blott i 2:ne år komma att fortfara, i händelse riksdag inträffade inom 2:ne år, då Ständerne måhända funne för godt att sätta ner summan till 5o,ooo r:dr eller 25,000 r:dr, eller något dylikt, hvarigenom de contract, som blifvit uppgjorda och beräknade efter ett anslag af 84,000 r:dr, blefve rubbade för de 2:ne sista åren? Hvem skulle då ersätta tiliverkarne ? De svårigheter, som derigenom skulle uppkomma både för enskilda personer och för det allmänna, kunde undanrödjas, om, enl. den hemställan, jag nu tagit mig friheten göra, R. o. Ad. Den i April f. m, 39 beslutade att borttaga de sista orden, nemi. ”ilian onfkortade reserveras lill kommande Stunders disposition.” Frih. Cederström, Jacob: Lika med den sista värda talaren anser jag det vara nyttigt , att den sista meningen utgår ur detta inom., såsom alldeles öfverflödig. Men samma förhållande inträffar i min lanke äfven med den första delen aT moni., sorn innehåller: att de besparingar, som uppkomma å anslagen för hvarje särskildt föremål, icke må i annat fall, ån der sådant uttryckligen är medgifvet , kunna disponeras till något annat behof;” ty naturligtvis 0111 det är uttryckligen förbjudet att disponera dem till annat föremål, så behöfver det ej uttryckas här, ty det förekommer tili en särskild skrifvelse, som bestämmer att så icke bör ske. Jag skulle derföre tro, att hela mom. kunde saklöst uteslutas, såsom alldeles öfverflödigt.
Efter öfvervägande häraf, och då Utskottet af handlingarne funnit ådagalagdt, alt med Capitainen Stjernstam inträffar alldeles samma förhållande, som med Majoren vid f. d. Regementet Royal Suedois Friherre C. G. Koskull, hvilken senast församlade Rikets Ständer beviljade en, dess förut innehafde lön motsvarande ersättning å Allmänna Indragnings-staten, och till följd hvaraf Capitainen Stjernstam äfven, genom Kongl. Brefvet den 2 Junii i832, förklarats; berättigad, att, ifrån och med 183c års början, få uppbära löne-skillnaden å Indragning s-statens. besparingar, anser Utskottet sig böra hos Rikets Ständer tillstyrka, det Capitainen Lars Stjernstam må till åtnjutande af a5o Rtdr årligen å Allmänna Indragnings-staten uppföras, och detta jemte det Expectance-arfvode i5o R:dr han redan in nehafver, bibehålla, intill dess han afgår eller å stat erhåller motsvarande eller högre lön. gro Inom Ridderskapet och Adeln har Grefve Löwenhielm, Gustaf, väckt en till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti, med anledning af f. d. Finska Arméens kända hjeltelika tapperhet, dess utmärkta trohet, ståndaktighet och ihärdighet vid mödor, samt de ännu qvarvarande, här sig uppehållande Officerares och Under-officerares af ålderdom, bräckligheter och behof härledda bedröfliga belägenhet, Herr Grefven, föreslagit, att till desse, sorn, enligt Motionairen meddelade uppgifter, skola utgöra ett antal af 16 Officerare och 20 Under-officerare, hvilka af Staten dels icke emottaga något understöd, dels ega en knapp expectance-lön, måtte, till förbättrande af deras vilkor, förslagsvis anslås, en summa af 6 a 700a R:dr B:co årligen?
Till Kongl. Direktionen öfver allmänna Institutet för döfstumma och blinda. På anmodan af Kongl. Direktionen, hafva undertecknade denna dag besigtigat den nya Institutsbyggnaden vid öfre Manilla, i närvaro af Direktions-'edamöterne högvälborne Herr Grefve m. m. A. 0. L. Lewenhaupt, Hofrätts-rådet och Riddaren C. fl. Pfeffer, Grosshandlaren och Riddaren H. L. Broman, Folkskole-inspektorn och Riddaren Magister C. J. Meyerberg samt Institutets Direktör Herr 0. E. Borg, hvarjemte voro tillstädes arkitekten för byggnaden Professor Haverman samt entreprenören för arbetet, Byggmästaren H. U. Rundqvist. Efter det entreprenad-kontraktet blifvit uppläst och de fastställda ritningarne förevisade, företogs besigtningen af byggnaden från källrar och grundmurar alla våningarna, igenom till vinden och taklaget; och befanns, efter noga granskning af allt, arbetet i dess helhet kontraktsenligt och väl utfördt. med vissa mindre afvikelser från ritningarne, som befunnits nödvändiga och af Kongl. Direktionen blifvit medgifna. Några fä obetydliga arbeten äterstodo att fullborda, såsom afjemningar invändigt uti smygorna till källargluggarna, plåtdörrarnas anstrykning i vinden och källaren, oljemålning af muren bakom deuxbattans-dörrarna till portvaktrummet, anbringande af staket eller messingstrådgaller vid trappfönstren, säkrare fästande af predikostolssidorna i kyrkan, samt jemkningar å dörrar och fönster på några ställen, att de må sluta bättre till, hvilka obetydliga arbeten när som helst kunna fullbordas och icke utgöra något hinder för byggnadsarbetets godkännande i dess helhet hvarföre besigtningsmännen med fullt skäl anse sig kunna afgifva det yttrande: att entreprenören, Byggmästaren Rundqvist, väl och fullständigt fullgjort sitt åtagande, och antagligen äfven till Kongl. Direktionens belåtenhet utfört den nya Institutsbyggnaden vid Manilla. Enligt hvad upplyst blifvit, ingår icke grundläggningen, med tillhörande jordschaktning och bergsprängning, samt den tuktade granitfoten uti entreprenörens åtagande, utan äro dessa arbeten af Kongl.
Vidare hade vid Högstsalig Hennes Maj:t Enke-D rottningens förmälning, i följe af Kongl. Brefvet till Siats-Contoiret af den 27 Maj 1766 och Riksens Ständers Secreta-Utskotts Medgifvande, blifvit anslagen en Summa af 56,000 R:dr till inköp af Present-Jouveler för Hennes Kongl. Höghet. Secreta Utskottet hade likväl härvid erinrat att af desse Present-Jouveler borde så många som svarade mot 49,500 R;dr Banko anses såsom Riks-Jouveler, på det att i framliden allt misstag härom måtte förekommas och redighet hållas öfver det som Kronan tillhörde, hvaremot den öfriga Summan 6,500 R:dr kun5. te Sandeu 25. % 6. de Den 2 Juli. de anslås till de Presenter Hennes Majit då Regerande Drottningen särskildt ville gifva, men i annan händelse den förstberörde Summan äfven dermed tillökas. Dessa Present-Jouveler, jemte 600 st. Orientaliska Perlor, hade ock enligt en derå författad förteckning, af H. E. Herr Riks-Rådet och Öfverste Marskalken Grefve Horn, blifvit till Hennes Kongl. Höghet öfverlemna,- de, inköpte för en Summa af 50,968 R:dr 30 sk., hvartill af Stats Contoiret blifvit anordnade 9,168 R:dr 30 sk. Holländskt Courant och 41,800 R:dr Hamburger Banko, emedan Coursen då varit al pari. De Jouveler, hvilka till följe häraf borde såsom Riks-Jouveler anses och bibehållas, vax© nu emedlertid icke skiljde från dem, som Hennes Majtt Enke-Drottningen enskildt tillhört, och fråga uppstod således om och på hvad sätt Kronan derföre borde erhålla ersättning, antingen med penningar, eller genom urskiljande och utbrytning af ett emot de uppgifne i värde svarande antal af andra Jouveler ibland dem, sorn Hennes Majit Enke Drottningen efter sig lemnat.
Desse personer måtte på hvad ort och på hvad sätt de kunde söka sin bergning; men då det gäller hela den stora menniskoskara, hvaraf meranämnde sju Härader bebos, och det med så väsendtligt inflytande på deras bestånd, synes mig saken icke vara af ringa vigt. Det är visst beklagligt, att missbruk skola inblanda sig, äfven vid denna näringsfrihet: ty, ehuru jag, å ena sidan, med visshet påstår, att Gårdfarihandlanderne, och i synnerhet de af Allmogen på landet, aldrig, på långt när, gjort sig förtjente till alla de beskyllningar, i afseende på missbruk, som dem påbördas; vill jag dock, å andra sidan, icke påstå, att hvar och en af dem kan vara alldeles fri för någon ringa delaktighet i oloflig handel; men det måste dock alltid blifva i ringa mon, och aldrig kan det med skäl tillskrifvas alla. En loflig och af behofvet så högt påkallad rättighet och näring bör väl icke beröfvas en hel ort och alla dess oskyldige inbyggare, för det den af några få, mindre välsinnade, till äfventyrs kan missbrukas. Bil. t. Lflg-s. Allm. Besv. o. Otc. Ulsk. Bet. N. o 27. 19 Jag för min del önskar högeligen, att missbruk, samt Lag och Författningars öfverträdelse, så i denna sorn andra liandteringar, måtte kunna hämmas, samt förbrytelser beifras och straffas, men deremot att den Laglydige och oskyldige må få njuta sin rättighet till godo, och slippa att vidkännas en förlust och undergå ett lidande, hvartill han icke gjort sig skyldig, och sorn endast bör drabba förbrytaren. Missbruk fruktar jag insmyga sig vid allt för många handteringar, och skulle alla inrättningar och rättigheter upphöra och afskaffas, som icke voro fria från missbruk, så vet jag, för min del, sannerligen icke huru många som skulle blifva beståndande. Skulle man, för alt utrota det öfverklagade Lurendrägeriet, vilja börja med att afskaffa Gårdfarihandeln, för oftanämnde sju Härader, så tviflar jag att dermed vore mycket vunnit.
Kammar-Kollegium i underdånighet inberättat, bemälde arrendator icke velat härpå ingå, qvarnen sedermera, jemlikt Kongl. Majits Nådiga beslut den 20 Juni 1853, blifvit under nyssberörda tid till annan person för en afgift af 1,120 Ridr utarrenderad; hvilket allt Kongl. Majit, genom Dess nu aflåtna Nådiga skrifvelse, behagat, med hänsigt till qvaynens användande för faktoriets behof från och med den 1 nästkommande Oktober, i Nåder gifva Rikets Ständer tillkänna, i ändamål att någon arrende-afgift för qvarnen icke matte under den följande tiden påräknas att till Stats-verket ingå, I afseende härå får Utskottet upplysa, att sedan, jemlikt Kongl. Majits Nådiga Bref den 20 Oktober 1812, Carl Gustafs stads vid Eskilstuna stad belägna bruk och landtegendom blifvit, i ändamål att dit förflytta Söderhamns gevärs-faktori, af Kronan inköpt för en summa af 60,000 Ridr, hvilken summa Hih. lill II. St. Prol. IS53 & S Band. 3 Häft. 2 10 Slals-Ulskotlels Ullålande, N:o IIS. blifvit på Kongl.
Kungörelsen af den 26 Augusti 1800, svin, i anLedning af Riksens Ständers underdäniga tillstyrkande bliswit utfärdad, gifwer anledning till flera Di-. scont - Den r r November. §67 scontWerks anläggande i Landsorterna, än de redan i Malmö och Götheborg genom enskilda associationer inrattade. "Den "winst sädana Werk tillskynda Del-? ägarne hörrörer egentligen af penningar, som hos dem för lindring ranta pä kort eller obestämd tid insättas, och med afdrag af laglig ränta pä sex mänader ullänas DL de salunda framlocka och sätta i omlopp penumgar, hwilka för hvarjehanda orsaker eljest blefwe liggande i ägarnes förwar, och derigenom befordra en för Näringarnes fortkomst angelägen penningrörelse, äro de ofelbart af en betydlig nyttamen om med denna nytta äfwen kan förenas den af winstens anwändande till stora företag, som fordra ett allmänt understöd, sä böra de annu mera befrämjas.
Den förändring af gällande lagparagrafer som härigenom skulle erfordras, synes mig kunna inskränkas dertill att 2 Kap. 13 § Strafflagen erhölle exempelvis följande lydelse: ”Om förvandling af böter enligt 11 §, äfvensom enligt 12 §, der särskilda beslut, angående samma person ådömda böter, för verkställighet hos exekutor på en gång förekomma, förordne Konungens Befallningshafvande”; hvarjemte till 10 § 1. mom. torde böra läggas ett stadgande af ungefär följande innehåll: ”och förordne domstolen genast huru, i händelse af bristande bötestillgång hos den sakfällde, böterna skola förvandlingsvis utgå.” Om remiss af denna motion till Höglofliga Lag-Utskottet anhåller jag vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. A. M. Bolinder. Af Herr Gellin, H. P. W., om tackjern stionde-skattens upphörande inom bergslagen. Då vid föregående riksdagar frågan om tackjernstillverkningens befrielse från tiondejerngskatt förevarit, har man alltid gjort skilnad emellan den tillverkning, som bedrifvits utom och den som bedrifvits inom bergslag, på den grund, att tackjernstillverkningen inom bergslag skulle vara gynnad af åtskilliga privilegier och förmåner, som först borde upphöra, innan den kunde anses likställig med den förra. Så yttrar Kongl. Majit uti sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof vid 1856 års riksdag, sedan Kongl. Majit, på uppgifna skäl, föreslagit att hammarskatten öfver hela riket måtte upphöra: ”Beträffande tackjernstionde finner likväl Kongl. Majit i hvad angår bergslagerna, der tackjernstillverkningen är med särskilda privilegier gynnad och omhägnad, ej skäl att föreslå någon ytterligare nedsättning i beskattningen än den, som blifvit beviljad genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1854, så länge dessa privilegier och friheter bibehållas; men för tackjernstillverkning utom bergslag anser Kongl. Majit deremot att befrielse från den tryckande ordinarie skatten numera är af både billigheten och på ofvan anförda skäl af behofvet påkallad.”
Om discussionen öfver hvarje §. såsom den börjat, kunde leda till annat resultat, ån att samla en massa af anmärkningar, och svar deruppå, skulle jag vål hafva mycket att yttra, i anledning af Herr von Hartmansdorff» anmärkningar, att ej SkråEmbetena borde upphåfvas, men då jag anser denna öfverläggning ändamålslös, enär Utskotten i alla fall komma alt derom yttra sig, vill jag in - Dtn 30 Augusti f.m. 291 skränka mig att blott, i afseende på grunderne för HandtverksSocieteterne, yttra den öfvertygelse, att den ensidighet och skråaktighet, som hittills varit, upphör, då alla blifva förenade uti en HandtverksSocietet, och icke mera ett enskilt skråinteresse, utan ett allmänt Borgareinteresse kommer att äga rtim. Det år dessutom ej förment för HandtverksSocieteterne, att förena sig med HsndelsSocieteterne. I öfrigt hvad angår de sårskilte förhållanden, hvarunder Herr Von Hartmansdorff betraktat saken , så förbigår jag att besvara dem ; men anhåller att få f ästa Uppmärksamheten på den ofantliga vidlyfthet, soin föranledes, om Betänkandet skall punktevis granskas, Och får således hemställa, om man icke kunde i allmänhet framställa sine anmärkningar först rörande alternativen, och sedan angående hela Betänkandet» Herr Von Hartmansdorff: jag ber om Ursäkt, för det jag år så vidlyftig rörande grun. derne, men kan icke underlåta det, emedan det öfriga på dem beror. Beträffande hvad jag anfört om BorgareStåndets sjelfständighet: så får jag, då Herr Hjerta yttrat, att ingen sådan funnes utom samhällighet, svara att den just stårkes genom de små samhällen, särskildta yrken bilda, och att en Stat ej Utan mindre samfund inom sig ktlnde vara till, ty hvarje hushåll år ett litet samfund. Den ytterliga hemmansklyfningen gör, att en Bonde ej år besutten, ej sjelfständig; derföre har man sökt förekomma den.
Så, för att nyttja de förenämnda exemplen, skall han i capitlet om embetsmäns brott veta att söka ansvaret för prest, som olagligen viger, i capitlet om äktenskapsbrott, straffet å den otrogna makan, i capitlet om bedrägeri, ansvaret å det kränkta enskilda förtroendet genom förskingring af anförtrodt gods o. s. v. Då LagUtsk. frånsäger sig behandlingen af ifrågavar. ämne, äfven på grund af dess fruktan, att nu afgifna utlåtttr öfver lagförslaget i dess helhet eller i partiella principfrågor skulle kunna ändras af kommande Ständer, eller af dem efter olika åsigter bedömas, så har väl Utsk. derigenom gifvit emot sig det mest klara bevis på bristande benägenhet för hvarje förbättring och anlydt sin önskan, att allt måtte blifva pä gamla foten; ty till hvad annat kan man sluta, när Utsk. derjemte yttrat den förutsättning, att granskningen af hela lagverket, förstärkt med de nya vidlyftiga arbeten, som Utsk. velat föranleda, möjligen icke skulle kunna på en eiler annorlunda än under flera riksdagar för sig gå. Samma fruktan, om den finge antagas såsom skäl till vägrad handläggning', skall ju inlräfFa hvarje gäng och åstadkomma lika overksamhet. Gerna medgifves, att de nu gällande constitutionella formerna kunna leda till de befarade följderna; men det bör dock förmodas, att H. St. af ämnets vigt och af insedda nödvändigheten att vilja medlen, om ändamålet skall uppnås, icke låta beträda sig med den ostadighet i hand - Den ii Juli e. m handlingssätt och den liknöjdhet för föregående Ständers omdömen och åtgärder, sorn LagUtsk. trott sig kunna antaga till rättfärdigande af sitt beslut att i ämnet intet tillgöra, eller till undanrödjande af den skäliga misstanken, att förespeglade mödan hufvudsakligast verkat en mindre Just att taga kännedom om arbetets beskaffenhet, för att bedöma tillämpligheten deraf såsom grundläggning till en i framtiden gällande lag.
Utskotten hafva tagit delta i öfvervägande; Och ehuru det utan tvifvel ar i ali-; mänhet nyttigt, att den vetenskapliga bildning, som bör föregå inträdet på embets-: manna-banan , ådagalägges genom nu före-; skrifne embets-examina vid Rikets högre lä-; roverk; så, enär likväl erfarenheten bestyrkt, ati hög grad af bildning och embetsmannaskicklighet ej sällan funnits hos män, sorn icke undergått dylik examen, eller ens njutit någon academisk undervisning, utan genom enskildta studier och handläggning a£ allmänna ärenden utvecklat de lyckliga anlag samt förvärfvat de utmärkta kunskaper , hvarmed de på lysande sätt gagnat fäderneslandet, vore det, efter Utskottens mening, olämpligt att göra berörde examina till uteslutande och oeftergilligt vilkor för befordran, iaynnerhet till embeten af den natur, som da ifrågavarande, bland hvilka någre, i anseende till locala förhållanden, ega beröring med Rikets försvars-verk och i följd deraf äro af den beskaffenhet, att de måste vara, och derföre hittills alltid varit, af Militair-personer beklädde; och anse Utskotten öfverflödigt, ati framställa de menliga följder, som skulle Bih till Riks. St, Fröt. ISIS och I829, 7 Simi. 3, Af i, » usta Haft. 18 Lag• samt Allm. Best', o. Oec. Ut sk. Uti. N:o i uppstå deraf, ati en genom militairiska förtjenster utmärkt samt till ett så beskaffadt embetes förvaltande i alla afseenden duglig c» man, ej finge utnämnas till Landshöfding och såsom sådan vara det allmänna nyttig , blott derföre, att han ej undergått academisk embets-examen.
Lag-Utskottets påstående att försök lill dråp skulle uti det nådiga förslaget vara beslraffadt, enligt de under rubriken om såramål och ringare misshandel uppställda paragrafer, är ej grundad), emedan enligt dessa paragrafer skulle ej sjelfva försöket till dråp blifva beslraffadt ulan blott den skada, som genom försöket åsladkommes; och om detta försök oek vore lill sin form fulländad! och fullt bevisadt, men ej åstadkom någon skada, skulle det ei kunna beläggas med högre straff än böter till ett belopp af 50 K:dr Knnt, enligt 16 '§. Med anledning häraf anser jag att en paragraf om försök till dråp bör tilläggas i öfverensstämmelse med de åsigter, som jag här ofvan uttalat vid andra paragrafen om försök till mord. För öfrigt instämmer jag uti Professor Olivecronas reservation emot 37 § samt uti Herr Lagerbjelkes reservation emot förändringarne uti 55 §.” Härförutan har Herr Domprosten Björling förklarat, det han för sin del ej heller godkände den af Utskottets pluralitet i den del af författningen, som handlade om envig, föreslagna straffnedsätlning och öfriga deri vidtagna förändringar. Af Herr Professoren Sundberg, hvilken instämt i fråga om § 1 med Herr Domprosten Knös, — i afseende å 2 och 3 §§ med Herr Domprosten Björling, — i fråga om 37 §, hvars förändrade Ijdelse jemväl i öfrigt af Herr Professoren ogillats, med Herr Olivecrona, — samt beträffande 55 § med Herr Lagerbjelke. Af Herr Thollander, hvilken förenat sig med Herr Olivecrona i fråga om förändringen af 37 §.
Majit uttrycka sin öfvertygelse om ända må Islös lie ten och skadjighelen af desse åtgärder, ehuru denna öfvertygelse torde vara stridande emot en, genom farhågan för sjukdomen i en stor del provineer allmänt: uttryckt, men, enligt. Rikets Ständers tanka, origtig opinion.. Då andra osli mägtigare länders erfarenhet visat, att spärrnings-anstalter inom landet ej förmått hämma sjukdomens framfart, ulan mången gång snarare befordrat den, och då sådane anstalter lill och med i folkrikare och mera tätt bebodda länder alltid medfört de menligasteföljder för enskilda medborgares yrken, för industriel»! och rörelsen i allmänhet, skulle, hvad man äfven redan lill en del erfarit, verkningarne deraf i ett land, som Sverige, blifva af än betänkligare art, och på mångå ställen, genom den nöd, hvaruti, enskilde personer försattes, gifva sjukdomen starkare näring. Un - ProU Vidr. d. 3 Sept. 1834. ■51 der uttryckande af denna öfvertygelse, och under anropande af Försynens beskydd lill ett skyndsamt hämmande af farsotens härjningar, är det på den redan ofta pröfvade visheten af E. Kongl. Maj:ts åtgärder och E. Kongl. Mnj:ts kraftfulla heslut i farans stund, sorn Rikets Ständer underdånigst bygga den förhoppning, att E. Kongl. Majit, utan afseende på eu af fruktan möjligen förvillad opinion, lärer vidtaga sådane anstalter, hvarigenom sjukdomens alltid olyckliga följder må i möjligaste måtto förmildras, så alt icke en stor del af dem, som ej falla offer för farsoten, ^ingas i en för deras uppehälle ^förtviflad belägenhet.