Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han är en annan än när han kom dit. Det har kommit mjukhet och en okonstlad vänlighet i hans sätt. Blicken har fått mera djup och rösten är beherskad. Hans rörelser äro medvetna och lugna. Det kantiga, pockande är alldeles borta. Han frågar icke så ofta ”är detta rätt?” Men han känner instinktmessigt hvilket som är det, och hans väg är klarare än förr. Det är icke längre fråga om att endast blindt stånga löst; han har funnit ett bättre sätt att verka och förbättra. Så träffar han den förlofvade flickan igen. Och då? Hårderup d. 22 Aug. 1885.203 När jag skrifvit datumen satte jag mig att betrakta den med förvåning. Inte mer än Augusti! Jag tycker det ligger en kulen Oktober-stämning öfver allting. Är det ställets skull eller vädrets? Stället är märkvärdigt. Allt förefaller som skulle det dö af ålderdomssvaghet. Det är så välment och hemlikt, blommor i vaserna, mattor på golfvet och ordning öfver allt. Men det är som om allt vore stumt, eller åtminstone som det glömt att frambringa artikulerade ljud. Matrumsklockan vill slå, men den kan icke längre, den inskränker sig till ett hest, ihållande surr hvar gång slagen borde komma. Man sitter och väntar på dem, blir helt nervös af otålighet, men de komma icke: klockan har glömt att slå. Hon inbillar sig att hon ännu gör sin tjenst, men orkar icke röra hammaren. Och sådana besynnerliga toner pianot har! På en gång skärande och brustna. Jag kan sitta och höra på dem i en sådan egendomlig stämning. Det är inte likt annan musik. Det är som att höra på historien om ett helt lif, som nu skall sluta; ett obeskrifligt konstmessigt klockspel, som nu skall gå ned, för att aldrig mer sätta sina figurer i rörelse, aldrig vrida sina hjul. Och man sjelf blir inte lik en menniska. Alla tankar domna, själsrörelserna stanna af, man lefver knappt längre och vet ej om tiden står stilla eller går. En dåsig, slapp ro lägger sig omkring en, icke behaglig, endast likgiltig. Man sjunker allt djupare ned i detta stillastående och stelnar med det.
I allmänhet synas kommunerna hafva en benägenhet att, särdeles för utgifter lill nya företag eller vid väsendtliga förbättringar af äldre inrättningar, antaga bevillningen till staten såsom grund för bördornas fördelning. Sättet är enkelt och beräkningen lätt. Men den allmänt insedda ojemnheten vid bevillningens fördelning har haft till följd, att de flesta af de kommuner, der man på ett ändamålsenligare och derföre vanligen kostsammare sätt velat ordna fattigvård eller andra kommunen åliggande bestyr, funnit sig föranlåtna att frångå beräkningen efter allmänna bevillningen. Merändels har man då i stället åt särskilda samvetsnämnder öfverlemnat alt bestämma bidragen i mån af hvar och ens förmögenhet eller inkomst. Man har, med ett ord, i allmänhet blott sökt bereda sig en tillförlitligare utväg alt vinna just samma ändamål, som med bevillningsförord^ ningen åsyftats 70 Det torde med temlig visshet kunna antagas, att, derest man kunde lyckas utfinna lika goda medel för den allmänna bevillningens jemnare fördelning, som ofvanberörda kommuners samvetsnämnder ansetts utgöra för uttaxeringar inom kommunerna, och hvarigenom de lemnat nyttiga anvisningar till ledning vid förevarande frågas behandling, det särskilda beskattningssättet i dessa kommuner skulle bortfalla. Hvad som torde vara ändå vigtigare är, att då många andra kommuner, inom hvilka man ännu icke kunnat öfverenskomma om särskild taxeringsgrund, just deraf hittills varit hindrade att vederbörligen ordna sina angelägenheter, detta hinder bör genom en efter rättvisare grunder uppgjord bevillningsstadga blifva undanröjdt. Det synes nemligen otvifvelaktigt, att många nödiga och nyttiga förbättringar både i stad och på landet derefter skulle komma till stånd. På landet, der hemmantalet utgör en högst felaktig grund lör bidrag till nya företag, är ock särdeles svårt att utlinna någon annan beräkningsgrund i detta hänseende, än afgift af behållen inkomst, om denna är känd och således kan sanningsenligt bestämmas.
Jag tror nämnda motion vara af den vigt, att den förtjena!’ lagas i betraktande. Frill. Cederström har föreslagit borttagandet af den §, sorn lemnade åt Riksens Råd, sådana de på lyJo-talet voro, ett större skydd, än som var medgifvit åt någon annan embetsman i Sveriges Rike. Han har föreslagit detta på den enkla grund, att sådane embetsman, som Riksens Råd på 1730-talet voro, icke mera finnas. LagUtsk., som erkänner detta sednare, tyckes äfven erkänna, att det vore lämpligt att borttaga denna §, då det säger att sjelfva lagrummet, eller det straff, som var utsatt, i sig sjelft upphört att gälla, sedan dessa embetsman numera icke finnes, men afslår likväl motionen på den grund, att detta moment icke kan borttagas, utan att man äfven måste vidröra andra lagens bud, hvaribland 8 cap. 2 §:n Rätteg.b:n, ''hvarom,’’ säger LagUtsk., ”någon framställning ej blifvit gjord.” Det är emot detta yttrande af LagUtsk., som jag arhåller att få göra anmärkning. 53 § Reg.F:n säger nemligen: ”ett LagUtsk., att utarbeta de från R. St:s plena remitterade förslag till civil-, criminaloch kyrko-lagarnes förbättring,” Samma ord ”Utarbeta” antager äfven D c i) 4 N o v e ni b c r f. m. 85 33 §:n Riksd.Ordn. Jag kim ej finna annat, än nit til! denna utarbetning hörer, att om LagUlsk. finner deli §, hvari ändring är begärd, stå i sammanhang med andra §§, äger LagUlsk. ej blott rättighet, utan äfven skyldighet att yttra sig öfver dessa §§ och företaga i ett sammanhang allt livad till rnålet hörer.
Jemlikt Rikets Ständers underdåniga Skrif velse af den 2 October 1834, åtnjuta de ännu lefvande arbetande Ledamöter af nämnde Comité 833 R:dr 16 sk. hvardera under deras återstående lifstid, oberoende af den löne-inkomst, de i öfrigt uti Statens tjenst kunna ega eller erhålla; dock att, i händelse bemälde Ledamöter komma att inträda i activ befattning i oell för Lag-verket, de, så länge sådant fortfar, böra uppbära enahanda arfvoden som hittills, eller i ,666 R:dr 3a sk. årligen, hvaremedlertid någon pensions-utbelalning till dem icke eger rum. För hvardera af de Irenne Ledamöter, som sedermera i Nåder förordnades att upprätta en tableau öfver de nya Lag-förslagen, utgår, enligt Kongl. Brefvet den 28 November i835, ett årligt arfvode af 1,666 R:dr 3a sk., hvarjemte dels en ytterligare förordnad Ledamot blifvit tillagd 1000 Stats-Utslotlcts Utlåtande, N o 5o 5. R:dr, dels lill Secrelerarens aflöning med skriF-biträde utbetalls tillsammans 700 R:dr årligen, hvilka aflöningar, enär Rikets Sländer icke dertill anvisat serskildt anslag, blifvit godtgjorde af öfverskolten å Stals-verkets inkomster.
Det vill mycket pängar till för att kunna hålla sig en tjänare eller två, för att kunna köpa sig lätta kläder om sommaren och varma kläder, när kölden kommer, för att kunna skaffa sig nya hattar och skor, paraply för regnet och parasoll för solen; böcker skola betalas bos bokhandlaren, noter hos musikhandlaren. Och så alla bjudningar! Tänk, hvad det kostar att göra gästabud, och att skaffa sig fästdräkt till de gästabud, hvartill man blir inbjuden. Hvad tror du, att allt detta kostar? Och hvar skola vi ta pängarne ifrån?» Glädjen drog en djup suck. »Behöfver ni allt della för er kärlek, ja, då undrar jag inte på, att ni lider. Jag blef alldeles het bara af att höra er tala om det!» Den unga flickan lät hufvudet sjunka, och torkade sina ögon med afvigsidan af handen. »Hör,» sade Glädjen och grep henne raskt i armen. »Försök att låta bli att tänka på allt det där! Hvem vet, hvad nästa dag kan föra med sig! – Men se, nu har ni ju lyckan att gå vid hvarandras sida. Se öfver edra hufvuden, hur löfvet viftar och fladdrar! Se vattnet där ute i strömmen, som gnistrar som guldstänk i solen! Är icke allt detta glädje? Hvarför vill ni förmörka all denna lycka med oroliga tankar?» »Ni måtte vara en ofantligt opraktisk ung dam,» svarade den unga flickan och kastade en kritisk blick på Glädjen. »Inte alla kunna som ni vara klädda i fantasidräkt med sandaler på fötterna och krans på håret!» »Ni är härlig!» afbröt den unge mannen och sträckte handen mot Glädjen, »härlig som ingen jag har sett – näst henne!» Han böjde sig och tryckte en kyss på sin älskades panna. »Låt henne gå!» hviskade den unga flickan, »hon stör oss!» Men Glädjen var redan på väg bort från dem. »Jag kom inte för att gräla med er,» sade hon. »Jag kom för att lysa öfver er kärlek. Men jag ser, att ni hälst äro mig kvitt, och ni skall inte möta mig så snart igen!» Med dessa ord sprang hon öfver en häck, som skilde två vägar åt, och vände tillbaka till staden.
Bestyret med ackords-amorteringen ansåge Kongl. Maj:t deremot lämpligen kunna öfverlemnas till Rikets Ständers Riksgälds-kontor. Ehuru krigsbefälet i hufvudsakeu biträdt de af Rikets Ständer i förevarande ämne uttalade åsigter, i det krigsbefälet för sin del medgifvit, att styrelsen och förvaltningen af Arméens pensionskassa må till Staten öfverlemnas, hvarigenom möjlighet blifvit beredd för ett fullständigt ordnande af arméens pensionering, hade det dock, enligt Utskoitets tanke, varit önskvärdt, om krigsbefälet ansett sig kunna medgifva pensionskassans öfverlemnande till Statsverkets oinskränkta disposition, hvarigenom kunnat vinnas den enkelhet i förvaltningen, som utgjort ett utaf de vigtigaste skälen för Rikets Ständers förnyade framställningar i denna fråga. Visserligen kan förvaltningen af kassans fonder, äfven med särskild redovisning och bokföring, icke blifva af någon synnerlig vidlyftig beskaffenhet, men en dylik anordning innebär dock ett vidhållande af den på sednare tider alltmera frånträdda principen, att för särskilda utgifter bilda och bibehålla särskilda fonder, utan att, så vidt Utskottet kan inse, samma för Statsverket betungande anordning för pensionstagarne medför någon fördel. Jemväl de i öfrigt för kassans öfverlemnande af krigsbefälet bestämda vilkor och förbehåll hafva synts Utskottet vara af beskaffenhet att föranleda betänkligheter vid pensionsväsendets ordnande på det föreslagna sättet, I första punkten har krigsbefälet förbehållit sig att Arméens pensionskassa städse skall förvaltas af det embetsverk, som förvaltar Wadstena krigsmanshuskassa eller får arméens pensionering sig anförtrodd; och således skulle, i händelse det finnes lämpligt att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, åt Armé-förvaltningen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51.
Konungen äger att i afhandlingar och förbund med främmande Magter inga, sedan han dcröfwer hörr Stats - Ministern för Utrikes Ärenderne och Hof-CanzlerenWid Handels - Tractaters afsiutande höres tillika den Embetsman, som öfwer Ärender, rörande allmänna Hushållningen och Handeln, ager högsta inseendet eller deraf är Föredragande. §. i z. Will Konungen börja Krig eller sluta Fred, kalle da till ett utomordentligt Stats-Råd samtelige Ledamöterne af Stats, Rådet och StacsSecreterarne, framställe för dem de skäl och omständigheter som härwid till öfwerwägande förekomma, samt ässe deröfwcr deras yttranden, hwilka de stola hwar för sig, med den answarighet 127 §. bestäm - »6s8 Den 14 Julli. mcr, till Protokollet afgifiva. Konungen åge derefter maak att fatta och utföra det beslut, som han för nyttigast finner. §. Utesiutes. tz. 28. Konungen ager att i Stats-Radet utnämna och befordra infödde Swenske Man till alla Embeten och Tjenster inom Riket, högre och läg-e, hwilka aro af den egenskap att Konungens Fullmagt dera utfärdar, dock böra wederbörande förut med förslag hcuwa inkommit, der sadane hittills agr rum, ware likwäl Konungen obetaget, att uti MilitairEmdeten nyttja Utländske Man af sällsynt skicklighet, men icke tili Commendanter i Fästningarne. Konungen faste wid alla befordringar afseende endast a de Sökandes förtjenst och skicklighet, men icke pa deras börd. Till Stats-Ministrar, Stats,Nåd, JustitieRåd, Stats, Secreterare eller Chefer för ftrskildte Departementeme i Konungens Canzli, samt alla andra Civila Embetsmän inom Riket och Domare, ma sadane
— De rättigheter, som Utskottet sålunda ansett böra förbehållas föräldrar, och synnerligen den i 6 Kap. 1 § omförmälda, eller rättigheten att göra en dotter, som gift sig emot deras vilja, arflös, synas i sanning icke vara ringa och böra betaga all fruktan för ifrågavarande reform hos dem, som äfven i den 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 33. borgerliga lagen vilja finna ett uttryck för en dotters pligt att vid giftermåls ingående hemta ledning och råd af sina föräldrar. För öfrigt anser sig Utskottet böra, i afseende å innehållet af nedanintagna författningsförslag, erinra dels att giftomannarät,tens utöfvande af den tjugofemåriga qvinnan sjelf så mycket mindre hort göras beroende af hennes myndighet, som sådant skulle stå i strid med grunderna i gällande lag, enligt hvilken enka, äfven om hon förklaras omyndig, likväl fortfar att vara sin egen giftoman, och dels att ordställniDgen bort så affattas att den utmärker, det alla en giftomans funktioner, således äfven den, att enligt 8 Kap. Gfiftermåls-Balken upprätta äktenskapsförord, öfvergår på qvinnan sjelf, då hon uppnår sitt tjugufemte år; hemställande alltså Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning angående ändring i lagens stadganden rörande giftomannarätt: ‘■‘■Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, stånde ej vidare under giftoman; dock sker härigenom ej någon ändring i hvad lagen i 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § och 6 Kap. 1 § Giftermåls-Balken stadgar.“
Cronhjelm har redan redogjort för orsakerna lill Utsk:s förslag i denna del, som var att försäljning af räntebärande obligationer mätte kunna undvikas och liqviden vid årets slut af bankovinsten göras af den nya bankovinst, som under det löpande året influtit, och hvarigenom banken und - Den 12 Februari f. m. 413 veke att afhända sig berörde obligationer. Då likväl här blifvit satt i fråga att medlen torde behöfvas förr och en ledamot af bankostyrelsen, som nära känner alla förhållanden inom banken, tillstyrkt de tidigare utbetalningarne, så tror jag för min del äfven att en så beskaffad förändring af levereringsliderna kan bestämmas, men för alt fatta ett sådant beslut måste man först vara förvissad om att medlen så tidigt i riksg.-kont. behöfvas. Jag beklagar derföre, att 2:ne bland Hrr fullmäktige i riksg.-kont., sora äro här närvar., hafva derutinnan olika äsigter, och önskligt hade varit att de kollationerat dem förut för att icke lemna R. o. Ad. i osäkerhet huruvida medlen behöfvas eller icke. Det torde äfven blifva omöjligt, örn också striden fortsättes än så länge, att här på stället utaf sifferuppgifter draga en riktig slutsats om hvad som i detta fall är rätt, och jag tror derföre att man gör bäst att antaga den utväg, som begagnas i collina vid uppkommande paria vota, nemi. alt tillerkänna ordf. afgörande röst. Dermed instämmer dessusom hvad en medlem af StatsUlsk. anfört, nemi. att medlen behöfvas och alt en förändring i Utskis förslag ronde medlens öfverlemnande i öfverensstämmelse med hvad här blifvit föreslagit må äga rum. En ledamot, Gr. Gyldenstolpe, har yrkat återremiss. Jag kan för min del icke anse detta behöfligt. Skulle det vara för att taga reda på behofvet i riksg.-kont., så ligger detta utom gränsen för Utskis verksamhet.
Uti 15d:e §:n af 1812 års riksdagsbeslut säges: »Till fyllande af de anslag till Statens och Riksgäldskontorets behof, Vi enligt 14:de §:n beviljat, håfve Vi, dels på nya vid 518 Den 25 April e. m. denna riksdag öfverenskomna grunder stadgat Sveriges allmänna bevillning, dels beslutit förhöjningar å Ghartae-Sipillatae-, Sjötullsoch Husbehofsbränvins-bränningsafgifterna, och då Yi af kraftiga skäl lunnit nödigt, att i de med dessa afgifter i sammanhang stående förordningar göra betydliga förändringar, åberope Vi Oss härom de af Oss beslutna författningar, Vi, rörande sättet och vilkoret) för dessa bevillningars utgörande, till K. M:t till utfärdande i underdånighet ölverlerrinat.» »I händelse å bevillnirigen något öfverskott, utöfver den af Oss fastställda bevillningssumman, skulle uppkomma, håfve Vi stadgat, att detta öfverskott först skall lända till befrielse för gemenskapen för den indelta arméen och båtsmanshåll, och sedan, att hvad derutöfver befinnes vara influtet, skall såsom amortissementsfond till Riksgäldskontoret inflyta.» Af denna § framgår otvunget, dels att det är R. St:r som besluta och göra förändringarna i de förordningar, som röra bevillningen genom Charta-sigillata, Tull, och Husbehofs-hränning, och sättet samt vilkoren för dessa bevillningars utgörande, samt att desamma till K. M:t endast till utfärdande ölverlemnas, och dels att R. St:r äfven disponera hvad af tullinkomsterna öfverskjuta det kalkylerade beloppet, och att detta öfverskott borde af Konungens rådgifvare behandlas med den varsamhet, som 68:de §:n R. F. föreskrifver. För att nu ådagalägga, huru K. M:t år 1814 uppfattade sina rättigheter rörande denna ömtåliga fråga, må det tillåtas mig citera följande strof uti ingressen af »K.
Genom anläggningen af Gefle—Dala jernväg drages numera den väsendtligaste delen af bergsprodukterne från bruken inom Husby, Garpenbergs och till en del jemväl inom By, Hedemora, Säthers och Stora Tuna socknar samt från bruken omkring Siljan till Gefle; och har jerntillverkningen inom Nås socken af Vesterdalarne, hvilken tillförene fördes till Philipstad, nu vunnit, genom Wessman—Barkens jernväg, en lättare transport öfver Strömsholm till Stockholm, i hvilken rigtning all Vester-Bergslagens jerntillverkning nu, såsom förut, utföres, hvaremot tillverkningen inom Vesterdal arne, med nyssnämnde undantag, fortfarande går öfver Wermland. Några andra anmärkningsvärda olyckshändelser, vare sig i afseende på personalen eller rörelsen vid bergverken, än att fyra personer såmedelst ljutit döden i Falu grufva, hafva under ifrågavarande period icke ägt rum. Under detta qvinqvennium hafva blifvit nyanlagde tre masugnar, två stångjernshärdar och en hammare, två stångjernsvalsverk, en mekanisk verkstad, två gjuterier, en stålugn, ett jernmanufakturverk samt en fabrik för tillverkning af koppar, svafvel, svafvelsyra, jernoch kopparvitriol samt rödfärg, hvaremot nedlagts en masugn, sjutton stångjernshärdar, hvaraf två på vissa år, samt två jernmanufakturverk.
Det torde dock icke tillhöra Lagstiftarne och deras ombud att deri deltaga; men ofelbart tillhör dem, att bortrödja anledningarne till strider i en framtid. linder sådan synpunkt har Utskottet handlat; undvikande att döma opinionerne emellan, har Utskottet skutit skulden på föreskrifterne, på lagens bokstaf, mera medgörlig än de, som tolka den, och de, som äga att tyda den. Skulle än Utskottet härutinnan hafva gått längre, än det skäligen bordt, hvem kan derföre vilja tadla det, då fråga är om bestämdare lagar för framtiden? Men sådant är dock icke förhållandet. De nu gällande föreskrifter äro, såsom föreskrifter betregtade, brislfulle. Redan det är ett fel, att Revisionen omfattar tvänne års räkenskaper; ett förhållande som icke i något annat land äger rum. Ofvanföre har jag uppgifvit sannolika anledningen dertill. Men instructionen är hufvudsakligen felaktig derutinnan, att det är StatsContoret allena, sorn har sig ålagt att till Revisionerne afgifva berättelse, icke de egentliga Verken, hvilka dels från StatsContoret Den 5 Mars f. m. 217 erhålla medel till Statsbehofvens bestridande, dels till detsamma lefverera medel, såsom Tulloch Postverken. Dessa förvaltande Verk utgöra dock hufvudföremål för granskningen, hvaremot StatsContoret torde kunna anses såsom StatsVerkels vexelbank. StatsContorets berättelse borde utgöra en tableau af StatsVerkets penningerörelse, då deremot berättelser ne från de speciella förvaltande Verken borde vara uplysande jemväl i detailler, och för öfrigt så construerade, att den redovisande sjelf uti dem framställer de afvikelser från föreskrifter, som omständigheterne kunnat göra nödige. Man har begärt, att få veta, hvad sorn menats dermed, att man uppgifvit tvenne mål, såsom remitterade till serskild handläggning. Desse mål hafva blifvit öfverlemnade till Constitutions-Utskottet. Ridderskapet och Adeln torde erinra sig, att tvenne remisser till detta Utskott blifvit af Stats-Utskottet begärde.
Maj. ingen tillräcklig garanti äskades, och hvilkas specialstudium således hvilade på ganska lös grund, utom det att fordringarne i den egentliga läkarekonsten icke kunde anses fullt jemförliga med de vid universiteterne, och lill följd hvaraf alltså institutet, om detta förhållande oförändradt fått qvarstå, kunnat och skolat gifva landet och arméen en egen klass af läkare, underlägsna i bildning men lika i rättigheter med de vid universiteterne utexaminerade. Då Carolinska institutet, år 1822 tog initiativet för att undanrödja detta bestämdt oformliga, och jag vågar säga rent af skadliga förhållande, i det att institutet undanbad sig skyldigheten att mottaga andra än sådana elever, hvilka vid universitet aflagt medico-philosophi® candidalexamen, äfvensom yrkade åtskillig skärpning i pröfningarna vid institutet, väckte delta någon oro hos universiteternes medicinska fakulteter, hvilka i denna förändring sago en tendens hos institutet att ”slä under sig hela den medicinska undervisningen”, oaktadt både syftningen och verkan af denna förändring, hvad institutet angick, hvarken var eller kunde blifva någon annan än den, att antalet af institutets elever minskades med så mänga, som annars utan att vara medicophilosophise-kandidater skolat der genomgå den förut medgifua lärokursen; ty att eleverna skulle draga sig ifrån universiteterne, och vid institutet söka en legitimation, hvilken numera lättare kunde vinnas vid de förra än vid det sednare, var föga sannolikt, och åtminstone å institutets sida aldrig påräknadt.
Månad förmiddagen på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer , rörande föreslagen jemkning i Extra Roteringen, jemte Herr Rofhliebs, Axel, rörande samma ämne denne dag afgifne yttrande. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande StatsUtskottets d. 21 sistlidne Mars afgifne, samt den 25 i samma Månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 55, om indragning af Taflel-penningarne för Rikets Elögsta Embeten m. fl. N.-o 56, om Boställes anslående åt KronoFogden i Sollentuna, Wallentuna och Danderyds Skeppslag. N:o 57, om understöd af allmänna medel till förbättrande af Hamnen vid Halmstad. N:o 58, om uppförande på allmän bekostnad af en Bro öfver Fårje-sundet vid Sigtuna. N:o 60, om understöd till Assessoren Lundeqvist för dess utgifne Kammarverk. Den 4 April e. m. 137 N:o 62, om inköp af Boställe åt DomhaL vanden i Åse, Barne, Wiste och Kållands Häraders Domsaga, Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 21 sistlidne Mars afgifne, och den s5 i samma Månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående beräkningsgrunden för RiksMarkegåtigs priset å den under Rikets Embetsoch TjenstemannaSfater med penninge-iöner uppförde Spannemål, blef samma Betänkande, i anledning af de utaf åtsluliige Ledamöter dervid gjorda anmärkningar, till StatsUt6kottet återremitteradt. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 21 sistlidne Mars afgifne, och den 20 i samma