Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R E D E R . Tyst du! låt h onom hållas! Han har rätt, den odågan .. jag var så glad öfver att min lyckliga giftermålsaffär inbring ade mig en son, att jag helt och hållet fö rbis åg att varan hade bordt magasineras litet bättre .. fick för dåligt emballag e .. rätt åt mig nu att den inte håller sig oppe i pris ! M A R I A . Men Anton är säkert bättre än han g ör sig .. och f arbro r skall inte ta sig saken så nära! R E D E R . Är han bättre än han gör sig ... det vore ju en hufvudlös spekulation Och att inte ta sig saken nära är omöj ligt! För mycket köpman för det ... s ak samma om det gäller en haf relast eller son min! A N T O N . Nej, det är j ag visst inte! M A R I A ( förebrående ). Anton! 38 A N T O N . Mycket smick rad för jemförelsen! Hvarför lät pappa mig inte bli militär, som jag vil le? R E D E R . Pojke! tala inte om militärer, j ag blir ursinnig! Är du så förbaskadt angel ägen så kan du ju bli skarpskytt .. det hi ndrar dig inte att sköta affären undertiden. A N T O N . D et är inte detsamma .. om de åtmi nstone hade en grannare uniform! M A R I A . Men att försvara si tt land R E D E R . Ah bah ! det g år ingen nöd på landet! Sätter fans tyg i hufvudet på ungt folk .. hade inte en af konto risterna korpraln gudbevars! h äromda'n setat och skrifvit in en gevärspost i hufvudboken i stället fö r ett parti hvete. Det skulle ha h ändt mig i mina unga dag ar! R E D E R ( här mande ). J aha .. det h ade varit omöjligt .. fö r j ag v ar inte en sådan der odåga ... ( då Anton gör sig i ordning att gå ) Får j ag lot att veta hvart det skall bära utaf? A N T O N Jag g år ut och går en stund. R E D E R .
Den ädle Grefven har hehagat medgifva, att grundlagen bjuder, att i de ärenden, der tvänne Stånd stanna emot två, förfaller frågan; men han har likväl hemställt, om Konungens rådgifvare icke borde göra mera afseende på fordringarna af de tvänne Stånd, som han kallar närande, samt deras behof af skattebördornas nedsättning. Jag får erinra derom, att när i beskattningsfrågor två Stånd stanna emot två, så kommer frågan aldrig till K. M., och Konungens rådgifvare få således aldrig tillfälle att gifva något råd i en sådan fråga. — Grefven har äfven klandrat ett annat yttrande af Hr von Hartmansdorff, hvilket jag ber att få försvara, derföre att jag antager det fullkomligt såsom mitt eget, nemi. att R. St. verkligen synas sjelfve vara skulden till den ministerkris, hvaruti vi befinna oss. Jag skall icke uppehålla mig mycket vid det bevis för denna sats, som ligger uti det orimliga de'charge-betänk., hvilket kommit från Const.Utsk. Man har redan tillräckligt stridt om lämpligheten deraf, ty man finner i detta afseende framdraget både likt och olikt. Jag skall derförutan framställa ett skäl, som jag öfverlemnar till Grefvens af mig och allmänheten erkända goda urskilningsförmåga. Kär R. St. antaga Grefvens önskningar, till afslag på betydliga anslag lill Staten; när förstärkta StatsUlsk. fullgör Grefvens begäran, och sätter hvarje depart chef utur tillfälle alt, efter sin öfvertygelse, på den platsen kunna gagna fäderneslandet; när en sådan person nödgas säga: jag skulle åtaga mig del, om jag hade medel, men R. St. hafva vägrat dem, och jag kan derföre icke fullgöra hvad af mig fordras, såsom krigsminister t. ex.; — då frågar jag: be hofs det starkare skäl, äu » 35» Dea 12 September f. tn. della, för att visa att R. St. genom sin njugghet tillbakaskjuta hvarje håg att inträda i Styrelsen?
I »alla skäl att understödja de bemödanden, som från ett privat bo»lags sida nu erbjuda sig för påbörjande och verkställighet af detta »för det allmänna gagnande arbete. »Kommitén får derföre i underd. tillstyrka, att sökandenas »underd. anhållan af Eders Kongl. Majit måtte bifallas, och nådig »framställning till R St. göras derom, att Staten mätte, med den af »sökandena begärda räntegaranti. understödja deras tillämnade löre»tag, så mycket hellre, som ifrågavarande jernväg, efter Kommiténs »underd. tanke, är ibland dem, hvilka genom blifvande trafik sanno»likt komma att gälda derpå nedlagda kostnader, hvarigenom Sta»tens risk, till följd af en, till det belopp sökandena föreslagit, »lemnad räntegaranti, icke synes böra blifva synnerlig stor». Af allt, hvad jag nu anfört, torde inses den ofantliga fördel, som skulle tillskyndas Hufvudstaden, Upsala, större delen af Stockholms och Upsala län samt hela norra Sverige, om en StockholmUpsala jernbana snart kunde anläggas; jag öfvergår nu derföre och beder att få anvisa sättet, hvarpå detta lämpligast under nuvaride förhållanden torde kunna ske. Men derförinnan får jag bedja södra Sveriges representanter, att ej förundra sig öfver norra Sveriges representanters sträfvanden, att till denna betydliga del af Rikets utveckling erhålla nutidens kraftigaste bistånd — jernvägar —, och att ej med ordet »lokalintresse» söka afböja desamma, utan, trofast räckande handen, med oss ingå uti en noggrann pröfning af hvad som är bäst och gagneligt för vårt gemensamma mål — fosterlandets bästa! — Måtte man ihågkomma, att norra Sverige nu sannolikt står färdigt att rösta för betydliga anslag till fullbordande och fortsättande af det inom södra Sverige updragna jernvägsnätet, — och måtte äfven ihågkommas att för norra Sveriges jernvägar ej begäres millioner, utan endast obetydligheter — ja endast några smulor från den rike mannens bord!
Oaktadt de således bevisligen äro tvenne, hafva de dock af en och annan (t. ex. Rühs) blifvit ansedda för samma sjö, hvilken omständighet kanske härleder sig deraf, att de nästan alltid nämnas på en gång. Uti denna namnkombination ligger mycken smak: Roine och Mallasvesi. Roine klingar grannt, nordiskt, konungsligt; Mallasvesi ljuder italienskt, sydländskt, qvinnligt. Den starke är den svagas stöd; Roine är maken, dess maka är Mallasvesi. För denna gång lemna vi Roine i dess värde. I en vik af Mallasvesi gungar en båt. Dagen är vacker det är i Juli men hvad man kan ha emot honom är ett särdeles qvalm; luften är icke rätt genomskinlig, ty himlen har redan många dagar varit molnfri och solrök har börjat uppstå. Årorna i båten föras af tvenne unga flickor. Af deras rodd kan man se, att de icke äro särdeles vana vid denna motion; de tyckas göra det blott på lek. Vet en tjuguårig läsare någonting mer romantiskt, än då tvenne unga flickor, vackra och välvexta, alldeles ensamma föra årorna och med ett visst koketteri söka dölja sin ovana, när härtill kommer, att de gunga på en den skönaste vik en sakta sommarafton? Måste icke en sådan tjuguåring medge att taflan skulle förlora i behag, om äfven hans älskvärda person funnes i båten? Hvad dessa flickors utseende är behagligt och ändå så olika! Om den ena kan man ana att hon uppvuxit på den ädla landsbygden ... så fria och obesvärade äro hennes rörelser. Helsa, helsa står att läsa i den friska blicken, i den välvexta, men fylliga gestalten. Oskuld och frid tyckas bo under hennes barnsligt skälmska miner. På första ögonkastet finner man att hon icke är en qvinna med anlag till att forska i det sublima, att hennes fantasis vingar icke bära särdeles högt, men man finner äfven att naturen gifvit henne en ersättning, som innefattar qvinnans älskvärdaste egenskaper: godhet och ömhet ... icke denna sorts godhet, till hvilken man kan komma genom arbete, utan en sådan godhet, som naturen gifver.
Derjemte hade motionären, som haft tillfälle närvara vid behandlingen af denna motion, ansett sig, till vinnande af större enkelhet uti förfarandet och undvikande af ökade kostnader för åboen, böra åt framställningen gifva den närmare bestämmelse, att åboen skulle ega att omedelbart vända sig till länsmannen i distriktet med begäran om syns hållande, samt derefter med bifogande af instrumentet deröfver, hos Konungens Befallningshafvande göra ansökning om erhållande af skattemannarätt. Hvad sålunda förekommit, har Stats-Utskottet i öfvervägande tagit och får med anledning deraf meddela att, sedan genom afvittring blifvit bestämdt, huru stort område och skattetal hvarje nybygge tillkomma, äfvensom hvilka skyldigheter med hänsyn till byggnad och odling åboen åligga för att dertill förvärfva skattemannarätt, är genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 Februari 1847 stadgadt, att de nybyggen inom de Norrländska länen, hvilka äro berättigade att utan skattelösen från krono till skatte omföras, må af denna förmån komma i åtnjutande så snart byggnadsoch odlingsskyldigheterna blifvit fullgjorde, liil utrönande hvaraf syn skulle af vederbörande kronobetjent förrättas, hvarefter Konungens Befallningshafvande egde att, derest, vid granskning af syneförrättningen, åboen befunnes hafva fullgjort sina åligganden, låta omföra hemmanet från krono till skatte uti Jordeboken.
Beträffaude vidare linneoch hampväfnader, så anser utskottet icke fullt skäl förefinnas att, såsom Kongl. Maj:t föreslagit, för blaggarn, buldan och kanfas, som förnämligast utgöra föremål för husslöjden, sätta gemensam och lika låg tull, med den å segelduk och tältduk i gällande taxa stadgade; äfvensom och då de i laxan nu serskildt specificerade artiklarna damast, dräll, linön, lärft och andra slag blifvit i Kongl. Maj:ts förslag sammanförda i en rubrik med sistnämnde lydelse och 1 r:dr införselafgift per skålpund, men dräll hittills dragit endast 56 sk. införseltull och anledning till förhöjning deri icke är för handen, samt deremot af öfriga nyssnämnde specificerade väfnader lärft, hvaraf 1 qvadrataln väger till och med 5 lod, varit förbjudet lill införsel, och andra slag lärft, damast och linön åter dragit tull från 2 r:dr lill 1 r:dr 32 sk. skålpundet, utskottet anser nödigt, att lärft af nämnde finare beskaffenhet, äfvensom andra slag lärft, damast och linön upptagas under serskilda rubriker med högre tullafgifter, än dem af Kongl. Maj:t föreslagna, och att derefter rubriken andra slag, derunder dräll hänföres, varder åsatt den för sistnämnde artikel nu stadgade afgift. Innan utskottet går att föreslå de här antydda förändrade tullafgifter, anser utskottet sig, jemväl, till bemötande af gjorde anmärkningar emot borttagande af förbudet för införsel af vissa slag lärft, böra tillkännagifva, att delta förbud först infördes i 1841 års tulltaxa, då äfven tullafgifterne å sådant lärft, hvars införsel vidare tilläts, blefvo betydligen förhöjda; och att, oaktadt dessa restrictiva åtgärder, den lofiiga, äfvensom sannolikt den olofliga, importen af lärft sedermera stigit, utan att inhemska lärftstillverkningen genom restriktionerna vunnit någon förkofran. Zink. Ångpannor.
Att här inför R. o. Ad. afgifva en nog grann redogörelse angide sedelfabrikationen från den tid, då den först blef beslutad, fruktar jag ej skulle vara af särdeles stort intresse; och jag vill derföre endast med några få ord påpeka, huru man vid ifrågav:de fabrikation gått tillväga. Vid 1853 och 1854 arens Riksdag, således för G år sedan, beslöto R. St. införandet af den mynt-enhet, som vid början af 1858 blef allmänt gällande; och raan kunde med skäl förutsätta att R. St:rs Bank på dessa 4 till 5 år skulle hafva sina sedlar i ordning; hvilket dock af oförutsedda hinder ej skedde. Till en del härledde sig dessa hinder från bristande tillgång på, för fabrikationen behöflige, arbetare och kemister; men det har förefallit Utsk:t, som ett ännu väsendtligare hinder hade legat i \ Bankens tjenstemäns sätt att gå tillväga, alldenstund mellan Föreståndaren för Tumba pappersbruk och TryckeriFöreståndaren här i staden en ouphörlig oenighet varit rådande. Det är denna långsamhet vid sedelfabrikationen, som kan klandras; ty de första sedlarne blefvo ej färdiga förrän l1/* år efter den tid, dä det nya sedelmyntet, enligt lemnade föreskrifter, skulle vara i allmänna rörelsen tillgängligt, och de öfriga efter ännu längre tid. Huru dessa sedlar äro beskaffade, har något hvar af Eder, M. Hrr! varit i tillfälle att bedöma, och ytterligare bevis härför lemnäs i BankoUtsk:ts utlåtande, der man nemi. meddelat den upgift, att under den korta tiden af sex månader, som t. ex. sedlarne å valören 1,000 Rdr Ernt, hvilka väl måste antagas mindre än öfriga valörer vara i allmänna rörelsen begagnade och följaktligen äfven mindre än dessa vara utsatte för nötning, varit i omlopp, icke mindre än 28,39 proc. af det utgifna antalet sedlar till Banken ingått såsom förslitna.
Slatssecrettne åter äro icke underkastade annan ransakning och domän inför Riksrätt samt Konungens rätt alt afsätta dem; men aftalet emellan dem och Slaten måste vara, att så länge icke något af de fallen inträlFat, måste de anses såsom qvarstående i tjensten; och då måste, enl. rättsbegreppet, den ene conlrahenten eller Slaten icke kunna säga åt den andra eontrahenten eller tjenslemannen: din tjenst har upphört, såvida icke tjenstemännen blifvit förklarad saker alt skiljas derifrån. Jag får fästa uppmärksamheten derpå, alt man fordom gått så långt uti tillämpning af detta rättsbegrepp, att till och med de på hofstalen varande tjenstemän, blifvit uppförde på indragn.- stat, när tjensterna upphört. En ledamot har sagt, att frågan kunde gå tili kämnersrätten. Jag hemställer, om det vore Ståndet värdigt att bita saken ankomma på kämnersrättens utslag; om icke här bör finnas så mycken upplysning om hvad rätt och billigt är, att Ståndet sjelft kan afgöra densamma. Hr von Troil, Emil: Jag hade icke ernat yttra mig i frågan, dels derföre att jag gifvit min tanke tillkänna uti en reservation, som blifvit betänk, bifogad, och dels derföre att jag blott afhört den sednare discussionen på detta rum, — men hufvudsakligen derföre, att jag tror alt den pluralitet, hvilken inom Utsk. var ganska knapp, otvifvelakligt kommer att härstädes blifva i hög grad öfvervägande, och jag icke älskar att besvära Ståndet med att afhöra mina yttranden, då jag icke har anledn. alt hoppas att derigenom ernå åsyfladt resultat ; men jag har nödgats begära ordet, då jag hörde en lag fa i en ledamot i detta Hus framställa en lång deduction till bevisande af den förmenta pensionsrätten, med stöd af en cilationi grundlagen, som icke Den 26 Augusti f. in. 35y uieil ginni)lagen öfverensstämmer.
Maj:t behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex prolocollo J. Chr. Bäck. Ank. till Exp. Utsk. den 28 Dec., kl. 2 7 e. ro. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förhöjning i pensions-beloppen Jör Förste och Andre Län dtmätarne i Riket; gifven Stockholms Slott den 2 December 1847.
Ferdinand och ville ej tro sina egna ögons vittnesbörd; men då han sansat sig, började han med all ifver försöka alla de mest brukliga medel till drunknades vederfående, ehuru utan någon framgång, och på hans ifriga frågor till den snart anlände läkaren, svarade denne efter en stunds tyst undersökning: ”Man kan väl icke säga, att det är omöjligt att han kan återfås till lif, ty för vår Herre är allt möjligt; men mig tyckes som vore alla försök onödiga.” ”Det vore förfärligt!” utbrast Ferdinand förskräckt. ”Gif dock ej allt förloradt, herr doktor, utan försök det yttersta. Men hvar är er fru?” frågade han de häpna och gråtande pigorna. ”Hon är på slädpartiet,” svarade den modigaste af dem. ”Och ni hafva så illa vårdat barnen under tiden,” sade läkaren strängt, ”att en nu ligger död här. Kanske det ej är bättre med de andra heller. Hvar är Helena, och huru mår den sjuka?” ”Hon var mycket orolig straxt efter det frun reste,” svarade sköterskan, en äldre, något döf qvinna, ”och tycktes ha plågor, men efter en stund blef hon stilla och har nu sofvit i några timmar rätt godt.” ”Ett godt tecken!” sade läkaren i det han gick i nästa rum och med ett ljus nalkades vaggan, der den sjuka slumrade lugnt och stilla. Han tog sagta bort det lätta täckelset, som var kastadt öfver barnets ansigte och lyste på henne. Hon var hvit som marmor och en blåaktig färg var utbredd öfver läppar och ögonlock. Förundrad lade läkaren handen på hennes hjerta; det slog ej mera. Hon var död! Nedslagen gick han tillbaka till den andres dödsbädd. Tyst undersökte han honom. Derefter sade han till Ferdinand med en röst, som darrade af sinnesrörelse: ”Ett hårdt slag kommer att drabba fru Lindmark, ty förgäfves äro alla försök att återkalla honom till lifvet, och också en annan har dödsengeln röfvat ifrån henne.” ”Är också den andra död?” frågade Ferdinand med stapplande röst. ”Ja,” sade doktorn och torkade en tår ur de ögon, som voro så vana vid denna verldens elände.
Prop. JYi 26. 15 Kommittéen anmärker, att af ofvannämnde summa Rikets Ständer redan anvisat 7,500,000 R:dr, och att, om dertill lägges kostnaden för den af ett enskildt bolag nära färdigbyggda banan mellan Köping och Örebro, beräknad till omkring 4,500,000 R:dr, sä blifver den för återstående statsbanors anläggning nödiga summa omkring 403,000,000 R:dr R:mt. Sedan åt Chefen för statens jernvägsbyggnader, Öfverste Ericson, tillfälle lemnats att yttra sig angående sältet och ordningen för utförandet af de sålunda föreslagna stambanorna, äfvensom öfver dithörande frågor i afseende på tillhandahållandet af erforderliga medel samt anskaffande af arbetsmanskap, ingeniörer, materiel, m. m., har bemälde Öfverste till Cbefen för Kongl. Majrts Civil-Departement aflemnat ett skriftligt betänkande i ämnet och i sammanhang dermed äfven framställt sina åsigter rörande anlalet och riktningen af nämnde stambanor samt utförligt redogjort för de skäl, hvarpå han grundat sina, i vissa afseenden från Kommittéens afvikande förslag.
Kollegium vidare i underdånighet andragit, att, sedan Kongl. Maj:t till Eikets sednast församlade Ständer aflåtit Nådig Proposition om tiondejerns-skattens nedsättning, så väl inom som utom bergslag, med en tredjedel af beloppet, Kollegium icke ansett sig tillständigt att, på grund af Fullmäktiges anhållan, tillstyrka någon särskild eller större skattelindring för tackjerns-tillverkare utom bergslag; hvaremot, beträffande den af Fullmäktige, å Bruks-societetens vägnar, sökta befrielse från utgörande af den stångjernsbruken med 1 Skeppund för 100 åsätta årliga hammarskatten, Kollegium förklarat sig hysa den åsigten, att på den ståndpunkt jernhandteringen sig nu befunne, sjelfva principen för beskattningens utgörande med viss andel af produkten, vore i sig sjelf oriktig samt derföre ock på en del ställen måste i tillämpningen visa sig skadlig eller förtryckande, nemligen i de icke sällsynta fall, då tillverkaren sjelf vid låga försäljningspris icke finge sina på produktens frambringande nedlagde kostnader ens till fullo ersatte, under det att vid en lyckligare handels-ställning
Vid öfvervägande häraf och om än, på sätt LandshöfdingeEmbetet uppgifvit, det otillbörliga förhållande skulle hafva ägt rum, att Stina Cajsa Gustafsdotter, till fängelsestraff1 dömd och med förpassning till Konungens Befallningshafvande insänd, verkligen blifvit, utan anmälan derom hos LandsSecreteraren, samt följakteligen utan LandshöfdingeEmbetets vetskap och förordnande, i häcktet emottagen och till bestraffnings undergående befordrad blott genom Fångvaktmästarens åtgärd, hvilket redan i sig innefattade ett så eftertänkligt missbruk af dennes underordnade befattning, att detta bordt fästa LandshöfdingeEmbetets uppmärksamhet och föranleda till ej allenast allvarliga föreställningar, utan äfven åtal och ansvar, kunde likväl, enligt min tanka, den olagliga bestraffningen af sex veckors, i stället för en månads fängelse, hvilken Stina Cajsa Gustafsdotter kommit att undergå, destomindre tillräknas Fångvaktmästaren, som, utom det att LandshöfdingeEmbetet, ända lill dess jag förhållandet anmärkt, lemnat hans förfarande utan anmärkning, LandshöfdingeEmbetets uppgift i delta afseende i hufvudsaklig måtto funnes vederlagd genom hvad ibland dess egna anteckningar i fånglistan för Mars månad 1835 förekomme, angående den bestraffning, Stina Cajsa Gustafsdotter skulle undergå, hvilket nogsamt utmärkte, att LandshöfdingeEmbetet, om ej förr, åtminstone den 8 derpåföljde April, då anteckningarne afslutades, ägt kännedom om hennes bestraffning och således ännu, medan tid varit, kunnat vidtaga sådan laga åtgärd, att rättelse i straffet icke uteblifvit; Och emedan häraf vore uppenbart, att LandshöfdingeEmbetet förbisett hvad ofvanåberopade Kongl. Bref af den 26
Hvad åter beträffar frågan, huruvida Statsverket kan tåla vid den förminskning i sina inkomster, som genom ett bifall till Bevilln:sUlskts förslag om nedsättning i löntagarnes bevilln. skulle förorsakas, är min öfvertygelse, att sådant ganska väl kan ske, emedan jag år förvissad, att genom de beslut, som R. St. fattat, i afseende å tull-bevilln:n, de deraf härflytande inkomsterna skola blifva så mycket högre, att de fullkomligt ersätta både den nu ifrågaställa minskningen och den som upkommer genom nedsättning af Postverkets inkomster. Några andra betydliga nedsätlningar, vet jag icke af vid denna Riksdag, och enl. K. M:s Nåd. Propos., är den nu erforderliga bevilln:s-sumraan långt mindre än den, som hittills utgått. Jag tror fördenskull, att ingen svårighet möter lör antagandet af den föreslagna nedsällniugen, och skulle, vid slutligt upgörande af starsregleringen en högre bevilln. erfordras, än den, som utgår efter nu gällande grunder, så blir ju följden den, att bevillnm kommer att proportionaliter ökas för alla samhällsklasser, och att således afgifterna för embetsoch tjenstemän icke komma att uptagas lill samma belopp som förut, ulan i förhållande till den proc., som nu är för dem föreslagen. Dessa afgifter hafva hittills utgjort 3 proc. af inkomsten , men äro nu föreslagna att nedsättas till 1 proc., och skulle bevillnm t. ex. behöfva ökas med en half proc., så‘ blir naturligtvis följden, alt Ijenstemännen få betala l,j proc. af sina löner, i st. f. 3. De komma således ändock alt erhålla en lindring i sina utgifter, och det är denna lindring, som R. St. velat åstadkomma derigenom, att de återremitterat Utskts första Betänk. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om bifall till Utskts ifrågavartde hemställan. Den 19 Augusti f. ni. 47 Hr Bildt, Knut: Då Bevilln:sUtsk:s Betänk.
Ad. behagade för dessa vals anställande bestämma Lördagen den 25 uti innev:de månad; och sedan R. o. Ad. bifallit denna hemställan, föreslog H. Exc., att dessa, på sätt förut varit vanligt, skulle förrättas i följande ordning, nemi.: l:o af 3 Fullmäktige i Banken, 2:o af 3 Fullmäktige i RiksgäldsKontoret, 3:o af 3 Suppleanter i Banken, 4:o af 3 Suppleanter i RiksgäldsKontoret, samt 5:o af en Direktör och en Suppleant vid hvartdera af LåneKontoren; hvarjemte H. Exc. erinrade, att vid sistnämnde val borde å listorna bestämdt utsättas den befattning, hvartill hvar och en af de dertill upförde personer utsågs. Afven härtill lemnade li. o. Ad. sitt bifall. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 4 och 8 dennes bordlagde Betänk. N:o 51, ang:de de för fortsättningen af Statens Jernvägsbyggnader erforderliga medels uplåning mot Statsobligationer å utländskt mynt. lista punkten. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Då jag nu hos H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, anhåller om propos på afslag å Utsk:ts hemställan i denna punkt, samt deremot på bifall tili Nils Olssons motion, så får jag som motivering härför åberopa mitt anförande vid sisla allmänna sammanträdet, hvilket jag ber att få bifoga till R. o. Ad:s prot. för i dag. Om det anses nödvändigt, att detta yttrande upläses, torde dermed kunna anstå tilldess Ståndets tid blir miudre dyrbar än nu. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Med ani. af Hr Ehrenhoffs anhållan, får jag hemställa, * det hans yttrande måtte varda för R. o. Ad. upliist. Härefter uplästes det ifrågavide anförandet och lydde sålunda: