Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man glömme aldrig, alt på helgden af denna rätt, på likhet inför lag, allas välfärd beror, och att der sanningen härutaf icke uti samhällets bjerta finnes inristad så djupt, att ingenting förmår derutur utplåna densamma, det ena interesset uti dag, men äfven kanhända det andra uti morgon, är underkastadt menings-skiftningarnes ostracism. På grund af hvad jag har haft äran anföra yrkar jag vördsamt, att bevillning af enskilda sedelutgifvande Banker må utgå till samma procent, som för bevillning af annan rörelse och inkomst stadgas. Denna bevillning kommer uti alla fall att hårdare drabba dessa Banker än det stora flertalet af annan näring och rörelse, enär för de förra den inkomst, som ligger till grund för taxeringen, på siffran kan kontrolleras.” ”Emot uti 57 § stadgad bevillning för karakters-fullmakter reserverar jag mig äfven på grunder, jag vid föregående Riksdagar anfört.” Uti denna reservation halva instämt: Herr Friherre Manderström, C. A., Herr Friherre af Schmidt, Georg, och Herr von Strokirch, J. P. F. Af Herr Friherre Sköldebrand: ”1 stället för den edgång, som Taxerings och Pröfnings-kommittéernas ledamöter, enligt 119 § af nu gällande Bevillnings stadga skola aflägga, har Utskottet uti nämnde § föreslagit ett stadgande, hvarigenom Ordföranden förpligligas, alt vid förrättningarnes början gifva kommitté-ledamöterna erinran om deras skyldighet att handla efter bästa förstånd samt på heder ocb samvete. Bil. till Bev.-Ulsk. Bet. N:o 5. 5 Lika mycket som jag delar Utskottets mening om edgångens afskaffande, lika mycket, och än mera, anser jag förslaget, att ordföranden skulle icke blott berättigas utan förpligtas att inleda förbandlingarne med en framställning af omförmälda beskaffenhet, förkastligt. För det medborgerliga sinnet vore, enligt min tanke, skyldigheten att gifva och att emottaga en sådan föreställning, med afseende å utöfningen af taxeringsmanna-kallet, lika sårande.
Ridderskapet och Adeln .• af Herr Arvid Ribbing', dels atf, då Utskottet i sitt förslag till förändrad redaction af ofvanberörde Lagrum ej allenast inskränkt pratscriptionsiiden från 20 år till to, utan ock borttagit den frånvarande arfvingens rättighet att, om han, efter piaescriptionstidens slut återkommen , visar laga förfall, arfvet tillgodonjuta , Utskottet endast fästat sig vid den materiela beräkningen af capitalets ofrugtbarhet under arfvingens frånvaro , och förbisett den grundsatts, att Lagen bör skydda den frånvarandes rätt; dels ock att, i stället för det ansvar, som hittills ålegat
Jag nyttjar hårda ord; men det är lika obehörigt, att sådane ogrundade nyheter tillskapas eller kringspridas i det afgörande ögonblicket. Det vore bra besynnerligt, om Directionen bade fullbordat 47 slussar och visat sig kunna framföra Canalen hela 8 mil, men skulle vara i okunnighet om Den 26 Mars f. m. 35 delta hinder. Man säger att der finnes ingen botten för slussarne; och likväl har den sista slussen den bästa botten man vill önska sig, ty den står på berget; 6 andra äro redan grundlagde, endast 4 återstå. Utloppet har en slät och mjuk botten, så att man kan ösa den liksom med en slef ur en smörask, men ofvanföre sista slussen är bottnen lös. Detta var likväl kändt redan år 1811, då der upplades bankar, som voro beräknade att i 10 år få sjunka och formera en fast bas. Nu äro redan 18 år förlidne och företaget har lyckats öfver all förmodan, då hvad bank som hälst med all säkerhet kan uppföras på denna grund. Jag önskar, att sådane anmärkare ville följa mig på Canalen och se slussar byggde på qvicksand, sådane, att om en karl stadnade på den i 5 minuter, 3 man erfordrades alt draga upp honom; se Canalen danad af bankar, till 18 fot upplagde på kärrängar, sorn gungade under fötterne, medelst en enkel beräkning af basens rätta proportion emot höjden. Om således man äfven skulle träffa en ny lös botten på Söderköpings äng, skall det icke störa min sömn i 10 minuter; ty antingen fäster man den, eller ock leder man Canalen några alnar på sidan. Har ej Directjonen gjort sig förtjent af förtroende i sådane saker, då må hon gerna lemna rum för en annan. Jag slutar med att bedja om förlåtel 3* - 36 Den 26 Mars f. m. se för den vidlyftighet jag nyttjat, och att aflägga min tacksägelse för den uppmärksamhet Ridderskapet och Adeln behagat egna mig. Vi stå nu inför samtid och efterverld, för att besluta öfver ett företag, som varit föremål för våra förfäders önskningar, och hvaraf våra barn skola skörda frukterne.
Dito, återburen kostnad för Chartors hvitstämpling Influtna Lån-Medel: Utgifter. Till Kongl. Stats-Contoiret: Återstod af Statsbristen för år ign — Till fyllnad i Millionen för Denfensions-Verket 146,520: 25. Extra Anslag till ersättning af Stats-Utgifter för år 1812 . Anslaget tili Stats-Behofvens fyllande år 1813 — - I afräkning på d:o för år 1814 — —* —* Anslaget till Rikets försvar af _ Lilla Creditivet Stats-Verkets andel af 1800 och förra årens Bevillning — Till Riksens Stånders Bank: Amortissements-Fond ■ . Ersättning af Förskott till Krigskostnader Afbetalning och Renta å Lilla Creditivet — Får Utländska G diden: Inlösta Obligationer i Holländska Lånen —• — Afbetalning och Renta å Sachsiska Länet samt Provision, tillhopa För Franska fordringarna till Hans Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL s&hhkwkbie ffimwwwFÅHaaaa PROTOKOLL VID lingtimfia f&iksdagen I Stockholm Åren JLSH3 ©ela 1803» EliFTE 2~ Af del siingen; Motioner i Preste-Ståndet. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Om hela Folkskole-qfgiftens anordnande till Folkskolan. Folkskolan har under sednare riksmöten varit föremål för Ständernas synnerliga omvårdnad; och detta med rätta. I den mån kommunen sjelf vill styra och ordna sina angelägenheter blifva kunskaper och upplysning alltmer nödvändiga, så väl för utvecklingen af individens egna krafter till sitt sjelfbestånd, som ock för att kunna deltaga i verksamheten för det allmännas bästa, utan hvilket den enskildes icke kan hafva ett varaktigt bestånd. För att genom folkskolan komma till detta mål, hafva Rikets Ständer icke blott gifvit anslag af statsmedel, utan ock ideligen reglementerat för att få henne på bästa sätt ordnad, utan att ännu hafva vunnit nöjaktigt resultat.
Om det får blifva eb Contra-propos. i frågart, så blir åtminstone något i hvartdera fallet vunnet. Det är blott derom jag för min del anhåller, ehurit jag medger Och erkänner* att det ej är jag* som har att be gå - Don aj O c t o b e r c. m. 3o5 gära contra-props:n, men det torde dock tillåtas mig att uttala min önskan i detta afseende. Hr von Hartmansdorff: Någon annan contra-propos. lärer icke kunna, vid detta tillfälle, beviljas, ändenatt förslaget förfaller. I saken får jag först anmärka olägenheterna af att dela ett förslag i flera stycken. Man får då icke det sammanhang, som man åsyftat. Gr. Spens liar redan anmärkt, att när man talar om den punkt af Frih. Hamiltons förslag, hvilken här varit framställd, så talar man också om den 7 eller 8 punkten i mitt förslag o. s. v. Jag har äfven funnit olägenheten deraf att göra någon eftergift eller rubbning i ett fullständigt förslag, som man genomtänkt och sökt göra sammanhängande inom sig. Jag har dock medgifvit det i afseende å BondeStis representation, derföre att tvänne af våra ledamöter, som trodde sig känna BondeSt:s tänkesätt, ansågo ogörligt att få något förslag antaget, derest icke ett sådant medgifvande här gjordes. Nu bestrides det likväl, och understödes icke ens af de ledamöter, hvilka jag trodde mig gå till mötes. Jag återtager således mitt medgifvande och vidblifver mitt förslag, sådant som det är framlemnadt lill fi. o. Ad:s bord, seende hellre att det alldeles förkastas, än att det sönderslites. Jag får blott tillägga att, derest man icke medgifver 5 Stånd och med detsamma att R. o. Ad. bibehåller sin integritet samt att de öfriga gamla Stånden bibehålla deras så att på dem inga nya inflickas, så kan jag icke annat än motsätta mig förslaget. Jag yrkar således ogillande af Frih. Hamiltons framställning. Hr Lefren: Jag hade begärt ordet för att understödja det förslag, som Hr von Hartmansdorff nu tagit tillhaka.
– »Åh så fult!» kan jag skrika med en ansats af slug skadeglädje, och i hemlighet kan jag vara alldeles borta i förtjusning öfver, att få behålla det för mig sjelf – det fula, som är fängslande, lockande, originelt och om hvars skönhet jag skulle kunna vara svartsjuk, ty den skulle ju vara för mig ensam, för mig, mig, mig! – Ett »vackert ideal»; åh, det är ju en riktig chikan! – Åh nej; ingen fullkomlighet, ingen piedestal, ingen förgyllning, intet försök att smussla undan sina smålögner, inkonseqvenser och lyten, som en falsk spelare smusslar undan sina hackor! – en skurkärlighet, om galet skulle vara, hellre än detta lumpna fernissande, detta: att blygas öfver att vara menniska, med svagheter som vi andra! Ingen nimbus, ingen gloria, endast mod att vara sig sjelf och slå sig fram. Är det så öfvermenskligt vackert? Jag tycker mest om menniskor med temligen stora och många fel; det är liksom om man kunde finna mer hos dem. Det är bara rik jordmån, som bär riktigt mycket ogräs. Åh, du, jag kan inte vara såder lugn och förståndig och korrekt i grunden, och dig generar jag mig icke för: du är författare; du bör begripa. — Ursprungligen hade jag visst inte ämnat resa ut redan i Maj. Men på senare tiden, då jag börjat tänka allvarligare på resan, så uppställde sig för mig ett förskräckligt hinder, nämligen svårigheten för mig att få lämpligt ressällskap. De fleste skulle blygas, eller känna sig tvungne åtminstone, för kryckorna. Och tråkiga fruntimmer vet du, att jag afskyr. Och så har jag (fast du inte vill tro det) en smula ziguenare i mig; jag skulle pinas af det stela, regelrätta, jag skulle vilja känna mig helt bekymmerslös, utan etikett och allt det der. – Nå, så fick jag händelsevis reda på ett litet sällskap, som skulle resa i Maj, temligen fördomsfria unga menniskor, som skulle lefva ett familje-latmasklif under resan och ha sin lilla pojke med. Frun har jag träffat. Och herrn ville inte, att ungen skulle döpas. Han reste bort, och ungen döptes bakom hans rygg.
Den 13 Maji f. m'. hört det inkast framställas, det jag hår på Riddarhuset begårt tillåtelse för Stockholms Stads Sparbank, att i RiksgåldsContoret mot ränta insätta ända till och med 5o,ooo R:dr, om så skulle finnas nödigt; men jag torde få erindra, att då denna motion af mig gjordes, var det i följd af den erfarenhet, jag som en af Inrättningens Styresmän äger, att penningar ofta kunna till betydligt belopp uti Spar-Banken insättas , utanatt tillfälle vore förhanden att genast utlåna dem, samt det derföre vore af högsta vigt för inrättningen, att både kunna undvika , under tiden gå i mistning af all ränta å de ifrågavarande medlen, och att alltid hafva i beredskap tillräckliga medel för att disponera till betalning åt insattarne, hvilka sine penningar insatt och äga en ovillkorlig rått att dem vid anfordran återbegåra. Andre åter hafva gjort det inkast, att en Gassa sorn blott gifver sine deltagare fern procent, men sjelf af låntagare fordrar och får 6 procent, billigen borde gifva Staten bevillning. Men om man lemnar ett billigt afseende å de kostnader, sorn inrättningen måste vidkännas den omständigheten , att dess penningar till en del understundom måste stå ofruktbare: de utgifter sorn åro oundvikliga för bok-förning , tryckning m. m,; sä skall man finna att inrättningens vinst genom förberörda ränteskillnad blifver ingen. Tvertom har styrelsen af Stockholms SparBank redan nödgats använda en del af den fond , som den enskilta välgörenheten för ändamålet sammanskjutit. Vidkommande åter den föreslagne bevillnings-afgiften af FattigCassor, så åro som Den 12 Maji f. ni. *9» bekant år, de fleste af den natur, att de uppkommit genom testamentariska dispositioner och hela rånte - beloppet, till påräknad viss summa anslaget till Stipendier för studerande ynglingar eller till pensioner och underhåll för värnlösa Enkor samt fader-och moderlösa barn. RiddarhusCassan har sjelf manga dylika fonder.
En med konstnärsförhållanden djupt förtrogen penna, som redan förut medverkat i Idun, har dock åt sig utverkat nöjet att inom kort framdeles få för våra läsarinnor verkställa denna presentation, hvilket vi så mycket hellre sett, som j u frö- ken Kjellberg redan därutinnan kan förtjäna ett utförligare omnämnande, att hon ägnat sig åt en bland kvinliga artister mindre vanlig konstgren. Detta då oafsedt hennes förtjänta framgång. Den knappast mer än tjuguåriga flickan rönte förlidet år äran af att medaljeras vid Konstakademien för sin skulptur » Syndafloden ». Och det ena af hennes arbeten å Göteborgsutställningen, den täcka bysten » Prinsessan », fann redan de allra första dagarne köpare. Det större arbete, som därnere skall representera henne, har ännu ej anländt från den parisiska salongen. * * * Och härmed afsluta vi vår korta vandring genom Valands konstnärligt smyckade salar. Mycket härtill kunde vi vara frestade att tillägga, men vi frukta att redan öfver höfvan ha pröfvat våra vänliga läsarinnors tålamod. Ehvad de nu med varmare eller ljummare intresse varit oss följaktiga: i en punkt påräkna vi med visshet deras fulla och stolta instämmande, då vi som ett slutomdöme från dessa öfversikter af kvinligt inlägg i sommarens utställningar med glädje uttala som vårt innerligt öfvertygade ord — en heder för den svenska kvinnan, en heder för hennes fosterland! J. N — g. [Men aldrig blekna stygncn dem kärlek sömmar. Qyn sångtrast ännu, spelar långt hort Iland tallar, [Må nattens mörka ande sin runa rita, ^En engels hvita vinge mig fläktar drömmar! Jiögt of ver dimmig äng beckasinen gnäggar; fjag vet ej fågelns namn, som på makan Rudolf Svensén. kallar därborta ibland vass under bäckens kaggar. Jiär trådde, J u s t är den gamla - Och. samma höga " Och alla vackra stigen, granar jag fordom och sjön blommor, där nedan. dem vårsol sådde, 2&amp;g [Men tror de blifvit vackrare — längesedan. hvar är gråa stugan, som stol om våren ^Därborta uppå kullen, och hon därinne?
Majit betänkligheter möta mot antagande af ofvan omförmälda förslag till utsträckning af skiftes-vitsordet äfven till fråga om delning af sådana egor, som förut undergått laga skifte, men ansåg likväl fördelar i flera fall kunna vinnas genom beredande af en laglig utväg för sådana egoutbyten, hvarom efter faststäldt laga skifte jordegarne kunde öfverenskomma, och föreskref genom nådig Kungörelse den 29 November 1861, bland annat, att till 7 Kap. i ofvan åberopade stadga skulle tilläggas en ny § af följande innehåll: »Kan genom egoutbyte i andra fall än nu nämnda äro, beqvämlighet för odling eller häfd eller annan dylik fördel vinnas, och förena sig jordegare om sådant utbyte, då må det, utan hinder af förut faststäldt skifte, ske på sätt i § 1 sägs.» Erfarenheten har emellertid visat, att genom endast egoutbyte, äfven om sådant utbyte, med tillämpning af de i ofvanberörde Kongl. Kungörelse den 29 November 1861 stadgade grunder, någon gång kan åvägabringas, de fördelar, Rikets Ständer i deras ofvannämnda underdåniga skrifvelse den 13 Juli 1859 uti ifrågavarande afseende åsyftat, ingalunda vunnits. Fördenskull och emedan bifall till nytt skifte af samtlige delegare i ett skifteslag, som förut undergått eneller laga skifte, sällan om ens någonsin kan vinnas, synnerligast om skifteslaget består af många delegare; samt de förändringar i vid verkställda skiften förevarande förhållanden, som uppkommit och allt framgent uppkomma genom odlingar, sjö-sänkningar, å-rensningar och andra vattenaflednmgar, utan tvifvel påkalla, att föreskrifterna om nytt skifte måtte förtydligas och skiftesvitsordet utsträckas, föreslår jag, att sista punkten i 3 § af 1 Kap. Kongl. Skiftes-stadgan måtte erhålla följande, förändrade lydelse: Enskifte och sådant skifte, som omförmäles i Kongl.
Slftelningar; od) afgifwe ^apertngs» €ommitte'en om tetta utnämnante ferfiltte f)3rotocoUS»Uttrag till fywartera af te wäljante ©tånten, famt till SDlagijlraten för ©tåntS»perfonerne; gwaref» ter niet walet af öfrige Setamöter i fPröfningö»QLommitteen förgåUeS på fatt om wal af Setamöter till §aperingS»€ommitté t ©tocffjolm retan flat» gatt ar; torf må till Setamöter i f)3röfningö»£omniitteen icfe flere, än fjär of» wan namntt är, tnwäljaS af tern, forn i årets §aperings»förrättning teltagit. §. 142. §iH ffkotocolfS»förante namne 6fwer»©tåtljållaren ten f)an tjenlig fan» ner, torf ingen, forn t någon annan egenjfap flaa wit ^röfningS 11 23eroitlning6*görorbmri<)en. 82 od) galle allt, fotn tillämpad fan, ()VaD om fJ3röfningd»£ommitte t Sanbd» otterne blifvit förorDnaDt. §• 143. $ill EoftnaDerd beflriDanDe viD be Våline £aperingarne, fåfont tvpcfte fot» mulairer, dbärabd» ocf) 2änd»©ammanbrag öfver 3$evillningen, ©fjutd» odj §ractamentd»penningar för
Slottshjelp, dem efter förra Författningar bliswit tillerkänd, jemte frihet frän Mantalspeningar. 4:0 I Bohuslänske Skärgarden skola Fiskare och Skärkarlar eller de sä kallade Strandfitkare, som ej halma Jordbruk eller större Segelbåtar än omkring trettio tunnors drägt, fadane mda Sillsängst och rörelse efter Taxeringsmännens ompröfwande för dem alldeles fe-slagit, undsa den lindring akt de för sine egne Personer i Minimiasgift ej erlägga mer än 24 H., samt Hustru och hemmawarande Barn efter ofwanstäcnde föreskrift. 5:0 Manufacttirkster, Fabrigucsidkare och fadane Handlande i Eskilstuna som Kongl. Förordningen den 22 Februarii 17^7 ; tz. omralar, mage enligt densamma samt de flere utfärdade Kongl. Maj:ks Nådiga Kun, göreiftr, Resolutioner och Reglcmenren för Fristadsinrättningen derstädes, undslippa Bcwillning esler 2 äfwensom en lika eftergift kiilerkännes Särna Sockens i OsterDalacne Inbyggare, i anseende kill deras kända fattigdom och ofördelaktiga belägenhet. 6:0 Hrvenledes warder den del af Allmogen i Stora Kopparbergs fän , som är alaggd Gruswehjesp tili iskora Kopparberget, befriad ifrån hälften af den Bewillning sör Rikets Allmoge i gemen uti 2 §. är mlatt, och de som en sadan Grufwehjelp till fäsaS Silfwerwerk samt den sa kallade Kongsgardshjelpen utgöra, frän en fjerdedel deraf, sa länge berörde cxcra ordinarie skyldigheter och oncra för den ena eller andra icke upphöra. Kommande jemwäi Allmogen i Herjedalen, tili följe as Kongl. Resolutionen den 6 Occcber 1772, samt H)ster och WesierDahlö Fögder ner i Skora Kopparbergs
Den upphandlade 2 år förut spannemålen till högt pris, så att Inrättningen ej hade någon vinst af försa jningen för så höga priser till Norrland, men den begagnade nöden i Norrland, för att få uppköpspriset åtminstone ersatt. Jag vill ej inlåta mig i undersökning, huruvida jordbrukare hos oss äro mindre gynnade, än andre näringsidkare. Jag får nu blott anföra, att då andre producenter alla år få taga för deras varor så mycket de vilja och kunna erhålln, emedan hög tull, ja förbud mot införsel utifrån och skråförfattningar medgifva Den 1 September f, m. 121 det, är icke samme förmån förunnad jordbrukaren, ehuru han är ofta underkastad en misslyckad production, och borde, närden inträffar, hafva någon ersättning derföre, genom högre försäljningspriser. Deremot har ofta spannemåisihförsel varit nästan tullfritt tillåten ; väl icke de sista 3 åren, men flere år förut, och i synnerhet åren 1819 och 1820, då inom is månader 500,00© tunnor utländsk säd, skola blifvit mot låg tull införde, utom hvad möjeligen lurendrägades in. Denna öfver-import, som en del behagat blanda bort med öfverproduction, verkade lika menligt för jordbrukaren, som den skulle varit förstörande för KlädesFabrikanten, om man tillåtit ett motsvarande lika stort belopp kläde, utöfver behofvet, nära tullfritt införas i Landet. Sedan jag nu i allmänhet yttrat mig om principen för en Msgazinslnrättning, må det vara mig tillåtet, att framställa några serskilda anmärkningar vid sjelfva Betänkandet. De sammansatte Utskotten hafva trott, att Magazinsinrättningen ensam är skuld dertill, att bctydlige Spanmålshandlande, de sednare åren, ej funnits i Sverige. Detta är likväl ej förhållandet. Jag medgifver väl, att concurrsnceh med en allmän handelsinrättning är ofördelaktig för de enskilde Handlande; men jag kan dock intyga, att brist på penningar varit hufvudorsaken hvarföre Köpmän i Malmö , så litet upphandlat spannemål d« sista ymniga åren, Denna penningebrist bland dem har härrört af Malmö Disconts fall.
Drottning Lovisa Ulrika yttrade en gång, att »Sverige är ett, i det afseendet eget land, att der talas oändligen mycket i allmänna ämnen, men der, på allt talande, intet beslut följer». — Låtom oss icke gifva nya skäl till ett sådant omdöme. — Jag giller allmänna öfverläggniugar i mål, der beslutet är nära förhauden, vigtiga och fullt utredda mål, genom materialieruas föreliggande medelst Utsk:s-handlägguing, särdeles i grundlagsfrågor, hvaruti, såsom vi veta, hvarje Stånd har sitt veto. Men här är icke detta fallet. Jag anser äfvenledes, att ett bifall till Hr Stjernsvärds förslag skulle innefatta ett mindre opartiskt förfarande, eller åtminstone ett mindre konseqvent, enar R. o. Ad. uti lika vigtig, men af Utsk. ännu ej behandlad fråga, förklarade sig ej antaga ett af Hr Flach väckt dylikt förslag. Jag hemställer alltså vördsammast om afslag uppå det nu -framställda förslaget. Hr Stjernsvärd: Det torde visserligen kunna väcka förundran, att samma person, som i sisth plenum så varmt förordade de allmänna öfverläggningarne, vid detta tillfälle gifver alldeles motsatta tänkesätt tillkänna och röstar mot det af mig väckta förslagets framgång. Denna förundran torde dock minskas eller till största delen försvinna, när man betraktar de olika frågor, som skulle blifva föremål för de allmänna öfverläggningarne. Man beslöt vid förra plenum, att sådane skulle ega rum, rör. dels inrättandet af ett nytt StatsDep., dels inrymmandet i BoudeSt:t af ett större antal representanter. Hvad det förra angår, så inse vi tydligen, att det blott gäller ett litet anslags anskaffande för inrättandet af några nya platser. Hvad det sednare beträffar, eller representationsrätt för hemmansegare i BondeStrt, så måste vi väl medgifva, att frågan härom är af vida mindre vigtig beskaffenhet, än den, jag åsyftat böra företagas till gemensam behandling. Det smärtar mig, alt icke det äfven öfverensstämmer med Frih, Ceder ströms en gång fattade idéer.
— Förnyande Utskottet nu sin erinran om det 14 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse gjorda tillkännagivande, att den till Statsverket ingående rotevakansafgiften af de hittills roteringsfria posthennnanen kominer att uppgå till 18,800 R:dr, så att Statsverkets verkliga utgift för posthemmanens befriande från post-skjuts Olifver blott 51,200 R:dr Runt om året. Utskottet hemställer således till Rikets Ständer, det måtte, å Riks-statens 7:de Hufvnd-titel, anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr Runt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som, genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenad-lega, komine att uppstå; med bemyndigande tillika för Post-styrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemen-arn befordran af post och resande. Utskottet, som, i likhet med hvad dess Utlåtande N;o 8 innehåller, anser de i nämnde Utlåtande omförmälde motioner, muntliga yttrande samt af Kohlbäcks skjutsbolag i underdånighet gjorde framställning vara genom Utskottets nu gjorde förslag besvarade, hemställer jemväl nu, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla oin vidtagande för öfrigt af alla sådane åtgärder, som kunna befinnas nödige, på det ingångna entreprenader ej må hindra verkställigheten af detta förslag. Stockholm den 16 Augusti 1860. Iteservationer: Äf Herr Kyrkoherden Otterström: ”Jag har icke kunnat godkänna den grundsats af tvungna entreprenader på de skjutsskyldiges bekostnad, som Utskottet antagit och på hvilken dess nya förslag hvilar, emedan man derigenom, mot skjutsskyldiges afgifna protest, förvandlar en dem i lag åliggande naturaprestation, ersatt genom skälig lega, till en kontant årlig skatt pä hemmanet.