Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der var fart och lif och en utmärkt iscensättning. Hr Albert Ranft slog sig riktigt lös, gaf en muntert och lätthållen Henri Duval, fröken Rylanders fru Bonivard piruetterade och kastade ut sina retsamma repliker lika flinkt som frkn Ahlanders halfgamla dansös, och fru Anna Sternvall lyste genom sin bedårande skönhet i Dianas roll, der hon stod blond, elegant och välväxt under det kinesiska parasollet. Som den gamle sjöbjörnen Corbulon var hr Lundberg, Stora teaterns populäre komiker, trygg och torrolig. Med ett ord, skulle man beteckna dramatisk konst med stjernor alldeles som Baedeker gör med hotell och restauranter och herrar vinhandlande med mer eller mindre förfalskad konjak så — tre stjernor för stora teaterns &gt;Två svårmödrar »! Det räcker ju till och blir en öfver, och den skulle jag vilja ge &amp; t fröken Amanda Rylander för hennes direkt ur lifvet gripna, rättfram och enkelt hållna tant Malla i Fr. Hellbergs täcka interiör » Mellan bjudningarna ». Jag tillstår det gerna, det var ett stycke sund och äkta konst! Stora teaterns unga garde — dit jag ock räknar teaterns jtune premier, hr Byström — bestod af fröknarna Behrens, Borgström och Sundqvist plus hr Lambert Larson — de båda senare välbekanta för Stockholmspubliken. Att nu ställa deras horoskop för framtiden, vore det samma som att spå en vacker sommar af en lofvande vår. Men frkn Borgström har obetingadt så goda förutsättningar att hon, omplanterad i en för hennes anlag gynsam jordmån, ovilkorligen bör nå fram till något. Hr Byström visade vackra ansatser och elegant framträdande som poeten i Galeotto, men det högre dramat tro jag icke ligger för hans figur — han är litet för stadig till lyrisk älskare. Men i lustspelet och komedien är han deremot hemma. Frkn Helfrid Sundqvist, som väl ännu hela Stockholm mins från badscenen i » En Sommarsaga » — ah, hon var förtjusande, kokett insvept i sitt badlakan — såg jag endast helt flyktigt i några småroller — bäst och näpnast som pagen i » Don Ge * sar ».
Biföll Ståndet BevillningsLagsamt Allmänna BesvärsOch Oeconomie-IJtskottens Betänkande, N:o 16, i hvad det angår de Pistoriska Bränneriverk, som få begagnas, dock så, att den i Betänkandet aberopade och dervid bifogade Tariff, N:o 2, öfver pannerymdsafgiften, må gälla såsom minimitariff, under iakttagande af det beslut, som Ståndet den i4 dennes fattat derom, att bevillning må af Bränvinsbränningen utgå med 1 sk. å hvarje kanna tillverkadt brännvin. S. D. I anledning af en af Herr Lundman väckt motion, beslöt Borgare-Ståndet att inbjuda Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet att med Borgare-Ståndet sig förena uti anmodan till Högvördige Preste-Ståndet att afgifva den förklaring, som Borgare-Ståndet,i anledning af Lag-samt Allmänna Besvärsoch OecoUomie-Utskottens, vid förlidne Riksdag underNto 55, afgifna Betänkande, vid samma Riksdag bagärt, men icke erhållit, öfver Kgl. Kungörelsen, den 6 April 1810, i hvad densamma rörer skyldigheten för Ledamöter af Preste-Ståndet att för deras jord, Hus och Tomter i Städerne deltaga i allmänna åligganden, i hvilket afseende Herr Lundmans i dag ingifnaMemorial skulleProtocolls-Utdraget bifogas - Pro t. Utdrag den 17 Sept. 182g. 47 Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till Constitutions-Utskottet: Kongl. Maj:ts, denna dag, meddelade Nådiga Proposition om förändringar uti xg, 21 och 8 8 §§• i Regerings-Formen, rörande sättet för förklaringars meddelande om Lagens rätta mening; Lag-Utskottet: Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, angående tillägg uti as Cap. 5 §.
Denna omständighet gör nödvändigheten af laga skiften ögonskenlig äfven för öns innevånare sjelfva; men den är för alla lika trängande, och skiftesverket måste således här påskyndas, man kunde säga brådstörta», i stället att på andra ställen skiftesförrättningarne kunnat försiggå så småningom, i den mån man varit i tillfälle att bereda sig utväg till bestridande af de ganska betydliga kostnaderna derför. Den ene grannen kan här icke hoppas på bistånd af den andre; ty denne har samma behof som han sjelf; och penningetillgången på ön uppgifves af dem, som med förhållandena derstädes äro förtrogna, vara jemförelsevis ganska ringa. Emellertid torde de anspråk på Statens mellankomst, som i Olai Svebilii motion innefattas, befinnas nog långt sträckta. Några sådana förhållanden äro icke af denne motionär ådagalagde, som synas kunna medföra nödvändigheten att genom direkt låneunderstöd af statsmedel bereda Gottlands innevånare utvägar att åstadkomma laga skiften; och i afseende på det undantag i fråga om lag rörande tiden för skiftes förrättnings fortsättande och fullbordande, hvarom motionären gjort framställning, eller att med laga skiftes afslutande må hafvas anstånd minst ett år, efter det skiftesplanen blifvit af skiftesmannen upprättad, kan Utskottet icke finna något skäl, hvarföre härutinnan skulle för Gottland medgifvas en afvikelse från den ordning, gällande Skiftesstadga påbjuder, helst jordegaren derstädes måste antagas vara lika väl som i andra Sammansatta Statt-, Lagsam' Allm Besv.- o. Ekon.-Vtsk:s Betänkande N:o 31 5 delar af riket i tillfälle att under skiftesförrättningens fortgång undersöka och för sig utreda, om de honom tilldelade nya egolotter motsvara hvad honom frångått, och om han kan med skiftesplanen vara belåten.
Nådiga framställning icke må i vidsträcktare måtto af Rikets Ständer bifallas, än att en summa af 5,000 R:dr nu beviljas, att från Riksgälds-kontoret utgå under hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857, samt användas (ill inköp af saknad äldre litteratur vid ifrågavarande 3:ne Bibliotheker. 7:o. Till utgifvande af sådane i Riksarkivet samt andra allmänna och enskilda samlingar befintliga skrifter och handlingar, hvilka vore af vigt för landets historia och 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i 60. offentliga förhållanden, är af Kongl. Maj:t äskadt ett anslag af 6,000 R:dr, att utgå under tre år med 2,000 R:dr årligen. Vid pröfningen af denna fråga har Utskottet jemväl till behandling förehaft en från Preste-ståndet till Utskottet remitterad motion af Professor Carlson, som, efter en framställning om angelägenheten, att för historie-skrifvaren lätta tillträdet till de rika .skatter af offentliga handlingar, upplysande om nationens förflutna lif, hvilka funnos i så väl Statens, som enskildes arkiver och nu endast genom långa resor och mödosamma undersökningar kunde hringas i dagen, fäslat uppmärksamheten derå, att den rikaste och dyrbaraste samlingen lill uppdagande af fäderneslandets öden vöre Rikets Ständer egen. Sedan trenne århundraden tillbaka hade de Svenska riksdagarne behandlat de för Riket vigtigaste angelägenheter, och förhandlingarne vid dem funnes till större delen ännu i behåll. Knappt något land egde en så säker och oafbrutet flödande källa till kunskap om sin egen utveckling, som Sverige.
«En amour comme en guerre, pour conclure, il faut se voir de près!» Mot de Bonaparte. (à l’époque du Consulat). Det hade länge varit bestämdt inom familjen de Châteauneuf, att de, när hettan på allvar började, skulle resa till Mademoiselle de La Feuillades egendomar i Normandiet, hvilka de alla längtade att återse. Edmée gjorde inga invändningar emot att lemna Paris — tvärtom var hon nästan glad öfver att komma derifrån, innan arméen kom igen från Italien; hon visste, att man väntade Förste Konsuln, om icke förr, så till Republikens fest den 25 Messidor (14 Juli). Taga emot hans bref, det kunde hon väl, läsa dem, älska dem — men se honom igen, höra hans röst, möta hans järnblå ögon! Blott hon tänkte derpå, var det, som om hjertat stannade. De reste alltså den första veckan i Messidor. Edmée hade blott ett svagt minne af Belles-Rives; som helt liten hade hon bott der med sina föräldrar — men sedan — efter revolutionens utbrott — hade hon kommit till mostern, till det dystra Fougères, som hon ej lemnat en dag, förrän abbéen förde henne till Paris. Belles-Rives var en vacker vidsträckt bygning i graciös, litet sökt rococostil; mot den klarblå julihimlen reste den sin hvita façad och sina breda, solbelysta trappor midt på Normandiets gröna slätter. Som nästan alla herrgårdar hade den under sansculottregimentet råkat i förfall och först nu under dessa vårmånader blifvit en smula reparerad och satt i stånd att mottaga egarinnan. De skuggiga alléer hon dunkelt mindes sedan sin barndom, voro nu borthuggna af revolutionens plundringsmän, liksom den vackra parken, men det hela gaf likväl intet trist eller ödelagdt intryck, ty en ny grönska sköt frodigt upp och täckte yppigt de rothuggna stammarne. Edmée var egentligen glad öfver, att man kunde se så fritt och så långt — längst borta i horisonten skymtade man Rouens kyrktorn — hon hade fått nog af de mörka skogarne kring les Fougères.
Likaledes förhåller det sig med en mängd förnödenheter, som till Julen och vintermarknaderna skola kringskickas i Landsorterna. Om sommaren deremot är man mera stadd på resor, och har derigenom bättre lägenhet, till lands och sjöss, ehuru mindre behof att få böcker, jn. m. Den i3 Mars f. m. 133 Jag anser derföre angeläget, att Paketposten afgår likaväl om vintern, som sommartiden. Det torde ej heller vara så rätt, att, enligt hvad nu är föreslaget, sända denna Post med ångbåtar. Följden deraf skulle blifva, att man t. ex. ej kunde sända med PaketPosten någonting till orter emellan Stockholm och Norrköping, dit ångbåten skulle härifrån directe afgå. Flere delar af det rikt befolkade och med Herrgårdar tätt försedda Södermanland skulle således ej kunna begagna denna inrättning. Samma förhållande skulle inträffa med de orter kring Mälaren, som ej af Paket-ångbåten besöktes. Jag tror det derföre vara bäst, att låta en sådan PaketPost gå samma landväg, som BrefPosten nu går till Arboga. Den synes mig äfven böra fortgå längre vesterut, än tili Örebro, nemligen till Carlstad. Man vet, hvilka stora vintermarknader årligen hållas i Wermland, der rörelsen i allmänhet är liflig, och då vore PaketPosten högst nyttig att begagna. Likaledes tror jag, att den norr om Stockholm borde utsträckas till en början till Gefle, särdeles med afseende på Upsala och behofvet af böcker derstädes. Sommartiden har man väl lägenhet med ångbåtarne, att ditsända Paketer; men under höst och vinter, eller den egentliga lästiden, har man svårt om utvägar dertill. Dessa mine anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återremissen till Utskottet. 134 Den i3 Mars f. m, Herr Rosenblad, Bernhard: I Statsutskottets ifrågavarande förslag har jag med tacksamhet emottagit en utsigt till att omsider erhålla en PaketPostlnrätlning i Riket.
Jag vill till en början taga i betraktande, huru detta system tillkommit. Arfsoch lestamentsrätten utgöra 2:ne särskilda afdelningar af samma branche inom lagstiftningen. Denna branche utgör en del af den positiva rätten; d. v. s. stadganderne derom kunna icke med nödvändighet härledas från förnuftet utan måste alltid bero af olika förhållanden inom olika länder eller af olika åsigter under olika tider. 1 denna lagstiftningsgren är arfvejordssystemet så gammalt alt man nästan kan säga att det är äldre än historien eller åtminstone än samhällets organisation. Innan Staten ännu vunnit en sådan styrka att den kunde lemna skydd åt den enskilde, måste denne, i strid med dem, som ville komma åt hans person eller hans egendom, se sig om efter biträde och skydd från annat håll, och detta understöd fann han hos sin närmaste omgifning, — sin slägt. Denna lemnade honom bistånd; den bjelpte honom att afvärja det våld som riktades mot hans person eller egendom: och om våldet gick så långt att han beröfvades sitt lif, ålåg det slägten att härn - Den 25 Februari e.Fm. 565 tias denna oförrätt, och slägten gemensamt angrep våldsverkaren eller dråparen. Då med ett mera utbildadt samhällsskick Statens makt ökades, upträdde den såsom medlare mellan slägterna; den bestämde den bot hvarmed den förfördelande borde försona den förfördelade eller vid dråp bans slägt, och rättegången bestod i en sådan förmedlande försoning mellan de stridande parterne eller slägtingarne. Äfven på tinget måste således de rättssökande upträda, omgifne och skyddade af slägtingar, och vid de tern ligenofta förekommande fall, der den tilltalade skulle värja sig med ed, var denna ensam icke tillräcklig, utan måste understödjas af de s. k. edsgärdsmänneu, utgörande en, två t. o. m. tre tolfter män, hvilka med ed besannade sin öfvertygelse om den tilltalades oskuld eller hans eganderätt till ett ting hvarom tvistades. Dessa edgärdsmän togos bland anhöriga och vänner.
I öfverensstämmelse med sålunda lagde grunder, hafva Committerade börjat deras arbete, samt den 29 Junii 1822 afgifvit deras underdåniga Betänkande: och har Kongl. Maj:t, uti Skrifvelse till Rikets Ständer, den 4 sisth Martii i anledning häraf i Nåder yttrat: ”Ef”ter fortsatte arbeten hafva Committerade för ’’regleringen af Rikets ämbeten och tjenster ”till Kongl. Maj:t afgifvit deras underdåniga ”förslag, hvarvid 2:ne af dess Ledamöter, ”från pluraliteten skiijaktige, utarbetat särskildta projecter i detta ämne; och oaktadt ”det ena af desse project ännu endast i ett ”kort utkast blifvit framstäldt, men snart tor”de komma att i fullbordadt skick afgifvas, har •”Kongl. Maj:t ansett sådant icke vidare böra ”fördröja frågans öfverlemnande till Riksens "Ständer , heldst detta project sedermera lian ”blifva Riksens Ständer meddeldt. Då Kongl, ”Maj:t således nu för Rikets Ständer fratnläg - 8 ’’ger ifrågavarande utarbetade Förslag, så väl ”till en förändrad Organisation af Rikets Styrelseverk, sona angående ett närmare bestämmande af gränsorne emellan de administrativa myndigheternes och Domaremagtens ”befattningar, för att i anledning deraf, i detta ”vigtiga ämne , erhålla Riksens Ständers tan’’kar och yttranden , innan Kongl. Maj:t deröfver fattar ett afgörande Beslut, vill Kongl. ”Majit i Nåder fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derpå , att, då å ena sidan ”Kongl. Maj;t erkänner nyttan och nödvändigheten af sådane förändringar i Rikets åtskilliga Styrelseverk , som , stödjande sig på ■''grund af förenklade göromål och ledande till ”närmare samband Styrelseverken emellao, ”utan förblandning af hvarderas bestämda ”verkningskrets, med ändamålet af ett min”skadt, men tillräckligt lönadt antal Ämbets”män, bereder drift och skyndsamhet i be”handlingen af dem hvardera tillhörande ären”der, samt i det hela enhet och kraft, anser ”Kongl.
Andra finna sig ej belåtna med ett så tunnt papper, utan fordra för sedlarnes lättare åtskiljande större tjocklek och stadga. Denna mening byllas jemväl af Tryckarne, emedan trycket ej tager sig väl ut på tunnt papper, som ofta är genomskinligt, så att trycket slår igenom. Det är förmodligen af denna orsak, som Stockholms enskilda Bank, hvilken sednast beställt Engelskt sedelpapper, låtit göra detta betydligt tjockare än det förra eller såsom Riksbankens sedlar af de öfriga valörerna. Dessas tjocklek härrör likväl till en del af annan orsak, nemligen att de, som bekant är, bestå af 3:ne sammanlaggda lameller eller blad, åsyftande ändamål, som det vore för vidlyftigt att här utveckla. Detta papper blef för de högre sedelvalörerna eller af största formatet, hvilka, utan förut vunnen erfarenhet, under mycken brådska vid en mörk årstid såsom ett slags lärospån först tillverkades och kommo i rörelsen, både formadt till föreskrifven tjocklek och erhöll dessutom, till afhjelpande af en af Tryckeriföreståndaren hos profven anmärkt löshet samt förekommande af bläckets genomslående vid namnunderskrifningen, en stark limning, under föreställning, att den härigenom vunna fasthet äfven skulle kraftigt motverka sedlarnes nötning och förslitning, Men sedan det vid dessa sedlars begagnande i rörelsen visat sig, att denna fasthet förorsakade' mera brytning i vecken och vore vid handterandet mindre behaglig, har denna starka limning vid det sedermera af för öfrigt samma sort tillverkade papperet för 50, 10 och någon del 5 Riksdalerssedlar undvikits, mot hvilka derföre mindre klagan i sådant afseende försports. För sedelvalörerna 1 R:dr, hvartill då ännu hvarken papper blifvit förfärdigadt eller prof fastställdt, funno Herrar Fullmäktige skäl att, jemväl till kostnadsbesparing, antaga enkelt papper, mot hvilket jag också tror att mindre klagomål yttrats.
I allmänhet är stämpelafgiften tung och obillig; men då inkomsten deraf är behöflig och Utsk:t icke velat göra stora ändringar i stadgarne derom, måste dessa lemnäs så orörda som möjligt. 366 Den 16 Mars. Jag anser denna fråga vara i Utsk:t så väl utredd, alt en återremiss icke skulle tjena till något; och jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Det är en allmänt känd sak, att vid bouppteckningar så tillgår, att hvarken fastigheten eiler lösören upptagas till deras verkliga värden, utan vanligen blott till j deraf. Detta förhållande borde ändras; men jag tvekar om det bör ske uti denna författning, eller om det icke vore bättre, att en särskild författning derom utgåfves, äfven innehållande bestämmelser om kontroll, som nu helt och hållet saknas; ty domstolen har icke rättighet att pröfva de åsätta värdena. Då emellertid någon framställning härom icke blifvit gjord, anser jag det dock vara ett steg till rättelse, om motionärens förslag blefve bifallet; ty det närvarande förhållandet är en orättvisa icke blott för Staten utan äfven för den enskilde, då en ärlig sterbhusdelegare låter upptaga egendomen till dess verkliga värde och således får betala större stämpelafgift, än en annan, som, då han icke är tvingad genom något hand, låter åsätta allt för låga värden. Gr. Liljencrants har sagt, att taxeringsvärdena äro för höga; men jag tror icke att så är förhållandet; och icke kan man väl vilja påstå, att priset vid exsekutiv auktion är en egendoms normalvärde. Jag anser derför taxeringsvärdet å fast egendom böra läggas till grund vid bouppteckningars kartering. Huruvida grundsatsen alt belägga dem med någon afgift är riktig, är en annan sak, hvarom nu icke är fråga. Jag anhåller om bifall till hvad i motionen är föreslaget, och att Utskds hemställan måtte ogillas. Frih. af Ugglas: Gr. Liljencrants har sagt, att det vore obilligt att beräkna kartan efter en egendoms taxeringsvärde, såsom varande allt för högt.
Den 5 O c t o b e r f. rn. gårig denna förlust blifvit fullt ersatt; jag anser således för min del bibehållandet af den Tredje Bataljonen vid de Regementer, der den är upprättad, nödvändig, och om de i Indelningsverket anslagne indelningar för de två Bataljonerne af gamla stammen anses tillräcklige för dessa båda Bataljoners Befäl, enär de för dem ensamt användas, blifver det en oundviklig nödvändighet att för den tredje Bataljonens Befäl anslå nödige löner, hvilka jag anser böra uppföras till det belopp Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, men förvandlade i Tunnor Spannemål, hvilka af StatsVerket till Löntagarne utbetalas i penningar efter hvarje års RiksMarkegång. Skulle åter Rikets Ständer besluta en viss årlig Summa till detta behof, så anser jag för min del den böra ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, att efter Dess ompröfning emellan Graderne fördelas, emedan en ny fördelning ej kari med nödigt afseende å de olika förhållanden, som inom hvarje Regemente äga rum, här medhinnas, om den skall med behörig sakkännedom och noggranhet uppgöras. Herr Anckar sw är dj August: Då jag ej var lycklig nog alt vid en föregående discussion, som så nära rörde detta ämne, göra mina åsigter gällande, hyser jag visserligen nu icke något större hopp, utan är det hufvudsakligen reservationsvis jag ber att få först förklara, att man genom sär - Den 5 October f. m. 121 skilta Generalers uppförande på Stat åtminstone efter min åsigt stängt utvägen att tillvägabringa den sökta ordningen för Löneregleringen inom Armeen. Jag yttrade, alt dessa Generalslöner voro Öfverflödiga, och jag tror nu, att de hindra framgången af Armeens organisation, sådan den nu åses. Jag har hört åberopas, och jag tar det åt mig, att man sagt, det 3,4oo R:dr vore för litet för en Regementschef. Jag yrkade det då, men icke nu.
Det gammalmodiga b o e t från barndomstiden m e d dussintals virkade antimakasser, broderade pallar o c h soffkuddar plus allt annat, broderadt i regnbågsfärgade garner, silken o c h pärlor, hade han gjort sig af med före afresan. Nu ville han låta inreda en ny, tidsenligare våning o c h h y r d e under tiden ett par rum h o s en familj, s o m han kände till. F ö r u t o m grosshandlaren fanns det ännu en inackordering hos herrskapet Berner, nämligen en ung norrländska. H o n låg i hufvudstaden o c h läste på studenten i samskolan. Genast Börje Hagen lärde känna henne, begynte hans matematiska hjärna tugga på ett enkelt subtraktionstal, hvilket l y d d e: 45 — 18. Det var j u så gammal h o n var, aderton år I Rysligt gärna hade han räknat fel, m e n skillnaden vardt gång på gång tjugusju — det var allt bra mycket. D o c k, ju mera han var tillsammans m e d henne, desto mindre tänkte han på den tjugusjuåriga skillnaden i ålder d e m emellan. I hennes närhet började han känna sig u n g på nytt, nästan så ung, som när han var en grön sjätteklassist i världen o c h drömde, äfven han, o m hvit sammetsmössa m e d blågul kokard. Skrattade h o n, så skrattade han — lika hjärtligt PARKUDDEN: båda två. Och s o m h o n skrattade mycket ofta o c h var glad o c h munter åt hela lifvet, så blef allt liks o m himmelsblått o c h rosenrödt äfven för h o n o m. Andtligen var han kär, förälskad u p p öfver öronen. Men inte ett enda ord o m kärlek hade han vågat säga för att ej störa hennes studier. — Det var själfva dagen för studentexamen. K l o c k a n half åtta begaf sig den lilla norrländskan i väg till skolan. När h o n gick utför trapporna, hörde h o n ett besynnerligt ljud b a k o m sig. O, så lustigt 1 — grosshandlarens röda saffianstofflor dansade efter henne ned för trappstegen.
Skulle nu uppbördsboken icke vara färdig förr än i slutet af December, sä behöfves derefter först någon tid att påse den i landscontoret; så skola ordres till uppbörden påtecknas, och derpå skola debetsedlarne efter uppbördsboken författas och utgifvas, samt först fyra veckor derefter uppbörden kunna börjas. Jag tror således, att längre än till den 1 December kan tiden för uppbördsbokens afgifvande icke lämpligen utsträckas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då uppbördsboken skall innehålla förteckning äfven på de skatter, hvilka utgå efter förvandling, sedan markegångspriset är satt, och detta icke bestämmes af deputerade förr än i början af November—inom den 4 November hvarje år — och då sedermera besvär deröfver få inom viss tid anföras hos Kammarcoll., så kunna dessa efter förvandling utgående persedlar icke införas i uppbördsboken förr än November månad är förfluten. Således förefinnes en bestämd omöjlighet för häradsskrifvaren att till den 1 November inlemna uppbördsboken, såvida den skall vara complett. Jag anser, att delta icke kan medhinnas förr än till årets slut, men det hindrar icke att uppbördsstämmorna kunna börja med Februari månad, ty debetsedlarne skrifvas af häradsskrifvaren på samma gång som uppbördsboken, och kunna således genast utlemnas lill de skattskyldige. Det torde äfvenledes böra tagas i betraktande, att under November månads lopp hr häradsskrifv*ren sysselsatt med mantalsskrifningen, och kan då svårligen verkställa det arbete; som fordras för att complettera uppbördsboken, utan är nödsakad att dröja dermed till dess mantalsskrifningen är slutad. Den enda svårighet, som skulle möta för debetsedlarnes utskrifvande på samma gång sorn uppbördsboken, vore den, att landscontoret gjorde någon ändring i uppbördsboken; men man bör kunna förutsätta: att sådana sällan inträffa, och när så skedde, då finge rättelse i dessa fall sedermera verkställas. På annat sätt kan jag icke se huru tiden skall räcka till för alla, som hafva bestyr med detta ärende. Gr. Posse, Fredr. Salomon: