Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 18 sistlidne Mars afgifne, saint den 3o derpåföljde e. rn. på bordet lagda Utlåtanden; N;o 12 ", i anledning af väckta frågor om ett förändradt satt för Kungörelsers publicerande i kyrkorne; N:o 15, öfver väckt förslag: ätt Konungens Befallningshafvande ina förpligtas , att till Justitiae-Cancelleren oell Justitise-Om budsmannen insända ett exemplar af Kungörelser , som Konungens Befallningshafvande utfärda; att Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet, att kalla Länens invånare till sammankomster och muntliga förhör, må inskränkas ; och att med utmätning af debiterad afgift må innehållas , då jäf emot krafvets behörighet väckes. S. D, Prot. Utdrag den 6 April 1829/ 17 S. D. Vid förnyad föredragning af Lagtftékottets den 2o sistlidne Januarii, under N:o 54, afgifne, och den 16 sistlidne Mars e. m. på bordet lagda Betänkande öfver väckt Motion om granskning af alla de Lagförändrinr gar, som utan Rikets Ständers samtycke blifvit gjorda, i synnerhet emellan 1786 och 180g , blef samma Betänkande af Ridderskapet och Ädeln afslaget. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S, B. Remitterades till StatsUtskottet: Herr af Uhre, Carl David, anförande, innefattande hemställan , att Stats-Utskottet måtte anmodas att, så fort ske kunde, underrätta Rikets Ständers Fullmägtige i RiksBih. till Riks.St, Proti IS28 och 1829, 9 Sami, % 5:te H;t. j8 Fröt.
Det är obehagligt att i en öfverläggning om räntetagares och räntegifvares ömsesidiga fördelar nödgas taga de förras missbruk till grund för föreslagne ändringar; men det är ett förhållande, som icke kan jäfvas, att räntetagarnes prejerier gifvit anledning till de många klagomål, som ägt rum. Efter nuvarande författning hafva räntetngarne i sin band att uppsäga spannmålens lefvererande in natura, och att vid forsedelns utgifvande begagna utsättandet af en tid, då det är nära omöjligt för räntegifvarne att utföra spannmålen, hvarigenom de blifva tvungne att gifva stora umgälder för att slippa lefvereringen. Sådana missbruk äro ej förenliga med det ändamål man vid räntornas anvisande velat afse. Meningen är blott» Den ti November e. m. 173 att räntan skall komma räntefajgarne tillhanda sådan den efter jordeboken bör utgöras; ingentig derutöfver. Men då nu klagomål blifvit anförde Öfver missbruk, som, med bibehållande af nu gällande Författningar icke kunna förekommas, hafva Utskotten trott sig bereda rättelse genom förslag till författning, som innefaltar medlande föreskrifter till ömsesidig bevarad rätt, genom utsättande af den dubbla forlön; ränLetagarne sättas derigenom ur stånd att preja räntegifvarne, men förnärmas icke uti sin lagliga rätt. Några få Ledamöter inom Utskotten ville hafva det gamla stadgandet bibehållet, men pluraliteten erkände, alt billigheten fordrade rättelse och antogo hvad Betänkandet innehåller. En Ledamot har yttrat, att MarkegångsCommitteerne ej bestå af hälften räntetagare och hälften räntegifvare; detta kan visserligen vara en möjlighet i brist på räntetagare, men både bland Riddérskapet och Adeln och BorgareStåndet finnas räntetagare, och i de flesta provincer har förhållandet varit, att Committeerna bestått af hälften räntegifvare och hälften räntetagare.
Innan jag ånyo upptager den fråga, som i mitt förra anförande blifvit af mig vidrörd, anhåller jag att få bemöta det emot mig framställda inkastet, att denna fråga icke V. II. 20 306 D e n 18 A p rll e. m. skulle ega sammanhang med det ämne, som nu är under Öfverläggning. Jag ber dock om förlåtelse, — den tillhör fullkomligt detta ämne. Om nemligen, vid pröfningen af StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., det befinnes, att derstädes såsom tillgångar äro beräknade medel, hvilka af K. M. äro för andra ändamål i dess stalsregleringsförslag uptagne; är det icke då nödvändigt att härpå fästa upmärksamheten, så att, om också genom de tillgöranden, som här föregått, det skulle vara af nöden att för tillfället använda dessa medel, detta likväl blott måtte ske provisoriskt, och medlen sålunda icke ryckas från sin bestämmelse för alt anvisas till utgifter i och för Jemvägsanläggningarne, hvilka torde böra på annat sätt bekostas ? Hvad nu åter den frågan vidkommer, hvarom jag förut yttrat mig, så är det lemligen klart, att den förnämsta punkten i Gr. Lagerbjelkes försvar för Riks:sKont:s åtgärder utgöres af det utaf honom citerade K. Brefvet af år 1844, i afseende å hvilket Gr. Frölich funnit det vara ganska eftertänk 1 igt och besynnerligt, att jag härom skulle vara i okunnighet. Jag beklagar dock, att jag icke kan låta Gr. Frölich länge lefva i denna föreställning; ty detta bref är mig fullkomligt väl bekant, och för att härom häfva allt tvifvel, ber jag att nu få upläsa det väsentligaste af dess innehåll, så mycket hellre, som Gr. Lagerbjelke äfven bär vid omförmälandet af detta bref, likasom förut vid citerandet af brefvet d. 29 Juli, gjort en betydlig jemkning i dess lydelse och sålunda sökt att skaffa sig ett stöd för sitt försvar, som i sjelfva verket alldeles saknas. Det K.
Hvem kan eller vill neka, att man hade långt öfver rättmätighetens kraf, och än längre öfver billighetens sjelfbegränsning, utsträckt den i både Natur och Historia grundade fördelning mellan olika samhällslotter, hvilken föröfrigt, emedan den innerst består lika länge som alla själsgåfvors åtskillnad i art och all Culturs åtskillnad i grader, aldrig kan fullt upphäfvas utan Culturens egen – och med detsamma den på Cultur hvilande Samhälls-ordningens – fullkomliga undergång? Hvem kan eller vill neka, att i allmänhet herrskade månget missbruk af en godtycklig makt, som borde upphöra; mången fördom, som borde skingras; mången obehörighet i förhållandet mellan högre och lägre samfunds-klasser, som borde afhjelpas? Troligtvis påstår ingen, att de män, som väckte nationens uppmärksamhet på det onda och sökte utfinna botemedel deremot, samtligen voro idel sophister, ränkspinnare, pöbelhjeltar, bofvar, de der handlade blott af fåfänga, afund, maktlystnad, rofgirighet, om icke helt och hållet blott af en djefvulsk mordoch förödelselust. Gräsligheten af den tragedi, som tillställdes, mildras tvärtom i ej ringa måtto deraf, att hon – i begynnelsen – till någon del spelades af personer, hvilkas högsinnighet, menniskokärlek och alltuppoffrande oegennytta förtjena äfven den sednaste efterverlds beundran. De misstogo sig visst icke om verkligheten och vigten af dels de materiella klagoämnen, som försatte jordbrukareoch arbetshjons-massan i gäsning, dels de politiska hos det såkallade tredje stånd, hvars anspråk, snart ej åtnöjande sig med mindre än rättigheten att uteslutande vara och representera ”nationen”, likväl framträdde med en vida billigare början. I sin begynnelse nämligen voro dessa anspråk naturlig följd af en yttre välmåga, som, redan inom den borgerliga kretsen temligt allmän, också redan hade lyftat den till en med de förnämas bildning jemnlik andel af tidehvarfvets själsodling.
Underdånig Skrifvelse. £ yq cn i 0i Ridd. o. Presterg N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. I anledning af skiljaktiga beslut Voterings-resultat .. 13. om anslagets för Stockholms Slott öfver flyttande pä lista Hufvudtiteln, samt om betalning af Stats-Verkets skuld för Lejonbackens ombyggnad . 14. om anslaget till Höganäs Stenkols-Verk 15. om anvisande ä 9:de Hufvudtiteln af kost nader för Sjömätningar och för Sjö-Chartae-Verkets fortsättande . 16. om förvaltningen af äldre Depositions medlen samt om prffiscriptionstid för deras äterlyftning 17. om hyran för Öfver-Ståthållare-Embetets Canceilis och Slotts-Rättens Embetsrum 18. om besparingarne ä anslaget för blesserade Officerare och Under-Ollicerare 19. om Stats-Verkets s. k. Reservfond m. m. 20. om anmärknings »anledningar, som blif vit öfverlemnade till Constitutions-Utskottet . 21. om arfvode ät adjungerande Ledamöter i Svea och Götha Hof-Rutter, KammarCollegium och Rammar-Rätten å 1841 års besparingar Svar på återremiss . 22. om Rrigs-Hof-Rättens upplösning I anledning af skiljaktiga beslut . 23v om skyldighet för de Statens Embetsmän, hvilka varda i diplomatiska befattningar anställde utan att från innehafvande Embeten entledigas, att under tiden frånträda lönen till den, som förrättar tjensten 1 anledning af skiljaktiga beslut . 24. om Committens för Norra Väganläggnin garne upplösning I följd af skiljaktiga beslut . 25. om återdebitering af åtskillige före är 1817 från Kongl. Ränte-Kammaren å Banken utfärdade, icke till inlösen företedde assignationer å tillhopa 280:1.10. 26. om förändradt formulär för Riks-hufvud boken Svar på återremiss . Underdånig Skrifvelse. 2 rä. W GQ cn Cd C/5 Ridd. o. Adeln.
St:rs rätt att sig sjelfve beskatta i något hänseende blifvit förbisedd genom de upställda voter.-propos:ne. De beslut, sora R. 0. Ad. redan fattat, kunna visserligen på sitt sätt sägas röra beskattningen, men denna hänsyftning är likväl så långväga, att den icke bör ega den betydenhet, som talaren velat åt densamma gifva. Jag har förut yttrat, att här icke varit eller är fråga om att fastställa någon bevillning, utan endast att lemna K. M:t ett svar på den skrifvelse, Han afgifvit till R. St:r ang:de kommunallagstiftning. K. M. har endast fordrat att R. St:r skola tillkännage den åsigt, de i denna väg hysa. Upfattadt ur den synpunkten, måste det alltid hänskjutas till en kommande riksdag att definitift besluta ronde grunderna för kommunalbeskattningen, hvilka städse varit och än i dag behandlas af Konung och R. St:r gemensamt. Frågan är, som sagdt, vid detta tillfälle endast att genom en skrifvelse i ämnet lägga en fast grund för K. M:ts Propos:r och nästa riksdags beslut, och ur den synpunkten anser jag det högst angeläget att man nu, då riksdagen inom några få dagar kommer att afslutas, icke i form lägger ytterligare något hinder i vägen för frågans afgörande, derföre att man i sak velat motsätta sig densamma. Jag yrkar således bifall till de af Ekon.Utsk:t föreslagna voter.-propos:r. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. 0. Landtm., att hvad beträffade den nu föredragne delen af Mem:t, deri Utslct inbjudit R. o. Ad. samt BorgareSt:t att, med frånträdande af deras särskilda beslut, godkänna Utsk:ts sednaste förslag till lydelse för 47:de §:n, samt, i händelse denna inbjudning ej skulle antagas, afgifvit förslag till voter.-propos. i frågan, hade af Hr Dalman yrkats voter.-proposms godkännande, hvaremot Gr.
De, uti hittills gällande aflönings-stat, bestämda löner för Rikets Ständers Justitice-Ombudsman samt den hos honom och Tryckfrihets-Commiteen anställda Canzlioch vaktbetjening skola af Riksgälds-Contoret, för hvarje qvartal, under sista månaden deraf, utbetalas; hvarvid dock iakttagest 1:0 att den under lönerne beräknade spannjål, från och med år i845, godtgöres de löneinnehafvare, som före sistlidne Riksdags slut tillträdt sine befattningar, efter Sju Riksdaler trettio fem skillingar för hvarje tunna, samt de öfrige efter Sju Riksdaler tunnan; och 20 Hor till Stats-Utskotlets Memorial, N.o3tj. 2:0 att, efter nuvarande Justitiae-Ombudsmans afgång, lönen för detta Embete skall utgå med lika belopp, som den Justitiae-Canzlern uti nu gällande Stat tillerkända ordinarie löneinkomst; men, derest den till JustitiaeOmbudsman utsedde person förut innehar tjenst på Rikets Stat, eger han att, jemte bibehållandet af den dermed förenade aflöning, derutöfver endast uppbära så stort belopp, som, till fyllnad i den för Justitiae-OmbudsmansEmbetet bestämda lön, möjligen erfordras; hvaremot till den person, hvil ken utses att Justitias-Ombudsmannens förut innehafvande tjenst förrätta, af Riksgälds-Contoret skall utbetalas ett arfvode, som, 1 fall Justitiae-Ombudsmannen är Ledamot af Gollegialt embets-verk med flere aflöningsgrader, motsvarar hälften af lägsta Ledamots-lönen, men eljest halfva beloppet af den tjensten åtföljande ordinarie lön. Till resepenningar samt skrif materialer och öfriga expenser, eger Justitiae-Ombudsmannen att, emot angifvande redovisning, af Riksgälds-Contoret förskottsvis utbekomma de för dessa ändamål uti 1810 års Stat upptagna förslags-summor.
Utaf anslaget för anläggande af försänkningar och flottverk vid Cldrelfven, till förekommande af landsvägens utskärning af nämnde eif, äfvensom för omläggning af landsvägen vid Loj'ved i Grafva socken af Carlstads Tingslag och samma Län, 1,750 R:.lr, (dito .. 1,312:24. — Anslaget för iståndsättande medelst mac-adamisering af den S:t Ilians oell Habbo socknar i Norrbo Härad lill Romfartuna sockens gräns genomlöpande del af landsvägen mellan Vesteräs och Fahlun (dito) 20,000: Anslaget för omläggning af allmänna landsvägen öfver Kattheden mellan Qvar ribacka gästgifvaregård och Skultuna hy i Skultuna socken af samma Härad och kVestenis Län (dito 4,000: — —• Anslaget för omläggning af allmänna landsvägen i samma socken och Län förbi Sågbergs-backarne å Bovallskogen mellan Qvarnbacka och Ramnäs gästgifvaregårdar (dito) 377:24. — Anslaget för omläggning och förbättring af den s. k. Asvägen mellan Långsjö och Thorstuna gästgifvaregårdar i Thorstuna Härad och socken af samma Län (dito) 1,650: Utaf anslaget för omläggning af vägen mellan staden Sala och Enåkers by gästgifvaregård i Simtuna Härad af samma Län, 650 R:dr, (dito) 433: 16. —- Utaf anslaget för omläggning och förbättring af landsvägen mellan Fahlun och Lumsheden i Svärdsjö socken af Stora Kopparbergs — Utaf anslaget för en vägomläggning mellan staden Säther och byn Backa i Gustafs socken af samma Län, 5,333 R:dr 16 sk., (dito) 3,555:26. 8. Anslaget för vägomläggning utmed Daleljven inom Gagnefs socken af samma Län (dito 1,500: Transport: 1,841,611: 23. 5. 61 — Transport: 1,841,611; 23.
Jag förstår mig inte på politiken, och bryr mig inte om den als, men det var riktigt obeskedligt af pappa att störa oss i vår glädje och såra doktorn. GENERALEN. (godmodigt). Är det nog nu? ELISE. Jag vet inte hvad pappa kan ha emot honom, men han förtjänar inte att behandlas så. VAHRMAN. Rätt så, Elise! GENERALEN. (småsatiriskt). Jag visste inte att min fröken dotter var en sådan beundrarinna af doktorn. Och hvem har då sagt dig att jag var elak mot honom? ELISE. Det har jag hört själf. Tror inte pappa att jag som alla andra lade märke till det där i talet ... det där, som är så likt pappa, och som är så elakt, så! Jag vet inte hvad det var, det var inte riktigt i orden, det var i själfva meningen, – just något sådant där gement, som pappa kan säga så bra, och för hvars skull alla ha en sådan respekt för pappa. GENERALEN. Jaså, – också Elise tar parti emot sin gamle far? ELISE. Nej, – det gör jag då aldrig, pappa! Jag menar bara att pappa inte ska göra sig styggare än pappa är. Det är inte sant att pappa är elak, men alla tror så. Och doktor Segerstedt går omkring riktigt upprörd, och vet inte hvad han ska tro om pappa. GENERALEN. (skrattar) Jaså, gör han det! Stackars doktorn! ELISE. Han är ingen stackare. GENERALEN. (allvarsammare) Det vore bäst, Elise, om du inte sysslade så mycket med doktorn. Du är ju så godt som värdinna här i huset, och du bör tänka på de andra gästerna också. ELISE. (misslynt) Är jag värdinna? GENERALEN. Ja, halft om halft, – och då ska du ha en smula värdighet, – tänk på det! ELISE. (skämtsamt förebrående) Pappa! GENERALEN. (litet otålig) Jag menar allvar med hvad jag säger. Jag har skämt bort dig, och du börjar taga dig för stora friheter med din far. ELISE. Ska jag då vara rädd för pappa, jag också, som alla de andra?
I sammanhang härmed har Kongl. Majrts Befallningshafvande påkallat Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o Si. 7 Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet å vigten oell angelägenheten af enMagazinsInrättning, hvarigenom detta Län kunde i framtiden tryggas emot de olyckliga följderna af inträlfande missväxter, och i detta afseende i underdånighet föjeslagit en ändamålsenligare organisation af SockenMagazinerne i Länet, i följd hvaraf dessa Magaziner borde innehålla ett efter Sockliarnes folkmängd lämpadt spannmåls-förråd, som aldrig utborgades annorlunda än då, efter noggrann pröfning, det befunnes, att verklig nöd vore förhanden, utan deremellan af Socknemännen endast årligen utbyttes emot spannmål af ny skörd; hemställande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet, om icke, till befordrande af denna nyttiga inrättning, sorn sannolikt skulle i framtiden bespara Staten all kostnad för invånarnes undsättning i missväxt-år, den, efter 1826 års felslagna skörd, till Skaraborgs Län af Staten lemnade undsättningen, måtte till det belopp, som ännu icke är inbetaldt, upplåtas såsom fond för dylika Magaziners organiserande, samt att den ännu oguldne undsättnings-spannmålen alltså mätte af undsättnings-tagarne få innan 1829 års slut in natura återlemnas, och derefter fördelas emellan alla Länets Socknar, i mon af hvarderas hemmantal och folkmängd, emot 8 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o Si. förbindelse för Socknarné dels att förvalta fonderna på öfvan-omförmäldta sätt, och, der det blefve nödigt, öka dem till ett för ändamålet erforderligt belopp, dels att för den från Staten . erhållna spannmålen erlägga betalning på tio års tid med en tiondedel årligen efter hvarje års markegångspris. Enligt upprättade redogörelser och öfverslag utgjorde Skaraborgs
De utgöra nu, oberäknadt ljuspenningar, 2,1.’54 rdr for vice Presidenterne, 1,920 V:dr for alla Holrätts-råden, utom de två yngste i Götha Hofrätt, hvilka hafva 1,800 r:dr, samt 1,582 l ali för samlelige Ass» ssorer, med undantag af en i Svia och två i Götha Hofrätt, som blott åtnjuta 1,500 ralr hvardera. Men lefi.adskostnaderne, hushyra och annat stegras allt iner och rner; och hvad loir varit tillräckligt, forslår nu mera icke for de oundvikliga behofven. På Sätt Kongl. Maj t i iNåder yttrat, är det likväl af vigt, att domar, s löner så bestämmas, att de kunna påräkna en for deras ställning i samhäll t behöflig utkomst, utan att nödsakas deitill bereda sig utvägar genom sysselsättning utom tjernsten. Denna lider alltid i någon mån deraf; ty om än embetsbestyreu icke eftersättas, blir likväl ej nödig tid öfrig for den utbildning i vetenskapligt hänseende, som öfverdouiareii ej får åsidosätta; och det är dessutom en af »lfa ren heten bekräftad sanning, alt näringsbekymmer, hvilka i allmänhet förlama håg och lust, i synnerhet hafva menligt inflytande på en verksamhet af sådan art, som den, hvilken åligger öfverdomaren, den der med ett lefvande intresse oaflåtligen måste söka att fullkomna sig i sitt yrke. Det är Ock desto nödigare att Staten så ordnar, att öfverdomaren, genom dea lon, flan i denna egenskap åtnjuter, kan befrias fiån dylika bekymmer, kan komma i en ekonomiskt hoppas att öfverdomareplatserne skola elt rsträf. as och bibehållas af män, som d. i ti 11 företrädesvis äro lämplige. Hos inin hafvarne af dessa platser förutsattes all.id högre jor diska iusigter, vidsträcktare erfarenhet, med ett ord en »torre utbildning af domare-egenskaperne; och anspråken i denna del minskas Sanner.i'en icke.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet funnit äfven detta anslagsbehof icke vara af den angelägna vigt, att det ej bör stå tillbaka för andra oundgängliga utgifter, för hvilka anslag vid denna riksdag påkallats; och Utskottet hemställer derföre, att förevarande nådiga framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. 18:o. Till arfvoden åt Jordeboks-kontorets tjenstemän har Kongl. Majit för år 1867 äskat enahanda anslag som hittills eller 24,700 R:dr; och hemställer Utskottet, att det begärda anslagsbeloppet 24,700 R:dr måå Riksgälds-kontoret anvisas. 19:o. Slutligen har Kongl. Majit begärt att till bestridande af utgifter för kolonien S:t
139 vår nu förnämsta exportvara, spannmål, annat än i dess råaste skick, anser jag mig af nyssnämnde motiver här endast böra anföra det följande: »Det ligger alldeles icke i sakens natur, att den, som vill bygga vattenverk, först skall låta formligen undersöka, om hans dam tilläfventyrs kan göra skada. Tvärtom bör det helt och hållet ankomma på honom sjelf, att af sin egande rätt till vattnet göra det bruk, han för sig finnér nyttigast, utan att behöfva derom förut förfråga sig hos sina grannar; desse hafva med hans inrättningar icke att skaffa, så länge de ej kunna visa sig i någon måtto vara förnärmade. Lagen bör ej lägga hinder i vägen för den, som vill förkofra sin egendom utan andras förfång: men ett sådant hinder är det onekligen, om han skall vara pligtig bekosta en ordentlig em betsmanna-undersökning och, i fall af uppstående tvister, fullfölja sin rätt instanserna igenom, innan ännu någon kan klaga öfver lidande. Å andra sidan åter är det ett lika tryckande band på egande rätten, om den, som har jord intill ett vattendrag, sättes i nödvändighet att i förtid uppträda såsom klagande eller kärande part, blott derföre att en annan vill anlägga en dambyggnad i samma vattendrag. Skulle han, genom sitt stillatigande vid en undersökning, förverka rättigheten att åtala uppdämningen, om han framdeles funne sig hafva olägenhet deraf: en händelse, som möjligtvis kunde beröfva honom största delen af sin egendom och bringa hela hemman i ödesmål; så vore väl detta den hårdaste af all preskription: egde han deremot sin talan öppen, i läll han sedermera kunde visa sig vara lidande, så tjenadc undersökningen till intet. Man må för öfrigt gifva aldrig så noggranna och aldrig så stränga föreskrifter om sättet huru undersökningar skola verkställas: del får ändå ej antagas, alt de icke någon gång skulle kunna ske ofullständigt; och att på Domaren, eller hvem man förordnar till undcrsökningsman, lägga den skyldigheten, att pröfva fyllmyndiga jordegares rätt, då de sjelfve ej äska det, synes vara att gå allt för långt och att afvika från civil-lagens egentliga ändamål.
•KSYrosshandlare Lundgren bebodde en nätt ejslÉa liten våning vid Karlavägen. Sol hade den, ljus och luft strömmade in, och i salongen stod ett präktigt blomsterbord, försedt med riktiga praktexemplar till begonier, chrysantemum m. m. För öfrigt var hela salongen en smakfull komposition af brysselmatta och schagg; och tre större och fem mindre dukar med celebra namn i hörnen; och i enkla, men stilfulla ramar intygade grosshandlarens estetiska intressen. Skulle man nödvändigt anmärka något var det, att man för mycket anade tapetsörens konsterfarna händer. Denna känsla har man däremot icke i matsalen. Den var ordnad con amore. Väggarna pryddes af ekhyllor med gamla tennstakar, kopparfat, stånkor, sejdlar, dryckeshorn o. d. Genom buffetens glasdörrar såg man dråpliga silfverpjäser glänsa mot väggen, som var beklädd med mörkblå sammet. Man anade, att den gedigna möbelns andra a f d e l n i D g innehöll elegant äkta porslin. Den öfriga våningen gjorde samma intryck af gediget välstånd utan lyx och prål. En psykolog hade endast behöft genomvandra våningen för att kunna ge ägarens karaktäristik. Grosshandlaren ägde fin bildning och god smak, det omtalade de välfyllda bokskåpen i biblioteket. H a n tyckte om god mat, äkta viner och fina middagar — det syntes på den omsorg, hvarmed matsalen var dekorerad. Hans håg låg alldeles från varietélifvet — där fanns ej porträtt af en enda halfnaken, tjock kafétyska eller engelska med knotiga kindben och brist på vådor. Med ett ord: intet enda bland de pseudosångerskor producerande länderna fanns där representeradt. Däremot tyckte han om Operan och Dramatiskan. Hvardera hade sitt album på nedersta ateniennehyllan, och öfver pianot hängde ett stort porträtt af Mozart. Fotografier i allmänhet tycktes vara mannens svaghet. E n beslagen ekkista på fyra snidade ben innehöll en mängd dylika från hans utländska resor och från Nationalmuseeum, och utom ofvannämnda album funnos ett för släkt och vänner samt ett för kungliga personer och stora andar ur den vetenskapliga världen.