Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan Rikets Ständer gå att yttra sig angående väckta frågor om medels anvisande till nya eller utvidgade byggnader för åtskilliga elementarläroverks behof, anse Rikets Ständer sig böra i underdånighet erinra, hurusom Rikets sist församlade Ständer, under uttalande af den åsigt att Staten endast undantagsvis bordo betungas med kostnaden för uppförande af läroverksbyggnadcr och deras underhåll, samt att det derföre vore särdeles af behof påkalladt, att på ett ändamålsenligt sätt bilda kassor för de särskilda skolorna och sätta dem i tillfälle att framdeles kunna bekosta uppförandet och vidmagthållandet af nämnda lokaler, beslutade en förhöjning af 5 R:dr i den terminliga afgiften vid elementarläroverken, för att dermed vid hvarje läroverk bilda en för nybyggnadsföretag och reparationer afsedd fond. Genom denna anordning torde i en framtid Staten kunna befrias från de betydliga utgifter, don under de sista tio åren fått för skolbyggnader vidkännas; men då do afsedda byggnadsfonderna först småningom hinna bildas och under de sednare åren lärjungarnes antal vid elementarläroverken så betydligt ökats, att vid flera af dem anskaffandet af nya lokaler är af oundgängligt behof påkalladt, derest icke såväl undervisningens ändamålsenliga ordnande, som disciplinens uppehållande skola i betänklig grad äfventyras, torde, under nuvarande förhållanden, Staten icke böra undandraga sig att, vid synnerliga fäll och efter särskild pröfning af alla sig företeende omständigheter, lemna det understöd, som kan uti ifrågavarande hänseende vara nödigt. Vid ett sådant understöd anse Rikets Ständer dock böra fästas det oeftergifliga vilkor, att jemväl vederbörande kommuner efter förhållandena till ändamålet bidraga, så att i bestridande af kostnaderna för uppförande af ett läroverkshus må deltaga, ej endast läroverket och Staten, utan äfven den stad och det landstingsdistrikt, hvarinom läroverket är förlagdt; och torde dessutom vederbörande böra förpligtas att sist inom 1868 års utgång visa sig hafva fullgjort de för statsanslagens utgående stadgade särskilda vilkor. a) Till uppförande af en ny byggnad för högre elementar lär överhet i Upsala har E. K.
En trappa upp, var så god och påminn er det, min herre, ty på nedra botten har jag visserligen en liten rätt lönande inrättning, hvars fabrikater äro mycket eftersökta, men jag mottager aldrig besök annat än i min våning en trappa upp, — tillade mrs Morris, i det hon steg upp och med sin sista afskedskompliment vände sig till advokatens biträde, mr Wehler, hvilken med pennan i handen och en min af tvungen artighet och uppmärksamhet ännu stod framför henne, sedan hans principal längesedan glömt hennes närvaro och fördjupat sig i sina papper. Ändtligen var den forna dansösen utom dörren, och mr Gibson reste upp hufvudet, satte pennan mellan tänderna och hopsamlade en hög papper, som låg bredvid honom. — Tipps har icke lemnat någon rapport på länge eller huru? — sade han otydligt mumlande, med pennan ännu mellan läpparna. — Jo, senast i går. — Nå väl, var han öfvertygad, att qvinnan icke var den rätta? — Ja, det var ett misstag. Hennes verkliga namn blef upptäckt. — Och han har inga andra anledningar, för att finna zigenerskans spår? — Nej, icke för närvarande, åtminstone inga, som han ansåg värda att ännu nämna. — Hm, det är illa. Se här, Wehler, vill ni vara god och genomläsa dessa papper? — fortfor han, räckande skrifvaren de handlingar han utvalt, på bordet. Wehler mottog dem och satte sig tyst i andra ändan af rummet. Han uppvek det första bladet och läste: Vittnesmål i den Hawerfieldska processen, lemnadt af fru Sabina Emmelina Morris, f. d. dansös, nu egarinna af en korffabrik i Islington. Jag har af advokaten mr Gibson blifvit uppmanad att lemna en skriftlig berättelse om hvad jag kan hafva mig bekant med afseende på min aflidne mans, begrafningsentreprenören mr John Morris’, gemenskap med familjen Hawerfield efter som han flera år vistats såsom kammartjenare hos aflidne lord Percy Hawerfield. Jag är säker, att hos mången ännu lefver hågkomsten af signora Annunciata Trampolini, hvilket namn jag i min första ungdom såsom dansös vid
I sådant afseende har Styrelsen anfört, att Rikets Ständer hitintills icke beviljat några anslag hvarken för anläggning eller underhåll af telegraflinier och stationer, eller för personalens aflöning; att Telegrafverket uppe - 28 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 127. hölles genom porto-intraderna samt anslag från den under Kongl. Maj:ts disposition stående Handels-och Sjöfartsfonden; att taxorna för så väl den inländska som den utländska telegrafkorrespondensen fastställdes, icke af Rikets Ständer, utan af Kongl. Maj:t allena; att Elektriska Telegrafverkets inkomster från korrespondensen under de sednare åren icke blott varit tillräckliga för aflöningarne samt liniernas och stationernas underhåll, utan äfven lemnat något årligt öfverskott, hvadan, i enlighet med hvad Kongl. Majtt föreskrifvit, inbetalningar tidtals kunnat göras till Handelsoch Sjöfartsfonden i afräkning på de betydliga summor, denna fond lemnat till liniernas anläggning; att deremot, i följd af den minskning i portot för den utländska telegramvexlingen, som med nästa års ingång komme att, enligt den i Paris den 17 Maj förlidet år afslutade internationela telegrafkonvention, ega rum, och i synnerhet om, såsom troligt vore, en undervattensledning snart komme att sammanbinda Norge med antingen Skottland eller Jutland, hvarigenom Svenska Telegrafverket förlorade en betydlig del af det hittills uppburna årliga transitportot för Norges utländska telegrafkorrespondens, det icke vore omöjligt att porto-inkomsterna framdeles komme att understiga utgifterna, helst dessa sednare sannolikt årligen ökades, under det portosatserna måhända ytterligare minskades; att som inkomsterna af de optiska telegraferna voro ganska obetydliga, dessa telegrafers underhåll måste nästan helt och hållet bestridas genom anslag från Handelsoch Sjöfartsfonden; att, hvad utgifterna anginge, en aflöningsstat förde till sjelfva Telegraf-styrelsen hörande embetsoch tjenstemän årligen blefve af Kongl.
NÄMNDEMÄNNEN (resa sig; lägga fingren på bibeln och tala sedan på en gång utom då namnen nämnas). Jag Alexander Eklund, Jag Emanuel Wickberg, Jag Karl Johan Sjöberg, Jag Erik Otto Boman, Jag Erenfrid Söderberg, Jag Olof Andersson i Vik, Jag Karl Peter Andersson i Berga, Jag Axel Vallin, Jag Anders Erik Ruth, Jag Sven Oskar Erlin, Jag August Alexander Vass, Jag Ludvig Östman (alla på en gång, i takt, låg ton och mezza voce) lofvar och svar vid Gud och hans heliga evangelium, att jag vill och skall, efter mitt bästa förstånd och samvete, i alla domar rätt göra, ej mindre den fattige än den rike, och döma efter Guds och Sveriges lag, och laga stadgar; 15 (högre ton och höjda röster) aldrig lag vränga eller orätt främja, för skyldskap, svågerskap, vänskap, afund och illvilja, eller räddhåga, ej heller för mutor och gåfvor, eller annan orsak, under hvad sken det vara må, och ej den saker göra som saklös är, eller den saklös, som saker är. (Tonen höjes ytterligare.) Jag skall ock hvarken förr än domen afsäges, eller sedan uppenbara dem som till rätta gå, eller androm, de rådslag, som rätten inom lykta dörrar håller. Detta allt vill och skall jag som en ärlig och uppriktig domare, troliga hålla, utan arga list och påfund... (Paus.) Så sant mig Gud hjälpe till lif och själ! (Nämndemännen sätta sig.) HÄRADSHÖFDINGEN (till länsman). Ropa på målet Alma Jonsson mot hemmansägaren Alexandersson. Sjette scenen. DE FÖRRA. ADVOKATEN. ALEXANDERSSON. TJÄNSTEFLICKAN. DEJAN. TRÖSKAREN. LÄNSMAN (ropar upp). Tjänsteflickan Alma Jonsson mot hemmansägaren Alexandersson. ADVOKATEN. Jag skulle presentera fullmakt för käranden Alma Jonsson. HÄRADSHÖFDINGEN (granskar fullmakten; därpå): Tjänsteflickan Alma Jonsson har i uttagen stämning å sin förre husbonde Alexandersson yrkat 16
Därför kommer den dels att få sin egendomliga färg och sin hufvudkarakter från individens egendomliga kynne, dels att stå under liknande inflytelser, så att allt, som griper in i andens värld, biter sig fast vid den samma och drager den åt ett visst håll. Sålunda utbildas i och med lifvet själft omärkligt hos individen en inåt riktad allmän tankevy. Det utbildas i lifvet själft en uppfattning af det mänskliga vetandets karakter, dess grund, dess fasthet etc. Det växer i själfva lifsprocessen upp en föreställning om det yttersta målet för en jordfödd varelses sträfvan, om det, som allena kan gifva dess känsla en fast hvilopunkt o. s. v. Den reflexionsbyggnad, som så reses upp midt i bruset af lifskampen, liksom templet återuppfördes af israeliterna under ständiga fejder mot anstormande fiender, står icke med ens fix och färdig. Oafbrutet tåligt, ofta under de bittraste erfarenheter fogas sten till sten. Midt i arbetet kommer kanske tviflets ström hvälfvande sig öfver dess murar, hänsynslöst undansopande allt. Och så måste börjas på nytt. För att belysa, hvad som med detta åsyftas, skola vi taga ett lättfattligt exempel. Du är låt oss säga religiöst anlagd, och särskildt har en viss religion öfvat ett starkt inflytande på ditt själslif. Men nu har med den börjande själfbesinningen ett tvifvel på dess sanning vaknat och du sträfvar efter en äfven för ditt pröfvande förstånd hållbar ståndpunkt. Å ena sidan fästes därvid din uppmärksamhet vid den ändamålsenlighet, som röjer sig i t. ex. blommans och djurets struktur, det sammanhang och den planmässighet, som tilläfventyrs yppar sig i världshistorien och under påverkning af från fordom kvarblifna tankevanor ledes så reflexionen i riktning mot en religiös världsoch lifsåskådning. Men å andra sidan låter du dig kanske imponera af naturvetenskapernas försök att förklara allt, det minsta som det största, genom blindt verkande eviga naturlagar och att fatta människosläktet såsom framdrifvet blott af själfbevarelsedriften.
Om ingen anmärkning emot detaljerne göras, blifver följden den, att dessa detaljer, sedan grundsaltserne genom förstärkt ConstilutionsUtskott blifvit afgjorde, komma, såsom lemnade utan anmärkning, att qvarstå till afgörande vid nästa Riksdag. Skulle det vara Ridderskapets och Adelns mening att så bör ske, så har jag för min del ingen ting deremot, ehuru jag icke finner någon consequens i förslaget om TryckfrihetsComiteens hörande af Domstolen, och således icke kan instämma i detta förslag. Jag vill likväl i sådant fall blott hafva min mening anförd till Protocollet. Friherre Rålamb, Claes: Jag får öp pet tillstå, att jag icke kan fatta meningen med förslaget att Ridderskapet och Adeln skulle uppskjuta eller undandraga sig allt yttrande öfver de partiella frågor, som förekomma i Utskottets Memorial. Det är väl sant att Ridderskapet och Adeln ansett Juryinrättningen icke böra afskaffas; men detta afstyrkande af Utskottets förslag är ännu icke af den beskaffenhet, att saken D e n 27 J a n u a r i i e. m. kan anses afgjord. Om frågan går lill förstärkt CoiistitulionsUtskolt, och voteringen der utfaller till fördel för Utskottets förslag, samt detta sålunda blifver hvilande till nästa Riksdag, hemställer jag, om icke Ridderskapet och Adeln, genom ett heslut att göra detaljfrågorna hvilande intill dess förstärkta Constilutions-Utskottet afgjort saken, sjelfve betagit sig rättigheten till all öfverläggning om detaillerna. Jag tror derföre, för min del, det blifva nödvändigt att nu upptaga dessa detaljer till pröfning. Grefve Frölich: Här äro egentligen Irenne meningar yttrade; Friherre Cederström, som numera blifvit biträdd af Friherre Rålamb, har ansett den partiella granskningen af Utskottets Memorial nu böra företagas. Denna mening kan jag ingalunda finna vara den rätta.
Jag skulle således tro att det vore skäl att bifalla Betänk.; och i afseende på de omnämnda hamn-inkomsterna under år 1852, ber jag att få nämna, att då en stor del af dessa inkomster härleda sig ifrån den betydliga bränvinshandel, som under föregrde år blifvit af staden Sölvitsborg idkad, men det nu är sannolikt att denna handel kommer att betydligt minskas, så är det äfven troligt att inkomsterna för en framtid icke skola blifva så betydliga, som de hittills varit. Hr Printzensköld, Carl: Mig synes nu förevar:de fråga vara af den beskaffenhet, att den af hamndirektionen hade bordt väckas i den för dylika ärendens behandling vanliga ordningen, nemi. hos K. M., ty otvifvelaktig! är det Konungens rättighet, att, i händelse Han linner skäl till det begärda anståndet med kapitaloch ränte-betalningarne, derom besluta, sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit uti ämnet hörde. Nu har man i dess ställe genom enskilt motion sökt att, med förebigående af högsta makten, förskaffa sig en fördel, som man icke hoppades kunna vinna, om man vände sig till Konungen, som innan Han afgjort frågan ofelbart hade inhémtat uplysningar af vederbörtde embels-myndigheter. Detta anser jag vara alldeles oriktigt, och jag tillstyrker derföre, i likhet med Hr Bildt, att Betänk, måtte varda återremitteradt. Hr Virgin, Christian Adolf: Till hvad Hr Montgommerie nyss i denna fråga yttrat, ber jag att få göra det tillägg, att det föreslagna anståndet af tvenne år med återbetalandet af det staden Sölvitsborg beviljade Stats-lånet, är en naturlig slutföljd af hvad Konungen redan beviljat, eller tvenne års förlängning af arbetstiden.
Grefwe I) e la 6 arst is, ^icosi Dä genom ett för flere weckor sedan fattadt brstut hos Ridderflapct och Adeln är bifallit, att all fast egendom och jord i Riket skulle af hwarjc Swensk man fä ägas emot ätagande af den samma ätföljande skyldigheter, sä ser jag mig för min del intet flät för Högloft. Ridderflapet och Adela att neka sitt bifall till förewarande fräga. Hus är fast egendom och kan tvisscrligen e) egentekigen anses för lösören. I g fär derföre för min del tilstyrka bifall till inqwarkeringens ätagande för Ridderflapcts och Adelns hus i Städerna under fredstider. Blott ben önskan skulle jag wilja derwid tillägga, att Borgarc-Ständet deremot behagade erkänna för hwarje Medborgare dm rättighet att handla i minut och idka all borgerlig närings mot de wilker, som med denna närings utbfwandc äro förbundne. Derjemte fär jag, i anledvjng af den wäcktcr frägan, säsom rörande ett frivi-! vile - X Den 5 September. lcgium, Högloft. Ridderffapck och Adeln proponera, att ät Riddarhus-Utskottct mätte updragas att öfwer, se Adelns privilegier, hwaraf en del blifwit af ost -ftergifwen, en annan del ost fräntagcn, och att in, komma med ett deröfwcr upgjordt sammandrag, hwar, af wära Mcd-Ständer kunna fä inhämta, hwad wi eftergifwit och hwad wi ännu hafwa öfrigt. Herr Lrunkielstjerns, ^uiiu8, conformerade sig med Grefwe la Garclie. Herr st. o t k 1 isb , Larl I?restric, instämde i sednare delen af Grefwe l)« la tZsrsties pttrandc.
1 Organist „ 66:3a, — vid Stockkolms Norra Corrections-Inrättning: 1 Föreståndare B:co R:dr 666: 32. —- 1 Predikant , „ 200: i Läkare „ n 250; 1 Bokhållare ^oo: i Revisor, som tjenstgör uti Kongl. Styrelsen, och derföre här ej uppföres. 1 Förestånderska, för hvilken pensionering ej blifvit af Kongl. Maj:t ifrågasatt. f Vaktmästare „ 233: 16. — 2 Vaktkarlar ?» ä 200: — —• 1 Husdräng, hvilken, såsom varande Inrättningens enskilde tjenare, här ej uppföres. 1 Klockare „ 66: 3a — 6 Stals-Utskottets Utlåtande, A7.-o 65. vid Correct iöns-Inrätt ningen i Malmo: Commemlant Föreståndare Pastor . Läkare Befälhafvare öfv Bokhållare . 8 Vaktmästare, å 15o R:dr i lön, och 66 R:dr 32 sk. er inre bevakningen B.co R:dr r ,ooo: — 666: 32. 6oo: — 3oo: — 3oo: — 3oo: — kostp ennmgar vid Correclions-Inrättningen i Norrköping: i Föreståndare (samt 200 R:dr till skrifvare-biträde) i Predikant i Läkare i Fabriksmästare i Vaktmästare i V a k ikarl ••••* i D:o i Klockare B:co R:dr 700: 99 99 99 99 9} 99 99 1 do: — 15o: — 266:32. 133: 16. 13o: —- 86: 32. 33: 16. vid Correct iöns-Inrättningen i Götheborg: i Föreståndare B:co R:dr 5oo: 1 Predikant ... , , *7^* 1 Läkare „ 70: i Vaktkarl , „ , i33: 16. — 1 Klockare 13: 16.
Oaktadt stuterierna nu fortgått en följd af år, hafva de icke kunnat åstadkomma någon konstant inhemsk race, och det är mera än sannolikt, att vid en närmare undersökning, det skall visa sig, att de betydliga kostnaderne för stuterierna varit vida 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. bättre använde, om hästafveln öfverlemnats åt den enskilda företagsamheten och denna blifvit väckt och underhållen genom lämplige premier.” Emot ställan till Kongl. Maj:t angående Teknologiska institutet, reserverade sig Friherre Åkerhielm, Herr Stjerngranat och Herr von Printzencreutz. Emot »0:de punkten (angående 6:te Hufvud-titelns öfriga anslag). Herrar Björck, Berger och Wahlström samt Riksdags-fullmägtige Anders Ericsson, dustaf Hultman, Eric Ersson, Pehr Nilsson, Jonas Andersson och Jan An dersson reserverade sig mot Utskottets förslag, att bibehålla Departements-chefens lön vid det sista riksdagen provisoriskt beviljade beloppet 15,000 R:dr, och yrkade i sammanhang härmed, att lönerne för de konsultative Stats-råden måtte nedsättas till 10,500 R:dr för dem hvardera. Emot 5l:sta punkten (angående löneregleringen). I afseende på Landsstatens lönereglering åberopade Friherre Åkerhielm m. fl. ledamöter sin här ofvan vid 19:de punkten antecknade reservation. Emot Utskottets tillstyrkande, att anslaget för Statistiska Tabellkommissionen ej skulle uppföras på ordinarie stat, reserverade sig Herr Fåhreeus. Herrar Björck, Berger och Wahlström samt Riksdags-fullmägtige Anders Ericsson, Gustaf Hultman, Eric Ersson, Per Nilsson, Jonas Andersson och Jan Andersson anmälde, i likhet med hvad som yrkats vid de förut behandlade Hufvud-titlarne, reservation deremot att Utskottet tillstyrkt definitiv lönereglering för Departementets Expedition. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860.
– Men då ble jag allt ille ve lell, för allt folke nere i saln börja’ storskratte och titta’ oppåt take, der jag var, och en stor rödhårig karl bredve mej räckt’ ut tunga åt mej och var uveti, och så knuffa’ han mej med knytnäfvera i sia och sparka’ mej på bena, så jag va’ rektigt ille sveddrad. Brukspatronen. Hahaha! Stackars Per, så du var illa ute! Wilhelm. Låt oss nu komma till annat. Hur mår Erik, min gamla läskamrat, fader Nämndeman? Sven. Tacker herrn, som är så god och kommer ihåg honom. Gunås, det har inte varet rektigt med gossen, alltse’n han slog sej ifrå studerninga. Wilhelm. Men hvad var det för ett besynnerligt infall af Erik, att han öfvergaf boken? Han hade ett ovanligt godt läshufvud. Lisa. Det må herrn väl säje. När han var bare en liten, liten tosing, så var han så begifven på läsning, att han låg hele da’n igömmen på spishälla inne i stuga och stafva’ i katchesen. Sven. Ja, det är ackerat sant, och derför tänkt’ jag som så, att eftersom jag Gudskelof har skälig god råd, så skull’ Erik få gå läsvägen, fastän det koster fläsk, inna en hinner bli fullärd. Om herr Patron mins, så fråga’ jag Patron om råd i den saka. Brukspatronen. Det mins jag rätt väl. Jag tyckte om Erik; han var en stilla och beskedlig gosse, och som jag ansåg, att Wilhelm borde ha någon att täfla med, så lät jag Erik få läsa tillsammans med honom der hemma för hans informator. Lisa. Ja, herre Gud, Patron var allt så god imot gossen, så vi aldri kan tale nock om’et. Och han las allt så ohejligt, att när herr Wilhelm reste in te skoln i Carlstad, så rådd’ Patron oss, te låte Erik följe med och fortsätte studerninga, som vi också gjorde.
Då jag emedlertid ganska viii inser, alt detta anslag är för knappt för aflöning ät prestmannen på stället, hvilken bör vara sä allönad, alt hans bergning är försäkrad, och något mera oberoende ä 11 den skulle blifva elter förslaget med nu gängse priser, sä vill jag visserligen icke afstyrka en återremiss, pä det att Utsk. må taga saken i förnyadt öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Det var ej min afsigt alt säga, det StatsUlsk. begått en missräkning. Jag anser missräkningen vara begången af dem, som gjort framställningen till K. M.; och jag vet ganska väl, att densamma kommit lill SlatsUlsk. i det skick, hvaruti hon nu bcfiuucs. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. 0. Ad. sig Den 6 November f. m. 71 anse dc nn gjorda anmärkmrne föranleda återremiss af Utsk:s under Litt. 1) afgifne yttrande. Litt. c) angidc ett anslag till löneförhöjning för ordinarie prester ne uti idolph Fredriks och Hedvig Eleonorw försa tuli agar i hufvud sto dea, och Litt. d) ang:de statsbidrag till aflöning för Carlskrona stads presterskap. Utsk:s under dessa Litt:s afgifua yttranden blefvo af R. o. Ad. bifallne. Lill. e) ang:de statsbidrag till underhallande af domkyrkan och lön ut domkyrka-sysslomannen i JFisby. lir von Hohenhausen, Mich. Silvius: Uti den mo tion, som Biskop Hallström väckt om anslag tili Wisby domkyrka af 93 t:r spanmål, som ifrån stiftet utgå under namn af bibeltryckstunna, har han äfven omnämnt, att inom länet uppstår för Kronan en ny tillgäng genom återgången af en kungsgård, hvilken som donation, under loppet af 50 år, varit förärad ät en familj, men som nu nyligen för Kronans räkning blifvit utarrenderad, emot 104 t:r spanmål, om jag rätt minnes.
Oaktadt musiken är den konst, som talar det lättast förstådda, det för massorna lättast tillgängliga språket af dem alla, oaktadt svenska nationen — åtminstone af sig sjelf — gerna prisas såsom musikalisk, kau man ej underlåta att lägga märke till, hurusom vi just på detta område mer än på något annat stannat efter i utvecklingen. Här draga inga ungdomskaror ut för att hemta nya skatter, för att ingjuta nytt lif i de gamla formerna, här står ingen framtidstrupp skuldra vid skuldra för att skjuta på, så att det måtte gå framåt i nya banor; och göres något försök att föra det nya (eller det gamla under nya synpunkter) inför allmänheten, så har det visat sig, att den riktiga uppfattningen deraf strandat lika mycket på okunnighetens in-differentism som på den stagnerade konstens afgjorda fiendt-lighet mot allt nytt Detta senare då företrädesvis från deras sida, som med det offentliga ordets makt eller en allmän läroanstalts auktoritet haft skyldighet att öppna blicken — både på sig sjelfva och på andra — för framåtskridandet och leda smaken fra / nåt i st f. tillbaka; det förra från den allmänhets sida, som utan denna ledning dock mången gång, när hon fått följa endast sin sunda instinkt, kan sägas ha funnit det rätta vida säkrare än de, som haft till sin uppgift att visa vägen. De sista decenniernas oerhörda utveckling på det musikaliska området har, i stort sedt, dragit oss förbi utan att lemna så godt som några nämnvärda spår i konstmedvetandet och yttringarna deraf, tiden har lupit med svindlande fart, medan vi stått stilla eller krupit med snigelgång, och på detta sätt ha luckorna i utvecklingen under årens lopp blifvit allt större, så att nu mången för ett riktigt förstånd absolut nödvändig länk i kedjan helt och hållet saknas, och vi inför de lösryckta konstyttringar, som nå oss, ej sällan stå oförmögna att fatta vare sig deras historiska eller konstnärliga betydelse.