Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 7 April 1835. N:o 44;r., Ankom till Exp-Utsk. den 8 A pri C. Memorial., Under den 27 nästlidhe Febrtiarii har Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers vid sisth Riksdag under Nio 4°^ i ämnet gjorda underdåniga framställning, till Rikets Ständers Stats-Ulskolt afla tit Nådig Skrifvelse, med uppgifter å Clerecie-samt Skol-Staternes anslag och löne-inkomster; och som denna Nådiga Skrifvelse icke föranleder till någon åtgärd å Rikets Ständers. sida, får Utskottet, med anmälan om dess emottagande, tillika , i afseende på innehållet, hänvisa till rista Sami. rista Afdelningen af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, der samma Nådiga Skrifvelse, med tillhörande Bilagor, finnes införd under Nio 75i. Stockholm den 7 April i835k STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet , »835. -Stat s-151 skot tets Memorial N:o ;N:o 442, Antom till Exp.-Utsk, den n April. Memorial. Med öfverlemnande af förstärkta Stats-Utskottets Memorial, rörande åtskilliga under förliden gårdag 'verkställda voteringar, har Stats^Utskottet tillika skolat anmäla, att det misstag vid nämnde sammanträde förelupit, att votering för sig gått öfver bägge i Stats-Utskottets Memorial Tf:o 4^o framställde Väterings-Proposit i onerne, i frågan om sältet, på hvilket upplåning för Riksgälds-Contorets behof skall verkställas. Förhållandet härmed är följande-:
Vid sistlidne riksdag anvisades af Rikets Ständer ett anslag af 9,000 R:dr Officerare för årligen för åren 1858, 1859 och 1860, att enligt Eders Kongl. Maj:ts disposition anamtällning i vändas till understöd ät officerare af Arméens särskilda hufvudvapen, som kunde utländsk krigsva,.a |U|oa(|e att inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Jens' Sverige stående magt, hvars annee till större eller mindre del befinner sig pä krigsfot, med Eders KongL Majd förbehållen rätt att hvad af anslaget inom ett är kan komma att besparas få för ett följande år för ändamålet disponera; och dä detta anslag i sin helhet redan blifvit disponerad!, hemställer jag i underdånighet, med afseende ä det gagn för arméens tjenstbarhet i fält, som härigenom otvifvela k tigt åstadkommes, det Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer att. under samma vilkor, som blifvit fästade vid det nuvarande anslaget, för åren 1861, 1862 och 1863 bevilja ett extra anslag af 9.000 R:dr årligen eller tillhopa för alla tre åren 27,000 R:dr, att till dylika understöd, som förut nämndt är. användas.
Jag bar j u ansvaret! Kokerskan kunde ej laga mat, det var mitt rön; o c h jag, som knappt kunde koka potatis, fick lof att laga maten, fick lof att experimentera. Till o c h m e d baka fick jag göra själf. Det var tur att det gick bra för mig. Medan jag stod vid spiseln, satt kokerskan på en stol vid köksfönstret o c h fållade näsdukar, naturligtvis för egen räkning. » Nå, men fröken fick då väl större lön, när så många opåräknade göromål k o m m o till? » — Man sade att jag var duktig o c h hade anlag för det husliga. Ja, det var nog glädjande, men därpå lefver man e j! Jungfrun hade 15 kronor i månaden o c h jag 8, 3 3. A f mig fordrade man dock finare toaletter än af den, s o m hade nära dubbelt så m y c k e t s o m jag. Jag hade j u en » fin » plats. V i flyttade tillbaka in till Stockholm, frun kunde själf vara i tillfälle att se till sitt hus, o c h jag blef ledig. Sådana platser få vi s. k. » bättre flickor » V i få ej vara rädda för att kanske till o c h m e d skura ett golf o c h få m e d tacksamhet ta emot de 8,3 3 i månaden. Se där vår betryggade framtid efter slutade studier! Anna. Väl insomnad väcktes jag af, s o m jag tyckte, en halfkväfd svordom, s o m fortsattes af ett stö- nande, släpande ljud. Där ha vi det! nu är jag olycklig för räfsaxen, tänkte jag, tände min lykta, gick ut o c h lyste på räfven, s o m befanns vara — just min tjänstaktige granne. Sedermera skaffade jag mig en hund, hvilken när vintern k o m en 20 graders kall vinterafton m e d yrväder upplyste mig o m att främmande var att vänta. Detta främmande bestod af en s. k. tattarefamilj på 7 personer. De orienterade sig, och sedan mannen gett hästen foder, slöt han sig till sällskapet, som hade begärt och fått mjölk och bröd, samt tände en pipa, hvars doft gjorde mig föga nöje.
Jag ska titta efter i Akademiens sista. Nej, med k. Ja, då kommer det väl af flyktig då) således: sin sköna flykt, fasthållen vid jorden endast af ett rep. Gustaf var mitt rep, han, och fast han är utmärkt rar, så måste han ändå behandlas med en viss varsamhet, ty säger han nej, så säger han nej, och ibland kan det vara riktigt besvärligt att få honom vänd på rätt bog igen! Ja, ingen vet så många krokvägar, så mycken list vi stackars kvinnor måste utveckla, för att någon gång drifva vår fattiga vilja igenom! Men det går ann, att vår Herre vet hvad Han gör. Är mannen hästen, så är kvinnan betslet, dessutom är så vist inrättadt, att hvarje mann har sin särskilda lilla svaghet, som man kan sporra honom med, ifall han skulle bli allt för trögkörd. Min herre och manns lilla svaghet består däri, att han alltid svarar på frågor i den ordning de kommer. Han liknar en sådan där maskin, som de förevisade på stadshuset här om dagen. När man stoppar in en femöring, så får man alltid ut sitt paket och ingen annans, hur många femöringar, som än blifvit instoppade efteråt. Det är en litet besvärlig egenhet, men rätt skött har den också sina fördelar, hvilket jag hoppades nu skulle bevisa sig Vi vet inte af något modärnt miss-masch med två sängar och sådant där krafs, utan Gustaf låg nu som alltid helt hyggligt och anständigt bredvid min sida och sof, och så gaf jag honom hans första lilla dufning. »Gustaf», sa jag, och nöp honom helt litet i armen. (Alltid börja med mildhet, det är min prinsip.) »Hm», sa Gustaf. »Gustaf», sa jag om igen och nöp honom litet hårdare (alldeles som prinsessan gjorde med jätten i sagan). »Aj för ! Hvad vill du?» »Jag ville bara fråga», sa jag honungsljuft, »om du vill ha stekt kalfnjure till frukost?» (Stekt kalfnjure är det bästa han vet!) Gustaf sken till som en kopparkastrull träffad af solskenet, öppnade munnen för att svara, men sjönk i detsamma tillbaka mot kudden med en sömnig liten grymtning – alldeles som beräknadt var.
R:dr banko, elier i brist deraf undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han jemväl kort derpå utstått, dels genom Stockholms Kämnersrätts lagakraftvunna utslag den 2 Februari 51 1842, att, för oredligt förfarande såsom ombudsman, böta 1000 R:dr eller, vid bristande tillgång, straffas med tjuguåtlä dagars fängelse vid vatten oell bröd; hvarförutan, i afseende å bans lelnadsföt hållanden för öfrigt kunde tilläggas, alt lian skulle hafva fyra särskilda gånger lill sina borgenärer afslåll sin egendom och, enligt vedei börandes bevis, vore år 1842 taxerad för borgerlig rörelse till 20 R:dr, men att detta belopp och de öfriga honom påförda ulskylder till Kongl. Maj:t och Kronan blifvit, på grund af fattigdom, ur räkenskaperna afskrifna. Anförande Hr polismästaren vidare, att i 2 § af Kongl, förordningen den 29 Juni 1833, huru med försvarslösa personer förhållas bör, benämndes en person, hvilken på förenämnda sätt är vorden tilltalad, dömd och med högsta kroppsplikt afstraffad, för vanartad, en benämning, som torde för Döling vara den lindrigaste, när han, efter hvad allmänt kändt vore, större delen af sin lefnad hämtat sin bergning af det han bedrägligen kunnat åtkomma. I afseende å så beskaffade personer tillkomme det Konungens befallningshafvande och polismyndigheterna alt förfoga, om och huruvida desse borde på fri fot vistas, särdeles då bedrägligt förhållande lades dem till lust. Och som Döling, vid ifrågavarande tillfälle, ytterligare varit för dylika bedrägliga transaktioner angifven samt, i enlighet med målsägarens yrkande, förklarats skyldig att träda i häkte, ville Hr polismästaren hemställa, om han kunde anses hafva dervid förfarit så utan all laga anledning, att åtal derför borde äga rum.
Beträffande åter Kanslisterna, så, ehuru desse hafva sig ålagdt att ombesörja all protokollsföring hos Utskottet och således otvifvelaktigt hafva en mera ansvarsfull och trägen tjenstgöring än Kanslisterna hos Riks-Stånden, har Utskottet dock ej trott sig böra ifrågaställa större gratifikation för dessa tjenstemän än tillsammans 600 R:dr, att, enligt af Sekreteraren uppgjordt och af Utskottet godkändt förslag, dem emellan fördelas. På grund häraf föreslår således Utskottet, det Rikets Ständer måtte bevilja nedannämnde Stats-Utskottets tjenstemän gratifikationer till följande belopp, nemligen: Kamereraren 600. 2:ne Notarier, hvardera 600, tillhopa 1,200. samt till fördelning mellan Utskottets Kanslister. Summa R:mt R:dr 8,000. Och torde denna summa till utgående af rikdagskostnadsmedlen anvisas. Sedan, för fullständigare utredning och fortskyndande af de till Utskottets handläggning hörande ärenden rörande Riksgälds-verket, Sekreteraren hos Fullmägtige, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden C. G. Stuart under riksdagens lopp Utskottet tillhandagåit, får Utskottet, då en lämplig vedergällning för bemälde Sekreterares med synnerlig skicklighet och nit lemnade biträde torde böra af Rikets Ständer beviljas, i sådant afseende föreslå: att ett belopp af Två tusen R:dr R:mt måtte såsom gratifikation åt Sekreteraren Stuart anvisas till utgående från Rikets Ständers Riksgälds-kontor. Stockholm den 22 Oktober 1860. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 221. i N:o *221. Ant. till Exp.-Utak. den 24 Okt, 1860, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af verkställd omröstning i åtskilliga till statsreglering en hörande frågor. Sedan Rikets Sländer, vid pröfning af Stats-Utskottets Memoria!
Han utförde den del af gudstjensten, då enligt bruket åhörarna halfhögt eftersäga hans bön. Kyrkan var alltså fyld af ett sakta surrande och mumlande. Med ens hördes ett doft dån, hvarefter allt blef fullkomligt tyst. Då presten vände sig om, var hans församling försvunnen. Han såg endast några trasiga stolar och hattar kringkastade på en stor grushög. Några få räddade sutto, mållösa af förskräckelse, vid ett sidoaltare, som i likhet med det altare, vid hvilket presten bad, blifvit oberördt. I Ceriana frälste en död de lefvande från ett liknande öde. Strax före katastrofen hade nämligen församlingen lemnat kyrkan för att följa en död till grafven. Om man från Baiardo går vester ut, får man snart Bussana i sigte. Äfven här föll kyrkan och dödade många, ehuru icke presten. Han besteg just i jordskalfvets ögonblick predikstolen, hvilken stjelptes öfver honom som en låda – och räddade honom. Medan madonnans kyrkor störtade, föll knappast en gipsflaga från mammons lysande kyrka vid Monte Carlo. Kring hans åtta gröna altaren var spelet i full gång, som om ingenting inträffat. Il Secolo beklagade, att jordbäfningen icke gjorde hvad de civiliserade nationerna lemnat ogjordt. Berättelserna om mångas egendomliga räddning var i sanning det enda, som i dessa olyckans dagar erbjöd Rivieran någon tröst. I Taggia låg ett äldre par i sin stora ärbara säng af jern. Då nu mannen och hustrun samtidigt väcktes af bullret, sågo de väggarna öppna sig samt kände sig och sängen slungade ned på gatan. Der blef sängen stående på sina fyra fötter, och i sängen lågo de sjelfva oskadade. Under tiden sammanstörtade deras hus. I San Remo hade en ung rucklare gjort sig en glad karnevalsnatt. Hemkommen från danslokalernas hetta, fann han den källaraktiga kölden i sitt rum så outhärdlig, att han kröp ned mellan bolstret och madrassen. Efter en stund sjönk han och hans bädd ned i undre våningen och taket föll öfver honom – men mellan bolstret och madrassen låg han oskadd. I Castellaro sökte en kvinna fly ut på gatan. I det samma föll porten igen om hennes arm.
5io* Sedan bolaget blifvit bildadt och kontraktet med detsamma i stadgad ordning afslutadt samt nu uppräknade handlingar aflemnade, utbekomraes en tredjedel utaf ifrågavarande låns belopp, eller 33,333 R:dr 16 sk. och den 1 Augusti 1855 en tredjedel, eller 33,333 R:dr 16 sk., så vida dessförinnan är eller då varder styrkt, att hela aktie-summan blifvit tecknad och aktie-egarnes förbindelser, i afseende på denna summas utgörande, vederbörligen deponerade, samt den sista tredjedelen, eller 33,333 R:dr 16 sk., då jern vägs-arbetet är fullbordadt, afsynadt och godkändt. 6:o. Detta lån får, utan ränta och kapitai-afbetalning, inriehafvas under den för arbetets utförande afseddatid; men efter dess förlopp skall å hela den utbekomna lånesumman, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 308. 15 inom slutet af hvarje år, inbetalas tre procent, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas två procent årlig ränta och återstoden utgör kapital-afbetalning. Skulle det tili inbetalning förfallna beloppet icke varda i föreskrit ven ordning erlagdt, bör derför af bolaget utgöras leni procent årlig ränta intill dess samma belopp vederbörligen inbetalas. 7:o. Det från Handelsoch Sjöfarts-fonden erhållna samt af det förra bolaget lyftade lån å likaledes Ett hundra tusen Riksdaler skall, från och med 1859 års början och intill dess hela lånet är till fullo liqvideradt, återbetalas medelst erläggande till Riksgälds-kontoret af Fem procent årligen utaf samma låns ursprungliga belopp, dervid
För Invalid Hospitalet beräknades anslaget ▼id i8a3 års Statsreglering till 6,3o5 R:dr 19 sk. 7 rst.; men, som detta anslag utgöres af sedan år 1812 indragna indelningar vid f. d. AdelsfaneRegementet, och detta anslag sålunda kommer att ökas, intilldess alla återstående indelningarne blifvit lediga till indragning, så har samma anslag på nämnde sätt, sedan sista Statsregleringen, vunnit den tillökning, att det nu uppgår till 9,209: 7. 4* Allmänna Fattigvården i Stockholm upptages å denna HufvudTitel till åtnjutande af samma Statsanslag, som vid förra Statsregleringen bestämdes, eller 3,o43 R:dr 8 sk., med 51 Tunnor Spannmål derunder, å 6 R:dr Tunnan; varande de nu uppförda 8 sk. mera än förut endast en rättelse till verkliga förhållandet enligt räkenskaperna. Exp. Etsk. Förslag till und. Skrifa. N:o 288- 221 För Allmänna Fattigvården i Landsorterne, utsattes anslaget vid förra Statsregleringen till 3,22i: 20. 11.; men utgör rätteligen det nu å denna HufvudTitel uppförda belopp 3,143: 26., deraf 67 R:dr 14 sk. bestå af ordinarie ränta samt 86 R:dr 12 sk. uti Tionde; varande häruti inbegripet det af R. St. förut beviljadg anslag af 3,000 R:dr för Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning, om hvilket anslags fortfarande R. St. uti underdånig Skrifvelse, af den 28 sistlidne October, hos E. K. M. gjort anmälan. Lazarettet i Stockholm har blifvit bibehållet vid dess förra anslag af 5ooo: Hospitals och Lazaretts underhåll. Uti pennin gebeloppet äro jemväl inbegripne de uti E. K. M:ls Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof samt StatsContoirets dervid fogade berättelse omförmälde 619 R:dr 23 sk., som hittills medelst Anordning utom Stat utgått.
N:o 29, ang:de ändring af författningarna om sockenstämma, samt om bildande af communalstyrelser. 21 §:n. Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. 22 §:n. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag anser att ibland de hufvudsakliga förbättringar, som genom detta förslag till sockennätnnder och förändrade sladganden 3if> Den 11 Mar s. för sockenstämmorna här hafva blifvit föreslagna, är den alt införa revision. Man kan således icke nog fästa sig vid den saken, så all denna revsion verkligen kommer att inrättas, och att, på grund af dess berättelse , den allmänna sockenstämman kommer att pröfva handlingarna. Det är fördenskull, och på det att en sådan revision ej ma uteblifva, utan att den verkligen må gå i verkställighet , sorn jag önskade detta tillägg i midten af denna §: ”utses revisorer, som gl anska redogörelsen oell inom en månad om denna granskning afgifva berättelse, hvarefter det ankommer på sockenstämma, som inom i4 dagar derefter hållas skall, att godkänna redogörelsen eller besluta om klander.” Om detta tillägg nu i §:n blifver intaget, så är det min öfvertygelse, att man ganska betydligt har försäkrat sig derom , att revisionerne ej komma att blifva uppskjutna och saken helt och hållet glömd, i ett och annat samhälle. Räkenskaperne äro af den enkla beskatfenhet, att revisorerne ej behöfva en månads tid för att granska dem , utan kanske endast ett par eller tre dagar; men på det att man ej må tilltaga för kort tid, får jag föreslå att det må vara inom en månad, som denna granskning skall vara verkställd af revisorerne, och att sedan inom i4 dagar derefter sookenstämma blifver hållen derom. Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm:s propos. härå till R. o. Ad. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att få instämma med Hr von Hohenhausen. Jag vet exempel på ställen, der en sådan granskning varit, till följe af bristande föreskrifter i detta hänseende , i flerfalldiga år underlåten.
Då föll Herrans eld neder, och uppbrände bränneoffret, veden, stenar och jord, och uppslekte vattnet i grafvene. Då allt folket såg det; föll det på sitt ansigte, och sade: Herren är Gud, Herren är Gud. Men Elia sade till dem: Tager fatt på Baals Propheter, att icke en af dem undslipper. Och de togo fatt på dem; och Elia förde dem neder till den bäcken Kison, och drap dem der. Och Elia sade till Achab: Drag upp, ät och drick; förty det dånar, såsom det ville komma ett stort regn. Och då Achab drog upp till att äta och dricka, gick Elia upp på kullen af Carmel, och böjde sig neder till jordena, och satte sitt hufvud emellan sin knä; Och talade till sin dräng: Gack ditupp, och se ut till hafvet. Han gick upp, och såg ut, och sade: Der är intet. Han sade: Gack åter ditupp sju resor. Och i sjunde resone sade han: Si, der går ett litet moln upp utu hafvet såsom en mans hand. Han sade: Gack upp, och säg Achab: Spänn före din vagn, och far ned, att regnet icke hinner dig. Och förr än man såg till, vardt himmelen svart af moln och väder; och ett stort regn kom. Men Achab for, och kom till Jisreel. Och Herrans hand kom öfver Elia, och han gjordade sina länder, och lopp för Achab, tilldess han kom till Jisreel. Och Achab sade till Isebel allt det Elia gjort hade; och huru han hade dräpit alla Baals Propheter med svärd. Då sände Isebel ett båd till Elia, och lät säga honom: Gudarne göre mig det och det, om jag icke, i morgon vid denna tiden, gör dine själ såsom ene af dessas själar. Då han det såg, stod han upp, och gick hvart han ville, och kom till BerSeba i Juda, och lät der sin dräng. Men han gick bort uti öknena ena dagsreso, och kom derin, och satte sig under ett enebärsträ, och bad att hans själ måtte dö, och sade: Det är nog.
Ja, Herr Grefven och Landt Marjkalken till - forn 25 Augusti e, ris. 77 kännsgaf vidare, att StatsUtskottet endast å Stat uppfört 960 R:dr B;co årligen till underhållande af åtta Elever, och ehuru under discussionen blifvit yrkadt, att ett ytterligare anslag a£ lika belopp måtte för åtta Elever, utöfver hvad StatsUtskottet tillstyrkt, anslås, ansåg Herr Gref. ven och LandtMarskalken sig likväl först böra framställa proposition till bifall af Utskottets Betänkande i denna del. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkälken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, att anslag till 16 Elever vid A7 eterinair-Inrättningen finge å Stat Uppföras. Ropades äfven Ja och Nej. Grefve Cronhjelm'. Det sista hnfvudskålet jag hört anföras för det tillökta antal af Elever vid VeterinaireJnråttningen, har varit) att lärocoursen icke skulle kunna med mindre ån sexton sådane Elever bestridas. Jag lemnar åt me. ra sakkunnige, att bedöma, huruvida icke ändamålet kan med en mindre personal vinnas, och om den nödvändigt skall utgöras af sexton. Men då StatsUtskottet har sagt, att enskilde personer redan anmält sig, att på egen bekostnad begagna undervisningen vid Inrättningen) så hade jag trott, att mängden af sådane bökande skulle i tidens längd motsvara dem, för hvilke man nu begärt ett Stats-anslag, och jag har icke kunnat 78 Den 25 Augusti t. rn. understödja denna begäran, emedan jag ansett den strida mot principen för undervisnings-verk i allmänhet. Herr af Ekenföam, Israél: jag tror mig böra 8hmårka, att sexton Elever åro nödvåndige af det skål, att göromälen vid Inrättningen fordra betydlig handråkning.
Vi böra nemi. besinna, att här är fråga, icke allenast om en länsrepresentation, hvilket är en för oss hele och hållet ny sak, utan att förslaget tillika innefattar en uti väsendtlig» delar förändrad kommunalstyrelse. Uti sistberörde hänseende ega vi redan åtskilliga författningar, hvilka, om de ock uti några fall, t. ex. beträffande städerna, behöfva väsendtligen omarbetas, likväl i andra delar, såsom i afs:de å landtkommunerna, innehålla verkligen goda frön, som torde kunna vidare utvecklas, utan att, enl. min öfvertygelse, derför en så total omstöpning vore nödig. Detta oansedt, skulle jag dock ej motsätta mig förslaget, såvida jag allenast kunde öfvertyga mig derom, att det innefattade en öfvergång till något bättre. Detta vågar jag dock af många skäl betvifla. Till en början hyser jag betänkligheter vid den skillnad mellan sockenstämma och kyrkostämma, som komiterade föreslagit. På sätt komiterade omförmält, äro de s. k. socknarne till sitt ursprung egentligen kyrkliga. De äldre underafdelningarne inom häraderna förlorade under medeltiden i betydelse och vigt för den allmänna förvaltningens behof, Socknarne befunnos för sådant ändamål mera lämplige; och hafva dessa sedermera utgjort de områden på landsbygden, der den kommunala verksamheten företrädesvis upträdt. Till följdhäraf hafva ock de till kyrkan hörande ärenden i så väsendtlig mån ingått i sockenstämman, att om jag från sockenstämman åtskiljer alla de frågor, som tillhöra den s. k. kyrkostämman, så komma sannerligen högst få ärenden att utgöra föremål för sockenstämmans behandling.
Vi kunna ej annat än anse hr L. som en af senaste tidens allrabästa Figaro. Glaset är litet, men han dricker ur sitt glas. Hr Arlberg har ock utfört Bazils rol, som nu gafs af hr Johanson, äfven han ur dramatisk synpunkt högeligen berömlig. Flera roliga smådrag kryddade framställningen, som äfven hedrar br Josephson, hr sångmästarens mästare. Blott det lilla draget att titta i nyckelhålet, när han hör någon bullra i farstun, varhögst väl funnet, karaktersenligt och fint komiskt. La calomnia fordrar visst ett starkare basunande än det hr J. förmådde åstadkomma, hans högre toner drunknade dock ej, hvilket hände med det lägre registret, särdeles när orkestern började väsnas. Qvin-tetten lände honom till mycken ära, den löjliga sista entrén utfördes med kostligaste malice och räfslug ironi under enfaldens påtagna masque. Hr Johanson hör till operans bästa hopp. Hr Strömberg hade som Bartholo den genanta ställningen att efterträda Uddman och Janzon. Hr S. gjorde sitt bästa, som i många fall var godt nog, ehuru den omsorgsfullt uttänkta framställningen ej alltid verkade full natur, utan smakade litet artifi-cielt. Sångpartiet utfördes förvånande lyckligt, den stora karak-tersarian lände hr S. till stor heder, äfvenså den lilla visan, der Uddman i verlden var så rolig. Det något torra och tröga i framställningen torde framdeles komma att lätta på sig, då hr S. mera kommer in i den komiska operans repertoir, inom hvilket område sångaren hädanefter torde böra uteslutande användas och där han f. n. är den ende bland personalen som kan tillfredsställande utföra en basbuffarol. Hr Strandbergs Almaviva var en öfverraskande god étude inom baffan. Han hade öfvergifvit den Sällström-Arnoldsonska traditionen och närmat sig den italienska, sådan som t. ex. Ciaffei fordom framstälde den i Stockholm. Att den grefiiga värdigheten därunder förspilles i finalen, hvaröfver man klagat, kan skrifvas på räkningen af hr grefvens utmärkta — komedianttalang.