Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transporten af dessa »effekter» medförde ingensvårighet, ej heller syntes banorna deraf lida. lith. till It. St. Det tyckes vara så klart, att om, enligt erfarenhet i Norrige (för att ej tala om den som vunnits här i landet), för behofvet fullt ändamålsenliga jernvägar, hvilka dertill i ekonomiskt hänseende äro fördelaktigare, kunna byggas till nära halfva kostnaden, så kan antingen för samma summa nära dubbel längd utföras eller också den besparade hälften användas till andra nödvändiga anläggningar och företag, hvilket i ett penningefattigt land, som utifrån måste låna medel till upphjelpande af sin industri och sina näringar, i dubbelt hänseende iir att behjerta. Detta tyckes mig vara så begripligt, om man fördomsfritt betraktar saken, att det i sanning är svårt förklara hurusom motsatta åsigter lyckats vinna ifriga an hängare. Orsaken torde emellertid vara att söka deruti, att ingenting lyckats segra utan efter mera eller mindre strid, likasom — för att endast taga materiela exempp] — ångan måste kämpa mot vinden till sjös, mot animala kraften till lands, handelsfriheten emot prohibitivsystemet, näringsfriheten emot skråtvånget. Sådana små jernvägar kunna liknas vid den mängd mindre ångfartyg, som i alla rigtningar genomkorsa våra fjerdar, våra sjöar och vattendrag och genom sina täta turer — ofta flera gånger om dagen — blifvit lika nyttiga, ja oumbärliga, för lokaltrafiken, som inbringande för sina egare. Tilltagna så stora, hvartill i allmänhet intet naturhinder funnits, att de endast en eller annan gång i veckan fått full last, i stället för att nödgas gå flera gånger om dagen, hade säkert motsatsen inträffat och ett sådant företag, till följd af den dermed förenade onödigt stora kostnaden, varit till lika litet gagn för den trafikerande allmänheten, som ruine rande för sin upphofsman, oaktadt det tydligen kan bevisas både att bränsleförbrukningen och andra omkostnader, vid de större båtarne (likasom vid de större lokomotiverna) äro, i proportion till den nettolast de kunna taga, mindre än vid de små.
Det är naturligt, att en hvar delägare i ett bolag bör bidraga till underhållet af detta bolagets egendom, men nu föreslår man att dessa medel skola till ett helt annat ändamål användas; och om denna bana nu skulle öppnus, så torde det i sanning blifva en ganska betänklig belägenhet att vara en fattig Svensk adelsman, då en sådan kunde elter behag beskattas af en församling, hufvudsakligen bestående af embetsman, som gjort sig kände för en synnerlig liberalitet i allt hvad som angar beviljandet af anslag lill särskildta ändamål. Jag bestrider således R. o. Ad:s rätt att beskatta sina frånvar. ledamöter och afstyrker i öfrigt förslaget, såsom alldeles till intet tjenande. Hr Tham: Jag har begärt ordet i anledn. af ett yt trande af Frih. Raab, deruti han sagt, att om dessa utgifter skulle drabba Riddarhus-cassan, så skulle likväl en betydlig sura - Den i Augusti, 49 summa uti densamma återstå ; men om man skulle göra detta försö'k, så skulle detsamma för 3 månader kosta 710 r:dr b:co, och då tror jag icke att det vöre nödigt att utgifva denna summa, isynnerhet som dermed, efter min öfvertygelse, ingenting skulle vinnas. — I afseende på den mening, sorn blifvit framställd, att réferenterues antal, som af Gr. Sandels blifvit föreslaget till 2:ne, måtte förändras till en eller flere, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt om flere referenter antagas, så skulle kostnaden blifva ändå större. Jag yrkar derföre bifall på Ridd.Utsk:s betänk, och ber att i öfrigt få förena mig med Hr von Troil. Hr Ribbing: Discussionen har egentligen upptagit eii sida af frågan, åtminstone hvad beträffar de siste värde ta tarfles anföranden. Man har nemi. talat om huru tidningarne referera våra förhandlingar, och huruvida det vore deras fördel att erhålla sådana sammandrag deraf, som här blifvit föreslagna.
Och om nu också flickan föredrager en af de unga män, hon känner, framför de öfriga, så behöfver väl det just icke vara derför, att hon är kär i honom — och vice versa. Både hon och han föredraga ju af sitt eget kön den ena vännen eller väninnan framför den andra. Hvarför skulle det inte här helt enkelt kunna vara på alldeles samma sätt? Nej, så enkelt får det icke vara! Hvad skulle då » alla menniskor » ha att tala om? Nej — så fort en yngling dansar två danser med en flicka eller visar henne någon uppmärksamhet framför de öfriga, så » flammar » han för henne. Och visar hon sig glad och tacksam för denna uppmärksamhet — ja, blott road deraf — • vips är hon förälskad, olyckligt, förstås, kan ej » kaschera » sina känslor, den stackaren. Och så få båda höra, hvad » alla menniskor » säga, och blifva rädda för hvar andra och för andra — eller ock får deras umgänge af sqvallret en viss förhöjd smak, och de finna leken angenäm och fortsätta den med ombytta föremål. Under allt detta gå emellertid rätt mången okonstlad och hederlig yngling och dito flicka och förälska sig i all oskuld i hvar andra. Finge de nu blott vara i fred, kunde häraf uppstå en sympati, som kunde försäkra dem om en lycklig framtid, ty de skulle kunna lära känna och värdera hvar andra, så att deras känslor deraf kunde erhålla nödig varaktighet och styrka. Men så skall det bli bekymmer på alla håll — somliga tycka, att det vore ett passande parti, andra, att det är alldeles galet och bör förhindras, alla äro öfverens, att de båda unga böra noga bevakas, och bevakade blifva de och omtalade och diskuterade och slutligen skilda åt, båda med utvidgad synkrets, men, må hända, också sårade hjertan, kränkt oskuld, förlorad tro på menniskovärdet. Härmed är ju icke sagdt, att ungdomen skall lemnas åt sig sjelf utan all ledning. Det vore tvärt om högeligen önskvärdt, att ledning och stöd skänktes dem just vid dessa tillfällen. Men den skulle då vara af rätta slaget.
Vid ett underdånigt betänkande om Informationsverket, som Upsala Academie algat den 5 November 1768, yttrade sig dåvarande AcademieCanzJer, KronPrinsen Gustaf, i afseende å Communiteter bland annat följande : ”Det är (om jag kan så säga) ur skötet af denna allmänna uppfostran, som man sett alstrade män, som både hedrat och utvidgat Sverige. Det är dpr, hvarest Oxenstjernor, Skyttar, Bjelkar, Bondar, Banerar och Torstensöner hafva henuat deras kunskaper, och besynnerligen de dygder som gjort deras tidehvarfs förundran, och uppväcker ännu vår tids vördnad. Jag bör ej bortglömma bland detta antal, en af våra största Konungars namn (Carl X) som i denna inrättning fått de kuoskaper, han så 920 Ben 25 Martil, ärofullt till sina undersåtares lycka brukat.” Jag torde få tillägga att då Carl X, emottog Kronan var Theologi^ Professorn Lenaeus, hos hvilken Konungen, under sitt vistande vid Upsala Academie, varit i pension, ArkeBiskopp. Såsom Taleman för PresteStåndet, var han ett af Konungens fastaste stöd} och äfven på thro&en fick den senare röna vigten af Academiska förbindelser med män af alla medborgareclasser. Hvad sorn till och med galler om Regenten gäller ännu mera för den enskildte medlemmen af samhället. År KrigsAcademien icke umbärlig för att dana goda krigare, men deremot menlig för en grundelig och medborgerlig uppfostran, så synes hon böra upphäfvas, om ej yttre skäl finnas, hvilka äro nog vigtiga för att ändock kräfva hennes bibehållande. De som vanligen anföras, äro: att KrigsAcademien skulle vara nödig, för att skaffa ofrälseynglingar inträde och befordran till Officerare vid Regesneriterna; samt att KrigsAcademien tillika vore en välgörenhetsanstalt, hvarförutan fattiga föräldrar ofta skulle sakna medel till sönernas uppfostran, och Staten ett tillräckligt antal kunnige Officerare. Emot det första skälet an - föres att vägen till
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordel lagda Utlåt. J\s 143, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de rättighet för Guvernören å On St. Barthelemy, Ofverste J. H. Haasum, att vid afskedstagande varda npförd till pension ä Rikets Allm. Indragnings-stat. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtsk:s nedannämnde d. 14 dennes på bordet lagde Utlåtm: JVs 144, i anledn. af väckt motion, om anslag af allmänna medel till en pensions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barna-undervisniug; JV2 145, i anledn. af K. M:s Nåd. Skrifvelse, i fråga om Calmar läns fördelning i 2 län; JVs 146, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allm. Indragnings-staten; JVs 147, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de anslag till upbyggande af ett kapell i Korpilombolo by, af Öfver-Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapell-predikant derstädes, jemte bidrag till dennes aflöning; JU 148, i anledn. af väckt motion, ang:de uplåtelse åt Kongl. Serafimer-Ordens-Lazarett, af plats för tvätt-inrättning från K. M:s och Kronans, af Kongl. Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade, egendom N:ris 1 och 2, i Qvart.
De rika, de bemedlade och de blott behållna samhällsclasserna äro afven uti den sämst sammansatta representation tillräckligt representerade; men det är den fattige, den ofta alltför oöfvertänkt kallade försvarslöse, som uti Styrelsen borde se sin representant och sitt värn emot det förtryck, hvarmed den ofta hotas, medelst de försigtighetsmått man understundom synes vilja vidtaga vid en alltför sträng begränsning utaf menniskans rätt alt fritt och oberoende få lefva, så länge lion icke genom okynne eller brott ligger samhället till last, och medelst den någon gång synbara böjelsen alt, utan vederbörlig uppmärksamhet å religionens och moralens lagbud, vilja stifta lagar emot äktenskapet, under en temmeligen grundlös fruktan för en folkökning, som man anser vådlig, och som jag, med afseende å Sveriges annu för handen varande ödemarker, anser i högsta måtto önskvärd och ingalunda vådlig, om Styrelsen en gång visade sig hafva insett och förstått näringsfrihetens betydelse under den märkvärdiga industriella lid, hvilken vi belefva; om Styrelsen en gång kommit till besinnande alt Sveriges rätta, på djupet gående, försvarsanstalter ligga uti underlättandet af landets förkofran, hvilken, i mintanka, är alldeles oförenlig med ett tryckande militär-systeme, som gör jordbrukaren lill tiggare, och sorn derigenom, men också endast derigenom, kan uppväcka betänkligheter i afseende å en folkökning, hvilken till största delen måste komma alt blifva tiggare, då den utgår ifrån en utarmad jordbruksclass, som, under det den i undsättningsväg och ifrån den enskilda välgörenheten nödgas begära sitt bröd, måste underhålla soldat uti det betänkliga förhållande, som inom Representationen redan blifvit ådagalagdt vara förhållandet i Dalarna; och tvifvelsutan är förhållandet på andra ställen likartadt. En af de mest välgörande fattigvårdsanstalten skulle tvifvelsutan vara ett förslag till lättnad utaf jordbrukets oerhörda bördor, men det är äfven ifrån Styrelsen förslag i denna del bör komma; och bevisningen skulle kunna ledas ända till oändlighet för ådagaläggandet, att lagförslagen böra komma ifrån Styrelsen, och att R.
Brot. 1853 A 1854. 8 Sami. 31 Haft. a 18 Allm. bcsv.- och Ekon.-Ulsls. Uelänk., JV:o 'J2. värdighet k aude anses dem tillkomma, samt att, beträffande dels de Pastorater, der inga Komministrar finnas och enke-bostället är ledigt, samt dels sadana, hvarest hvarken Pastor eller Komminister efterlemnat enka, inkomsterne af enkesäten sammanslogos till bildande af en pensionsfond för Komministers-enkor inom hvarje stift, öfver hvilka medel Konsistorierne borde hafva inseende och vård samt pensionens belopp efter omständigheterne bestämma. Af de rörande Prest-enke-säten utfärdade äldre författningar har Utskottet inhemtat, att. Danske Konungen Fredrik lil under den 29 Augusti 1648 till hjelp och understöd åt Presternes enkor uti Konungariket Norrige, hvartill Bohus län vid denna tid hörde, förordnat, att af de till prestgällen hörande stomeller mensal-hemman skulle Prest-enkorna uti deras enke-säten och sa länge de ostraffeligen lefde, åtnjuta en del af Preste-bohlcts jord fri från alla besvär; att vidare den 30 September 1761, i öfverensstämmelse med hvad förut den 11 Augusti 1751 blifvit stadgadt rörande Halland, Kongl. Maj:t stadfästa! en emellan Kyrkoherdarne i Elfsborgs division i Götheborgs stift träffad öfverenskommelse, att de stom-gårdar, större eller mindre, som vid hvart Pastorat äro, skulle under lika rätt och frihet hvarunder Kyrkoherdarne dem innehade, få nyttjas och brukas af Kyrkoherdarnes enkor, utan att de derföre i skatt betalade något till den tillträdande Kyrkoherden; samt att genom flere äldre Kongl. Författningar blifvit försäkradt, att ofvannämnde s. k. stomeller mensal-hemman, de der af ålder lydt under Preste-bohlen, icke skulle dem undandragas.
Svensk undersåte straffes efter Sveriges lag för utom riket begångna brott emot Statens säkerhet, eller förfalskning af rikets antagna mynt. Lagsamma vare om utlänning, som för sådant brott inom riket blifvit häktad eller af främmande makt utlefvererad. 3 §. Svensk man kan, äfven för utrikes emot annan Svensk begånget brott, när han till riket återkommer, dömas efter Sveriges lag, om målsägande!) det yrkar och den skyldige icke förut för samma brott blifvit straffad. 4 §. Svensk man, som utom riket blifvit för brott straffad, vare underkastad de särskilda påföljder, sådant brott enligt Svensk lag medförer. 3 §. Om främmande makts beskickning gälle hvad allmänt Vedertaget är, eller genom fördrag stadgadt blifvit. 6 §. Om hvad emellan Sverige och Norrige iakttagas skall, i de fall, som i dettta kapitel sägas, vare ock gällande hvad särskildt stadgadt är. Vid 2 kap. om straffen föreslår jag följande förändringar: i §. Allmänna straffarter äro: 88 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 38 1. Fängelse vid vatten och bröd. 4. Enkelt fängelse. 3. Böter. 2 <S. Lika med lagförslaget. 3 §. Äfvenså. 4 <§. Äfvenså. 5 §. Vid frihetsstraff räknas dag till 24 timmar; månad och år efter ka lendern. 6 §. Straffarbete ådömes antingen på lifstid eller på viss tid, ej under 6 månader och ej öfver 10 Ar. Börjas och slutas i ensamhetsfängelse. 7 §. Straffarbete på viss tid är: a) Svårare straffarbete. Tyngre arbete, flera arbetstimmar, ensligt fängelse i cell hvar tredje månad, deraf de första 5 dagarne i mörk arrest. b) Lindrigare straffarbete. Lättare arbete, färre arbetstimmar, ensligt fängelse hvar sjette månad. 8 §. Ej må sammanräknade tiden af ensamhetsfängelse öfverstiga tvänne år, om ej fången det sjelf önskar. 9 *§. Ej må fånge under 18 eller öfver 60 år hållas i ensamhetsfängelse. 10 §.
Delta är för öfrigt en annan fråga, som icke har något samband med den, sorn un är under öfverläggning, hvilket jag skulle tro den värde talaren, sorn nyttjat della skäl, sjelf inser. Hvad privilegiifrågan angår, tager jag mig friheten anhålla om benägen uppmärksamhet derpå, alt i vissa städers privilegier är redan på 1400-, 1500-, och lfiOO-lalen rättighet medgifven alt uppbära afgifter af inkommande varor under namn af tolag, hvilket är eli platt-tyskt ord, hvarom Frih. Boye vid ett föregående tillfälle klarligen underrättat oss. Så gamla rättigheter sorn 300- och 400-åriga skulle jag tro ej kunna annorlunda benämnas än såsom privilegier, dä de äro i städerues urkunder sorn sädane förvarade. Om dessa rättigheter ej sträcka sig till fulla beloppet, hvarefter tolagen nu utgår, det är mycket möjligt, men all en betydlig del af de äldre städernes tolag blifvit dem för långliga lider tillhaka tillagd, derom är jag öfverlygad. Konungen kan visserligen nedsätta tolagen från dess nuvarande belopp, men städerne hafva den förtröstan lill Konungen, att Han icke är lika så hårdhändt som Ständerne, när det är fråga om statsanslags beviljande. Ansvarigheten ser också annorlunda ut för Konungens rådgifvare i sådant fall, än den skulle göra för R. St. i allmänhet, och således tror jag, att städer ue med skäl kunna förmoda sig med mera visshet kunna påräkna inkomsten af tolagen under den nuvarande formen, än de skulle hafva det under den form, sorn nu är i fråga all bestämmas.
Ett sådant intresse tinnes likväl icke hos större delen af denna allmänhet, hvilken saknar denna lagkunskap, hvarförutan detsamma högst sällan kan äga rum. En uthållande kritik öfver lagskipningen ligger således icke inom den allmänna tidningspressens verksamhet eller den stora läsande allmänhetens fattning. Den hörer till en inskränkt publik och en mera allvarlig, mindre underhållande litteratur. Har då en sådan hos oss vunnit framgång? Juridiska Arki fr et, sorn utgör vår juridiska litteratur, innehåller ingen lagskipningskritik, ehuru en sådan kanhända varit i arbetets plan afsedd. Orsaken synes vara, att till åstadkommande af denna kritik, nöjaktig sakkännedom, sällan finnes hos andra, än sorn i tjenstutöfning en sådan inhämtat, men att desse i allmänhet äga hvarken lust eller tillfälle att härmed befatta sig. Om för öfrigt någon, som af tjenstebefattning ej vore hindrad, skulle hafva lust och förmåga, att fördjupa sig i det otacksamma arbetet; så torde han möjligen derifrån afhållas af den förmodan, att en fri och oberoende granskning i denna väg icke vore förenlig med redaktörernas samhällsställning. Vare härmed huru sorn helst; det säkra är, att någon allvarlig eller mera omfattande lagskipnings-kritik i vårt land ännu icke blifvit frukten af vår tryckfrihet. Men skulle någon, gång, genom fri, enskild försorg, bilda sig en litterär kritik i denna väg; så vore dock mycket att befara, det den blefve ett tummelfält för ensidighet och passion. Från ämnets beskaffenhet härflyter naturligen denna farhåga; och det var vishet hos lagstiftaren att lika litet nöjas med hoppet om en dylik kritik, som med förmodan om ingen. Derföre ville lagstiftaren, att nationen skulle af en embetsmyndighet äga att fordra en af rättvisa och sanning ledd verksamhet, för det stora ändamålet, att ljus må spridas öfver lagskipningen. Såsom pligt måste den stora angelägenheten åläggas någon, så framt någon skulle derom besörja. Eller var den kanhända icke så vigtig? Skulle icke lagskipningen äfven i mörkret gå sin gång lika försvarligt? Erfarenheten liar ej heller lemnat denna fråga obesvarad.
Kalkugns-afgiften på Gottland; 22:o om användande af Leckö kungsgård till ekplantering för Statens räkning; 23;o om ytterligare anslag för det nya jordeboksverkets fortgång; 24:o om förhöjning i den pension å Allmänna Indragnings-staten, som vid 1855—1854 årens riksdag blifvit Guvernören på St Barthelemy Öfverste J. H. Haasum tillerkänd; 25:o om ersättning till Kronofogden A. Rhodin för kontanta medel till ett belopp af 1,971 R:dr 71 öre R:mt, som blifvit en Kronobrefbärare genom rån fråntagna samt derefter måst af Rhodin återgäldas; 2G:o om utbyte af jord tillhörande Nyköpings slott emot stadsjord för anläggning af gasverk i staden Nyköping; 27:o om öfverlåtelse till Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus å Kungsholmen begagnad tomt; 28;o om anslag till fullbordande af del invid hufvudstaden uppförda Hospital för sinnessjukas vård; och 29:o om anslag till folkundervisningens befrämjande, jemte dervid gjorda anmärkningar; samt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, i anledning af vidtagna åtgärder för Arméens härvarande utrednings-förråds skyddande emot eldsfara. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Bevillnings-Utskoltet dels Carl Anders Larssont från Östergötlands län på hordet hvilande motion om förökad bevillning å handel med lyxartiklar och dels Kongl. Majis nådiga Propositioner angående l:o förändring i bestämmelserna rörande postvigtcn; samt 2:o den så kallade Kurhus-afgiften. S. D. Till Lag-Utskoltet remitterades Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: l:o med förslag till förordningar dels om ändring i gällande bestämmelser angående ansvar för dem, som träda till eller utsprida villfarande lära, dels om främmande trosbekännare och deras religions-öfning, jemte dervid afgifne yttranden; samt 2:o om antagande af en författning rörande mord, dråp och annan misshandel.
Oä emellertid cleraf, att arllelel i vi58a I^än antingen ielie M6ltlinnnit8 lilia fort 8nm i ansiri I^an, eller va, il uncie, lia-lactt foi iinclrinAar, möjligen 8liuIIs liunna itra^as elen /Lons/. v/ee/,?e, N70 90. den slutfölid, att den tillöliade roteriuAen förr liom att dralröa de Dan» I,vil!i38 ivterinZsverli redan afdutat8, an de, för Ovillig sädant ännu ielik medlmnnits, deror det pä Kiliet8 8tänder8 pröinin», lmruvida de n)a ordinarie rotar eller spridda rotedelar inom DleldnAe, Dalmar, Halland8, 6ötlredorg8 vell Lolm8, OeiledorZs oell "VVester-Norrlands Dan, ki villig, pä ^-rund af upprättade, men dittills iclis fullständigt »ransliade eller fastställda roteringslängder, tillliommit, slivla, söre nast inträffande kilisda», en Iida vaeanee-afgift till 8tgtsve,Ii6t erlägga, eller om dermed uppsdjutas dör, til! dess Kongl. lVIajds Nådiga proposition, i dvad sistnämnda Dan rörer, dunnit 3f diliets 8tänder, vid deras nast inträffande sammanträde, gransdas vell fastställas. Dill clet Dltsdott, till hvilket kidets 8tänder remittera denna kräga» sdola dandlingarue isrän 8jöfö> sva, s-departementet dlifva öfverlemnade. Kongl. ^laj:t fördlitver diliets 8tänder mect all Kongl. Nåd oell Nnnest väldevägen. Datum ut supra. 6NHD o ii ^ x. ^e/rr/e-r, -L^o ?rr/-rK6-r c/err IT 1840.
Huru böra dessa försvarskrafter vara ordnade, med afseende på krigshärens indelning, sammansättning af stam, beväring och förstärkningstrupper, särskilda vapenslag, staber, intendentsväsende, sjukvård, m. m., och hvad erfordras af materiel för såväl den rörliga styrkan som det genom fästningarna påräknade försvaret? 3:o. Huru stor del af landets under krig erforderliga försvarsstyrka bör under fredstid finnas fullt öfvad och rustad, huru bör denna styrka vara ordnad för att vid inträffande krig medgifva bildandet af den då behöfliga försvarsstyrkan på det skyndsammaste och mest ändamålsenliga sätt, samt huru bör en sådan öfvergång från fredstill krigsfot med minsta kostnad kunna ske? 4:o. Hvilka försvarskrafter eger landet för närvarande att påräkna under krig och fred, samt hvilka brister visa sig möjligen vid jemförelse mellan dessa försvarskrafter och de erforderliga, uti de olika vapenslagen, staber, intendentsväsende, sjukvård, befästningar och krigsmateriel, med afseende på såväl personalens antal, krigsbildning, utrustning, underhåll, aflöning och pensionering, som hästars antal och materielens tillräcklighet, beskaffenhet och nödiga omsättning? Huru böra dessa sig möjligen visande brister på det ändamålsenligaste och för staten minst betungande sätt kunna fyllas? 6:o. Kan och bör krigsförvaltningen undergå någon förändring, ledande till mera enkelhet, redighet i öfversigten deraf och besparing, med bibehållande af nödiga kontroller? För öfrigt håfve Vi velat i nåder förordna: att denna komité skall uti alla här ofvan upptagna frågor utarbeta ett fullständigt betänkande och dermed till