Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den grundsatsen var der antagen: att ali styrande och verkställande embetsmannamakt skulle vara ansvarig i ett system af kontroller. I 1660 års R:s Fm stadgades, att: lediga Råds-embeten skulle tillsättas med Ständernas och Rådets samtycke. Må vi lägga detta på sinnet, att vi icke, genom allt för mycket devouement, må apollia den ena Statsmaktens rättigheter. Med tanken på vår politiska storhet då och vår närv:de ställning, till vår konstitutionella frihet då och nu, böra vi skäligen icke frukta att hafva öfverskrida råmärket för statsmakternas ömsesidiga rättigheter, hvarförutan all konstitutionel princip hvilar lika mycket derpå, att det finnes för StatsRådet en makt under, som öfver det, och som fordrar räkenskap. Huruvida, som det heter i 1830 års DechargeBetänk.: »Konungens Rådgifvare troget och redligt vakat öfver konstitutionens och lagarnes helgd, Fäderneslandets bästa och enskilda medborgares rätt», skola vi undersöka. I denna undersökning följer jag icke Utslcs väg, ty Utsk. har betraktat hvarje sak särskildt för sig och icke i sammanhang med Regeringens politiska system, hvarigenom detta sednare sättes i bakgrunden för mer eller mindre obetydliga enskildheter. För min del önskar jag se det politiska systemet i ett sammanhang; vill derföre inom en ram måla en tafla af alla de rådslag, som blifvit under ifrågav:de tids-cykel afgifna, gruppera och färglägga dem efter bästa förstånd och samvete, för att af dessa föremål sammanfatta en bild, af hvilken jag må kunna dömma till taflans större eller mindre värde. Med hänvisande till Regeringens politik i den inre förvaltningen åberopas: 1 :o) Den Kongl. Propostn om tryckfriheten. Deu afsåg att med endast densammas omnämnande i Grundlagarne förvandla alla bestämmelser om sättet, huru den skulle få utöfvas, till civil lag. Tryckfriheten är konstitutionens väsendtligaste stöd! Skulle den göras beroende af en nyckfull civil-lagstiftning, så stöde vår frihet på spel. Den blef också enhälligt inom alla Stånd afslagen.
Efter många öfverläggningar emellan de brobyggnadsskyldige bildade en större del af dessa ett bolag för utförande af brobyggnaden efter berörde {dan mot åtnjutande af anslaget och rättighet att af öfrige brobyggnadskyldige uppbära de tillskotts-afgifter, hvartill desse senare lagligen kunde kännas skyldige. Sedermera ingingo samtlige brobyggnadsskyldige, med undantag af en socken, uti bolaget, och byggnaden sattes i verket samt blef till största delen fullbordad innan periodens slut. Uppgift å kommunernas i och för denna brobyggnad hafde kostnader kan först meddelas i nästkommande femårsberättelse, emedan räkenskaperne innevarande år afslutats; 2) Torsebro, som äfvenledes leder öfver Helgeå vid Torsebro krutbrut. Underhållsskyldigheten vidlåder Östra Göinge och Willands härader; 3) Tranarps bro, ledande öfver Rönne å. Den underhålles af Norra och Södra Asbo härader och blef nybyggd kort före periodens början. Bropenningar uppbäras der med sex öre för hvarje häst och fäkreatur, som öfverföres; och 4) Bron öfver nyssnämnde å vid Engelholm, hvilken underhålles af Södra Asbo och Bjäre härader. Ombyggnad af denna bro är bestämd. Dessutom finnas öfver Rönne å anbragte broar vid Forestad, Spång och Sönnarslöf, hvilka underhållas o af Norra Asbo härad. Endast en färja vid allmän häradsväg finnes i länet och der uppbäras färjepenningar, men vid andra mindre vägar finnas tre färjor, hvarest äfven färjepenningar uppbäras. Litt. g. Ofver antalet grindar meddelas uppgift i tabellen Litt. G. Ordinarie postföringsskyldiglieten anses icke vara särdeles mera betungande än annat motsvarande onus, hvarifrån de till postföring indelade hemmanen äro fritagne, men öfver den gästgifverioch reservskjutsskyldige pålagde förbindelse att skjutsa snäll-, paketoch diligens-posterne, hvilkas antal senare åren betydligen Tab. Litt. G. Förteckning öfver grindar å allmänna vägarne. Ä landsväg. A häradsväg.
Liksom den senare visat sig som ett ypperligt hjelpmedel, en användbar hypotes i vetenskapens tjenst, under det att den inom filosofien och såsom verldsåskådning visat sin ohållbarhet, så har också den förra varit af stort gagn i plastiskt afseende — denhar gifvit literaturens former en förr okänd klarhet och ett fastare sammanhang — gifvit det diktade största möjliga likhet med verklighet i yttre mening, men den har icke förmått att ingjata något innerligare lif, utan snarare hotat att verka för-kväfvande. Här som öfverallt gäller den gamla satsen att bok * Btafven dödar, men anden gör lefvande. För att förskaffa sig en liflig öfvertygelse om detta, behöfver man blott lägga framför sig en af dessa fattiga böcker, i vårt land ingalunda sällsynta, i hvilka författarne eller författarinnorna tagit naturalismens teori på god tro och samvetsgrannt satt sig ned att fotografera hvad de sett, intetsägande hvardagslif, betydelselösa menniskor, tarfligt prat och intresselösa interiörer, utan att någonsin ha mod att bryta Qettrarne med ett drag af humor, skildringen af en egendomlig natur eller egendomliga förhållanden eller för öfrigt af ett enda försök till originel skapelse. Antingen ega de ingen fantasi och ingen konstnärlig beslutsamhet eller också undertrycka de dem med våld i sin fanatiska tro på den döda teorien. 1 hvilket fall som helst är ett dylikt verk efter allt hvad jag kan finna af föga större literärt värde än en beskrifning på en rätt i en kokbok eller en korrekt skrifven tidningsnotis om en hvardaglig händelse. Het var och är och blir ständigt den skapande fantasien och den djerfva viljan som bilda konstnären, han må för öfrigt vara beväpnad med naturalistens anteckningsbok eller romantikerns magiska understaf. Jag har ofvan användt termerna romantiker och romantik, men jag vill lika litet inrangera de bästa bland dem, som af literaturhistorien gjorts till ett med romantiken, i någon slags skola, som jag vill göra det med dem som fått namn af naturalister, Zola, Ibsen, Strindberg etc.
När nu härtill kommit sil frets minskning genom en ofördelaktig handelsbalance och prisens fall, så hafva äfven privatbankerna fått sin andel af det allmänna missnöjet, ej blott öfver den skada de gjort, utan jemväl öfver den, som de ej kunnat förekomma. Hvad jag för min del väsendtligast har emot deni är den våda, hvari de kunna försälta Riksbanken. Om en privatbank råkar i förlägenhet, så drager han lätteligen andra privatbanker med sig. En sådan olycka medförer åtminstone riksdag, och när den inträffat, så kan han medföra fara för sjelfva Riksbankens bestånd. Min tanke är följaktligen, att privatbankerna ej böra i deras närvarande skick få efter octrojens slut fortfara. Dä återstår frågan: skola de alldeles upphöra, eller skola de fortsättas under någon annan lämpligare form? Alt de fä fortfara med egna sedlars utgifvande anser jag olämpligt af redan anförda skäl. Alt låta deni röra sig med Riksbankens sedlar anser jag äfven oriktigt. De skulle nemi. dä kunna vålla Riksbankens ofärd, om de icke nog försigtigt förvaltades. Jag tror således lämpligast vore, att Riksbanken, i den män privatbankernas octrojer upphöra, upprättar filiaIcontor i landsorterne, för alt öfvertaga den rörelse, som privatbankerna förut drifvit. Man invänder häremot, alt om sä skedde, finge Banken egentligen icke större styrka än för närvarande, emedan sedelstocken vöre lika stor Den 25 Januari f. m. 479 och Liefve större. Men Banken finge likväl en större säkerhet, derigenom att han hade hela rörelsen under sin egen vård. Då nya bancosedlar måste ulgifvas för de ingående privatbanksedlarue, måste Riksbanken upptaga silfverlan, på det att icke proportionen måtte förryckas. Den ränta Banken finge för sina län inrikes, kunde då användas att godtgöra räntan på de utländska lånen o. s. v. Man invänder måhända, att filialcontoren skulle blifva sämre förvaltade än privatbankerna för närvarande äro, och att de ulan tvifvel skulle gå tillväga med samma mildhet som Bancodisconterne.
Deremot hafva jellonerna i Svenska och i Vitterhets-Academien blifvit nian förskoning utdömda, men, hvad svårare är, äfven prisbelöningar för tällings-skriller och medailler öfver fäderneslandets förtjente män, som hufvudsakligen upptaga Academiernas tillgångar. Utskottet synes sålunda vilja medverka dertill, att vår litteratur hädanefter skall sakna dessa för språket och forn-forskningen vigtiga handlingar och minnestecken. Jag kan för min del icke deruti instämma, utan röstar för beviljandet af det äskade anslaget, såsom i min öfvertygelse ieks blott nyttigt och värdigt, utan fullkomligen rättvist. Hvad jag här haft äran anföra, rörande Svenska Academien, anser jag äfven gälla för Vitlerhets-Academien och det för densamma begärda anslag. Rörande den sistnämnda ber jag få tillägga, att jag finnér det obilligt alt fästa tjenstemännens beviljade lönförbättringar vid sådana vilkor, sorn kanske både svårligen och sent varda till nöjes uppfyllda. Den utmärkt förtjente Seereteraren, med sitt outtröttliga nit i så många och så svagt lönade befattningar, har väntat länge nogpå någon motsvarande uppmuntran. Jag tillstyrker, att löneförbältringarne malte genast och ovilkorligen utgå”. Uti denna reservation, i hvad den rörer ifrågastäldt anslag för VitterhetsHistoriasoch Antiqvitels-Acadeinien till priser och jettoner, instämde Herrar Proslarne Östberg, Astrand och Ahlqvist. i6 Stats-Utskottets Utlåtande, JY:o 54. T abell öfoer Anslagen under Riks-Stalens Femte Hufoud-Titel, Tt. St:s Stat för i835 och följande åren uppStats-Utskottct föreslår Förhöj ning. Minskning. lager Vetensliaperne och skopa konsterne. Svenska Academien .
Då sansar han sig nog som familjefar etc. etc. och blir både humanare och förståndigare ... Vill han sedan återupptaga saken, kan han ju allt för väl ... Man är väl inte för gammal att reformera samhället, när man fyllt trettio år ... Förlåt mig, men jag måste skratta, ty den der drömmen ha vi alla haft, fast vi, då vi blifvit litet äldre, förståndigare, vackert låtit bli att grubbla på den.» »Men månne Kurt vill?» »Om du ber ... Naturligtvis Och tänk också på den sidan, kära Hedvig, att två menniskor icke kunna gifta sig utan penningar, hur mycket de än hålla af hvarandra ... Liljorna på marken ja, men hungriga munnar ser du ... ock för resten inte passar du i torftig hvardagsmisère ... Nej mycket bättre i Paris bland all konst, du är ju en half artist. Och jag begär ju inte bättre än att få lägga den materiella prosagrunden till ert hemlif ... Hvad svarar du?» »Jo, det förefaller mig, som morbror hade så rätt och ville oss så väl.» »Bien, det gläder mig ... Tala då genast vid Kurt ... Jag hör honom der ute. Han gratulerar Anna ... I parentes, hvad tyckte du om garnityret jag gaf henne?» »Utmärkt!» »Såå, då känner jag din smak ... Glöm icke nu att med det första berätta saken för din mor ... hon ska glädja sig deråt, stackars syster Charlotte ... Farväl nu, Hedvig » Så gick grosshandlarn sin väg i den mest harmoniska stämning af belåtenhet. Han kände sig, som om han utfört den mest invecklade diplomatiska mission, och när han steg in på kontoret, gnolade han på en aria ur sin favoritopera »Lilla Helgonet». Och detta synbara bevis på hans goda lynne gaf genast en af hans bokhållare anledning att bedja om några dars tjenstledighet, hvilket beviljades ...
S. D. Föredrogs och remitterades till Banko-Utskottet Rikets Ständers åren 1858 och 1859 församlade Revisorers berättelser, angående verkställd granskning af Banko-verkets räkenskaper och förvaltning. S. B. Efter anmälan att till Ståndet ankommit Kongl. Maj:ts vid riksdagens öppnande å Riks-salen den 24 dennes afgifna nådiga berättelse om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag, beslöts alt samma nådiga berättelse skulle vid handlingarne förvaras. Prol.-Utdrag den 31 Oktober och 2 November 1859. H Frän Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Enligt hos Borgare-Ståndet uppläst protokoll, hållet denna dag iios Ståndets Herrar Elektorer, voro valde till Ledamöter i Expeditions-Utskollet. Herrar R. Trägårdh, J. G. Wennerström och F. M. Wahlbom. Den 5 ! Oktober. Frän Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Öppnades Herrar Elektorers lista vid val af Ledamöter och en suppleant i Expeditions—Utskottet; och befunnos hafva blifvit utsedde lill Ledamöter: N:o 47(1 Herr Printzensköld, Carl; „ 222 7 „ d’Orchmont, fullm. Herr Törnebladh, Carl Otimar; „ 2259 „ af Wåhlberg, Göran. Suppleant: N:o 1030 Herr Gyllenberg, Eric Israél. Den 2 November. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, att för sin del hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes bestämma tiden för sin och Hennes Maj-.t
Apelqvist, hvarmedelst de gemensamt donerat 100 R:dr R:mt, derå årliga räntan sålunda fördelas, att § tillfalla läroverket — 343 — för att vid midsommarsexamen användas såsom premier till flitige och behöfvande ynglingar och J tillfaller församlingens fattige. Donationen skall handhafva» af stadens Pastor och Borgmästare. Ekströmska donationen grundar sig på en punkt i framlidne Källarmästaren Ekströms testamente, så lydande: »N:o 9. Till den bästa skolinrättning i Lidköpings stad 3,000 R:dr B:ko». Några närmare bestämmelser för fondens användande äro ej af testator gjorda. Vid allmän sockenstämma den 24 Maj 1846 beslöto stadens innevånare, att af årliga räntan skulle tillsvidare 100 R:dr R:mt anslås till nödig löneförbättring åt hvardera af stadens pedagogis båda lärare, samt 31 R:dr 24 sk. till premier åt flitige och sedige lärjungar vid samma pedagogi. Fonden står under Kyrkorådets vård och förvaltning. Lidköping den 21 December 1861. Wilh. Nilson. Rektor. Strengnäs stifts Ronsistorii underdåniga utlåtande, i anledning af en Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid nämnde Konsistorii räkenskaper för år 1859. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti nådig remiss af den 18 sistlidne Oktober har Eders Kongl. Majit anbefallt
Detta omförmälande har Utsk, ansett obehöflig! i en författn. som icke handlar om andra brott än förfalskning och bedrägeri. Brottet kan nemi. icke hänföras till förfalskning och icke heller till bedrägeri i vanlig mening. Det är visserligen bedrägligt att tända falska eldar i afsigt att narra till skeppsbrott, men det är icke bedrägeriet som gifver detta brott sin väsendtliga karakter, utan det särdeles vådliga störandet af sjöfarandes säkerhet på deras farliga stråt, och om bedrägeriet här vore det egentliga, skulle man lika väl kunna säga, att röfvaren, som lägger sig i försåt för den resande och plundrar honom, begår bedrägeri. Ehuru ett bedrägligt föifarande ingår såsom en beståndsdel i brottets karakter, utgör det dock icke sjelfva karakteren och bör således icke heller bland bedrägeribrollen uptagas eller omförmälas. Jag vidblifver min anhållan om bifall till §:n. Hr von Koch: Jag bar med min framställning icke åsyftat någon förändring i vår nu gällande lag i afseende å brottet att genom falska eldar locka sjöfarande till skeppsbrott. Här är icke fråga om någonting annat än huruvida, med bibehållande af lagens stadgande ang:de detta brott, man icke bör omförmäla detsamma uti den nu föreslagna författmn, som i sjelfva rubriken angifver sig handla om alla möjliga slag af bedrägerier, på det att man icke möjligen skulle taga sig anledn. att anse det logrum, hvari brottet nu finnes intaget, vara ett utaf dem, som blifvit genom den nya författmn uphäfda. I rubriken och efter upräknandet af de uphäfda lagrummen heter det nemi.: »jemte de särskilda starlganden som ändra eller förklara lagens berörda rum eller dervid något tillägga; äfvensom med ändring af de för öfrigt i lag eller särskilda författmr för brott, som i denna Förordn. omförmälas, utsatta straffbestämmelser» etc.
Utskottets förut i detta ämne afgifne Betänkande N:o i38, som vunnit bifall af Högloft Ridderskapet oell Adeln den fade och af Högvördige Preste-Slåndet den 8 sisth December, bar deremot blifvit återremilteradt: ' ' • . t a) af VäUofl. Borgare-Ståndet, hvarest Herr Waern anmärkt: att, ehuru den af Utskottet åberopade Kongl, Kungörelsen den 29 April i83o, hvarigenom blifvit stadgadt, att Lego-och Salu-sågar, som derefter anlades, eller hvilka, ehuru anlagde, icke under* gått skattläggning, skulle såsom Fabriks-Inrättningar betraktas, och endast till bevillning beräknas, instämde, lill princip, med Motionairens åsigter; bade dock Utskottet, gående tvärt emot hvad upplyst blifvit, kommit till det resultat, att någon åtgärd i anledning af motionerne icke kunde tillstyrkas: ”alt öfverträdelse af begränsad sågningsrätt numera icke stämplades ”såsom ett brott, utan ansåges vara en loflig rättighet, och den åklagare, 4 ”hvilken, med begagnande af Författningarne, yrkade inskränkning, möttes ”med ovilja; samt att'det nu vore hög tid att vinna rättelse.” Herrar Rubin och Holm hafva instämt med Herr Wcern och tillagt, den förstnämnde: att det vore af fördel både för Staten och de enskilde, att en mängd Såg-timmer, som annars icke begagnades, blefve till allmän nytta använd; och Herr Holm', att i de norra orlerne vore sådan tillgång på Sågtimmer, alt man ej hade anledning att befara Såg-verkens bestånd; b") af Hedervärda Bonde-Ståndet, der följande Ledamöter sig yttrat: 1:0 Nils Strindlund från Vester Norrland: att, då motion af honom väcktes om upphäfvande af det förbud, som för närvarande lade hinder på lith, till R. St. 8 Sami. aguie Häftet.
Att i stället med Bankovinsten öka dess lånefonder skulle väl gifva en tillfällig tillökning åt allmänna lånetillgången, men hvaraf fördelen för allmänna rörelsen vore mindre än framtida skadan, om den behöfde hastigare indragas. Jag tillstyrker således, att Bankovinsten i en rundad summa af 2,900,000 r:dr b:co anvises att utbetalas till Riksg:s-kont., med -J eller 900,660 r:dr 32 sk. vid slutet af hvardera af åren 1851, 1852 och 1853. Jag behöfver ej fästa upmärksamheten derå, att härigenom icke behöfvas några nya sedelemissioner, för mer än hvad möjligen de 3 följande årens Bankovinst kan komma att understiga de 3 förutgående årens. När framdeles frågan förekommer om extra Statsutgifterne, då blir del tid att taga i betraktande Hr Mannerskantz förslag om bästa sättet alt använda denna tillgång. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Man har anmärkt, att sällan i någon fråga meningarne befunnits så delade som i denna, och anmärk:n är utan tvifvel riktig. Vill man emedlertid söka en förklaringsgrund till detta förhållande, så torde densamma lätt stå att linna dels deruti, att frågan, i och för sig sjelf, är af en mera invecklad beskaffenhet, så att personer i allmänhet icke lätt färmå alt upfatta den i alla sina detaljer, dels deruti, att konseqvenserna af beslutet vid detta tillfälle måste komma att verka ganska kännbart i många riktningar och att följaktligen många enskilda intressen derigenom sättas i rörelse. De, som önska och hoppas att i Banken befintliga öfverskott måtte reserveras, för att användas i en ytterligare utsträckt lånerörelse, hafva deruti ett motiv att motverka desammas ullemnande till andra ändamål. De som hufvudsakligen afse kapitalistens fördel, ledes derigenom att också bestrida öfverskottens utgifvande, vare sig i form af bidrag till Stats-behofvens fyllande eller såsom tillökning i lånefonderna. Dessa önska deremot ali behållningarna orubbadt må blifva qvarliggande i Banken, så att derigenom en minskning i den utelöpande 400
Jag tror, oaktadt alla de framställningar, som nu mot judarne blifvit gjorde, att man icke begärt något, som kan blifva farligt för Svenska folket eller som kan fä någon likhet med hvad den siste värde talaren anfört, ronde Polen. Jag anhåller dessutom, att få bemöta detta hans yttrande med historiska skäl. Det är en sanning att förhållandet i Polen är sådant som den värde talaren uppgifvit men det är också en sanning, att ett likartadi förhållande egde rum under medeltiden, då judarne ansågos såsom hvarje samhälles flender och förtryckare, och detta af alldeles samma skäl som nu i Polen. Det fanns nemligen icke dä, lika litet som ännu i Polen, några andra klasser i samhället än den herrskande klassen, feodal-herrarne och under dem endast trälar. Herrarne ville icke och kunde icke heller öfverlemna sina affärer åt dessa trälar, hvilka saknade dertill erforderliga kunskaper, och utbredde sig sålunda behofvet allt mer och mer hos desse herrar, att använda judarne lill sina affärsmän. Med deras utmärkta skicklighet och skarpsinthet blefvo dessa småningom herrarnes despoter och rätta innehafvare af deras gods. För herrarne återstod då icke annat än alt tid efter annan genom blodbad återtaga, hvad judarne såmedelst sig tillkräktadt. Sådant är förhållandet ännu i Polen och de andra ställen, der en medelklass saknas. Detta förhållande inom Polen är just derföre en motsats till hvad inom Holland och Portugal egt rum, inom hvilket sistnämnde land judarne alltid åtnjutit medborgerliga rättigheter, utan att de derföre sökt eller vunnit något öfvervägande inflytande, åtminstone är sådant mig obekant; om de äfven velat tillegna sig ett sådant otillbörligt inflytande, hade nationen säkert velat återföra dem inom behöriga gränsor. De hafva tvertom helt lungt skött sitt kall på den bana som blifvit dem anvisad, och ansetts som nyttiga medborgare.
Majit i underdånighet öfverlemnas, så och i öfverensstämmelse med den vid sednast förflutna riksmöte i enahanda afseende vidtagna åtgärd får Utskottet hemställa, att Fullmäktige i Riksgäldskontoret måtte få sig uppdraget att, efter innevarande riksdags slut, ofördröjligen till Kongl. Majit, å Rikets Ständers vägnar, i underdånighet aflemna en bestyrkt afskrift af Riksgäldskontorets nya reglemente, med undantag likväl af de delar deraf, som handla om detta Verks styrelse och betjening. i händelse hvad Utskottet nu hemställt, varder bifallet, torde Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse böra meddela Kongl. Majit underrättelse om det uppdrag, Fullmäktige i Riksgäldskontoret så lunda erhålla. Stockholm den 5 Oktober 18-48. Bih till Ii. St. Ånk. till Exp.-Utsk. d. 13 Okt., kl. 3 a. tn. Memorial, angående aflöning för den hos Hemliga Ut skottet anställda Kansli-personal och Vaktbetjening. I öfverensstämmelse med Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns, genom Stats-utskoltels ordförande, hos Utskottet anmälda förslag, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att den hos Hemliga Utskottet vid innevarande riksdag anställda kansli-personal och vaktbetjening måtte få sig tillerkända följande arfvoden i ett för allt, att, på enahanda sätt, som i afseende på aflöningen för de öfriga Utskottens kansli-personal och vakt betjening är föreskrifvet, af Riksgälds-kontorel utbetalas, nemligen: sekreteraren Tvåhundra riksdaler, kanslisten Etthundra riksdaler och Vaktmästaren Tjugu riksdaler, allt banko. Stockholm den i3 Oktober 1848. Bih. lill R. St. Fröt. Sif.mar ia/, K:o 33$. IV.0 335* Ank. till Exp.-Utsk. iea 13 Okt., kl. 3 e. m.
Att äter förstärka desta Utskott, more ytan ändamål, i sall hela Utskottet skulle i arbetet Maga work, äler meningen att de till nägot rusko-'! 444 Den 7 November. lijlagde Ledamöterne skulle utarbeta detta ämne pä en särskild division, sä more det i sjelfwa werket detsamma som att tillsatta ett nytt Utskott. För min del tillstyrker jag derföre att ett särskildt Utskott mätte sättas, dit benna sräga om en allmän NationalBewäring ma kunna remitteras. Friherre 8taLl von IkoIIlkein, (lorsst? l^uäJag will allenast göra en anmärkning wid Gref lVlörnerg yttrande, att de mäl som i 8y § Regeringsformen nämnas ej annorlunda, än såsom Riksens Ständers underdäniga önskningar kunna till Kongl. Maj:t underställas. Detta ar utan twifwel rigtigt när frägorne bliswa wäckte hos Ständerna; men när siclfwa Propositionen kommer ifrän Konungen blifwer det wäl ej den formen. Zerr Uotblieb. Utan att frängä hwad jag redan ansört, instämmer jag med Hans Excellens Hr Grefwe kuutk, att denna sräga skulle kunna innebegripas under dem hwilka i den 8y 8 omtalas; utan att den derföre bör afgöras, pä sätt denna tz före. skrifwer. Den egenskap denna sräga äger enligt 7g ^ch 80 Z Z Regeringsformen kan densamma aldrig fränkännas. Friherre I^ilhoncrantL, polian Willielm. Ehuru jag medgiswer det af Baron lVlannerlreim gjorLa anförande, att nuwarande Ukstolten förut arv tillräckeligen sysselsatte, tror jag att om det erfordras, Constitu-ionsUtjkottet förstärkt med flera Ledamöter i alla afseende wore mera lämpeligt, än wäljcmdet af ett Den 7 November445 Ltt nytt Utstött.