Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denne son, sin moders arftagare äfven m e d hänsyn till de ovanliga själsegenskaperna, o m - fattade hon med all den ömhet o c h kärlek, hvaraf endast en m o d e r är mäktig, o c h allt från hans födelse ägnade hon åt honom hela sitt lif. H a n s framgång på såväl den sociala banan som inom diktens värld var hennes högsta lycka. M e d ett kortvarigt afbrott de första åren han redigerade Posttidningen, bodde han i väl ett tjugutal år hos henne i hennes lilla anspråkslösa, men fridfulla hem vid Jakobsbergsgatan; dit återflyttade han, när dödens skymning bredde sig öfver hans lefnad, o c h där skref han sin sista — åtminstone den sista i hans tidning tryckta — sång, till den outsägligt älskade m o d e r n: Tänk på din mor, närhelst du går på vägen, när ner du lägger dig, när upp du står; tänk på den hand, den röst, som from och trägen har rört din vagga, läst ditt Fader vår. Tänk på din mor, ty hon har företrädet, om än din far dig gaf mer kraft och tukt. När han dig förde fram till kunskapsträdet, lät hon dess grenar bära känslans frukt. Tänk på din mor, som helst dig följt i spåren, ju mer din stig blef törnig, brant och sträng. När du var blott en knopp, då var hon våren, när du var tufva, var hon blomsteräng. Glöm ej din mor, men sök i hennes boning ett heligt rum, en hvila, blid och skön! Törhända vann din vilda dag försköning på grund af hennes milda morgonbön. Mitt andra se ' n, ett obetydligt, ett litet ord, knappt märkbart, är, * Det är från denna tid Idun meddelar Nanna Stridbäcks intagande bild, efter en i Kongl. biblioteket förvarad blyertsteckning af Maria Böhl. Tänk på din mor, ty om du själf dig gömmer i jorden snart som stoftets arfvedel, hon blir den enda då, som aldrig glömmer ett drag af dig förutan dina fel,
Men känd af landets vitterhetsmän var han långt förut; redan 1817, i Berlin, hörde jag Oehlenschläger, med sin vackra röst och sitt vackra anletes äfven mimiska liflighet, sjunga en hel mängd af Bellmans visor. Qvick och träffande är Sondéns utlåtelse om de ”rimmade Tal”, hvilka Bellman höll understundom, att han ”synes besvärad af detta vitterhets-slag, likasom kunde han hvarken gå eller flyga” 162. Följande stropher, ur ”Talet i Orangeriet på Carlberg”, må likväl anföras till prof af det bästa, som han i den vägen har frambragt. Efter en kort ”aria med accompagnement af cittra”, fortsatte han: ”Vid dessa strängars ljud käns hjertats fria låga Sig yppa mer och mer inom vårt brödratal, När under vinets lust, vid en högtidlig råga, Kung Gustafs ära sjungs i denna blomstersal. Från trädens mörka skjul, som slingrar sig i grenar, Hvar fågel på sitt löf sig med vår röst förenar. Bese, hvad präktigt skydd de stolta stammar dela, Hur med ett åldrigt rusk de grumla vattubryn; Hur i en glittrig våg de gröna skuggor spela Vid vattnets glans mot soln och molnens flägt i skyn: Hur dessa rundlars vidd ett öppet fält utbreder Upp till den blomsterport, som till vårt tempel leder! Beögna än en gång, hvad snilleval sig röja I spridda planers prål och labyrinters lopp; Hur invid dammens brädd sig rosenkrukor höja Och lagerträdets stam sin krona skjuter opp; Hur mildt Pomona ler åt höstens kulna dimma Inom de glesa skrank, som för vårt öga strimma! Der ses Neptuni spel de skönsta floder spruta I ljusa hvirfvelsprång, försilfrade och blå, Och än Diana hörs i jägarhornet tuta, Och stundom Pan med lurn ur skogens kamrar gå: Längst från aflägsna fält förnöjda röster höras, Hvars fröjdeljud till oss på vädrets vingar föras. Allt rörs med lätta fjät till denna högtidstimma: Af glada åldrars språng man fälten hvimla ser;
Alan har talat om embetsmannen och talat om nödvändigheten af nedsättning i proc:n för dem. Ja väl, nedsatt proc:n till 1, eller ^:del, men gör då ock samma nedsättning på 'alla, och då först åstadkommer man rättvisa, men detta sker ingalunda, om endast embetsmannen skall åtnjuta nedsättning, då han möjligen äger i sin lön en långt större behållen inkomst, än skuldsatte näringsidkare och joi dbrukare. Embetsmannen måste betraktas från 2:ne synpunkter, nemi. såsom embetsman, då han upbär lön af Staten, och såsom medborgare, och i denna hans dubbla egenskap skall han betala bevillning till Staten. Just derföre att den nuvartde Bevil!n:sFörordn:n är orättvis, har nedsättning i be v i 11 n :n för embetsoch tjenstemän måst ske, men, såsom jag redan yttrat, hoppas jag att en låg, men lika procentberäkning kommer att blifva grunden i en blifvande Bevilln:sFörordn:g, om icke förr, åtmistone efter nästa Riksdag. Hr af Dahlström, Gust. Ja k.: Denna fråga är den vigtigaste i hela Bevilln:sF’örordn:n, och det lärer icke kunna bot v i flas att någon förändring bör äga rum i nu gällande sladganden. Jag har alltid, i alla Komitéer, erfarit att denna fråga blifvit väckt, och alla hafva icke varit ense om sättet, hvarpå man skulle komma sanningen närmast. Vid detta tillfälle har jag med största upmärksamhet följt frågans behandling och funnit, att den med stor tillförlitlighet blifvit utredd, så att jag tror att en hvar fattat sin öfvertygelse i detta ämne. Till hvad som redan blifvit yttradt vill jag icke lägga något vidare, utan endast yttra mina åsigter om sättet för frågans lösning. Mina åsigter öfverensstämma i det närmaste med Frih. Sköldebrands, men för att icke uptaga tiden med anförandet af mina skäl, anhåller jag om afslag å Utskts förslag och bifall till Frih. Sköldebrands. Hr Hjerta, Lars:
Alla de andra förnyade sina ansträngningar; men Maria såg endast en enda smidig figur spänna och böja sig; och nu släppte stenen sitt tag i jorden. » Bravo!» ropade Gerda. Maria rodnade blott, hon visste icke hvarför, men hon kände en häftig hjärtklappning. De hade båda fått ett intryck af, att han ensam lyft hela stenen. Då han hörde sin systers röst, vände han sig om, ännu blossande röd i ansiktet, och krånglade rocken på sig med en tafatt rörelse. Och så skyndade han fram för att hälsa, och så intog han sin vanliga plats, tyst som alltid och med samma uttryck i ögonen som det alltid fanns i dem, då de riktades emot Maria — de tycktes alltid vilja säga henne, att han var helt och hållet till hennes disposition. Maria förnam i dag ett särskildt välbehag därvid, det välbehag som en kvinna alltid! känner i medvetandet af, att hon är en stark mans, härskarinna, kan leda honom med sitt finger, inspirera hans handlingar och bruka hans krafter. — Det kan gälla kroppens styrka och det kan gälla själens; men ju starkare den kraft är, som en kvinna anar hos en man, dess större är njutningen, välbehaget att veta sig älskad af denne man. När Maria på aftonen kom hem till Granudden, fann modern ett uttryck i hennes ansikte, som aldrig ens glimtvis funnits där förr. Djupt inne i de blåa ögonen satt det. Det var icke lyckans direkta ljus; detta var ännu helt beslöjadt, blott en aning om lycka, ett ljus bakom en gardin. Men ljuset lyste i många dagar. Och så småningom tyckte sig modern finna, att Maria nu icke längre såg på sin styffar med samma ögon som förr. Förr fingo de alltid ett egendomligt skyggt uttryck, när de vändes emot honom eller mötte hans; nu var uttrycket förändradt: det fanns intresse och det fanns tacksamhet i blicken. Hon misstog sig icke: Maria kände verkligen ett helt nyvaknadt intresse för denne man; hon kände sig tacksam emot honom, därför att han genom sin kärlek under alla dessa år spridt ljus och värme öfver moderns lif. — Det var som hade hon aldrig förr kunnat fatta hvad detta var. Att hon kunde det nu, stod säkert i samband med denna andra underbara förnimmelse.
Ständer tillåta, alt det föreslagne Utgifts-beloppet må få ställas till Gymnasii-Staten i Götheborg; och får Utskot - Betänkanden. tet för öfrigt anmäla, att Utskottets Betänkande och Förslag, rörande denna HufvudTittel, är bifallet af Höglofl. Ridderskapct och Adeln den 5, Vällofl. Borgare-Ståndet den 7 och Hederv. Bonde-Ståndet den jo nästlidne Julii, saint således enligt 69 §, af RegeringsFormen afgjordt. Memorial, angående hvad som rörer Riks-Statens Femte Hufvud-Tittel. Hos Höglofl. Ridderskapct och Adeln hafva anmärkningar blifvit gjorda, örn Stats-Utskottets den 27 sisth Junii afgifne Utlåtande, angående anslagen på Riks-Statens Femte Hufvud-Tittel, med hvilka anmärkningar velat ådagaläggas, att hvad föreslaget blifvit, såsom årligt anslag till Musikaliska Akademien, icke borde beviljas; att den till uppförande på Ordinarie Stat, af Utskottet tillstyrkte summ 1 för ett Riks Museum, antingen icke borde på Stat upptagas , utan af Extra Utgifts’ medlen utgå, eller ock beviljas till så stort belopp, som ansetts erforderligt, samt att Löne-tiIlökning för Secreteraren vid VitterhetsHistorieoch Antikvitets - Akademien 54 3 Stats-Utskottets icke syntes Lorn ega rum; och är, i anledning häraf, fråga om denna Hufvud - Tiltels anslag till Utskottet återremitterad. Stats-Utskottet får härvid anmäla, att af de arne Alternativ Utskottet framställ, om Stnts-nnslag till Musikaliska Akademien, hvaraf det första innehöll tillstyrkan till en årlig ans lags-s omma af i,5oo R:dr, och det sednure af 1,700 Rrd., i hegge fallen med indragning df de hittills från Nummer-Lotteri-medlen, erhållne 200 ll:d., hafva Uögv. PrestéStåndet och Vällcfl.
Det säges visserligen i 5:te §:n, att serskilda dagböcker öfver serskilda slag af förekomna affärer för dagen må hållas, men möjligtvis kunde BorgareSl:s förslag så lydas, att man afsåg blott en serskild branche af affärer, så att, om en köpman jemte sin handelsrörelse jemväl dref bruksrörelse, det skulle för honom vara nödvändigt ali 252 Den 3 November f. m. föra en serskild bok öfver handelsrörelsen och en öfver bruksrörelsen, och således icke hvad BorgareSt. afsell, nemi., att om de kontanta penninge-utgifterne eller inkomslerne i kassaboken införas, man må hafva ansetts upfvllt hvad som man i afseende på dagboken är förbunden lill. Jag liar således ingenting i sak att anmärka emot BorgareSl:s beslut, men i afseende på de ordalag, som BorgareSt. begagnat, synas de mig mindre lämpliga. Då det är meningen, alt det alltid skall vara en dagbok, hvilken del må vara tillåtet alt dela i serskilda afdelningar, är det icke lämpligt att säga, att den skall föras i serskilda böcker,utan endast all serskilda afdelnir af en och samma bok må tillåtas. Jag får alltså vördsamt hemställa, att H. o. Ad. behagade fatta eli beslut, som vore fullkomligt lika med BorgareSt:s, men i afseende pä mdalagen bättre redigeradt, och alt §:n finge följande lydelse: ”Ar rörelsens omfång eller beskaffenhet sådan, att anteckningarne i dagboken icke lämpligen kunna i en följd ske, må dagboken föras i serskilda afdelningar med afseende å göromälens och affärernas art.” Efter försl till bifall å förevaride § framställd propos., som besvarades med starka Nej, jemte några Ja, biföll R. o. Ad., alt denna § skulle, i öfverensstämmelse med Gr.
Maj:ts Nådiga pröfning aflemnade förslag till en förnyad Förordning angående Stängsel-skyldigheten. I afseende på Högste Domstolens underdåniga framställning, om icke rättighet att fordra Stängsel borde, i likhet med hvad, i 1 Cap. 5 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-verket, för rättigheten att söka laga Skifte föreskrifves, endast tilläggas besuten Åbo, yttrade Stats-Seereteraren i underdånighet, att en sådan föreskrift icke i hittills utfärdade Stängsel-författningar fun . O nits och. icke eller i Stats - Secreterarens tanka borde meddelas. Rättigheten att erhålla laga Skifte i ett Skifteslag, och den att kunna tillförbinda angränsande jordegare till deltagande i stängsel för att erhålla fred för inneliafvande egor, vöre icke jemförlige. Då skifte sker, uppkommer rubbning af hela Ego-indelningen i Skifteslaget och en ny egornes fördelning skall upprättas. Obesuten Åbo, hvilken när som helst kan utlösas, har derföre icke ansetts emot de andre delegarnes önskan böra en sådan rubbning kunna åstadkomma. Upprättandet af Stängsel medför icke sådana olägenheter och kostnader som Skifte, och den besutne åboen är i allt fall skyldig deltaga i Stäng - Bil. t. K. M. Hildiga Propås. N:o 43. sein mot en annan angränsande granne, om Iran icke vore det emot den obesutne.
Hon var van vid dylikt och road däraf, hennes stora sal lämpade sig utmärkt f ö r repetitionerna och sist, men ej minst, visste man, att dessa, allt som oftast, skulle afslutas med en liten sväng och en » smörgås » hos den gästfria värdinnan. Till hennes adjutant valdes Sten Må- neskiöld, något som tycktes bereda lilla Karin Stiernfeldt stort nöje. Hon hade alltid tyckt mycket o m den glade och vänlige unge grefven, och då han nu måste hafva täta öfverläggningar med mamma, så. hvem vet! Sällskapsspektakler äro ibland nyttiga för flere ändamål än det, som angifves på affischen. Valet af pjäser erbjöd större svårigheter. Nä- stan alla stadens unga flickor, s o m kunde räkna sig till societeten hade infunnit sig med mammor och tanter, i några fall pappor också, och alla förklarade sig genast villiga att spela » hvad som helst ». D i t visade sig emellertid snart, att detta uttryck ej flick tagas alldeles efter orden, ty då en pjäs föreslogs, kunde alla spela den unga flickan, men ingen modern eller pigan. Den ena mamman förklarade, att den andras dotter skulle passa så väl för den eller den birollen, och då svarade den andra mamman, att man ej behöfde mycket teaterförstånd för att finna att förhållandet var alldeles tvärtom. Och så blefvo de onda och fingo anhängare å ö m s e sidor, och det behöfdes mycken mjuk takt hos de ledande för att hindra, att alltsammans » vid ingången kom af sig ». Slutligen enades man dock om » Stackars mamm o r », en komedi, s o m hade den fördelen att ega ej mindre än tre älskarinneroller och plats såsom folk åt så många s o m ville. Elsa hade åtagit sig den ena mammans roll o c h doktorinnan den andra. Elsas dotter var en trettioårig, vacker och kokett fru till borgmästaren, hvilken ej fick stö- tas, utan lemnas fritt val. En pjäs att bestämma — den artigheten måste man j u visa familjen Måneskiöld. Hon beslöt sig för » Lam och lejoninna », i hvilken hon redan firat en triumf på en bazar-tillställning i Göteborg. Nils förklarade bestämdt, att den unge mannens roll » icke låg för hans röst », hvarför doktor Strömstedt utsågs till Isabellas medspelare.
Men som ett pålitligt biträde är af nöden för Diariernes förande och för att gå Secreteraren tillhanda, äfvensom för att bestrida förefallande Notariegöromål, så får Utskottet, af sådan anledning, härmed hos de Resp. Stånden vördsamt anhålla, det Utskottet måtte tillåtas, utöfver hvad Riksdagsordningen medgifver,' för denna befattning antaga en Cancellist, med åtnjutande af Notarie-ai'fvode. Stockholm d. 8 Febiuarii 1834* På Högloft. Ridderskapets och På Högv. Preste-Slåndets Adelns Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: „ Arv. Arvison Posse. F. M. Franzen. På Vallofl. Borgare-Ståndets 1 På Hedervärda Bonde-Ståndeti Ledamöters vägnar; Ledamöters vägnar: P. Winbladh. Nils Månsson. Carl Magnus Arrhenius, Bih. till R, St. Fröt, ;834* 8 Sorni, i.sta Häftet. 1 Allm, Besv, och Oec.-Uish, Bet, Klo 2. Antom till Exp. Utsk, d. 11 Mars kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning eif väckt f råga om anläggning af enStad vid Lysekihl i Bolms Län. Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson, med hvilken sig förenat Rik sd ags-F u 11 m äglige från Bohus Län Lars Hansson, J. Johansson, O. Svensson, Olaus Eriksson och Hans Hanssonhar uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till detta Utskotts behandling remitteradt Memorial andragit: att Lysekilds så kallade Strand med 5oo Åboer, belägen inom Stångenäs Härad i Bohus
Frågan härom mäste naturligtvis blifva beroende af de beslut, som angående nyssnämnde indragningar, i följd af 2(, 23, 24, 26, 28 och 29 punkterne, kunna fattas, hvadan Utskottet åberopar hvad vid dessa punkter är vordet yttradt. 3g:de punkten, angående fördelning af anslaget till exercis för Flottans bemanning, är af Ridderskapet och Adeln återremitterad med de anmärkningar, att då Utskottet uppgifvit att 2 Stånd derom icke fattat beslut, Utskottet uti framställningen, angående den möjliga utgången af dessa Stånds pröfning, endast förutsatt, att de kunde bifalla Utskottets förslag, men icke den lika stora möjligheten, att dessa begge Riks-Stånd kunde förkasta Utskottets Betänkande och instämma med Ridderskapet och Adeln , att fördelning af ifrågavarande anslag skulle vara onyttig och skadlig samt till och med grundlagsvidrig; samt att förslag till voterings-proposition ej bordt framställas förr än alla Ståndens beslut voro af Utskottet kände. — PresteStåndet har, under förklarande att det ej ville bestämma någon fördelning af exercis-anslaget emellan Linieoeh Skärgårds-flottan , afslagit den framställda voterings-prpositionen. — Borgare-Ståndet åter har godkänt densamma oell Bonde-Ståndet, som förklarat sig hafva bifaliit den föreslagna fördelningen, har förmenat, att frågan då vore genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut afgjord och på sådan grund återremitterat denna punkt. 12. Stats-Utskottcls, Utlåtandej AT.o 3^S'.
Aret 1847 tillverkades vid den förra 527 Centner för ett värde af 0,486 R:dr banko och vid den sednare 22,300 <//. i värde för 1,115 R:dr likaledes banko. Varorna voro af godkänd beskaffenhet. Attika afverkas väl ännu, men högst obetydligt, så att behofvet deraf måste fyllas från Stockholm. Enär å stadsjorden, efter hvad tabellen visar, produceras behållna 5,550 tunnor spannmål och 3,000 tunnor potates, samt bergslaget dels genom betydligt statsanslag af spannmål in natura, dels genom inköp af annan räntesäd i det närmaste fyller arbelarnes behof och någon spannmålstrafik för öfrigt här ej existerar, följer häraf att landtmannen härstädes ej finner annan afsättning deraf, än den föga betydliga qvantitet mjöl, som vid de månadlliga så kallade uttagsdagarne afyttras. Färskt smör, mjölk samt något färsk fisk tillföres staden och finner afsättning, hvarjemte färskt kött nästan städse är att tillgå. Deraf föryttras i synnerhet höstetiden här icke obetydligt, hvaremellan behofvet anskaffas af åtskilliga så kallade slagtare-qvinnor, som efter tillstånd idka handtverket såsom försörjningsmedel. Dock bör icke lemnäs oanmärkt, att priset å kött på sednare tiden betydligt stigit. Tillförseln af ved, kol, bräder, timmer, bark, tjära med mera dylikt, fyller Stadens behof, och ehuru prisen väl i sednare tider något stegrats, kunna de egenteligen ej kallas höga. Den egenteliga varutillförseln sker vid den i medlet af Februari månad härstädes infallande vintermarknad, hvilken fordom räknades ibland de ^största i riket, och ännu, ehuru minskad, dock är af mycken betydenhet.
Son, eller ock förökande af Kronprinsens - Pro tscslls«u tdra g; Riksens Ständers, prinsens Stat i samma ändamäl. I. I -nledning af Konungens Nädiqa Proposition titt Ukflottct, angäende Stats-Werkets ärliga inbetalningar titt Banquen i Ränta och Capitalsafdrag äBanquens förffokt till Staten, l p. 557, gyo, 410, 578- I anledning af Konungens Nädiga Proposition till At» flottet, angående medel och utwägar till godtgörande af de oförutfcdde Utgifter, som de, i följd af Swensta Hamiiarues stängning för Engelska Krigs, och Handelsfartyg samt titt lugnets äterställande inom Hufwudstaden, widtagne anstalter, Stats-Werket äbragt. Angäende Arrendet af Lstlgarns O. I. Om medels anslående till Pensioner för swart blesierade Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o i. ->7 lad, så torde deruti ligga bästa beviset för den föreslagua nya, eller rättare sagdt, reviderade handbokens behöflighet. Skulle det t. ex. kunna vara en för församlingen likgiltig sak, huruvida i hennes högmesso-liturgi syndabekännelsen, såsom nu sker, onaturligt inledes med en lofsägelse, eller denna lofsägelse sättes på sin rätta plats efter syndabekännelsens afläggande, då församlingen först kan vara rätt stämd och skickad att prisa och lofva Herran? Och skulle det likaledes kunna vara för församlingen likgiltigt, huruvida hennes allmänna böne-formulärer och öfriga kultus-handlingar äro sanna uttryck för hennes troslif och bekännelse, eller icke? Jag tror ej detta vara förhållandet. För liturgisk häfd hyser jag samma vördnad, som Utskottet; men i de stycken, der det häfdvunna är uppenbart felaktigt, måste det gifva vika för högre fordringar.
Nu finner ni henne kanske inte så chic längre – Kally med K? EMILIE (indignerad). Nej! Åttonde scenen. DE FÖRRA. ANNA kommer in. ANNA. Agent Bunsen frågar, om doktorn är hemma. LEONORA (sätter förtviflad händerna för pannan). Folkuppviglaren! Nu kan jag icke mera. Söta Katrine, tag emot honom inne i Hans’ rum. (Katrine går.) LEONORA. Och du, Emilie, du vore då riktigt söt, om du ville skrifva en biljett för mig till fru Bramsen. Hon väntar mig säkert – jag skulle ha talat med henne om basaren. (Emilie går med en lång, misstänksam blick på Leonora och Max.) Nionde scenen. MAX. LEONORA. LEONORA. Ja, Max, ni ursäktar väl, om jag också afskedar er. MAX (bugar sig öfver hennes hand). När får jag komma igen? LEONORA. När ni vill. Ni är ju alltid välkommen. I morgon afton till exempel – då har jag ingen, som håller mig sällskap. (Max kysser handen. Emilie tittar in från kabinettsdörren.) EMILIE (vill först draga sig tillbaka, men behärskar sig). Får jag taga papper i portföljen? LEONORA. Hvar du vill! Farväl, Max! I morgon måste jag ha reda på allt om mrs. Kally. Fy – att ni inte skäms för er smak! MAX (ser på henne). Det har jag sannerligen ingen anledning till, fru Leonora. (Emilie slår häftigt igen dörren till kabinettet.) Tionde scenen. LEONORA. NIELSEN. (Leonora står ett ögonblick allena och ser efter Max, som låser tamburdörren efter sig, småler och vänder sig om med en suck. Murare Nielsen sticker hufvudet in genom matsalsdörren.) LEONORA. Hvad är det nu? NIELSEN. Det är bara jag, frun. Nu är jag färdig. LEONORA. Å, är det bara ni, Nielsen. Ja så, hur mycket är jag skyldig? (Går bort till sekretären.) NIELSEN. Å, det är som frun själf tycker ... LEONORA (ger honom några silfverpengar).
Men där om, att partiet var mycket opassande, alla öfver att ännu få ha kvar sitt bästa solsken var ett bestämdt villkor fäst vid platsen — • och sin duktiga hjälpreda. Så hade millioinom ett år efter dess tillträdande skulle inkände sig upprörda och de flesta på ett eller annat oförklarligt sätt förorättade. Att Elin nären måst draga sin väg med en korg, o g c e h niören vara gift! Andersson var en intrigant kokett, som lycdet för en kort stund störda lugnet i prästNu förstod Gerda och höll först på att bli kats fånga en guldfisk, var också solklart. gården hade återinträdt, oeh hvardagslifvet ond. Hvad behöfde han, just han blanda sig Emellertid drogs äfven det ena efter det anmed dess arbete och nödtorftiga uppehälle i hennes angelägenheter, gifta bort henne och dra fram i ljuset angående denna guldfisk, fortgått som vanligt. Men så hade Elin och disponera öfver henne, som vore hon en af B m runner åter träffats den sist förflutna somhans handelsvaror! Hon hade ett hetsigt som ingen förut haft en aning om, eller so förut förbisetts eller till och med ansetts som maren, när grosshandlarn rest till Norrland svar på läpparne, men orden ville ej fram, för att se på bruket, han ämnade köpa. De tårarne kommo henne i stället i ögonen, och fötjänster. ade varit dagligen til sammans under ett par de mest stridiga känslor upprörde hennes inre. Fru Bergström satt tyst, men med ett uth och en stor förändring försiggick under Vid hennes port stannade de. Han tog tryck i sitt förnäma ansikte, som sade mer ti veckor, d en m e den unga flickan. Brunner märkte hennes motsträfviga hand i sin och böjde sig än ord. Hon höjde de halfslutna ögonlocken det med d glädje, hur hon för hvarje dag att han nästan tvang henne att se på emellanåt, skakade på hufvudet och drog närmade sig hono såg, m allt mera med förtroend fram, e onom så h. munnen till ett snedt leende, som på en gå o n c g » Ni är ond på mig? Det gör ni orätt i betecknade hennes förakt för personerna i h en vaknande böjelse.