Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I honom vill man finna en krigare, som i medvetande af sin duglighet, sin vapenkunnighet och sin beslutsamhet möter faran med det lugna mod, den djerfva rådighet, som ej af motgång nedslås. Grunden för soldatens bildning bör derföre sökas i bemödandet att utveckla bans kroppsoch själskralter på ändamålsenligaste satt. Allt som bidrager att göra rekryten stark och vig, att skärpa bans uppfattning och vidga hans omdöme, underlättar så väl vinnandet af vapenfärdighet och kännedom om tjenstens alla fordringar, som ock att väl använda den förra och rätt uppfylla de senare. Au under den längre lid, som måste åtgå för rekrytens utbildning, endast sysselsätta honom med 11 exercis och instruktionsläsning, medför en tröttande enformighet, som icke gynnar hans framsteg och nedtrycker hans sinne. Exercis och vapenföring böra derföre omvexla sä väl med ordnad gymnastik och mera fria kroppsöfningar som med undervisning, icke blott i soldatinslruklion, utan ock i första grunderna of allmänt vetande, såsom läsa, skrifva, räkna m. m., — ämnen, i hvilka soldaten vanligen visar hog att förkofra sig så snart honom dertill lemnäs tillfälle. Hvad han häraf lärt gifver honom dessutom ökadt anseende hos den befolkning, ibland hvilken han lefver, hvilket fördelaktigt återverkar på hans sjelfkänsla. En enkel gymnastikredskap, några skolinventarier och skrifmaterialier blifva således behöfliga å de mötesplatser, der sådana icke redan finnas. Ju fullständigare enskild utbildning soldaten erhållit i rekrytskolan, desto mer tid vinnes under de årliga regementsmötena för dessas egentliga ändamål, nämligen öfningar i kompani, bataljon och regemente, i fältoch bevakningstjenst, fältmarscher m. m.
Till följd häraf har Lärare-kollegium föreslagit, att professors-lönerna vid institutet måtte bestämmas till 4,500 R:dr, med undantag för professorerne i medicin, kirurgi, pediatrik samt rättsoch statsmedicin, hvilkas löner kunde blifva 4,000 R:dr, och att adjunkts-iönerna \ medicin, kirurgi, pediatrik och materia medica måtte bestämmas tili 2,000 R:dr, men de öfriga adjunkts-iönerna till 2,500 R:dr, varande såsom anledning till de olika lönebelopp, som blifvit för lärare i samma embetsgrad föreslagna, anfördt, att de särskildt nämnda professionernas och adjunkturernas innehafvare kunde, och åtminstone de tre förstnämnda för sin vetenskapliga utbildning äfven borde hafva enskild praktik, deraf de ock droge inkomst, hvilket i allmänhet icke vore fallet med öfriga professorer och adjunkter.
Jag är ej åklagare, jag är blott Riksdagsman; och kanske skulle jag af Herr Grefven sjelf blifvit klandrad, 0111 jag i denna egenskap, uti mitt ingifne memorial, om hvilket jag tänkt kunna undvika alla discussioner, inflickat alla sedan sista Riksdag i tidningarne införde officiella rapporter med uppgift från hvilka Länsstyrelser de emanerat, och derigenom således borttagit en dyrbar tid för Högloflige Ridderskapet och Adeln. Om någon i följe af denna saknade bestämdhet skulle vilja beskugga Herr Grefven, har Herr Grefvens embetsförvaltning varit så kort, att det ej kostat 853 Den 26 Februarii, mycken moda att genomse de af Herr Grefven ingifne rapporter, hvilkas olyckliga sanfärdighet är allmänt kand, och således snart blifva öfvertygad om flen mycket misslyckade utgången af ett sådant försök. Friherre von Duben» Carl: I betraktande af den mängd motioner som under d nna Riksdag blifvit väckte och hvilkas afförande tillräckligt komma att upptaga en dy*bar tid, skulle jag hesitera att öka deSS^s antal, om iag ej ansåg för en skyldighet att yttra mig öfver ett ämne, af för mycken vigt» för att äfven under denna Riksdag öfverlem* nas åt glömskan. År iSoq projecterades då varande WPSf" götha CavallerieRegementes afsittning hvilket verkställdes år 181 1. Ej nog med denna, för ett CavallerieRegemente olyckliga förändring: Fn ny aflönings-stat uppgjotdes sorn snart sagt b tog befälet möjligheten att existera. Pet är å denna aflöninas-stat jag vågar tåsta Ridderskapets och Adelns samt öfriga RiksStåndens uppmärksamhet. Frågan vid denna notion är ej a*t begära okända anslag till ökinde af betäl ts vid nämnde Regemente löner ^ den är blott att åt^r försätta Regementet i besittning af de tillgångar sorn enligt högstsalig Konung Carl Xl;s indelningsverk Den 26 Februarii. Regementet tillslagne9 och vid afsittningen fråntagne
Af de handlingar och upplysniugar, kommittéen samlat, och den lokala kännedom kommiltéen bör ega. åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet, till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, alsätlningstillfälle, förmoner och onera, för att, på grund af en sålunda verkställd undersökning om förhållandet, kunna tillvägabringa en rättvis taxering, hvarvid äfven bör afses, huruvida den ifrågavarande egendomen genom eldsvåda, vatluflöde eller andra olyckshändelser blifvit försämrad. § 69. Öfverlåles frälseränta till jordegaren, kommer hemmanets uppskattningsvärde att ökas i förhållande lill den förut erlagda räntan. § 70. Vid taxering af skattlagda mjöiqvarnar, så i städerne som på landet, bör deras värde utrönas i förhållande till den afkomst de gifva sina egare, med fästadt afseende å qvarnarnas belägenhet i mer eller mindre sädesrika orter, vid större eller mindre betydliga städer, samt qvarnstenarnes antal och gång, antingen för hela året eller större eller mindre del deraf; kunnande inga andra qvarnar under egendomsvärdet innefattas, än de, som under gårdens skattläggning äro uttryckligen inbegripne eller i sednare tider såsom husbehofs-inrällningar tillkomne. Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, Jtä 4- 45 § 71. Åbyggnader å landet, som blifvit eller blifva brandförsäkrade, böra icke serskildt efter brandlörsäkrings-summans belopp till bevillning anses; hvaremot brandförsäkring å hus, hvilka på mindre lägenheter eller lustställen blifvit uppförde och deraf utgöra egentliga värdet, bör lända till hufvudsaklig ledning. § 72. Vid den uppskattning af fastigheter, som, efter nu stadgade grunder, först ao ställes, åligger det Taxerings-kommiltéerne, att lika noggrannt som allvarligt utreda, och i protokollet anteckna, de orsaker, hvilka kunnat åstadkomma förändring i fastighetsvärdet, och med omsorg tillse, att alltid värdet må så bestämmas, alt alle medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas. § 73. l:o.
Jag har just med flit velat borttaga dessa creditiv äfven för privatbanker, på det man må kunna motse uppkomsten af solida privatbanker, hvilka bättre skola kunna betjena näringarna i landet, än det blefve möjligt för deri centraliserade statsbanken i ett land som Sverige, derest å ena sidan denna bank icke kan tillse, huru dessa crediliv användas, och å andra sidan de privata i hela landet icke kunna från centralisalionsorten tillegna sig samma fördel, som de närmast boende personerna kunna förskaffa sig. Jag afstyrker således en så stor utsträckning af Banken» creditivrörelse, och ett af mina starkaste skäl är just det, sorn Hr Lefre'n anfört för bifall till Utskts tillstyrkande. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Då jag kom upp i plenum, hörde jag Frih. Ehrenborgh tillstyrka antagande af första och andra punkterna af den nu föredragna ingressen, och jag har sedermera hört samme värde ledamot tillstyrka, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgareStrs beslut. Såvidt jag kan påminna mig, beviljar detta beslut creditiv endast för hypotheksföreningar, och äro således derigenom sådana associationer, som belåna Svensk spannmål, uteslutna från creditivrätt. Är förhållandet sådant, och skulle dessa associationer äfven i detta fall blifva uteslutna samt således, sedan R. o. Ad. medelst på förmiddagen fattadt beslut, deri de öfriga Stånden skola inbjudas att deltaga, förordnat, att hvad som i afbetalningar på fastighetslånen inflyter, skall reserveras för hypotheksföreningarna, samt bifallit, att 200000 r:dr af anslaget för Bancodisconten äfven skola komma dessa föreningar till godo, nu ytterligare de medel, som af bancovinsten till creditiv kunna disponeras, komma att till hypotheksföreningarna ensamt och uteslutande utgå, så tyckes mig, att för dem tages allt, hvad tagas kan. Jag har förut uttryckt min mening i afseende på dem, eller att deras äfvensom fastighetsbelåningens verkan är att öka jordvärdet.
Jag glömde det, och jag återvände till mina gamla tankar. Ensam och öfvergifven kände jag mig. Och i denna öfvergifvenhet sjöd inom mig ett jäsningsstoff, som aldrig fick tid att lägga sig till ro. Jag sof icke, jag höll mig i stället uppe genom att dricka. Jag hvilade ej, men jag gjorde med våld mina nerver spänstiga, så att de lydde mig, som om min vilja kunnat behärska min kropp. Bibeln talar någonstädes om, att en man »förhärdade sitt hjärta». Och det är egentligen underligt, hur väl man kan lyckas därmed, när man en gång börjar. Det är ett uttryck af outtömligt psykologiskt djup, och ingenting säger bättre, hur jag, under denna tid med afsikt och öfverläggning vände mig själf bort från henne, som jag en gång älskat högst af allt på jorden. Jag gjorde det så helt och hållet, så grundligt att det icke fanns någonting, af hvad jag förr älskat i hennes natur, som jag skonade, ingenting, som jag icke förvred, ingenting, som jag ej i mina tankar besudlade. Jag gjorde mig en vrångbild af allt, som varit mellan oss, och denna vrångbild öfverhopade jag med rasande skymford, liksom om det varit mig en fröjd att smutsa allt, som förr varit mig heligt och kärt. Det fanns hos mig ej längre någon tanke på, att Olga var en kvinna, som sörjde sitt barn. Jag hade glömt detta, liksom jag glömt allt, hvad jag förut vetat och känt, och när jag första gången mötte fru Dagmar, slet hon i själfva verket icke sönder en bild, hvilken förut fanns i min själ. Hon intog endast den plats, som mitt eget raseri arbetat på att göra tom, och när hon behärskade mig, var det icke mitt jag, sådant det en gång varit, som hennes välde nådde. Det var ett nytt jag, som brutit fram, sönderslitande det gamla i hejdlöst begär efter bedöfvande orgier. Jag begärde henne så, som opiumsätaren offrar allt för att få det älskade giftet i sin hand. Jag märkte en dag, att jag bar på en passion för denna kvinna, hvilken fyllde mig själf på en gång med häpnad och ett slags berusning, som var släkt med hela den öfverretning, i hvilken jag lefde.
Hedervärda Bonde-Ståndet gjort sammå yrkande om direct Bevillning å Capital, utan annan framställning om verkställigheten, än dels att fastighets-egare borde få afdrag i Bevillningen till så stort belopp, som han visade vara iiltecknadt, och dels att böter för Capitals underlåtna uppgifvande kunde* enligt Eric Norbergs Motion, utgå med en tredjedel af Capitalet; hvaremot Herr Modin endast yrkat, det skillnad må göras emellan Capital * som äro instuckna i fastighet, handel, rö* reise* fabriker och näringar* samt de till personer* hvilka icke erlägga Bevillning för fastighet eller öfriga näringsgrenar, utlånte Capital, söm nu obilligt skola undgå beskattning, och på sådan grund böra serskildt Uppgifvas samt med Bevillning beläggas; och en annan Ledamot, äfven inom Vällofl. Borgare-Ståndet, begärt, att Utskottet antingen måtte föreslå annan beskattnings-grund eller starkare och mera bindande controller än 1823 års BevilU nings-Stadga föreskrifver* En utförlig vederläggning af hvad sålunda blifvit ifrågasatt torde vara mera öfverflödig i detta så ofta utredda ämne; hvarföre Utskottet inskränker sig till framställningen af det allmänna omdöme: att erfarenheten nogsamt utvisat, huru alla före - Eevillnings-Utskottels Utlåtande N.o iS. 37 skrifter om Capitals directa beskattning blifvit illuderade; att stadgandet derom icke vore förenligt med Utskottets system om den synbara förmögenhetens beskattning, derföre att, enär alla egare af fastighet, Handlande, Näringsidkare m. fl. finge njuta motsvarande befrielse från Bevillning, i mon af innefiafvande
Alla hade de dock gripits af undran öfver hvad de här fått se; de hade i själfva verket gått i ständig förvåning öfver hvad de fått upplefva alltifrån den dag, då de efter tapper fejd dukade under för peruanernas krigslist och öfvermakt. Väntar dem nu döden? Skola männen offras på krigsgudens blodiga altar, kvinnorna skändas och barnen styckas till spis åt segerherrarne? Så hade varit deras egen sed. Lif för lif! De öfvervunnas jämmer och deras egna jubelsånger hade mängts i hemmets tempelgård. Skola de nu drabbas af samma dom? Den goda förplägningen under vandringen genom okända trakter, den hänsynsfulla vården om sårade och trötta hade förefallit dem som en gåta. Hvarför hade man ej genast dräpt dem, som voro blott till besvär? Deras höfding hade hämtats till fiendens konung. Från fångarnes led sökte många blickar fästningsmurarne skulle de snart få se den älskade furstesonens lik som en blodig trofé fästas på vallens krön? Trots tanken på det öde, som måste förestå dem, är det mest förvåning, som råder hos de fångna; den röjes i hviskningar, som smälta ihop till ett doft sorl. Majs har rikligt utdelats ibland dem, de sårade äro förbundna, och de sjukaste ha bäddats ner i ett magasins svala rum, där de behandlas med läkande örter. Nu tona plötsligt signaler från borggården, det blir lif i soldaterna, som under väntetiden haft det nog så bekvämt, kommandorop ljuda, fanorna vecklas ut, portarne slås upp på vid gafvel. Tjänare och löpare träda ut; deras dräkter äro festligt sirade med mångfärgade band. Musikens gälla toner höras allt tydligare. Flickor och barn strö blommor på den väg, konungen skall gå. Nu komma landets adel och incans lysande stab. Det stora riksbanéret glänser i solen, vapen och ädelstenar blixtra. Men högt öfver den brokiga samlingen strålar i all sin storhets glans under guldklädd baldakin inca, solens son och ställföreträdare på jorden, buren på juvelbesatt tron af fyrtio högresta, muskelstarka män. Efter honom följer ett långt tåg af krigare.
I afseende härå hafva Revisorerna ej mindre än Fullmäktige erinrat, att berörda anslags-summa; som icke allenast blifvit af Stats-utskottet, i dess af Rikets Ständer bifallna utlåtande JV2 144 föreslagen till 244,500 R:dr, utan ock i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 4 November 1857 finnes, såsom för ifrågavarande arbetsföretag - Stats-Utskottets Utlåtande, M 15. 17 betsföretag beviljad, till enahanda belopp upptagen, deremot i Riksdags-beslutet likasom i '131 § af Riksgälds-kontorets reglemente upptagits till blott 240,500 R:dr, hvilket förhållande af Fullmäktige och Revisorerna blifvit, för vinnande af nödig rättelse, anmäldt; och som, enligt hvad Riksdagshandlingarne, såsom nämndt är, utvisa, förstnämnda summa blifvit af Rikets Ständer till ifrågavarande arbetsföretag beviljad, tillstyrker Utskottet att anslaget bör med detta belopp, 244,500 R:dr, utbetalas; derom erforderlig föreskrift må varda Fullmäktige i Riksgäldskontoret meddelad. 18:0. Angående utgifterna till bestridande af kolonien St. Barthelemys förvaltningskostnader. (1859 års ber. sid 59.) [ anledning af Revisorernas hemställan rörande beloppet af det härtill erforderliga förslags-anslag, får Utskottet för närvarande blott erinra, att samma anslag blifvit af Kongl. Majit i dess nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof upptaget till lika belopp, hvartill detsamma af Revisorerne ansetts böra beräknas; och kommer Utskottet att vid behandling af högstberörde nådiga proposition öfver denna fråga sig yttra. 19:o. Angående det vid sednaste riksdag beviljade statsbidrag för kanaloch slussanläggning emellan Asasjön och Almundsryd samt jernväg från sistnämnda ställe till Carlshamn. (1859 års Rev. ber. sid. 60; Fullm. ber. sid. 24.)
Jag bar sjelf, vid sista Piiksdagen, haft det missödet att ej fä afgifva en reservation emot ConstitutionsUtskottets utlåtande i dechargefrågan, och en annan ledamot har äfven haft samma missöde. Man saknar således ej prejudicater derpå, att yttranden ej få i protollet intagas. Herr Le!ren, Johan Pehr: Den siste Ledamoten har rätt framställt, att i förmiddags kallades anförandet först motion, sedan reservation, och att nu åter på eftermiddagen den värde Talaren icke visste hvad han skulle kalla det. Sedan Ståndet beslutat, att det skulle utgå ur Protocollet, Den 3 F c b r u a r i i e. m. *79 lunde det ju lättast lollas något som Ridderskapet och Adeln beslutat icke kunna fel plats i dess protocoll på grund af 3i §:n RiddarhusOrdningen. Jag skulle för öfrigt önska, att man så sällan som möjligt fick tillfälle till likartade discussioner, som denna. Grefve Frölich: Jag vill icke försöka ge någon annan rubrik åt Hr Dalmans förslag, än alt kalla det ett yttrande, som lian begärt att få till Ridderskapets och Adelns protocoll. Orsaken, hvarföre den citerade §:n i RiddarhusOrdningen finnes, är lätt att inse. Då det annorstädes är föreskrifvet, att hvad som talas skall uppfattas till protocoll, har denna § tillkommit derföre, att om en sådan föreskrift icke funnes, skulle det icke vara möjligt för Ridderskapet och Adeln att i något fall taga borrt ett yttrande ur protocollet, ulan det skulle då positivt komma alt qvarstå, äfven om den, som yttrat sig, jemte samtlige Ledamölerne, önskade dess borttagande. Detta stadgande innefattar således blott en tillåtelse, alltid förutsättande bifall af den Talare, som yttrat sig. Helt annat är, om Ståndet skulle tillvälla sig rättigheten att betaga enskilda Ledamöter deras rätt att till Protocollet yttra sig. Man borde tänka på, livart detta skulle leda i en framtid, om det fortsattes till den ytterlighet, som ligger inom dess gräns.
Förklaringen den 23 Martti 1837, är det enskild part förbjudet att omedelbarligen tilltala någon för fel eller brott i Ämbetet, utan eger parten att derom vän - i6o Constitutions Utskottets Betcinknnden. da sig till HofRätten eller Justitiai-Cancellern, hvilka, hvar för sig, tillhör att, så framt laglig beifran pröfvas nödig, öfverlemna saken åt Actor. Med eller utan remiss, var det således Justitiee-Cancellerns pligt att bereda klaganden utväg till vinnande af skadestånd ; Detta åter kunde ej annorlunda, än i sammanhang med öfrig ansvarspåföljd, den felande Autoriteten ådömas ; Justitie© Cancellern. som, efter egen förmälan, ansett KrigsCollegium icke hafva iakttagit föreskrifna former eller tillbörligen vårdat Contrahentens rätt, hade redan, mot de i Collegii beslut deltagande Ledamöter, påstått böter och skade-ersättning, så att målet dåmera utageradt, endast hvilade på föredragning i Högsta Domstolen: Och åtalets nedläggande medförde ögonskenligen, icke allenast ansvarslöshet för ett Domsrätt-egande Ämbetsverk, utan äfven, för enskilda parten, mistningen af den ersättning för liden förlust, som han i laglig väg sökt och påräknat. 3:0 Rådgifvande åtgärden, i EcclesiaStique-Expeditionen den 12 December 1821J till upptagandet och behandlingen af frågan om Brukspatronen Ebersteins testamentariska disposition för en SöndagsScholte-inrättning i Norrköping. V • An - Constitutions-UtsJiOttets Belänkanden. iGn Anslaget till berörda Stiftelse utgjorde 11 i Mantal Säteri Rå-och Rörs-samt Frälsehemman, två Statsegendomar, 18,000 R:dr i fordringar, och den belöpande kostnaden för Scholaehusets uppbyggande af Sten. En del af Ebersteins Arfvingar hade, medelst instämning till Härads-Rätten, anstält och derefter vid Lagmans-Rätt, ho#
Eftergift och afskrifning af de 10,000 R:dr, hvilka af RiksgäldsContoret blifvit staden långifne, till fulländande af dess nya planläggning med gatureglering, hvars verkställighet sökanderne ansett leda icke allenast till stadens betryggande för olyckor af'så förstörande egenskap, som d« inträffade, utan ock till Statens fredande från äfventyret af de uppoffringar och förluster, som deraf vanligen följde5 2:0 Räntans nedsättning till 3 procent å det nya, eller 5-procentslånet, så väl för allmänna som enskilda byggnader, i likhet med hvad, i afseende på ett äldre 3-procents lån, vore gällande; och 3:o Ytterligare förlängning af liden för den lindring och befrielse, i bevillnings-afgifler, som, enligt nu gällande Bevillnings-Förordning, ega rum för Borås stad, eller ock staden förflyttas i /\:de classen, intilldess stadens invånare hunnit inbetala sina allmänna lån. Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och, vidkommande först den af staden Borås sökta lindring i betalningsvilkoren för de staden beviljade låne-understöd; så hafva Rikets
mellan tårefloder, heter hjelten qvinna, heter segrarn Moder! B. Inga ärestoder qvinnans dygder vinna; m e n der böner brinna j l:sta årg. Af Ave. kolorna äro stängda för sommaren, ^ oeh bland den unga skara, som slup-, Jy pit från skolbänkarne, finnas många « flickor och ynglingar, hvilka ej mera skola återvända till dem och lexorna. Det är en ungdom, som nu skall ut i lifvet och der söka sig en verksamhet. Den tid är lyckligtvis mest förbi, då föräldrar prisade sina egna eller andras barn lyckliga, då » de ej behöfde arbeta »; vi börja nu mer och mer inse, att arbete är ett lifsvilkor för hvarje varelse, som vill kallas menniska och häfda sin ställning som sådan. Men ännu äro vi — män som qvinnor — behäftade med en massa fördomar rö- rande sjelfva arbetet. Vi hafva bibehållit den gamla vanan att sortera det oeh godtyckligt hallstämpla de olika arterna deraf samt att lika godtyckligt fördela det emellan de olika samhällsklasserna. Följden af detta är, att stor trängsel råder på vissa, arbetsfält, medan andra knapt kunna på- räkna tillräcklig dugande arbetskraft. Derför står också nu en så stor del af vår ungdom vid skoltiden rådlös, utan att veta hvart den skall vända sig för att få fäste i lifvet. Det har rent af blifvit en tradition, att akademiskt bildade fäders söner måste studera, om ej familjens ära skall sjunka. Under alla omständigheter måste pojkarne drifvas igenom o å 6 klasser i elementarskolan för att erhålla ett sken af ståndsmessig bildning. De gossar, som ej kunnat nå högre, blifva i allmänhet betraktade som rötägg i nästet. Föräldrarne ha svårt för att tillgifva dem, att de ej blifvit studenter och fått denna magiska dörr till tjenstemannabanan upplåten åt sig, om ej annorstädes så — i statens skolor. Och hvad skall man också företaga sig med dessa långa pojkar, hvilka nu knappast veta, om de en gång i lifvet haft några särskilda anlag, hyst någon lust för det eller det yrket, eller drömt någon framtidsdröm om sjelfständig verksamhet?
Men, om således Utskottet trott sig äga skäl att hufvudsakligen tillstyrka Riksens Ständer antagandet af Kongl. Majits nådiga förslag, har Utskottet ickedestomindre vågat dervid göra några jemkningar, som framför allt syfta derhän att bringa föreskrifterna i öfverensstämmelse med Tryckfrihets-Förordningen, af hvilken, blott det ena Rikets Grundlag, dessa för båda Rikena gemensamma föreskrifter väl icke egentligen be - Cons t. Utsk. Betänkanden. 117 ro, men till hvilken de, efter Utskottets tanka, böra, så mycket möjligt är, närma sig. Ur 1 och 2 gg. har Utskottet ansett orden directe eller indirecte kunna uteslutas, såsom mindre nödvändiga, och måhända ledande till tvetydighet; hvarjemte orden s?nädelser och förgripelser, såsom uttryckande olika förbrytelse grader torde böra förändras till små delser eller förgripelse]', hvilken sammanbindning äfven är enligare med 3 g. 9 Mom. i Tryckfrihets-Förordningen. Förslagets 4:de g. har Utskottet sökt uppställa i likhet med den utaf Riksens Ständer under innevarande Riksdag gillade redaction af 1 g. 7 Morn., samt i Analogie med 4 8 Mom. i nyssnämnda Grundlag. Då ett raisonneradt, men med någon högre grad af värma framburit project till National-Representationens förändring, hvilken åtminstone i Sverige kan utan ansvar yrkas, möjligen skulle misstolkas, såsom en anmaning till Representationens kränkande, har Utskottet funnit lämpligast att hvad 5 §• härom innehåller må utgå. Enär det tvifvelsutan vore ett lika magtlöst som obetänkt bemödande af enskilt man, att rikta en tryckt skrifts innehåll till inskränkning af frioch rättigheter, som tillhöra en sjelfständig Nation och af dess Öfverhet skyddas, har Utskottet trott hela den 6:te §:n kunna försvinna. Slutligen har Utskottet icke tvekat att i 8 g:n införa ett mera positift stadgande om Jurys befattning, och att i öfrigt närma gm* 118 Coust. Utsk. Betänkanclen. lydelse till den af 5 §.