Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad cinders Jonsson i Tuna föreslagit: att grannar^ som ligga i byalag med hvarannan, skola slänga i skog och utmark efter förmedlade hemmantalet, kunna Utskotten icke godkänna, enär hemman njuta lott i skog och utmark efter oförmedlade hemmantalet., och det således är fullkomligen rältsenligt, att, på sätt Stängsel-förordningen stadgar, stängselskyi-' digheten i skog och utmark äfven derefter mätes; och anse Utskotten i öfrigt någon annan föreskrift, i afseende på stängseldelningen efter verkställdt laga skifte, icke erfordras, än den allmänt gällande, som i 6 §. Stängselförordningen innehålles; till följd hvaraf Utskotten hemställa, att Anders Jonssons härutinnan gjorda förslag måtte få förfalla. De förtydliganden slutligen, som Niclas Jönsson från Christianstads Län yrkat af 8 §. Stängsel-förordningen och Johannes Andersson af Kongl. Kungörelsen den 6 Juni 1820., anse Utskotten icke vara af behofvet påkallade; och torde således de härom gjorda framställningar lemnäs utan afseende. Stockholm den 17 Dec. 1840. Bill till R. St. Brot. 18/jo. 7 Sami. 2 Ajd. 7 ffiift. 3 STOCKHOLM, Elmers och Granbergs Tryckeri. i84«. ■Lagsamt Allm. 'Besv.- och Ekon.-XJtskoltens Utlåtande-, N:o 28. •i N:o 28. Ank. till Exp. Utsi. den aa December, kl. y e. m. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 3; angående grunderne och vilkoren för hemmans klyfning samt afsöndring af jord eller andre lägenheter från hemman. Detta Betänkande, hvilket blifvit af Vällofl. Borgareoch Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, är af de öfriga tvänne Riks-Slånden till Utskotten återförvisadt, på grund af dervid gjorde anmärkningar: Hos HögloO.
Stånders StatsUtskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 29 Maji 1823, S, D, llTerr Lagerhjelm * som förklarad© sig ej kunna instämma uti Utskottets beslut, i anledning af den till Utskottet återremitterade fråga, om Medel till uppköp af Instrumenter för Observatorium AStronomicum i Stockholm, uppläste ettså lydande anförande; ”Stats-Utskottet afslår den gjorda Motionen af följande skäl; 1:0 Förmenas, densamma icke vara så tillkommen sorn vederbordt, utan Akademien hafva bordt vända sig till Kongl. Majit, gom är i tillfälle, att höra dc ii58 Stats-Utskottets Betänkanden. Auctoriteter, som fatt befattning med ämnen, hvartill medel erfordras. Om Högloft. Utskottet härvid åsyftar Kongl. StatsContoiret, så får jag vördsamt hemställa, huru man af nämnde Verk kan vänta sig något bedömande öfver vig ten af ifrågavarande Motion för Sveriges literaira ära, enär detsamma egenteligen är Kongl. Majrts Cassa-Kista, hvarest medlen skola gå in och ut och till inträde uti hvilket Verk icke erfordras ens den vetenskapliga bildning, som i Allmänhet är föreskrifven Rikets Åmbets-Verk. Stats-Utskottct har nu haft tillfälle att inhemta tipplysningar directe af mig, Akademiens Ledamot och indirecte af Akademiens Observator, och jag får tillägga, att jag, till följe af öfverläggning med flere bland Akademiens Ledamöter, afgifvit de upplysningar , som blifvit meddelade. StatsUtskottets afvaktan af Kongl. Majus Nådiga förord i denna sak, liemtar således sin betydelse ensamt af den undersåtliga vördnad, hvarmed Utskottet i allmänhet går Kongl. Maj:ts Nådiga önskningar till mötes. 2:0 Utaf de Räkenskaper, rörande Vetenskaps-Akademien jag haft äran meddela, har Högloft.
– Visserligen, men jag tröstar mig med vissa andra betraktelser, såsom att blomman njuter af solen, daggen och vinden, och fjäriln åter af blomman, utan att behöfva sörja för morgondagen. De fröjdas åt sin tillvaro, tilldess frostnatten skördar dem. Icke så den stackars flickan. Hennes lif och hennes blomstringstid hafva, enligt naturens vanliga lopp, sinsemellan ganska olika längd. Vid tjugo år äro hennes behag i sin fulla utveckling ... några år derefter börja dessa behag redan förlora sin första friskhet ... ännu några år, och de äro vackra ruiner ... så förflyta åter några år, och hon närmar sig den typ, som vi tänka oss under namnet matrona ... derefter inträder hon i ett stadium, då åldern släcker glansen i hennes ögon och plöjer fåror i pannan. Mer än hälften af qvinnans lif faller inom ålderdomens råmärken. – Mycket djupsinniga betraktelser, inföll Maria, – men jag tror, att du ej behöfver leta länge, för att finna mer roande samtalsämnen. – För den unga flickan, fortfor Adolf i halft gäckande ton, – gäller mer än för någon annan regeln att begagna sig af ögonblicket. Tiden flyr, och hvarje minut närmar henne med stora steg till den gräns, der beundrarnes antal minskas, tilldess hon slutligen står öfvergifven af dem alla och endast har den bittra förebråelsen qvar, att hon försummat den rätta tiden att grundlägga sin lycka. – Du talar så salvelsefullt, som om du sjelf fruktade att blifva en jungfru på öfverblifna kartan, sade fröken Skytte, som synbarligen plågades af detta samtal. Vanloo tog nu till ordet, i det han vände sig till Adolf. – Ni skämtar utan tvifvel, min unge vän, sade han – eller ock har ni mycket dimmiga föreställningar både om qvinnans värdighet och om hennes lycka. Skulle ni sjelf önska till maka en qvinna, som följer den regel, ni här uppställt? – Skulle ni kunna älska en flicka, hos hvilken den oberäknande känslan, den om morgondagen obekymrade ungdomsglädtigheten, det oskuldsfulla sinnelaget utträngts af en feg fruktan för naturens gång och en kall beräkning, huru hon skall grundlägga sin så kallade lycka?
SerafiroerOrdensGillet pä så sätt att vissa plikter inflyta för underlåtande af åtskilliga leveranser och af dessa erhåller AdvokatFiskalen en del för det besvär han för SerafimerOrdensGillet underkastas. Afven har han inom KrigsColhm haft några sportler af obetydlig art under dessa sednare åren, då rustningen pågick och stora leveranser förekommo, likväl Den 3 Juli. 27 hafva dessa sportler tillsammanstagne icke utgjort mer än 804 Rdr på 5 år, deraf största delen sådane medel som utgått från SerafimerOrdensGillet, eller 160 lidr 45 öre på året. Det är mer än sannolikt att då vi inträda i våra vanliga förhållanden, då inga leveranser behöfva förskrifvas såsom för ett par år sedan, kommer detta belopp att nedgå ända derhän att han icke får mer än 30, 40 å 50 Rdr. Det skulle vara bra besynnerligt om han för blotta hederns skull att hittills hafva haft sportler, skulle behöfva frångå 500 Rdr. Jag vågar hemställa om icke R. o. Ad. behagade bifalla K. M:s Propos., nemi. att AdvokatFiskalen måtte erhålla lika lön med dem som stå i samma grad. Hr Printzensköld: Det är svårt för mig att vid detta tillfälle afgifva något yttrande, emedan det skulle synas som om jag talade i egen sak, alldenstund jag har ett till namnet lika beskaffadt embete som det, hvars aflöning nu är i fråga; men man må anse det vara så eller icke, jag kan likväl icke undertrycka min tanke i ämnet. Jag får då förklara att jag beklagar det Regeringen på ett styfmoderligt sätt behandlat just desse tjenstemän. Det finnes måhända inom embetsverken ingen som har en så obehaglig och på samma gång ansvarsfull syssla som Verkets AdvokatFiskal, och som derföre har mera grundade anspråk än han på en anständig aflöning. För att erhålla denna befattning måste man hafva genomgått en både svår och kostsam examen vid något af Rikets Universiteter, nemi. den som berättigar till inträde i Rättegångsverken, och man måste derjemte hafva ådagalagt skicklighet i praktiskt hänseende inom det juridiska facket.
I och med detsamma Banken åter begynt en ny bana, hvars bestämdt sig utmärkande rigtning är publicitet i stället för hemlighet, har den också, efter min tanka, behof af en ny stödjepunkt, en slags Octroyens förnyelse, som bestämmer i allmänhet så väl föremålen för dess verkningssätt, som dess rättigheter och dess pligter; likasom äfven samhället synes hafva det anspråk, att begreppen: Rikets Ständer Bank-Bolag, och Rikets Ständer Statsmakt och Lagstiftande , blifva, så vidt ulan Grundlagarnes förnärmande görligt är, något tydligare utredda och bestämda, än de ännu för närvarande befinnas. Man kan icke längre förbise, att orsaken, hvarföre Banken så ofta både i äldre och n3fare tider varit ett mål för stridande viljor och häftiga oviljor, igenfinnes nästan ensamt i förblandning emellan dessa Ständernes olika attributioner. En reglering härutinnan, sorn försäkrar om någon varaktighet och derigenom bereder trygghet, lärer icke kunna tillvägabringas utan Lagstiftning; det vill i vårt nuvarande samhällsskick säga: öfverenskommelse emellan de håda Statsmagteme gemensamt, att sätta gränser för deras egen förmåga att handla isoleradt. Uti sådana hithörande delar, der antingen Grundlag eller Civil-Lag redan blifvit stiftad, kan det icke vara nödvändigt alt återupptaga de stadganden, som i dem finnas, och inpassa dem i den nya Lagen, blott för den systematiska ordningens och fullständighetens skull. Det synes tvertom af vigt, att de Lagstadganden, som med båda Statsmagternes samverkan vid sista Riksdag lillkommo, egentligen i och för utvexlingens ordnande, måtte få stå qvar och i deras urspi ungliga skick tillämpas, äfven efter det den verkställighet inträdt, hvarpå de i förväg syftat, och någon annan rubbning deruti ej göras, än som befinnes alldeles nödvändig. Bancooch Lag-Utskottens Betänkande Nio 3. 27 Det är i stöd af denna åsigt som jag håller före, att, med förbigående af allt, som antingen i Grundlagseller Civil-Lags form redan finnes, det Nya Lagförslaget borde uppfattas endast såsom Tillägg till Bank-Lagen af är i83o.
SRåDiga befalla tung utfärDaö åt petfonet till refot i enfPilDe arn gelägenbetet 5. — ^r o teffer, fe ‘tftotattat&bref. ^3tefte«btef — 12. ©jö*2Ufurance>bref, till odj meD 100 0l:Dt — 3. — fot l)Vt>arje 100 Slv-.Ot Derutöfver — 1. ©jöpafé, fe Certifikat o$ ^3a(j. ©filjobref i 3lftenffap od) §rolofningar . •—• 6. Seftimonia 2lcabemica — 5. §illftånbé*bref, att båda täting od) Caffe od)meta Dpltft, f>VDarmeb butfBap icfe ät förbunDet: i ©tocfbolm od) ©ödeborg 4: 24. i $örfla od) Slnöra Clajtettö ©taber 3: — i De Öfriga od) på lanDet 1: 24. §ulll:amm a t e«$afé för till utrifeö ort gåenDe: öppna 55åtat .. — 4. inl)emfe DäcfaDe $artt)g — 16. utlänDfPa D:o D:o — 32. Surfiffa ^afö, fe ^>a|t: 2Båg«2ltteftet till låné et^ådanDe — 5. 11 9?:bt ff. tsff. 3:0 följande Ijandlingar djarteraö jemwäl utan förändring, eljwarejl de före teé eller utgifwaé, efter nedannämnde grunder, nemligen: Söoupptecfningar, då behållna ©timman utgör: ifrån od) med 50 till 100 9l:dr — 4.
»Ja, hon ä’ alldeles galen», sade Jonson, alltjemt rifvande sig i nacken, »hon står der uppe och väsnas och dundrar. Hon säger att Mia stulit hennes juvelringar och hon rifver i byrålådan, så att sakerna stå omkring henne som stickor och strån.» Madam Jonson blef alldeles blek och knäna veko sig inunder henne. Men hon sade ingenting, hon kastade blott ifrån sig kläderna, knuffade undan barnen, som stodo der med munnar och ögon vidöppna, och skyndade uppför backen, åtföljd af Jonson, som fortfor att mumla: »hon ä’ ju alldeles galen!» Då madamen kom upp till sin lilla pinnstuga och trädde in i rummet, visade sig en bedröflig syn. Sängen var upprifven och kuddarne kringvräkta, alla byrålådorna voro utdragna och sakerna kastade huller om buller på golfvet och stolarne. Vid byrån stod frun och ref och slet; hon tycktes vara i fullt raseri, hennes ansigte och hennes plymer voro lika eldröda, händerna darrade och allt emellanåt drog hon med en konvulsivisk rörelse upp öfverläppen; bredvid henne stod herrn, ifrigt följande alla hennes rörelser. Då herr och fru Burström fingo se Jonsons, foro de genast emot dem och öfverföllo dem med anklagelser och hotelser. Frun var i synnerhet vältalig; det tycktes bereda henne en behöflig lättnad att få ge luft åt sin vrede. »Ja, vänta mig ni, ert tjufpack!» utbrast hon och hötte med handen åt madam Jonson. »Bortkörda ska’ ni bli, det lofvar jag, och på fästning ska’ ni också komma! Tag nu på minuten fram örhängena, madam, om hon inte vill att jag ska’ släppa hela polisen på henne! Ja, det är inte värdt hon står och ser dum ut, hon vet lika väl som jag att ungen stulit dem – kom derföre fram med dem, det råder jag henne!» Madam Jonson knäpte ihop händerna och vred dem hårdt mot hvarandra. »Så sant Gud lefver», sade hon, och sinnesrörelsen kom orden att stocka sig i hennes hals, »hvarken jag eller mina barn ha sett fruns örhängen, än mindre tagit dem!»
I Skåne der Premontré satte en afläggare vid Wä finna vi en fransk abbé vid namn Gilbert, och i Tomarp residerar Sankt Bernhards vän biskop Eskil hvilken skall ha tagit munkar direkt från Clairvaux. Ett enda kloster afsatte La Grande Chartreuse i Sverge och detta blef Pax Marrae eller Mariefred i femtonde seklet. Det Svenska diplomatariet bevarar ännu skrifvelser från moderklostren i Frankrike, och bland de mest berömda brefskrifvarne träffas Abbén Pierre i Celles, biskop Stefan i Toumai, Pierre i Reims, och sjelfve Helige Bernhard i Clairevaux. Rom har under tiden blifvit sätet för kristenhetens öfversteprest, som derifrån utfärdar bullor och dekret, men det är i Paris och vid dess universitet, som den veten-skapliga teologien och filosofien togo boplats. Universiteten i Paris och Bologna voro Europas första högskolor och det är till Paris de första svenska studenterna utvandra och vinna utmärkelser, och icke få stiga från åhörar-bänken i katedern, såsom magister Laurentius som föreläste i filosofien och de andra fria konsterna, med stort beröm, och magister Martinus de Dacia (om han nu var från Sverge eller något af de andra skandinaviska landen) undervisar i juridiken, utger en lärobok i ämnet, hvilken håller sig qvar vid universiteten ända in i sextonde århundradet. Tre svenska kollegier funnos i Paris under trettonde seklet; Upsalas vid rue Serpente och ruelle des Deux-Portes; Skaras sin vico Brunelli » och Linköpings i hörnet af rue de Mont Saint-Hilaire och rue des Carmes. Dessas studenter, hvilka voro skyldiga att skrifva hem till sina förmän, blefvo derigenom, i ett tidehvarf, då inga tidningar funnos, ett slags korrespondenter, som meddelade till hemlandet hvad som af vigt tilldrog sig ute i stora verlden, och om man erinrar, att adepterna efter fullbordade studier återvände hem med skyldighet att vid hemkomsten hålla en föreläsning och medföra det nyaste vetenskapliga arbetet i afskrift, så måste erkännas, att Franskt inflytande på Svensk bildning under medeltiden var mycket större än vi nu dagligdags vilja minnas.
Man insåg ändtligen att så framt sedelbanker här i landet skulle erhålla och förtjena allmänt varaktigt förtroende samt upstå öfver allt der de behöfdes, så skulle Bolagen bestå af så många personer, att en delegerad Styrelse eller Direktion utgjorde ett af hufvuddragen och att öfrige Bolagsmän äfvensom allmänna myndigheter sattes i tillfälle att kontrollera både Direktion och sakförhållandena. Sedan med antagande af denna grundsats och åtskillige andra, hemtade från Skottska systemet af Joint Stoch Companies, Wermländska associationen år 1833 blifvit stiftad och,erhållit K. oktroy, och såmedelst fått stadfästelse på rättigheten att utgifva kreditsedlar — ett ord som Ystadsbanken syntes hafva skyggat för att uttala — befanns att kunskapen om riktigare grunder gjort sådarte framsteg att en efterföjd af andra Provinsers kapitalister och industriidkare snart blef synlig. Detta Väckte i början ej mindre Konung Carl Johans personliga bifall än National Representationens upmärksamhet. I tillståndsbrefvet till Wermlands Privatbank förklarade K. M. Sitt nådiga välbehag med företaget; icke ef t jota ändrades i BolagsregJorna oaktadt den stora nyheten: kredilsedlar, på 2 R:dr b:kos valör. Vid 1834 års Riksdag framlade StatsSekretrn för Finansärender ett förslag till allmän lag för Privatbanker, icke förnekande den i Bank-lagen stadgade grundsats: Konungen och R. St:rs gemensamma lagstiftning. Undertecknad såsom den egentliga upställaren af Wermlands-Bankens bolagsreglor, hade varit tvungen studera sig in i ämnet och trodde sig böra anmärka flera felaktigheter i det Skogmanska förslaget, Väckte derföre såsom motstycke en annan motion. Båda blefvo remitterade och lades till grund för det af de sammansatta Utsk:n, under vidlyftiga debatter utarbetade Utlät. Den som vill göra sig mödan läsa förliändlingarhe vid 1834 —-1835 årens Riksdag skall nogsamt finna att oansedt det ihärdiga motstånd mot PrivatBanker som nu började resa sig dels af Stockholms och Götheborgs högre
Och hela Israel hörde sägas: Saul hafver slagit de Philisteers lägre; ty Israel luktade illa för de Philisteer, och allt folket ropades till Saul i Gilgal. Då församlade sig de Philisteer till att strida med Israel, tretiotusend vagnar, sextusend resenärer, och eljest folk så mycket som sanden i hafsstrandene; och de drogo upp, och lägrade sig i Michmas, östan för BethAven. Då de män af Israel sågo, att de i nöd voro, ty folket var förskräckt, krupo de uti kulor, och klyfter, och klippor, och i hål, och i gropar. Och de Ebreer drogo öfver Jordan in uti Gads land och Gileads; men Saul var ännu i Gilgal, och allt folket, som följde honom, vardt förtvifladt. Då förbidde han i sju dagar, den tiden som Samuel förelagt hade; och efter Samuel icke kom till Gilgal, skingrade sig folket ifrå honom. Då sade Saul: Bärer mig hit bränneoffer och tackoffer; och han offrade bränneoffer. Och som han hade fullkomnat bränneoffret, si, då kom Samuel; då gick Saul ut emot honom, till att helsa honom. Men Samuel sade: Hvad hafver du gjort? Saul svarade: Jag såg att folket förskingrade sig ifrå mig, och du kom icke i rättom tid, och de Philisteer voro församlade i Michmas. Då sade jag: Nu komma de Philisteer hitneder till mig i Gilgal, och jag hafver icke bedit Herrans ansigte; då vågade jag det, och offrade bränneoffer. Men Samuel sade till Saul: Du hafver gjort dårliga, och icke hållit Herrans dins Guds bud, som han dig budit hafver; ty Herren hade stadfäst ditt rike öfver Israel till evig tid. Men nu skall ditt rike icke blifva ståndandes. Herren hafver sökt sig en man efter sitt hjerta, honom hafver Herren budit att vara en Förste öfver hans folk; ty du hafver icke hållit Herrans bud. Och Samuel stod upp, och gick ifrå Gilgal upp till Gibea BenJamins. Men Saul talde det folk, som när honom var, vid sexhundrad män.
Om den än skulle wara känd af RiddarehuS - Directlonen, som är förlagd i Hufwudstaden, är den dock icke alltid sä känd af Landshbfdingar och Consistorier» atk de äga tillräcklig grund att skrida till Ständernas sammankallande. Pä sädana skäl har ConstitutionSUtskottet här ej welat införa samma föreskrift dä det deraf fett wädliga mihbruk mbjeligcn kunna föranledas. Grefwe O e Is 6 srst is, ^acob: Som ConstitutionS - Utskottet i tillägget till ben 11 Z föreflagit, att Konungen, när han kallar Ständerna till Urtima Riksdag, derom lärer underrätta Hof« Rätterna, kunde här samma stadgande gälla för Stats - RSdet. Det wore eljest underligt, om Konungen skulle wara sjuk i 12 mänader och det wore en hemlighet för hela landet. Herr 4356 Den 18 Dctober. Heer Grefwe» och Sandt,Mor, skark en gjorde derefter prooosition vä denna med de förändringar Grefwe Os ia 6<ar6io föreslagit, hwilken beswaradcs med Ja blandadt med Nej. 6:te § bifölls med det af ConstitutionS»Ut» ffotttt gjorda tillägg. Friherre Oeclsrktröm, sacob, och Herr 8ilverstoips, krestric Samue!, fräga, de hur» den förra frägan wore afgjord? Propositio» nen hade med bäve Ja och Nej blifwit deswarad. Herr Silverstolpe utbad sig i antid» ning af Grefwe Os la 6»rcjis8 anmärkning fä erin» dra, att man wäl kunde weta att Konungen wore sjuk, men ej bestämdt ifrän hwilkcn tid sjukdomenbegynnelse borde räknas. Herr k 0tklisk, Orl Orsiria, trodde att bet ej warit Grefwe Os ls 6srclis3 mening att i ben f Z göra nägon ändring, utan att bgnS anmärk»
Under-ståthållaren tillkomme väl icke någon representationsskyldighet, men hans ställning såsom deltagande i styrelsen för hufvudstaden och dess välgörenhetsinrättningar hade till följd, att nödställda och behöfvande hos denne embetsman, mera än hos andra, sökte råd och hänvisning till hjelp och understöd, och i de många fall, då sådant ej kunde anvisas från det allmänna, vore från ställningen af chef nära oskiljaktigt att genom enskild mellankomst bereda den lindring och hjelp, som för tillfället vore af oundgängligt behof. Donne tjenstemans lönevilkor understege dock icke blott dem för åtskilliga bland stadens tjenstemän, hvilkas samhällsställning frikallade dem från åtskilliga utgifter, som för den förre vore oundvikliga, utan ock dem, som tillkomma magistratspersoner i vissa landsortsstäder; och hemställde Öfverstådiållare-embetet derföre, att den från Statsverket till Under-ståthållaren utgående aflöning måtte tillökas med 1,500 R:dr, och således, med inberäkning af bidraget från Stockholms stad, hans löne inkomster komma att sammanräknade utgöra 8,250 R:dr. Visserligen kan icke förnekas att vigten och mångfalden af de göromål, hvilka numera äro med Underståthållare-befattningen förenade, påkalla att innehafvaren af denna befattning åt densamma uteslutande egnar sin tid och omtanka, hvilket åter svårligen kan ega rum, derest han icke uppbär en aflöning, som är tillräcklig för hans utkomst i den samhällsställning embetet medför och gör andra inkomster umbärliga; dock som flera af de göromål, hvilka, enligt hvad i den nådiga framställningen omförmäles, blifvit bemälde embetsman på sednare tiden uppdragna, äro af en öfvervägande kommunal beskaffenhet och företrädesvis komma Stockholms stad tillgodo, har det synts Utskottet, som Statens medel icke borde tagas i anspråk till vedergällning för så beskaffade göromål; hemställande derföre Utskottet, att hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 8:o. Vidare har Kongl.
Om nu assigna(ioner skulle få ifrån desse DiscontContoir utgifvas, så och då de på sätt och vis kunna anses så' som ett Statens mynt, emedan de dragas af BancoDiscontens fördelningar på Banken, bör ock, i afseende å bestraffningen för deras förfalskning, någån uppmärksamhet ega rum. Vid det föreslagna sättet, att välja Discont-; [Revisorer, skulle jag vilia anmärka, att det synes något inveckladt. BancoFuIlmägtige skola lemna decharge åt Discont Directioneme, och Fullmägtige erhålla sjelve af andre en dylik decharge. JSfu kommer 1 härtill, att BiddarhusDirectionen har sig af Bidderskapet och Adeln uppdragit, att årligen utse Bevisorer för BancoDisconten i Stockholm. Jag skulle vid sådant förhållande tro, al*i Deri 16 September f. m. 3 3 ött RiddarhusDirectionen äfven kunde utse Revisorer i FilialDisconterne, och att hvarje af de öfrige RiksStånden på hittills brukligt sätt äfven förordnade sine Revisorer, hvarefter och då Riksens Ständers Revisorer sammankommo de äfvenväl efter slutad Revision kunde nedsända en af hvarje Stånd ibland sig, for att revidera FilialDi sconterue» Herr Rosenblad, Bernhart! Då ändamålet med allmänna lånebiiräden, så hinge sådana finnas, hör vara att underlätta den enskildes företag till egen och Statens förkofran, men icke att orsaka, den lånbehCfvande onödiga omvägar och kostnader; så kan jag ej annat än förena mig med de värde Ledamöter, som ansett de i 12 §. af förevarande Discont Reglemente stadgade formaliteter böra försvinna. Då afsigten med utgreningen at BaneoDisconten är att jemna och förkorta vägen för de lånbehöfvande, skulle deremot denna väg ganska mycket försvåras, i händelse» såsom sistnämnde §. innehåller, hvarje lånsökande nödgades hålla sig uteslutande till Disconten inom det drstrict, der hkn vöre boende, och icke finge i något fall anlita Stockholms