Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hvilken ville åtaga sig detta, för betydlig lön, än mindre för intet? a:o Hvilken transportkostnad för Låntagaren, att till upplagsmagazinet införa denna säd, för att sedan, vid uppsägning, eller anvisning, eller länetidens slut, köra den å nyo antingen annorstädes, kanske åt annat håll, eller ock hem, efter känbar afbränning, och särskild afgift för sädens behandling! och hvilken vara återfår han då ? icke sin egen goda, väl och lagom hardt torkade säd, utan en annans, som oaktadt mål och vigt, kan vara af vida sämre natur. Och med alla dessa besvärligheter, kostnader och vådor, skulle landt mannen vid Magasinet icke bekomma penningar, utan blott en attest, en panimeubel, hvarpå han genom Commissionairer, brefväxlingar och omgångar kan få ett lån, det han, med credit, fördelaktigare, och med mera bestämd tid, med mindre invecklade förhållanden, kunnat få i en Discont, utan att fastläsa sin vara , på ett sätt, som hindrade honom att be - 544 &en 6 Martil. gagna ögonblicket af en förmånlig, men lätt föränderlig conjunctur. Må detta vara nog sagdt om en låneinrättning, hvarom vore mycket mer, att siga; men till hvars åhörande Höglofl. Ridderskapet och Adeln saknar tid, och må händ# äfven tålamod. Må det i stället tillåtas mig, att af Herr Lagerbjelros premisser, draga en annan conclusiott, och åberopa dem till stöd för den af mig vördsamt föreslagna Magazinsinrättnirig i våra sädesrikare provincer. Herr Rosenblad, Bernhard: Realisationsplan. 1:0 Sverige# lagliga mynt blifver Riktdalit silfver, efter samma mynttot som Norrska, Danska och Hamburger Riksdalems; samt Riksdaler Baneot hvars förhållande till den förra stadgas efter närvarande medelcurs, såsom till t. För verkställigheten häraf och till rättesnöre vid alla liqvider utfärdas ett särskildt myntplacat. (Se Allegat N:o l.) 2:0
Mogna: beslutsamhet; kokta: sjukdom; stekta: lugn. #Kastrull.# Äta derur: dålig aptit och förstörda affärer. #Katt.# Bedrägeri inomhus eller i kärlek; ligger han och sofwer: half lycka i företag; slåß han eller är ond: stöld. #Kattost.# Goda affärer och gladt lif. #Kawaljer.# Förluster. #Kawalleri.# Skada. #Kedjor.# Bära: sorg och melankoli; kroßa dem: lycka. #Kettil.# Falska steg, som wäcka buller och skada. #Kinder.# Friska och blomstrande: godt förebud; bleka och magra: hastig motgång. #Klippa.# Är ni uppe på en: bered er då på lidanden; kan ni icke stiga ner, förlorar ni någon slägting eller wän. #Klistir.# Plötslig förskräckelse. #Klocka.# Obehag för den som hör den; wanära för den som ringer dermed. #Klockstapel.# Förebud till sorger. #Kloster.# Gästwänskap, lika farlig att bewisa som emottaga. #Kläda.# Penningar inom kort. #Kläder.# Smutsiga eller söndriga: förakt; snygga eller eleganta: föga nyttig aktning; af olika färger: bekymmer. #Kläda af sig.# Ett fruntimmer: oanständigt uppförande; kläda af sig i någons närwaro: hotande skandal; ensam och i sitt rum: afslöjade hemligheter. #Knappnål.# Små twister. #Knif.# Trolös maka. #Knut.# Bekymmer. #Knä.# Brutet: fattigdom; uttröttadt: sjukdom. Den som faller på knä får inom kort ruinerade affärer. #Ko.# Motgångar. #Koja.# Ädel blygsamhet. #Koffert.# Full: öfwerflöd; tom: fattigdom. #Koketteri.# Wara föremål för en ung qwinnas: beswärlig kärlek; är det en gammal kärring som koketterar, blir man olycklig i kärlek. #Kol.# Påtända: hemliga stämplingar; släckta: död. #Kolik.# Husliga sorger. #Koloqwint.#
Hvad är då naturligare, än att en dylik erinran måste hafva föresväfvat lagstiftaren, då han, sex år derefter, utfärdade en lag, huru religionsmål skulle behandlas. Af nyss anförda ordalydelse i stadgandet om forum för religionsmål, sådant det uti 1781 års Kongl. Kungörelse förefinnes, följer ock, att, ehuru Kongl. Förordningen angående fremmande trosbekännare och deras religionsöfning, den 23 Oktober 1860, uppöfver Kongl. Kungörelsen den 21 Januari 1781, — en omständighet som, märkeligt nog. undfallit Domkapitlets uppmärksamhet—den sålunda uttalade rättsgrundsatsen likväl qvarstår, att Hof-Rätterne före 1781 varit och fortfarande, intilldess berörda 1860 års nådiga Förordning trädde i verksamhet, voro fora för religionsprocesser, utan afseende på den tilltalades egenskap af prest eller lekman, och att ehuru, enligt Kongl. Förordningen angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den som tråder till eller utsprider villfarande låra, den 23 Oktober 1860, deruti 6 § stadgar, att »mål angående öfverträdelse af nämnde Förordning skola upptagas och »afdömas af allmän underrätt, hvars utslag underställes Hofrätts pröfning», religionsmålen i allmänhet icke vidare tillhöra Hofrätts omedelbara upptagande, desamma likväl, för så vidt den tilltalade är prestman, måste, enär 1 § af samma Kongl. Förordning i sista mom. innehåller: »Varder prest beträdd med utspridande af vilsefarande lärosats, derom är särskildt stadgadt»; fortfarande och intilldess något möjligen åsyftadt nytt stadgande i detta ämne tillkommer, höra under Ilofrätternas omedelbara upptagande.
1 borgerliga utskylder erläggas, pläga innefatta föreskrift om så väl ifrågavarande anmälan, som den för underlåtenhet deraf stadgade påföljd; hemställer Utskottet, att motionärens framställningar om nedsättning af vite och om föreskrifts meddelande rörande samma vites omförmälande i tillstånds-resolutionerne må lemnäs utan afseende; hvaremot och då, beträffande yrkandet om den uti förevarande § bestämda afgifis förhöj - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotlets Utlåtande, N:o 106. ning, samma afgift, som hvad Stockholms stad angår, på vederbörlig ansökning redan blifvit ökad till 6 rdr 32 sk. banko, i allmänhet befunnits otillräcklig, Utskottet föreslår, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit förnya sin vid sednaste riksdag framställda anhållan om samma afgifts förhöjning från 2 till 5 rdr banko för handtverks-föreningarne i städerna utom Stockholm. § 32 och 34. Förändring uti de stadganden, som dessa §§ innehålla, har blifvit påyrkad af Hr Bosccus, som, jemte framställning om nyttan af formliga arbets-kontrakter emellan mästare samt deras gesäller och iärlingar och om de olägenheter, som underlåtenhet att sådant kontrakt uppgöra, medförde, föreslagit: ”att vid gesälls, lärlings eller annan arbetares anställande å verkstad, kontrakt ovilkorligen skall på det i dessa §§ föreskrifna sätt uppsättas, inefattande, dä handtverks-arbetaren är till myndig ålder kommen, samt hvad angår gesäll, äfven om denne är omyndig, en ömsesidig uppsägningsrätt af fjorton dagar, i händelse arbets-kontraktet blifvit för längre tid än denna uppgjordt; samt att detta kontrakt skall af mästaren vid lämplig vites påföljd inom viss kort tid efter detsammas uppgörande, jemte arbetarens passhandling eller annat betyg hos stadens Polismyndighet uppvisas och påtecknas.”
Detta tillstyrkande hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bilällit, hvaremot Borgare-ståndet beslutat: att 390,000 R:dr anslås till uppförande af en ny byggnad för Teknologiska Institutet, saint 30,000 R:dr för Institutets aplering i den nya lokalen, att utgå i den ordning Utskottet föreslagit: att särskilt 60,000 R:dr anvisas till inköp al tomt för ändamålet, derest någon kronan tillhörig sådan af tjenlig be skaffenhet ej kan blifva tillgänglig samt alt köpeskillingen för del äldre huset må till Statsverket ingå. Bonde-ståndet har godkänt det förslag, som Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län uti sin, Utskottets Utlåtande N:o 122 bifogade reservation framställt, så lydande: 'att Bikets Ständer måtte bevilja "anslag för en gäng till nybyggnad R:mt R:dr 390,000: — "Institutets aplering i den nya lokalen „ 30,000: — "samt vilkorligt och för den händelse någon passande bygg nadsplats icke af kronan kan upplåtas, till inköp af "tomtplats „ 60,000 — hvarefter och sedan Teknologiska Institutets nuvarande lokal icke vidare för sagde ”ändamål erfordras, den genom Riksgälds-fulimäktiges försorg må för Statens räkning ”försäljas.”
Grete tillbad sömnen. Åh, att få krypa ned i en sval, mjuk säng och så sofva, sofva. Men hvad tänkte hon då på! H o n hade ju räkningen!! Hon flög upp som en pil och smällde Nyströms räknelära i bordet för att bli vaken. Åh, hvad hon hatade matematiken, ja, och räknelärarn med, därför att han var så mörk och så grof och så röd, därför att han var så nervös och retlig. Alltid skrattade han, när man sade något dumt, och då blef man naturligtvis ännu dummare och räddare. Så gjorde han alltid narr af ens svar, så att hela klassen brast ut i skratt, och det värsta var att man själf tvingades att skratta åt sin egen dumhet, just när man var så yr och konfys, att man inte visste, hvar ens eget hufvud satt en gång. Och när han såg på en sedan — då var det, som om han borrat sig in i ens innersta, räknat ut och vägt upp ens lilla förstånd i så och så många kilogram, hektogram och gram. Ja, nog hade då Grete förstått, att hennes lilla förstånd i matematik var vägdt ocb funnet för lätt, alldeles för lätt. Hon riktigt ryste, när hon slog upp räkneboken. » Om 17 väfvare på 10 dagar väfva 1190 m. tyg, hur mycket väfver hvar och en dagligen? » läste hon. Sjutton väfvare! Pennan gnisslade på papperet. Först en etta, rak som en löjtnant i sprättbågstil, och så en sjua, som graciöst böjde sitt hufvud och släpade efter sig en lång svans, alldeles som Mollys släp. Ja, Molly, j a! Henne hade hon nästan glömt! Hon var på bal! H o n var lycklig, hon! Och åter suckade Grete. Så skref hon under sjuttontalet tio med en liten fyllig nolla och så 1190 — mycket långsamt och mycket omsorgsfullt. Så började hon åter. » Om 17 väfvare på 10 dagar » Men hvad var det? Upp till henne stego toner, ömma, smekande, lockande. Det var Donauwellen, som spelades i våningen inunder. Hon lyssnade och lyssnade.
Det var en ung, högvext karl, hvars ansigte, drägt och hållning på ett i ögonen fallande sätt skiljde honom från de öfrige. Hans ansigte var fint tecknadt, men blekt, magert och prägladt af öfverdåd och tillgjord munterhet; hans hållning, ehuru i hvarje rörelse sjelfsvåldig och vräkig, förrådde icke desto mindre en man af uppfostran; hans drägt var en blandning af sjömannens och studentens: på hufvudet bar han en „sydvest“, kring halsen en vårdslöst knuten långhalsduk, och hans smärta lif var inknäppt i en gammal luggsliten sammetsrock af den vanliga studentfasonen. – Hör på, granne herre, – sade han i oförskämd ton, i det han lade sin hand på Vanloos skuldra, – hvem söker han här? Vanloo vände sig om mot talaren. Denne drog sig för hans kalla blick ett par steg tillbaka och lyfte något förlägen på sin „sydvest“, hvarvid han blottade en vacker panna och de rikaste mörka lockar. – Ursäkta, fortfor han i höfligare ton; – söker min herre vår kapten och redare, den utmärkt aktningsvärde herr Zacharias Jansen, så vill jag underrätta, att han helt nyss lemnade detta förträffliga fartyg och lät ro sig till Skeppsholmen. Men om ert ärende är sådant, att det kan anförtros åt en annan, så är jag hans högstbetrodde man och vill gerna stå er till tjenst ... Tyst, karlar, ropade han derefter till de grälande matroserna, idet han ur fickan framdrog en flöjt och slog den värste skrikaren i hufvudet med densamma, – tyst, fördömda pack, då andre löjtnanten talar! – Ni är således andre löjtnant på detta fartyg? – Javist. – Ni är Svensk till börden? – Det vete fan; jag är kosmopolit. – Ert fartyg är ovanligt starkt beväradt ... – Ja, som ni ser. Man får vara beredd på allt, då man, såsom vi, göra resor i farliga farvatten. Vi ämna oss härifrån till Holland, men sedan derifrån till Ostindien, der det är bättre förråd på sjöröfvare, än här på hafsmåsar.
Men tillbaka till det mera enskilda personliga lifvet! Hur skall jag handla för att möjligen kunna » etisera » nervmänniskan hos mig själf och bidraga därtill hos andra? Den lekamliga och andliga diet, som därvid måste iakttagas, faller både inom medicinens, etikens och religionens område. Här äro så oändligt skiftande individuella drag och så många olika synpunkter att iakttaga, att ingen enskilds inskränkta erfarenhet räcker till. Bäst skulle en skicklig, sedlig och religiös läkare kunna behandla saken. Men saken står nog så, att individen ofta, under klokt beaktande af läkares och andras råd, endast genom egen erfarenhet kan finna de yttre hjälpmedel, som slå igenom för hans egen del. Läkarevetenskapen famlar ännu allt för mycket i mörker på detta område, och läkaren har ej alltid tillfälle att studera och behandla fallen nog individuellt. I alla händelser räcka yttre åtgärder icke till. Jag skulle vilja säga, att man härvidlag framför allt behöfver tro, hopp och kärlek. Det är icke blott af teologisk förkärlek för denna sköna triad, jag nämner dessa ord. Kan man inplanta i en människa tro endast och allenast därpå, att hon kan bli frisk, så är därmed oerhördt mycket vunnet, såsom läkaren mycket väl vet. Det gäller nu både fysiskt och etiskt. Kan man få fram hos en sedligt fallen människa tro * på, att hon kan bli räddad ur förfall, så är därmed upprättelsens första möjlighet gifven. Våra farligaste fiender äro därför sådana naturalister, som predika for oss, att utvecklingen är mekanisk och på förhand determinerad, att det enligt erfarenhet af fakta icke kan bli bra, då det nu en gång är så, framför allt, att mitt moraliska lif icke kan ändras. Predikan för en drinkare eller annars utsväfvande människa, att saken ej kan bli annorlunda än den är, är den rena dödsdomen för honom, ifall han tror det som predikas. Kommer nu därtill den hjärtlöshet, hvarmed man ofta betraktar den fallne eller den sjuke såsom egentligen icke värd att man tar hänsyn till honom, då han ju icke kan på något lyckligt sätt deltaga i » kampen för tillvaron » — så blir det tungt för de eländige att lefva. Ty hvad naturalisten säger, tycks den sjukes egen natur och hans egen erfarenhet säga. Man behöfver sannerligen ej inskärpa hos den, som har förstördt nervlif, att han är ohjälplig. Han tror det nog ändå.
Kungsöhrs norra kungsladugård, om upplåtande af en jordrymd vid 31 Kungörelser, allmänna, om förändrade bestämmelser i afseende på uppläsande i kyrkorna af — i A. 69 Bg. \ 14 Bd. 51 Kurhusafgift, om fortfarande 26 Kurhusinrättning, om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den å Kungsholmen eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. PresteStåndet. BorgareStåndet. O 5- — po V? 3 ta K. *3 V? ° cd J£. r5 r n cu ss *-• a> B 3 09 3 3* Cfq 3 Zu CD CD ” ce 3 CD —. • crq v> C N: o N:o N:o Sid. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. N:o 8 upplåtna egendom åt statens oell länets 118 4 1 157 — b. 10 Okt. a. 10 Okt b. 14 Okt. b. 14 Okt. 145 21 Kurhusväsendet, om ordnandet af, se Lazarettsoch kurhusvä- sendet. Kyrkobyggnad, angående förändring i grunderna för deltagande i, se Byggninga-Balken. Kyrkobyggnad, om användande af prestbols skog till, se Prestbol. Kyrkohemmanen, oin försäljning | Bg. 266 \ i Bd. 364 ) till skatte af de Halländska . 100 4 1 122 — b. 8 Juli b. 8 Juli b. 8 Juli b. 8 Juli 106 21 Kyrkoherdnrnes embetsbref, angå- ende fortskaflning af, se Klockare. Kyrkoherdeboställe, angående församlings byggnadsskyldighet vid, se Byggninga-Balken. « angående underhållet af de laga husen, se Byggninga-Balken. Kyrkolagen, om ändring af 3 kap. 2 oell 3 §, i fråga om tiden och sättet för barndop H.
Banken att upptaga lån lill förstärkande af fonden för Handels-Disconten och belåningen af publika papper; och N;o 80, i anledning af Herr von Tro Is motion, angående afgifvande af specificeradt förslag å de papper," hvilka, enligt Rikets Ständers beslut, komma att i Banken belånas. S. D. Å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets förslag N;o 1^2, till jemkning i Riks-Ståndens beslut angående skjutsväsendet och Forvagns-inrättningar; Ståndet antog icke den lill Ståndet gjorda inbjudning att-biträda Höglo!]. Ridderskapets och Adelns beslut, om rättighet för Diligencen, alt öfvertaga en viss del af gästgifveriskiutsningen. I öfrigt lät Ståndet bero vid Utlåtandet Nio och remittera de Ståndet lill dess enskilda Besvärs-Utskott, att upprätta förslag till underdåniga besvär af Ståndet i detta vigtiga ämne, hvaraf slutliga pröfnilige n Kongl. Majit tillkommer; hvarjemte Ståndet inbjöd Vallöf!, BorgareStåndet, som bifallit Betänkandet Nio 134* att jemväl härutinnan lill Kongl. Majit ingå med enskilda underdåniga besvär. S. D. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskbttets förslag Nio Fröt.
Enär Stats-Utskottet uti sitt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelser, angående granskningen af Statsverkets förvaltning, afgifvit yttrande öfver de af Revisorerne i detta ämne gjorda framställningar, anser sig Utskottet här endast böra anmäla, att det ifrågavarande årliga bidraget från Statsverket till Riksgälds-kontorets utgifter blifvit å nedanstående tider till sistnämnda Verk inbetaldt, nemligen: i December 1860 för år 1858 med R:dr 966,200: — och under år 1861 för åren 1859 och 1860 med tillhopa » 1.932,400: — R:dr 2,898,600: — Dessutom har det vid sistförflutna riksdag för innevarande statsreglerings-period anvisade, lika beskaffade bidrag, utgörande för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 R:mt 2,059,790 R:dr, blifvit för år 1861 i November och December månader samma år, samt för år 1862 under Oktober, November och December månader detta år till Riksgälds-kontoret till fullo liqvideradt. 2:o. Angående anskaffningen af del till bestridande af kostnaderna för Statens jernvffgsbyggnader erforderliga lån. (1860 års Rev:s ber. sidd. 53 — 62. Fullm.-s utlåtande sidd. 9—18.) I afseende på den af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag beslutade upplåning af de till Statens jernvägsbyggnader anslagna medel, hafva Revi - Slals-Ulskotlcls Ullålande N:o 22. 3 sorerne uti 1860 års revisionsberättelse icke blott lemnat en noggrann redogörelse för lånefrågans behandling, utan ock derom uttalat sin egen åsigt.
Det är gifvet, att om vcxelköp skulle ske på andra börser än Stockholms, så mäste denna handel anförtros ät ett ombud, oell det torde blifva svårt att finna personer, hvilka förenade nog skicklighet med öfriga nödvändiga garantier, för att kunna uppdragas så grannlaga och vigtiga affärer, ty äfven om principalerna kunde gifva åtskilliga bestämda föreskrifter, så mäste det alltid komma alt återstå en stor latitud för det enskilda omdömet och afgörande!, hvilket det i min tanke är ytterst betänkligt att ytterligare öfverlåta åt andra, än de här föreslagne deputerade. Uti 2 § förekommer vidare en stroph, som förefaller mig nog otydlig. Der står nemi.: att ”Baneofullm. bemyndigas alt på tjenligaste vis disponera den fond, som genom föregånget vcxelköp eller annat aftal finnes hos Hankens hus i Hamburg för Bankens räkning stående, antingen medelst afgifvande af vexlar eller indragning af silfver in natura”. De orden: ”eller annat aftal” måste förmodligen hafva afseende åp särskilda contracter, eller andra köpslut; men alltid måste det vara meningen, när det talas om en fond, sorn skulle finnas stående, att bestämmelsen har afseende på en verklig klingande valuta i Hamburg. Jag frågar dä, om del icke vid många tillfällen, när en sådan valuta fattas, likafullt skulle vara lämpligt att kunna draga vexlar på Hamburg. När Bancofullm. enligt nu gällande reglemente redan äga rätt och pligt, att när så nödigt pröfvas bereda sig creditiv i Hamburg, så tyckes mig vara klart, att man på denna fond lika så väl sorn pä den klingande valuta, som der kan finnas deponerad bör få draga vexlar, och icke inskränka ereditivets bruk endast till ali anskaffa silfver oell sedan draga det bit med möda, tidsutdrägt och omkostnader. Jag skulle derföre tro, alt, i st. f. den inskränkta bestämmelsen om en bestämd stående fond, borde man gifva en mera generel, att vexlar finge dragas på all ägande eller betingad tillgång i Hamburg.
Backstufvu-sitlare åge sällan ett lefvande kreatur, om ic' ke en gris, och bela afkastningen af deras egna jordbruk är några tutt' lior potäter, skördade i den sandiga mark, der de fått uppsätta sina n^ sten. ”På detta sätt bär folkmängden stigit och stiger årligen, men 1 samma förhållande och i ett vida högre, stiger äfven armodet, och Ta' bell-verket förvandlas efter band till en Fattiglisla.”' Men icke må det*3 beklagliga förhållande mycket tillskrifvas författningarne om jordas^' ten och besutenhet. De ntkommo 1827 och hafva icke kunnat verka p^ ett tillstånd, som är långt äldre: De angå oek blott den sjelf-ägancfe jo t' den, hvars innehafvare af allmogen befinna sig, sorn man nedanför* skall söka visa, i tämmelig! välstånd. Den theoreliske Stats-Oeconome1* må emedlertid beprisa folkökningen huru myaeket som helst: det dock förlåtas den practiske, om lian, med hoppet alt krig och farsot^* uteblifva, förenar en viss fruktan, då lian-, örn än för närvarande bio1* i perspectiv, ser en öfverbefolkning som, arbets-och näringslös, i korrt' mande sekler står färdig till folkvandringar och emigrationer. Man skall, som nyss nämndes, söka visa alt den jordägande allm0' gen är tamm ellgen behållen. År iS3o innehade, såsom Taxeringsfängderne upplysa, Länets Ri^' dårskap och Adel ett jordvärde uppskaltadt till 2,4i7>7io K:dr, sorn, ert' ligt samma års Intecknings-protoeoller, var behäftad! med skuld 0* 1,102,786 R:dr eller 45f procent af värdet.
Omförmälde förslag, tillika med hvad vid föredragning till remiss af Prosten Meleus motion är vordet inom Högvördiga Preste-Ståndet yttradt, har Lag-Utskottet i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet tagit i öfvervägande; och få Utskotten utlåtande deröfver nu afgifva. I äldre tider var den s. k. Pastoral-examen icke från Prest-examen skild och kunde icke vara det, enär inga extra ordinarie prestmän funnos, utan den, sorn anmälde sig lill inträde i prestembetet, efter regeln redan var kallad eller sökande till pastorat. Af denna anledning omtalar sjelfva 1686 års Kyrko-ordning ännu blott en enda presterlig examen. Men den under tiden inom vår kyrka uppkomna seden, att meddela sacros ordines åt dem, hvilka ännu icke till någon bestämd presterlig befattning blifvit kallade, utan som, blott skulle tjenstgöru till äldre prestmäns biträde och under dessas ledning, visade snart behofvet att, innan kyrkoherde-embetet åt någon anförtroddes, med honom anställa en särskild pröfning, för att utröna, huruvida han till bestridande af en så ansvarsfull befattning egde erforderlig duglighet. Det var år 1693 som denna pröfning genom lag påbjöds; men pröfningen tänktes icke då såsom en bestämd fixerad examen, hvilken en gång för alla kunde och skulle genomgås, utan fastmera ansågs densamma stå med sjelfva kallelsen till Kyrkoherde-embetet i ett så nära sammanhang, att den allenast, när ett sådant embete skulle återbesättas, företogs med dem, som dertill voro i fråga, och kunde således med en och samma person flera gånger blifva företagen. Så småningom kommo emedlertid de 4 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, iV.-o 36. förnyade pröfningarne att anses öfverflödiga, och de reducerades sålunda lill en enda pastoralexamen, hvilken af hvarje prest, som uppnått laga ålder, när som heldst kunde få absolveras.