Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma år inflyttade Handarbetets vänner i sin första lokal, ett litet rum innanför ett vid Drottninggatan beläget växelkontor. Dess enda tillgång, om man får nämna den så, var en beställning på en flossamatta för 100 kronor samt stj^relsens garanti för tre månaders hyra. Ej mycket i sanning och mer än modigt a t t börja med så litet! Man jämföre det lilla rummet och den anspråkslösa beställningen med föreningens nuvarande stora lokaler, dess lager värdt mellan 60- och 70,000 kronor samt de arbetslöner, uppgående till 20 å 30,000 kronor, som föreningen årligen utbetalar till för den arbetande kvinnor af nästan alla samhällsklasser! Eöreningen utvecklade sig hastigt, och redan under sitt tredje verksamhetsår ägde den en samling af 500 modeller och mönster, i c k e tagna ur utländska mönsterböcker, utan hemgjorda, om jag får begagna ett sådant uttryck. Detta öfverraskande goda resultat får till stor del tillskrifvas den omständigheten a t t föreningen till medarbcterska, styrelseledamot och vän hade den intelligenta och skickliga konstnärinnan fru H a n n a W i n g e. Det var nämligen hon som under den första tiden utarbetade flertalet af dess modeller och mönster. Under årens lopp har nu i Stockholm uppstått en stab konstnärligt utbildade skickliga mönsterriterskor, till största delen utgångna från Tekniska skolan. I detta sammanhang bör nämnas, a t t Handarbetets vänner alltid låtit sig angeläget vara a t t på detta område begagna och uppfostra goda i n h e m s k a krafter. Andvändningen af utländska mönster och modeller, där inländska med lika stor eller rättare större fördel kunna begagnas, förekommer tyvärr i många fall i vårt land och torde ha sin grund dels i missriktad sparsamhet och dels i misstroende till den egna kraften. En förändring till det bättre härutinnan skönjes likväl, sedan konstnärerna börjat ägna konstindustrien uppmärksamhet och intresse. Eedan i början af sin verksamhet omfattades Handarbetets vänner med synnerlig välvilja af Hushållningssällskapen, af hvilka den uppburit i anslag 18,200 kronor. Af staten erhåller föreningen ett årsunderstöd af 1,200 kronor. Under åtskilliga år åtnjöt den förmånen af en fribiljett på Statens järnvägar.
Per, men nu var det han som kände sig stämd till vänlighet, sedan han blifvit qvitt sina misstankar. Han betraktade den äldste af pojkarne. ”Ih kors,” sade han, ”när man riktit ser efter, så är han lik sin far, – undras om han ska bli en likadan tase som han.”243 I går kom Samsioe in på kontoret. H. ”Efter jag alltid haft en smula klockarekärlek till fru B. vill jag bara gå in och visa detta bref som jag ämnar afsända. Det är ett bevis på hur jag är ansedd å andra orter.” Brefvet var till justitierådet Östergren och innehöll tacksägelser för all mot Samsioe visad vänlighet. J. återlemnande brefvet. ”Det var ju storartadt.” H. ”Skulle tro det. Och nu skall jag visa några versar, som jag skref der uppe i Stockholm vid en goodtemplarfest.” Han tog fram ett tryckt papper och läste med falsk patos och skorrande röst ett ganska bra skrifvet poem emot ”dryckenskapens månghöfdade hydra.” H. ”Hvad tycks är det inte bra kanske? Nästan mer än man kan begära af en sådan der halfbildad .” J. skrattade. ”Säg heleller finbildad, ty det är det ni menar.” H. med sin grinmin. ”Ja, eller också det. Nå, hvad sägs om versarne?” ”Versarne äro bra, de skulle bara varit ärligt menade, så hade de varit utmärkta. Han gaf till ett hånskratt och fördrog sitt ansigte till de gemenaste grimaser. ”Det blir en annan sak, det hör icke dit,” sade han och betraktade mig med sin illpariga min. Jag kunde icke låta bli att betrakta hans händer. Förr hade de varit uppsvullna och plussiga af dryckenskap, nu voro de magra, skinnet var för stort till dem och satt rynkigt. ”För mig är den inre öfvertygelsen hufvudsaken,” sade jag öfvervinnande min instinktlika fruktan för denna ormlika menniska, ”jag bryr mig icke om fagert snack, sanningen är det enda som för mig gifver orden värde.”
Utom storm och häftiga vindkast finner jag sannerligen intet lämpeligare 6ätt till skogarnes totala förstöring i landet än Statsoch EconomiUtskotten6 Betänkande; hvarföre jag förenar'mig om antagandet af de puncter* som i den vid Betänkandet fogade reservationen hemställes till Ridderskapet och Adelns gillande, och hvarom jag anhåller, att Herr Grefven och Landtmarskalken täcktes göra proposition. Den i4 December 4 89 Bilagor till PJeni-Protocollet för elen 14 December. Sedan Eidderskapet och Adeln, i Plenum den 16 sistledne November beslutit, att RiddarhusSecreteraren hädanefter icke finge, jemte denna befattning, tillika innehafva tjenst i Staten, har Herr Roos, Jonas Emanuel, samma dag hemställt, om icke Ridderskapet och Adeln skulle anse nödigt, att en lämpelig löneför* höjning blefve för den blifvande RiddarhusSecreteraren anslagen, för att såmedelst bereda de förmåner, hvarförutan skicklige sökander till samma tjenst icke torde kunna förväntas, Bärnt aflägsna behofvet för denna Tjensteman, att någon annan befattning för framtiden åstunda; och har Eidderskapet och Adeln genom ProtocollsUtdrag den 19 i nämnde månad behagat denna motion till RiddarhusUtskottets utlåtande remittera.
Meningen borde förmodligen ha haft ungefär följande utseende. Efter någon ... mening, at prsejudicatet, at ... innehåll, vore vådligt, gillade etc. — 662 Den 21 Juni 1815 tänkande öfver detta ämne, som vid Riksdagen 1809 och 1810, på trycket utgafs, upskjutande tils vidare all öfverläggning rörande detta ämne. Herr Borgmästaren Vilberg anmälde sin önskan at Utskottet, enl. Grund lagens tillåtelse måtte inbegära de ministeriella protocoll, som rörde Beslutet at deltaga i kriget mot Napoleon, samt den franska Chargé d 'affaires afvisning ifrån Sverige: om antagandet af tractaten med England 1813, i anledning af hvilken Arméen skulle gå öfver til Tyskland: om utnämnandet af en Beskickning til Spanien, och dess appointement. Då hela Utskottet häri instämde, åtog sig Herr Baron och Ordföranden at dessa Protocoll ifrån Konungens HofCantzler infordra.1 Utskottet åtskiljdes. in fidem G A Silverstolpe 1 Ordföranden har dröjt med åtgärd med anledning härav till den 27 juni: se utskottets protokoll sistnämnda dag, nedan sid. 663. Justerat Rudolf Cederström. Plenum den 27 Iunii Då alla utskottets Ledamöter voro närvarande utom Herr Bothoff, Herr D :r Wijkman, samt Riksdagsmännerne Ericson och Anders Danielson. Iusterades Protocollerne för den 20 och 21 sistl. Friherre Cederström, Jacob, anhöll at til de Protocoll i ministeriella ärender han funnit redan vara af Utskottet inbegärda, få tillägga det som angeck Pariserfreden och Guadeloupes afträdande; hvilket efter derom gjord proposition, af Utskottet bifölls.1 Frih. Cederström2 anmälte derefter, at sedan han erfarit at det på bordet ifrån förra Riksdagar hvilande förslaget til ändring i 38. §.
Han får hvarken se ruinhögar eller brandtomter, han finner endast en herregård, omgifven af gröna träd och röda lador. Han får endast se vida fält och ängar, där plogen går fram år efter år, utan att hindras af grundmurar eller stensatta gårdar. Man kan ju tänka sig, att han allra först skulle gå ned till älfstranden. Han skulle nog ej vänta, att där finna några af de stora skepp, som foro till Östersjöhamnarna och det fjärran Spanien. Men han skulle hoppas att få se något spår af de gamla skeppsvarfven, af de stora båthusen och bryggorna. Han tänker, att han skall finna någon af de stora ugnarna, där man brände salt, han vill se den nötta stenläggningen på den gatan, som förde till hamnen. Han frågar efter tyskbryggan och svenskbryggan, han vill se gråterskornas brygga, där Kungahällas kvinnor sade farväl till sina män och söner, då dessa drogo bort på långtur. Men då han kommer ned till älfstranden, får han ej se annat än den böljande vassen. Han får se en gropig körväg, som leder ned till färjestaden, han får se några rankiga roddbåtar och en liten platt färja, som för en bondvagn öfver till Hisingen. Men inga stora fartyg komma sakta uppför älfven, han får ej ens se några mörka skeppsskrof ligga och förmultna på älfbottnen. Då han ej finner något märkligt nere vid hamnen, söker han kanske reda på den ryktbara Klosterkullen. Han kunde vilja se spår af de skanspålar och vallar, som omgåfvo den förr i världen. Han kunde vilja se det höga kastellet och de långa klosterbyggnaderna. Han skulle säga sig, att det åtminstone borde finnas några spillror kvar af den härliga Korskyrkan, där det undergörande korset, som var hemfördt från Jerusalem, förvarades. Han tänker på den massa af minnesmärken, som täcka de heliga kullar, hvilka höja sig öfver andra forntidens städer, och hans hjärta börjar klappa af glad förväntan. Men då han kommer till den gamla kullen, som reser sig öfver åkrarna, finner han där ingenting annat än några susande träd. Han skall ej finna murar och torn eller gaflar, genomsprängda af spetsbågsfönster.
Jag tror deremot fullt och läst, att representationen, allt ifrån den tid då denna fråga väcktes, hyst samma förtroende till regeringens sätt att handlägga den, hvilket i dag genom Stats-Ministerns för utrikes ärenderna yttrande blifvit bekräftadt, och vid sådant förhållande anser jag några exklamationer om nödvändigheten af fredens bibehållande icke vara på sin plats. Det är för hvar och en uppenbart, att freden är för vårt land behöflig, isynnerhet under närv:de förhållanden; men om man till regeringen hyser det förtroende, hvilket jag för min del gör, att den icke utan nödvändighetens kraf ingår på motsatta sidans hårda vilkor, så äro alla admonitioner i detta afseende från Ständernas sida fullkomligt obehöfliga. Den 2 Maj f. m. Under sådana omständigheter skulle det af Utsk:t gjorda förslag och det af Frih. Tersmeden nu framställda lika väl kunna antagas, det ena som det andra, helst jag, fastän jag i öfrigt gillar mycket af hvad Hr Brakel yttrat, dock icke kan med honom instämma deri, att hvad Frih. Tersmeden yttrat ang:de freden, skulle helt och hållet tillintetgöra den öfriga delen af hans yttrande. För min del skulle jag önska, att Frih. Tersmedens förslag blefve bifallet, såsom varande ett värdigt uttryck af representationens mening. Jag har icke heller något synnerligt att anmärka mot de slut, till hvilket Utsk:t kommit, men jag måste, såsom medlem af representationen, fästa mig vid en punkt i motiveringen, och, med afseende på denna, tillåter jag mig att vara af olika mening med H. Exc. Hr Frih. Manderström. Utsk:t säger, att »i hvilket fall som helst anser Utsk:t att såväl frågan om, som sättet hvarpå Sverige lämpligast må ingripa i främmande länders angelägenheter, är och bör vara öfverlemnad åt regeringen, som ensam har tillgång til! de för vidtagande af åtgärder i detta hänseende erforderliga upplysningar. En talare har äfven sagt, att man icke i grundlagen kan finna någon rättighet för representationen att uttala sin mening i dylika fall. Denna rätt är dock åt representationen bevarad i grundlagen, och H. Exc. Hr Frih.
M. ansåg en slik utsträckning äfven till dessa numer ■vara af rättvisa och behof påkallad, E. K. M. i Nåder föreslagit, att, då för dessa numer, 1813 till antalet, erfordrades, efter 7 R.dr per numer, ett belopp al 12,691 R:dr, eller tillsammans med ofvanuppgifne 173,978 R:Jr, en summa af 186,669 R:dr, Rikets Ständer måtte anslå skillnaden emellan denna summa och de redan beviljade 176,000 R:dr, utgörande 10,669 R:dr B:co, att på enahanda sätt utgå; hvarjemte E. K. M. i Nåder meddelat, att E. K. M. har för afsigt att bifalla Rikets Ständers underdåniga förslag, i fråga om möLes-passevolance-afgiftens upphörande, så snart E. K. M. fått inhemta, att Rikets Ständer, till uppfyllande af E. K. M:s Nådiga önskan, anvisat den, såsom vederlag för mötes-passevolancen, rätteligen erforderliga summa, samt att E. K. M. emedlertid, under den 15 sistlidne Februari, förklarat, att uppbörden af 1841 års mötes-passevolance-afgift af rustoch rotehållare, skall tills vidare och intilldess annorlunda kan varda i Nåder förordnadt, genast inställas.
— N:o r35. i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 3o. XX, B. 71. A. na, 75g. XXL A. 80. XXV. U. [88, 246. A. 3o2. U. 479. XXVI. A. 20. E. 62. — N:o 136. i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 58. XX B. 7r. A. 112. XXI. E. 82. — N:o 137. i anledning af väckt motion, att den sedan år i682 inom Helsingland och Gestrikland uppodlade jord icke må med rotering besväras, m. m, XX, B. 71. A. 112. —- N:o 138. i anledning af återremiss å Utskottens betänkande N:o 14, angående åtskilliga, ön S:t Barthelemy rörande, förhållanden. XX. B. 71. A. 112. — N:o 13g. i anledning af väckt motion, rörande landets uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter, m. m. XX. B. 71. A. 112. — Ar:o 140. i anledning af väckt fråga om klockarehelgonskyldens i Skåne användande till folkskolor. XX. B. 71. A. 113. ■— N:o 14r• i anledning af väckt fråga om reglering af sjön Wenerns vattenhöjd. XX. B. 71. A. n3. — N:o 142. i anledning af väckt motion angående remonteringen vid Lifregementets Dragoncoips, m. m. XX. B. 71. A. 113. 39 ( 3o6 ) Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens Me morialer, Betänkanden och Utlåtanden: •— N:o i45. i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 90. XXI. B. 98. XXIII.
I anledning häraf har Kongl. Krigs-Kollegium uti den underdåniga förklaringen anfört, hurusom möjligheten att vid bokslutets uppgörande skilja mellan utgifter för olika år vöre helt och hållet beroende på naturen af de olika anslagen samt, inom ett visst anslag, på deraf bestridda utgifters beskaffenhet, och gtt sålunda väsendlliga svårigheter att särskilja det ena årets kostnad från det andras uppstode vid dispositionen och redovisningen för anslag, afsedda att utgå på terminer, hvilkas gränser icke vore desamma, som kalender-årets, hvartill komme, alt, i händelse utgifterna skulle för före gående och löpande år åtskiljas, hvarje underordnad utgifts-titel för arméens materiel måste med ökad vidlyftighet ä de militära afdelningarnes konli i hufvudboken intagas; hemställande alltså Kongl. Kollegium, att den förändring i hittills följda former, som kunde pröfvas ändamålsenlig, linge blifva beroende af del nja formulär till hufvudbok, som Kollegium hade alt, elter Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, i underdånighet afvakta. 3'led afseende å hvad den underdåniga förklaringen sålunda innehåller anser Utskottet sig böra tillstyrka att förevarande anmärkning icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer för närvarande föranleda. § 25. (Rey.-ber. pag. 87. Förkl. pag. 278.) Revisorerne hafva fästat Rikets Sländers uppmärksamhet derå, att till bestridande af Kongl. Krigs-Kollegii aflöning under revisions-åren, likasom föregående år, förutom det ä 4.de hufvudtileln uppförda anslag anvisats betydliga bidrag från åtskilliga under Kollegii förvaltning ställda fonder och kassor; och då Revisorerne funnit det högst olämpligt, att berörde kassor och fonder, såsom inrättade till helt andra föremål än KrigsKollegii aflöning, likväl fortfarande för hvarje år logos i anspråk för ifrågavarande utgifter, hvilka, i förhållande till kassornas inkomster, uppginge till ganska betydliga belopp, hafva Revisorerne hemställt, alt rättelse härutinnan borde åvägabringas, helst derBih. till R. St.
Andra åter hafva dels yrkat, att, till förekommande af den osäkerhet som förmentes uppstå af Utskottets i irsta punkten gjorda förslag, det derjemte måtte stadgas såsom en ovilkorlig skyldighet att i köpea(handlingar alltid intaga en uppgift på de undantag, som egendomen vidlåda, således icke blott i första salubrefvet, utan i alla möjligen derpåföljande, vid äfventyr för säljaren, att han eljest ansvarade köparen för den opåräknade utgift denne komme att vidkännas, eller ock att köpet ginge åter, äfvensom att, vid hvarje köp, skriftligt bevis borde meddelas undantagsegaren 'derom, att hans rätt blifvit i köpeafharidlingen bevarad, dels ock förment det vara bättre alt ej meddela något nytt stadgande, än att antaga det ifrågavarande, emedan nu åtminstone den tolkning i allmänhet rådde, att ingen kunde öfverlåta eller sälja ett hemman med bättre rätt än han detsamma innehar, och detta någorlunda, betryggade undantagshafvare!!, hvaremot en af okunnighet eller enfaldighet tillkommen försummelse, att införa undantagsvilkoren i öfverlåtelse-handlingen, beröfvade ålderstigne undantagshjon det enda stöd de vid hemmanets upplåtelse oftast lill nära slägtingar och på god tro beräknat för sina gamla dagar. Vid närmare öfvervägande af delta ämne har Utskottet funnit sig böra frånträda den i Betänkandet yttrade mening, att undantags-contract icke skulle behöfva intecknas, för att vara med säkerhet gällande. Det måste utgöra ett högre åliggande för Lagstiftaren att bereda en utväg till erhållande af full säkerhet och trygghet, när man vårdar sin rätt, än att, med uppoffring af denna säkerhet, söka minska deras äfventyr, hvilka försumma sina rättigheters bevakande, vare sig af sorglöshet eller oförmåga, i hvilken senare händelse Lagen anvisar flera sätt att begagna andras hjelp. Men någon ömsesidig verklig säkerhet för fastighetsegare, samt dem, sorn ega intecknade fordringar, och undantagshafvare, är, efter hvad Utskottet nedan i förra Betänkandet medgifvit, icke beredd genom stadgandet i lista punkten af Utskottats Lagförslag.
Då Utskottet skrifvit såsom Utskott och icke i Kongl. Maj:ts namn, har Utskottet äfven trott sig böra, då fråga varit om Konungen, begagna uttrycket Kongl. Majit, och, som Utskottet icke kan inse, att genom detta någon olägenhet eller någon större möda möjligen kan förorsakas vederbörande vid Författningens utfärdande, enär edensamma i alla fall måste omskrifvas, för att af Kongl. Maj:t tmderskrifvas och! derefter tryckas, har Utskottet för dess del icke ansett ifrågavarande af Herr Friherre Cederström framställde anmärkningar böra föranleda någon ändring 4 redaelionen af Utskottets Förslag. fiih, till H. S. Prat. 1S34 5 Sami. i:sta Afd. -n. i5;de Häftet, a. Bev-illnhigs Utskottets Utlåtande N.-o 35- Herr Friherre Ehrenborgh, sorn ansett ingenting skadligare än täta ombyten af Författningar, har, vid undersökning af den anledning Utskottet haft att ändra dea nu gällande C ha r t ae-Sigi 1 luiceFö r or.d ni 11 gen, funnit, att Utskottet blott hållit sig till små och partiela förändringar, sorn snarare minska än öka inkomsten, och på grund deraf trottdet hästa hafva varit, om Utskottet lena not Förfatlnjngen oförändrad; hvarjemte Friherren föreslagit att nedsätta de högre chartte-valeurerne, men utvidga de lägre, samt att i stället belägga alla transactioner med charla.
Jag kan sannerligen icke för mig göra begripligt, hvarföre nödvändigheten oafvisligen skulle bjuda att vi nu skola kathegoriskt afgöra denna punkt. När R. o. Ad., vid föredragningen af den 11:te punkten, har förklarat sig icke kunna bevilja de af StatsUtsk. tillstyrkta anslagssummor till bangården i Stockholm, måtte väl deraf följa, att saken i praktiskt hänseende helt och hållet förfallit. När nu i denna punkt endast är fråga derom, huruvida det kan vara nyttigt att anlägga tvenne serskilda bangårdar eller en enda större, gemensam bangård, hvartill tjenar det då att svara ja eller nej till denna fråga, då man ej gifvit några penningar till bangårdar och de således icke under denna statsreglerings-period komma att anläggas? Då man fattat ett beslut af sådan beskaffenhet, att detsamma inverkar på en annan fråga, brukar man, vid behandlingen af den sednare frågan, vanligen förklara, att densamma, just till följd af det föregående beslutet, förfallit, så att en pröfning deraf är öfverflödig. Här är förhållandet just sådant. Hvarföre skall man här inlåta sig i ett förklarande, huruvida en eller flere bangårdar skola finnas i Stockholm, när flere år komma att förflyta innan det kan blifva fråga om att anslå medel till anläggning af någon bangård härstädes? Det torde väl vara skäl att upskjuta pröfningen ang:de bangårdarnas läge till den dagen då det blifver fråga om deras anläggning. Jag förblifver således vid min mening, att R. o. Ad. bör förklara, det, till följd af R. o. Ad:s beslut vid 11 :te punkten, något yttrande i anledning af denna punkt ej erfordras, hvarföre ock densamma lägges till handlingarne. Prih. Sprengtporten: Lika med en värd talare å motsatta sidan erkänner jag visserligen, att om R. St:r skulle afslå frågan om en stambana från Stockholm, så hade R. o. Ad:s beslut icke någon betydelse i konstitutionell mening, men för den händelse att R.
K om m erse-Kollegium ställda fonders och medels förvaltning åren 184* och 1842, anbefallt Kollegium, att, i anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer uti samma Berättelse anmärkt , med underdånigt yttrande till Eders Kongl. Maj:t inkomma. Sedan Kollegium ansett sig böra lemna Herr f. d. Stals-Rådet, Riddaren och Kommendören af Eders Kongl. Maj:ts Orden , G. Poppius, som af Eders Kongl. Maj:t fått sig i nåder uppdragen verkställigheten af de, i afseende på införandet här i Riket af en förbättrad fårafvel celi ullkultur, af Eders Kongl. Maj:t anbefallde anstalter, del af förenämnde Berättelse, i hvad densamma omfattar ämnen, som kunna anses äga gemenskap med förberörde uppdrag, får Kollegium i underdånighet öfverlemna det anförande, hvarmed Herr* Stats-Rådet-, i anledning deraf, till Kollegium inkommit, samt, för egen del, i underdånighet afgifva följande Utlåtande:
Förordningen den 22 Julii 1S03 skall säkert, Den 25 September f. m, 181 lika med mig, inse det Lagstiftaren omsorgsfullt sökt bibehålla jemlikhet uti rättigheter och skyldigheter Räntegifvare och Räntetagare emellan, då han stadgadt: i i Morn. att, i händelse tionde eller afrad fordras in natura eller Räntegifvare åstunda den samma på detta sätt lefverera, derom bör tillsägas vid, eller, såsom Utskotten rätteligen föreslagit, före Thomä dag: i 2 Mom. att, deräst Räntetagaren utom Häradet är boende, Räntegifyaren må fritt stå, att hos Kronofogden i orten eller Regementeskrifvaren en sådan uppsägelse inom den föreskrifne tiden anmäla , och sluteligen i 3 Mom. att, om hvarken å Räntegifvarens eller Räntetagarens sida någon tillsägelse vid Thoma dag skett, deraf bör ostridigt följa, att lösen efter Markegång bör af Räntegifvaren erläggas och att Käntetagaren dermed bör åtnöjas. Att nu härutinnan göra den förändring Utskotten tillstyrkt, skulle, efter min öfvertygelse, i stället att förbättra Författningen, snarare försämra den samma; ty ingen , utom Utskotten, lärer underlåta att finna, det en rubbning i likheten af Räntegifvares rättigheter och förmoner ofelbart derigenom uppkommer, emedan den ene Räntegifvaren skulle, i sådan händelse äga rätt att, till ex», dagen före Thoma dag uppsäga sin spannemål till lefverering in natura, då deremot en annan, sorn tili äfventyrs är hans närmaste granne, skulle, derföre att hans räntetagare tillfälligtvis bor utom Häradet, få vidkännas en förkortning af fjorton dagar uti den i allmänhet fastställd© 1 Sa Den 5 5 Septemberf. m. uppsägningstiden.
Srfattning till (Stat!merfet fdr bmab, i bdnbelfe Rif!*matfegång!* prifet, fdt ben unbet Idnevne inberdfnabe fpannmål, något åt dfmerfliger fejt Ribt 33xo tunnan, fan b riffa fdt ben bel af betdtbe fpannmål, forn ofmer* jF ju ter bronan! behållna fpannmål. 3:0. Srfdttning till (Stat!merfet fdt ben brifl, forn fdr foutageringen af mdrfmabe Saoalleriet! och 2lrfilferiet! båflar, genom fdrbd/ning i prifet på fourageting!*perfeblar, något åt fan tippfomma, emot bet att ben 6efpa* ring, forn, genom låga pri!, ett annat åt fan aga tum, till Rif!gdlb!*€on* toiret ingår. 4:0. *^6t anläggningen af en mattenlebning till^ <£arl!Frona, inalle! en fumma af 83,333 Ribt 16 fF., att, fdrbelob på ^ år, meb 16,666 R:bt 32 fF. årligen, utgå, ^nailFet anflag, tebon mib ftffa Rtf!bag bemiliabt, i an* feenbc till anbefalbe fdrbetebanbe unberfdfningar och åfgarber, icfe utgått, och bmatmeb mifa beffdtnba, annu icfe uppfpllba, milfot dto fdrenabe. yo. Unbet benna rubrif upptage! dfmen bet af Df milfotligf bemilfobe anflag, 2000 Ribt, till ^dtofeforen Ling, fdt forfatfanbet af en fidrobof i be tbeoretifFa och pracfifFa belåtne af (Spmnaffifen, ^tvilFet anflag femmer att utgå enbafi i bdnbelfe, att Satobofen utgifme!. ?•