Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Röding har icke allenast öfvervarit slämplingen, utan äfven med egen hand verkställt densamma, och ehuru handlingarne derom icke lemna någon upplysning, så är likväl anledn. att förmoda att Röding i detta afseende af fabrikanten sjelf erhållit någon ersättning; eljest är det oförklarligt alt Röding som redan år 1835 till riksg.- kont. ingaf ansökning att erhålla ersättning för ifrågavar. kortstämfiling, hvilken ansökning likväl icke kunde af riksg:s-kont:s Hrr fullmäktige beviljas på grund deraf att riksg:s-kont. icke hade några medel sig anvisade lill dylika ändamål, icke desto mindre, efter att år 1836 hafva fått detta afslag, nu öfver 10 år har fortfarit med denna befattning, hvartill han ingalunda varit förpligtad. Hvad sjelfva ombudsmanskapet beträffar, så är det ett åliggande för den magistratsperson, som K. befide dertill utser och dessa magistratspersoner hafva ingalunda rättighet att derföre äska någon slags vedergällning. Här är således fråga ehdast om Rödings handgripliga åtgärd att stämpla korten och derför tror jag icke att Staten bör lemna någon ersättning, Dessutom ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om Rödings ifrågavar. ansökan skulle af R. St. bifallas, så blefve deraf en naturlig följd, att de ombud som finnas i rikets öfriga städer af K. befide utsedda för att öfvervara dylika kortstämplingar äfven skulle inkomma lill R. St. med enahanda ansökningar, och i sådant fall ser jag icke huru R. St. skulle kunna vägra dem samma ersättning, som de förut beviljat Rö - Den 29 Januari. Carlshamns kortfabrik är mindre betydlig än de som finnas i Gette, Norrköping och flere andra städer i riket, och om nu R. St. bifalla denna Rödings ansökan, så fruktar jag att en kanske icke så obetydlig utgift för Staten deraf uppkommer. Pä grund deraf vågar jag hemställa om icke R. o. Ad. skulle täckas bifalla Utsk:s betänk. Hr von Rosen, Georg Ludv.:
Hamiltons förslag, hvilket, om jag icke bedrager mig, är alldeles enahanda med Hr Lagcrhjelms, utom hvad de sista raderna beträffar. Hr Te rsmeden, Nils: Då denna sak förevar inom Const.- IJtsk. hade Utsk. visserligen skälig anledning att förmoda, alt icke något representationsförslag skulle blifva hvilande vid denna riksdag; men Utsk. hade ingen rättighet att säga, att så icke skulle ske. Flere dagar hafva nu förfiutit sedan dess, och jag anser i denna stund fullkomligen påtagligt att något förslag tilt representationsförändring icke kan blifva hvilande. Något anslag till förstärkt Const.Utsk:s sammanträde är icke i dag utfärdadt och har icke kunnat ske, emedan voter.propos:rne först i morgon kunna uppställas och godkännas, och anslag till förstärkt Const.Utsk:s sammanträde derefter göras. Allt detta kan omöjligen medhinnas. Då man nu så mycket fäst sig vid orden: ”så vida icke något förslag till representationsförändring vid denna riksdag kan varda antaget”, så vågar jag ödmjukast föreslå, att Hr Gr. o. Landtm, ville göra propos. på bifall till betänk, med den förändring, att det i stället för nyssnämnde ord måtte komma att heta:” då något fullständigt förslag lill representationsförändring vid denna riksdag icke blir antaget.” Önskan om en förändring af nationalrepresentationen är teinligen allmän och man har uttryckt den vid flere riksdagar. Den erfarenhet jag vunnit, har för min öfvertygelse ådagalagt omöjligheten att vid riksdagarne komma till något resultat härmed, och della har kanske bäst visat sig vid denna riksdag, då de grunder, hvarpå de särskilda Stånden velat bygga den förändrade nationalrepresentationen, varit så betydligt skilda. Det liar visat sig, att man inom eli Const.Utsk. icke kan komma till ett resultat. Jag kan icke finna någon olägenhet af den åtgärd, som här är föreslagen. Det är högst sällsynt, att en nationalförsamling sjelf stiftar nya grundlagar, utom vid revolutioner. Sådana lagar komma vanligen ofvanifrån, och den vägen är säkrare. Jag anser att det är lika omöjligt för Ii. St. att åstadkomma en grundlag, som att skrifva en civillag.
Jag har gjort en framställning om grunderna för ett statshushållningssystem, och i den förekommer visserligen ej något detailleradt förslag rörrde gtde hufvudtiteln; men i g:de punkten säges likväl, att nödiga medel skola lemnäs Styrelsen, att användas för nu ifrågavar. ändamål. Jag går nu att närmare pröfva, huruvida det kan vara ändamålsenligt att på g:de hufvudtiteln upptaga ett anslag för Hr Nonnens institut. Jag tillstyrker, såsom jag redan yltrat, visserligen anslaget; men i händelse R. St. finna tillgångar till sådana anslag, höra de till iofde titeln, och som samma slags jordbruk och boskapsskötsel icke äro lämpliga i alla Rikets olika landskap, torde Utsk. böra upptaga frågor om anslag för samma ändamål åt andra provinser. Utsk. torde finna, att så nyttigt det är, att jordbrukssältet i den trakt, Hr Nonnen bebor, blir kändt och efterföljdt såsom ändamålsenligt iden orten, likaså otjenligt är användan - 308 Deli 28 Maj c. ni. det af lians method för de norra orterna af Riket. Der be~ hofver ett helt annat sätt begagnas för jordbruket, och undervisningen möjligtvis egentligen riktas på boskapsoell ängsskötseln. Det är således nödvändigt, att äfven i dessa trakter undervisning bibringas i de ändamålsenfigaste ängsodlingsmethoderna och boskapsafvelns skötsel tillförbättring; ty lika vigtig t det är att veta, huru jorden i den eller deu orten behöfver skötas, lika väsendtligt är det att veta hvilka kreatursarter der kunna trifvas och huru deras alster kunna bäst beredas för att ingå i handeln. Vi hafva kommit skäligen långt i denna del i afseende på ull. De bemödanden, som i detta fall äro gjorda, hafva haft en berömlig och önsklig verkan. Man bör då ej tveka att utsträcka deni till andra arter. För 3oo år sedan utskeppades från Sverige vietualier; nu införskrifva vi betydliga qvantiteter derutaf. Jag hoppas, att Utsk. måtte taga dessa förhållanden i öfvervägande.
Jag vill blott för min del tillstyrka, att R. o. Ad. måtte, då understöd för en afbränd stad beviljas, göra det på så liberala grunder, att Ständer ne ej måtte framdeles blifva besvärade med ansökningar om ytterligare eftergift; och på denna grund tror jag det vara lämpligast att bifalla Utsk:s betänkande. Frih. Ridderstolpe, Fredr., instämde med Hr von Troil, Uppå derefter framställd propos, blef StatsUtsk:s utlåt, N:o 87 af R. o. Ad. bifallet. Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 7 dennes e, m. på bordet lagda mern. N:o 88, i anledn. af återremiss på SlatsUtskrs utlåt. N:o ao, fann R. o. Ad. detsamma icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUlsk:s den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåtm: N:o 89, öfver Hr J. E. af Geyerstams motion, angtde de s. k. fi isocknarnes praestationer till Dylta svafvelbruk; N:o 90, ang:de den på Öland belägna Böda kronoparks föreslagna förvandling till härads-allmänning; N:o 91 , i anledn. af vackt fråga om några kronoparken upplåtande till allmänningar för Färentuna härad. På begäran af Hr von Rosen, Georg, samt Gr. G y Idenstolpe, Anton Gabi'., blef IieviIIn.Utsk:s den 7 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 11, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos. ang:de kurhus-afgiftens fortfarande, samt Hr Möllerhjelms, Axel, i ämnet väckta motion, ånyo lagdt på bordet. Likaledes lades ånyo på bordet, uppå begäran af Frihtne Roye, Fredr., samt Cederström, Anders, BnnroUtsk:s den 7 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Gyldenslolpes redactionsförslag visserligen är bättre än Utsk:s, torde detsamma kunna antagas, likväl med följande förändring, som jag nu får föreslå, och hvarigenom redaclionen skulle komma att blifva så lydande: ”Riksdag må ej räcka längre än ”från den dag, sedan den å rikssalen öppnad blifvit. Skulle likväl m. m.” Ilr von Hartmansdorff: Sedan Ilr Gr. o. Landtm, förklarat, att hvarken Gr. Gyldenstolpes eller Hr Hjärnes förslag blifvit af R. o. Ad. antaget, så linner jag icke, att någon 3:dje propos. är behöflig på antagande af den föreslagna redactionen till grundlagsenlig behandling, emedan det enligt 56 § Reg.F. följer af sig sjelf, att förslaget, hvarvid ingen anmärkn. blifvit förklarad för Ståndets gemensamma tanka, skall hvila till nästa riksdag, såvida förslaget i öfriga Stånden på samma sätt blifvit behandladt. Gr. Horn: Innan någon vidare öfverläggning äger rum, vågar jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huru Hr Gr. o. Landtm, funnit de af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos:r besvarade. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han funnit alla de af honom i anledn. af i3:de punkten framställda 3;a Den 27 October e. m. propos.T hafva blifvit af R. o. Ad. ined öfvervägande nej besvarade. Hr Rosenblad: Såvida jag icke bort orätt, har Hr Stuart gjort ett 3:dje förslag till gemensam tanke, hvilket, såsom mig synes, bättre uttrycker det åsyftade ändamålet; hvadan jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos. på Hr Stuarts förslag lill gemensam tanke. Hr Hjärne: Jag täger mig först friheten hemställa tili Hr Stuart, om han icke skulle vilja återtaga sitt förslag, efter ett bifall dertill hindrar ett ogillande af hela den föreslagna förändringen. Derefter får jag anhålla, att sedan Hr Gr. 0. Landtm, nu har framställt propos. på Gr.
Man ser hur kompositören vill åstadkomma det och det hög-stamda intrycket, men hans krafter svika honom, arbetet blir halfgjordt och resten utfyld af alldaglig italiensk operaslentrian.Naivt nog säger Felix Clément i sin » Histoire des Opéras »: » La musique de Donizetti est constamment à la hauteur des situations dramatiques, passionées, emouvantes. Le souffle de l ' honneur (! ) anime la partition. Les ari-starques peuvent signaler ça et là (? ) les traces du laisser-aller italien; mais il est impossible (? ) d ' admettre qu ' un ouvrage qui est resté à la scène pendant vingt-huit ans san * interruption soit un œuvre médiocre. » Detta sista har väl nu ingen kunnat säga. Ty med undantag af några här nedan samvetsgrannt uppräknade utmärkta glansnummer är det hela snarare under — medelmåttan. Men le clon i denna märkliga bevisföring för operans lifskraft — de 28 (nu snart 48) åren — förklaras af de många utmärkta altsångerskor, som burit upp och ännu uppbära operan. Rosina Stolz, Marietta Albon i, Pauline Yiardot, Desirée Artö t, Zelia Trebelli och många fler ha satt en ära i att uppträda i denna for all slags vttre effekt så ovärderliga praktrol, Leonora di Guzman. Den misslyckadt lärda ouverturen med sitt outsägligt nervretande banala slut, de båda skrikiga, oarbetade, råa finalerna, de intetsägande introduktionskörerna bilda en i sanning föga klädande ram åt operans få ljuspunkter: Fernandos sista romans, med sitt tjusande veka vemod och sin gripande poetiska skärhet, Leonoras andante: O, min Fer-nand, smekande och ljufligt, samt Alphonzos af doftande orientalisk erotik genombrutna sång. Begge dessa senare arior åtföljas dock tyvärr af triviala caballettor, sångerskan och sångaren till båtnad, men operan till skada.
Sl:rs antagande, föreslås och uptagas för samtlige embetsverken, hvarigenom någon visshet kunde förefinnas för e. o. tjenstemännen, att för deras arbete erhålla någon bestämd gratification eller arfvode; deras, f. n. prekära ställning dymedelst något stadgas, och sä - 332 Den 30 December e. m. ker utgift om befordran med samma i någon mån garanteras; och då denna min vördsamma motion torde till II. Statslltsk. remitteras, vägar jag anhålla, att, efter erhållandet af de ofvan omnämnde npgifterna i förslberörde afseendet, desamma äfvenledes må få remissen åtfölja. Dessa motioner begärdes på bordet. Ilr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, upläste följande motion: Anda sedan 1829—1830 årens riksdag hafva motioner inom R. St. blifvit väckta och beslut fattade om en utvidgad lestamentsfrihet och med undantag vid 1844—1845 års riksdag, hafva R. St:s beslut, i denna del, genom underd. skrifvelser blifvit underställda K. M:s nåd. pröfning. De vid fö re g: de fyra riksdagar sålunda afgifna förslager hafva åsyftat en efter Stadsrätt utvidgad dispositionsfrihet öfver egendom af hvad natur som helst. Förslagen hafva likväl mötts af vägrad sanktion från Konungamakten. Denna vägran har nu sednast, enl. K. M:s nåd. skrifvelse d. 21 sistl. Nov. stödt sig hufvudsakligen på den grund alt, äfven efter bifall till ett sådant partielt Förslag, ”skulle qvarstå de af stånd och hemvist beboende olikheter i testamentsrätten, hvilka, serdeles efter gifto”rätls och arfslagarnes förändring, kunna betraktas, såsom hufvud”sakliga brister i lagsystemet.”
Så länge de menniskorna hafva någon influence, kan Royautéen aldrig komma på den fot, den bör vara i Sverige. Derom äro vi ju d’accord? Galanteriet hoppas jag florerar på vanliga viset i alla vinklar och vrår af Birger Jarls gamla stad. Ni gör mig ett nöje, att ge mig små noticer i den genren ibland. Jag excuserar på förhand, om de blifva något litet scandaleusa. Adieu, min bästa grefve! Var förvissad, att jag alltid gör mig ett plaisir af att med veritable estime och vänskap förblifva herr grefve och riksråd, min f. d. gouverneur, Eder synnerligen väl affectionnerade Gustaf.« TJUGUSJETTE KAPITLET. «Åh bevars! jag måtte säga; nu får jag lof att göra ett korss på dörren« – utbrast kammarfrun Ramström, i det Badin inträdde. – «Herrn är nu för tiden så upptagen på andra håll, att det är ett underverk, då han någon gång finner det lägligt, att göra sin ödmjuka tjenarinna den äran.« – «Lyckligtvis är din englablick ej lika hård, som dina ord, min sötaste Olivia!« – svarade morianen och kysste hennes hand med en häftighet, som något skingrade molnen på flickans panna. – «Mitt hjerta och mina tankar hafva oafbrutet varit hos dig, fastän drottningens tusen upptåg och befallningar gifvit mig så mycket att syssla, att jag icke haft en enda timma för egen räkning.« – «Gör sig ej så skenhelig, min gunstige herre! Det finnes väl underrättadt folk, som sett er gå både in och ut i det der stora huset snedt öfver strömmen. Jag gissar, att der är någon magnet, som drar.« – «Så folk kan prata! Jag begriper lika litet hvad du menar för ett hus, som hvilken magnet der skulle kunna finnas.« – «Gud bevars! hvad herrn nu är okunnig och har svårt att fatta.« (pekar genom fönstret) «Ser han icke Pechlinska huset der borta?« – «Aha ... Ja så .. Pechlinska huset! Nu begriper jag de dumma hjernorna och de onda tungorna.
Leuhusen bifall deri ill med införande af orden »på framställning af honom» emellan orden »sedan» och »öfverläggningen», och dels slutligen af Frih. Klinckowström, att den ifrågav:de delen af mom:t måtte erhålla följande förändrade lydelse: »när ärende till afgörande förekommer, bör ordföranden, sedan, på framställning af honom, öfverläggningen förklarats slutad, framställa propos., så afiattad, att den kan med ja eller nej besvaras. Ordföranden tillkännaaifver huru elter hans uppfattning svaret utfallit; och skall dervid bero, derest icke omröstning begäres, hvilken då, efter förut uppgjord och justerad propos. samt kontrapropos., straxt derefter skall verkställas med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar; och må propos. ej göras, om det voteras skail. ej heller votering derom tillåtas.» Härefter framställde llr Gr, o. Landtm, först propos. på bifall till den lörevide delen af monik utan förändring, hvartil svarades många nej jemte ett eller annat ja, sedermera propos. på bifall dertill med den af Frih. Leuhusen föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej, jemte åtskiliga ja, och slutligen propos. på bifall till merberörde del af monad med den förändrade lydelse Frih Klinckowström föreslagit, hvilken propos. besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 2:dra mom:t. Bifölls. § 26. Frih. Klinckowström: Mot den nu föredragna §:n har jag icke någon annan anmärkning att framställa, än den att jag finner det vara ett väl långt sträckt förutseende, då Riddar!).- Utsk:t i §:n antagit, att R. o. Ad:n skulle vilja afhända sig sin gemensamma egendom.
2 Från och med 1853 års början nedsättes tullafgiften till 1 skålp. 1 10 andra slag 1 skålp. 1 beredda eller läder: hvita samt sämskade Skinn och Hudar . 1 skålp. 12 Karduans-, samt färgade eller tryckta Skinn 1 skålp. 1 24 lackerade Hudar och Skinn 1 skålp. 20 finare Skinn för tillverkning af handskar samt portföljoch etui-arbeten, efter pröfning af behofvet och med särskildt tillstånd af Kommerse-Kollegium 1 skålp. 16 Sulläder : 1 skålp. 12 andVa slag, .ej specificerade Hudar och Skinn 1 skålp. 21 Expeditions-Utskotteis Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. 551 Hudar och Skinn: Pelsverk: oberedda: Bäfverskinn Chinchillaskinn . Fåroch Lammskinn: grå Krimska och äkta svarta Kalmuck svarta öfriga slag alla andra, oklippta Hermelineller Lekattskinn Hillerskinn Jerfeller Filfras-Skinn . Loskinn Mårdskinn och Mårdsvansar . Nertzeller Menuckerskinn . Getskinn Renskinn . Räfskinn . Sjuppskinn . Skälskinn Sobelskinn och Sobelsvansar Utterskinn alla andra slag . beredda mer eller mindre, eller betade oeh till s. k. Säckar hopsydda, införtullas med 25 procents förhöjning uti den för oberedda här ofvan utsatta tull. Humle Här: Införselstull. Bauko. Hållrot; hänföres under Apotheksvaror.. 552 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. K: dr sk. rst. Håroch Tagel-arbeten, med eller utan infattning och lås 1 skålp. 2 32 Häcktorp Hakar och Iiyskjor 1 skålp. 1 Hängslen och delar deraf: af siden eller halfsiden 1 skålp. 1 24 andra slag 1 skålp. 2\ Anm. För spännen och ringar medgifves icke något afdrag i vigten.
Uttlr. d. :o M/ji \S34 och 2:0 nämnde Utskotts Betänkande N:o 10, röra ide Herr JVedlergs ifrån BorgareStåndet remitterade motion, med hemställan, att Beredandet af realisationens verkställighet måtte ske i Statsoch BancoUtskotten gemensamt. Ståndet lät vid hvad Utskottet sig utlåtit för närvarande hero. S, U. Sedan StatsUtskottet, genom dess under N:o ^5 afgifna och af Ståndet den 7 dennes gillade Utlåtande, afstyrkt bifall till Riksdagsfullmägligens för Staden Uddevalla, Herr Forsbergs motion, om låneunderstöd till nämnde Stad, inlemnade Herr Forsberg, med anledning af 56’ §. Riksdagsordningen, ett memorial, angående förändring uti vilkoren för tvänne till Staden Uddevalla meddelade lån, som utgått ifrån Rikets Ständers Bauk; hvilket memorial Ståndet till BancoUtskottet remitterade. S. D. Föredrogos ånyo StatsUtskottets följande Betänkande!): JN:o 60, i anledning af väckta motioner, om löne-ersättuing lill Un» pitainerne Sjöbom och Tilosius, samt till Lieutem ilten G. M. Hård. Bifölls; N:o 61, i anledning af väckta motioner, om rättighet för hemmansegare å Gottland, att få erlägga penningelösen för deras räntetjära; Bifölls; N:o 62, i fråga om upphörande af de i Norra Länen af Riket utgående Räfstetingspenningar; Bifölls; N:o 63, angående frihetsår för JernVerk inom Norroch Vesterbotten; Bifölls; N:o 64, i anledning af väckt fråga om skatteköp af Hemmanet Norrgrytstorp till Klockare-boställe för Carlskoga församling; Bifölls; N:o 65, i fråga om förändrade lider för restransakningars verkställande inom Vesterbottens
CwVndtligen var hon då hemma igen — hemrjy * - ma hos honom! De fjorton dagar, som hon tillbringat på besök hos sina föräldrar, hade hon så innerligt längtat efter sin man. Ja, alltid hade hennes tankar varit hos honom. Hon kände sig nöjd och glad i hans närhet, äfven om han ej sysselsatte sig med henne. Under den tid, de hade varit gifta, hade hon redan vant sig vid, att han blott betraktade henne som ett oerfaret barn. Men — hon älskade honom ju af hela sitt lilla hjärta, och kärleken öfvervinner allt. Visst hade det ibland under de långa, mörka vinterkvällarne varit ledsamt att se honom fördjupa sig i en bok i stället för att sällskapa med sin unga hustru. Men han stod ju så högt öfver henne; huru skulle han kunna finna något nöje af att samtala med en så barnslig liten själl Hon visste, att han bar på en tung sorg. Sin första hustru, en ung, vacker och begåfvad kvinna, hade han förlorat efter ett kort äktenskap. Och ännu älskade han den döda och sörjde henne djupt. Hvad hade hon icke gifvit för att kunna ersätta honom den förlorade, att helt kunna få äga hans förtroende! På väggen i hans arbetsrum hängde ett stort porträtt af den döda. Ofta dröjde hon framför detta, sjunken i djupa tankar, full af beundran blinkande in i dessa mörka, själfulla ögon. Att kunna likna henne, att kunna blifva värdig honom, som hon så innerligt älskade — den gåfvan skulle hon gladt ha velat köpa med halfva sitt lif! Han hade ej gift sig med henne af kärlek, hon visste det nog. Hans släkt hade tänkt, att ett nytt äktenskap skulle komma honom att glömma sin djupa sorg, att öfverflytta sin kärlek från den döda till den lefvande. Hon hade också så varmt hoppats] därpå, hoppats, att hon så småningom skulle vinna hans hjärta. Men nu — nu var allt hopp ute! Hur lycklig kände hon sig dock ej, där hon nu åter vandrade vid hans sida, från järnvägsstationen till deras lilla hem pä Söder. Hon kunde ej afhålla sig ifrån att gång på gäng förstulet betrakta hans vackra profil, denna höga ädla panna, från hvilken hon så gärna med sin hand hade velat stryka bort de djupa veck, som ofta drogo sig tillsammans öfver den.
Själfviskheten och talträngdheten hos, förlåt herrar läsare, icke endast kvinnor, utan också män, äro väl två fel, som ej äro goda att ta bort, men om vi hjälpas åt att bearbeta dem riktigt duktigt, så kanske att de ge med sig till slut. Eljes vet jag ingen annan råd än att vederbörande belägga alla onödiga telefonsamtal med en särskild » straffafgift », som i så fall bör tillfalla de små telefonsystrarna. Ja, det där blir förstås, » när det blir sju torsdagar i en vecka, » eller » när hönan får tänder ». — alltså få vi hitta på ett annat förslag. Telefonisterna äro nu en gång » gjorda att offras opp », men kanske går det pratmakarne mera till hjärtat, om man sä- ger dem, att måhända för deras prats skull en medmänniska för sent blir kallad till en dödsbädd, eller en annan, genom att ett affärssamtal försenas, bringas till tiggarstafven — • sådant skulle ju kunna hända och har förvisso händt mera än en gång. Jag förstår verkligen icke, hvarför telefonisterna, såsom det tyckes, röna så liten medkänsla från allmänhetens sida. Är det månne därför, att de möta ut sina bästa krafter i denna samma allmänhets tjänst? Jag har hört omtalas, hurusom i en landsortsstad en herreman alltid giälade på telefonisterna. Nåväl, så kommer han en gång upp på stationen och blir där i tillfälle att iakttaga telefonexpeditionen. Hvad han hade beklagat telefonisterna, då han såg, huru öfverhopade med arbete de voro! Därtill lofvade han, att han aldrig mer skulle gräla på dem. Han har också hållit ord, säges det, och från att ha varit den mest grälsjuka bland abonnenter, blifvit den snällaste. — Ja, så där kan det byta om, då man kommer på den ljusa idén att på nära håll taga kännedom om förhållandena och icke sitta hemma och » döma som den ' blinda om färgen ». Önskligt vore att nere telefonabonenter följde denne herres föredöme. På Stockholmsutställningen 1897 gick jag en vacker dag i industrihallen och vandrade omkring helt ensam och på måfå. » Alltid träffar jag väl på nå- got, som intresserar mig, » tänkte jag.