Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag endast ctk förbehåll, att Ständers reservation wid Rrgerings-Formen mätte oaktadt SrändetS underlcknandr asWalactcn, behälla sin kraft och werkan. Friherre b.1 L n r> c l Ir e! m, Ugrs u A n ft. Dc förbehåll drl Hcderwärba Boiibe Ständer till sitt Prokocoll förwarac wid antagandet af Regerings För» men, och ibland hwilka äftven förekommer det emot dest 114 §, ärv efter min tanka af beskoff-nhct att äga kraft och werkan, och ätföha Regerings-Formcn ehwarest den nämnes, uran att behöswa uprcpas. Pä sädan grund fflnes mig någon ytterligare förklaring om Vesta förbehålls gällande kraft, eller ben af Ständer gjorde reservationens förnyande, wid tillfälle afWalactenS underskrift, wara öfverflödig; och torde således Högloft. Ridderskapct och Adeln anse tillräcke, ligt att sadanl det Hedcrrvärda Bonde.Ständer förklarades, tued tilläggning, an Ridderskapet och Adeln ej sunne nägra hinder i wägen ligga för intagandet i RiksdagSlbeftuttt af oftanamnde förbehåll. Herr Grefwe» och La.ndt-Marsk alken proponerade Ridderskapet och Ädcln ark lämna det Heder» wärda Bonde-Stgndet ä Dest begäran, ett swar inrät» rädt efter den principe som Friherre Msnnsrlreim yttrat. Bifölls. Protocolls Utdrag häröfwrr upsatkes och justerades Mast, sä lydande: Den iz December. Utdrag af ProkoeoLs?
3lan s i att ~ hh8r iinnn fins lifakraft kvar, annu fins konstskicklighet och smak, och att tnnesarna .-, detta folk af idoga kopman och handtverkare - under en klok och god styrelse iinnu kunna hafva en framtid for sig. M %tte blott ej den allt nivellerande civilisationen fortaga den Bterstod af osterliindsk praktlystnad och skiinhetstrangtm, som annu ger en s l tilltalande knralrtir Qt Tunis ' invinare, l t dess hazarer och f olkfester! Ellen, Jolin. Fattigviirdsbarnens uppfostran i England. FrBgan hur man p i lampligaste satt bor anordna de barns nppfostran, som fattigvgrden liar att drag: i forsorg om, ar mycket ventilerad, men iir fortfarande olost. I England kan denna fr %ga nnses brannnnde och vidt skilda Bsikter Zro i detta afseende gangae. I en nyligen utkommen bok:, Children under the poor l a w af TV. Chance lii~nnas en opartisk framstdlning af de i England f. n. anviinda metoderna fiir dessn barns uppfostran, och vi ha trott det vara a£ intresse att nr den intressauta boken meddela ett och annat rorande denna frBga. Efter en intressant historik Mver fattigv&amp;rdslagstiftningen i England 6fveig&amp;r forfattaren till en beskrifning af fattighusskoloma (Worlrhouse-schools). Barnantalet i dessa slcolor ar ringa; de st8 i lner eller minclre beroring med fattighusen och olagenheterna aro dgrfor mLnp. Bnrnen lefva ett mycket enformigt lif och blifva diirigenom troga och ointresserade. Det lilIa antalet barn i hvarje skola gor det svBrt att 13impligt klassificera dem. Barnen komma Wfven i beroring med fattighnshjonen, hvilket naturligtvis mlste vara slradligt. Det har afven visat sig svtirt att erhdla dugliga liirnre.
Domkapitlet måtte erhålla ett exemplar af Svensk Förfaltnings-samling; Nio 14, i anledning af väckt motion om stadganden till begränsande af sockenstämmas beslutande rätt; Nio 15, i anledning af väckt motion om tillstånd att alla tider af året lortsätta auktioner å landet till kl. 9 på aftonen; och Nio 16, i anledning af väckta motioner om tillägg till 5 § i Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1845, angående sockenstämmor i riket. S. D. Vid föredragning af Banko-Ulskottets Memorial Nio 9, beslöt Ståndet, som bordläde Memorialets lista moment, det skulle, med anledning af den i 2:dra momentet gjorda hemställan om företagande af val till Revisorer och Suppleanter för granskning af Låne-kontorens i Göteborg, Malmö och Wisby räkenskaper och 188 Prol.-Utdrag den 18 Januari 1860. förvaltning för åren 1859, 1860 och 1861, ifrågavarande val hos Ståndet försiggå Onsdagen den 25:te i denna månad. Den 18 Januari. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utshollet Kongl. Maj:ts nedanhämnde denne dag öfverlemnade nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: l:o angående ifrågasiäldt förändradt sätt för amortering af Landshöfdingeackorden; 2:o om anvisande såsom boställe åt Länsmannen i södra distriktet af Faurås härad i Hallands län af del till Kronan indragna f. d. förste Landtmätarebostället, | mantal N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård, i Alfshögs socken af nämnde härad, i stället för nuvarande Länsmansbostället I mantal N:o 1 Thorsjö Henrik i Gunnarps socken; och 3:o angående utbyte al Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsmansboställe!
Sålunda t. ex., om man med rätta fördömt vår Banks fordna utlåningar på lång tid (fastighetslån), haP det varit, emedan man dertill användt sedelemissioner, ej för sjelfva lånens skull; ty om våra locala förhållanden fordrat sådana lån, hade det ej varit rätt att förkasta dem, för det man i. England eller Frankrike mindre kände eller behöfde dem; men man hade bort låta Banken skaffa fonderna genom egna upplåningar på lång tid, så att aldrig för dessa låns skull fullgörandet af Bankens egna förbindelser kunnat sättas på spel. Men för att nu återkomma till ifrågavar. punkt befarar jag, att man vid den föreslagna proportionen — sr\ olämplig för Sveriges förhållanden — för valet af det heliga tretalet låtit mycket inverka, hvad man trott vara stadgadt inom en af Europas förnämsta hanker, den Engelska. Man har anfört, att när den Engelska banken, som har så stop rörelse och så stor credit, ansett sig behöfva iakttaga proportionen i till 3, måste den vara den lägsta, sorn för vår kunde gifva trygghet åt utvexlingens bestånd. Till en början ber jag att få från samma officiella källa, hvarifrån man trott sig kunna hemta detta factum (Brittiska Underhusets committes Report on ilie Bunk of England Charter i83a) och som jag nu har bredvid mig, visa, att man helt och hållet irrat sig om hvad man i England förstått med proportion emellan sedelstock och cassa.
Deposit-räkning eller ock ligga räntelösa i allmänna och enskildta Cassör; följer af upplåningen, att Banken den ena perioden får betala ränta på medel, som den icke behöfver, samt den andra, tvingas till en återbetalning, som kan åstadkomma förlägenhet. Ehuru Utskottet sålunda måste betrakta upplåningen såsom en palliativ åtgärd, hvilken Banco-Styrelsen snarare bör undvika, än tillgripa, tvekar Utskottet destomindre, att, i så måtto, frångå det förra förslaget, att Utskottet nu endast tillstyrker, Banco-Vtskottets UtlåtandeN'.o 44. 5i § 48- det Banco-Fullmägtige måtte förståndigas, att till återbetalning uppsäga alla, i följd af den år 1843 började upplåning, bos allmänheten upptagne lån; — som, under förutsättning, det Rikets Ständer gilla Utskottets förslag, att behållna vinsten bör till Riksgälds-Contoret aflemnas, någon förlust i och för upplåningen icke drabbar Banken; samt det i alla fall icke är troligt, att Riksgälds-Contoret länge kan undvara dessa medel, fastän denna tidpunkt aflägsnas genom den Contoret förunnade rättighet, att i Banken begagna ett räntefritt Creditiv å en Million Ihdr. Sedan Utskottet sålunda frångått den gjorda hemställan, att äfven de hos Riksgälds-Contoret upptagne Lån borde till återbetalning uppsägas; torde Utskottet icke böra lemna utan uppmärksamhet det förhållande dels att, oaktadt Banken hos Riksgälds-Contoret eger en fordran vida öfverstigande skulden till samma Contor, Banken för ett af sina derstädes upptägne Lån lemnat llypothek af Arméens Accords-Amorterings-Fonds-Obligationer samt dels att Banken för det andra Lånet erlägger en högre ränta, än den Banken eger att af Riksgälds-Contoret åtnjuta. För borttagande af detta missförhållande; hemställer Utskottet, det Rikets Ständer måtte besluta, §•
Tilldragelsen väckte hos de ryske officerarne den största förbittring, saken kom till de ryska ministrarnes öron och läsaren vet redan huru de sökte begagna den till främjande af sina planer. Såsom jag redan ofvan antydde, hafva utsigterna numera ljusnat och de värsta farhågorna skingrats, om man ock ännu icke kan säga att ovädret helt och hållet dragit förbi. Vårt mynt och vårt tullverk torde vi komma att behålla, men huru det må gå med postverket, det är en fråga, som ännu står i vida faltet. Generalguvernören grefve v. Heiden, som en längre tid uppehållit sig i Petersburg, inkallade dit under förra veckan generalpostdirektören Hj. Lagerborg, och häromdagen tillkallades ytterligare chefen för civilexpeditionen statsrådet Tudeer. Att något således ännu är i görningen är uppenbart, men hvad? Måhända blir jag redan i mitt följande bref i tillfälle att besvara frågan.t ^tez, dfwtaD |xu&amp;o.&gt;t, tvä t, i dofi^fc jomtet ui&lt;) cHaxttetwe ocfl Ha^je ja^ ci^axx^en, täuie^ — &lt;) t^ iaftnat, (SLtuu), ocH meO Åtiffct / uemoc) minnets $fa&lt;) He£t öaRta, Ja^ i tankat uanDet. iå t) e £j uaa dtDot dtåt, Ditv viina dRt^veu, Häu^tatva fifäcH Det t,ö () &lt;x dftaff Ditt cjvaDe - tåatcc — i t ti t) tit cfoP ucc ttuDex, t^dta fiuDax, iorn ett dutoc / a| !&gt;ile&lt;) |ofje Det Din * * ^onc,m da uctv i aj &lt;xCen,
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 16 II. 3(5 Den s6 November e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Akrell, Carl, i anseende i embetsgöromål afsagt sig det honom af Hrr Electorer lemnade förtroende att vara ledamot i StatsXJtsk. i följd hvaraf H. Ex. anmodade Electorerna att skyndsamligen ny ledamot efter honom utse. Fortsattes den i förmiddagsplenum började pröfningen af Bancooch Lag-Utsk:ns betänk. N:o 2, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag skall icke upptaga tiden med någon allmännare pröfning af detta förslag till lag för offentliga banker, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Flera anmärkntr vid detta förslag hafva under f. m. plenum blifvit gjorda och komma att åtfölja återremissen till sammansatta TJtsk:n, som för besvarande af dessa anmärkntr ånyo måste behandla ämnet, och jag torde således, när frågan för andra gången här förekommer, blifva i tillfälle, om min röst kommer att behöfvas, att yttra min mening om detaillerna af förslaget; jag har likväl nu icke ansett mig böra blott med mitt tysta begifvande beledsaga återremissen, utan trott mig uti en fråga af den stora vigt som den närvar, böra yttra min enskilda tanke. Jag får i detta afseende förklara, att jag anser såväl det syftemål, de tvenne motionärerna hafva ägt, då de framställde sina motioner, som det förslag, grundadt på dessa motioner, hvilket af Bancooch LagXJtsk:n blifvit framlagdt, innebära en stor och väsendtlig förbättring uti våra närvar, penningeförhållanden; hvarföre jag skulle önska, att detta förslag måtte vinna all den stadga och påföljd, som dess stora interesse förtjenar.
Stael von Hollstein: Herr Grefven har vidlyftigt sökt upplysa saken; jag får der - Den 8 Juni, T7I emot helt kort begära från vederbörande riktig uppgift huru dessa medel blifvit disponerade, och om de uppgifna facta äio grundade. Hnns Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken upplyste Friherre Stael 3 att Revisorernes berättelse öfver detta ämne blifvit redan i början af Riksdagen hos Ridderskapet och Adeln uppläst och sedermera hos StatsUtskottet förevarit. Uppå härefter af Hans Excellence gjord proposition blef StatsUtskottets Betänkande bifallet. Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog till Riddgrskapets och Adelns bifall, att nästkommande Måndag företaga de, sedan de t renn 4 gista Riksdagarna h vilande, Grundlagsfrågorna. Ropades tfa. Härefter upplästes och lades på bordet följande Constitutionsötskottets vid nyssnämnda Riksdagar afgifna Betänkanden j:p Af den 9 Augusti 1809 (se Ridderskapets och Adelns Protocoll 1809 och 1810 juli, sidan 1163.) 2:0 Af den 23 Augusti 1809, (Dito September, sidan 530). Af den 29 November 1809 (Dito Decem. ber, sidan 1422). Justerades följande.* Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 8 Juni /815- S. D. StatsIJtskottets följande Betänkanden af den 16 Maj, hvilka den 29 i sam ma månad blifvit på bordet lagda, blefvo nu å nyo till afgörande föredragna: 1:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, under RiksStatens Föista HufvudTitel} hvilket till Utskottet återförvisades. 2:0 I anledning af samma Nådiga Proposition, uti hvad som rörer RiksStatens Andra HufvudTitel eller Civil och LandStaterna5 3:0
Det ligger nemligen en obillighet deruti, att de skola tid efter annan vara underkastade den prisförändring, arméförvaltningen utan deras medgifvande kan finna skäl att bestämma. I 3:dje punkten föreslår Utsk:t, att rusthållarne skola vid den ifrågavarande förändringens början aflemna munderingarne i fullgodt skick. Detta ord fullgodt kan emedlertid blifva föremål lör olika tolkning. Det kan till exempel betyda, att munderingen skall vara så beskaffad, att den ej kari vid en mönstring kasseras; men vanligaste betydelsen deraf torde väl vara, att munderingen skall vara i fullkomligt godt stånd. Om detta är förhållandet, så skulle, för den händelse Kronan öfvertoge passevolansen, rusthållarne blifva tvungna att med nya ersätta alla de munderingspersedlar, hvilka kunde vara något slitna; och enligt min tanke innebär detta en obillighet. Det förslag, som ifrån Lifregementets Dragonkorps^ rusthållare ingick, innehöll att, sedan viss slitningstid för hvarje persedel blifvit åsatt, liqvid skulle ske genom betalning utaf så stor del af persedelns värde, som motsvarade tilländagångna slitningsår — en grund för uppgörelsen, som förefaller mig både redigare och billigare. Slutligen föreslår Utsk:t i sista punkten, alt förändringen skall sättas i verket »vid de regementen eller korpser, der flertalet af rusthållarne förklarat sig villiga att derpå ingå.» Detta anser jag innebära en ganska stor otydlighet, ty det finnes ej bestämdt, huruvida flertalets beslut skall vara bindande för de öfriga. 380 Den 16 Mars. På grund af hvad jag nu i korthet anfört, får jag yrka afslag å Utsk:ls ifrågav:de förslag. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Lika med Gr. af Ugglas hyser jag just inga sanguiniska förhoppningar, att rusthållaren skola ingå på den löreslagna förändringen, men uti de alltsedan år 1825 ständigt återkommande motionerna i ämnet spårar jag dock en önskan hos ett stort antal af dem, att en dylik förändring måtte komma till stånd. R. St:r hafva den ena riksdagen efter den andra till K.
Kommunerna böra, efter min öfvertygelse, få bibehålla den naturliga och dyrbara rättigheten att, efter bästa förmåga, försvara sig sjelfva Den 81 Maj f. m. 479 för den fruktade sjukdomen, ehuru de dervid alltid böra vidtaga sådana åtgärder, som äro föreskrifne af mensklighet och nödig omtanka för resandes väl m. m., hvarföre nödiga författare böra utfärdas om allt hvad kommunerna i detta hänseende hafva iakttaga”. Detta Betänk, synes i allmänhet gå derpå ut, att på allt möjligt sätt lätta trafiken; men att på samma gång underlätta sjukdomens införande i landet, såsom exempel hvarpå jag vill anföra l:sta punkten, der det föreslås, att karantäns-tiden må förkortas. Detta är visserligen en lättnad för trafiken, men det underlättar också kolera-farsotens införande i landet; ty erfarenheten har visat, att t. o. m. 10 dygn icke varit tillfyllestgörande. Att minska i. st. för att öka karantänstiden, anser jag således högst betänkligt. Uti 7:de och 8:de punkterna har man tillåtit, att, sedan koleran inträngt i fäderneslandet, den må spridas hvar som helst, emedan 7:de punkten förbjuder alla spärrningar inom landet, hvilka erfarenheten dock visat vara vid ganska många tillfällen serdeles tjenliga. Det synes mig då bra hårdt, om icke serskilda kommuner skulle, utan skada för andra, få söka undvika ett lidande, som är öfver ali höfva och som, då man sett det på nära håll, visar sig högst förfärligt. Det har t. ex. inträffat i Östergöthland, då koleran år 1834 inkom i landet, att staden Wadstena blef af farsoten synnerligen hårdt angripen, och sjukdomen spridde sig omkring i länet. Städerna Linköping och Norrköping spärrade sig, och den sednare staden undgick farsoten ; men i Linköping inträffade sjukdomsfall å en gata, hvilken spärrades, och sjukdomen stannade der. När, under sista sommaren, koleran var i landet, härjade hon förfärligt i Norrköping; men Linköping lyckades att rädda sig undan just genom spärrningarne. I Söderköping utbröt hon visserligen: men den sena årstiden verkade derhän, att hon icke blef så svår, som om hon kommit tidigare.
Kommissarier: i Kassa-nfdelningen . 1 » i Depositions-afdelningen 2. » i Sedel-kontoret 2. » i Låne-afdelningen . 2. » i Låne-kansliet • 4. » i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen 1. » i Banko-diskonten 2 14. Banko-Sekreterare Advokatfiskal Inom Andra graden: Sekreterare bos Understyrelsen 1. Inom Tredje graden: Bokhållare: i Kassa-afdelningen 2, » i Depositions-afdelningen 1 » i Sedel-kontoret 2 » i Låne-afdelningen 4. » i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen . 3. 12. Revisorer i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen , . 2. Registrator tillika Aktuarie 1 Notarie: hos Fullmäktige 1 » vid Understyrelsens Expedition 1. » i Låne-kansliet 1 Inom Fjerde graden: Kontorsskrifvare: i Depositions-afdelningen 3. » i Sedel-kontoret 3. » i Låne-afdelningen 3. » i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen 1. 10. Kanslister: hos Fullmäktige 1 » i Underslyrelsens Expedition 1. » i Låne-kansliet 2. » i Fiskals-kontoret 2 6. s8 Extraordinarie tjenstemän: Konstidhare: Tryckeriföreståndare Förvaltare vid Tumba Bruk ... 1 Förste Sedeltryckare Andre d:o 2. öfver-vaktmästare och Brandmästare 1 Väkthetjening: Äldre Kammardrängar 12. Yngre d:o Summa 96. 60 Banko-Utskottels Betänkande, JVf 61. samt att Fullmäktige må berättigas att utfärda öppen fullmakt för ofvanbemälte sextiotvå ordinarie Embelsoch Tjenstemän. Vid aflöningsvilkorens bestämmande, hafva Kommilterade antagit Fyra ordinarie tjenstegrader, inbegripande: den Första: Kommissarierne och Banko-Sekreteraren med lön R:dr 2000. samt tjenstgöringspenningar å supplementar-stat » 400. den Andra:
Och solen var uppgången på jordene, då Lot kom in uti Zoar. Då lät Herren regna svafvel och eld ifrå Herranom af himmelen, öfver Sodom och Gomorra. Och omstörte de städer i alla den ängden, och alla de, som i städerna bodde, och allt det på landena växt var. Och hans hustru såg tillbaka, och vardt en saltstod. Men Abraham stod upp om morgonen bittida, på det rummet, der han förr hade ståndet för Herranom; Och såg ut emot Sodom och Gomorra, och allt landet i den ängden, och fick se, att der uppgick ett damb af landena, lika som en rök af en ugn. Ty då Gud omstörte de städer i den ängdene, tänkte han på Abraham, och frälste Lot utu de städer, som han omstörte, der Lot uti bodde. Och Lot for utu Zoar, och blef på bergena med båda sina döttrar; ty han fruktade att blifva i Zoar: Och låg uti ene bergskrefvo, han och båda hans döttrar. Då sade den äldsta till den yngsta: Vår fader är gammal, och ingen man är mer på jordene, som till oss ingå kan, efter alla verldenes sedvänjo. Kom, låt oss gifva vår fader dricka vin, och läggom oss när honom, att vi mågom behålla säd af vår fader. Och så gåfvo de deras fader dricka vin i den nattene. Och den äldsta gick in, och lade sig när sinom fader; och han vardt intet varse, när hon lade sig, ej heller när hon stod upp. Om morgonen sade den äldsta till den yngsta: Si, jag låg i går när min fader, låt oss ock i denna nattene gifva honom dricka vin, att du ock må gå in till honom, och lägga dig när honom, att vi behålle säd af vår fader. Och så gåfvo de desslikes i den nattene sin fader dricka vin: Och den yngsta gick ock in, och lade sig när honom; och han vardt det intet varse, när hon lade sig ned, ej heller när hon stod upp. Och så vordo de båda Lots döttrar hafvande af sin fader. Och den äldsta födde en son, den hon kallade Moab; af honom kommo de Moabiter, allt intill denna dag.
Hvad är det, som nu lockar fram mina minnen och gör mig vek? Jo, det är naturligtvis fruktan för, att jag inte ska’ ha nå’n mat. Hade jag mat, d. v. s. pängar att köpa mig mat för, då skulle jag inte tänka på nå’nting. Då skulle jag måla min tafla färdig, och när det vore gjordt, skulle jag fara ut på landet, gå där i backarna, till dess jag hittade ett nytt motiv, och sedan skulle jag måla en ny tafla och vara glad och nöjd, inte pessimistisk ett tecken. Det är bara bristen på pängar, som gör mig nedstämd, fortfor han. Ja, det är litet annat förstås också. Men hade jag bara pängar, skulle jag bry mig fan om kritiken. Idioter, som inte har en aning om konst! Då skulle de få skrifva om mina taflor, hvad de ville. Det skulle inte angå mig mer, än om en hund stod och skälde på natten i ett kvarter, där jag inte kunde höra honom. Men nu, nu, när hvartenda litet giftigt ord tar brödstycket ur mun på mig, nu är det, som om jag fick feber i kroppen, bara jag får se en tidningsartikel, som handlar om konst. Hvartenda ord är riktadt mot mig, nedgör mig, trampar mig till marken. Det gör detsamma, om mitt namn är nämdt eller inte. Alt hvad jag får läsa, är ändå angrepp på hela mitt lifs arbete, hvarje tanke, hvarje slutsats, hvarje mening, hvarje rad, hvarje ord. Det där ska’ man sätta sig öfver. Man ska’ ha en iskällare i magen, och när man har med djäflar att göra, ska’ man ha eld i mun. Det har jag också. – Han spottade, som om han velat visa sig själf, att han kunde bränna. – Men hvad hjälper det mig? Jag kan ändå inte sitta i lugn, ty jag vet aldrig i dag, hvad jag ska’ lefva på i morgon. Jag kan inte börja ett arbete, ty jag måste afbryta det för att skaffa mig mat. Om man finge sälja, ja! Det vore en annan sak. Jag begär ju inte så mycket af lifvet. Bara att jag ska’ få vara målare och få måla, som jag vill.
Utan att ingå i afsigterne för skeppsförsäljningen, hvilka fÖrmodeligen voro att genom gamla skepps försäljande skaffa tillgångar till nyas uppbyggande, ingick väl äfven deri den secondaira afsigt att, enligt den stora Cannings system, taga de SydAmericanska FriStaterne under armarne, och då häremot ifrån de autocratiska Magterne i Norr och Söder, Öster och Väster, gjordes föreställningar, som verkade lill handelns återgång, hemställer jag, hvad uppseende det skulle väcka utomlands, om vi ställde alla Ledamöterne i Konungens StälsRåd för deras tillstyrkande till nämnde åtgärd, under 107 §. RegeringsFormen. JBlefve det icke en seger för autocratien, och ett nederlag för de constilutionella? Ferdinand i Spanien skulle säkert med glädje emottaga underrättelsen härom. Härvid afbröts Grefve Björnstjerna af Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken., sorn yttrade, att då nå - Den 21 Ju lii e. m. gon öfverläggning i ämnet icke ägt rum, Hans Excellence ej eller haft anledning inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida densamma vore fulländad; och då den af Hans Excellence i saken framställde proposition blifvit med Ja och Nej besvarad, samt votering begärd, underställde Hans Excellence, om icke Grefve Björnstjerna torde finna, att man genast borde skrida lill voteringens verkställande. Grefve Björnstjerna: Jag afstår med nöje från att vidare yttra mig. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde härefter följande voteringsproposition: ”Den, som anser Rikets väl kräfva, att de af ConstitutionsUtskottet anmärkte rådgifvande åtgärderne i KrigsExpeditionen till uppdragandet af Handelslransactionen om Örlogsskepp åt en enda Embetsman, tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af vederbörande FörvaltningsVerk, böra, enligt 107 §. RegeringsFormen, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; "Vinner