Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag stvrkes i min förmodan att lagstiftarens mening icke varit sådan, jemväl deraf, att det i Lag-komiléens förslag förekommande uttrycket »handtverk eller sådant arbete» här icke blifvit användt. Hade nämnda uttryck begagnats, hade derigenom varit tillkännaeifvet alt förbudet gällde endast handtverksarbete. Detta öfverensstämmer ock med min åsigt, att icke annat arbete hör bestraffas än det, som åstadkommer allmän förargelse eller stör andras frid. Gr. Sparre: Den siste värde talaren bar sagt, att jag skulle hafva yttrat, att en lag borde bibehållas emedan den tilllämpades lamt. Det har jag icke sagt, men väl alt, då en lag gällt i 100 år och fått en viss tolkning, med hvilken man är nöjd, det icke är skäl att upphäfva den och sätta i stället en ny lag, om hvilken man icke vet huru den kommer att gestalta sig. Jag har icke heller sagt, alt den närvide lagen tillämpas lamt, utan blott att man icke hör något missnöje med det sätt, hvarpå den tolkas. Vidare yttrade samme talare, att jag skulle gifvit en förklaring öfver hvad på detta ställe skulle förstås med »arbete», hvilken förklaring vore bra för en jurist, men att det vore osäkert att detta ord så i allmänhet förstodes. Otti denna förklaring är tillfredsställande fiir en jurist och lagen skall af juristen tillämpas, vet jag icke hvad deremot kan vara att erinra, helst jurister icke gerna bryta gammal praxis. En annan talare har anmärkt, att om äfven skolgossen, då han läste i söndagsskolan, icke kunde sägas arbeta, åtminstone läraren kunde phktlällas efter denna §. Nej, säger jag, denna § kan endast hafva afseende på ett mekaniskt, men ingalunda 428 Den 13 Juli. på ett intellektuelt arbete. En mångårig erfarenhet vitsordar, att aldrig någon blifvit fälld lör det han meddelat undervisning i en söndagsskola; och man kan vara förvissad att, då åklagaren haft andel i böterna, han, om han egt minsta utsigt att derpå förtjena, skulle anställt åtal.
Resolution d. 23 Januari 1683, utginge med endast lialfrågadt mål eller 30| fasta kappar på T:n. — Jag ber att få nämna att jag så aldrig sagt, utan jag har endast framdragit 1683 års författning såsom den urkund, hvarpå tillkomsten af denna soldaterne vid Södermanlands Reg:te anvisade s. k. krono-T:a sig stödjer, och jag har längre fram i motionen fästat mig dervid att denna spanmäl nu utgår med endast lialfrågadt mål, eller 301 fasta kappar på T:nan. — Vidare har Utsk. såsom stöd för/ sitt afstyrkande af motionen åberopat K. Brefvet af d. 2 Februari 1833, ronde indeldta arméens löne-reglei;ing; men jag ber att dervid 90 Den 4 Mars. få anmärka, att den i detta K. Bref omtalade spanmål icke har den ringaste gemenskap med den till soldaterne vid Södermanlands Reg:te utgående kronotionde-spanmål, utan att i detta Nådiga Bref endast afses sådan spanmål, som ingår såsom anslag till Befälets löner. Det enda tillfälle då i detta Nåd. Bref någon spanmål för gemenskapen omtalas, är i 11 §, der fråga är om anslag för korporalerne och der det säges: Kor por al er nes vid Kavalleriet 3 T:r och vid Infanteriet S T:r spanmål anvisas dem årligen i fullt mål"1. — Detta tyckes mig utgöra ett ytterligare stöd för min motion. Den ifrågavande spanmåls-T:n är egendomlig för Södermanlands Reg:tes soldater, och har vid upkomsten af densamma så tillgått, att sedan K. M. vid vissa knektehållets inrättande under 1682 års Riksdag stadfästat kontrakter med allmogen, och Södermanlands rotehållare sedermera ansågos allt för hardt beskattade, så har K. M. 1683 resolverat, att till lättnad för dessa rotehållare skulle en T:a spanmål af Kronan till hvarje soldat utgifvas, i st. f. andra löneförmåner som roteliållaren varit pligtig erlägga.
M:s Propos., anhåller jag att i anledn. af Hr Mannerskanlzs yttrande få förklara, att hvarken jag elier de, som förfäkta den mening jag hyser, någonsin ifrågasatt qvinnans värde, och icke helier att hon är värdig att komma i åtnjutande af såväl den ifrågavide som hvilken annan rättighet som helst. Måhända skulle i fråga om detta qvinnans värdo jag och många med mig vilja gå längre än den värde talaren, men då, såsom jag redan sagt, lagen kan medföra qvinnans förderf, och jag anser den Svenska qvinnan förtjent af mera ömhet, än att hon skall påtvingas en lag, som i vissa fall kan bereda hennes undergång, anhåller jag ej blott om afsiag å Utsk:s förslag och K. M:s Propos. ulan äfven att BorgareSl:s inbjudning måtte läggas till handling arne. Starka rop på propos. hördes åter. Hr C ed erschiöld, Gust.: Jag skall icke länge pröfva R. o. Ad:ns tålamod. Jag vill endast till prot. anmärka, att Gr. Sparres referat af mitt anförande icke är fullt riktigt. Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Frih. o. Ordfiden framställde att i afs:de på förev:de Utlåt, och BorgareStis i sammanhang dermed föredragna inbjudning blifvit yrkadt, dels att, med bifall till Utsk:s Utlåt., inbjudningen måtte läggas till handlingarne, dels att, med afsiag å Utsk:s Utlåt., K. o. Ad. måtte bifalla K. M:s ifrågavide propos. och antaga inbjud - 2 IB Den 12 December e. m. ningen, och dels alt med afslag å Utsk:s Utlåt, inbjudningen malte läggas till handlingarne. De sedermera till bifall å hvart och ett af förenämnde yrkanden framställde propos:ne besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter Ilr Frih. o. Ordf:den ånyo hemställde om R, o.
Jag har således icke yttrat, att Regeringen skulle hafva förelagt 11. St:r något förslag i det afseendet, ulan endast dragit en slutsats af en värd talares påstående, att R. St:r icke äro lyckliga i initiativa åtgärder och att det vore lämpligare att Regeringen afgifver förslag, men alldeles icke såsom någon förebråelse. Gr. Björnstjernas förra yttrande har jag missförstått och beder om ursägt derför, ty jag trodde, att Gr:n gjorde en jemförelse emellan städerne och landet. Hr Adelborg vill jag besvara dermed, att den tablå jag häromdagen upläste var hämtad från Handelsoch Ekon.Coib.m här i stade» , och att den angick endast en mängd fattige fabrikanter, hvilka icke äro annat än sjelfförsörjare i Stockholm, och hvad angår den garfvare, hvarom samme talare ordat oeh hvilken icke htide mera än 100 R:dr i inkomst, så får jag nämna, att bland de s. k. fabrikanterna finnas många, hvilka kanske icke ens hafva detta inkomstbelopp, ifall deras rörelse icke gifver någon behållning utan få lifnära sig genom några andra sysselsättnirfgar bredvid, men ändock icke vilja ställa sig på fattiglistan; och likväl måste desse nu beskattas efter minimi-afgiften. Den värde talaren hade alltså kunnat bespara sig mödan att framkomma med sina anmärkn:r i detta afseende. Att Gr. Ugglas ansett mina erinringar icke förtjena upmärksambet, är ett kors, som jag måste bära med tålamod: Hr Adelborg: Jag är mycket ledsen att jag misstagit mig om Hr Hjertås upgifter, men det kommer sig deraf, att jag icke kunde tro att en sjelfförsörjare kan hafva 6 arbetare. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på denna punkt, hvartill icke någon talare yrkat bifall, hade blifvit föreslaget af Frih. Sprengtporten: att R. St:r måtte hos K. M. i underd:het anhålla, det täcktes K.
Revisionen drager sjelf icke i tvifvelsmål, att ju lönemedlen ordentligen lyftas och till löningstagare utbetalas; anmärknings-anledningen är då allena liemtad af den ofvannämnda likformighets-principen, enär nemligen — 188 — en del Stifts-Styrelser afgifvit slik redogörelse, andra icke. Lättare, och till förmån för de med ett årligen växande skrifningsarbete förut öfvernog belastade Konsistorie-Notarierne, skulle den önskade likstämmigheten vunnits genom tillstyrkt befrielse för alla ifrån en så alldeles fruktlös, dubbel redovisnings, möda. Fullkomligt tillfyllestgörande måste det väl vara, att löneutbetalningen kontrolleras af det Embetsverk, Domkapitlet, som uträkningen deraf granskar och medlen reqvirerar, isynnerhet sorn vederbörande löntagare sjelfve ej underlåta att sin rätt bevaka och utfordra, 4:.o Hvad i denna punkt yrkas, har väl härstädes varit iakttaget, men kan visserligen, af samma skäl som uti nästföregående punkt blifvit anförda, hvilka äfven gälla för kollekt-,stipendiers innehafvare, anses öfverflödigt, och torde, i fall likstämmighet äskas, kunna öfverallt upphöra.. 5:o & G;o Anmärkningarne i dessa punkter emot formen för räkenskapernas underskrift vid några Domkapitel röra väl icke detta Stil t» räkenskaper, hvilka alltid konsistorialiter eller kollegialiter underskritvas; men af den anmärkta, föga vigtiga, olikformigheten, anser Konsistorium ingen oordning, olägenhet, osäkerhet eller förlust kunna på något ställe härledas, 10:o En, som det synes hufvudsakligare, anmärkning, hvilken det åligger detta Konsistorium att förklara, är riktad emot bokföringen af en, till förmån för Gymnasii naturhistoriska samlingar, år 1841 förärad penningsumma, stor 150 R;dr, hvilken i Gymnasii Eihliotheks kassaräkning blifvit debiterad såsom ett inbetaldt förskott ifrån Gymnasii enskilda kassa.
Så 214 Den 16 Junii. vidi' jag eger mig bekant, finnes del ej något civiliseradt samhälle, som har gillat de förföljelser här egt rum, och jag kan icke antaga, ali Sverige är eli land med så exceptionella förhållanden, ali det, som är en vanheder för hvarje annat land, är en heder för Sverige. Jag känner ej, alt någon af Europas Regeringar uttryckt sill gillande öfver den Toscanska Regeringens säll att behandla makarne Madiai, men vel deremot, att protester emot deras behandling från Uere länder afgifvits; ja jag har till och med hört upgifvas, att Svenska Regeringen jemväl mot nämnde åtgärd protesterat, ehuru protesten skall af den Toscanska Regeringen blifvit afvisad med det svar, att Sverige i detta afseende icke egde att någon talan föra, då intoleransen i Sverige vore fullt ut lika stor som i Toscana. Ofvertygelsen om nesligheten af straff-bestämmelser för öfvergång från eu kristen lära lill en annan, är i England sä allmänt utbredd, atida, för några år sedan, vid den Evangeliska alliansens sammanträde i London, dit bekännare af alla krisina tros-samfund sammankommit, Raplisten Nilsson infann sig, och upläsle den dom, hvarigenom lian för sin religiösa tro blifvit från Sverige landsförvisl, föll hela församlingen på knä och bad Gud om nåd och förskoning för ett så barbariskt iand och en så grym lagstiftning. Jag hemställer lill en hvar af Eder, Mine Hrr, om det kan vara något berömvårdi, att vilja bibehålla en sådan strafflag! Gr. Liljencrantz har yttrat-sig hysa en stor förskräckelse för Katholikerne, och Hr af Sillén har sagt sig hafva mycken farhåga för läsarne. Dessa yttranden visa nogsamt hvarthän man kommer, när man icke står på någon fast och säker grund, samt huru man på villovägar förirrar sig, när man icke, såsom sig vederbör, efter Skriftens ord, hetraktar hvarje kristen såsom sin broder, oansedt olikheten i den yttre bekännelsen. Gr.
Det har varit ganska svårt att jemka ihop de olika opinionerna inom Utsk hk Man lindealt följa fattigvårdsconiiteeris betänk, samt en mängd motioner, äfvensom anmärkn:r vid återremissen af första betänkandet, Striden inom Utsk:n var ganska skarp. Det var naturligt, t\' på dessa §§ skulle hela fattigvårdsstyrelsen ställas. Atsk i11ige ledamöter ansågo hemmansbrukare och arrendatorer icke böra upptagas bland deni, för hvilka det ifrågavar. stadgandet skulle äga rum; men då uppstégo personer inom. TJtsktu, hvilka med exempel från sina hemorter ådagalade nöd vändigheten deraf; man anförde exem pel derpå, att större jordägare på en gång uppsagt 20 a 3o familjer, sorn fallit fattigförsörjningen tiri last; att församlingar varit så små, alt de icke förmått försörja alla dessa behöfvande , hvilka derföre måst begifva sig ut för alt ligga. Delta vann gehör inom majoriteten,. Exempel anfördes äfven derpå , att vid en enda mantalsskrifning inom en socken 47 personer blifvit anmälde såsom lösdrifvare, derföre att de blifvit bortdrifne från sina jordlotter. Församlingen kunde icke försörja dem; livar skulle de taga' vägen? Vid sådant förhållande kan det till en viss grad synas billigt, att husbondenskall försörja dem; ty han har narrat deni till sig, och bör icke på en gång skilja dessa familjer från sig, då de blifvit större. Derföre innehåller i3 tj>n den modiftcnlion, att drn fattigvård-ansvarighet, sorn i g och 10 jarmar förest rifvan, må af fattigvårdsstyrelse kunna eftergifvas i den mån behof och billighet sådant påkalla, Utskin trodde sigderigenom hafva gått en medel väg för hvad rättvisa och mensklighet fordra. Jag yttrar detta blott för att motivera Utsktns åsigt, och icke såsom min enskilda tanke. Jag tror alt Utskln mera velat uttrycka en tanke i detta hänseende, än det hyst någon förhoppning, att dess åsigt skulle vinna framgång inom Ståuden, der olika intressen kunna förestafva villkor, sorn omöjligen kunde antagas.
Detta bestämda lillkännagifvande förutsätter ovillkorligen [Jtsk:s rätt och pligt att afgifva ett motiveradt omdöme, rörlde Styrelsens och de särskilde rådgifvarnes förfarande, hvarefter det först tillhör R. St. att tillse, huruvida Rikets väl kräfver någon anmälan hos K. M. om den ene eller andre rådgifvarens entledigande. Uti förevar, betänk, saknas emedlertid ett sådant omdöme; och ehuru rika materialierna dertill än må vara, lärer del dock icke stå tillsammans med 56 §:n Reg.F:n, alt R. o. Ad., första gången betänk, föredrages, antager detsamma med förändringar elfer tillsatser, hvilket dock biifver oundgängligt, såvida någon annan åtgärd dermed åsyftas, än dess läggande till handlingarna, d. v. s. att del blir utan all åtgärd. För min del önskar jag likväl icke, att frågan måtte taga denna nog snöpliga vändning. Landet har sina ögon fästade uppå oss. Det medgifver icke att folkets representanter stå stillatigande, att de af menniskofruktan eller considerationer draga sig tillbaka, just då det gäller att sätta Representationens insegel på det allmänna tänkesättet rörtde legerings-systemet och de K. rådgifvarne. Jag har hört sägas, att debatten i detta ämne skulle tillfyllest utmärka opinionen om Styrelsen och göra allt vidare omdöme öfverflödigt. Jag tror dock föga på styrelsernas ömtålighet i detta fall. Om de nödgas höra hårda ord från en talare, så få de dem desto mildare och vackrare från en annan, och de räkna sig dessa sednare tio/allt tillgodo. De fleste ledamötcrne yttra sig också oftast endast genom voteringssedel!), och det är således af vigt att skaffa dem tillfälle dertill. Den i Julie. m. 101 Jag har vidare hört sägas, att R. St. hafva sig öppet att emot någon ledamot i den nu var. Regeringen, som äfven tillhört den gamla, och emot hvilken några väsendtliga anmärkntr förekomma, tillämpa 107 §:n samt således begära hans entledigande ur Statsrådet.
Om en sådan generel motion kunde ursägtas vid 1853 och 1856 årens riksdagar, då Lag-Utskottet, oberoende af motionen, hade tillräckligt arbete, har den än mer skäl för sig nu, då ej blott flere riksdagsmän af lätt insedd om än ej giltig orsak afhållas från att genom motioner söka få afhjelpta erkända brister, utan ock från Kongl. Justitie-departementet icke väntas några förslag till större lagförändringar. Jag tager mig derföre frihet förnya denna äldre motion, utom hvad din afser Straffoch Sjölagarne, som nyligen utfärdats.
M:ts och Rikets Kammar-kollegium blifvit i ämnet hördt och sig underdånigst yttrat, E. K. M:t, uti en till Rikets Ständer den 17 Januari innevarande år allåten Proposition, med Nådigt tillkännagifvandc af detta allt, och enär ofvanberörda till utbyte mot hvarandra föreslagna hemman, å ena sidan, Repperda Drakegården och, å den andra, Hvetlanda Thomasgården och Kulla-gården, funnes i afseende på åbyggnad i det närmaste jemngoda samt, enligt hvad de å samma hemman i vederbörlig ordning verkställda värderingar, efter rättelse af en förelupen mindre missräkning, utvisade, den behållna afkastning, som Hvetlanda hemmanen kunde anses gifva, endast med 27 R:dr 24 sk. 2 rst. öfverstege hvad Repperda vore beräknadt att lemna, och denna föga betydliga skillnad i hemmanens afkastning derjemte förminskades, om i beräkning tages de vid värderingen förbigångna omständigheter, att Hvetlanda-hemmanen dels vore underkastade extra ordinarie rotering och dels, såsom, innan förmedling derå medgafs, utgörande två mantal, hårdare drabbades af de utskvlder, som efter oförmedlade hemmantalet utginge, men de ifrågavarande hemmanen i Hvetlanda genom sin belägenhet egde särskildt värde för domhafvanden i Ostra härad, behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer, att det för närvarande till boställe för bemälde domhafvande anslagna hemmanet Repperda Drakegården måtte, på sätt sökanden begärt, få emot det till Stats-verket indragna pukslagare-bostället, Hvetlanda utbytas, med bibehållande dervid af deras förut bestämda onera och under vilkor i öfrigt, att hemmanen å ömse sidor aftriiddes efter skeende laga afoch tillträdes-svn, med åbyggnader och stängsel i laga skick samt behörigen verksläldt trädesbruk och höstutsäde, hvarefter Repperda Drakegården borde genom E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegii försorg i vanlig ordning för Kronans räkning utarrenderas.
Svin uppfödas till betydlig mängd uti de seminanta delarne af Länet, oell äfven annorstädes för husbehof; och träffas deraf på mångå ställen ganska goda racel’. Antalet på Svijikrealur bar blifvit förminskad efter i83o års mixväxt och under hränningsförbudet de påföljande åren; så att Svin för närvarande äro i högt pris. Af Fjäderfä finnes i allmänhet Gäs§ och Höns. —■ Gåsafveln är icke obetydlig på Södra Dahls-Land och å slättbyggden af Westergöthland, utan lemnar årligen öfverskott lill afsalu. Att Boskapsafvel tilltagit öfver hufvud, örn icke; fifllkomligöp i bredd med jordbruket, åtminstone betydligt, visar sig af alla förhållanden och är äfven naturligt, då. dess? Näringar hafva på hvarannan en beständig vexelverkan, så ali den enas förkofran gifver medel vid banden till den andras. Om och huruvida bränvinsbränningen bidrager till Boskapsafvel^ utvidgande kan vara svårt att afgöra; Likväl synes gifvet att den icke är ett nödvändigt vilkor för Boskaps-skötselns bestånd, och att kreaturs-racerne snarare försämras, än förbättras, genom njutningen af drank, ehuru det är onekeligt att denne i knappa foderår, eller på orter som hafva ringa hö tillgång» lern tiar betydligt understöd åt Ladugården; dock gör den utan tvifvel masta nyttan vid svinkreaturs uppfödande. *9 Boskapsskötselns afkastning i Länet torde nu mera fullt svara emot behofvet för det bela, fastän allmogen uti de magra, mycket befolkade, trakterne söderut årligen inköpa1 både Hästar och Hornboskap från andre Län, ty genom 'försäljning från Dalvls-Land' anses förhållandet jemnadt; och i öfrigt förer allmogen ett sparsamt lefnadssätt öfverallt för att kunna sälja något af lefvande kreatur samt ost smör och andre vietualier, derå priserne under de sistförflutne åren varit någorlunda fördelaktige för säljaren.
Som likväl svårigheter nu mera än förr mölle att erhålla och bibehålla dylika tjenstebiträden, blefve det ock nödvändigt alt genom arfvoden, i någon mån motsvarande den å arbetet uppoffrade tid och möda, söka förmå dessa biträden att fortfarande egna sig åt verkets tjenst; Och då sålunda den ifrågaställa anslagstillökningen synes vara af behofvet påkallad, tillstyrker Utskottet, alt, med bifall till Kongl. Majits nådiga framställning, ifrågavarande anslag till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente må med 1,000 R.dr förhöjas. "'i ll:o. Uppå underdånig framställning af Stats-kontoret har Kongl. Majit jemväl föreslagit, att ombudsmannens jemförelsevis nog låga årliga arfvode af 1,200 R:dr måtte med 600 R:dr eller till 1,800 R:dr förhöjas; och då, enligt hvad Statsutskottet inhemtat, göromålen för ifrågavarande tjensteman under sednare tider icke obetydligt ökats och äfven till en del äro af synnerlig vigt, får Utskottet hemställa, alt den af Kongl. Majit äskade arfvodestillökningen af 600 Ridr för Stats-kontorets Ombudsman må af Rikets Ständer beviljas. 12:o.
Men Sljernhjelin var icke berättigad, att genomföra förändringärne i mått, mål och vigt sä vidsträckt, som han sjelf ville. Han var skyldig att hålla sig inom vissa då föreskrifna gränsor. När nu T:n skulle innehålla 56 kannor, sä bestämde han kannlandet till en yta af 1,000 qv.-fot, och detta visserligen icke efter utsädet, ty hvarje landtbrukare vet, att dessa benämningar icke uttrycka något visst utsäde, men dock för att något så när bringa öfverensstämmelse härutinnan. Då således kannlandet bestämdes till 1,000 qv.-fot, så följer af sig sjelf, att lähdet skulle blifva 56,000 qv.-fot. Nu, Mine Hrr, inträffar det egna förhållande, att en qv.-ref, som är I fullkomlig konseqvens härmed slår det äldre förslag, enl. hvilket qv.-refven skulle kallas Fotingsland. I afseende på benämningarne, hafva Utsk:n följt den princip, som gjort sig gällande i 1826 års förslag, nemi. att nya namn alltid höra gifvas åt nya enheter, emedan villrådighet eljest nödvändigt måste npkomma. Det är således ingalunda, såsom Frih. Palmstjerna anlydt, för att förkorta beräkningarne, som man antagit namnen ref och stång, utan emedan man behöft dessa namn, för att genom dem få‘ namn på ytmått, hvilka man ansett oundgängliga. Då jag redan funnit mig nödsakad, att bär något aflägsna mig från det föredragningssätt, som R. o. Ad. beslutat, samt följaktligen yttrat mig jemväl öfver ytmättet, ber jag R. o. Ad. ursäkta, att jag ännu tillägger några ord, ronde Utsk:ns förslag i denna del. Jag skall derigenom anse mig hafva tillräckligt ordat äfven öfver den andra punkten, så att, dä den förekommer till föredragning, jag icke vidare skall hafva något att i frågan tillägga. Det är nemi. öfver borttagandet af T:l:det samt de vådor och farhågor, som man kunde anse vara dermed förenade, som jag nu anhåller, att i korthet få yttra mig.
jpmarbera hammaren eger ocf inom fig utfe fuyyleanter, att, »ib inträffabt förfall för Utffottötebamcter, i beraö ftälle inträba. 3. SDereft i någonbera hammaren fråga »äcfeö, forn icfe tillgör förenämnba UtffottS beljanbling, inett är af beffaffenljet att Utffottä yttranbe beröfwer erforbraö, ffall för frågan§ bcrebanbe ett tillfälligt Utffott, beftåenbe af få många lebamöter, forn Hammaren nöbigt aftar, inom Hammaren tillfättaS. 4. € Urtima DfifSbag fiola ej flera Utffott titlfättaé, än font erforbraö för berebnittg af be ber»ib, enligt 2 §, förefommanbe äreitbcn. § 38. 1. Honftitution§4ttffottet tillfommer att granffa Sftifetö ©runblagar famt att l;o§ SfifSbagen föreflå be änbringar beruti, bern Utffottet aitfer l;ögft nöbiga eller nyttiga ocf; möjliga att »erfftätla, få otf att mebbcla utlåtanbe öfwer be från Hamrarita till Utffottet l;än»ifabe grunblagSfrågor.
Beredningen under-. Stalla. ”Herr CommerceRådet Santesson tror sig ”annu hafva fått alltför liten kännedom om Startens inkomsters och utgifters verkeligen påräk”neliga belopp, for att nu i förväg våga, på blott ”förmodan derom, grunda uppgifter till Riksens ”Ständer af erfordeliga Bevillnings - behofvet.’’ H arvid får jag erinra, att för de preliminaira afgöJranden jag redan i denna del tillstyrkt, är taget till grund, icke allenast frågan om hvad sorn G.undgängeligen erfordras, utan äfven, den, om hvad sorn möjligen kan åstadkommas.