Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län, för beredande af arbetsförtjenst åt den behöfvande befolkningen inom länet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att anslag till belopp af 60,900 R:dr, motsvarande två tredjedelar af den beräknade kostnaden, måtte genom nådig Proposition hos Rikets Ständer äskas för omläggning af vägen mellan Brunflo kyrka och Pilgrimsstads skjutsstation; samt att Kongl. Maj:t, vid det kända förhållande att genom motion af t. f. Landshöfdingen i länet, frågan redan blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers pröfning, funnit Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes underdåniga framställning icke erfordra annan åtgärd, än att handlingarne i målet skulle öfverlemnas till Stats-Utskottet, för att vid motionens pröfning vara tillgängliga. Jemte sjelfva den underdåniga framställningen, utgjordes dessa handlingar af: ett af Kapitenen E. Nordbeck upprättadt kostnadsförslag, slutande sig å en summa af 91,365 R:dr för en till 71,722 fot beräknad vägsträcka; plankartor med profilritningar öfver såväl den tillämnade nya, som den gamla landsvägen; en förklaring, afgifven den 31 nästlidne Januari af fem personer, hvilka dels å Jemtlands kommunikations-aktiebolags och dels å åtskillige Lockne socknemäns vägnar förbundit sig att, i fall ett statsbidrag af 60,900 R:dr beviljades, så att arbetet kunde få börjas tidigt instundande vår, öfvertaga och sålunda bedrifva företaget, att detsamma, efter två års förlopp, kunde varda fullbordadt i afseende å brytning, planering och dikning; samt slutligen Kongl. Styrelsens öfver Vägoch Vattenbyggnader i ämnet infordrade underdåniga utlåtande.
Academiens stiftare ville åt fosterländska litteratörer bereda ett understöd. Han tilläde derföre Svenska Academien inkomsten af det officiella bladet och gjorde derigenom möjligt, att sådane män som Kellgren, Leopold, Rosenstein, A. G. 6 H. 76 Goa Den i3 Maj c. m. Silfverstolpe, Stenhammar m. fl. lunde, under största delen af deras lefnad, nästan uteslutande egna sig åt vitterheten. Under Gustafs tid och den närmast efterföljande var dock academiens sammansättning sådan , att omkring hälften af ledamöterna, genom deras i yttre hänseende upphöjda och ekonomiskt lyckliga ställning, kunde utdela pensioner; nu åter höra de fleste, med högst få undantag, till dem, som under någon del af sin lefnad, och flera, under hela deras bana, räknat såsom ganska väsendtligt det bidrag, deafacademien kunnat uppbära. Utom academien, hafva understöd af hennes medel varit tillagda Hallenberg, Fru Lenngren, Regner, Nicander m. fl.; och då tillgångarna möjligen medgifvit, har hon sökt visa sitt deltagande för utmärkta vitterhetsidkares i mindre lyckliga ekonomiska omständigheter efterlefvande närmaste, medelst något bidrag till deras utkomst, såsom förhållandet varit med Lehnbergs , Lidners, Thorilds m. fl. enkor. Åt unga vitterhetsidkare har academien under de sednare åren, jemte understöd, äfven sökt lemna reseanslag, ehuru knappa de än varit. Det är således Svenska Academien, som, genom inkomsten af de legala annoncerna, hufvudsakligen för flera af Sveriges berömdaste författare beredt det understöd , hvilket i andra länder genom statsanslag beviljas. Huruvida den för statsverket så godt som likgift tiga minskning å academiens anslag, hvilken genom silfvervexlingens fullkomliga indragning nu academien tillskyndas, möjligen kan i sin mån verka mindre förmånligt äfven på flera, särdeles yngre, vitterhetsidkares blifvande ställning, torde framtiden utvisa.
Jag tilldelade henne derför i min inbillning den ena mystiska och besynnerliga rolen efter den andra, hvilka troligen alla voro för henne fullkomligt främmande. Det finns för en passionerad karakter ingenting så obegripligt som frånvaron af all karakter; och först många år derefter fick jag en aning om huru mycket jag plågade och förvirrade den stackars Spencer, både med min vänskap, mina misstankar och min vrede, ty om någonsin en menniska nedstigit i sin graf lika skuldlös som hon trädde in i lifvet, så var det utan tvifvel denna färglösa själ. Den bäfvan, jag redan i förväg känt för min ständigt kalla och satiriska mormor, ökades snarare än den minskades genom en medfödd feghet, som betog mig all förmåga af ett öppet och ärligt motstånd och gjorde smärtan bittrare vid de hånfulla, kärlekslösa anmärkningar, hvarför jag ständigt var ett offer. Jag egde denna lumpna svaghet i karakteren, som gör oss envisa i stället för molåterdiga, händelserna bestämma våra handlingar i stället för grundsatserna och genom styrkan i våra lidelser gör oss onda eller goda af en tillfällighet. Då vi nedkommo i matsalen, såg jag genast, att sällskapet blifvit förökadt med tvenne herrar. Den ene af dem såg ut att vara fyrtio år, med något grånadt hår och ett hvardagligt ansigte, han presenterades för mig som min kusin guvernören mr Warren, och den andre ... den andre var min kusin lord Percy Hawerfield. — Percy, o, Percy, min ungdoms ljufva dröm, mitt hjertas afgud! — utropade qvinnan plötsligt med lidelsefull häftighet, och höjde de smala benrangellika armarne öfver hufvudet i ett slags yrsel. — Jag ser dig åter ... Jag ser din ädla ungdomliga gestalt, så fin och smidig, så vek och ömtålig, dina mörblåa milda ögon, med de långa ögonhåren, din hvita panna, ren och klar som en flickas, dina friska läppar och ljusbruna lockar ... Dyrkade, heliga bild, du framträder emot mig, du ler — och sjelfva dödens mörker försvinner ...
Direktionen vid den enda efter anmärkningens framställande afgifna räkenskap låtit införa den af Revisorerne såsom alternativ yrkade uppgift om dagen för kontrakternas afslutande å den förteckning öfver samtlige hyresgästerne, med för hvar och en utsatte årliga hyresbelopp, hvilken alltid varit och fortfarande är räkenskapen bilagd, och torde, då duplett-originalkontrakterna alltid vid behof kunna från Kongl. Theaterns Kansli blifva tillgänglige, det få bero vid den sålunda vidtagne åtgärden, som fortfarande skall iakttagas. Stockholm den 31 December 1862. E. v. STEDINGK. Dan. Hvasser. Rihsinarsliallis-cmbetets underdåniga utlåtande, angående Rikets Stänäers Revisorers anmärkningar vid åtskilliga Kongl, lustslotts räkenskaper för är 186(1. Underdånigste Utlåtande. Sedan Eders Kongl. Majit, med anledning af de i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekommande anmärkningar vid Drottningholms och Svartsjö, Ulriksdahls och Gripsholms Kongl, lustslotts förvaltning och räkenskaper för år 1860, i nåder anbefallt Riksmarskalks-embetet att, efter vederbörandes hörande, med deras underdåniga yttranden och eget underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Majit inkomma, har Riksmarskalks-embetet infordrat och får härhos underdånigst öfverlemna dylika yttranden från Ståthållarne på Ulriksdahl, Drottningholm och Svartsjö samt Intendenten pä Gripsholm; och då Riksmarskalks-embetet, som anmodat vederbörande Styrelser på sistnämnde 3:ne slott att, på sätt sorn redan skett med Ulriksdahl, årligen bifoga räkenskapen såväl uppgift å samtlige under slottet lydande uthyrde eller utarrenderade lägenheter, med deruti utsatt hyreseller arrendebelopp för livar särskild lägenhet samt tid för arrendets början och upphörande, som äfven afskrift af hvarje nytt arrendekontrakt, som upprättas, i öfrigt icke har något att tillägga eller erinra vid hvad vederbörande i deras yttranden anfört, får Riksmarskalks-embetet för egen del deruti till alla delar instämma.
Revisorerne hafva anmärkt, att af 8:de hufvudtitelns anslag för kleresi-staten utginge 8 r:dr 16 sk. till pastor i Marstrand för meddelad religions vård åt fångarne å Carlstens fästning, hvilken utgift syntes höra, vid näst skeende stats-reglering, öfverflyttas till fångvårds-anslaget; samt vidare omförmält, att, enligt äldre resolutioner, pastorerne i Forssmark och Stora Kopparberget årligen erhölle, den förre 2 skepprd hammarskpttsjern och den sednare 1 skepp:d 10 lisp:d Avesta koppar, utan alt desse utgifter vore uti Rikets Ständers stat tagne i beräkning; äfvensom att ett dylikt förhållande förefunnes i afseende å en Upsala universitet tillflytande årlig inkomst af mantalspenningar från vissa socknar inom Upsala, Stockholms, Nerikes och Westmanlands län; och hafva revisorerne med anledning häraf hemställt, alt förslags-anslag, motsvarande dessa utgifter, måtte, under vederbörliga hufvud-titlar, vid nästa riksdag varda uppförde. Då Utskottet, vid regleringen af utgifterne under riks-statens 2:dra och 8:de hufvud-titlar, redan iakttagit hvad revisorerne sålunda hemställt, lärer härutinnan något vidare tillgörande å Utskottets sida icke böra ifrågakomma. (1847 års Rev. Ber. pag. 3o. Förkl. pag. 311.)
Rättvisa och billighet synes således fordra att detta Statsanslag, till hyra för Landshöfdingen och Embetsrummen åtminstone borde utgå efter dess primitiva grund eller i silfver, såsom i alla fall icke motsvarande de utgifter, som för andre LandshöfdingeResidenser drabba Staten, och knappt bestigande sig att godtgöra dea underhållskostnad, som ett så stort hus fordrar, ehuru billigt det äfven vore att genom besparingar någon tillgång för Staden kunde uppkomma, att betala den skuld, som Staden sig åsamkat i och för en byggnad, som utan att Staden sig densamma åtagit icke kunnat blifva dess åliggande och igenom hvilket åtagande Staden kommer att vidkännas en fortfarande börda, utan att densamma, igenom Residensets flyttning ifrån Sundsvall egenteligen kan påräkna några fördelar eller någon utsträckning af sin rörelse. Jag föreslår dock icke, att desse 200 R:dr måtte utgå annorlunda än efter 128 sk, i Bancosedlar för hvarje Riksdaler i silfver och att Statsanslaget i följd deraf förhöjes ifrån det af Utskottet föreslagne 4°° Rtdr till 533 R:dr 16 sk. Banco. Betänk.inden, N:is 212, 213. ogåi Hrr Öfverste Lefren, Doctor Häggblad, Radman Lundgren , Grosshandlarne Aspelin , Eckerman oell Winberg, ConnnerceRådet Santesson, Lagman Ståhle samt RiksdagsFnllmägtigen IL Strindlund hafva häruti instämt. Betänkande i anledning af de inom samtelige BiksStånden gjorde anmärkningar vid Tit . skottets Utlåtande N:o 36, ang:de utskylder till Staden Nyköping af Landshöfdinge-Residencehuset derstädes, äfvensom afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande Egendomar. (U -A.) De anmärkningar, som föranledt återremissen af berörde Utlåtande och hvilka genom ProtocollsUtdrag blifvit Utskottet meddeldte, innehålla hufvudsakligen, dels å ena sidan, att, med afseende å helgden af de rörande allmänna och enskildta angelägenheter emanerade K.
säger om fru Schwarts-Hansen? Kom inte med henne igen! Du vet ju, hvad folk EMILIE. Just därför. Svartsjukan är klarsynt. KATRINE. »föremål» med fru Schwarts-Hansen? Och du det generar dig inte, att dela ditt EMILIE (förebrående). har ju kunnat tigga Leonora om en förklaring. Och du hör ju själf, jag säger dig ju, att om Max blott trots allt det jag vet och tror. ville ha mig jag svarade ja strax på ögonblicket, KATRINE A, Katrine Jag har ingen stolthet mer. Jag (ömt). Min stackars lilla Emilie! EMILIE. att ifall han blott blefve min, och jag finge ha honom litet i fred, han måste komma att älska mig. Och tror du icke tror du icke han någon gång har tänkt på mig. Vore det så omöjligt, om han... Ja, för vet du, att jag håller så mycket af honom, KATRINE (afbryter sarkastiskt). rykte om sig att rata något! Om han ville ha dig! Nej han har just inte EMILIE (brister plötsligt i gråt). Är det då så oerhördt, så skamligt att älska en man, som... Katrine Men vill då ingen, ingen förstå mig. 102 KATRINE (mildare). komplimanger, sett sentimentalt på dig ... med dessa Som har funnit dig vacker, som har sagt dig blickar, hvilka han som annat småmynt kastar ut bland skönheterna i alla Europas hamnar! Nej, min egen lilla flicka jag tror icke, det är något oerhördt, jag tror till och med, att det är mycket vanligt. EMILIE (stilla). men du hånar mig åtminstone icke. KATRINE. Du är hård emot mig lika hård som Leonora, Det tror jag icke heller Leonora gör. EMILIE (snyftande). har sagt alltsammans, så skäms jag för det. KATRINE Jo. (Torkar sina ögon) Å, Katrine, när jag nu (lugnt, vemodigt, som för sig själf). syster. Du förstår att älska en man sådan som han är, med alla hans fel...
Utan utan ett ord slöt mor Anna sin gosse i famnen. » Ja, så där kan det börja för en och annan, » slöt konstnären med ett tankfullt leende, » det var mitt första målarhonorar, och det är inte öfver månget senare jag varit lika stolt och l3 cklig som då. » 7 Erny. * - Ett af den moderna läkarvetenskapens underbaraste kapitel är utan tvifvel frågan om sjukdomars behandling medels hypnotisr.-., och då den främste föregångsmannen och kännaren på detta område i vårt land, d:r O. Wetterst / and, i dagens Idun begynner en artikel öfver detta ' viktiga ämne, behöfva vi väl knappast rikta våra läsarinnors uppmärksamhet på densamma, förrän deras lifligaste intresse måste vara väckt. D:r W:s uppsats utgör n:r V I I I i den värdefulla serien » Iduns läkarartiklar ». Iduns läkarartiklar. (Eftertryck förbjudes.) Psykoterapi eller behandling af sjukdomar med h y p n o s och suggestion. Af Doktor Otto G. Wetterstrand. Jen medicinska vetenskapen är i våra da^Sy^ci gar rik på upptäckter af stor betydelse och praktiskt gagn. Vi behöfva endast erinra om, huru forskningarna inom sjukdomsorsakernas område, särskildt bakteriologien, ledt till förvånande resultat, dem man för få år sedan knappast kunde ana. Huru har ej bakteriologien omgestaltat kirurgien? Innebär ej den s. k. serumbehandlingen rika löften för framtiden vid botandet af do smittosamma sjukdomarne? Men just på grund af dessa stora framsteg, dem ingen kan annat än skänka sitt erkännande och sin beundran, har en viss ensidighet blifvit följden, ett materalistiskt betraktelsesätt har blifvit förhärskande, detaljstudierna ha tagit öfverhand och intresset för människosjälen har fått stå tillbaka. Ett område, som just därför, särskildt i senare tider, blifvit försummadt, är läran om de psykiska sjukdomsorsakerna.
I anledning af hvad Herr Tham sist anfört, får jag förklara, att det verkeligen förhåller sig så, att vid slutet af Betånkanderne angående Hamnen vid Halmstad och upprensning af Upsala Å> är yttradf, att anmälan derom lämpligen kunde ske hos Kongl. Maj:t; men jag knn alldtdes icke gå in pa, att någon direct anvisning blifvit lemnad på 9:<^e Hufvudtiteln. Det skäl Friherre Cederström anfört till återremiss, att nemligen StatsUtskoltet icke utredt den oeconomiska nytta ifrågavarande Hamnbyggnad kunde tillskynda Staten, har hos mig väckt en tanka, om icke, enär det troligen ej skulle lyckas för StatsUtskoltet att förändra sin öfvertygelse, ärendet snarare skulle kunna hänvisas till Allmänna Besvärsoell OeconomieUtskottet. Jag hemställer om ej detta lämpligen kunde ske, efter bedömandet af den ceconoiniska nyttan egentligen synes tillhöra detta Utskott. Grefve von Platen: Då återremiss af fle re Ledamöter blifvit bogård oell, som jag tror, l'2i Den 4 April c. m. af vigtiga skål; då en Ledamot påmint, att i frågorne om hamnbyggnader!' vid Halmstad och upprensningen af Upsala Å, en annan behandling af årnnet ågt rum; då jag vågar försäkra, att en hamnbyggnad vid Jönköping i nytta vida öfvertråfiär de förra, hvilket jag år färdig bevisa, om det skulle påfordras; så tror jag, under sådane omständigheter, det vara det rätta, hvad sällan plär nekas, att Betänkandet varder till StatsUtskottet återremitterad!. Många ropade på proposition. Friherre Cederström: Det år endast i an ledning af hvad Herr Hjerta sist anfört, som jag utber mig få nämna, att jag ej trott, det, emot stadgandet i 5b §. RegeringsFormen, fråga kunde uppstå hvart ett Betänkande bör återremitteras.
Med afseende pä närwarande tillfällets och kidepunclcnö sä aldeles egna art och betydenhet åtminstone för något är, ingen medborgare af conscriptionen satts sig i säkerhet bakom en annan, den han i öfrigt wisierligen ieke skulle tillerkänna err högre personligt warde, utan häldre yttrade en swartsjnk ömhet om hedren art hafwa stätt i led eller bakailleordning med redan förut lagerkrönte fäderneslandet tappre sörswarare under anförande af en bland ridehwarfwers största hjeltar för art dela deras ära och nationens warma erkänsla; men med all agtning för de warde ledamöter, som förut yttrat en motsatt ranke, kan jag likwal icke anse förenligt med den personliga frihetens helgd hos ekt fritt folk, att bedomina legomäl bland conscrip. kionen såsom alldeles otillbörlige och otillätlige. Jag. finner ca sadan lag lika ogagnelig för ändgmalet som för sjelfwa espriten hos troppar. Skulle wäl cn sä hardt rwungen, ehuru i öfrigt oförwitelig, limiterad Statsfånge med olusten i hjertat, barmen I 28 Den Z Naji - sinnet och wede! i henderne ort pä annat sätt up^ tylia sin plats, ssnlle han wäl bland sine kameraler kunna göra' särdeles god blod, da hans egen naturligiwis blifwit sa ond? jag belwistar det, men ken lilla påföljd unnade jag wäl god dagö pil> tärne: alt i föll representanten under liden jordbr, principalen mä för den onkkjente tiden antingen representera sig sjelf eller lega a nyo, hälft emedan sadane legowal icke synas innefatta någon aversionshandel med folket om denna del af desi försmår. f)nekcligen syncS conscriptionen medföra den vbeqwämlighetcn: att absorbera plantskolan för alla civile och ccclesiaftigue embeten emedan mellan 2v:de och 2z:ke äret den manligen börjar beträda tjenftemannabanan.
Utskotten få härefter anföra de anmärkningar, som blifvit mot i3 §. j3.) framställda, nemligen att det icke vore tjenligt eller rätt, eller ledande till ändamålet, att meddela skolbarnen belöningar;- att, om sådane likväl ansågos böra ega rum, såsom en uppmuntran, böcker ej borde dertill utväljas, utan fast heldre sådane saker, som äro för barnasinnet mera lockande och begärlige; att det af Utskotten föreslagne stadgandet, det hvarje husbonde borde ansvara, att dess tjenstehjons och stat-torpares barn ej blefve i saknad af det underhåll, som utgjorde vilkoret för möjligheten att af skolundervisningen sig begagna, vore så mycket mera olämpligt, som detta stadgande skulle hafva till följd, att det för fattige föräldrar med flere barn skulle blifva förenadt med största svårighet att erhålla någon förmonlig tjenst; att, beträffande det tvång, som Utskotten tillstyrkt, för befordran af skolgångsskyldighetens iagttagande, de derom gifna föreskrifterne borde ur förslaget utgå, och endast varningar och föreställningar användas; ty dels skulle Staten ej ega rättighet att använda de föreslagne tvångsmedlen, dels skulle tillämpningen deraf medföra så stora obehagligheter och stridigheter, att det onda häraf öfvervägde den fördel, som Utskotten med föreskrifterne härom åsyftat; hvaremot å en annan sida yrkats, att, utom de utsatte tvångs-medlen, äfven böter borde användas.
Efter dessa förklarande anmärkningar till min uppsats » Böra barn lyda? » i Iduus 2:dra nummer för detta år, i hvilka jag lika litet kunnat bemöta och gendrifva alla de invändningar och påståenden hos mina genmälare, som tarfva granskning, som jag kunnat uttömma det rika och mångsidiga ämnet eller ens genom fullständighet gardera mig mot nya missförstånd, vill jag endast tillfoga den slutanmärkning, att vederbörande gjorde mycket klokt både för sin egen och andras skull, om de undveke att uttala sig om saker och förhållanden, om hvilka de aldrig gjort sig möda att taga verklig kännedom, utan blott bedöma efter lösa, mycket lösa hörsagor i 3:dje, 4:de hand. Såsom exempelvis om Strindberg, — hans författarskap, personlighet och möjliga syften — om socialismen och dess grundsatser — om slatsoch samhällsförfattningens ledande principer, o. s. v. Jag hoppas komma i tillfälle att efter hand i särskilda små uppsatser påpeka åtminstone en och annan af de missuppfattningar i dessa ämnen, som mina genmälare i likhet med den stora icke sjelf-tänkande allmänheten tyckas taga för godt gods. Till dess: Au revoir! Ridande damer. Wenn Maililflerl weht, Oeht im Wald drauss der Schncc, etc., som under vintrens lopp fått inskränkas till några timmars manégeridning eller också ingen ridning alls, der intet ridhus varit att tillgå! Efter alla baler, slädpartier, middagar, skridskoåkningar o c h konditoripalaver lär allt ridningen hafva samma verkan på de nådiga damerna, som morgondaggen på de törstande blomstren eller, för att tala i nutidens realistiska smak, som jernpiller, Karlstadsvatten och Hoffs maltextrakt på bleksot o c h migrän. Men allting måttfullt, mina damer, för mycken dagg skämmer rosen, jernpiller o c h Karlstadsvatten i för stora qvantiteter göra dem yra i hufvudet och öfverdrifven ridning, parforcejagt o c h hinderhoppning kunna göra obotliga skador o c h förstöra det allra mest solskensbelysta framtidsperspektiv.
Det skall ock stä hwar och en Part fritt, som 376 Expeditioner till Riks-Itänden. haftver »agon sak eller »agot annat desi rättighet rörande nial, annngen hos Kongl. Majit, i Dest Högsta Domstol, eller hmad annan Domstol eller publikt Werk det mara ma, att deröfmer lata trycka en berättelse eller sä kallad Spenes sacki; dock att han haller sig mid sanning och anständighet. Den häremot bryter böte 33 R:dr 16 skillingar. Att protocoil och handlingar i sörlikta brottmål ej mä, sa länge någon as Parterne lejmer, utan deras ömsesidiga tillstånd as trycket ntgifmas. Den häremot bryter böte 33 R:dr 16 skillingar. Att sadant som rörer styggelser eller högligen »arar blygsamheten, eller innehaller hädelser emot Gud, eller lasteliga uttryck om Rikets marande Ofmerhct eller hmad, i afseende pä Personer hmilka ett mål icke egentligen beträffar, kunde i sädane handlingar hafwa influtit, otidigt, anstötligt eller förklenligt, icke mä uti dem mid mite af 33 N:dr i6 skillingar genom trycket kungöras, utan sä mida, hmad sistnämnde sall angär, äberopandet skulle as Domaren, som sist i mälet dömt, pröfmas nödmändigt till upplysning och styrkande af sjelsma hufmudsaken. I öfrigt och svin det blefme för midlyftigt, att alla förefallande ämnen, mäl och ärender med noggrannhet utsätta, skall det stä hmar och en fritt, att i tryck allmänt kunnigt göra allt hmad som i denna lag icke finnes uttryckligen förbudet; följaktligen stall ock ej nägvt som osmer i denna Lag tillätliga ämnen i tryck anmärkes, päminnes eller eljest granskningseller reflectionsmis i dagsljuset sramlägges, kunna, under föremändning att innebära tadel eller klander, säsom straffbart anses, sä mida strifsättct icke är tydligen smädligt eller skändligt; om ansmar hmarföre i denna Lag stadgadt är.
Då mäste Riket, och således äfven R. o. Ad., skuldsättas; dä, när fråga var om 17 miller, då upstod ingen betänklighet; men nu, då fråga är om 1,200 R:dr, är Hr Bildt så noggrann, så samvetsgrann. Här har talats om Riddarhusets tjenstemän. Om Riddarh.-kassan skulle befinnas vara i stånd att vederbörligen pensionera dem: så torde Hr Bildt vid nästa Riksdag benäget komma ihåg hvad lian nu yttrat och väcka motion härom. Jag skall icke sätta mig deremot, så framt jag lefver och här har någon röst. Men att nu, pä grund af della skäl, vilja afskräcka R. o. Ad. från åtgärders vidtagande, hvilka kunna vara Ståndet värdiga och för det allmänna nyttiga, anser jag oriktigt. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. först till bifall och sedan till afslag å den del af Utsk:s Mern., hvari anordning af medel till ifrågavande tryckning blifvit tillstyrkt, och ropades dervid Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Mern. i denna del, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med många Nej, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr Bildt begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller den del af Riddarh.Utsk:s Mern. N:o 13, hvari lillstyrkes en anordning af 400 R:dr b:ko årligen intill slutet af det år då nästa Riksdag uphör, för att befordra tryckning af R. o. Ad. prot:r, röstar 90 Den 15 November e. m. Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde del af berörde Mern. af R. o. Ad. afslagen.