Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Försök blefvo likväl gjorda att få äfven dessa hemman roterade, ty Amiralitets-Collegium hade uti den till 1756 års Riksdag afgifna Berättelse, angående det i Halland befintliga utsockne-frälsets rotering till båtsmanshåll, hemställt, att detsamma måtte dertill indelas; men sedan upplyst blifvit, att förhållandet angående så väl de Halländske som Skånske utsockne f rä lsehe m man nen, jemte deras förbindelse att erlägga utskrifnings-penningar, så länge icke, vid påträngande nöd, verklig utskrifning försigginge, härledde sin upprinnelse från de rättigheter, som efter desse provinsers återgång till Svenska Kronan varit Ridderskapet och Adeln derstädes förundte och genom en derefter förordnad Indelningsoch Skattläggnings-Commission fasställde, samt att detta frälse således varit undantaget så väl från det der i Länet tillförene inrättade ryttarehåll, som vid dess förvandling först till indelning och sedan till rotering af båtsmän, vid hvilken förmon och rättighet Adeln alltsedan bibehållits; så förklarade Kongl. Majrt, uti Nådig Skrifvelse af den 7 September samma år, af anförde orsaker: ”Ty kunna Wi icke bifalla att till den påsyftade förstärkning af båtsmanshållet låta Hallands ulsockne-frälse inroteras, utan pröfve i Nåder skäligt, att samma frälse måtte efter förra vanligheten vid utskrifnings-penningarnes utgörande, i stället för rotering, lör nu och framtiden bibehållas.” Sådant var förhållandet med de Halländske utsockne-frälsehemmanen, då, vid lölO års Riksdag, Rikets Ständer fattade det beslut, att, såsom det första medel till Rikets ökade försvar, all då inom dess gränsor varande oroterad jord, af hvad namn och beskaffenhet den vara kunde, (militise-boställen endast undantagne) så snart Riket med krig hotades eller oroades, skulle ge - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 206. nast uppsätta och nied beklädnad förse det emot samma jord svarande för* svars-manskap.
•— Riksdags-Ordn 4:o. Ingen må fur Städerna till Riksdagsman utses, som icke minst tre är före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, valdt Magistratsperson eller Borgare i Staden; och beruknas denna tid frän Tjensteeller Borgare-edens afläggande, 5:o. Fjerdepartsegare i Fahlu Bergslag äga att inom sig till Riksdagsman i Borgare-Ståndet utse En Fullmäktig, som icke till annat Riks-Stånd hörer och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafver. Valel verkställes pä öfligt sätt inför Magistraten i Fahlun, och rösterna beräknas efter Fjerdeparts Grufvedelarne. Ingen vare härvid valbar, som icke i nämnde Bergslag varit Fjerdepartsegare minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, och är inom Länet bosatt. 6:0. Utom Fahlu Bergslag, äge ock de öfriga Bergsbruken, hvarunder inbegripas alla af Styrelsen öfver Bergverken privilegierade Inrättningar, lill förädling af Mineral-rikets produkter, att, inom sig, lill Borgare-Slåndet utse Fem Fullmäktige, som ej till annat Riks-Stånd höra, och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den, i 18. §., alla Christna Tros föro andter tillerkända valrätt, i Öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är. Med valen förhålles sålunda, att Styrelsen öfver Bergverken bör, när Riksdag inträffar, uppgöra grunderna för denna representations-rätl, efter värdet af förra årets tillverkning, beräknadt, för jerntillverkningen, efter det för Hammarskattsjernet årligen bestämda pris, och, för annan tillverkning, efter det medelpris, hvartill Kongl. Majit och Kronan försäljer den deraf in natura utgående tionde eller skatt, samt, i fall någon af dessa förädlingar icke skulle kunna hänföras lill nå - 12 Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdag»-Ord». goldera värdet, efter det i Hufvudstäden allmänt gångbara pris.
Och finner Utskottet, vid öfvervägande häraf, och då, efter deri utgång saken nu mera erhållit uti de till ConstilutionsUtskottet öfverlemnade delar, någon godlgörelse af annor man, för desse utgiftsposter, icke synes vara för Staten att påräkna, sig höra till R.St:r hemställa, det må omförmäldte af K. M:t anordnade f.ninnia 1000 It:dr B:co SlatsContoret af öfvei skotlsmedlen godtgöras tillika med det belopp 168 R:dr 4° sk. 6 list. samina mynt, som uti Capitali åkningens Debet (|iag. <j4) för det närvarande finnes utfördt såsom balancerad skuld till StalsVerket. I afseende på behandlingen af ämnet i öfrigt är, under fortsatt klander af Utskottets förfarande, hufvudsakligen anmärkt: Alt Utskottet ej loi'fatl,at särskildte Betänkande!) olver förra oell sednare Skeppsliandels-affäreti utan sammanblandat a:ne frågor sorn nied hvarandra ej ägde någon gemenskap, enär det vore tydligt, att redovisningen för en skedd försäljning af Rikets Krigsskepp, gifvande en vinst åt Statsverket borde uppställas enligt verkeliga förhållandet och icke tjena till täckmantel för en åtgärd i Statsförvaltningen, hvarvid en stol’ ansvarighet vore fästad både för den Finance-föi lust densamma medfört, för det politiska fel, hvarigenom Kronans anseende lidit oell för den Gmndlags-öfverträdelse, som deraf blifvit en följd; Mom, 2. Att Utskottet ehuru det angifvit sednare handelns återgång såsom orsak till den Slatsförlust det allmänna härvid fått vidkännas, likväl ingalunda utredt det i officiel väg icke uppdagade verkeliga förhållandet med återgången af denna handel; eller omförmält någon annan återgångsact, än den Nådiga skrifvelse af den 29 Octobcr, hvarmedelst K. M:t tillkänliagifvit sitt bifall till Handelshuset Michaelsson &
Dessa tvänne Belänkanden godkändes. S. I) Föredrogs Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 254. angående hegardt anslag eller län, i anledning af staden • Christianstads kostnader, tili följd af kolera-farsotens härjande derstädes under höstetiden år 1857. Utlåtandet afslogs, och Ståndet beslöt ett län. för det uppgifna ändamålet af statens medel emot 4 procents ränta till staden Christianstad, stort 20,000 B:dr Riksmynt, att. under loppet af nästföljande 10 år, med 2,000 R:dr årligen, återbetalas. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 255, i fråga om äskad tillökning för år 1857, i allöningsförmånerna åt en del af flottans gemenskap, m. m.; hvarjemte bifogad tabell lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 256, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och uppfordrade båtsmäns mathållning åren 1856 och 1857. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskottels Memorial N:o 257, med förslag till volerings-proposition, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut, i fråga om eftergift af den i', d. Lands-kamereraren i Wermlands län Svante Lindberg ådömda ersättnings—skyldighet. Voterings-propositionen godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 258, angående verkställd omröstning, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till Stats-regleringen hörande frågor. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 259, i fråga om pension å Allmänna Indragnings-staten för Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d. Stats-rådet A. P. Sandströmers eftemnade enka.
det var Jan Anders’ Karl Johan. (Talar.) Ja, det var många flere verser. Men dem kommer jag inte ihåg. Gråter I mor! Brita Stina (gråtande). Kan jag annat än gråta, när jag ska höra så’na ord om mig själf? Jag är femtiett år fyllda, och femtitvå blir jag nästa Olsmässa, om Herren låter mig lefva intill då. Men aldrig har jag förr varit i folkemun, och aldrig har nå’n kunnat säga på mig, att jag har varit en så’n, som alla haft rättighet te spotta på. (Upp.) Men den där Karl Johan, som har gjort visan, den ska jag ge, när jag får tag i’n. Ja, om jag så skulle basa’n själf, så ska han få lära sig, hvad det vill säga att gå och göra mig till ett spektakel för Gud och hela världen. Lena (upp.) Karl Johan har inte gjort den visan. Brita Stina. Hvad vet du om det? Lena. Jag tror honom inte om’et. Brita Stina. Fansungar kommer ur fansägg, ska jag säga dig. (Det knackar.) Hvem kan det vara? Lena. Jag ska gå och se efter, hvem det är. (Går och öppnar dörren.) Sjette scenen. DE FÖRRA. ANNA (kommer in.) Anna. Gu’ kväll. Lena. Gu’ kväll. Brita Stina. Nej, se, är Anna ute och går. Gu’ kväll och stig fram och sitt. Anna. Tackar. Jag är bara så snöig om fötterna. Brita Stina. Det skadar inte. Här ska alltid skuras. Kom och sitt här. Det är kallt ute. Anna (sätter sig). Det är det. Och snöar gör det, som om en aldrig skulle få se solen igen. Brita Stina. Det är förstås ovägadt i skogen. Anna. Jöss ja. En får klifva i högt öfver knäna. Lena. Tänk, att Anna är ute och går i så’nt väder. Anna. En blir så led af att sitta inne. Och så tänkte jag, jag skulle höra efter, hur det var hemma hos ert. Brita Stina. Det var ju snällt det. Jo tack, vi har det nog bra. Anna. Det var ju tråkigt annars, att den där visa skulle komma ut ibland folk. Brita Stina. Hocka visa? Anna.
En summa af 50,000 r:dr har blifvit begärd endast för utvidgandet af en skola, den nya elementarskolan här i hnfvud staden, som saknar egen lokal. Man kan deraf se i smått tilt hvilka stora företag detta leder. På grund af hvad jag anfört, får jag således anhålla om [»ropos. på älerremiss af denna punkt. Frih. Cederström, Claes Rud.: Del lärer ej lida något tvifvelsmål, att ju StatsUtsk. i sina öfver detta ämne gjorda beräkningar uteglömt ganska vigtiga punkter. Så saknar jag t. ex. all hänvisning till något kostnadsförslag för uppförande af nya skolbyggnader eller för den blifvande apteringen af de gamla lärohusen lill undervisnings meddelande deruti efter den af Disk. åsyftade lärometod. Jag hyser således en stor farhåga, ali det förordade anslaget af 90,000 r:dr, oaktadt dess betydliga belopp, ändock Olifver för ändamålet mycket otillräckligt. Om man läser den reservation, som riksdagsmannen Strindlund i ämnet afgifvit, så finner man det han har fästat uppmärksamheten dervid att, på samma gång som man tillråder alt bevilja ett anslag af 90,000 r:dr, man tillika vill betunga den skolbesökande ungdomens föräldrar med en afgift, som de förr icke vidkänts, jemte det de troligtvis få lof alt utgöra de hittills bruklige. Någon fördel ansågc han alltså icke dervid tillgodokomma den skolbesökande ungdomen eller dess målsmän. Genom det nu afgifna förslag har bemälde reservants i förväg yttrade farhåga i detta afseende vunnit bekräftelse. Jag tog mig friheten i f. m. söka fästa de då fåtaligt närvar, ledamöternes uppmärksamhet på det i betänk, förekommande uttrycket, alt inga andra afgifter skulle upphöra, än dem K. M. funne kunna af läroverken undvaras. Alltså lära de nog qvarblifva, tillika med den nya pålagan. Likväl beviljades den af Ulsk. gjorda hemställan derom. Man hoppas alt derigenom få in en vacker summa till skolverkets underhåll. Vi få väl se huru dermed går. Men den punkten, såsom afgjord, bör blott i förbigående beröras.
Nu gällande Bevillnings-förordn. föreskrifver ock, bland annat, i 72 §, att taxeringsman skola ”werf omsorg tillse, att a,lltid värdet må sä bestämmas, alt alla medborgare i samhället, i förhållande lill j deras egendom, lika beskattas”. I mitt förslag har jag gjort ett undantag från den lika andel i bevillning sorn jag anser alla böra bära, och detta ”i öfverensstämmelse med de grunder som nu gällande författning i l:sta, 2:dra och lide §:ne följt. Det är en allmänt godkänd sats, att man ej bör taga skatt af den, som icke eger mera än hvad som oundgängligen tarfvas till fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven. Man blifver annars sannolikt tvungen att återgifva sådan skatt lill flerdubbelt belopp, i form af fattigunderstöd. Enligt 2:dra §:n i Bevilln:sförordn. erlägges ingen bevillning å lön, som ej öfverstiger 200 R:dr. Det är skäligt att andra samhällsklasser njuta enahanda förmån, och beloppet 200 R:dr torde i det närmaste motsvara hvad, efter nn vande priser, fordras för en persons nödtorftiga underhåll i en af rikets dyraste orter, der han äfven bör vara bei/ättigad, att välja sin bostad”. ) Dessa voro mina väsendtligt motiver. Jag har icke funnit någon vederläggning af desamma i Utskts Betänk. Man har / endast sagt, att det vore svårt att fä verksamma kontroller emot osannfärdiga taxerings-upgifter. Men äro då de nuvartde kontrollerna serdeles verksamma? Utgå verkligen skatterna nu med jemnhet till det belopp de skola. Är det svårare att utfinna dylika kontroller, när skatten blir rättvis, jemn och låg, än när den är orättvis, ojemn och oerhört hög? Eller månne den nuvande och af Bevi!ln:sUtsk. hufvudsakligen bibehållna bevillningsförordningen kan tjena till mönster af rättvisa och billighet. Vi hafva till en början en personlig skyddsafgift, som drabbar lika millionären och daglönaren, en skatt, som är oberoende af den skattdragandes förmåga att bära den eller icke.
Han har stora kunskaper, sinnet fullt af goda lärdomar, men kraften, som skulle omsätta kunskaperna i gagnande verksamhet och ge förmåga att efterlefva de goda lärdomarne, den finns icke, och, korsande alla beräkningar, man för hans vidkommande gjort, blir han ofta, då han på egen hand slappes ut i lifvet, en ganska stor odugling, slapp i arbete och slapp i seder. Han är icke ond, endast svag, hållningslös. Man tycker honom förbytt, icke att känna igen, och dock är han alltjämt densamme. Hans största förtjänst under uppväxttiden var hans lättleddhet, nåväl, han har den fortfarande kvar. Skillnaden är endast den, att han då var mottaglig för föräldrarnes goda inflytande, och att han nu är det för världens dåliga. Förtjänsten har blifvit till ett fel eller rättare har alltid varit det, fast det undgått vår uppmärksamhet. Vår vana att bedöma allting efter det större eller mindre gagn, vi själfva hafva däraf, har förledt oss att taga barnets vekhet och undfallenhet för något godt, emedan dessa egenskaper så högst betydligt underlättat 203 uppfostringsarbetet för oss. Hvad vi fäste hufvudvikten vid och gladde oss öfver var, att barnasinnet var så mjukt som vax i våra händer, och att det gick så lekande lätt att gifva det den önskade sköna formen. Vi glömde att härda det. Och därför hände det, att det vackra konstverket en dag, då vi ej längre kunde skydda det, smalt för frestelsernas heta vind. Det går lätt att arbeta i ett mjukt material, men man väljer dock icke ett sådant, när man vill åstadkomma ett varaktigt verk, i all synnerhet icke om man vet, att det skall komma att få en hård medfart, som till det yttersta skall pröfva dess styrka och hållbarhet, man väljer tvärtom ett, som är segt och fast, ehuru man granneligen inser, att det skall göra arbetet mångdubbelt svårare. Om man handlar med så mycken klokhet och omsorg, när det gäller materiella, jämförelsevis obetydliga ting, så bör man också göra det, när det är fråga o m något så oändligt viktigt som att forma en karaktär, hvilket j u är hufvudmomentet i uppfostran.
Helt visst kommer ingen om kvällen, då solen går bort, och det blir ensligt och sorgesamt i de dödas gårdar, för att mellan mina knotiga fingrar sätta de brokiga korten. Ej ens kommer man, hvilket jag hellre såge, – ty korten locka mig föga – med fiol och stråke till grafven, för att min ande, som irrar kring det multnande stoftet, måtte vagga i tonernas ström som en svan i glittrande vågor. FJORTONDE KAPITLET. Gamla visor. Marianne Sinclaire satt en stilla eftermiddag i slutet af augusti i sitt rum och ordnade sina bref och andra papper. Rundt om henne var oreda. Stora läderkappsäckar och järnbeslagna vagnslådor voro indragna i rummet. Hennes kläder betäckte stolar och soffor. Ur vindar och skåp och ur de betsade dragkistornas lådor var allt framdraget, siden och linne blänkte, smycken voro utlagda för att fejas, sjalar och pälsverk skulle väljas och besiktigas. Marianne höll på att rusta sig för en lång resa. Ovisst var, om hon någonsin mer skulle vända om hem. Hon stod vid en vändpunkt i sitt lif och brände därför en mängd gamla bref och dagböcker. Hon ville ej tyngas af det förflutnas minnen. Som hon nu sitter där, får hon en bunt gamla verser under händerna. Det var afskrifter af gamla folkvisor, som hennes mor brukat sjunga för henne, då hon var liten. Hon löste upp snöret, som sammanhöll dem, och började läsa. Hon log vemodigt, då hon läst en stund; underlig visdom förkunnade henne de gamla visor: Tro ej lyckan, tro ej lyckans tecken, tro ej på rosor och däjeliga blad. Tro ej skrattet, sade de. Se den sköna jungfru Valborg åker i gyllene karm, och hennes läppar le, men hon är så sorgefull, som om hofvar och hjul skulle gå fram öfver hennes lifs lycka. Tro ej dansen, sade de. Mången fot svingar lätt öfver bonad tilja, medan sinnet är tungt som bly. Lustig och yr var liten Kerstin i dansen, medan hon dansade bort sitt unga lif. Tro ej skämtet, sade de. Mången går till bords med skämtande läppar, medan hon vill dö af sorg.
Helt annorlunda förhåller det sig deremot med dessa grunders tillämpning på föihållanden, som rört sig sedan lagen stiftades. Äro Rikets Ständer om grunderna ense och tillämpning skall göras, då äro våra nuvarande former till hinders. Väl kan ett Förstärkt Utskott bildas, men ett sådant eger blott att votara, ej a(t öfverlägga; och hvem kan neka att eu delibererande församling är att föredraga en stum? Dessutom, hvilken tidsutdrägt och hvilka protocoll i Ståndens Plena? Huru leda dessa öfverJäggningar till det sammanhang i besluten, som utmärker ett system, ett helgjutet arbete, en lag? Till följe häraf och under det jag reserverar mig Constitutions-UIskottet» Memorial, N:o 35. 13 emot Uiskottets beslut, anser jag en delegation vara på sin plats vid tillämpningen af de grunder för den nja lagen, hvilka af Rikets Ständer blifva antagna.” I denna reservation har Herr Biskopen Doctor Nibelius instämt. Af Herr von Hartmansdorff, A,: 'Rältsläran utreder, att menniskan, för sin bestämmelses skuld, bar vissa rättigheter, som äro oförytterliga. Så förhåller det sig, efter min tanka, äfven med de personte morales, som man kallar Riksförsamlingar. Hvad vore en Ligstiftande församling, sorn föryttrat sitt deltagande i lagstiftande magiens utöfning? Hade hon afhändt sig denna till ett fortfarande Lag-Utskott, hvarföre skulle hon ej kunna anmodas och samtycka att öfverlåta sin beskattnings-rätt till ett fortfarande Statseller Bevillnirrgs-Utskott ? Rikets Ständer klefve då endast val-församlingar, som utsåge lagstiftare och beskattare; och de egentliga Riksdagsärenderna afgjordes melian Riksdagarne. Huru bar man kunnat falla på ett sådant, i andra, med lagstiftande församlingar försedda, länder utan tvifvel oerhördt förslag? Jo, säger man, emedan det eljest icke är möjligt, att, genom 4 serskildt beslutande Stånd, frambringa en hel civiN eller brottsrnåls-lag, med den enhet och det sammanhang, som vederbör.
Den del af försträckningen, som meddelas i form af lån, utgifver Riks-Banken i mån af reqvisition, och skall lånet ovilkorligen inom två år, elter det Filial-bank trädt i verksamhet, vara till hela beloppet från Riks-banken uttaget. f) På kreditivet åter eger Filialbank att, i mån af behof, utfärda assignationer, med vilkor, att assignationerne, hvartill tryckta blanketter, efter reqvisition, emot betalning, från Fullmäktige utlemnas, icke få lyda å andra valörer, än som nu äro eller framder les kunna varda för Låne-kontoren fastställda; skolande med först Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 79 Jern/ §. 211. litt. k. »Filial-bank erlägger till Riks-banken tre procent ränta såväl å lånet, som äfven å de summor, hvilka på kreditiv et lyftas.» „ §. 211. litt. m. »Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom reglemente, som kommer att till Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning och fastställelse öfverlemnas.» Nytt stadgande. Se moliverne bär ofvan. Nytt stadgande. Se moliverna här ofvan. ,temf. §. 211. Mom. t. l:o. »Derest
Den sista talaren har nämnt ett ämne, som jag bör uptaga, för att försöka utverka återremiss. Jag finner, att Utskottet i saken hort endast Bankens Commissariat och ej Bankofullmägtige. Förmodligen har det skett af den anledning, att Comissariatet i allmänhet ensamt behandlar Bankens fastighetslån. Jag skulle dock hafva trott, att, med anledning af 72 §. RegeringsFormen, Utskottet ej bordt från - Den 2 Mars e. ra. i45 frångå den allmänna principen, att ej afgifva något utlåtande angående Bankens förvaltning, förr än fullmäktige blifvit hörda. Det är lätt faltligt, att i ett penningeverk, grundadt på den mekaniska färdigheten hos dess embetsman-, de för mekaniken anställde personer skola vara mindre i tillfälle, äu Styrelsen öfver verket, att sätta sig in uti de allmänna fall, sorn röra lagstiftningsärenderne för detta verk, och följakteligen deröfver svårligen kunna gifva tillförlitliga yttranden. Det vore derföre väl, om Utskottet ville erkänna denna princip, som dessutom af Lagstiftarens mening är tillräckligt uttryckt. Om man på j^öoeller 60-talet någon gång uraktlåt att höra Fullmägtige, så borde det icke härida nu förtiden. Jag förenar mig med Grefve Spens uti anhållan om återremiss, och jag tror, att om också Fullmägtige ej kunnat förekomma den första auctionen, så äro de kanske i tillfälle att för framtiden hindra dylika enskiltes lidanden, genom något passande förslag i#ämnet. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Det är i anledning af ett yttrande iBancoUtskottets Betänkande, som jag blott vill nämna, att Motion är gjord om ändring i 18 och 19 §§. af Inteckningslagen, hvilken blifvit till Lagutskottet remitterad och nu är till handläggning i Utskottet företagen. i5 II. 10 146 Den 2 Mars e. m.
Remiss blef aflemnad ; hvarföre och enär den rättighet 56 §. Riksd.Ordn. tilläde Motionären, såsom Ombud för Marstrands Stad, att vid ett dylikt förhållande och då han tillika vore Betänkanden, N:o 269. 3o5 försedd med alla de Handlingar, hvilkas afsaknad föranledt det preliminära beslutet, han yrkat, att som Marstrands Stad, ehuru genom K. Resol. d. 27 Mais 1770 och K. Brefvet d. 12 Junii 1771 från Inqvartering verkeligen befriad, lik val måst oafbrutit från 1806 till 1822, peli serdeles under förstnämnde års krig, i hög grad vidkännas denna tunga, uppgående till icke mindre Summa än 36,146 R:dr 10 sk. B:co, hvarigenom, jemte en olycklig stagnation i handel och rörelse, Staden iråkat ett sådant vanmagtstillstånd, att den utan serskildt understöd ginge sin undergång till mötes, meranämnde Stad altså måtte, lika med Malmö och Landscrona, tillerkännas ersättning för den utöfver Stadens väsendtliga förbindelse utgjorde inqvarleringstunga; varande de af Motionären åberopade Handlingar berörde ProtocollsUtdrag bifogade. Och har, af de skäl Hr Meijer sålunda omförmält, Hr CommerceRådet Santesson instämt uti yrkandet om frågans å nyo upptagande. I anledning häraf har Utskottet till förnyad handläggning upptagit ifrågavarande