Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D. id fö ”I föredragning af Stats* och BancoUtskotténs den . y sistlldne Augusti under 50 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande j samt de dervid såsom Bilagor fogade särskilte Utlåtanden, rörande Rikets pentiingeväsende och de dermed gemenskap ägande ämnen, stadnade Ridderskapet Och Adelil 1 föl4 jande beslut: t:o Att, som Ridderskapet och Adeln re* dan bifallit dé af Utskotten i usta, 5tte, 6'te t lätte, i3tde, jDen 16 September f, m. och 26;t(ö puncterne framställde ämnen, Ridder^ skåpet och Adeln hu ansåg sig böra förblifva (vid dess i berörde delar förut fattade beslut. a:o Att Jtdje, 4:de, njte och 2o Att 7:de; 8:de och g:de puncterne af Ridderskapet och Adeln förkastades, hvaremot Ridderskapet och Adeln i stället beslöt, att Riks-» gäldsContoirets functioner och förhållande, i anseende till Banken, borde fortfara på det sätt Riksens Ständer vid sista Riksdag derom förordnat, endast med den förändring, att någon ränta af RiksgäldsContoiret icke vidare till Banken erlägges. 4:o Att nedannämnde puncter borde erhålla följande lydelse:
Statssamt Allm, Vcsv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o i3o, l N:o 130. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Majkl, 6 e. m. Utlåtande, i anledning af framställde förslag till förändradt ajlöningssätt för presterskapet i Riket. Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotten hafva till handläggning fått emottaga nedannätnnde tvenne med hvarannan gemenskap egande motioner: från Högloft. Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Raab} Ad, Chr., som, med hänsigt dertill, att presterskapets aflöning vore ojemnt fördelad, beroende mer på godtycke än lag samt för grannlagenhet och prestens värdighet motbjudande att uppbära, jemte det att den ofta föranledde kallsinnighet och stridigheter emellan presten och församlingen, föreslagit, att presterskapets af församlingsboer ne erhållande aflöning, eller pastoralierne, måtte indragas, och presterskapet, i stället, jemte bibehållande af sina boställen, få, likasom andra tjenstemän sin aflöning af slaten, antingen i penningar eller till en del i spanmål och till det öfriga i penningar; och har motionären ansett tillgångar för den statsutgift, som desse löneanslag skulle påkalla, böra beredas genom uttaxering af ett pastoralierne motsvarande belopp hos alla dem, som nu aflöna presterskapet; börande, enligt motionärens tanka, öfvergången till ett nytt löningssätt ej ifrågakomma förr, än i mon af nuvarande innehafvares afgång eller efter deras begifvande, samt lönernes belopp, fördelade i 2 eller 3 classer, bestämmas i förhållande till pastoratens antal och efter beräkning, antingen öfver hela riket eller inom hvarje stift serskildt, af den summa, hvartill alla pastoralier nu uppgå.
Men jag hemställde derjemte i denna promemoria, att StatsUtsk:t skulle täckas tillstyrka att den sålunda uppkomne besparingen, äfvensom hvad som vore besparadt af kanslistoch notariearfvodena från riksdagens början, skulle ställas till Utsk:ts disposition, för att användas vid den tid, då ökade göromål inom Utsk:t sådant fordrade. Denna promemoria måtte icke hafva kommit till StatsUtsk:ts kännedom, emedan Utsk:t icke omförmält densamma, utan tillstyrker de arfvoden åt 1 sekreterare, 1 notarie, 1 föreståndare för tryckeri-afdelningen samt 13 kanslister, som efter förra vanligheten varit åt Exped.Utsk:t anvisade. Jag skulle likväl Iro, att den upplysning, jag i denna promemoria meddelade ang:de kansliets sammansättnig inom Exped.Utsk:t, verkligen var af beskaffenhet att den förtjenat StatsUtsk:ts uppmärksamhet, och det så mycket heldre, som ett alldeles särskildt förhide eger rum med Exped.Utsk:ts kansli emot i de öfrige kanslierne, nemi. att dettas kansli är indeladt i 2:ne särskilda afdelningar, hvaraf den ena har att göra med riksdagshandlingarnes tryckning, under det att den andra afdelningen har sig anförtrodd uppsättning och utskrifning af R. St:s alla underd. skrifvelser och af riksdagsbeslutet. Under sådana omständigheter, och då ofvannämnde promemoria visade, det åtskilliga befattningar inom Utsk:ts bägge kansliafdelniugar äro af den trägna beskaffenhet, att deras innehafvare äro berättigade till högre aflöning per dag, än den af ett vanligt kanslistarfvode, 520 I) o n 26 M a j <■. m tillåter jag mig göra det vördsamma förbehåll, att Utsk:t må vara berättigadt att hos Riksg Kont. få reqvirera de besparingar, som genom den förändrade organisationen af Utskrts kansli hafva blifvit beredde och hvarigenom jag vill förmoda, såsom jag i promemorian yttrade, att något slags tillskott i betalning för ökade göromål vid riksdagens slut icke skulle kunna ifrågakomma Frih. Åkerhjelm:
Prenumeration sker i l&amp;ndsortm å postanstalt, i Stockliolm hos redaktionen. Emilie Risberg föddes i Skara 1815. Hennes far var postmästare i staden, och det var sålunda i ett ansedt ämbetsmannahem, som hon fick sin uppfostran. Flickskolor funnos ej på den tiden, de uppväxande flickorna voro hänvisade till undervisningen i hemmet. Det torde kunna antagas, att denna undervisning ej mäktade tillfredsställa Emilie Risbergs goda hufvud och Iifliga kunskapsbegär. Med en anspråkslöshet, högst ovanlig hos dem, som på egen hand förskaffat sig sitt vetande, säger hon om sitt eget kunskapsmått: » Jag hade aldrig själf genomgått någon skola och mest genom själfstudium letat mig till det ringa mått af vetande jag egde. » Att detta » letande » efter kunskaper ingalunda var fruktlöst kunna Emilie Risbergs många f. d. elever intyga. Men att det fordrat energi och arbetsamhet, kan man förstå, och kanske har man här att söka orsaken till Emilie Risbergs beslut att egna sitt lif åt uppgiften att för sina efterföljarinuor göra vägen till kunskapen lät( J. tare och bekvämare, än den varit för henne själf. Emilie Risbergs första station, sedan hon på egen hand gifvit sig ut i lifvet, var Mariestad, där hon på 1830-talet öppnade en skola för flickor. Antagligen var den mera primitiv; fröken Risberg säger själf, att hon vid upprättandet af sin skola i Mariestad saknade insikt om, huru en läroanstalt egentligen borde organiseras. Skolan fortgick emellertid åtskilliga år, tills fröken Risberg 1850 lemnade samhället och såsom privatlärarinna öfverflyttade till Örebro. Här blef snart hennes undervisning högt uppskattad. Under ett tiotal år verkade hon nu såsom lärarinna i familjerna, däribland i så framstående familjer som doktor Gumselii och doktor Hallbergs. Men fröken Risbergs lifliga intresse för flickornas uppfostran och undervisning kände sig ej tillfredställdt med det gagn hon på detta sätt uträttade. Hennes begåfning sträfvade efter vidsträcktare verkningskrets och hennes år manade henne att söka sig ett eget hem. Fröken R. började sålunda 1861 att i sitt hem mottaga några flickor till undervisning.
Om den af motionären åsyftade fördelen kunde beredas kommunerna utan motsvarande olägenheter för enskilda, så skulle Utskottet icke tveka att anse hans förslag för välgrundad! Men då det skulle leda derhän, att i ett gäldbundet ho med otillräckliga tillgångar de oprioriterade borgenärerue finge de 16 LagUtskottets Memorial J\/s 40. facto vidkännas gäldenärens oguldna kommunalutskylder, så skulle af ett sådant stadgande, som motionären föreslagit, följa en orättvisa af vida betänkligare art, än den förlust, som nu understundom kan drabba en kommun och, fördelad på dess samtliga medlemmar, blir föga kännbar. Kronans af ålder erkända och genom den ifrågavarande §:n bestämda förmånsrätt synes redan i och för sig vara ett alltför hårdt ingrepp i enskilda borgenärers rätt, för att mana till efterföljd, och skulle säkerligen framkalla klagomål, om de personela kronoutskylderna i allmänhet uppginge till så höga belopp, som samma slags kommunalutskylder. Utskottet har alltså icke ansett sig kunna understödja motionen, utan får vördsamt hemställa, att densamma må lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 16 April 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 April 1866, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 17, öfver väckt motion angående sättet för stämnings delgifvande åt byalag eller annan samfällighet. Omförmälda Betänkande är af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men emedan detsamma blifvit af de öfriga tre Riks-Stånden bifallet och den derigenom uttryckta mening således är Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras; hvarom Utskottet härmed får hos Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt göra anmälan. Stockholm den 16 April 1866. Ank. till Bxp.-Utsk. den 16 April 1866, kl. 5 e. m.
Å de stora oafvittrade skogarne inom Ljusdahl, Färila och Högd ahls socknar, hvilka tillsammans innehålla 52 qvadrat, har afvittringen detta år blifvit pä Statens bekostnad börjad uti Färila, der de fleste Nybyggen, (hvaraf sex, och dessutom ett Kronotorp blifvit under de fem sista åren beviljade), äro belägne, och der frågor angående ägande rätt till marken och afvittrings-ärendernas behandling’ i det hela fordra, att början göres. i' ■ .' ’ ' ' V" - -ff Of - — 9 — Ofvanåkers afvittrade krono-allmänning, hvilken tillförene varit emot erläggande af rekognitions-afgift åt Woxna bruks-ägare till begagnande upplåten, och hvarå 38 nybyggen blifvit, sedan min sista Bemårs-Berättelse i underdånighet afgafs, beviljade, har blifvit uppmätt och beskrifven, samt 77,000 tunnland deraf taxerade för bestämmandet af grunden för skogstilldelningen ät de nu nämnde med flere föreslagne nybyggen, hvilkas ägorymd utgör tillhopa 807 tunnland och 26g kappland åker, samt 162 tunnland och 25 kappland äng. De ä denna allmänning upptagne och föreslagne lägenheter åro tillsammans 96, hvilka äro beräknade att i skatt utgöra 347 öres" och 16 penningland eller 2i|? mantal. Wittersjö allmänning i Hamrånge socken har blifvit åt nybyggare upplåten, och 6 nybyggen samt 5 tillökningar åt äldre hemman derå beviljade; och tillåter ej utrymmet flere nybyggens anläggande. Angående rågången mellan Bjuråkers krono-allmänning och ljusdal ds socken har, i anledning af den år 1828 derå anbefallte uppmätning, uppstått tvist, hvilken blifvit genom Lagmans Synerätts laga kraftvunne Dom af den 27 Juli 1831 slutligen afgjord; hvarefter rågången blifvit upphuggen och närlagd; kommande de å berörde allmänning belägne hemman att deraf erhålla skogsanslag.
Ur sina seder och rätter fann det ut sitt språk. Men staten ljuger i allt som säges om godt och ondt; och hvad den ock säger, så ljuger den — och hvad den ock eger, så har den stulit det. Falskt är allt hos den; med stulna tän * der biter den, den bitgalne! Falska äro till ock med dess in-elfvor. Språkförbistring i godt och ondt, detta tecken gifver jag eder som statens tecken. Sannerligen, detta tecken tolkar viljan till döden! Sannerligen, det vinkar dem, som predika döden. * Såsom ett &amp; propos meddelas nr en af Fr. Nietzsches skrifter delta lilla karakteristiska utdrag.Mycket för m&amp;nga födas; för de öfverflödiga fans staten upp! Se en gång hur ban lockar dem till sig, de mycket för m&amp;nga! Se hur han slukar ock tuggar och idislar dem! » På jorden är intet större än jag: guds ordnande finger är jag » — så vrålar odjuret. Och icke allena de långörade och kortsynta sjunka på knä! Ack äfven i eder, I stora själar, hviskar han sina dystra lögner. Ack, ban gissade ut de rika hjertan, som gerna slösa sig bort! Ja äfven eder gissade han ut, I den gamle gudens be * segrare! Trötte blifven I i kampen, och dock tjenar eder trötthet ännu den nye afguden! Hjeltar och hedersmän ville han ställa upp omkring sig, den nye afguden! Gerna solar han sig i goda samvetens solsken — det kalla odjuret 1 Allt vill han gifva eder, om I tillbedjen honom, den nye afguden; derigenom köper han sig eder dygds glans och edra stolta ögons blick. Med lockbete vill han fånga eder, I mycket för många! Ja, ett helvetes konstverk blef då funnet upp, eu dödens häst, skimrande i gudomsäras prunk! Ja, en död för många fans upp, hvilken prisar sig sjelf som lif — sannerligen en hjertetjenst åt alla dödens predikare! Stat kallar jag alla gift-tagares tillhåll, goda och onda: stat, der allas långsamma sjelfmord kallas — lif.
Vid öfvervägande af ett inom Bonde-Ståndet väckt fråga om Lands-Fiscals-Tjensternes indragning, vid nuvarande innehafvares afgång, hafva Rikets Ständer väl, å ena sidan, ansett det icke kunna bestridas, att utmärkt nit och rent bemödande hos en Tjensteman mången gång ersätta hvad som i sjelfva Tjenstebefattningens organisation finnes bristfälligt, likasom, i omvändt förhållande, den i Statsmachinen bäst beräknade länk ofta kan blifva utan nytta för det allmänna, om vid verkställigheten påräknad skyldig redlighet uteblifver, men jemväl, under tillämpning af denna åsigt, på frågan 0111 LandsFiscals-T jensterne, å den andra sidan, icke kunnat frångå öfvertygelsen, att ändamålet med nämnde Tjenster, tillsynen öfver Författningarnes efterlefnad, i betydlig raon förfelas, dels derigenom, att, då Lands-Fiscalens uppmärksamhet omöjligen kan jemt utsträckas öfver hela Länet, dymedelst och för mycket tillfälle öppnas för godtycke, vid denna åklagare-magts utöfning, Exp. Ut sk. Förslag till uriel. Skri/v. N:o 106,107. 237 dels genom det förhållande, att Staten ej eller synes kunna fordra tillräcklig noggrannhet afen Tjenare, som den icke aflönar, enär just förmonen af lön hör medföra ansvaret för åsidosatta pligter. Enär härtill kommer, att meranämnde tjenster icke äro oumbärlige, i och för Actoraters utförande på Kronans vägnar, helst dertill tjenlige personer kunna utfinnas, antingen bland Krono-Betjeningen å hvarje ort, eller andra inom Länet befintlige Tjenstemän, dem E. K. M:ts Befallningshafvande äro i tillfälle att för sådant ändamål förordna eller föreslå; alltså och då, i Rikets Ständers tanka, ofvan omförmälde Police-tillsyn eller controll, i afseende på Förfaltningarnes efterlefnad, ändamåls-enligare kan af Krono-Betjeningen handhafvas, få Rikets Ständer hos E. K.
130 1 närma«te likhet med det af Rikest Ständer vid ista Riksdag faststälda förhållande lie tämmes nu afven en limma af Ålla och En hall (8 1/ ) Millioner Rd. al Bankens fonder, att användas till fortsättning af BancoDisconlens utlåningar, efter de hittills vanliga grunder, eller med iakttagande af de löiändi ingar deruti, hvilka vid denna Riksdag föreskrifva.*. Af de - v sa 8 1 2 Miliioner lå 500,000 Rd. B co anvandas för belåning af publika papper. 1/4:0 Räntan vid des a utlåningar från BancoDi-conlen hör från och med harjan nf nästa år beräknas endast efter 5 for hundradet 0111 åiet. 15:0 Räntm för den t d etf Dhconflån efter foi talio dagen lörbiilvtr obetaldt, elier ehn si kallade ölverräntan bestämmes deremot att ji# trot. Vtdr. d. 9 Septtmb. 1823. utgå efter 8 proCent för ett helt år eller § proCent i månaden. l5;0 Särskilda Afdelningar af BancoDisconten, komma att inrättas i Staden Götheborg, samt i någon af Rikets södra städer, hvilka särskildta DiscontContoir skola lörvaltas elter samma grunder, som för BancoDisconrens Lånerörelse i öfrigt äro eller blifva föreskrifter, stint de särskildta Reglementen, hvilka vid denna Riksdag ytterligare komma att fastställas.
B:ko per skålpund, torde i förslaget till tulltaxa mjöl. för dessa artiklar höra upptagas en sistnämnde belopp med tilläggs-afgifter närmast motsvarande lullafgift af 4 öre skålpundet. Emot kommitterades förslag, att gummi, alla slag, såsom hehöfligt för narinGummi. garne och i medicinen, skulle medgifvas tullfrihet, hafva Kommers-kollegium och General—tullstyrelsen gjort den erinran, att artikelns likartade beskaffenhet med Harts möjligen kunde vid tullfrihet för den ena gifva anledning till tvistigheter vid tullbehandlingen; hvarföre tillstyrktes, att, likasom af kommitterade blifvit för harts föreslaget, Gummi, alla slag, skulle åsättas en införselstull af 1 öre skålpundet. Någon så förvillande likhet, att svårighet vid tullbehandlingen deraf kunde uppstå, lärer dock icke ega rum emellan de ifrågavarande artiklarne; hvarföre jag hemställer, att kommitterades förslag måtte af Eders Maj:l bifallas.
Conslitutorial för Justitice-Ombudsmannens Suppleant. V. 854- 23 Conslitutorial för Comilterade till Tryckfrihetens vård VI. 54- Controllen angående, å de till RiksgäldsContoiret inkommande summariska Redogörelser för Allmänna Bevillningen och öfriga Riksgälds-Contoirets fonder. V. B. 3o7. A. 498. P. U. 519. E. 663. Controlleuren vid Contoiret för Chartors Ilvitstämpling, om lönförhöjning för. VI. B. 115. A. i75. P. U. 187. Correctionshus, om inrättande af. III. i73. 434. P. U. 450.694. P. U. 733. B. 814. IV. A. io3. Coyets, Gustaf, yttrande. V. 1132. Creditivet, det större, angående. PU*4<>6. VI. E. 178. Creditif, Riksgälds-Contoirets, i Banken.V. B. 986. P. 998. A. i349> PU. 1406. Creditiverne, angående de 2:ne i 63. §. Reg. Formen omtalte. VI. E. 178. Grönstedts, Jacob Otto, Friherre, yttrande. IV. 374- D. Dagen lill nästa Lagtima Riksdags början angående. V. B. 844- A. 978. P. U. 995. Dahlcronas, Georg Gabriel, yttrande. III. 463. 24 Dalallmogen, om inrättande af arbets ochuppfostringshus, för. V. B. 734. A. 833. • P. U. 838. E. 1164. Danckwardts, Carl, yttranden. II. 54* 56. — Carl Gustaf, yttranden. II. 56y. Dannemora Jernverk, angående Bevillnin gen af. I. 3o3. III. B. 176.
Erkebiskopen raagistrarnes skål, hvarvid Wennerbergs herrliga sång: »Stå stark du ljusets riddarvakt!» med rörande enthusiasm af hela den församlade mängden afsjöngs.» Ofvanstående skildring hafva vi hemtat ur Morgonbladet för den 20 Juni och vilja blott göra ett par anmärkningar, såsom: Att middagen ej serverades på ett enda bord, utan på en hel mängd sådana, hvilka stodo i tvänne paralella rader och ej, för nyktra ögon åtminstone, det ringaste erinrade om hästskoformen. Att h. k. h. kronprinsen och de högre notabiliteterna icke sutto »vid sidan af långsidan» af det der hästskobordet, utan vid ett särskilt bord. Att, hvad det »jublande hurrah», som beledsagade en viss skål, beträffar, nio tiondedelar af sällskapet var för mycket sysselsatt med middagen och enskilt konversation för att vid så stort afstånd och under ett sådant sorl kunna höra hvems skål som föreslogs. Men att rätta uppgifterna i Morgonbladet är ett otacksamt arbete, hvilket vi öfverlemna åt dess medbröder inom pressen ... Henning hade på sin högra sida brukspatronen Strömberg, som var sysselsatt med genomläsandet af matsedeln. Ehuru denna ej fullt motsvarade brukspatronens fantastiska drömmar – och när har väl verkligheten varit jemförlig med illusionerna om densamma – var gastronomen dock ganska nöjd vid genomläsandet af följande lista: »Italiensk soppa. – Färsk lax med garnityr. – Filet de beuf och vinkokt vestfalisk skinka med legymer. – Turban på kräftor med sparris och förlorade ägg. – Kalkonpastej med tryffel och champignoner. – Charlott Paleseng. – Kyckling och morkulla med pressgurkor. – Gélé-pudding med krokan. – Russin och mandel. – Apelsiner. – Konfekt. – Smultron naturelle. Särdeles framställde sig kalkonen med retande färger för brukspatronens inbillning. Som Henning visste att ingenting angenämare kryddar en god middag och bättre underhjelper matsmältningen än ett hjertligt skratt, sökte han, under måltidens lopp, på bästa möjliga sätt underhålla sin gäst.
Vi veta ganska väl att de konstanta racer, som finnas i verlden, och deribland den bästa af dem alla, nemi. den Arabiska hästen, icke tillkommit hvarken genom konst, officiel t eller enskildt bemödande; utan saken är helt enkelt den, alt Araberna likasom alla nomadstammar ligga i ständiga krig med sina grannar. Omgifna af öknar, erfordras det att de göra långa resor, och derföre måste de också anse hästen såsom det vigtigaste djuret i deras hushåll. Derigenom har den äfven nått sin stora utveckling, ty Araben sätter den i främsta rummet, ja, till och med framför hustru och barn. Detta har varit orsaken till den Arabiska hästens starka konstanta blod, hvilket gör att om den äfven blifvit aldrig så mycket begagnad för att upföda andra racer, man ändock alltid återfinner någon egenskap, som påminner om ursprunget. Om man fördenskull upsökte stamfäder för våra Svenska konstanta racer i de fjellbygder, der enda inkomsten består i ladugårdsskötsel, tror jag att man gjorde klokare, än om man sökte dem på Östergöthlands feta slättbygder, der alltför stor tillgång till att förvekliga djuren finnas. Jag vill icke tillägga något mer, emedan jag tror att min motion ändock skall vinna framgång, hvarföre jag blott anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja till Utsk. Gr. von Platen, Baltzar: Vexlingen emellan aktion och reaktion tyckes gifva sig tillkänna så väl i afseende på koafvelse som andra saker här i verlden. E. o. Ad:s ledamöter påminna sig utan tvifvel för ett antal år sedan, då ingenting annat än utländska kreatursracer voro dugliga, lika som mao nu får höra att blott inhemska sådana äro tjenliga. Enl. den erfarenhet jag eger i saken, må jag bekänna, att jag icke tror på någondera delen af de framställningar, som i denna syftning blifvit gjorda. Jag har ännu icke varit i tillfälle att inhemta kännedom om något Den 1 December. 11 holländeri, som lemnat bättre resultater än det vid Ulltuna, ehuru jag visserligen icke vill neka att det ju kan vara möjligt alt på annan väg komma till lika goda resultater.
Genom berörde uteslutning skulle nemi. den omgång och den tidsutdrägt, som förorsakas deraf alt frågan skall underställas Kammar-Coll., undvikas; — hvilken omgång, i min tanke, är alldeles öfverflödig, enär tillräcklig trygghet vinnes, om frågan underkastas pröfning af Konungens Befh:de, öfver hvars utslag, den som icke åtnöjes, eger öppen rätt att sig besvära. Å dessa af mig föreslagna förändringar anhåller jag att särskilda propositioner måtte framställas. Gr. Liljencrants: I motsats mot deri siste värde talaren, hyser jag den åsigt, att föreskriften derom, att mer än vanlig egorymd skall höra till det hemman, från hvilket större afsöndring än en tiondedel skall tillåtas, icke lägger hinder i vägen för afsöndring af skogsmarker i Norrland, och jag är öfvertygad att hvarken Landshöfdinge-embetena eller Kammar-Coll. skall motsätta sig afsöndring tili större belopp från hemman, som ega t. ex. 2,500 tunnlands egorymd, oansedt att andra hemman i trakten hafva samma egovidd. Hr von Koch har vidare föreslagit att Kammar-Coll. skulle befrias från prölningsskyldighet i hithörande frågor, med mindre klagan fördes. Men utom det att dessa frågor sannolikt icke komma att upptaga särdeles mycket af Golldi tid, torde det vara Den 4 November e. m. 227 af vigt att enhet i uppfattningen eger rum, och Utsk:ts förslag i denna del är i min tanke ganska välbetänkt. Då jag således ingalunda kan biträda den af Hr von Koch yrkade förändring, anhåller jag att §:n måtte bifallas, sådan den lyder i Utsk:ts förslag.
M:t föreslagit Rikets Sländer ali, lill betäckande af den under år 1S56 och påföljande år möjligen uppkommande pris-skillnad för korporalernes spanmål, antingen på stat uppföra ett derför afpassadl förslags-anslag eller ock medgifva alt för de år, då sådan utgift för slaten kan ifrågakomma, densamma får bestridas utaf öfverskotten på Slals-verkets inkomster. Detta ärende hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft, och dervid, på de i den Nådiga Propositionen anförda skäl, velat medgifva, att korporalerne vid indelta arméen så vidt de före den 12 April 1853 blifvit antagne eller utnämnde, må berättigas alt af Slals-verket utbekomma ersättning för deras aflönings-spanmäl efter års-markegångs-priset i den ort, hvarifrån spanmålen hittills ulgatl, med tillägg af forsel-lön derå, på sätt och under vilkor, som E. K. M:l i Nåder föreslagit. Hvad åter angår soldalerne vid Södermanlands Regemente; så, och då E. K. M:t uli Dess ofvan anförda Nådiga Proposition, på den grund att soldalerne vid nämnda Regemente lör år 1855 finge vidkännas en för hvar och en af deni betydlig minskning i siu aflöning, i händelse de mäste emottaga lösen för spanmålen elter medel-markegångspris, enär role-hållarne, i följd af nu gällande ölverenskommelser med manskapet, icke torde anse sig förbundne eller kunna förpliglas ali lemna dem ersättning för hvad genom det nva sältet för spanmåls-pi isels beräkning skulle förloras, och della förhållande allt framgent de år, då års-markegången blilver högre än medel-priset, kominer alt fortfara, enär d