Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst må - 94 VD c n 3 J u ii i c. m. ste det vara gifvet, att livad inncvånarne i en totalt nedbrunnen stad erhållit af enskildta gåfvomedel, hvarmed den fattigaste classens underhåll blifvit bekosladt, icke härvid egentligen kan komina i fråga samt ingalunda kan ingå i beräkningen af de medel, sorn erhållits lill stadens återuppbyggande, och det är egentligen upplysning om mojengerna dertill, som jag velat lemna. Likaså litet kan hela brandförsäkringssumman beräknas för stadens uppbyggande, då dermed de intecknade capitaler, som stadens innevånare varit skyldiga lill publika verk och enskilda utom staden, genast måst betalas. Den värde talaren har dessutom förgätit, att han sjelf påstått, att icke blott capitalet af det i5o,ooo rtdrs lån, som vid 1835 års riksdag beviljades, skall fullt återbetalas, utan äfven räntan lill fullo utgå med 5 proc., och vid sådant förhållande måtte staden ej hafva att beräkna detta capital sig till godo. Delta synes vara elt alltför stort streck i räkningen, som jag anhåller att få anmärka. För öfrigt talas här visserligen om contraherade villkor med Staten; inea jag får erinra, att här aldrig varit fråga om något contract. Stadens innevånare, i den brydsamma ställning de voro slraxt efter eldsvådan, spridde åt alla häll, kunde icke vara betänkte på alt uppgöra hvarken villkor eller annat, utan det skedde af Konungens Bef:h:de. K. M. be hjertade saken och R. St. insågo nödvändigheten af understödet, och så uppkom länet. Det är visserligen sannt, att hvarje förbindelse på en låntagen summa innehåller villkor, att betalningen skall ske i öfverensstämmelse med förbindelsens lydelse; men stadens innevånare hafva icke sjelfve uppgjort några contractsvillkor. Jag vill derföre icke påstå, alt de hafva någon juridisk rätt till lindring, men så mycket mer anser jag den moraliska billighetsgrunden härvid, såsom vid andra tillfällen, böra vinna afseende.
Boye anser jag föl1 min del mig vid detla tillfälle, såsom varande ledamot af StatsUlsk., kunna våga påslå, all Hr von HarlmansdorfTs förslag, hvarom jag dock nu icke vill ingå i någon diskussion, synes kunna lemna vida mera vägledning än den Frih. Boye genom sitt yttrande trott sig kunna åstadkomma. Jag beklagar blött, att åtskilliga tankar i Hr von Hartmansdortfs förslag läggas i dagen först sedan liksdagen framskridit ii månader, emedan de äro af ilen genomgripande natur, att desamma, för att icke föioisaka tidsutdrägt, Bort framkomma nära nog vid riksdagens början och icke vid slutet deraf. Jag får dock förklara Hr von Hartmansdorff’ min tacksamhet i det fället, att han genom sitt anförande åstadkommit något, som kan tjena StatsUlsk. till vägledning vid ämnets förnyade behandling; något som kan utgöra förernåI för öfvervägande och pröfning, emedan deruti är sak och siffror. Jag anhåller, att äfven detta yttrande måtte fä åtfölja åtel remissen. Hr Tersmeden: En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har velat påbörda StatsUlsk. att hafva tillvällat sig en olaglig allenastyrande lätt derföre, att jag yttrat det vara lämpligt och välbetänkt, att med ett statsanslag sammanbinda en underd. önskan, åsyftande Sländei nes sammankallande inom 3:ne år. Då å ena sidan alla möjliga utvägar vidtagas, till och med sådana, som i min tanke äro olagliga, att hindra Ständernes billiga önskningar att framkomma till Konungen, må man ej klandra, om å den andra sidan alla lagliga medel vidtagas till ändamålets vinnande, och bland dessa anser jag den utväg, att jemte ett statsanslag frambära en underd. önskan. Hvad frågan om allenastvrandet vidkommer, så torde det vara nogsamt bekant , ehuru det för ömtåliga öron måhända låter skärande, att uti anslagsfrågor äro R. St. allenastyi ande. Hr Lagerheim, Lars Magnus:'
Majit likaledes behagade i Nåder vaka deröfver, dels att inga offentliga nöjen och lustbarheter må ega rum under Gudstjensten eiler å den tid, som lill beredelse för Sabbathens begående egnad är, dels att de högre och bildade klasserne inom samhället påminnas om sin pligt att genom ett stilla och Christligt begående af hvilodagen lemna de lägre och mindre bildade ett värdigt föredöme—- men ehuru Preste-slåndet, i öfverensstämmelse med detta förslag, ingått med en underdånig skrifvelse i ämnet, så hade följden deraf dock endast blifvit en uti Böndagsplakatet till folket ställd allmän uppmaning lill Sabbathens värdiga firande. Sedan ofvanomförmäide Riksmöte hade religiösa rörelser och oroligheter tilldragit sig, som allvarligen påkallade frågans upptagande och behjertande; hvarföre motionären föreslår att Rikets Ständer mätte uti underdånighet anhålla att Kongl. Majit täcktes uti Nådig skrifvelse uppmana sina Befallningshafvande och öfriga underlydande organer, alt tillse det inga allmänna eller enskilda arbeten måtte emot gällande författningar företagas pä Sön-och Helg-dagar, samt alt större samlingar för rent verldsliga ändamål, såsom till exempel vid de så kallade folkmarknaderne i Westerås, ej på nämnde dagar och aldraminst under pågående Gudstjenst mätte ega rum, samt slutligen att ej några offentliga nöjen och lustbarheter måtte få finnas under gudsljenstliderna eller å den tid, som till beredelse för Sabbathens begående egnad är. Eli denna motion hafva Herrar Biskoparne Fahlcrantz och Bergman instämt.
Ehvad säkerhet de lagstiftande makternas åtgärder må lemna för Bankens förvaltning i framtiden, böra dock de beslut, som om Bankens rörelse och förhållanden af Rikets Ständer vidtagas, vara i öfverensstämmelse med lagstiftningen. Det är följaktligen nödigt i 7 §. bestämdt uttrycka, att Bankens styrelse och förvaltning upprättas i enlighet med de fastställde grunderne, och derföre får jag föreslå följande redaction af samma §.: Alla stadgar och Den 15 J a n u a v i i f. ra. 135 reglementen angående Bankens rörelse och förvaltning skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna Lag fastställde grunder. Denna Lag måj såsom allmän CivilLag. ej annorlunda ändras, än på sätt i RegeringsFormens 8j stadgadt är, och äge i afseende pä verkställigheten samma kraft och verkan, som Rikets öfriga gällande Lagar. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till antagande af Utskottens förslag till ifrågavarande §. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde', örn Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af Herr Skogman till berörde §. uppgifne redactionsförslag. Ropades Ja. Friherre Cederström, Jacob: Jag har i början af öfverläggningen om denna lag sökt göra gällande den öfvertjrgelse, att Rikets Ständer icke borde frånträda sin rätt, att, såsom Svenska folkets ombud, ensamme garantera Banken, och bestämma de förmögenhetsförhållanden i nationen, hvilka bero af detta verks förvaltning. Ridderskapets och Adelns pluralitet har varit af annan öfvertygelse, och har ansett en CivilLag böra, utan afseende på 72 §. RegeringsFor - i36 Den i5 Januari i f. m. men, nu genast föreslås till Konungens sa nction. Jag går nu att afgifva min reservation emot detta beslut, hvilket jag anser oförenligt med nämnde §. i Grundlagen, samt af vådliga och betänkliga följder för fäderneslandet, då dessa förhållanden hädanefter komma att hero af Styrelsens mer eller mindre starka inflytande. Jag har velat i Protocollet förvara denna tanka, på det man framdeles må kunna se, att man dock i förväg sagt, hvad som kommer att ske.
Ständer tillstyrka, att den, enligt 88 §. 8 mom. af nu gällande Banco-Reglemenle för Låne-Contoret i Malmö till io,ooo R:dr bestämda högsta Cassa-behållning måtte förhöjas till i5,ooo R:dr. Stockholm den 6 Mars 1841. STOCKHOLM, Elmens och Granbergs Tryckeri, 1841. Banco-Utskottets BetänkandeJS:o 158» t N: o 158. Ant. till Exp.-Utsk. den i3 Mars i84r, kl. i e, m. B et anie ande, i anledning af Herr NordenancTcars, F. TF., motion, innefattande förslag till reglering af Bankens lånerörelse i åtskilliga delar.
St:s missiv af reglementet inflyta ang:de Konungens pröfningsrätt, utan bör det inskränka sig till begäran om promulgation af hvad som icke utan K. M:s kungörelser kan erhålla verkställighet. Frih. Boye, Ludv.: Jag har begärt ordet, för att bemöta den grundsats, mot hvilken jag ofta protesterat, att nemi. hos en talman ensamt nedlägga rättigheten att bestämma en frågas natur. Det var vid frågan om representationsförändring, som man påfann att förvandla nya förslag till anmärkn:r, och detta är något vigtigare än hela denna discussion. Ändamålet med all constitution måtte väl vara politisk säkerhet; men motsatsen måtte inträffa, då man antar sådana grundsatser, som nyss yttrats, ty en magt, som ut - Den 23 Maj öfva? olika af olika personer, är ej annat än raka motsatsen af allt livad säkerhet vill säga. Sedan jag afgifvit denna förklaring, anhåller jag nu att få säga några ord i anledn. af Hr Hjärnes yttrande. Jag får då förklara, att jag ej delar de betänkligheter eller farhågor, han framställt, ty den uppriktiga aktning, jag hyser för Medstånden, förbjuder mig antaga, att något Stånd skulle vägra lydnad åt ett constitutionsenligt beslut; men om något sådant skulle låta tänka sig, skulle ett Stånd, som så handlade, inbilla sig äga styrka i lagen, och det ankom då på chancen, om det blir starkast, då det sätter sig öfver lagen, eller svagast, då det sätter sig mot densamma. Härtill fordras en redig urskillning, och jag tror, att bon sens finnes hos massan af Svenska folket. H. Ex. Ilr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag har ej följt Hr Dalmans sista yttrande så noga, att jag skulle kunna upprepa det; men omkring mig har man berättat, att Hr Dalman yttrat, det jag skulle hafva sagt, att den ifrägavnr. mellanmeningen var obehöflig och att Hr Dalman derföre holle mig räkning. Jag anhåller få veta, om dessa äro Ilr Dalmans ord? Hr Dalman besvarade med ja H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts nu framställda fråga.
Det för idkandet af omförmälda sågverksrörelse ifrågaställa bolag, under benämning af Hybo Sågverks-bolag, hvars verk skulle komma att anläggas inom Ljusdals socken, vore, enligt uppgjord prospekt, beräknadt att göra en årlig penningespridning, för verkens drift, inom provinserna Helsingland och Herjeådalen, af 1,072,000 R:dr, samt i frakter för verkens produkter, beräknade på England och Frankrike, omkring 950,000 R:dr, eller tillsammans, 2.022.000 R:dr. 1 ändamål att för del vidtomfattande industri-företaget erhålla disposition öfver tillräckliga skogar, hade köp blifvit uppgjorda om cirka 250,000 tunnland skog, samt tillfälle beredt att bekomma den återstod som behöfdes, och för dessa skogsköp, hvilka endast afsåga alVerkningsrätt under 50 år (ill mogen skog af minst 13 tums lillända, skulle, i händelse trädvarubolaget verkligen komme till stånd, blifva inom slutet af år 1800 utbetalt en summa af öfver En million R:dr. Ett vilkor för bildande af detta bolag, som komme alt utgöras af inleressenter både inom och utom Sverige, vore dock, att det föreskrifna deltagandet frän Svensk sida i jernvägens byggande och öfrige företag icke uteblefvo; utan hvars uppfyllande, dertill understöd vore behöfligt, hela det tilltänkta stora företaget skulle gå om intet. För att med redan vunnen erfarenhet ytterligare visa den ifrågasatta järnvägsanläggningens vigt och betydelse, hafva blifvit omnämnde de resullater, som erhållits af den emellan Hudiksvallsljärden och Dellarnes vattendrag färdigbyggda jernbanan. Utom det alt, i följd al jernvägens öppnande, 2:ne nya ångfartyg tillkommit pä
Kongl. 9Kaj:t anfer berjemte bet nu på 3:bje djufmubtiteln uppförba auflaget för tranS; port od) förbafning af fpanmål 25,000: transport 91,494: 29. 8. — 16 — ‘Jranöport 91,494: 29. 8. köra tid 8:be Jg>ufw>ufc>titetn öfmerflottas od> bå befjc . 25,562: afbragas från tidof ningöfumman, få återflå 65,932: 29. 8. Ijmilfa, jemte 3:bje Jpufmubtitelns hittills maranbe anflag . .3,344,486: u, 7* eder tilsammans 3,410,418: 41. 3. meb betunber inbegripna 32,928i tunnor fpanmål, utgöra ben fumma forn Äongt. 9)laj:t nu föreflår att å DiifS;@taten unbcr ‘Jrebje 4?ufmubtiteln uppföras. 3 famman^ang meb regleringen af 3:bje .fpttfmubtiteln föreflår Äongl, 9Jlaj:t, att be uti ©tatö DJleb benna tidöfning fude fumman på 4:be ipufmubtO teln blifma 1,215,583: 39. 4; men font Äongl. 9Jlaj:t, på be af @tatS;(Eoutoiret i befi unberbåniga berättelfe anförba f äl, anfcr 10,000 Ot:br utaf bet fjär tid foftnaber mib fpanmåls* transport od) förbafning uppförba anflag, böra öfmerflpttas tid 8:be dpttfmubtiteln, få upptages 4:be djmfmubtitelns utgifts^ fumma tid ett minfabt belopp af 1,205,583: 39.
Det förhåller sig icke annorlunda med lefnadsbeskrifningen; de skiftande ödena, äfventyret, den mägtiga viljan, som griper in i de stora tingen, kampen, triumfen eller nederlaget, se der tillräckligt med tacksamma ämnen för en biograf! Men der dessa motiv saknas, hvarför icke heller vara ärligt och upprigtigt kort, än, sväfvande ut i bredd och längd, jägta efter ett intryck, som låter sig af intet skapas?» (Då en så betydande auktoritet, som SturzenBecker uttalar dylika tankar, så har det varit hans innersta öfvertygelse, och de hafva äfven till en stor del sanning uti sig, men kunde de just i detta fall fullständigt tillämpas? Var det i Brauns lif en så stor fattigdom? Var han blott skalden, som sluppit genom lifvet utan öden? Och är det dessutom endast katastrofer med yttre fall och segrar som äro värdiga att ingifva intresse? – Det finnes andra, om hvilka biografen också längre fram erinrar med sin saftfulla penna. Hade någon haft den djerfheten att fråga hvarför han nedskref det första – skulle svaret blifvit: »Hvad vet jag?») Och nu heter det vidare: Ingen bestrider att äfven en underlöjtnants lif kan vara »dramatiskt» – möjligheten gifves för hvem som helst; – öfver hufvud taget torde det dock kunna sägas med fog, att få existenser finnas, hvilkas drama erbjuder så litet för häfdatecknaren som en ung militär, hvilken går och väntar på striden för fosterland och ära, delande under tiden sin dag emellan exercisen och yngre mäns vanliga förströelser; – hans personliga företräden, liksom hans större eller mindre skicklighet i sitt yrke, här fullkomligt oberörda.
En af hufvudorsakerna till den här of van nämnda skillnaden är dock helt säkert att söka däri, att flickornas dräkt, liksom den vuxna kvinnans, är alltför tung samt att tyngden är ojämnt och olämpligt fördelad. Låtom oss undersöka, hurudan den dräkt är, som bäre3 af flertalet skolflickor. Närmast kroppen ha de ett linne, djupt urringadt och utan ärmar. En lärarinna, som under Johan Nordling. läsåret dagligen är i tillfälle att se en klass flickor kläda om sig till gymnastik, sade en gång, att hon ibland har svårt att värja sig för den föreställningen, att åtskilliga af hennes elever sakna i fråga varande plagg — » ty, » sade hon, » ur ett rödt lifstycke framstieka en bar hals och ett par alldeles nakna armar; något linne syns ej till. » En för flere år sedan afliden högt ansedd skolläkare, som både i tal och skrift oförfåradt sjöng ut om flickornas befängda klädedräkt, skickade ofta följande hälsning hem med barnen i den skola, där han var läkare: » Säg åt.din mamma, att hon syr ordentliga ärmar i din skjorta. » — Ofvanpå linnet bäres i bästa fall ett lifstycke af flanell. Många begagna snörlif. Om detta plaggs fördärfbringande verkningar har talats och skrifvits så mycket, att ämnet blifvit nästan trivialt, och jag skall för min del här ej vidare inlåta mig därpå. Följer så i ordningen ett par byxor af bomullstyg. Därvid är blott att anmärka, att dessa byxor af många förses med trånga linningar kring midjan, och att de knäppas eller, ännu sämre, knytas hårdt nedtill. — Skadligheten af att bära strumpeband kring benen torde nu vara så allmänt insedd, att detta bruk hör till undantagen. Så komma vi till underkjolarna. Regeln torde vara, alt flickor, åtminstone under vintern, skola bära tre sådana. Och för att de skola värma tillräckligt, göras de af tjockt, tungt tyg. Alla dessa, äfvensom kläduingskjolen, antingen knäppas eller knytas kring midjan, och hela denna tyngd uppbäres således af höfterna.
Uti den Nådiga Proposition, angående Götha® Canal arbetets fortgång och befrämjande, som Kongl. Majit under den 17 December nästlidit Bihang till Rikt-St. Sami, N;r 69, 298 Statsoch Banho-Utskottens 13etan}anden. år till Eikets Höglofl. Ständer aflat it, (och hvaröfver Statsoch Banko-Utskotten, i följd af erhållen remiss från respective Riks-Stånden, serskildt Utlåtande under detina dag afgi fvit,) har Kongl. Majit jemväl i Nåder behagat framställa, att, då Götha-Canal-Direction, såsom en följd af den inträffade förlägenheten uti Discontens rörelse vid slutet af förledne October Månad, befann sig i saknad af nödige medel dels till Aflöningar för den del af Arbets-Commenderingen , som vid Canalen qvarstannat, och för det derstädes tills vidare bibehållne Pionier-Cornpagniet, saint för Canal-Verkets nödvändigaste Tjenstemän, och dels till oundvikliga förberedelser för arbetets fortsättande, anhöll af sådan anledning Canal-Directionen i underdånighet, att berörde Verk måtte af Kongl. Majit blifva underlättade med ett Lån af 30,000 Rid Banco på Sex månader, för att sätta Directionen i tillstånd, att tills vidare och intill dess Rikets Ständer kunde blifva i tillfälle, att i afseende pä CanalVerket, vidtaga nödige anstalter, bestrida det der bibehållna Arbets-manskapets aflöning och andra oundgängliga utgifter; fann Kongl. Majit i Nåder godt, att under den 5 November nästledit år, till en början bevilja Directionen ett Uånbiträde af Tio-Tusen Riksdaler utaf besparingarne på Stats-Verkets inkomster vid 1815 års slut, emot det, att f. d. Stats-Rådet Herr Grefve vört Platen, på Directionens vägnar ägde, att aflemna sin förbindelse, att, så fort tillgångar kunde erhållas, och sist inom
Men äfven der någon vill resa ut med tillstånd, d. v. s. anmäler sig till erhållande af behörigt pass^ Utlemnas likväl icke sådant, utan att han kan prestera tvänne gode mäns borgen, att han skall återkomma inom den tid, som i passet utsattes; och om han då öfver denna tid uteblifver, skola borgesmänne» kännas skyldige att till närmaste sjömanshus erlägga etthundrade r:dr b:co. Detta skall, enl. K. brefvet d. 16 Juni 1804, ”ej blott gälla för gesäller och ar■”betare, utan äfven för personer af andra stånd och villkor;" härifrån undantagne endast bofaste personer , i hvilken sistnämnde händelse det får ”ankomma på K. M:s Bef:h:de att "pröfva, huruvida sökanden kan från slik skyldighet befrias." Mill förslag är nu, att R. St. må besluta att upphäfva alla ofvannämnda lagrum eller andra, som stadga särskildta förbud emot enskild mans rätt att resa utur Riket, och de ansvar, som derför finnas stadgade, utöfver hvad allmänna lagen innehåller i Ärfda-b:ns i5 cap. 7 §. Någon utförligare motivering anser jag ej behöfvas för det H. LagUtskts öfvertygande om det rätlsenliga af författningars upphäfvande, hvilka lill sin syftning äro lika rättsvidriga, som de i sjelfva verket visat sig öfverflödiga och gagnlösa. 2. De olägenheter för enskilda creditrörelser, som härflyta af K. förordn. d. i3 Juli 1818, hvarigenom den fria assigneringsrätten enskilde emellan inskränkes till ett minimibelopp af 100 r:dr b:co — hvilket isynnerhet i mindre creditförhållanden emellan småstäderna och landet icke anses ringa — äro så allmänt öfverklagade , att de icke behöfva upprepas. R. St. hafva, vid alla 3 de sednaste riksdagarna, för sin del beslutat att upphäfva denna förordning och antydt de besvärande följder, allmänheten röner af det hittills varande förbudet.
Lag, kunna utkräfvas af gäldenär, som af bysättningen icke erfor någon fördel eller den påfordrat, ulan måste billigtvis vidkännas af borgenären, uppå hvars ansökning tvångsmedlet blifvit tillämpadt”,’ vöre, efter Motionairens tanka, stridande emot den uti både naturlig och borgerlig Lag antagna grundsalts, att den, genom hvars förvållande1 skada i mer eller mindre nion blifvit tillskyndad, är pligtig att densamma tillfullo ersätta. Denna grundsatts funnes på alla ställen uti vår Lag antagen, der den kunnat komma i fråga, och serskildt vore den, uti 3 §. af 21 Cap. Rättegångs-Balken, sorn, enligt öfverskriften, handlar om rättegångskostnad och skadestånd, uttryckt sålunda, att ”then saken tappar, gälde sin vederpart thel allt åter, som han trängd varit derå kosta.” ■—. Att ”gäldenär af bysättningen icke erfar någon fördel,” vore väl oemotsägligt, men någon sådan hade ej heller någonsin varit dermed åsyftad. Erfarenheten hade redan visat, huruledes gäldenärer, i förlitande derpå, att fordringsegare icke skulle vilja gripa till utvägen af bysättning, för att ej:sjelfve belastas med underhållskostnaden, utan all rätt till ersättning derföre, gäckat dessas rätt genom påtagligt undandöljande af sina tillgångar. I synnerhet blefvo de lidande, som hade att fordra mindre summor, såsom för auetionsinrop och dylikt, emedan de numera i allmänhet kunde af bysättnings-åtgärden vänta en säker förlust. På grund häraf föreslog Olof Månsson, att, med upphäfvande af 1 mom: i ofvanberörde Kongl. Förordning den 12 Mars 183o, det måtte, i motsats deremot, uttryckligen stadgas, att borgenär bär åtnjuta ersättning af gäldenär för bysättningskostnader; hvarjemte och på det, å ena sidan, måtte undanrödjas all anledning för en illasinnad gäldenär, att Bih. till R, St.
Majit förklarat att, derest de icke godvilligt sig sådant åtoge, talan borde, på föranstaltande af E. K. Maj :ls Befallningshafvande i länet, i laga ordning väckas om deras förpligtande dertill; och har E. K. Majit slutligen, med afseende å det hinder för trafiken, som genom den nuvarande bropenninge-uppbörden uppslår, för Sin del funnit lämpligast vara, att vid arrende-tidens slut, midfästan 1873, densamma i hvad läll som helst må komma att upphöra. Vid prölningen af förevarande fråga hafva Rikets Ständer ingalunda förbisett alt, på sätt Kammar-kollegium uti afgifvet utlåtande den 13 December 1860 anfört, ifall ny bro komme att uppföras på det vid undersökningen föreslagna eller annat lämpligt ställe, häradsboerne tilläfventyrs icke kunna förpligtas att uppföra en så kostsam bro, som förslaget alser, samt att tvifvelaktigt är, huruvida, med afseende å hittills varande, från äldre tider fortgående förhållanden, de kunna tilllörbindas att i vidsträcktare mån, än nu gällande föreskrifter rörande Nyqvarns bro förmå, så länge kronoqvarnen derstädes finnes, deltaga med körslor och dagsverken vid den nya brons byggnad, likasom ovisst kan vara, huruvida, derest penninge-uppbörden skulle på häradsboerne öfverlålas, sådant kan lagligen föranleda till deras förpligtande alt brobyggnaden jemte väganläggningen ensamme bekosta, helst E. K. Majit genom ofvan omförmälda nådiga Bref af den 27 April 1840 förklarat Sig vilja vara betänkt på beredandet af de till brons framtida ombyggnad erforderliga medel. Men om ock häradsboerne. i följd af dessa förhållanden, kunna ega giltiga skäl att icke godvilligt åtaga sig ett onus, från hvilket de tro sig vara lagligen befriade, torde dock Statsverkets skyldighet att bekosta brobyggnaden och vägomläggningen icke kunna, vid betraktande af innehållet utaf 8 § 25 Kap. Byggninga-Balken, anses så obestridlig, att