Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vägen mellan Värmland och Väster Dalarna är redan byggd och begagnas med mycken fördel av dalallmogen, när de skall avsätta sina tillverkningar i Värmland och hämta livsförnödenheter därifrån. Mellan Öster Dalarna och Hälsingland är vägen halvfärdig, men beräknas klar under året. Då öppnas obehindrad kommunikation mellan Karlstad och Vänerns strand till Söderhamn och Bottniska viken. Till vägens underhåll indelas de omkring liggande hemmanen. De ödemarker som vägen går igenom kan bli nybyggnadslägenheter i mån de är odlingsbara. Nyttan av detta vägbygge blir fördubblat genom föreningen med Norge. En väg mellan Trondheim, Levanger och Jämtland är redan planerad. Kongl Maj: t har lämnat medel till vissa odlingsföretag, till Hushållssällskaperna i Örebro, Kronoberg och Kalmar län, till arbetsinrättningarna i Uppsala och Norrbottens län och Uddevalla stad, till anläggning av kanal och sluss mellan sjöarna Lönn och Alkvittern samt till större utdikningar av mossar. Äntligen har också till enskilda bruksoch fabriksanläggningars underhåll lämnats lån mot nedsatt ränta och betalningsvillkor. Till särskilda behov har avsatts 65.500 riksdaler, vilka blivit använda till näringsflit och nyttiga odlingar. För att i en av naturen föga gynnad provins ge ökad arbetsförtjänst och utkomst har vid Gårdsby i Kronobergs län ett institut för linodling och förädling av lin blivit anlagt. De får en årlig summa i understöd. Då lantbruksakademien under första året inte fått någon inkomst av sin inrättning har de fått ett understöd av 12.250 riksdaler. För strömrensning och storskiftes delning i Dalarna och enskiftes förrättningar i Skåne och Skarborgs län har utgått, de redan tidigare beslutade anslagen. Det förstnämnda behovet har fått 24.000 riksdaler. Det sedan Carl XI: s med mycken fördel begagnade Slussverket vid Hjälmare kanal hotat att förfalla, anslogs genast en summa på 25.000 riksdaler, så att seglationen inte skulle behöva avbrytas. Mera måste göras i denna fråga. Utom dessa åt näringar och odling genom pengar meddelade uppmuntringar, kommer genom författningar och andra vidtagna åtgärder fortsatt stöd att ges. En del av dessa åtgärder kommer att synas i akter och handlingar, bland annat uppgifter om brännvinspannornas antal.
Hesselgren uti väckt motion hos Vällofl. Borgare-ståndet yrkat, att, enär de obetydliga medel, som, enligt 48 § 2 mom. i Kongl. Fabriksoch Handtverks-ordningen samt 35 § 2 mom. i Kongl. Handels-ordningen, tillfalla Fabriksoch Handtverkssamt Handels-föreningar, skola, efter afdrag af nödige utgifter, användas till understöd för ålderstegne, i knappa vilkor stadde, Fabriksoch Handtverks-idkare samt Handlande m. fl. uppräknade personer, dessa föreningar måtte förunnas den andra välgörenhetsanstalter, enligt förenämnde §, vid rättegångar medgifna befrielse från stämpladt papper; men då ifrågavarande föreningar egentligen icke äro att hänföra till Fattigvårds-inrättningar, finner Utskottet sig sakna skäl att å förevarande motion tillstyrka bifall. Bevillnings■ Utskottets Betänkande, N:o 6. § 8- 11 Af herr P. H. Hesselgren har, uti väckt motion, jemväl blifvit yrkadt, att den i 1 mom. af denna § föreskrifna kartering af arrendeoch hyres-kontrakter måtte, såsom obillig och irrationell, upphöra, utom i de fall, då dessa handlingar inför domstol eller exekutiv myndighet för befordrande till laga verkställighet företes; och är till stöd härför hufvudsakligen anfördt, att genom ifrågavarande kartering en husegare, som redan erlagt bevillning efter sin egendoms taxeringsvärde, finge vidkännas en ytterligare, till ett obilligt missförhållande ledande, beskattning, enär densamma egentligen och känbarast drabbade den, som vore nödsakad att oftare ombyta hyresman, då deremot en husegare, som sjelf bebodde sitt hus, vore från denna afgift helt och hållet befriad; hvarförutan motionären ansett det icke heller vara med förnuftsgrunder öfverensstämmande, att den, som icke hade eget hus att bebo, utan måste hyra sig bostad, derföre skulle vidkännas en dylik beskattning.
Vi veta att denna bana till en del genomlöper de s. k. Svältorna. Till dessa ofruktsamma trakter är det af vigt att föra produkter från de mera sädesbördiga. Denna bana komme äfven att beröra stambanan och skulle betydligt öka trafikinkomsten på densamma. Skulle Stats-Utsk:ts hemställan vinna bifall och endast banan Wenersborg—Herrljunga komma till stånd, uppstode derigenom en öppning, sådan som deri, till hvars fyllande sammanbindningsbanan genom Stockholm blifvit beslutad. Det bolag, sorn bildat sig för detta företag, skulle derigenom utsättas lör betydligt ökade kostnader med afseende å verkstäder, byggnadsmateriel o. s. v., samt staten blifva i saknad af den inkomst, 314 Den 12 Maj e. m. sorn medelst förökad trafik på stambanan kunde beredas genom utförandet af ifrågav:de bana. Jag kan således icke gilla att man uppskjuter anläggandet af denna bana, utan förenar mig i det af Gr. Sparre framställda yrkande. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å Utsk:ts hemställan i förevude punkt, hvars antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats dels återremiss af punkten och dels af Gr. Sparre, att R. o. Ad. skulle bifalla Utsk:ts hemställan med de förändringar, att dels i stället för orden: »mellan Uddevalla och Wenersborg», infördes orden: »från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla», dels ock summorna 2,060,000 rdr och 1,370,000 rdr utbyttes emot 4,860,000 rdr och 3,240,000 rdr. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utfölio med många nej, blandade med ja, och slutligen propos. på bifall till samma hemställan med de förändringar, Gr.
Förena sig deremot alla delägare om ny delning, bör sådan äga rum; hvarvid dock någon del af skogsmarken må kunna lemnäs oskiftad till gemensamt begagnande. Yrka delägare, som innehafva mindre än hälften af förut skiftad betesoch skogsmark, att den ånyo fördelas må, då böra Skiftesmannen och Gode männen undersöka, om sådant till gemensam nytta för delägare och utan någons lidande ske kan, samt om särskild delning af betesmark, med skogsmarks uteslutande, till större eller mindre del lämpligen låter verkställa sig, och deröfver meddela utlåtande; hvarefter med frågan i öfrigt förfares, såsom här ofvan i 2 mom. stadgas. Sker nytt skifte, vare den delägare, som sin skog framför öfrige sparat och vårdat, berättigad att den bättre delen deraf, så vidt möjligt är, på sin lott behålla. Kan det icke ske, gånge med ersättning till den, som af sin sparda skog förlorar, på sätt i 13 Kap. 7 § sägs. 5 mom. I de orter, som höra under bergslag, må förut å skogsmark verkställdt storskifte, derå laga fastställelse kommit, icke rubbas, derest ej delägare derom enhälligt öfverenskomma; dock får sådan äldre delning icke hindra skifte å inägor, under iakttagande af hvad 10 Kap 3 § innehåller;» samt att i följd häraf dels i 6 Kap. 1 § den förändring mätte ske, att uti 7:de punkten upptages frågan »om betesoch skogsmarkens intagande uti eller uteslutande från skiftet;» hvadan numereringen af följande punkter skulle ändras, så att den 7:de blefve den 8:de o. s. v.; och dels 2 § af sistnämnde Kap. måtte erhålla följande förändrade innehåll: »Skiftesmannen och Gode männen skola efter rådplägning med delägarne besluta uti de 4:de, ö.le, 6:te och 8:de punkterna frågor. Santmans.
Vi hafva nyss hört fiäjdade män och stora författare 184 Den a4 Octo ber e. m. omtala den allmänna valrätten: j ig har sjelf, med all den uppmärksamhet, som varit mig möjlig, med all den förmåga, som min fattning gifvit mig, begrundat denna stora ider; men mig tyckes, att de som hylla den, se icke framåt, utan uppåt. Man vill formera sig idealer och glömmer i praktiskt hänseende, att menniskor icke äro idealer. Jag anser nödvändigt för Sverige att bibehålla ståndsval, ty jag tror alt de allmänna valen skulle för landet vara olyckliga, och att, om äfven R. o. Ad. gick in på detta sednare slaget af val, skulle dock antagandet deraf möta motstånd hos de andra Stånden. Det är icke blott den uppoffring R o Ad. skulle komma att göra, som vore ett hinder deremot, det vore orätt emot vart land, att på en gång kasta bort hvad som i sekler existerat. Vi blefvo i alla fall åtskiljde ståndsvis i det sociala lifvet, genom vår umgängeskrets, vår bildning, vår klädedrägt etc. Om allmänna val antagas, så finnes ingen garanti, att valet faller på den, som har det stöista förtroendet; jag betvifla:-, att så komme att ske, utan att hvaloch en framförallt valde på en person inom sitt eget Stånd. Deraf skulle hända, alt pluraliteten af de valberättigade skulle taga inom deras Stånd sina representanter, hvarigenom den jemnvigt inom representationen, som jag anser så nödig, hirf stöld, till våda för Staten och det allmänna. Jag önskar reformer i vårt representationssätt; men jag erkänner öppet , alt jag önskar dem mindre för att få en förändring i sjelfva representationen, än för alt kunna derigenom bidraga till en förändring i riksdagsarbetsformerna; deruti ligger dett hufvudsakliga vigten. Jag känner intet yrke, intet intresse, som icke redan är tillräckligen represen, teradt.
Sådana anledningar och tillfällen för fattande af beslut om förening eller delning äro dels när ny kyrka skall uppföras, dels när ledighet inträffar i socken, som antingen skall Motioner i Preste-Slåndet 1865. N:o 25. 61 med annan eller andra till en förenäs, eller till tvänne eller flera delas. I förra fallet blir för öfrigt, i sammanhang med frågan om sjelfva omregleringen, uppgiften å ena sidan att tillse, det för den nya kyrkan ett så vidt möjligt centralt läge vinnes i förhållande till de församlingar, som böra sammanslås till en, jemte anordningar för träffände af öfverenskommelse, angående kostnaderna, mellan den socken, som för tillfället behöfver ombygga, och de, som till förening med denna kunna komma i fråga, eller ersättning ät densamma af de förra när föreningen skall träda i verket, äfvensom att i sådant fall fästa afseende pä den för samma ändamål nödiga storleken af den nya kyrkan; å andra sidan, att vid fråga om delning af en socken, bringa till afgörande uppförandet, af tvänne kyrkor på lämpliga platser samt i sammanhag dermed stående frågor om ersättningar eller liqvidationer; hvartill ändtligen i båda fallen kommer frågan om möjligen nödigt understöd eller förskott, förutom att vid hvarje omreglering frågor om boställen, om indragning eller öfverflyttning af pä statsanslag sig grundande inkomster o. s. v. uppstå och måste afgöras. Vid inträffad ledighet åter synes, när fråga är om indragning af den ledigblifna lägenheten, denna genom tillförordnad person böra skötas tills nämnda fråga blir afgjord och på samma sätt förfaras i församling, som med en eller flera andra till ett pastorat bör förenas, till dess beslut angående samma förening hinner blifva fattadt och om föreningen kommer till stånd, med förordnandet fortfaras intilldess ledighet äfven i den eller de öfriga församlingarne uppstår: der åter delning bör ske, likaledes prestembetet på förordnande böta skötas tills om delningen blifver beslutadt samt en ny kyrka uppförd der ej pastoratet består af flera socknar med hvar sin kyrka.
Jag inser alltför väl, huru mina anmärkningar i denna del komma att sakna påföljd, då Utskottet icke lemnat mera afseende å dem jag redan afgifvit, än att Utskottet, det oaktadt, godkänt Fullmägtiges åsidosättande af de stadganden, hvilka de, i anseende till Creditiv-lyftningen, hade sig föreskrifne. Jag finner så mycket mera besynnerligt, att detta förhållande icke föranledt någon erinran från Utskottets sida, då jag har all anledning att tro, det meningarne inom Herrar Fullmägtige vid detta sednare tillfälle åtminstone bordt vara lika delade, som då frågan om rälta meningen af de för Creditiv-lyftningen stadgade vilkor första gången förevar. Under det beroende, hvari Folkets Representanter ej mindre än hela Landet sig befinner utaf Utskottens handläggning af de allmänna ärenderne, visar det sig lätteligen, hvilket stort inflytande Utskottens åsigter utöfva å de allmänna ärendernes gång, och å samhälls-skickets dermed gemenskap egande utbildning till ett bättre, eller återgång till ett sämre, tillstånd. Det vore nu utan ändamål, t)en 4 Maji e. til. 65 darrnål, att återupprepa hvad jag, i alise» ende till Creditiv-lyftningen, vid förra tillfället trodde mig böra anmärka; jag hänvisar således blott till dessa anmärkningar den, som vill undersöka och pröfva, huruvida de verkligen varit förtjente af den liknöjdhet dem af Utskottet vederfarits. Om det öfriga samhället med likgiltighet kan förbise, huru Lagstiftande Magtens lagenliga stadganden utan allt afseende lemnäs, så lärer äfven jag nödgas åtnöja mig med samma resultater, likväl med den, som jag hoppas, oföränderliga tillfredsställelsen, att aldrig hafva medverkat till de följder, sorn ej sällan uppkommit af ett alltför långt drifvet undseende med de magtegandes inkräktningar pä lag-stadgandernes område.
Alströmer hade någon rätt, att få sitt förslag under omröstning, så är det väl alldeles gifvet, att han då skulle hafva framställt sin begäran derom, f allt fall anser jag honom, på sätt Hr Gr. o. Landtm, redan ådagalagt, icke hafva haft någon rättighet dertill. Frih. Alströmer: Jag ansåg, att tiden var så långt framskriden i går, att jag icke ville framställa begäran om votering; och att jag då för ögonblicket åtnöjde mig med att reservera mig mot It. o. Ad:ns beslut, deri finner jag icke något tecken till skäl, att jag skulle kunna hysa en sådan tanke, som Hr Cederschiöld förmenat. Hr Cederschiöld, Gust.: Jag tror icke att på denna fråga kan inverka, huru Frih. Alströmer förmodas hafva upfaltat den som i går var föremål för votering. Om, såsom Frihin yttrat, Utsk:s Betänk, icke blifvit förkastadt, utan det tverlom beslutats alt fortsätta öfverläggningen derom, så måste, enligt min upfattnmg, Frih:ns yrkande vara riktigt, hvarföre jag förenar mig med honom i bans anhållan om propos. på det af honom framställda förslag. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härvid, att den fråga, som nu blifvit väckt, verkligen votb i sig sjelf så enkel och den åsigt han derom hyste jemväl så öfverensstämmande med den praxis, som ständigt varit iakttagen, att han icke visste huru 49 och 53 Iliksd:sOrdn:n kunde anses medgifva någon annan tolkning, och att han derföre ej hade något att tillägga, utan endast hemstälde huruvida Frih. Alströmer, yrkade att Ståndets mening skulle inheintas, i hvilket fall Hr Gr. o. Landtm, skulle hemställa om Ståndet yrkade den begärda propos:n. Frih. Alströmer: Jag anhåller ödmjukligen att en sådan propos. måtte blifva framställd till R. o. Ad., på det att Ståndets mening må blifva känd.
Grefwe ^uutk» yttrade sig, det icke widare begära sedan Ridverskapet och Adeln ansett öfwerläggningen böra r Protocollet qwarblifwa. För bligt förenade han sig annu en gäng med Grefwe Osia (igrclie, deruti, att han ej hade hört Friherre Leäsrströms ord sä, som han nu funnit dem i Protocollet Grefwe kosge, Larl Llacs, efter förklarande af sin högackming för Herr Landt-Marstalken k afseende pä dest wardiga förhållande wid vetta till . falle, AndrDelN.o s. i8 Den z Julii fälle, yttrade sig ej wäl kunna erinra sig huru Friherre Le6erkröm8 ord fallit: att de warit utsagde med heika, dek hade han tyckt sig förmärka; »nen da han ej kunde det ringaste miflkänna Friherre ceäerllröms afsigter, krodde han att Friherre Osterström icke skulle göra någon swärighet wid an förklara, det han med sina ord icke ernat personligen sara Herr Landt-Marffalken. Friherre Legerström, ^acob, som härefter anmälte sig, under det frän flere hall ropades att saken redan wvre afgjord, yttrade sig: jag fär »illkännagisiva, att min mening ej ar att rifwa upp ett kat adt beslut. Jag will allenast i anledning af Grefve kosxeg yrtrande, lemna den uplysning att mina ord äro u!i Protokollet fullkomligen rigtigt uptagne, och hwad angär sielfwa meningen af de utaf mig nyttjade uttryck fär jag förklara att desie ej wörö riktade emot Herr Landt-Mar ftalkens person utan emot salen. Zerr Landt Marskalken: Högloft. Ridderftapet och Adcln torde tackas erinra sig att Len redan bestulit lata hela denna fräga förfalla, och således anse tjenligt, att all widare öswerlägg» ning härom mä uphöra.
En modett å kammarladdningsgevär antogs äfven 1864 och tillämpades på det nya, .år 1860 faststälda gevär, hvilket man försett med den för mynningsladdare ovanligt lilla kalibern af 12,17 mmDå man sedan skulle bestämma sig för bakladdningsmekanism, antog man Remingtons, men tänkte endast på skjuthastigheten och icke alis på skjutförmågan, hvarigenom man bibehöll den för mynningsladdare lilla, men för bakladdare stora kaliber, som 1860 års gevär ägde. Och till råga på olyckan minskade man för gevärsmekanismens och patronhylsans skull den till 1860 års gevär hörande krutladdningen, hvarigenom geväret kom att skjuta sämre än dess föregångare. Redan vid sitt antagande stod detta gevär sålunda efter det året förut i Frankrike införda Chassepot-geväret, och efter år 1871 tillhörde det redan en öfvervunnen ståndpunkt. Att jämföra det med nutidens gevär, låter sig näppeligen göra. På 300 m. når det knappast samma utslag som dessa på 600, och bortom 900 m. är ali skjutning omöjlig. I det ändrade geväret af 1889 års modell med 8 mm: s kaliber, hvartill röksvagt krut sannolikt kommer att användas, få vi ett med hänsyn till skjutförmågan fullt modernt gevär, men genom att fördela det för ändringen erforderliga ringa anslaget på allt för många år dröjer det sannolikt ännu länge, innan behöfligt antal gevär hinner tillverkas liksom för krigsbehof erforderlig mängd ammunition. • Men detta gevär saknar repeterinrättning, det är sålunda i skjuthastighet underlägset dem, som andra makter redan äga, och, om denna sak också9 MODERNA VAPEN. icke skulle betyda mycket i och för sig själf, så verkar den dock nedslående på manskapet, allra helst när detta icke med afseende på sitt krigiska värde i öfrigt är fienden öfverlägset. Vårt ändrade gevär är ju för öfrigt icke något annat än ett öfvergångsgevär, fast än detta icke nog skarpt framhölls vid riksdagen, ett medel att med lappning för godt pris erhålla något för tillfället användbart, medan man söker efter en riktigt god modell på ett framtidsgevär.
Brandstods-Föreningar äro på Landet nästan allmänt ingångne, dels lläradsvis, dels Pastoratsoch Socknevis, samt uppfylla liufvudsakeligen det dermed åsyftade ändamålet. An,slätterne till Rofdjurs utödande bestå nu mera nästan ensamt uti de öfyerenskomrnelser, som dels förut, dels ock i följd af Kongl. Brefvet den ig Junii i83o, blifvit ingångne Häradsvik, eller Pastoratvis, om förhöjde Skott-löners utgifvande, dertill så väl Hemmans-innehafvare sorn andre på Landet boende Kreatursägare förblinda S'® sa.rtim'inskjuta Nödige medel; Och för öfrigt anställas Skalla gånga], ivar omständighelerne göra sådane nödväiidige och de af någon orts Invånare begäras. I jff„ 49 I afseende på ordningen vid Gästgifverierne äro erforderlig® föreskrifter, i öfverenstsämmelse med allmänna Författningarne, gifne och kungjorde, samt i Dagböckerne intagne. Oberäknad! Gästgifvaregårdarne, som i allmänhet åtnjuta näringsfrihet och betala avgifter derför, finnes på Landsbygden allenast 33 och i Städerne 38 tillåtne Krogar och Näringsställen. För Fångvården, till så vidt den af Stats-Verket bekostas, äro Läns-Fängelser inrättade uti Wenersborg och Alingsås, hvilka likväl egenteligen begagnas såsom förvaringsoch bysättnings-häkten. I öfrigt hålla Härader och Städer enskille fängelserum, till Fångars förvarande medan ransakning om deni vid Under-Rätterne förehafves. Vid Fångars transporterande och bevakande under transporter, hvilket allt nu mera sker på Statens bekostnad, nied Gästgifveri-skjuts och genom tillsatte Fång-Gevaldigrar, iakltages derom gällande föreskrifter; Och bör anmärkas, att Fångspillning under transporter blifvit mindre allmän sedan nyssnämnde bevaknings-anstalt vidfors. Marknader.
Besv,- och Oecon.-Utskotlens Betänkande N.o 43. 17 tas till understöd för Blekingska Båtsmanshållet, efter Reglemente, som Kongl. Maj;ts Befallningshafvande borde i underdånighet föreslå; och har Kongl. Maj:t, som sålunda för Sin del i Nåder ansett den yrkade jemkningen i Blekingska Bålsmanshållet böra tillvägabringas endast genom en på ofvannämnde sätt förändrad liqvidation af reservoch öfverskotts-räntorne, velat så väl deröfver, som angående dispositionen, till understöd för samma Båtsmanshåll, af nvssberörde n}ra Båtsmans-numer, inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande, samt i öfrigt, i sammanhang med förevarande fråga, i Nåder tillkännagifvit, dels att Kongl. Maj:t funnit förhöjning uti vacance-afgiften i Blekinge för ledige Båtsmans-numer af gamla stammen, utöfver de 8 R:dr, hvarmed sådan afgift hitlils utgått, icke lämplig, minst innan de rustande kommit af tillskotts-räntornes förhöjning i åtnjutande, dels ock alt på Rotehållarne och Båtsmannen sjelfve borde ankomma, att med hvarandra afgöra om sina inbördes rättigheter och skyldigheter i allmänhet, men alt beträffande de vilkor, som antingen leda sin grund från Indelnings-Verkels natur eller afse Båtsmannens tjenstbarhet och angå tornet samt beklädnaden och utredningen, de i desse ämnen redan utkomne Författningar borde äfven framgent lända vederbörande till efterrättelse.
Och då denna sida af saken utan tvifvel kommer under pröfning, ifall den underdåniga skrifvelse, som Herr Domprosten Knös föreslagit, af Rikets Ständer blifver gillad, så tvekar jag ej att till detta Herr Domprostens förslag lemna mitt bifall.» Bih. till R. St. Alimdnna Besvärs■ och Ekonomi-Vtslcotlets Betänkande N:o 98. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 1 Juli 1857, kl. 1 e. tri. Betänkande, i fråga om kristendoms-undervisningens besörjande i folkskolorna och i församlingarne. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Tersmeden, P. B., väckt motion, hvari anmärkts, att vid betraktande af kristendoms-undervisningens tillstånd i vårt land i allmänhet och synnerligen inom folkskolorna, det befunnes, att katekes-läsningen inkräktat på andra läroämnen, och att den efterhand blifvit betraktad såsom en fullgod ersättning för bibel-läsning, samt ej sällan ansetts liktydig med och äfven benämnts kristendom. Något vidlyftigare dogmatiskt sammandrag vore, enligt motionärens åsigt, ej af nöden vid den första kristendomsundervisningen. Det verksammaste medlet för kristlig uppfostran eller sinnets upplyftande till Gud utgjordes af bönen, sagd eller sjungen, jemte fromma föräldrars och lärares föredöme och umgängelse, hvaremot för kristlig undervisning, eller kännedom om Guds i ordet uppenbarade vilja, något annat medel icke gifves, än läsning och förklarande af den Heliga Ckrift. Om, efter användandet af dessa, på gudomlig grund hvilande, medel, man skulle anse nödigt att ytterligare bibringa folkskolans lärjungar ett systematiskt, skriftligt sammandrag af de heliga sanningarne — en nödvändighet, som i åtskilliga andra länder ej erkändes —, så vore Luthers lilla katekes dertill desto lämpligare, som den inom vår kyrka hade karakteren af symbolisk bok; och skulle densamma, begagnad, mindre såsom en utanlexa för barnen, än såsom en ledning för läraren, Bih. till R.