Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln från RiddarhusUtskottet erhållit alla de för pröfningen af denna fråga erforderlige, och genom Remissen lill Utskottet åsyftade, uppupplysningar, mötte numera icke något hinder för frågans handläggning; och som densamma då den förra gången hos Ridderskapet och Adeln förevar, torde hafva blifvit fullständigt öfvervägd och discuterad, finge Herr Grefven och Ordföranden, både till tidens vinnande och till förekommande af en i denna ömtåliga fråga tilläfven - i8 Den 8 December f. m. tyrs öfverflödig discussion, genast göra den erinran, att frågan verkligen berodde af Grundlagens föreskrift, och således borde alldeles efter densammas ordalydelse bedömmas och afgöras. Enär derföre 3^ §. Regeringsformen uttryckligen stadgade: ”att ”Adelskap ej må efter den, som sjelf ”blifvit adlad, tillfalla någon annan, än ”hans äldsta manliga bröstarfvinge i rätt ”nedstigande, led efter led, samt, efter den”na grens utgång, Stamfadrens närmaste ”manliga afkomling,” o. s. v.; ansåg Herr Grefven och Ordföranden, för dess del, Generalintendenten d’Orchimont, på grund af nyssberörde Grundlags stadgande, icke vara för närvarande berättigad, att inträda i sin faders, aflidne Majoren dOrchimonts numer, samt att, i följd deraf, den Generalintendenten dorchimont tilldelte IntrfidesPolIet borde af honom återbegäras. Sådan vore Herr Grefvens och Ordförandens öfvertygelse, stödd på Grundlagens ordalyd el se, hvarifrån han, enligt 83 §. i Regeringsformen, icke finge i någor måtto afvika. Herr af Ekenstam, Israel, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Ehuru jag anser Minoritetens tanka, den jag inom Utskottet delat, vara tillräckligt ledande till återremiss af dess Betänkande i fråga om successionen i Adelskap efter aflidne Majoren d’Orchimont, så får V'. * Den 8
Den upplysning Friherre Mannerheim lemnat har jag funnit så tillfredsställande, att jag nu endast anhåller att hvad jag yttrat, må få ett rum i Protocollet, för att visa det jag icke vid detta tillfälle brustit i den uppmärksamhet, jag anser vara Representantens skyldighet. Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att Constitutions-Utskottets ifrågavarande Memorial måtte läggas till Handlingarne j hvilket bifölls. Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 21 dennes förmiddagen bå bordet lagde Betänka nden Fran Stats^Utskottet: 1:0 Af den 17 dennes, angående dea under Den 2 f April. Kongl. Bergs-Coilegii Disposition och förvaltning för detta ställde Cassa samt Commerce. Rådet Galléns ansökning, om anstånd med inbetalningen af ett frän samma Cassa erhållit Lån. 2:0 Af den 17 dennes, i anledning af Kongl. Majitsj Nådiga Remiss af Fullmägtiges i jernContoieret underdåniga hemställan, om inför, skrifvande af Engelsmannen Thomson i och för försök at ett nytt jernberedningssättet under namn af Puddhngs-processen. 3:0 Af den 16 dcnnet, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om rättelse i Nådårs och besparings-lörfattningarne. Från Statsoch BancoUtskotten : Af den 3 dennes, öfver den del af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition af den 17 December i8I7 om Götha Canal-Arbeters fortgång och befrämjande, sorn angår ett särskildt förskott till hvarjehanda nödvändiga utgifter under Vintermånaderna. Från Stats* och BevillningsUtskotten: Af den 2 dennes, i anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, om en stadgad afgift af hvarje Mantalsskrifven Person till dea Veneriska smittans hämmande. Från LagUtskottet: Af den 2 dennes, öfver de af Herr Borgnia - 47^ Dea 3f April, staren S. M, T.
S. D. Prot.-utdrag den '15 Augusti 184-8. 641 S. D. Föredrogs och lades till handlingarne förstärkta Konstitutionsutskottets den 12 dennes e. m. på hordet lagda memorial N:o 33, med berättelse, angående förloppet af verkställda omröstningar inom förstärkta Konstitutions-utskottet. S. D. Föredrogs och af slogs Stats-utskottets den 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 297, i anledning af gjord framställning, angående förvaltningen och vården af Kongl. Lustslotten Drottningholm och Svartsjö. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets uedannämnde den 12 dennes e. m. på bordet lagde utlåtanden: N:o 298, i anledning af väckt motion om uppförande å indrag nings-stat af de med lagmans-embetena förenade löne-inkomster; N:o 302, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 216, angående väckt fråga om restitution af erlagde bränvins-bevillningsmedel; samt N:o 304, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 265, angående ifvågaställdt låne-understöd af allmänna medel för hamnanläggningen vid Warberg. S. D. Yid föredragning af Stats-utskottets den 12 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 299, med förslag till sammanjemkning eller voterings-proposition, i anledning af riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående ifrågastäld befrielse för förre departements-cheferne i general-tull styrelsen, presidenten af Billbergh och kansli-rådet Valerius samt kamereraren, kammar-rätts-rådet Winroth och kontrollören Middendorff' från ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne tullförvaltaren Fined yppade balans; vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut, hvarjemte den i förevarande memorial föreslagna voterings-proposition godkändes. S. D.
Nådiga proposition vid 1847—48 årens riksdag äfven innehåller, icke skulle kunna, utan förnärmande af bergsmanna-handteringens rätt, lemnäs, så länge denna handtering blefve genom utförsels-förbud inskränkt i dispositionen af sina produkter, kräfver ock rättvisan att dessa utförsels-förbud afskaffas. Detta åter kan deslomindre inverka menligt på Sveriges slångjerns-beredning, som det Svenska tackjernet redan inne i landet eger ett högre värde, än de flesta utländska, och ännu mera med tillägg af de dryga transportoch frakl-kostnaderne m. m., hvilka öfverhufvud kunna antagas uppgå åtminstone till 1 R:dr 16 sk. Banko pr skeppund, blefve på den utländska marknaden så dyrbart, att någon väsendtlig afsättning deraf icke kan vara all motse. Härom lemnar Norrige ett bevisande exempel. Detta lands tackjern, ehuru lika godt som det Svenska, och sedan år 1843 befriadt från all utförsels-tull, samt för exporten till England underkastadt vida lägre fraktkostnader än härifrån skulle ega rum, bar, detta allt oaktadt, utgjort föremål för endast obetydlig export. Denna uppgick nemligen år 1851 till icke mera än 582 skeppund, och har i det hela snarare al-,än tilltagit, under det deremot stångjerns-exporten från Norrige tillvext.
Utskottet nu desto minre anledning vara för handen, att tillstyrka någon slags inskränkning uti de, enligt med Rikets Ständers underdåniga hemställan, stadgade villkor och föreskrifter rörande glasoch porcellaine-bruks samt smidesverks idkares handelsiätiighet, som, utom det att dessa föreskrifter synas innefatta tillräckliga correctiver emot missbruk, de äro så nya, att deras verkningar och deraf uppkommande förhållanden änuu icke kunnat hinna, att med fullkomlig säkerhet, och på grund af erfarenheten, vara kände och utrönte. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B1H ANG »STOCKHOLMS HÖGSKOLAS l&HNNUKBB IBM VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1844. ANDRA SAMLINGEN. 3 Majlis B ef alhlin gshafvandes F'emar s-Ber ättel'set SÅN® öt>. - \3ön "'OOimoTS - : r ■’ & ■ - V ' .V A* ■ : ' l'A$ ' J> ■ Vuj ■ \ -i Ö f v e r-S t å t Ii å 11 a r e-E m b e t e t s i Stockholms Stad TILL Äöiicsi. anun» I UNDERDÅNIGHET AFGIFNE FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842. P. ANorstedt & Söner, Kongl. Boktryckare.
St. St. St. St. St. Efter Bevillningsförordningen. — lista Art. 2:dra Artikeln. 3:dje Art. isranvinsDranmngsafeift. Summa. jurueuoKSocn ncmmantals-Ränta. R:dr sk. rst. Ridr sk. rst. Ridr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Underhållna Kreatur. w 5 ►ö o B3 Os: o ?! rj 3 cn er . (n o CO Q. ■ Os: Q. T o CD ÖB OS 1 O o cn pr 09 ■o p 3* CO r:r. T:r T;r. St. St. St. St. St. St. Efter Bevillningsförordningen. i:sta Art. P,:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Summa. R:dr sk. rst. Summa. R:dr sk. 36 rst. Arrendemedel. Kostnad för Rustning och Rotering. Jordeboksoch Hcmmantals-Ränta. Kronotionde. i i Afrad. 1 Mantalspenningar. Gerningsören. Tionde och Riintor if Bruk och Bergverk samt andra Verk och Inrättningar. Summa. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R.dr sk. rst. R:dr sk. rst. Fattigförsörjning. Skjuts. Väghållning. Diverse afgifter, onera och allmänna besvär. Summa Statsbidrag. Pastorers. 1 Kapellaners. Kyrkobetjenings. Summa. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr, sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr ) | sk. rst. R;dr sk. rst. R:dr sk. rst. Frälse.
Den ständigt växande upplysningen måste därför hos det stora flertalet icke blott medföra en stegrad håg för fritt tänkande utan också förena människorna kring nya grundpåståenden, hvilka i sinom tid åter aflösas af nya. Däraf följer att de nuvarande religionssystemen i sin undergång icke komma att efterlämna ett tomrum utan ersättas af nya, och under påverkan af den moderna bildningens likformighet och det vidsträckta samarbetet måste dessa med snabbhet hopflyta till en mer omfattande helhet. Slutligen lära människorna icke upphöra att högtidlighålla stora händelser och minnesdagar med fester, och skola icke dessa nedsjunka till en lika intetsägande platthet som de flesta folkfester i våra dagar, måste skönhetssinne och filosofi träda emellan och fylla dem med en sträfvan mot det upphöjda. I och med detsamma erhålla de äfven mer eller mindre en religiös karakter. Det centrala i all religiositet är nämligen en okuflig åstundan att närma sig det upphöjda för att därmed brädda hela världen. När på skärtorsdagens afton högaltaret tvättas i Sankt Peter, sammansmälta hedniska och kristna element så fullständigt, att man knappast längre vet huruvida man ser en dröm om framtiden eller om det förflutna; men just denna fylliga dubbelsidighet skänker det hela styrka. Människomassor på kanske femtio tusen personer röra sig fram och åter genom den mörka kyrkan, som endast svagt upplyses af enstaka vaxfacklor. Lamporna äro släckta, orgelpiporna stumma, klockorna bundna. Medvetandet om att de döda ligga begrafna någonstädes nere i kryptan och icke i sina sarkofager och monument verkar dock i någon mån alltid störande i de latinska kyrkorna. Med sina liggande och sittande marmorpåfvar ter sig emellertid Peterskyrkan i fackelskenet och röken som en grotta, befolkad med cykloper och michelagnioloska jättar, och under den i skymning försvinnande kupolen höjer sig det nu på alla prydnader fullständigt blottade högaltaret som en offersten. Efter afsjungandet af ett klagande miserere framträder till denna offersten en procession med vinkrukor, handdukar och fjädervippor. Sedan vinet utgjutits på altarskifvan, bli fjädervipporna använda som svampar.
M. att häröfver besluta; och vid öfverflvttningen till HofR:ne af de civila målen blir det först fråga om huruvida det låter sig göra, och sedan om sältet huru det skall ske. Det är icke någon besparingsanda, som i delta Betänk, uttalat sig, utan endast en önskan, att KrigsHoflLn måtte bättre organiseras. Jag har endast velat anföra dessa ord för att rättfärdiga mig mot den beskyllningen, att man skulle i Utsk. hafva utan tillräcklig upmärksamhet behandlat detta ämne. Hr Björnstjerna: Den siste talaren har funnit sig föran låten att gifva mig en tillrättavisning, hvaraf jag icke gjort mig förtjent. Jag måste då vända mig till honom för att efterse huruvida den icke bör återfalla på honom sjelf. Han klandrade hvad jag yttrade om Frankrike, i fråga om huruvida under Ludvig Filips regering KrigsDomstolarne afdömde civila frågor. Jag yttrade, som I) o ii i April e. m. 113 sorn jag tror, tillräckligt tydligt, att man der tog de civila målen från KrigsDomstolarne och öfverflyttade dem till civila Domstolar, hvaremot de militära målen stannade qvar hos de förra. Det var ett sådant beslut man, såsom äfven Hr Hjerta uplyst, fattade i Frankrike, och som således öfverensstämmer med det jag önskar man måtte fatta här. Hr Hjerta yttrade också att Öfriga mål, deri en militär vore inblandad, nu måste dragas inför KrigsDomstolarne. Detta är ett misstag. Inom garnisons-orter och på fästningar har det varit brukligt; men vi kunna i detta afseende trösta oss med, att vi icke äga många af hvarken ena eller andra slaget. Jag vet, att i främmande länder är det antaget, och har under krigstider varit brukligt, att ställa civila personer under militärdomstolar, men jag vet icke att det i något land varit vanligt, som man nu vill göra här, ställa militärer, i fall som röra krigslagarne, under civila domstolar. Gr.
Genom 3 H. 26 202 Den 3 Mars f. m. dessa stadganden infördes ingen annan nyhet, än att högsta domaremagten förbehöll sig att i omförmälda händelser meddela yttranden angående målen, som borde för K. M. refereras. Härigenom ville lagstiftaren förekomma, att ingen skulle, i följd af ett möjligt misstag å domarens sida om lagens analogi, undergå ett svårare straff, än som verkligen borde följa ä gerningen. Dessa stadganden äro således endast stiftade till förmån för de brottsliga. Samma punkt innehåller derjemte ett annat stadgande, som torde måhända förtjena större uppmärksamhet, nemligen, att en för groft brott anklagad, som, ehuru i det närmaste öfvertygad, likväl nekar till brottet och derföre ej kan anses fulleligen förvunnen, men hvars ondska oell vanart göra hans vistande pä fri fot för allmänna säkerheten vådligt, borde till bekännelse hållas i fängelse eller allmänt arbete på fästning, tukthus eller spinnhus; och skulle slika mål för K. M. refereras och dess Nåd. yttrande afvaktas. Detta stadgande bör, enligt min lanke, ej betraktas isoleradt, utan i sammanhang med de angående bevisningen i brottmål meddelade föreskrifter och den dervid fastställda rättegångsprocedur. I få länder torde en anklagad vara mera gynnad un i Sverige. I England , Frankrike, NordAmerika och vissa delar af Tyskland fälles eller frikännes en anklagad af jurymän, hvilka icke, såsom våra domare, äro bundna af bestämda föreskrifter i afseende på bevisningen, utan, enligt sin under målets behandling vunna öfvertygelse, förklara honom skyldig eller oskyldig. Dessutom hafva flera lagstiftningar uppställt den hos oss alldeles främmande grundsats, att indicier kunna utgöra fullt bevis, eller hvad Engländarne benämna circumstantial evidence. Likaså är det en i England allmänt antagen princip, att ett vittnes utsago äfven i gröfre brottmål lemnar full visshet om den tilltalades brottslighet. Enligt Svenska lagstiftningen åter är den anklagades erkännande så vigtigt, att han, thy förutan, hvarken på grund af de starkaste indicier eller ett vittnes utsago kan förklaras skyldig.
Undervisningen i fysiologi har vid Medicinska Fakulteten i Upsala alltid tillhört professoren i anatomi, och denna förening af läroämnen hade i fordna tider fulla skäl för sig, då den rena deskriptiva anatomien egentligen är att betrakta såsom en del af fysiologien; men om ock det nära sambandet emellan dessa vetenskaper orubbad! fortfar, har dock möjligheten af deras förening såsom läroämnen hos en enda lärare numera upphört, då de respektiva vetenskaperna, sedan professionen i anatomi och fysiologi stiftades, mångdubblat sitt innehåll, och hvardera för sig nått en utveckling, hvarom man då knappt hade en aning, och då dessutom vid Upsala universitet lärjungarnes antal, samt, i förhållande dertill, äfven lärarnes undervisningsmöda mångdubblats. Prolessoren i anatomi måste mera än någon annan af lärarne egna sin tid och sina krafter åt lärjungarnes omedelbara handledning, så att föga lid blir honom öfrig att äfven meddela undervisning i något annat, i synnerhet i ett så omfattande och vigtigt ämne som fysiologien. Ännu mindre är han i stånd att, jemte eget vetenskapligt arbete i anatomien, äfven egna sig åt forskningar inom fysiologien eller vetenskapligt bearbeta densamma. Denna vetenskap, som sysselsätter sig med hagarne för den organiska naturens krafter, är nemligen, lika mycket som vetenskapen om de oorganiska naturkrafterna, experimenterande, och fordrar lika .'1 som den sednare sina idkares krafter odelade, om något vetenskapen i större mån befrämjande skall kunna åstadkommas, och den kan numera derföre lika litet sorn fysiken förenas med andra vetenskaper, såsom läroämnen, åliggande en och samme lärare. Icke mindre framstående och för tillfället än mera trängande har Medicinska Fakulteten betraktat behofvet af en adjunktur under professionen i kirurgi och förlossningskonst. ”Då”, yttrar Fakulteten, ”undervisningen vid densamma i hela det vidsträckta området af den praktiska läkarekonsten är fördelad på blott två lärostolar, torde den oafvisliga nödvändigheten af adjunkts-biträde åt begge ej behöfva vidlyftig utläggning. De undervisningsskyldigheter, som åligga professoren i kirurgi, äro föga mindre än de, som tillhöra professoren i invärtes medicin, och dock har 50 Bil.
Landtm, föreslagit, och anser för ärendets redigaste upfattning önskvärdt, att hela den föreslagna författningen må i ett sammanhang företagas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att han naturligtvis ej kunde vägra att framställa en sådan propos., som Hr Cederschiöld begärt, Den 3 Februari f. m. men dock anhöll, att få fästa Hr Cederschiölds upmärksamhet på ett förhållande, som gjorde, att det af honom yrkade föredragningssättet nu icke vore lämpligt. Då ett lagförslag första gången behaudlades, betydde det mindre om det pröfvades paragratvis, emedan det då kunde behandlas ännu en gång, och om något osammanhang upkommit, sådant kunde hjelpas genom återremiss; men om 11. o. Ad., sista gången förslaget förekom, skulle gå tillväga så, att §§ omkastades och beslut fattades först om sednare §§, hvilka sedermera icke stodo i sammanhang med det föreg:de, och sålunda nu möjiigen 10 § bifölles men de öfriga afslogos, så måste ett sådant beslut, som sedan icke kunde hjelpas, ingå i de slutliga voter:spropos-. ne. Hr Gr. o. Landtm, trodde derföre, när man icke kunde genomgå förslaget paragrafvis och sedan företaga förslaget i dess helhet, att det nu vore nödigt att behandla förslaget i dess helhet. Det vore gifvet, att de som önskade förändring i 10 §, kunde begära bifall till förslaget, med förändring antingen blott i nämnde g eller ock uti jemväl andra delar, och således blefve deras mening icke undertryckt; men Hr Gr. o. Landtm, fruktade, att ett sådant föredragningssätt, hvarigenom man började med 10 g, som kunde blifva antagen, utan att man då ännu kände hvilka meningar i afs:de på de öfrige §§ ville göra sig gällande, kunde leda till ett resultat, som blefve föga lämpligt, hvaremot, då författningsförslaget föredrogs på en gång, såväl de, som yrkade förändringar, som de, hvilka ville bifalla hela förslaget, fingo tillfälle att få sina meningar underställde Ståndets pröfning. Hr von Koch, Nils Samuel:
Majrt i underdånighet öfverlemna t, att deras Beslut härom till verkställighet befordra, på sätt, sorn för ändamålet kunde anses tjenligast, täcktes Kongl. Maj:t, med hufvudsakligt godkännande af Riksens Ständers yttrande i ämnet, uti Nådig Kungörelse den/pde Februarii 1811, föreskrifva, att så snart Kongl. Kammaroch Bergs-Collegiernes Utslag vunnit laga kraft, eller, i fall Målet droges under Kongl. Maj:ts Egen Höga pröfning, Nådigt Beslut blifvit meddeldt om hvad som under Bruken borde bibehållas eller icke, skulle Kronans och Brukens andelar afvittras, och med Rågångar skiljas , samt derest Bruksegaren då inkommit med ansökning om Skatteköp å den under Bruket bibehållne Skogmarken, med derå för dess räkning anlagde odlingar, skulle anstalt vidtagas med Markens indelande till Hemmantal och Skattläggning. Hade åter Skatteköps-ansökning då icke inkommit, och inkonnue den ej eller innan nästa Lagtima Stats-Ut skottets Riksdag, borde med Hemmantals-indelningen och Skattläggningen innehållas, samt Bruksegaren fortfara , att betala Reeognitions-afgift derföre likasom förut, med afdrag för den del af Skogen, sorn kunde hafva Bruket frångått; men med denna sednare delen skulle då genast så förfaras, sorn Riksens Ständer föreslagit, Vid sist öfverståndne Riksdag förekom å nyo frågan, om Recognitions-Skogarnqs användande ; och i anledning deraf förmälde Riksens Ständer, uti underdånig Skrifvelse, den i4 Julik 1818, sig hafva funnit, att endast de Bruksegare, sorn, inom 6 år efter 1811 års Kongl, Kungörelses utfärdande, och således inom den t\ Februarii 1817 , hos vederbörande Collegier gjort ansökning om Skattesbo p å sine Recognitions-Skogar, och emellertid fullgjort allt hvad samma Kongl.
Genom den förändring i frihetsstraffet, som Utskottet föreslagit, bar en förändring af de i detta kapitel intagna föreskrifter angående sammanläggning af straff jemväl blifvit nödig. Dervid har Utskottet dock hufvudsakligen följt de grunder, hvarpå lagförslaget i denna del är bygdt, med den afvikelse likväl att, om någon Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 88. 35 gjort sig förfallen till både urbota straff och böter, böterna ovilkorligen skola till det svårare straffet förvandlas; och härigenom har Utskottet gifvit full tillämpning åt den grundsats, som i omförmälte hänseende redan gjort sig i lagstiftningen gällande. 7 Kap. Om de grunder, som utesluta eller upphäfva straffbarhet. Uti 7 § stadgas, bland annat, att emot den, som gör inbrott eller eljest olofligen och med våld tränger sig in i annans hus, gård eller fartyg nattetid, må det våld utöfvas, som nöden kräfver. Utskottet har ansett orden: och med våld böra utgå. Då någon olofligen intränger nattetid till annan, skulle denne, derest den förre dervid ej använder våld, eljest vara förhindrad att för bans aflägsnande, så framt sådant ej sker godvilligt, begagna våld; och ban skulle derigenom nödsakas att i sin boning bysa en fruktad person, så länge denne behagar. Man kan väl invända, det laglig handräckning för hans aflägsnande kan reqvireras; men man kan ju föreställa sig den händelsen, att någon bor ensam och således ej kan gå bort utan att på samma gång lemna sin egendom till pris åt förödelse. Yisserligen bestämmes i 9 § af lagförslagets 13 kap. ansvar för den, som intränger i annans hemvist och vägrar att derifrån, efter tillsägelse, sig begifva; men härmed synes dock ej hemfriden vara tillräckligen värnad. Hedan i det olofliga inträngandet ligger ett våld emot denna frid, och belgden deraf bjuder att detta våld må mötas med våld.
Kollegium, dets med åberopande i vissa delar af sitt under den 19 Oktober 1842 afgifna utlåtande och af beskattningsväsendets förenkling den ,50 April 1847 aflåtna betänkande, ansett nödvändigt, att för kontroll vid ränleförenklingens verkställighet och till reda för framtiden, i den först upprättande jordeboken både gamla och nya förhållandet med räntorne borde intagas och att dervid de persedlar, hvilkas betalning berodde på markegångspris, infördes med det värde, hvartill de vid ränteförenklingen blifvit beräknade, äfvensom att de persedlar, som förvandlades till penningar, härvid upptoges, då det gamla kronovärdiet framdeles blefve öfverflödigt, dels för iakttagande af så väl Statens som den enskildes rätt, ansett det böra stadgas, att de nya räntornas utgörande icke måtte vidtaga förr, än uträkningen deröfver blifvit vederbörligen granskad och godkänd, dels ock hemställt, att de så kallade spillmarkerne eller en i de norra länen stadgad öfvervigt af 2 skålprd å hvarje lispund smör med flera räntepersedlar, mätte, då'dessa spilimarker voro en obehörig tillökning på hemmanens verkliga ränta, från all beräkning vid ränteförenk lingen - Stals-Ulskotlets Utlåtande, M 92. 9 lingen uteslutas, hvarhelst och för hvilka räntepersedlar de än hittills kunde hafva egt rum. Härefter har Kongl. Maj:t, uti till Rikets nu församlade Ständer den 16 November 1833 aflåten Nädig Proposition, täckts förklara, det Kongl. Maj:t, som vid pröfningen af detta vigtiga ämne ansett