Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistförflutna riksdag, då motion i samma syftning som den förevarande väcktes, Lief densamma af Banko-utskottet, i dess memorial N:o *7, afstyrkt på den grund, att ofvanberörde §§ i Banko-reglementet innefatta enahanda grunder för pensionering af Bankens tjenstemän och betjening, hvilka äro gällande i afseende på civile embetsoch tjenstemäa i allmänhet. Under åberopande häraf och då, enligt Banko-reglementets 56 §, den tjensteman, som efter ådagalagdt välförhållande i och utom tjensten fyllt 60 år och tjenat 40 år, är berättigad att, på skeende ansökning, såsom pension för lifstiden åtnjuta J:delar af innehafvande lön, samt nämnde § således tillerkänner Bankens tjenstemän en förmån, som i allmänhet icke lillkommer embetsoch tjenstemän inom andra verk, har Utskottet ansett sig icke ega skäl att å motionen tillstyrka bifall. Stockholm den 22 Maj 1851. Banko-ltskollels Memorial. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 3 Juni 1851, kl. 5 e. m. Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å Memo rialet, N:o 36. Utskottets Memorial N:o 36, i fråga om inrättande af en serskild pensionsanstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Lånekontoren och Tumba bruji, är väl älerremillcradt af Borgare-ståndet; men som öfrige Ire Riksstånd, enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag af den 10, 14 och 17 näsllidne Maj, samma memorial bifallit; så lärer, jemnlikt 49 § 3 mom. Riksdagsordningen, den erhållna återremissen icke till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Juni 1851. Bilt. tm B. St.
Expeditions-lösen, i anledning af väckt motion om upphörande deraf för kontrakteller protokolls-utdrag rörande leveranser för Kronans räkning: B. II. 198, 207, 225, A. 225. —, i anledning af väckta motioner, angående ändringar i nu gällande taxa derför: B. II. 484; III. 46, A. 4d, U.271,429, A. 429. Expeditions-Utskottet, om anmodan till detsamma att uppsätta och till Biks-Stånden inkomma med förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse rörande Riksdagens förlängning: II. 118. —, om anmodan till detsamma att uppsätta förslag till under - 62 — E — dånig skrifvelse rörande verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter: II. 210. Expeditions-Utskottet, om anmodan till detsamma att uppsätta och till Riks-Stånden ingifva förslag till förordnanden för de nyvalde komiterade till tryckfrihetens vård: II. 257. —, om anmodan till detsamma att uppsätta och till Riks-Stånden ingifva förslag till såväl förordnanden för Rikets Ständers nyvalde Justitie-Ombudsman samt hans Suppleant, som ock underdånig skrifvelse om valen till Kongl. Maj:t: II. 273. —, angående Talmannens i Bonde-Ståndet vägran af proposition på ett inom Ståndet framställdt förslag om föreläggande för nämnde Utskott att inkomma med afskrift af protokoll, hållna vid åtskilliga Förstärkta Stats-Utskottets sammanträden: B. VI. 214, 216, A. 216.
Fersen, uti sin vid Belänkandet fogade Reservation, yrkat, Utskottet bort i ett sammanhang tram lägga förslag lill grunder för så väl Allmänna Bevilluingen, som ock Post-, Tull-, Charta-Sigillalaoch bränvinsbränningsafgifterne, vördsamt upplysa: att Utskottet, emot föreskrrfterne i 70 §. RegeringsFormen och 3r §. Riksdagsordningen ej fnnnit sig tillständigt, att uppehålla Betänkandet om gruhderne för allmänna bevilluingen, intilldess förslag till de öfrige, ofvan omförmälde bevillningar, hunnit utarbetas; att, enär dessa senare heviIlningar dessutom äro af den skiljaktiga beskaffenhet niet allmänna bevilluingen, att några förslag till grunder för dem ej kunna afgifvas, utan att på samma gång afgifterne till ziffran bestämmas, det alltså ligger i sakens natur, att dessa BevillningsTitlar fordra serskild behandling, och att förslagen deröfver måste i ett mera fulländadt skick till Rikets HöglolL Ständer afgifvas; att Utskottet likväl, af detta behandlingssätt ingalunda anser sig förhindrad t, alt lämpa den allmänna eller serskilda bevilluingen efter Statens behof, sedan beloppet af de öfrige Bevillnings-Titlarne blifvit utrönt, hvilket Utskottet ock trott sig hafva bestämdt antvdt, då det i frågan om personliga skyddsafgifteiT, yttrat: ”att, i händelse vid bevillning ens fördelning, någon utväg til1 nedsättning möjligen visade sig, såsom följd antingen af förhöjd bränvinsbränningafgift eller af andea orsaker, Utskottet vore betänkt, att i första rummet föreslå användandet af en sådan nedsättning til minskning i sky ddsafgiften, som kännbarast träffar de jordbr åkande, arbetande och mindre bemedlade samhälIsCLassemealt
Hvad härvid först beträffar de tre sistnämnde motionärernes förslag, hafva med dem likartade blifvit under en lång följd af riksdagar väckta, men alltid af Rikets Ständer afslagna på tillstyrkan af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som till stöd derför anfört: beträffande sätesoch ladugårdar samt afhysta rå- och rörshemman, att enär vid det förhållande att dylika fastigheter, till följd deraf att dem i lag och särskilda författningar blifvit tillförsäkrad befrielse från ifrågavarande skyldighet, likasom från andra skatter och onera, obestridligen vunnit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande, vare sig genom köp, byte, arfskifte eller annorledes, tagits i beräkning, en sådan förändring icke skulle kunna tillvägabringas utan kränkning i eganderätten, samt att den ifrågavarande befrielsen först då borde upphöra, när alla från jorden utgående skatter och besvär blefve, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å deras egenskaper af privilegierade eller icke, lika fördelade; och i fråga om presteoch klockarebol, att deras befrielse från deltagande i byggande af tingshus och häradsfängelse utgör en förmån, som ostridigt ingår i nuvarande boställsinnehafvares lönevilkor och kommit i beräkning vid dess bestämmande, hvarföre denna befrielse icke borde kunna upphäfvas med mindre boställsinnehafvarne derför erhölle godtgörelse på annat sätt. Jemte det Utskottet finnér vigten af dessa skäl icke kunna underkännas emot en förändring i den syftning, desse motionärer uppgifvit, eller att utjemna och fördela ifrågavarande byggnadsskyldighet endast emellan samtlige egare och Summans. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi Vlskollels Betänkande N;o ii. 7 Innehafvare af jord. anser Utskottet denna väg icke vara den rätta för åstadkommande af en rättvisare fördelning af detta onus.
Och när de omvända sig i sine nöd till Herran Israels Gud, och söka honom, så skall han låta sig finna. På den tiden varder icke väl gångandes dem som ut och in gå; förty det varder ett stort buller öfver alla de som bo på jordene. Ty det ena folket skall slå det andra, och en stad den andra; förty Gud skall förskräcka dem med allahanda ångest. Men I varer tröste, och drager icke edra händer ifrå; ty edart verk hafver sin lön. Då Asa hörde dessa orden, och Obeds den Prophetens Prophetia, vardt han tröst, och kastade bort de styggelser utu hela Juda land och BenJamin, och utu städerna, som han vunnit hade på Ephraims berg, och förnyade Herrans altare, som för Herrans förhus stod; Och församlade hela Juda och BenJamin, och främlingarna när dem utaf Ephraim, Manasse och Simeon; förty till honom föllo månge af Israel, som de sågo att Herren hans Gud med honom var. Och de församlade sig till Jerusalem i tredje månadenom, i femtonde årena Asa rikes; Och offrade på den dagen Herranom utaf rofvet, som de hemtat hade, sjuhundrad nöt, och sjutusend får. Och de trädde uti förbundet, att de skulle söka Herran deras fäders Gud, af allt hjerta, och af allo själ; Och hvilken som icke sökte Herran Israels Gud, han skulle dö, både liten och stor, både man och qvinna. Och de svoro Herranom med höga röst, med rop, med trummeter och basuner. Och hele Juda fröjdade sig öfver eden; ty de hade svorit af allt hjerta, och de sökte honom af allom vilja, och han lät sig af dem finna; och Herren gaf dem ro allt omkring. Ock satte Konung Asa sina moder Maacha af ämbetet, för det hon stiktat hade uti Miplezeths lund; och Asa utrotade hennes Miplezeth, och sönderslog honom, och uppbrände honom vid Kidrons bäck. Men höjderna vordo icke bortlagda utur Israel; dock var Asa hjerta rättsinnigt, så länge han lefde.
Jag 8 H. 13 38 Den 11 Mars f. m. bör likväl, för att icke fela i historisk noggranhet tillägga, alt Gr, Ankarsvärd sjelf, troligen missnöjd med den tournure, som Reformvännernes öfverläggningar under hans ledning, såsom församlingens ordförande, fått, tog ordet och afgaf en skriftlig reservation, innefattande samma idéer, som vi i går hörde utvecklas, fastän han äfven då — förmodligen under inflytelse af samma, i mitt tycke allt för stora, fastän älskvärda medgörlighet att uppoffra sina egna riktiga idéer — stoppade sitt papper åter i fickan, förklarande, ali han icke vidare ville yrka på eller utveckla sina tankar, emedan han ansåg det förgäfves; hvilket också föga kunde anses underligt, helst hvarken jag eller någon annan haft den ringaste aning om Hr Grefvens särskilda mening, då han icke nämnt ett ord derom förr, än första § af det motsatta förslaget blifvit genom hans eget klubbslag bekräfladt såsom af Reformvännerne antaget. Följaktligen har detta förslag ända till gårdagen icke fått någon annan förfäktare, än Herrarnes ödmjuka tjenare, hvilken, såsom en ensam ropandes röst i öknen vid förra riksdagen, naturligtvis icke kunde påräkna nu mer än då biträde att avancera saken i ringaste män. Jag bekänner derför, att jag, då jag i går uppträdde i denna vigliga fråga, hade nästan föresatt mig att sälla hänglås för munnen, alldenstund jag ansåg öfverflödigt att orda om alla dessa förslag; men från den stund Gr. Anckarsvärd tog sitt förslag i sina egna händer, och tillika en annan värd talare, som vid förra riksdagen försmådde detta förslag, emedan det, i hans tanka, då ansågs vara för litet praktiskt, nu erkänt dess ändamålsenlighet och riktighet, från den stunden anser jag icke omöjligt att förvärfva en större majoritet för detta förslag, än för Reformvännernes. Mera skall jag icke begära; det är dock något.
Strax derpå föll han i sömn och snarkade hårdt. Tor tog matsäcken och ville lösa upp honom, men kunde icke. Då blef han vred, grep hammaren och slog Skryme i hufvudet. Denne vaknade och frågade, om ett löfblad fallit ned på hans hufvud samt om de fått mat och vore färdiga att lägga sig. Tor svarade, att de nu skulle lägga sig. Vid midnattstid hör Tor att Skryme snarkar så hårdt, att det dånar i skogen. Han går då och slår Skryme midt i hjessan med hammaren, så att denne trängde djupt in. Jätten vaknar och frågar, om ett ållon fallit ned på hans hufvud. Tor gick hastigt tillbaka och sade, att han nyss vaknat samt att det vore midnatt och således tid att än längre sofva. Något före dagningen märker Tor, att Skryme sofver tungt. Han går till jätten och slår honom på tinningen, så att hammaren sjunker ned ända till skaftet. Skryme reste sig då opp, strök sig om kinden och sade: »Mån det sitter några foglar i trädet öfver mig? Jag tyckte att något föll ned i hufvudet på mig. Hvad, är du vaken, Tor? Det är nu tid att stiga upp, fastän J icke hafven lång väg till Utgård. Jag har hört er hviska om, att jag ej vore liten till växten, men J skolen få se större män, om J kommen till Utgård. Ett råd vill jag gifva er, att J der ej tagen munnen för full, ty ingalunda lär man der tåla slammer af slika småttingar; men i annat fall vänden hellre om, ty det anser jag vara bäst för eder. Viljen J dock draga vidare, så gån åt öster; min väg går åt norr till de fjäll, som J sen der.» Skryme tager så matsäcken på ryggen och går från dem in i skogen. Huru vida åsarne önskade träffa honom igen, det är ej kunnigt. Tor drog vidare med sina reskamrater. Vid middagstiden sågo de en borg på en slätt, och de måste böja nacken tillbaka för att se det öfversta af honom. Så hög var han. De gå dit. Der var en grind, och hon var stängd.
Jag är förundrad att det Högwördige Preste-Släudck äberopar sig Privilegier. Hwilka stora upcff.inaar hofwa icke Riddersikapet och Adeln gjort under della Riksmöte, utan att dem citera, uran art omtala sin förlust. De hafwa ädagalggt akt da Rikets wäl sadant fordrade, de ej räknat pä egna fördelar, och derra är hwad Wi äfwen af det Högwördige Ständer kunnat förmoda. Ropades Bravo. Herr käklman, 0-k. Dä denna fräga tillförene förthades, war del till SkändelS afgörande understäldt, huru wida den kunde behandlas i gemenskap med Herr Ikrcs förstag om indragning af ekk ärs inkomster för alla vacanta Syster. Riddcrffapet och Adeln gfgjyrde dä art detta mäl »vore as särskild bcffaffenhet, och det har äfwen af Borgareoch BondcSkänden pä lika sätt blifwit ansedt. Det har da hlifwit Skars UkstkotrekS ffyldighcr akt sarjiktldk upkaga denna frägaDet oaktadt har Prefte-Slänhet kalladt den ett Privilegie mäl och protesterat mor up - !744 Den 28 November. uptagande, ej allenast af denna sak, man äfwen, alla andra srägor sam kunde leda till rubbning af Dest Privilegier. Dä jag ar af en annan öswerrygelse, anhäller jag att Herr Grefwen och LandtMarstkalken mätte framställa Ven proposition att Ridderskapet och Adela ej anser denna fräga såsom ägande gemenffap med Prcste-Skändetö Privilegier, emedan här ej är satt i flaga annar än utdragning af löner efter innchafwarcnas afaäng, och att således Skare-Urffottet matte amhoriseras arr med sitt betänkande rörande jämkningar i Presterskapets löriingssärt till Riksens Ständer inkomma.
När nu bär - V Den 3o Januari!. 367 till kommer, att anmärkningarne angå tiden för åren i8o3 till och med 1809; att de af TullarrendeSocietetens Fullmäktige, hvilka oafkortade fått uppbära sina arfvoden, bort i första rummet fullgöra anmärkningskrafvet; alt detta till hufvudsakliga beloppet skett, och alt det fullföljda krafvet bos de aflägsna slägtingarne för återstoden skett 12 och flere år efter den lid, under hvilken Ijenstefelet af deras Moderbroder och Svåger blifvit begånget; så tyckes billigheten fördra, att den nu ifrågavarande ringa återstoden, hvars ena hälft i alla fall, i brist af tillgång, skulle komma att afskrifvas, borde af gunst och nåd efterskänkas; men — 0111 betänklighet, emot förmodan, härvid skulle möta, hemställer jag dock, om icke rättvist vore, att*bifalla deras ansökan, hvilka styrkt oförmågan att betala, för så stor del, som på dem kan ankomma, med öfverlemnande till Kongl. Majrt, att efter omständigheterna utsträcka denna Nåd till den återstående arfvingen efter Kamrer Ewers, i fall hon skulle lagligen anses förbunden till betalningsskyldighet, och tillgång hos henne skulle saknas. Jag anhåller vördsammast om återremiss af StatsUtskottets Utlåtande, då dessa mina upplysningar i ämnet torde få medfölja. 368 Den 3o Januari;. Hr Tham} TVolrath: Hr af Billbergh har åstadkommit en så fullständig utredning af ämnet, att jag derigenom är förekommen. Jag förenar mig derföre i hans anhållan om återremiss, med den enda förändring, att afskrifning för StatsVerkets ifrågaställde fordran hos berörde medellöse personer må utan alla undantag tillstyrkas. Jag tror, att både rättvisa och billighet påkalla denna afskrifning. Hr Nordenanckarj Gustaf:
Rätter, äfvensom att kärande parter m* tara förbiindne att et.C exemplar af dc 193 Den S Janl. e. nu Protocoll och Utslag, sorn i tvistemål ho§ KämnärsRätterna varda hällne och utfärdade, mot lösen uttaga. 2:0 Af den 17 Maj, i anledning af Johc,A Ericssons från Stora Kopparbergs Län, Memorial om skärpning i straffet för åverkan å annans hägnad; och har Utskottet icke funnit skäl att tillstyrka förändring uti det som i detta afseende förut finnes stadgadt. 3:0 Af den 26 Maj, hvaruti Utskottet, i anledning af derom väckt fråga af Anders Andersson Åberg och Moses Johansson från Vesterbotten, tillstyrker: att, genom utfärdande författning ellef annan lämplig åtgärd, det må förekommas att, yid lagfart af fast egendom, köpare ej må, vid meddelandet af 2tdra och 3:dje uppbudet, tillskyndas annan utgift, än den som för uppbudsbevisets åtecknande på köpafhand* lingen skall betalas: att mundtliga stäm-4 ningar i sådana mål, der de aro tillåtne, må af Nämndemän obehindradt få verkställas, och för skriftliga stämningar högre betalning under någon förevändning ej uppbäras, än den för desamma stadgade lösen, samt att i vadpenningar ej mera får tagas, än i Lagen är utsatt. 4:0 Af den 27 Maj, i anledning af Peter Jo. hanssons och Johan Johanssons från Kronobergs <; - ✓ IV. Den 8 Juni. e, nu *93 bergs Län förslag, att genom till utfärdande förklaring matte, bestämmas, atfc Frälse-rentor böra anses såsom lösegendom, och att börd deraf icke äger ruin; äfvensom att i öfrigt, enär Frälseränta eller Jord borttestamentera^, Lagens stadgande i 1$ Cap. 1 §. ArfdaBalken om Testamentes bevakande endast skulle iakttagas, men att den som testamentet fått, tillika icke är pligtig att med räntan eller jorden lagfara på sätt JordaBalken vid köp, skifte eller gåfva förordnar; å hvilka förslag
Teoretiskt må det ligga en viss tillfredsställelse i att tillskrifva de moderna arbetareförhållandena » illvilliga agitatorers » inflytande,ehuru ett sådant resonnemang påminner om de vildars naivitet, som tillskrifva sina trollmäns taskspelerier solförmörkelsernas inträffande. Men detta medgifvande af arbetarnes oberoende och jämlikhet innebär erkännande af arbetarnes organisationer (fackföreningarna) såsom deras representanter. » Att påstå, att arbetarnes oberoende är tillräckligt säkradt, när hvar och en af dem kan af handla särskildt med arbetsgifvarne är ett lockmedel, alltför genomskinligt att behöfva diskuteras. » (Cit. af förf. efter Cromp-ton, Arbitration a. conciliation). Att-denna arbetareorganisation icke blott för arbetarne sjelfve och således för samhället utan äfven för arbetsgifvarne såsom sådana medför synnerligen stora förmåner, framhållen med styrka af förf. och anför han till stöd för denna mening uttalanden från en mängd arbetsgifvare och andre med arbetareförhållanden förtrogne män. Huru alla dessa förmåner icke blott äro konstruerade framtidsdrömmar utan en påtaglig verklighet, derför lemnar förf. — efter en historik öfver det arbete som på lagstiftningens eller frivillighetens väg förut nedlagts på ordnande af arbetsförhållandena — bevis i en synnerligen intressant skildring af de » förliknings * och skilj edom snäm der », som under medverkan af män sådana som Mundella, Kettle och andra, blifvit frukten af arbetarnes och arbetsgifvarnes nuvarande grad af uppfostran i England. Åt en framställning af dessa nämder, hindren och svårigheterna att få dem till stånd och att göra deras verksamhet fruktbringande, sättet för deras organisation och verksamhet samt resultatet af deras upprättande, egnar förf. hufvudpartiet af sitt arbete. Såväl historiken som utredningen af de principiella spörsmålen har man alla skäl att rekommendera till svenska veder-börandes studium. Redogörelsen för de amerikanska förhållandena sluter sig som ett kortare bihang till det föregående. Afsigten med dessa rader har endast varit att på d: r Raphaels arbete fåsta deras uppmärksamhet, som förstå eller vilja förstå den moderna industriens arbetsförhållanden.
Detta är rigtigt, men äfven då man vill göra afseende på saltpeterns absoluta värde i allmänna handeln, finnér man, att köparen af krut Den 7 September f. m, 17g hos oss ej är vanlottad. Ty om än saltpetern vore mot måttlig tull tillåten till införsel, kunde den dock ej gerna säljas stort under 5 R:dr Lispundet, och således skulle saltpetern till en Centner krut, som såldes för 26 R:dr, kosta 25 R:dr. Köparen hade således alla öfriga beståndsdélarne och tillverkningen för så godt som intet. Krutoch saltpeter-tillverkningen stå hos oss i det närmaste samband, enär dervid tillgår sålunda, att Staten för visst pris uppköper all inom landet tillverkad saltpeter, och iefvererar densamma till Krutbruken, hvilka sedermera förvandla den till krut, som säljes eller användes för Kronans räkning. För att bestämma krutets tillverkningskostnad, måste man således taga i beräkning alla Statens kostnader för saltpetern, tillika med Krutbrukens underhållsoch tillverkningskostnader. — Jag har i detta afseende genomgått de 5 årens utgifter, som sist afslutats, och gjort mig besväret att deröfver upprätta Tabeller, roed hvilkas uppläsande jag likväl nu icke vill besvära Ridderskapet och Adeln, och ej eller anser nödigt att remittera till Utskottet. Emellertid synes deraf, att från och med 1823 till och med 1827 i medeltal årligen tillverkats 4,200 Centner krut, och att kostnaderne härtill utgjort för saltpetern i runda tal 176,000 R:dr, deri inberäknadt 35,000 R:dr, som i medeltal varit årliga Aflönings-, Uppbörds40 H. 12 * 180 Den 7 September f. m. och Transportkostnaderna, samt för sjelfva kruttillverkningen, inberäknadt Krutbrukens underhåll, något öfver 27,000 R:dr eller tillsammans i runda tal 204,000 R:dr, hvilka fördelade på ^,200 Centner krut, gifva en tillverkningskostnad af 48 \
Om Borgerskapet afslyrkt saken det ena året, så skulle Judarne kunna hoppas åstadkomma ett tillstyrkande nästa år. Konungen skulle ouphörligen besväras med dylika önskningar och vederbör, med utlåtm o. s. v., aldeles som det går R. St. från den ena riksdagen till den andra. Under 40 år har jag på detta Den 19 Mars f. m. 47 rum hört talas om samma fråga, och när jag för 36 år sedan förde Adelns prot. besvärades jag redan med Jude-frågan. Jag har icke att beklaga mig öfver någon Jude, utan då jag talar mot återremiss eller bifall lill Utsk:s betänk, så gör jag det af långt vigligare, nemi. allmänna grunder, rötande samhället i dess religiösa, politiska, och ekonomiska förhållanden. lag anser utan ändamål att återremittera betänk, derföre, alt när saken bil återkommer, så få vi samma strid tillbaka och samma långvariga öfverläggning, hvarföre, i händelse Ståndets fleste ledamöter äro för afslag, det är bättre alt uttala den meningen nu genast, än att förspilla tiden med återförvisning. Men innan jag slutligen yrkar detta afslag, bör jag gifva skäl för min mening. Det stora antal ledamöter, som yttrat sig för Judarne, härrörer utan tvifvel deraf att de talande ansett fråga vara om fördragsamhet mot olika länkande, om bevis på en högre uplysning, om gamla fördomars undanrödjande m. m. d., hvilket allt sätter känslan i rörelse. Men frågan är aldeles icke derom. De som bestrida Judarne utvidgade rättigheter, vilja ej hindra dem att behålla sin tro, icke heller alt bo i de städer, som äro dem anvisade. Vi vilje icke fördrifva dem derifrån, utan låta dem tillgodonjuta de rättigheter, som de engång fått; icke påyrka deras flyttning ur landet, men blott hindra dem att bo på flera ställen. Kau det förlänkas någon, när en annan vill inflytta i hans hus, att han säger nej, om del ej behagar honom alt taga emot gästen? Man behöfver derföre icke hata den fremmande, man kan till och med akta och älska honom, men derföre är det icke sagdt, alt man vill hafva honom till hyresgäst än mindre till medlem af Familjen.