Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes visserligen en annan utväg, som bättre torde öfvertyga förändringens motståndare, nemi. att låta saken hvila, intilldess BondeSt. derom fattat sitt beslut; men det har en annan icke god följd, att vi icke vid slutet af detta plenum skola hafva afgjort förevar, betänk, i allo, hvilket jag önskade förekomma, och på dessa grunder fortfar jag att anhålla om bifall till Gr. Frölichs förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag får förklara, att jag i hufvudsaken instämmer med Hr Lagerhjelm. Aär Utsk. här sagt och Ständerna, i fall Utsk:s förslag bifalles, komma att nämna alla skatter och onera, vet jag icke, att någon kan anses utesluten, ty man må uppräkna aldrig så många, så kommer man ändå icke längre än till det, som här uttryckes genom ordet alla. Det synes mig derföre, som farhågorna hos BondeSt. ej bort sprida sig till R. o. Ad. Det är dessutom ovisst, om dessa farhågor uppstå hos de flesta af BondeSt. ehuru vi fått veta, att en och annan af dess ledamöter hyser dem; men om det hände, att BondeSt. sjelft icke vidtoge den här föreslagna förändringen, finge R. o. Ad. erfara, att man nog hastigt tagit för afgjordt, hvad sorn ännu icke så är. En värd ledamot har här satt i fråga att uppskjuta sakens afgörande; men då R, o. Ad. kunnat besluta i hufvudfrågan, att utvexling skall ske d. i nästk.Sept., utan att derifrån låta sig hindras hvarken af BondeSt:s eller andra Stånds möjliga farhågor, tror jag, att Ståndet lika gerna kan göra det i detta mindre magtpåliggande hänseende. Jag anser så mycket mer, att propos, bör göras på bifall till Utskts betänk, oförändradt, som Hr Gr. o. Landtm, redan gjort en sådan framställning och förklarat henne vara af R. o. Ad. bifallen. Jag skulle äfven tro, att Ståndet, hvars ledamöter då icke bestridde Utsk:s förslag, ej heller skola vid en ny propos. frångå deras förra beslut.
Den approximativa driftkostnaden för Januari och Februari månader utgör således för Vestra stambanan 62,709 R:dr 69 öro, och för den Södra 34,118 R:dr 9 öre, och hafva trafik-inkomsterna under Mars månad varit följande Vid Vestra stambanan från Göteborg R:mt R:dr 43,775. Vid Södra stambanan från Malmö „ „ 20,832. Stockholm den 13 April 1860. 16 Bilaga lill Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. Litt. P, (Transsumt.) På derom framställd begäran får jag härmed öfverlemna: l:o) Uppgift å tjenstemän vid Statens jernvägar och deras arfvoden, såväl vid de under byggnad varande som de för trafik öppnade delar af samma jernvägar. Angående nämnda arfvoden, får jag upplysa, att genom Kongl. Maj:ts nådiga Brof af den 31 Januari 1855 är Chefens arfvode bestämdt till 15,000 R:dr, Öfver-ingoniörons för vestra stambanan från Göteborg till 7,500 R:dr, och Öfveringeniörens för södra stambanan från Malmö till 5,000 R:dr, allt Rant, och att, genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 20 Mars 1858, ett särskilt arfvode af 2,500 R:dr tillagts förstnämnde Öfver-iugeniör i och för bestridandet af Ofver-ingeniörs-befattningen vid södra stambanan från Falköping, samt ett lika stort arfvode Öfver-ingeniören för södra stambanan från Malmö i och för bestridandet af Trafik-direktörs och Maskin-ingeniörs-bcfattningarne vid samma stambana. Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 11 Mars 1859 bestämmer vissa aflöningsklasser för tjenstemän vid de färdiga banorna, och, med tillämpning af denna klassifikation, eger Chefen att, efter behof, ölca eller minska antalet af tjenstemän samt från en till annan station förflytta personalen. För öfrigt bestämmas alla arfvoden af Chefen.
Deraf torde R. o. Ad. finna, att denna fråga är af betydlig vigt och bör lill Utsk. återremitteras, på det Utsk. må för Ständerna framlägga ett helt annat betänk, an detta, så att Ständerne må gifva Regeringen det stöd, målets vigt fordrar. Hr Hjerta, Lars: Jag instämmer med de värde ledamöter, som önskat återremiss af detta betänk., och jag skall bedja att såsom bidragande skäl dertill få uppläsa reservationen af Hr Christierson: ”Efter granskning af de Utsk. till han - dakomna handlingar, rörande Öresundska tullen, finner med förvåning jag det vara utredt och bestyrkt, att denna tull på mångfalldiga traclat-stridiga sätt uttages af Svenska handeln i det oerhörda förhållande, att den stundom motsvarar 7 proc. af fartygets varuvärde, i stället för lätteligen 1 proc., hvarvid orättfärdiga reductioner af mått, mål och vigt, jemte andra beräkningar, begagnas, samt hårda extra afgifter godtyckligen påföras. Det mäste hänföras till det otroliga, alt Danska embetsmännen vågat och kunnat lyckas på slika vägar och under lång tid och till sådan höjd utbilda ett ordentligt, alla transport-artiklar omfattande systeme för uttvingande af pålagor, som helt och hållet både kunde och borde vara främmande för Svenska handeln och sjöfarten. Och ehuru på enskildes besvär frågan redan är föremål för H. M:s nåd. uppmärksamhet och i ministeriel väg 56 Ben 3 Juni e. m. beror på utveckling, hade jag likväl trott, att detta ärende, som i sig innebär så ta!(rika och kännbara mångåriga förnärmelser mot nalional-inli esset, hvilka inga tractater förmått skydda, bort för sin vigt och allmänlighet upptagas af Sveriges nu församlade Ständer, för att frambäras till Svenska thronen med nnd. hemställan, i hela nationens namn, alt 11.
Genom den slutna freden med konungen av Danmark, där konungariket Norge blivit från Danmark avträtt och återförenat med Sverige för evärdelig tid, har konungen av Sverige velat antaga följande titel: CARL med Guds Nåde Sveriges, Norges, Götes och Vendes konung, Hertig till Schleswig Hollstein, Stormarn och Dittmarsen, Greve till Oldenburg och Delmenhorster m m. Stockholms slott den 8 februari 1814. CARL. Kungörelse angående vad iakttagas bör i anseende till innevånarnas å S: t Barthelemy segelfart på Amerika och Västindien. Stockholm den 17 februari 1814. För främlingar som anmält att de vill idka s k mindre näringar eller sjöfart på ön S: t Barthelemy har regeringskonseljen där fastställt följande: Även den mindre naturalisationen av främmande makts undersåtar får inte förekomma utan att personen är kvalificerad genom att bo där eller var anställd i svensk tjänst. Svenskar som varit i främmande makts tjänst skall innan de får anses som borgare på ön avlägga trooch huldhetsed till konungen. De skall efter en tid kvalificera sig för den stora naturalisationen för köpmän och skeppsredare. Handel på Nordamerika och Västindien får bedrivas av dessa skeppare. De sjöpass som är giltiga skall ha orden: " Sjöpass för S: t Barthelemy ", intryckt i pappret. Stockholm den 17 februari 1814. A N EDELCRANTZ. Kungörelse om mönstringen med första klassen av allmänna beväringsmanskapet för innevarande år. Stockholm den 1 mars 1814. Då rullorna över beväringsmanskapet av första klassen nu inkommit är Vår vilja att detta manskap skall besiktigas och inkallas till övning i vapen. Under befäl av Kronprinsen, stödd av Sveriges stridsmän, som på andra sidan havet har verkat för en förening mellan fäderneslandet och ett ädelt folk, som liksom Vi har känsla för ära och frihet, samma tänkesätt, seder och språk och givit åt varje svensk medborgare den lyckliga tillfredsställelsen att bevara rikets urgamla rang bland nationerna, ger Vi allmänt bifall till den svenska krigsmannens ädla egenskaper. De har befriat Oss från tyranniets ok och med glans av en ökad krigsära bör de hemmavarande inte bli overksamma för samma stora ändamål.
Nej, ska man göra lycka här i verlden, sä ska man bara göra fina bofstreck och akta sej för lagen. Så gjorde husbonden min. Han tog min flicka från mej, han förderfvade hennes hjerta, han förde henne till nöd och elände. Så har han gjort med många. Men inte kommer man på Långholmen för tocket. Hans brott det står ändå i tio Guds bud, men inte står det: Du skall icke vara försvarslös. Hvad hette din husbonde? RUDOLF. JAKOB. Åhja, det kan vara detsamma. Jag såg honom i går gå in i sitt präktiga hus. Det kliade i handen på mej, men så tänkte jag på tio Guds bud, för det är den enda lagbok jag känner. Det var rätt tänkt, kära Djäk. JAKOB. RUDOLF. Herre Gud, om alla husbönder tänkte som kapten, och om alla länder vore så som vår lilla koloni Leonora. Du trifves således bättre i vår lilla koloni, än här hemma i Sverige? RUDOLF. Barnhusbarnen Rätt så ja; om vi väl vore der igen. Nu tycker jag hvad de ska ha roligt vid »Huskingsfesten», när de skalat majsstjelkarna, och äppelvinet går laget omkring. Hej, ska jag nånsin bli landtkrabba i min dar, så ska det bli i Leonora. Der är allt likt Sverige, allting är bara lite bättre opp, och inte behöfs der något Långholmen. Här är brefvet; bär det nu till majoren. Du vet adressen. Han ligger sjuk, så att du träffar honom hemma. Men kan kapten säkert lita på den der vännen? Tänt om han ä' en förrädare som så många andra? Var trygg, min kära Djäk, han är pålitlig. Men hvad heter värdinnan här på hotellet? Jag tror hon heter fru, fru Berthel. Enkefru Berthel? RUDOLF (häftigt). JAKOB. JAKOB. RUDOLF. JAKOB. RUDOLF (som förseglat brefvet). Nej, hon har väl en man, sådan han är? Hon stoppa' ner honom i lusthuset, när kapten skulle bo här. JAKOB. Laga, att jag snart kan få tala vid den mannen.
Nej — 6. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -J till 3 e. m. In fidem pro.tocolli, F. O. Silfverstolpe. Tisdagen den 17 Mars 1835. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes profningen af Bancooch LagUtskms utlåt. N:o 4 > anledn. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:ns betänk. N:o 2 med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då öfvers läggningen på f. m. omfattat äfven 9 § af Gr. Frölichs förslag, II. Ex. ansåg sig motsvara R. o. Äd:s önskan, om pro-, pos. å den nu framställdes; hemställande likväl H. Ex., att, till redighets vinnande, hvarje mom. i § borde särskildt af göras. Bifölls. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla t mom. i 9 § af Gr. FrÖIichs reservation. Ropades ja och nej. Frih. Boye, Ludv., begärde votering. Hr Stråle, Nils Wilh.: Jag tyckte mig icke höra mer än ett ja, men deremot flera nej. H. Ex. Hr Gr, o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Gr. Frölich, Dav.: Mig har blifvit förevisadt ett förslag till contrapropostn, af innehåll, att 1 monn skulle utgå. Detta vore orimligt; ty meningen kan väl icke vara någon annan, än att meddela en föreskrift rör:de beloppet, hvarutöfver en sedelbanks upplåningsrörelse icke får sträcka sig. Pär man bort detta morn., blifva de återstående mom:n i denna § alldeles meningslösa. R. o. Ad. torde derföre med mig finna contraproposm lämpligast böra blifva denna: vinner nej, anser R, o. Ad. någon begränsning för upplånings-, rörelsen icke böra äga ruin. 36o Den 17 Mars e. m. Fril». Boye: Rimligheten eller orimligheten af framställningen stall jag gå att utreda.
Wi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer, Grefvar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, sorn härstädes å lagtima riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, enligt hvad §§ 96 och 97 Regeringsformen samt § 63 Riksdags-ordningen stadga och förmå, Wära Elektorer i laglig ordning valt Advokatfiskal, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden, Nils August Fröman, att bekläda Justitie-ombudsinans-embetef; så vilje Wi, i krall häraf, halva förordnat honom, Nils August Fröman att vara Wär Justitie-ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse Rikets grundlagar och laga stadgar, jemte den särskilda instruktionen, som under den 1 Mars 1830 blifvit för Justitie-ombudsmannen utfärdad; och kommer han att åtnjuta de lönevilkor och öfriga förmåner, som Wi för detta embete anslagit. Till yttermera visso bafve Wi detta förordnande underskrifva och med Wära insegel bekräftat; som skedde i Stockholm den 14 Februari 1866. 32 Kap edil i o n s - Li Is kölle Is Förslag till underd Skri/velse. H:o i». Uppläst och goitkändt i Ridd. och Adeln den 3 Febr. 1866. Preste-Ståndot den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers förordnande för Expeditions-chefen m. m. A. Dreijer, att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsmans Suppleant.
Det förundrar mig emedlertid mindre, att förslaget bekämpas af dem som icke vilja förändringar; men att de, som i allmänhet nitälska för reformer, motsätta sig förslaget, såsom den talare som först yttrat sig i ämnet, detta är i sanning en märkvärdig företeelse. Om det närvarande Representationssättet är behäftadi med bristfälligheler, örn det är trögt i att förbättra sig sjelft, är det då icke skäl att understödja ett förslag, som, om också del icke tillfredsställer allas anspråk, likväl inrymmer en mängd orepresenterades plats i representationen och väsendtligen förbättrar och förenklar arbetssättet. Må man taga sig tillvara, att icke under bemödandet att vilja det bästa, afslå det bättre, och såmedelst förstärka det redan i sig sjelf nog starka parti, som, vare sig af tröghet och obenägenhet för allt nytt, af öfverdrifven farhåga för hvarje förändring, såsom oförsökt, eller af egennyttiga eller andra motiver motsätta sig reformen. Jag ingår icke i ett bestämdt förordande af förslaget. Jag säger icke att det tillfredsställer alla fordringar; att det är fullständigt och ut földt med konseqvens; men jag finnér det vara en förbättring af det närvarande, och jag antager det såsom sådant. De modifikationer deruti, utgörande ett tillägg till Gr. Björnstjernas förslag, jag önskar, afse blott någon jemnkning i antalet af de ledamöter af Stånden, som skulle deltaga i Riksnämnden, samt embetsmännens införlifvande med BorgareSt., i händelse R. o. Ad. skulle anse embetsmännen böra såsom sådane inrymmas plats i Representationen; men härom får jag i det följande tillfälle att yttra mig. Frih. Cederström, Rudolf: Det vigtiga ämne, som nu upplager R. o. Ad:s odelade uppmärksamhet, förtjenar otvifvelaktigt att med den renaste nitälskan, det allvarligaste eftersinnande behandlas, om denna fråga skall kunna ernå en tillfredsställande lösning.
Hon ser hela tåg af spårvagnar, fyllda af folkskolebarn från landet eller barn från idiothem, som af goda, varmhjärtade människor blifvit inbjudna att åskåda bildande, intresseväckande utställningar, förtjusande amatörföreställningar, eller resa de i flock ut till det solbelysta, sjöomflutna landet. Hon hör, att en afdelning blinda har fått göra den härliga resan genom landet till hafskusten och att en grupp sömmerskor äfven på andras bekostnad » kommit u t ». H o n afundas dem ej — hon vet, huru väl de behöfva det, men luften blir henne så kvaf, hennes steg bli så tunga; och hon talar ej om det för mamma (hon med den slitna kappan, som längtar efter sol) när hon kommer h e m! Mamma, som aldrig kan glömma sitt friska barndomshem vid kusten, och som året rundt står upphettad framför spiseln med bedröfligt trött och lidande utseende. Där släpper hon festminen, som hon anlägger därinne vid middagsbordet för att hålla stämningen och de glada samtalen o m väntade nöjen och förströelser för inackorderingarne uppe, och äfven för att ej genom en bedröflig uppsyn skrämma, dessa ifrån sig! Inför portvakten och bud som komma bibehålla både hon och hennes närmaste IDUN samma sorglösa, situationen behärskande uppsyn, väl vetande, att deras ställning i huset annars blefve ohållbar. De förrätta de simplaste, tyngsta göromål, men i smyg som o m de beginge en straffbar handling. Så att inte är det underligt, om stackars liten längtar efter en plats eller efter en något så när bestämd inkomst. Hon kan lappa, laga, sy enklare dräkter. Ingen kan som hennes mamma stoppa gardiner och tvätta spetsar, märka, brodera. Och de älska blommor, fåglar, små barn, hundar. Finge de bara betaldt för det, finge de beställningar, huru gärna skulle de ej då låta det bedrägliga hoppet om plats fara, låta mannen få behålla de mannen tillkommande, starka nerver fordrande, fasta, i mer ensidig riktning gående platserna. Förmenen dem icke! Äfven de unga männen föra sin hårda kamp för tillvaron utan möjlighet att lätta den genom att i sin ordning gå in på kvinnans verksamhetsområde, ett område, där naturen själf från tidens morgon insatt henne som härskarinna.
I sådant fall ville jag föreslå något icke nytt, men nyttigt, som vore, att tullen icke, som nu är föreslaget, utfördes uti Riksd., skilling och runst., ulan procentvis, hvilket både för Tull-tjenstemannen och de trafikerande blefve vida beqvämligare, derjemte för framliden gjorde tullbestämmelserna lättare. Det tyckes väl vara likgiltigt, om till exempel för agat oarbetad, (divarmed taxan börjar) och hvarå värdet är 4° sk. per skålp., betalas i tull 2 sk. eller 5 proc., som är detsamma, men om vi gå vidare, blir det vid mångfaldiga artiklar icke likgiltigt: Balsam, Mecca med tull 1: 12 sk. betalar således io~ proc, Peruviansk i5 sk. „ Ekbark 6 sk. 61 „ Meningen är väl, att de tvänne första skulle betala 10 proc., men hvad ekbark vidkommer, så, då denna anses behöflig, åtminstone är det mera än agat, som betalar 5 proc., så var väl 5 proc. meningen, och då är skillnaden icke obetydlig. Denna anmärkning gäller hela taxan igenom mer och mindre, och Tull-tjenstemännen skulle bli mera än belåtne med en sådan förändring, som icke blottställde dem för så många missräkningar och anmärkningar som hitintills. Ytterligare ville jag föreslå, att Afdelningens Bil. till Bevillnings-V t skottets Betänkande, N:o 21. 27 tullbestämmelser efter vigt utan undantag blifvit följde. Så bar icke varit fallet med coeffurer &c. Det är likväl medgifvet, att förtullning efter värde, som mindre tillförlitlig, bör, så mycket som möjligt, undvikas och jag fruktar nog, att de, som handla med coeffurer, till exempel, fått friare bänder, än den, de haft, om Afdelningens förslag att betala ia| R:dr per spålp., gillats; detta är lämpligt till de mesta sådane förändringar, ty Afdelningen hade med mycken omhugsnas, också i detta fall, gått till väga.
Riksgäldssedlarne ursprungligen buro 3 procents ränta och fastän de, enligt utfärdade påbud, skulle ovägerligen mottagas ej allenast uti all till Statsverket ingående uppbörd, utan äfven vid alla kontanta liqvider mellan räntegifvare och indelningshafvare samt vid alla hos domstolarne ifrågakommande utgifter, uppstod dock inom ganska kort tid uppgäld eller agio mellan dem och Rikets Ständers Banks sedlar. Detta förhållande måste redan år 1790, eller ett år efter det riksgäldssedlarne börjat utgifvas, uti allmänna kungörelser erkännas; och mångfaldiga serskilda åtgärder blefvo sedermera, ända till verkställigheten af 1802 års realisation, utan åsyftad påföljd, vidtagna, för att förekomma den nästan oafbrutna stegringen af omförmälde agio samt förskaffa samma sedlar en saknad begärlighet. Pä sätt alltid och allestädes visat sig, då ett mindre begärligt rörelsemedel eller myntrepresentativ blifvit utspridt, undanträngdes snart det förut inom hela riket allmänt cirkulerande specie eller bankosedelmvntet af riksgäldssedlarne. Knappast hade lio år förflutit efter den tidpunkt, då dessa sedlar först började i allmänna rörelsen utgifvas, innan Bankens utelöpande sedlar minskat sig med mer än 5,000,000 Rdr specie och agiot emellan Bankooch Riksgäldssedlarne uppgått ända till 50 procent. Vid 1799 års slut utgjorde hela vexelbankoskulden eller bankosedelstocken endast 1,313,234 Rdr Ssk.llrst., hvilket belopp med allenast 53,383 Rdr 9 sk. 8 rst. öfversteg bankens då egande metalliska kassa. 1 anseende till den oreda och villervalla uti alla penningeförhållanden, som Riksgäldskontorets sedelutgifning förorsakat och ”dess skadliga verkningar så väl för statsoch riksgäldsverken, som på alla näringar och rörelser”, måste
Skomakare-arbeten, som nu förtullas dels efter par dels efter värde, torde, då verkliga värdet å dessa arbeten närmast bestämmes af rudimateriernas art i förhållande till det färdiga arbetets vigt, böra, på sätt Kongl. Maj:ts vid sistlidne riksdag afgifna taxeförslag samt Herrar Rosenblads och Muréns dermed och sins emellan nära öfverensstämmande motioner innehålla, fördelas i klasser efter ämnet, hvaraf de bestå, samt åsättas vigtförtullning; hvaremot Utskottet ansett sig böra å de serskilda klasserna af dessa arbeten föreslå något högre tullsatser, än omförmälda motioner upptaga. Från Bevillnings-Utskotlets Betänkande, M 5. 49 Från antydda allmänna regeln för skomakare-arbetens indelning och förtullningssält, tror Utskottet dock, lika med hvad Herr Rosenblad äfven alternativt före slagit, att becksömsstöflar och s. k. sjöstöflar böra undantagas. Dessa skodon, för så vidt de utgjort föremål för import, tillverkas i Finland till billigt pris och af så god beskaffenhet, att något dermed jemförligt icke inom landet åstadkommes; och den med fiskeri sig närande skärgårdsallmogen kan icke undvara dessa sjöstöflar, men skulle, genom alltför hög tullsats derå, tvingas att på oloflig väg fylla sitt behof. På dessa grunder tillstyrker Utskottet att bilagde taxe-förslag, hvad artikeln skomakarearheten angår, måtte godkännas. För slöjdevaror, hvilka nu förtullas efter värde med 53l/3 procent, tillstyrker Slöjdevaror Utskottet, i enlighet med Herr Rosenblads förslag, förtullning lika med det ämne, arbetad!, hvaraf de hufvudsakligen bestå; s-amt att endast i de fall, der detta ej kan bestämdt urskiljas, värdeförtullningen med nu gällande procent må bibehållas.
Då det ärende, som i motionen omförmäles, sålunda är under beredning för att Kongl. Maj:t i underdånighet föredragas, anse Utskotten det icke vara nödigt eller lämpligt, att Rikets Ständer skulle med förnyad framställning derom ingå; och få Utskotten derföre tillstyrka, att någon åtgärd i anledning af berörde motion icke måtte af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 20 Mars 1845. jo Statssamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utikottens Vlåtande, IV.o g3. Ank. till Exp. Vtsk. den 10 Mars, kl. 8 e. m. Utlåtande, angående väckt fråga om befrielse för ComministersBostället i Boo Socken af Örebro Län från Rotering samt om Prestc-Boställens och Stomhemmans befriande från andraj dessa boställen och hemman åtföljande, besvär. Från HiWv. Preste-Stån det har tili Utskotten blifvit remittera<l en af o _ - Herr Comminister Hedin väckt motion, deruti blifvit anfördt, att, sedan begge Statsmagterna flera gånger förklarat, att alla Comministersboställen skulle från rotering befrias, så hade innehafvaren af Comministersbostället i Boo Socken af Örebro Län år 1831 hos Konungens Befallningshafvande i Länet sökt befrielse från detta onus. Konungens Befallningshafvande förordnade väl genom Utslag, att bostället skulle från rotering befrias och insatte ett annat oroteradt hemman i dess ställe; men KamroarCollegium hade upphäft Konungens Befallningshafvandes Utslag på det skäl, att till nämnde Comministers-beställning hörde ett stomhemman, som vore från rotering fritt, och samme tjensteman icke borde innehafva tvänne från rotering frikallade boställen.