Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet, hurusom della har blifvit s«gdt, särdeles med afseende å det ena eller andra Ståndet, der talare-förmågan icke är så allmän, hvilket förhållande likväl vi nödgas medgifva hafva väsendtligen upphört; ty vi hafva här, utom hvad vi kunnat höra då vi ausculterat i andra Stånd, fått under conferencerna förnimma, att alla 4 Stånden begynt växa till temmelig likhet i talareförmåga. Men äfven om jag antager detta, — låt vara att den Regeringens ledamot, som företräder, är sina åhörare öfverlägsen i form, — de behålla sin tankestyrka i sak, och jag vet icke något annat skal lill uteslutande ifrån de andra Stånden, än det, som en gång för mycket längesedan gafs af en president i en Hofrätt, som förklarade att K. Hofrätten har inga skäl. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag kan icke tillstyika bifall till Const.Ulskis betänk., utan skulle önska, alt R. o. Ad. återremitterade detsamma , för att Utsk. må komma i tillfälle alt ändra sin propos. i så målto , att tjenstgörande Statsråd må äga rätt att jemväl bevista andra Stånds plena o. s. v., ägande dock depart.ehef alt utfärda förordnande för den, lian inom sitt departement dertill skicklig finner, alt företräda hans ställe i de Stånd, der han icke sjelf hinner vara närvar, för att lenina ytterligare upplysningar, hvaremot äfven Stånden, då de finna sig i behof af upplysningar. äga att genom prot uldr. anhålla, det den eller de af Hrr depart.chefer, som kunna upplysningar i ett förevar, mål meddela, behagade infinna sig i Slåoden. Jag voterar således för återremiss af betankaudet. Den 18 November f. m. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner först riktigheten af Hr Stråles anmärkn. rör:de ordalagen. De böra visserligen rättas pä sätt lian föreslagit. Alt flere Statsrådsledaniöter skulle öfver samma K. propos. eller skrifvelse yttra sig samtidigt i flera Stånd, måste jag afstyrka.
Han ledsagade dem till deras bostad, och när han sett dem väl installerade i villan, drog han sig tillbaka till de två rum i öfre våningen, hvilka han behållit för egen del. Men de träffades sedan hvarje dag, ty matrummet var gemensamt, och redan från första stund besökte han sina släktingar så ofta han kunde göra det utan att falla besvärlig. Han märkte snart, att han aldrig föll besvärlig, och att hemmet fortfarande var hans eget; det hade endast fått ett nytt behag, sedan hon flyttade in under dess tak. Han trifdes så väl i hennes sällskap. Inför hennes själfulla blåa ögon hade han alltid varit mera sig själf, mindre af den bålde riddaren, som så gärna bröt en lans för paradoxen. Det var en sådan hvila i detta: att få vara människa; och gentemot henne föll det sig helt naturligt. Hon hade en underbar förmåga att locka fram allt det inom honom, som eljes var tillsidosatt och förkrympt; och barnet med de naiva ögonen, som trodde hela världen om godt, steg i hennes närhet alltid fram ur sin vrå. Det var länge sedan han sett denna sida af sitt väsen; i många, många år hade den varit som död. Men detta barn var lyriken inom honom, malmen och innerligheten som gaf hans dikter klang och hans skönhetslängtan själ; och under den tid, det varit dödt, hade hans Musa också varit stum. Då det nu vaknade till lif igen, var det som när en sångfågel vaknar en vårmorgon: allt grönskade, svällde, knoppades, blommade, och solen lyste och själf sjöng han. Det var som om han åter förnummit inom sig de längtans fina, blåa vårdimmor, som lifvets korsdrag sedan alltid blåser bort, men af hvilka det dock stannar kvar en aning hos män, som bevarat sitt hjärta ungt. Också märkte han dag ifrån dag allt tydligare tecken till den kroppens och själens föryngring, som fransmännen kalla »la seconde jeunesse»; och när man såg honom: liflig, ledig och elegant, med spänstig hållning och lätt gång, och vid hans sida Casimir: säflig och en smula klumpig, gående med tunga steg, och emellan dem Maria — så skulle man icke kunnat tro, att denna kvinnas kärlek tillhörde honom, som tycktes vara den minst värd.
M. behörigen stadfästade konventioner ej redan äro uppgjorda, alt antingen och helst under nuvar. kyrkoherdars tjenstetid, eller ock sednast och ovillkorligen vid deras afgång, under pastorsledigheten, på sätt och i den ordning redan gifna föreskrifter innehålla, i allmänna ombuds närvaro, med föranledande så väl af i hvarje församling på grund af gällande författning utgående löneinkomster efter de noggranna uppgifter, som vid tillfället böra vara tillgängliga, utan ock af allmänt kända förhållanden i orten, och med fäsladt afseende derjemte å olika hemmans, verks, lägenheters och inrättningars beskaffenhet vid inbördes anställd jemförelse dem emellan”. Häremot får jag Deo 12 Juli. 15 likväl anmärka, att författningen icke innehåller någon föreskrift om konventioner i städerne hvarest det är så stäldt, att hvar och en aflönar presten efter godtycke och icke tvänne personer äro ålagde att lemna lika belopp. Icke desto mindre åberopar Utsk. såsom grund för blifvande konventioner, gällande författningar. Jag förmodar att dessa författningar icke äro andra än de, hvilka äro gällande för konventioner på landet, och der finnes utsatt sättet, hvarpå pastor erhåller sin rätt, ifall församlingens ledamöter icke skulle vilja betala de honom tillkommande rättigheter. För städerne finnes icke ett dylikt stadgande, men man har af erfarenheten likväl sett, att der staden varit för fattig att så löna pastor, att han dermed kunnat hafva sin utkomst, K. M. tillagt pastor ett prsebende af en församling intill staden. Detta är en enkel åtgärd, som icke rubbar beskattningen. I afseende på det grundlagsenliga i denna fråga vill jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att 57 § Reg.F. visserligen säger, att ”Svenska folkets urgamla rätt, att sig sjelf beskatta, utöfvas af R. St. allena vid allmän riksdag”. Men mine Hrr! R. St. utöfvar väl icke dennna beskattningsrätt på det sätt, att K. M, utfärdar en befallning, att vid inträffande ledigheter, öfverenskommelser, så vidt sig göra låter, skola träffas om beskattning af slädernes innevånare, sålunda, att städernes prester fä större inkomster än preslerne på landet.
Beträffande sedermera Utsk:s slutliga hemställan, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att derå blef yrkadt dels bifall, dels återremiss, dels ock afslag, och efter till bifall å denna punkt framställ} propos. samt densmnmas besvarande med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Sedan härvid Frih. Sprengtporten begärt voter., upläsles till justering samt godkändes följande votens-propos.: Den som bifaller sista punkten i BankoUtsk:s Utlåt N:o 70, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser B. o. Ad:n de emot nämnde punkt gjorde anmärkn:r föranleda till återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 32. Nej — 21. Sedan sålunda alla de i Utsk:s Utlåt, intagna punkter blifvit genomgångne och pröfvade, framstälde Hr Gr. och Landtm., hurusom åtskilige ledamöter yrkat bifall till det tillägg i de af Utsk. tillstyrkte föreskrifter, som Hr Mannerskantz i sin Utlåt, bifogade reservation hade föreslagit, äfvensom att Frih. Cederström, med lnifvudsakligt instämmande i detta yrkande anhållit, att ifrågav:de tillägg målte erhålla följande lydelse: »att K. M. berättigas att för hvarje DiskontDirektion tillsätta ett ombud, som skall ega deltaga i Dirtktionens bestyr med utlåningen af Statslånefbudcns medel; börande det för Bankodiskontverket i Stockholm af K. M. sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla riitt att yttra sig i fråga örn Ståtslånefondens fördelning samt rörande de åtgärder, med als:de å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande inom serskilda delar af landet»; och blef uppå härefter framstiild propos. ifrågavule tillägg, sådant det af Hr Mannerskantz blifvit föreslaget; af it. o. Ad. bifallet. Hr Bildt:
1 tunna lt:dr sk. 44 r:st Trädvaror: virke, oarbeta dt, sågadt eller tillhugget: alm, ask, bok, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som växa inom landet .• . 100 R:dr v. 15 furuoch grantimmer: otillliugget eller sågblockar 100 R:dr v. 25 _ tillhugget, ej specificeradt 100 R:drv. 10 bandstakar • 100 st. 1 —- bjelkar och spärrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 5 tum midtpå 1 stycke 3 bräder och plankor, sågade*, af ek och ask 100 R:dr v. 10 enträd och enstafrar 100 st. 12 — gevärsstocksämnen 1 dussin 12 — handspaksämnen . 1 dussin 4 — läk ter, huggne eller täljde .. 1 tolft — •— 10 sagade .. 1 tolft 2 — master, bogspröt och spiror: af 40 tums omkrets och deröfver, 10 fot från storändan . 1 stycke 2 af 20 till 40 tums omkrets, 10 fot från storändan .. 1 stycke 20 derunder . 1 stycke 12 — pumpträd, oborrade, se master och spiror, ribbor, sågade, längre eller kortare 1 tolft 9, stäfver, laggoch botten-: af till och med 42 verktums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de sednare: af ek 120 st. 4 af bok, furu eller gran .. 120 st 1 — 45 Qvantitet för tullberäkningcn. Utförsclstull. Banko. Trädvaror: stäfver, laggoch botten-: derutöfver: 120 st.
Dalem silfvermynt, nemligen åtta skillingsstyckel; anförande lill stöd för denna tanka; att också detta komme att utgöra, såsom Riksdalern Riksgälds, en bestämd, ehuru mindre, fraclion af en mark fint silfver; alt Dalem silfvermynt utgör enheten i flera af våra provincer, och är bekant i alla; alt dess värde är i det allranärmaste det af en Fransk Franc; att dess antagande skulle till ingen omprägling af silfvermyntet föranleda; alt endast kopparmyntet behöfde förändras derhän, al t denne dalers 96 öre blefve 1 c.o; och att, med ringare rubbning i närvarande myntfot, öfvergången till decimul-systemet icke vore tänkbar; 2) Herr von Hohenhausen, Michael, som ansett sig ega skäl instämma på det hela i de principer Molionairen lagt till grund för sitt förslag, men egentligen funnit anmärkningsvärdt, att, uti förslagen till utförande, Motionairen tycktes hafva aflägsna! sig ifrån den princip han uppställt. Sjelf hade han nemligen uppgifvit i R:dr Riksgälds såsom särdeles lämplig, att delas i 100 delar, de der komme alt motsvara ett förut kändt skiljemynt, och att ingen rubbning i folkets vanliga beräkningar af värden skulle uppkomma, om en sådan half Riksdaler aritoges lill räkne-enhet: hvarföre då icke föreslå den? Den utgjorde 3 daler silfvermynt och 9 daler i koppar. Hvarken landtmannen, till hvars räknemynt det mera närmade sig, eller stadsboernes mynt-riksdaler Riksgälds rubbades derigenom, serdeles, då det lör den ovane räknaren vore lättare att förvandla Riksgäldsmynt till Banco, än Banco till Riksgälds. Herr von Hohenhausen tror det således vara vida lämpligare, att taga Banco-Utskoltets Betänkande N.o 7. en half Riksdaler Riksgälds Lill enhet, hvilken gerna kunde kallas krona, emedan vi icke ega någon bestämd vigt derå, att använda till benämning, som annars varit rationelare.
Stats - Contoiret i denne punct t i 11— kännagifvit, att ifrågavarande Utgifter grundade sig på Kortgl. Majtts Egne Nådiga befallningar, och att hvad redogörelsen för så beskaffade medel anglnge; sa hade Kongl. Majit i Nådigt "Bref till Kammat-Collegiutn af den i4:de Maji 1793 förordnat, att då uti Räkenskaperne förekomme Anordningar på penningar till hemliga utgifter eller serskildte obestämde behof, mea bevis icke finnas bifogade, att de* sota Anordningarne qvittera!, derföre redogjordt inför Kongl. Majt, borde Kongl. Kamm ar-Col legitim icke infordra Redogörelse hvartill penningärn© blifvit använde, Utan händelsen hös Kgl. Majit i underdånighet anmäla och Kortgl» MajitS Nådiga Förordnande afvakta 1 men örn Kgl, Maj:t likväl hädanefter enligt Reviisoternes önskan, uti hvilken Siats-Gontoiret för sin del i underdånighet instämde, täcktes i Dess Nådiga Bref låta utsätta då redovisning borde ske inför Kongl. Majit; så blefve derigenom den af Revisörerne anmälte saknad af Redogörelse för emottagne medel för framtiden till alla delar förekommen. Och har i anledning häraf Stats-, -i (>zo :Statä-lif skottets Be t ani arnim. Utskottet skölat tillstyrka Riksens Höglo fl. S;ander alt derom i -underdånighet anhållan göra. 6:0 Angående den under Nionde HufvtidTittiln anslagne Summa af 100,000 R:dr årligen til jordbrukeis , Mandels och Nä ringar ries befordran och Understöd, hafva Revisorerne förmält att de funnit densamma vara af Kongl. Majit i Nåder sålunda disponerad, att derutaf bland andre utgifter, ett sarnmanräknadt belopp under deri förflutne tiden af omkring 118,500 Kidr utgått såsom
Made Utrikes Statsministerns svar af don > Mars 1840 kunnat af Const.Utsk. så uttydas och förslås, att nämnda cassa vore skuldfri, så borde detta ej hafva, 3 månader sednare, öfverlemnat målet till Just.ombudsmannens åtal. Om sådant likväl skett genom en i Utsk:s öfver dess glömska och misstag särskildt algi foa mein. N:o 17 icke upptagen förgätenhet af hvad härutinnan sig verkligen tilldragit, så borde val Ulsk., när dess minne ålerväcktes i Febr. i84’, hafva, om fyndet ansetts innebära den påstådda meningen, skickat handlingen lill Jost.ombudsmannen, och. på grund deraf, begärt inställande af allt åtal för en gäld, som icke lunnes. Då någon sådan åtgärd likväl icke lärer blifvit beslutad af Utsk. eller yrkad ens af den som fyndet gjorde; så måste man betvifla lion på cabinettscassans skuldfrihet, äfven hos honom och dem, som ilrigast bemödat sig alt sätta talet derom i omlopp. Hvad är dä meningen dermed? Åsyftar man att efteråt på de anklagades börda kasta en sten, sorn man öfversåg att ditlägga vid åtalets beslutande; så innebär det ett tvifvelsmål på Just.ombudsmannens sakkännedom och nit, hvilka hans åtal dock på förhand vitsordat. Söker man endast gräl, för all genom sinnenas ytterligare söndring och förbittring hindra gäldens betalning, så böra vi destomera akta oss för den sjukdom, sorn kallas att fräta sig sjelf. Men, invänder man, Statsministerns svar upplyser, att cabineltscassan icke utfärdat några skuldföiskrifningar, och Just.ombudsmannens åtal upptager hennes borgensförbindelser blott för 60,000 r:dr Hain b. b:co. Hon har följaktligen ingen till högre belopp förskrifven skuld. Väl! men månne den omständigheten, att cassati erhållit penningar utan förskrifning, gör henne mindre skyldig att återgälda hvad som icke blifvit henne lemnadt till skänks?
Från tvänne särskilda donationsfonder, bestående af Lundeska och Danielssonska kassorna, till belopp, den förra af 25,056 R:dr 19 sk. 8 rst. och den sednare af 21,758 R:dr 22 sk. 5 rst., utgå understöd till behöfvande, mest inom borgareklassen. O Utom eu af de här i staden boende handlande förut inrättad enkeoch pupillkassa, som för närvarande utgör 109,670 R:dr 21 sk. 5 rst., hafva stadens handtverkare likaledes inrättat en dylik för deras enkor ocb barn, hvilken kassa nu uppgår till 11,644 R:dr 35 sk. 8 rst. Begge äro försedda med af Iiongl. Maj:t fastställda reglementen. Endast fyra värdshusidkare eller så kallade marketentare, hvilka icke innehafva burskap, äro för innevarande år antagne; men den vinst, utminuteringen af starka drycker medför, förleder dock många alt olofligen befatta sig dermed. v Sedligheten 25 Sedligheten framstår i allmänhet såsom god; och utom ett å en handlande f )U?lskf^ .1,atl0“en foröfvadt mord samt ett blodskamsbrott, hafva några svårare brott icke förekommit. S M Mai:tS nådiSa bref den 29 September 1846 och den 30 Mais 1847, skall ett nytt länsfängelse med celler här uppföras. Arbetet härvid har lemnat tillfälle till sysselsättning och förtjenst för många, som eljest icke kunnat påräkna det hos enskilde. ö 1 StadsskJutsen> som förut varit utarrenderad, bestrides sedan den 1 Juni 5^5“ StadenS Drälselkommissionsförsorg; och är en särskild lokal der Carlshamn. DeUna stad’ belägen vid utloppet af Mie-ån, har god och rymlig hamn af hldSuflro-^1, de slstfölfJutna fem åren stigit från 4,473 till 4,707,’ Skattskrifna. Skattfria. Summa.
Vid hans inträde steg hon hastigt opp och gick honom några steg närmare. ”Välkommen!” sade hon med melodisk stämma och räckte honom handen. Rudolph tog den och betraktade henne förvånad. Hon var svartklädd och mycket blek, och i hennes förgråtna ögon glimmade tårar; men hon var vacker, mycket vacker ändå, och de milda dragen buro en stämpel af oändlig ödmjukhet, men tillika af en kärleksfull styrka. Man begriper kanske ej detta ord, men styrkan, såväl som svagheten, kan vara kärleksfull; detta är den enda förklaring vi kunna afgifva. ”Vi äro ensamna,” sade Elisabeth sagta, efter en lång paus, ”jag har skickat bort barnen.” ”Tack, du älskade!” utbrast Rudolph, som nu återfick lif och känsla vid ljudet af den kära rösten. ”Huru skall jag kunna tacka dig tillfyllest för allt, allt?” Och han slöt henne kärleksfullt i sina armar; men Elisabeth drog sig hastigt undan och sade, i det en svag rodnad färgade hennes bleka kinder: ”Vi skola icke glömma, hvilka och hvar vi äro.” ”Glömma!” upprepade Rudolph och hans blick mörknade. ”Tror du jag någonsin kunde glömma hvad jag är dig och min varma kärlek skyldig? Tror du jag skulle vilja förolämpa dig, dig som är mig så helig? O! huru kan du så misskänna mig?” ”Förlåt, förlåt!” bad hon svagt och sjönk full af tillit till hans bröst. Han tryckte henne ömt till sitt hjerta och satte sig sedan på en pall vid hennes fötter. Der, med hufvudet hvilande mot hennes knän och hennes händer slutna i sina, såg han med oändlig kärlek upp till henne och hans läppar talade kärlekens hänförande språk. Hela hans väsen var så ljuft, så innerligt, så vekt, så olikt den stolta, högdragna, hårda mannen, att ingen som sett honom så, skulle kännt igen honom. Berusad, förbländad lyssnade Elisabeth till de ord, som melodiska och lockande, lik flöjtens toner, gingo öfver hans läppar och söfde hennes hjerta och samvete till ro.
Maj:t uti ofta åberopade nådiga bref den 15 Februari 1855 förordnat, att, efter det nya formulärer för de förvaltande verkens räkenskaper blifvit uppgjorda och fastställda, förenämnde fastighetsoch inventarie-värden ej vidare borde uti räkenskaperna ingå, så har, till följd häraf, det i 1853 års riks-hufvudbok såsom tillgång i fastighetsvärde utbalanserade belopp, 1,045,493 Rdr 34 sk., blifvit i de följande årens hufvudböcker helt och hållet uteslutet; hvaremot värdet af inventarier, som i förstnämnde hufvudbok utfördes med 396,287 Rdr 8 sk. 1 rst., jemlikt högstberörde nådiga föreskrift, minskats endast med den del, som ansetts icke kunna hänföras till rörliga tillgångar, samt följaktligen vid 1855 års utgång upptagits till 248,798 Rdr 7 sk., hvilken summa till — 16 — största delen utgöres å värdet af de Kongl, styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar tillhörande inventarier, bestående af för denna förvaltning erforderliga rudimaterier och förbruknings-artiklar, äfvensom af fångarne verkställde arbeten, med ett värde af tillsammans 236,523 Rdr 30 sk. 8 rst. § 6. Sednast församlade Revisorer hade fästat uppmärksamheten derå, att bland de uti stats-verkets grundfond Upptagna, stat s-regleringen tillhörande, poster jemväl inginge lån och förskott till ett sammanlagdt belopp af 113,312 Rdr 28 sk. 6 r., och då det ansåges ledande till enkelhet och reda i räkenskaperna, om nämnde lån Och förskott, hvilka uti riks-hufvudboken funnos intagne i en serskild general-räkning, kunde komma att derifrån utgå, utan att något, i händelse af möjligen blifvande ersättningar, derigenom äfventyrades, hade Revisorerne, jemte meddelande af en fullständig utredning rörande förhållandet med hvar och en af de serskilda låneoch förskotts-summorna, föreslagit sådane åtgärder, som för vinnande af nyssnämnde ändamål funnits lämpliga.
Län, utan att vilja bestrida återremiss, yttrat sig: anse det leda till bättre ordning, alt Konungens Befallningshafvande fortfara med utfärdande af Pass, äfven för Residencc Städernes Borgare. Då, i anledning häraf, Betänkandet blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet återremitteradt, åligger det Utskotten att i ämnet afgifva förnyadt Utlåtande; men då det förekommer icke sannolikt, att, genom Pass-rättighetens öfverlåtande åt Magistraten i Residence-Städerne, en bättre ordning i Police-styrelsen skulle komma att inträda, någre skäl för detta påstående icke eller äro anförde och det således lärer stå fast, att Police-styrelsen inom hvarje Län tillhörer Konungens Befallningshafvande, samt att Magistraternes i Släderne, likasom Kronobetjeningens å landet, tillgöranden dervid äro, dels verkställighets-åtgärder af Konungens Befallningshafvande föreskrifter, dels underkastade dess pröfning j då för öfrigt, vid 6 Lagsaint Allm. Besv. o. Oec. Ulsk. Ull. N:o 3o. mera noggrann genomläsning af Betänkandet, det torde finnas med klara ord innehålla, alt, genom stadgandet i /\'Ag § af Kongl. Påbudet den 14 Aug. 1812 (således af Lagstiftaren) Landshöfdingens magt att utfärda Pass blifvit öfverlåten åt Magistraterna i de Städer, der LandshöfdingeResidenee icke finnes, samt deiföre den misstydning häraf, som skulle Utskotten ansett, att Landshöfdingarne sjelfve åt Magistraterne öfverlåtit förpassnings-rältigheten, lärer icke kunna falla Utskotten lill last; alltså, och hvilket än ändamålet med den nu yrkade lag-förändringen må hafva varit, finna Utskotten ingen anledning att frångå sitt förra i ämnet afgifne, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet redan bifailne, Betänkande. Stockholm den 16 Maji 1829.
Då likväl Utskottet redan, Uppå skäl, anfördai Memorialen N:ris 15 och 16, föreslagit, att Mosaiska Trosbekännare måtte komma i åtnjutande af åtskilliga, dem hittills förnekade medborgerliga rättigheter; har Utskottet ansett, det man icke heller skäligen kunde förvägra dem uppfylla en Jurymans åligganden, om de dertill blefve af medborgares förtroende kallade; och då detta syftemål lämpligen vinnes derigenom, att uti 5 § 3 Mom. Tryckfrihets-Förordningeu införes ett stadgande af innehåll, att, när bland Juryns ledamöter finnes någon, tillhörande Mosaiska Trosbekännelsen, skall, i öfverensstämmelse med hvad, uti ofvanåberopade Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849, föreskrifves i fråga om vittnesed, för honom den förändring i eds-formuläret ske, att orden »vid Gud och Hans Evangelium», utbytas emot de af: »vid Gud och Hans Heliga Lag»; så får Utskottet till Eikets Ständer vördsamligen framställa följande förslag till ändring uti Tryclifriliets-Förordiiliigeii. § (nuvarande lydelse) 3:o Sedan Nämndens antal sålunda blifvit nedsatt till Nio Ledamöter, skola de af Domstolen, så snart sig göra låter, till utsättande dag, sammankallas, då de 5- (den förslagna lydelsen) 3:o Sedan Nämndens antal sålunda blifvit nedsatt till Nio Ledamöter, skola de af Domstolen, sä snart sig göra låter, till utsättande dag, sammankallas, då de 14 Konslitulions-Utskottets Memorial A:o i 7. inför Domstolen skola aflägga en så lydande Ed: »Allsvåldig^ Gud! Du skådar mitt »hjerta; för ditt allseende öga är intet »upsåt fördoldt. Vare din godhet och »förbarmande Nåd mig evigt tillsluten, »om jag döljer min öfvertygelse i detta »mål.