Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täcktes till § 35 af bo ställs-ordningen af den 23 Januari 1836. låta utfärda tillägg, innehållande de föreskrifter, rörande boställsjordens brukning och värd, som, med ani. af denna min motion, kunna varda utarbetade och föreslagna af Allm, Besv.- o. Ekon.Utskit, till hvilket jag vördsammeligen får anhålla, att motionen må varda remitterad. Äfven denna motion bordlädes. Hr Virgin, Carl Philip, väckte följande motion: Vid S:t Ragnhilds källa i Söderköping, som under århundraden begagnats såsom s. k. hälsokälla, bildades år 1811 ett bolag, hvars uteslutande, endast på välgörenhet rigtade ändamål, synes af bifogade, ännu gällande, af K. M. i nåder sanktionerade stadgar. Den förre intendenten vid denna hälsokälla, den snillrike och nitiske D:r J. O. Lagberg, som först i Sverige insåg vattenkurens stora betydenhet för den lidande menskligheten, lyckades, efter många ansträngningar, att vid denna källa grundlägga och utbilda en vattenkurs-anstalt, som under årens lopp vunnit ett stigande förtroende. De dyrbara anläggningar, som för en dylik anstalt, särdeles då den drifves i så stor skala, som den vid Söderköping, äro nödvändiga, kunde dock icke verkställas, utan att skuldsätta brunnen, hvilken skuld endast ytterst småningom kan amorteras, till följe af de dryga kostnader, som äro förenade med anstaltens verksamhet, underhåll och försköning. Denna skuld upgår för närvarande till 42,600 rdr rmt, å hvilken summa betalas 6 proc. årlig ränta. Så väl Bolagsstämma som Brunnsrätt har medgifvit Brunns-direktionen rättighet att uptaga ett lån å 37,500 rdr rmt, emot inteckning i Brunnens fasta egendom, med 5 proc. årlig ränta och 4 proc. årlig amortering; och K. M. har uti nåd. Resolution af d. 28 Mars 1858 gifvit tillstånd att inteckna Brunnens fastigheter 446
— Men om hvem talar du? — Om mamsell Anaïs, den vackra kammarjungfrun hos den franska damen, som bor i första våningen. — Det måste vara ett misstag. Jag känner hvarken den franska damen eller hennes kammarjungfru, — sade Astley allvarsamt och kastade biljetten obruten på soffan. — Det är visst intet misstag, det vet jag mycket väl, ty hon har flera gånger frågat efter er och velat veta ert namn, men jag visste det icke, ty vi bruka endast nämna gästerna med numret af deras rum. — Men jag känner henne icke, hör du. — Hvad betyder det? Hon känner imellertid er. — Då hon icke vet mitt namn? — Åhja, det gör detsamma, — sade gossen skrattande. Astley, som för en stund sedan varit mycket hungrig, åt nu imellertid med mycket dålig aptit och rörde tankspridd i sin kallnade soppa, ända till dess den blef oätlig. Slutligen då uppassaren tog bort maten, lade han biljetten tillbaka på brickan och sade dröjande: — Gif flickan igen biljetten och säg henne, att jag brukar icke läsa bref, som sakna adress! — Det var då en enfaldig björn, — mumlade gossen grinande, under det han, balanserande med den öfverlastade brickan, stängde dörren efter sig. Astley steg upp och vandrade otåligt några slag fram och åter på golfvet. ”Dygden belönar sig sjelf”, står det i barnens förskrifter såsom ett axiom, men det tycktes nästan i detta ögonblick, som om Astley ångrade den heroiska köld han visat, då han lemnade den hemlighetsfulla biljetten orörd; åtminstone kände han ingen tillfredsställelse såsom belöning derför. Ungdomens varma rättskänsla och ungdomens varma blod råka icke så sällan i kollision med hvarandra. Det var minnet af den gråtande flickan i den gamla prestgården der hemma i Sverige, som nyss gjort sig gällande, men ögonblicket derefter öfverröstade nyfikenheten och egenkärleken detta minne, och han skulle kanske ropat gossen tillbaka, om icke i detsamma Gordon inträdt. Mr Crawfords förste skrifvare såg icke så glad ut som dagen förut. Han satte sig tungt ned i soffan och sade långsamt: — Vi få icke soupera med Zusette, som jag lofvade dig; hon är sjuk stackars liten.
Majit icke funnit skäl »illa Rikets Ständers förslag. 77 0 af den 2 Juni 1841 med förslag till lag för enskilda Banker (358.) 1841 den 4 September blef denna skrifvelse i StatsRådet anmäld, och, såsom inkommen så nära Riksdagens slut, att förslaget ej hann pröfvas i den ordnin" 87 § Regeringsformen föreskrifver, lagd till liandlingarne. ' 38:o af den 5 Juni 1841 angående anstalter för en förbättrad fångvård (366.) 12 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Etnb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 1841 den 14 Augusti har Kongl. Maj:t, i anledning af denna Rikets Ständers hemställan, anbefallt vidtagande af åtskilliga åtgärder för det af Rikets Ständer åsyftade ändamål. 79:o af den 7 Juni 1841 rörande anslag för adjungerade ledamö ter i Svea och Göta HofRält (374.) 1841 den 11 September i StatsRådet anmäld och lagd till handlingarne. m: O af den 9 Juni 1841 angående ändring i RiksAktens stadgan den rörande val af förmyndare för omyndig Konung (379.) Denna Rikets Ständers hemställan har blifvit öfverlemnad till behandling af den år 1839 förordnade
Det är i anledn. af några talares yttrade förmodan, att jag misstagit mig om Hr v. Hartmansdorlfs förslag, som jag får till prot. förklara, att jag på intet vis misstagit mig derom. Jag har fullkomligen riktigt fattat meningen vara den, att 2:ne riksdagars gifna bifall skulle fordras för antagandet af ett grundlagsändringsförslag, och att, om 2 Stånd stadna emot 2, förslaget skulle förfalla, samt att, 0111 det afslogs af ett Stund, frågan skulle gå till förstärkt Constit.Utsk.-, men jag har tagit mig friheten till Ilr v. Hartmansdorffs samt II. o. Ad:s bepröfvande framställa den, som mig synes, gifna sanning, att, i consequens med den åsigt, Hr v. Hartmansdorff söker försvara, afgöranderätten icke blott i afseende pä redactionen, utan äfven i saken, borde öfverlemnas från Stånden till förstärkt Constit.Utsk., men att äfven vid 2:dra riksdagen, 1 fråga om definitiva afgörandet, det borde öfverlemnas åt förstärkt Constit.Utsk. att votera öfver förslagets antagande eller förkastande. Hr v. Hartmansdorff'plägar alltid vara consequent i sina förslag; och att förhållandet consequent är sådant, jag nu uppgifvit, faller af sig sjelf, då man vill tillerkänna förstärkta Constit.Utsk. en sådan magt, som Hr v. Hartmansdorff föreslagit. Jag upprepar, hvad jag yttrade förra gången jag hade ordet, nemi. att förstärkta Constit.Utsk. icke bör komma i fråga oftare, än då skiljaktiga meningar uppsta ang:de redactionen, men Stånden i hufvudsaken äro ense. Om åter, i afseende på sjelfva förslaget, 2:ne Stånd stadnat emot 2, bör förslaget blifva hvilande, inen deremot förfalla, om 3:ne Stånd afslagit detsamma utan någon föregången pröfning i förstärkt Constit.Utsk., och utan att delta Utsk. bör kunna få påtvinga Representationen något förslag emot 3:ne Stånds afslag.
»Den solfjädern, om jag får be!» Det fans sådana underligt snabba och ändå mjuka öfvergångar i hans sätt. Marianne knäppte solfjädern ur gehänget och räckte honom den. Han teg ett ögonblick och såg ned på sitt knä, der solfjädern låg, medan han sakta strök öfver den med sina smala fingrar, liksom för att låta känseln insuga plymgarnityrets mjukhet. »Hvilka underliga stämningar en sådan här småsak kan väcka», sade han med sin låga, smekande röst, som hade ett lydigt instruments hela bedårande själfullhet, – »han I gifvit akt på hvilken drömlik tjusning det ligger i att ett minne stryker en förbi? – inte så att man tänker på någonting bestämdt eller ser en viss scen, men så att det hela drager en förbi. Kierkegaard säger: At erindre er ingenlunde identisk med at huske. Om jag får begagna hans uttryckssätt, så skulle jag säga att jag har ett dåligt minne, men att jag har en sällsynt förmåga att genom tillfälligheter låta mig erinras om sådant som jag längesedant glömt ... Men säg, ligger det inte ett förunderligt behag just i det Det är vanligtvis en obetydlighet som väcker en på det, – ett rent af intet, men som genom sin stämning ger en tillbaka en förgången känsloverld. Bara för ett ögonblick, men förandligad, – frigjord från allt groft och tyngande. Det är endast en doft; en skugga af det som varit; – jag skulle vilja säga det förgångnas själ, dess innersta mening ... Han I märkt det?» Han teg, men icke för att få svar, och ingen svarade. »För mig äro dessa erinringar kärare än det som är. När jag minst väntar dem, då komma de smygande; de glida förbi som laterna-magica-bilder på en vägg, och jag känner någonting smekande mildt. Tanke är det inte, det är snarare en sinnenas melankoli. Den är så underligt sammanväfd af det jag egt och det jag saknar, af öfverflöd och af brist ... Jag tror att den för mig är mera värd än en glädje. En glädje är för osammansatt: jag har ingen emottaglighet för den.»
Och behagade Kongl. Moj:(, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Hill. lill II. St. I Sami. 1 Afd. 13 lläf. 4 STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1862. Kongl. Maj:t» Nåd. Proposition JV? 32. i JW 3*. Alik. till Exp.-Utsk. den 17 Nov. 1862, kl. 1 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer om antagande af en författning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; Gifven Stockholms Slott den 21 Oktober iS62. Genom särskilda hos Kongl. Majit å olika tider anhängiggjorda mål har till Kongl. Majits pröfning hänskjutits frågan, huruvida giftermål emellan mosaisk trosbekännare och medlem af Svenska kyrkan vöre enligt gällande lag tillätet eller icke; och sednast genom beslut den 20 Juli 1861 har Kongl. Majit, förklarat det i kyrkolagen emot sä beskaffade giftermål ursprungligen innefattade förbud fortfarande vara i lagstiftningen qvarstående. Kongl. Majit har dock icke kunnat undgå att finna ett sådant förbud, fastän giftermål af omförmälde slag, likasom i allmänhet äktenskap emellan personer af olika trosbekännelse, väl icke kunna anses önskvärda, likväl ur andra synpunkter, förnämligast sedlighetens, böra betraktas såsom medförande större olägenheter än fördelar, hvadan Kongl. Majit ansett berörda förbud böra ur lagstiftningen utgå samt sättet och vilkoren lör ingående af äktenskap utaf ifrågavarande art böra genom särskild lag bestämmas. Dervid har Kongl.
Med desse åsigter och såsom följd af hvad jag yttrat vid 3 § af förslaget, har jag för min del trott 6 §, som skulle blifva den 5, derigenom att 3 och 4 §§ sammanslogos och den nu varande 5 blefve den böra erhålla denna lydelse: ”Bysatt gäldenär förblifve i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, ”der han ej efter borgenärens medgifvande varder förr lösgifven; dock må ”ingen för en och samma fordran, till hvad belopp som helst, i bysättning ”hållas längre tid än 3:ne år, eller, om fordran ej uppgår till 100 R:dr, mera ”än ett år.” ”Försummar borgenär att förskjuta, hvad efter gällande stadgande 'till gäldenärs förnödenhet bör bestås, skall den senare genast lösgifvas.” 12 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 158. Uteslutandet uti sista mom. af hänvisning till Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835 har skett, med afseende derå, att bestämmelsen af underhållets belopp, såsom beroende af varuprisen, alltid måste blifva mera tillfällig, och att en förändring af en slik bestämmelse, så ofta den inträffar, skulle föranleda till en förändring af sjelfva lagbuden om bysättning.” N:o 138. Ant;, till Exp. Utsi;, den 17 Piov. , kl. 1 e. m. Tillåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 117 öfver väckt motion, angående villkorliga utmätninas-resolutioner. O Högvördige Preste-Slåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva bifallit ofvanberörde Betänkande, som de öfrige respective Riks-Stånden deremot återremitterat, på grund af anmärkningar, framställde: a') hos Högloft.
V 40 b. Y 40 b. V 40 Svar på återremiss 1 • , 6 1 53 2,3 a. a. i440 a • a. | 40 a. a, V 40 a. a. V 40 Rättelse i Betänkandet N:o 28 , , , , G 1 117 3 a. a. A 40 a. a. A 40 a. a. A 40 a. a. 40 Läne-Contoir, om inrättande af sådane i hvarje Provins; se Discont-Verket. Lä neContoir en, ora åliggande för Götheborgs Lå- ne-Contoir, att till lånsökande öfversända beviljade lån och besörja ornsättningarne , , , , , , .. 6 1 74 b. i 40 b. 3'40; b. ; 40 b. i 40 >y ora inrättande af Låne-Contoir pä Gottland ,,,,,,, -— 6 1 132 4 ä. V 41 å. V 41 å. V 41 å. Y 41 Inköp af hus för Läne-Contoiret i Götheborg ,,,, 6 1 136 1 b. V 41 b. v 41 b. v 41 b. V 41 „ om anställande af cn Canzlist till biträde at Ombudsmannen vid Götheborgs Läne-Contoir , , , , 6 1 139 4 b. ! 41 b. j 41 a. 3 41 a. i 41 „ om eftergift afersättnings-anspråk root Directeurerne vid Malmö Lä- ne-Contoir för den genom KarnL. mereraren Lindstedt! Contoiret tillskyndade förlust , , , , , , , Lane-Contoiren, om afkrifning af arrendet för Malmö Låne-Contoirs gårds-tomt , Lånerörelse:
»Herre Gud, ni måtte kunna finna på att göra något, som visar henne, att det är allvar och ej lek. Ni måtte kunna visa henne, att ni ej vill lefva, om ni ej blir hulpen. Tänker ni fortfara att vara trogen mot don Ferrante, om han sänder bort er far? Det tänker ni nog. Om ej madonnan behöfver vara rädd för hvad ni kan komma att göra, hvarför skulle hon hjälpa er?» Donna Micaela drog sig tillbaka. Han kom snabbt fram bakom disken och höll fast hennes kappärm. »Förstår ni, ni skall visa henne, att ni kan kasta bort er själf, om ni ej får hjälp. Ni skall kasta er i synd och död, om ni ej får hvad ni vill: Det är på det sättet man tvingar helgonen. Hon ryckte sig ifrån honom och gick utan ett ord. Hon skyndade uppför den spiralsvängda gatan, kom till domen och kastade sig helt förskrämd ned för den svarta madonnans altare. Detta skedde en lördagsmorgon, och på söndagskvällen såg donna Micaela på nytt Gaetano. Ty det var ett skönt månsken, och i Diamante är det sed under månskenskvällar, att alla lämna sina hem och gå ut på gatan. Så snart sommarpalatsets invånare kommit utom dörren, hade de råkat bekanta. Då hade donna Elisa tagit cavaliere Palmeris arm, och sindaco Voltaro hade slutit sig till don Ferrante för att tala om valfrågor, men Gaetano kom fram till donna Micaela, därför att han ville höra om hon följt hans råd. »Har ni upphört att sy på den där altarduken?» sade han. Men donna Micaela svarade, att hela dagen i går hade hon sytt på den. »Då är det sannerligen ni själf, som förstör er sak, donna Micaela.» »Ja, nu står den ej mer att hjälpa, don Gaetano.» Hon lagade så, att de höllo sig på afstånd från de andra, ty det var något hon ville tala om för honom. Och då de kommo till Porta Etnea, vek hon af ut genom porten, och de gingo på de stigar, som smyga fram under Monte Chiaros palmlundar. De hade ej kunnat gå inne på den folkfyllda gatan.
Jag har trott, att detta bidrag till det historiska i frågan, vittnande, såsom mig synes, på ett omisskänneligt sätt om Fullmägtiges beredvillighet att uti allt, som icke uppenbarligen stridde emot reglementets bokstafliga föreskrift, söka befrämja lånets erhållande, icke bort så alldeles förbises, och att det, i sammanhang med det föregående, kan tjena till någon ledning vid bedömandet af Fullmägtiges handlingssätt och om Fullmägtige verkligen handlat så sorglöst och med den bristande omtanka och nit, som det H. Utsk. framställt. c) Att Fullmägtige icke fastat något afseende pa. en inför deni vid den utsatta dagen för anbuds inlemnande gjord anmälan om en längifvares tilltänkta anbud å länet, jemte anhållan om anstånd dermed. Skälen, hvarföre Fullmägtige icke funno sig kunna göra något afseende å berörde anmälan, finnas fullständigt utvecklade i Fullmägtiges prot. Dessa grundade sig på uttryckliga föreskriften i 6 punkten af tillägget till R. St:s reglemente för Riksg.cont., der orden lyda: ”Fullmägtige äga att ”utsätta och kungöra lämplig lid, inom hvilken till Riksg.- ”cont. inlemnas förseglade anbud å lånets försträckande på :’de af R. St, bestämda grunder. Alla inkommande anbud ”öppnas på den utsatta dagen” &c. &c. &c. Då på grund häraf yttersta terminen för låneanbuds emottagande blifvit offentligen kungjord samt dagen för anbudens öppnande jemväl utsatt, måste dessa terminer gälla till ovilkorlig, ömsesidig efterrättelse. Den utsatta terminen för anbuds emottagande kunde icke af Riksg.cont. förkortas eller inskränkas, med mindre den utfärdade kungörelsen blef återkallad, och icke heller förlängas, emedan anbuds emottagande efter den peremtorisk! bestämda tiden härtill skulle i sjelfva verket vara detsamma, som att emottaga ett låneanbud under hand, men Dell 5 Julli e. ni. men hvilket åter R.
Äfven har vid alla föregtde tillfällen, då dana-arfs öfverlåtelse från Staten till enskilla ifrågakommit, förhållandet varit sådant, att man begärt desammas eftergifvande, icke egentligen åt kommunerna, utan åt än den ena, än den andra nyttighetseller välgörenhets-anstalten, som företrädesvis ansetts behöfva understödjas, såsom än till inrättandet af ett arbetshus, än till ett lazarett, än åter till underhåll åt en talrik arbetspersonals enkor och' barn o. s. v. Det vill fördenskull synas vara ganska Ijenligt, att Slaten fortfarande äger rättighet att genom folkets ombud pröfva alla sådana frågor; men när omständigheterna äro bevekande och summan på samma gång af mindre betydenhet, anser jag det vara skäl att, i konseqvens med II. Stirs förfarande vid föiegide tillfällen, ädelmodigt och högsint afstå från tillgodogörandet al den i fråga v:de arfs-rättigheten. Af dessa skäl, och ehuru jag helst önskat det medlen finge öfverlemnas ål de personer, dem det är sannolikt att aflidna jungfru Tinglöf velat ihågkomma med testamentariska dispositioner, hvilka likväl ej pröfvats vara juridiskt bindande, och då, till undvikande af splittrade meningar, det torde vara nyttigt att ej skilja sig från hvad motionsvis föreslaget blifvit och hvaruti redan ett eller två Riksstånd sig förenat, vågar jag anhålla, alt enär omgången af en återremiss icke i detta föga invecklade mål torde vara behöflig, R. o. Ad. måtte, i enlighet med motionärens begäran, för sin del medgifva, att i fråga vide dana-arf finge tillfalla fattigvårds-inrättningen i Nyköping. Emot Frih. Cederströms nu afgifna yttrande lår jag till en början anmärka, att den gjorda jemförelsen emellan denna och den förut afgjorda frågan om efterskänkande af Statens rätt till ett i Skenninge fallet dana-arf icke är riktig, enär den person, som efterlemna! det sistnämnda arfvet, under flere års tid njutit understöd af Skenninge stads fattigvårds-inrältning. Detta skäl till dana-arfs efterskänkande förefanns icke i denna fråga; men som II.
Döredrogs åter Grosshandlaren Jan lombergs af Vällofl. Borgare - Ståndet hitremitterade, den 12 i denna månad på Bordet lagda Memorial om förlags-Contracters intecknande. Efter Memorialets uppläsande yttrade Herr Borgmästaren Holm, det han finner stadgandet i 14 Mom. af Kongl. Förlags-Ordningen icke vara 110g tydligt och bestämdt, för att förekomma tvister emellan förläggare om förmånsrätt för intecknäde och ointecknade förlager; hvarförutan andra oprioriterade Borgenärer skulle tro sig äga anspråk på betalningsrätt lika med dem som ej låtit sina. förlag inteckna. Herr Borgmästaren, sora ansåg all Lag höra vara tydlig och klar, trodde sig derföre äga anledning tillstyrka en sådan förklaring öfver förenämnde 14 moment: att förläggare bör låta anteckna sitt förlags-Contract i Bergs-Collegio, så vida han vill njuta bättre rätt till betalning till andra oprioriterade fordringsägare. Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Gezelius, Herr Borgmästaren, Häradshöfdingen Barthelsson, Herr Prosten Leffler och Herr Kammar-Junkaren Lagerheim. Ut - jOen 3 Juni'. Utskottets öfrige Ledamöter funno deremot; på de skal Betänkandet upptager, sig icke äga anledning tillstyrka den förändring uti omförmälte Författning, som af Grosshandlaren Lamberg blifvit sökt. Ut Supra. Ex Protocollo A. J. Wahlstjerna: [Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Äd. d. 3 Juni Högvörd. Prest-Ståndet d. 8 — Vällofl. Borgare-Såndet d. 15 Hederv. Bonde-Ståndet d. 8 —- Vördsamt Memorial! H„ s Höglofl.
Och &amp; t detta för den tyska kvinnan, hvars intelligens ocE andliga förmögenheter va1 kan sagas stå i jämnhöjd med nationens utveckling för öfrigt, skall vara en bitter kalk att tömma, fattar maii lätt. Upprepade ganger hörde man uttalanden i denna anda. Ganska triiffande visste ocksh en tal. att bemöta det så ofta upprepade talet 0111, satt den skönasfe uppgiften för kvinnan stod att finna vid den husliga hardem, nämligen med det obestridliga argumentet: » att nar nöden så högljndt Mappar på dörren, som hvad fallet ar i Tyskland, där det finnes en million mer kvinnor ä.n man, 6.r det ej fråga om hvad som ter sig skönast. » El. doktor fröken li (itAe ScAirmacAe). talade af egen erfarenhet om, af hvilken vikt det för kvinnan vore, att hon gemensamt med mannen finge idka vetenskapliga stiidier vid högskolorna; för en verkligt FamgQngsrik utveckling af kviunosalren vore detta ett h ~ f r ~ d ~ i l l ty, li~~ menade, tal., » den som vill lösa kvinnofrågan. utan mannen &amp; r mycket viilmenande, men för visso mycket blind)). - Af de många utländskor, som i ifrågayarande ämnen läto höra sig, u t m i k t e sig de amerikanska föreliiserskorna genom de ljusa taflor de upprullade från sitt heinland, där, som bekant, sedan lång tid tillbaka inga hinder finnas för kvinnans fria tilliignande af alla vetandets skatter. Huruvida grundligheten af den lärdom, som alla dessa Förenta staternas tusenden af kvinliga doctors:), masters 2 och » bachelorsof arts » sitta inne med, star i förhållande till det stora antalet, lamnar jag dock dai.h&amp;n. Nen om de dagar af kongressen, soiu jag nu i största korthet genoingått, förnämligast togos i anspråk af iimnen, som lika val och många ännii bättre varit pi % sin plats vid ett slroln~öte.
Dä Ståndet sålunda en gäng förut ansett detta tillägg icke vara onödigt, förmodar jag, att, då ett tillfälle nu uppstår att förnya detta beslut, R. o. Ad. ej skall underlåta att detsamma vidtaga. Hr Munck af Rosenschöld: Jag vågar utbedja mig Ståndets uppmärksamhet derpå, alt i fall det tillägg antages till 72 § Reg.- F. i hvilken, som bekant är, R. St. förbehållit sig ensam beslutande och fri dispositionsrätt öfver deras bank, så blir derigenom den föreg:de delen af §:n tillintetgjord, och R. Sl:s ensamma beslutande och fria dispositionsrätt öfver deras bank finnes icke mer. Ty först och främst komme då frågan om bankens hufvudsakligaste funktion, silfverutvexlingen, att ej ensamt bero af R. St:s beslutanderätt utan äfven af Konungen, alldenstund grundlagen ej kan ändras utan Konungens och R. St:s gemensamma beslut, då förändringar i bankoreg - 190 Den 19 Januari e. ni. lementet förut blott berott pä R. St. allena. För det andra förlora R. St. sin fria dispositionsrätt i hvad denna del af bankostyrelsen angår, äfven om Konungamakten skulle i sin åsigt öfverensstämma med R. St., och rikets samt det allmännas väl skulle göra en ögonblicklig förändring nödvändig,; ty den skulle utan grundlagsbrott icke kunna afgöras förr än den för grundlagsförändringar bestämda tiden, nemi. den emellan 2:ne riksdagar. Jag vågar derföre hemställa om propos. på afslag af ifrågavar. förslag af tillägg till 72 § Reg.-F., och jag anser, att de skäl, som Hr Lefrén anfört, att enskilda förluster skulle, kunna äfventyras i fall icke beslutet i afseende på silfverutvexling blir så bestämdt och orubbligt som det blir såsom grundlag, ej motväga olägenheterna, ty äfven om sådant någon gäng komme i fråga, anser jag hällre, att det enskildas väl uppoffras än det allmännas, i fall de skulle komma i strid med hvarandra, och det sednare ej pä annat sätt kan räddas. Hr von Hartmansdorff: