Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
r J privatbref a f de n 1 7 apri l 1896, » at t hvarj e barn bord e hafv a en skyddsling, o m ocks å blott e n kattung e elle r e n blomm a i kruka n eller e n lite n syster, me n allti d något, so m medför ansvar. Uta n dett a ständig a ansva r fruktar ja g at t all a god a föresatse r i da g befinnas i morgo n bortdunstad e i barndo - mens bl å luft. » Denna tank e bli r s å småningo m e n älsk - lingstanke ho s de n vördad e åldringen. Ä n n u senare, de n 2 2 februar i 1897, skrif - ver ha n därom: » Man ka n e j begär a a f barn, at t d e skol a förstå de n fullkomliga, omfattand e kärlek, som s å månge n äldr e ick e förstår. — Barnaögat se r allti d de t enskild a först; där - för ä r t. ex. djurskyd d i si n helhe t ofatt - ligt fö r barn, d e behöfv a koncentrer a si n kärlek p å e n bestämd skyddsling. Lå t de m själfva välj a e n sådan, hvarifrå n so m helst; nog växe r kärleke n u t frå n de t minst a frö. Men jus t dett a fr ö behöfves, t y vana n at t själft uppväx a unde r andra s skyd d oc h vår d alstrar ho s barne t mycke n själfviskhet. 189 7 — återkomme r Topelius til l denn a si n älsklingstanke: » Ja g återkomme r til l mit t försla g om skyddslingar, me n s å at t dett a ick e bli r obligatoriskt, uta n frivilligt. Kärleke n växe r ut so m et t fr ö frå n e n til l alla, oc h Gud s kärlek skal l var a utgångspunkten.
Under sädana förberedande anstalltec til en reallLation hafwa emedlertid Rikets tilgängar för en Verkelig realisation blifwit dels förmindstade dels förtärLe, sä at det med nog stät kan pästäs, at Riket nu Lesinner sig längre ifrän en realisation än för sirra är tilbaka och swagars uti siw förmåga at kunna eu sadan åstadkomma, i synnerhet dä harwid tillika conLäsisras dsr; Me stada och hinder, som upkvrnmit 59- Ati Rikshushällningenö drift och förkofran/ af et cm ellan sig stridigt enfkiltdt Interelle, och af detta IiuereöictL oppolltion emot kllnaiwe - anstallternaS fraw.gLng. Längt ifrån at Författningarna om en Utgörande realisation kunnat ästadkonimn den päfyftads stadgan uti SeLelnlynte!6 warde och under det sa nuna en behörig jämnhet u!i Rikets näringSrörelse, hwilket är och sLrblistrer hufwuogrnnden til all pälitclig RiksknLnoL, hafva de, emot all bade förmodan och afsigt, gifwit anledning til en flags a§io-handel med Rikets Penningestock, förrvLndt den janima i frän dest rätta och egenteliga bruk, samt derigenom Åstadkommit en dubbel stada för Riket.
De hemmansegare och odelstorpare hvilka ef enligt beräkning efter skattetal komma att vara skylldiga att bidraga så mycket som en kapp, anses dock böra, äfven så väl som en dagsverkstorpare, böra tillskjuta en kapp. Nordan Näldens byemän böra sinsemellan fördela dessa till skatt efter den skada som de hafva lidit enligt hvad syningsinstrumentet utvisar. Sålunda öfverenskommet intygas af Rödöns sockenstuga den 17:de decemb. 1854. Å socknarnes vägnar Nils Nilsson i Kälen, O. A. Staaff t. f. pastor Olof Larsson i Häste, Johan Jönsson i Ösa, för Ås socken, Olof Carlsson i Näskott, Nils Rask, Lien, Aspås socken, Pehr Lif, Kingsta. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 167, ÖLA. På allmän sockenstämma i Rödön den 11 februari 1855 blef, öfver gästgifvaren Måns Pehrsson från Trusta, besvär hos Konungens befallningshafvande deröfver att han blifvit vald till fjerdingsman för Rödöns socken, följande förklaring afgifven. Socknemännen ansågo det icke vara något hinder för gästgifvaren Måns Pehrsson att vara fjerdingsman ehuru han vore gästgifvare, utan ansågo socknemännen att han borde göra socknen den tjensten, att hafva åtminstone ett år denna befattning för den lön som bestämdt vore. Om lagen för öfrigt kan frikalla gästsgifvaren Måns Pehrsson från denna befattning må bero af Konungens befallningshafvande ompröfning. År och dag som ofvan. Å socknemännens vägnar. Olof Jonsson i Undrom, O. A. Staaff t. f. pastor. Olof Larsson i Häste, Eric Nilsson i Tomte. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 167–168, ÖLA.
Sedan berörde tid tilländagått, blef genom Kongl. Maj:Is nådiga Bref af den 14 November 1842 förordnadt, att sodia bataljonen, utan all förändra sin ägande rusthållsnatur, skulle för en tid af ytterligare 10 år, räknadt från ilen 1:sta Januari 1843, fortfara att förblifva infanteri, emot vissa bestämda vilkor, deribland det hufvudsakligaste förmådde, att rusthållarne vid denna bataljon skulle under sagde tid försättas i åtnjutande af enahanda lindring uti rusttjenslskyldigheterue, som genom Kongl. Resolutionen den 15 Aug. 1777 blifvit f. d. rusthållarne vid norra bataljonen af Bohus läns regemente i nåder förunnad; och blef tiden för delta förordnandes gällande kraft genom Kongl. Brefvet den 3 Mars 1852 ytterligare förlängd på 10 år. Rustuingsbes välet eller soldalhållet inom detta län är fördeladt på 1,048*1 och båtsmanshållet på 1,472TA, hemman. Då nu rusthållsoch soldatnumren utgöra 904, men båtsmansrotarne, oberäknade städernes vakanle 100 nummer, endast 459, hvadan i medeltal endast 1-nni hemman belöper sig på ett rusthållseller soldatrote-nummer, men 3T^ på en båtsmansrote, så enär kostnaden för hvarje nummer af soldatoch båtsmanshållet öfverhufvud kan anses ungefär lika, följer deraf, att i medeltal de båtsmansroterade hemmanen varit i mån af nämnde skiljaktighet lindrigare betungade, dock särskilda hemman, mer eller mindre, efter deras olika natur. Skjulsningsbestyrel är jemförelsevis icke särdeles tryckande inom detta län. Orsakerna dertill igenfinnas i landskapets läge, dess beqväma sjökom Iierättelse öfver Götheborgs och Italius Län för åren 1851—1855. 4 26 munikation , samt ångfartygstrafiken. En följd häraf har ock varit, att dä, i anledning af Eders Kongl.
Hvad han dervid möjligen kunnat erlägga mindre, blefve till och med på den bestämda inlösningsdagen lör honom en vinst. Uti allt detta läge alltså redan en väsendtlig och oförtydbar olikhet mellan premie-obligationer och lotterisedlar. En annan vöre den att, då uti såväl nummersom klass-lotterispelet flere olika personer kunna vara innehafvare af samma lottnumror, sådant vore omöjligt i fråga om premieobligationer, just i anseende dertill, att, då en lottsedel utgör förskrifning på ett visst vinstbelopp, i händelse ett sådant under förut bestämda förhållanden vid en viss dragning skulle, på nummern utfalla, premie-obligationen deremot utgör förskrifning på ett visst kapitalbelopp, som inom en viss tid ovilkorligen måste till obligations-innehafvaren utbetalas. Tiden för möjligheten af en lotterivinsts utfallande berodde utaf den af lotteristyrelsen uppgjorda plan, efter hvilken lotteriet skall för dragningarne, som det heter, »tillslutas)?. Tiden, hvarinom det uti en till ett amorteringslån hörande premieobligation förskrifna kapitalet sednast skall utbetalas, bestämdes deremot genom samverkningen af de två faktorer, som tillsamman utgöra annuiteten, nemligen den fastställda amorterings-procenten och den öfverenskomna räntan. Nämnde två tidsbestämningar hade alltså lill sin grund intet jemförligt, hvarken i fråga om likhet eller i fråga om olikhet, och .Revisorernas anmärkning att »enda skilnaden» mellan premie-obligationer och klass-lotterisedlar skulle ligga uti den olika tidsrymd, hvarinom dragningarne för hvartdera slaget fortgå, beböfde alltså, för att till sin rätta halt uppfattas, ej vidare genmäle. Den omständigheten, att för amortering af premie-obligationer en periodiskt återkommande utlottning, som sträcker sig öfver hela antalet af de ännu då oinlösta, måste anställas, kunde icke eller förvandla dem till lotterisedlar, oaktadt utlottningen af såväl de förra som de sednare verkställdes på enahanda sätt.
Denna motion, hvarmed påtagligen äfven åsyftas upphörande af föreskriften i den ifrågavarande §:ns /^:de period, att Ridderskapet och Adeln, vid berörde tillfälle, skola, anförde af Landtmarskalken, ”vara Konungen följaktige”, stödjer sig på den grundsatts, att allaRiks-Stånden,såsom sådana, böra, så vidt möjligt är, njuta lika representativa rättigheter. ConstitulionsTJtskottet finnér denna grundsatts giltig; och ehuru Utskottet i allmänhet håller före, att dylika detalj-frågor, som den i motionen omhandlade, icke bordt blifva föremål för grundlags-stadganden, hvadan ock Utskottet, i dess nyligen afgifna representationsförslag, utur Riksdags-Ordningens 26 §. uteslutit föreskrifterna i berörde hänseende, med hänvisning blott till det ceremoniel, sora för tillfället af vederbörande utfärdas, har likväl Utskotlet, under förutsättning af möjligheten, att Riksdags-Ordningen kan äfven efter nästföljande Riksdag komma att i sin nuvarande form fortfara , ansett sig härmed böra, i deri af Herr Kock antydda syftning, tillstyrka ändring af nämnde §:s lydelse, i hvad ordningen för Riks-Ståndens uppträdande å Rikssalen beträffar, och tillika, såsom en naturlig följd deraf, föreslå motsvarande förändring i slutet af samma §, angående ordningen, då Stånden skola från Rikssalen åLer afträda. För deri händelse således, att icke, i sammanhang med frågan om rsationai-representationens ombildning, någon sådan fullständigare föränäring af Riksdags-Ordningen skulle å nästa Riksdag varda slutligen antagen. hvarigenom jöreskrifterna om den ceremoniella ordningen vid berörde tillfällen komme att ur grundlagen utgå, då äfven hvarje serskild fråga om ändring i dessa föreskrifters lydelse skulle af sig sjelf förfalla, får Constitutions-Utskotlet, för grundlagsenlig behandling, vördsamt afgifva följande förslag till ändring i 14 Coiistitulions-Utshottel» Memorial, N:v 30. Riksdag s-Or dnin g en, $ 26. Konungen sammankomma på Rikssalen.
Ty hvarje människa har någon form af skönhetslängtan, ehuru den hos de flästa ännu blott yttrar sig i smaken för grannlåt att bära på sig eller att se omkring sig. Men grannlåt särskilt nutidens grannlåt är ofta raka motsatsen till det sköna. Grannlåten göres nu fabriksmässigt och vanligen af oäkta material, som härmar något äkta. Och redan detta är i strid mot skönhetens första villkor, det att den ej får innehålla någon flärd. Flärd är saken ditåt, ett stort sken af saken, men ej saken själf. Den nöjer sig med falska uttryck, som antingen ersätta sin brist genom ett onödigt behag eller genom en viss öfverdrift ... A De ej alltid ordagranna citaten efter Ehrensvärd äro med kursiv stil. Men, undra många, huru skall man kunna veta hvad som är flärd eller äkta, hvad som är fult eller skönt? Ehrensvärd svarar: Man ser det sköna i den mån, man själf är väl danad och väl uppfostrad. Och denna uppfostran bör gå ut på att finna hufvudlagen för den sak, om hvilken det är frågan. Har man funnit den, utvecklar man lätt sin förmåga att välja det vackra, eller med ett ord sin smak. Smak är känslan af naturens allra hemligaste, allra finaste sanningar. Och om vi iakttaga naturen, finna vi att en af dessa dess finaste sanningar är: att den rena naturen värkar på ett enkelt sätt. Den stora smaken blir således den, som väljer den fullkomliga, den friska naturen. Sålunda finner man det sköna, som är det fullkomliga. Om man tillämpar dessa satser på våra hem, så blir den första regeln den: att vi alltid, för hvar sak, vi till dem förvärfva, böra fråga oss om den fyller hufvudlagens fordringar? Och denna lag är: att hvar sak skall motsvara det ändamål, för hvilket den är till! På en stol skall man kunna sitta bra, vid ett bord skall man lugnt kunna arbeta eller äta, i en säng skall man kunna hvila väl. Den obekväma stolen, det rankiga bordet, den smala sängen äro således redan därför fula. Men det är dock ej visst att den bekväma stolen, det stadiga bordet, den breda sängen äro vackra. Saken måste, liksom hvarje föremål i naturen gör det, fylla sitt ändamål med enkla och uttrycksfulla medel, annars har den ej uppnått skönheten, oaktat den motsvarar nyttans kraf.
R:dr, för återuppbyggande af den genom 1846 års eldsvåda ödelagda delen af denna stad; å hvilket lån 6 procent skola årligen inbetalas, med beräkning af 4 procents ränta å kapitalåterstoden, 35,475: 51. 34,194: 53 » staden Kristianstad, å 150,000 R:dr, för återuppbyggande af den del utaf nämnde stad, som nedbrann i Juni 1847, emot enahanda betalningsvilkor; lånemedlen utbekommos under åren 1848—1850, 113,891: 65. 109,523: 25. » staden Lidköping, å 100,000 R:dr, för återuppbyggande af den under våren 1843 nedbrunna del af denna stad; utaf hvilket lån dock endast ett belopp af 63,666 R:dr blifvit år 1852 lyftadt; skolande å denna lånesumma årligen 6 procent återbetalas, dervid 4 procents ränta beräknas för det återstående kapitalet, 55,267: 66. 53,658: 37 » staden Örebro, å 375,000 R:dr, för återuppbyggande af den i Mars 1854 genom eldsvåda förstörda delen af sistnämnde stad; hvilket lån skall, med Transport: 1,017,317: 44. 1,017,489: 12 — 20 — Transport: iakttagande af samma ränteberäkning, återbetalas genom erläggande af 6 procent å det ursprungliga lånebeloppet. Lånet utbekoms åren 1854 och 1855. till staden Jönköping, å 100,000 R:dr, för den derstädes vid samma tid nedbrunna stadsdelens återuppbyggande, dito dito. Utbetaldt år 1855 » staden Eksjö, å 200,000
Her i Petersburg opsökte jag jenast Herr Adolf såm du vet han är i et kanceli ock int träffa jag herr Adolf såm var ute såm nu är gift med en fin rysk enka såm är rik och såm var hemma då jag var der hos dem. Hon talade litet af varje ock ryska, utom svenska som gick dålitt men jag förstog at jag skulle bli sittande så vi skulle på theatern men der var förskräcklit hett och dom sjöng så utmärkt bra på franska språket för här är inte ryskan så fin såm den är i vårt land och der var en fru såm hade likaså grann röst såm jag har så den hördes likasålångt såm från gården till torparbacken och en karl såm hade så smala ben så jag har aldrig sett så smala ben och jag skratta så jag har aldrig skrattat så för han var i kören för du kan nog förstå att premiärerna alltid har oppstoppade ben om di ä magra såm ingen tycker åm. Jag bor nu hos en changtil fru som inte har hvarken man ej heller barn, bara att här är fina herrar i maten. Ock snart skal jag söka mig en riktigtt bra plass, så fin plass att åm du nu kan skika mig litet pengar så får du nog snart igen för her fins ett finskt herskap som talar bara finska och ä galna i finskt och blev galna i mig för jag talar så grann finska och har så dugtig röst och di ska skaffa statsanslag bara jag blir riktigt finsk och lyder dem och så får jag fara till riktiga utrikes och lära metod hos en stor utlärd profesor såm kan skaffa mig in till en stor teater så jag blir så fin som jag altid har sagt, för de anlag såm jag alltid har haft för det teatraliska livet. Helsa Samuli för hans goda hjerta mot dig och mot mig. Han skall int vara lissen dett går nog så bra med mig så han ska inte sörga för mig, inte.
Salt fisk 41,869 tunnor. Salt • 25,123 » Spannmål 251,231 » Diverse gods 112,580 centner. Göta kanal har under samma tid årligen befarits: 1839 till 1843 af 1,468 fartyg mot afgift af 82,654 R:dr Runt. 1844 » 1848 » 1,678 » » » » 107,356 » » 29 1849 till 1853 af 2,093 fartyg mot afgift af 124,518 R:dr R:mt. 1854 » 1858 » 3,058 » » » » 201,195 » » Landet söder om Göta och Trollhätte kanaler samt sjön Wettern har varit i saknad af alla andra kommunikationer än landsvägar, intilldess att Vestra stamjernbanan numera öppnat en lättare transportled för landet emellan Wettern och Trollhätte kanal, samt den Södra för mellersta delen af Skåne. Sedan Gefle-Dala jernväg och Strömsholms kanal beredt Dalarne lätta förbindelser med hafvet, finnes ingen del af landet med jemförlig areal, folkmängd och produktion, som är så vanlottad på kommunikationer, som den sydöstra delen af Sverige emellan Wettern och Östersjön. Från dess medelpunkt, i trakten af sjön Salen, är nämligen kortaste afståndet till hafvet vid Karlshamn och till Wettern vid Jönköping 8 ä 9 mil, samt till östra och vestra kusterna omkring 12 mil. Norr om Göta kanal och de stora sjöarne är landet åter redan nu jemförelsevis bättre lottadt.
Efter omsorgsfull pröfning af hela denna sak har ock Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer förklarat, att »den utredning, som med afseende på of vanberör da, af Rikets Ständer föreslagna, åtgärder, egt rum, ledi till andra resultatater, än antagligen varit af Rikets Ständer förutsedda, '» hvartill komme »att bruksegarens anspråk på kontant godtgörelse numera blifvit med mer än 30,000 Riksdaler nedsatt till det af Rikets Ständer i sådant afseende beviljade belopp»; hvarför ock Kongl. Majit nu ånyo föreslår, att det kontanta beloppet måtte beviljas, och bruksegaren icke förmenas, att få till skatte lösa de två allmänningarne, som, ehuru enligt allmänna grunder befriade från rekognitionsafgifts erläggande, med afseende på brukets egenskap af »ädlare verk,» likväl enligt hvad i 1712 års privilegier uttryckligen förklaras, icke kunna annat än, lika med andra åt de ädlare verken anslagna rekognitionsskogar, anses och betraktas såsom rekognitionsskogar; och torde, vid betraktande af allt detta, det således icke blott vara rätt utan Ock billigt att bifalla Kongl. Maj:ts Proposition, både hvad den kontanta ersättningen angår och i afseende å rättigheten för bruksegaren att få skatteköpa allmänningarne;» samt af Herrar von Francken, G. IP. och Fahr ceus, O. 1. STOCKHOLM, tryckt hos E. VPestrell, 1866. StatsUtskottets Memorial M 129. 1 \:o 12®. Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Juni 1866. kl. 2 e. m. Memorial, angående den Staten tillhöriga, till Riksarkiv tillförene begagnade för detta RidderstoIpeska egendomen vid Skeppsbron. (R. A.) Uti en till Stats-Utskottet den 24 sistlidne
Enär Comiterade nemligen, genom de till deras efterrättelse uti Kongl. Brefvet den 28 Mars 1835, meddelade föreskrifter, bland annat, fått sig ålagd t att pröfva och bestämma de serskildta låne-understödens storlek och de belopp, som hvarje gång linge lyftas, samt ansvara och i serskildt stadgad ordning redovisa för alla till låne-bilräden åt enskilda personer, från Riksgälds-Contoret utbetalda summor, hvilken ansvarsoch redovisnings-skyldighet icke upphörde förr, än låntagarnes skuldebref blifvit till nämnde Conior aflemnade och decharge Comiterade meddelad, hade Fullmögtige, vid uppstådd fråga om ansvarsskyldigheten för medel, utlunta emot inteckning i egendom, som, innan någon i6 Stais Utskottets Utlåtande, N. O l5o decharge ifrågakommit, blifvit å execuliv auction försåld, funnit sig, på grund af åberopade, i Reglementet för Riksgälds-Contoret äfven intagne föreskrifters bestämda innehåll, böra förklara, det Fullmägtige ansågo Comiterade ovilkorligen vara Riksgälds-Contoret ansvarige för all den capiial-förlust, som å dessa lån kunde uppkomma före skuidebrefvens insändande till Contoret och godkännandet af den liqvidation, Comiterade borde uppräl ta. Emot detta förklarande bade Comiterade ater reserverat sig, under tilikännagifvande, att de trodde ett dylikt ansvar icke kunna dem godtyckligt påbördas, helst de endast skulle vara ansvarige för lånefondens förvaltning och redovisning, i likhet med hvarje annan administrerande myndighet, och följaktligen fria från allt ansvar, när de efLer bästa förstånd och öfvertygelse handlat, i öfverensstämmelse med erhållna föreskrifter.
Det kan icke nekas, att i en ort, der Privatbank mast i följd af penningekrisen inskränka sin rörelse, sådant på affärslifvet i orten verkar i högsta grad hämmande, men Banken är derföre icke destomindre fullkomligt säker, och kunde Riksbanken understödja en sådan Bank, så att den kunde åter utvidga sin för tillfället inskränkta rörelse, vore orten dermed mera belåten, än om Riksbanken omedelbart lemnat. en och annan näringsidkare försträckningar. Jag kan således icke finna annat, än att punkten 4 är välbetänkt upställd. I afseende på punkten 6 hafva anmärkmr framställts af åtskilliga talare, hvilka förordat Prof. Agardhs reservation. Afven jag måste gilla den tanke, som å denna reservation är uttalad och hvilken är grundad på en framställning at Fullmäktige. Jag anser likväl denna fråga icke vara af den vigt, att man bör fördröja ett definitivt beslut; ty det är klart, att om punkten förändras eller återremitteras, föranleder detta ytterligare åtgärder från Utsk:s sida som åter förorsakar tidsutdrägt, och då frågan är af så stor vigt, torde tidsförlusten eller utdrägten vara af mera betydelse än vinsten af en yrkad förändring. Vid punkten 6 har man med rätta sagt, att det vore orätt att utesluta spirituösa drycker från belåning. Dessa drycker äro icke uteslutna genom sjelfva stadgandet, utan genom sådana inhemska produkter, hvilka företrädesvis böra belånas. Man har här framhållit nödvändigheten och lämpligheten att antaga Hr Mannerskantz’s reservation. Afven jag tror, att det vore nyttigt, men utöfver samma reservation anser jag icke rådligt att gå. Omöjligt derföre att R. St:r beslutat, att medlen skola ställas till BankoFullmäktiges disposition, och orådligt, derföre att sednare delen af punkten 2 innehåller eller uptager ett föreg:de R. St:s beslut, nemi. punkten 3 i Utsk:s Betänk. N:o 66 så lydande; vatt så snart på fullt säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, R.
Det tillhörer deremot Kronans embetsmän att tillse, att jnarkegångspriset, om det sättes för lågt, blifver i vederbörlig ordning öfverklagadt, likasom det tillkommer den enskilde, som har ränta att utgöra lill, eller alt upptaga af annan enskildt, att anmäla missnöje och söka rättelse, om han anser sin rätt för nära trädd; men på det att likhet må äga rum för alla, som befinna sig i samma predicament, d. v. s. äro räntegifvare till Kronan, anser jag det vara rätt och nödvändigt, att, hvad sorn i afseende å Kronan behållne räntor blifver bestämdt för den ene räntegifvaren, det bör äfven gälla för den andra, och detta egentligast derföre, att det är enda sättet för desse Kronans räntegifvare att få rätt emot K. M:s och Kronans ombud, i fall markegångssättningen blir för högt tilltagen. För öfrigt anser jag, att den enskilde bör sköta sig sjelf; klagar han icke öfver markegångstaxan, så hör hon för honom blifva gällande; klagar lian deremot och får förändring deruti, så må förändringen komma honom, men ingen annan till godo. Frih. Cederström: I anleda, af II. Ex. Hr Gr. Björn stjernas anmärkn., ronde olämpligheten af den i betänk, förekommande termen ”district,” får jag äran upplysa, att den Svenska kameralisliken har indelat åtskilliga län i flere än ett markegångsdistriet, och att namnet således är fullkomligt kameralistiskt. Hvad beträffar dea liknelse ur Leopolds saga, som af Frih. Palmstjerna blifvit framställd, så vill jag icke densamma upplaga, emedan den med saken icke har det ringaste att skaffa; men det lärer väl den värde Frih:n erkänna, att hos mig finnes icke någon contradiction , i det att jag sagt, att då besvär icke allmännelig! kunna lill K. Kammarcoll. inkomma innan taxan ännu blifvit fastställd, så följer ock deraf, alt om hvad K. Collegium fastställer, skall för alla gälla, besvären icke då blifva öfver taxan directe, utan öfver K.