Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt utförde sällskapets elever i tur och ordning stiga upp i katedern * egen nybildade stråkorkester ganska förtjänstfullt och hålla lektion med kamraterna. Då var man rädd må ni tro. Själf satt han bredvid, och det Jordens enda kvinnliga lokomotivförare, några nummer. Konserten var mycket talrikt begjorde det yttervärre. När man då blef förvirfröken Ida Hewilt, skall, enligt hvad amerikanska sökt af ordensbröder med deras fruntimmer och rad, lade han armen om lifvet på en och klaptidningar berätta, föra det första tåget öfver världsbifallet lifligt och välförtjänt. pade en så vänligt. Somliga af flickorna blefvo utställningsområdet i Chicago. Hon har för detta Om hr Sven Scholanders musikoch Bellmansafton riktigt förargade på honom, och jag minns, hur ändamål låtit färfärdiga en spansk kostym i 14:e Jenny Hanes och jag disputerade om saken. århundradets stil, hvilken kläder det vackra fruni dag fredag i Vetenskapsakademien behöfva vi väl Hon sade, att det var fräckt att kurtisera flickorna knappast erinra. Den glömmes nog ej af någon. timret förträffligt. Tidningarna anse, att hon kompå det viset. Men, kantänka, det skulle hon säga, mer att blifva en af de största magneterna vid Fröken Alma Sjöman gifver nästkommande onssom såg ut som en liten apa. Han, magister världsutställningen. Hon har länge varit förtrogen dag i hotel Oontinentals festsal en soaré med biFors, skulle ha velat kurtisera henne! Jag kan med lokomotivföring och för f. n. ett lokomotiv på träde af fruarna Dina Edling och Gerda Ström m. fl. skratta bara jag tänker på det. Cairo — Little — Nanawha banan, som till en stor Vid detta tillfälle kommer bland annat att utföras » Men det var om magister Fors, ja. Under de del äges af hennes far. ett skämt i en akt, kalladt » Bettys dockor », förf. af första veckorna gick allting bra. Sä började han Anna Maria Lenngren et Comp. på att bli rakt besynnerlig. Han satt som i dvala. Hansson fick ta lektionen, han bara stirrade slött omkring sig.
Lag om de så kallade Bye vägars iståndsältande och vidmagthållande icke finnes, och derföre hemställt, ”att alla hemman, som begagna en och samma byeväg, höra kännas skyldige att, i mon af hemmantalet, honom i brukhart stånd underhålla. ” 3:o Johan Eric Jansson från Carlstads Län har andragit, att, om Vägoch B10- hållnings-skyldigheten i allmänhet rättade^ efter jordens Bevillnings-värde, i stället alt utgöras efter hemmantalet, och hvarje Läns sammanräknade Landsvägar med dertill hörande mindre broar fördelades, på landet, efter det hemmanen åsätta Bevillnings-värde, och i Städerne, efter den donerade eller sjelfegande jordens uppskattade värde samt Bevillningen å Borgerlig rörelse i de Städer, der väghållningen efter sådan grund utgöres, samt hvarje hemman och Stad derefter tilldelades vissa emot Beviilnings-värdet svarande vägstycken, skulle, elter Mo - 14 Lagsamt Allm. Besv.o. Occ.Hish.Bet.J\:a tl. tionairens tanka, den öfverklagade olikheten i fördelningen af denna allmänna börda aflijelpas och upphöra; i sammanhang hvarmed Johan Eric Jansson förment, dels, att Nybyggnaden och underhållandet af vissa större broar och färjor borde skiljas från den Allmänna väghållningen, och serskildt efter enahanda grund fördelas emellan Länets alla väghållningsskyldige jordbrukare; dels ock, att vägarne, i anseende till olika local, tillgång på väglagnings-ämnen samt andra dylika omständigheter, kunde graderas och fördelas i vissa classer inom hvarje Socken eller Härad, och en sådan fördelning föreslås af berednings-Comileerne, granskas af Taxerings - Comiteerne samt slutligen fastställas af Länets Pröfnings-Comite. Hvaremot Riksdagsmannen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, på andragne grunder, ansett detta förslag icke vara verkställbart, och derföre förklarat sig icke kunna detsamma understödja. 4'o Af Herr Fredr.
N:o 21 skulle antagas till contra-propos., ja-propos:n äfven borde göras mera omfattande eller motsvarande nej-propos:n; dels ock slutligen att en sådan contra-propos. icke borde tillåtas, sorn icke motsvarade ja-propos:n, yttrade Hr Frih. o. Landtm, att hvad ja-propos:n anginge, så kunde den, sedan votering derom blifvit begärd, icke ändras, och hvad åter anginge contra-propos:n, så vore det den ledamots rätt, som begärt votering, att föreslå den och få den under R. o. Ad:s pröfning, beroende det alltid på Ståndet att antaga hans förslag eller något annat till contra-proposition. Atski11ige yrkade än vidare, att antagande af förslaget i betänk. N:o 21 till contra-propos. skulle innefatta en olaglighet, och att Landtm, icke borde medgifva en sådan contra-proposition. Hr Frih. o. Landtm, yttrade sig hafva ansett, det han icke kunde vägra att till R. o. Ad:s bepröfvande framställa den begärda contra-proposm till bifall å förslaget i betänk.
Jag kan således icke annat än yrka, att,*ned afslag å StatsUtskts utlåt, i förevar, afseende, R. St. måtte anhålla, dels att få granska förvaltningen af gamla passevolance - Den 17 Ju li f. m. 389 fonden, dels ock att behållningen derå matte, så långt den förslår, användas för statsverkets behof till sådana ändamål, hvilkas uppfyllande vid denna riksdag StatsUtsk. kan finna af nödvändigheten påkalladt. Hr Cedersc h jö 1 d, Pehr Gust.: Frågan , rör:de gamla passevolancecassan, har länge varit ett tvistefrö Statsmagterna emellan, och jag skulle derföre högligen glädja mig, om jag kunde påhitta ett sätt att förlika meningarna, eller uppgifva ett sätt, huru Konungens rådgifvare, utan att gifva sig dementi, kunde uppfylla R. St:s önskan. StatsUtsk. säger visserligen uti sitt sednare utlåt., att K. M, skall hafva förklarat, att gamla passevoläncecassans behållning icke kunde af R. St. eller deras revisorer granskas. Detta tror jag vara ett misstag, synnerligast som StatsUtsk. säger, att detta skulle sednast vid i8j2 års revision blifvit af K. M. yttradt, då likväl uti det svar i detta mål, som genom Ilofcancelleren kom i832 års revisorer tillhanda, tydligen säges: ”att enär å ena sidan K. M. vid flera tillfällen förklarat gamla inötespassevolance-cassan icke böra vara underkastad revision af R. St:s Revisorer &e.” Der är icke taladt om R. St. sjelfva eller StatsUtsk., utan blott om revisorerna; och, så vidt jag minnes, har någon begäran om granskningsrätt icke blifvit framställd utan af revisorerna vid 1827, i83o och 1802 års revisioner. Men om äfven någon anhållan om denna granskning af R. St. blifvit gjord, bar det icke kunnat ske utan vid 1823 års riksdag, och då var förhållandet annorlunda; ty då voro contracten i sin löpande kraft, och det kunde således mindre angå R.
Jag anser derföre som en hufvud omständighet, . att i försvarssystemet införa denna tanke, icke allenast som en möjlig, utan som en beräknad händelse, och alt i följd deraf visa försvarssystemet såsom belt och hållet oberoende af den, Befästningskonsten, jag upprepar det ännu en gång, är en utväg, att jemna den svagares försvarskrafter emot en öfverlägsen fiende, och enda medlet att i ett folkfattigt land försäkra de försvarande mot bristen af de krigsförnödenheter, hvarförutan alla armar snart blifva overksamma, och hvarförutan modet i bröstet snart blefve gagnande till ingenting. En gränsfästning mot Ålandsskären bade jag således trott oundgänglig, för att samla och emottaga de färsta stridskrafterna, till att förvara och innesluta de först erforderliga krigsförnödenheterna. Den oöfvade beväringen skall utom all fråga hastigare bilda sig för kriget inom fästningsmurar, än under beröringen med en, ej sällan vid krigstillfällen uppskrämd, allmänhet, som, serdeles i stora städer, ej alltid är den mest begifna på ett allvarsamt försvar. Den i December. Jag anser visserligen ieke Stockholms intagande, genom en sådan gränsfästning, kunna förebyggas. Då Wien, Berlin, Moseau och sjelfva Paris varit intagna, vore detta, helst i vår närvarande belägenhet, en löjlig förutsättning; men ett fiendtligt inbrott skulle, genom en sådan fästnings tillvaro, i betydlig mån försvåras» En sådan fästning skulle afskära fiendens operationslinie och alltid tvinga honom, att med en större styrka observera fästningen, hvarigenom hufvudanfallet försvagades, och ett återtåg kunde göras äfventyrligt. En sådan fästning skulle emottaga och inöfva alla norr ifrån tillströmmande stridbara och sålunda, under fiendens framtåg, fortsatt bilda nya stridskrafter i dess rygg, till vinnande af den stadga, att de med en fulltalig material kunde gifva sig ut på fältet, efter sig företeende omständigheter. En fästning på en sådan punkt kunde aldrig undgå att, genast vid början af etfe fälttåg, visa sin inflytelse på och sin medverkan uti krigsrörelserna.
OfvananfÖrda förskrifningar, löpande sedlar m. m., när de i konkurser företes, äfvensom räkningar, hvilka ej äro accepterade, enskilde personers bref i handel och vandel samt undfångne qvittenser å erlagd betalning, då de lill exekutorer och domstolar iugifvas såsom bilagor, äro från stämpladt papper fria. 396 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 136. 7:o Prima-vexlar i utländsk myntsort skrifvas på stämpladt papper efter nedanstående Tarif: Under till och med Derutöfver lill och med . Derutöfver till och med . Vidare t. o. m. samt öfver . Silfver-rubel. R o? y ~ S 09 C3 to Afgift. Svenskt Riksmynt. Alla utländska Vexlar, sorn inom Riket presenteras, böra med stämpladt papper beläggas till lika belopp, som för Svenska Vexlars stämpling är utsatt. 8:o Försäkringsbref, förnyelsebevis, premie-qvittens eller annan handling af hvad namn som helst, hvilken hädanefter af utländskt bolag eller dess agent här i Riket utfärdas eller utlemnas, till försäkring af fast eller lös egendom emot eld och brand eller sjöskada, äfvensom af menniskolif, skall på försäkrings-bolagets bekostnad beläggas med stämpladt papper till följande belopp nemligen: för försäkring af fast eller lös egendom en half procent af utbetald premie och för försäkring af lif en fjerdedels procent af pre mien; dock icke i något fall under 25 öre. Handlingar af de i denna § omförmälda slag äro, när de å Kronans vägnar före tes, fria från stämpladt papper. § 9. har tering af Lysning s-sedlar till äktenskap. l:o
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskts d. 7 och 11 dennes pä bordel lagda betänk. N:o 89, i anledn. af väckt motion om ränteförsäkrings-, Ii frän leoch lifförsåkr i ugs-aus tallers inrättande i Sverige. Den vid detta betänk, fogade, af Hr von Troil afgifue reservation, upplästes på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, som derefter yttrade: Dä de medlemmar af delta Ständ, som äro ledamöter af Ekon.[Ilsk., hafva förenat sig i Hr von Troils reservation, och då jag icke tvillar, att ju R. o. Ad:s flesta ledamöter äro bekanta med denna vigtiga fråga, torde jag väl icke behöfva vara vidlyftig i min bevisning om vigten och nyttan af ilrågavar. förslag, men det torde likväl tillåtas mig, såsom motionär, att utveckla det med några ord. Det är bekant, att lifassurancer och lifränteanslälter hafva länge varit inrättade i andra länder. Vårt kära fädernesland har, såsom Hr von Troil i sin reservation anmärkt, skattat till sådana anstalter i främmande länder betydliga summor. I England har man ansett dem af den vigt, att statsverket upplänar deras capilaler till högre ränta än andra medel. Dylika inrättningar hafva blifvit omhuldade af Regeringarne i Holland, Frankrike, Belgien och Danmark, ja till och med i Ryssland. Ränleförsäkrings-anslalter äro deremot en sednare tids uppfinning. De tvä första inrättades är 1825 i Wien. Sedermera hafva dylika blifvit inrättade i Berlin, Stuttgard, Dresden, Darmstadt, Hanover och pä flera ställen. Vi hafva alt lacka Exped.secreteraren Arrhenius för de första närmare underrättelserna i Svenskt tryck om denna sak. Efter honom hafva åtskilliga författare belyst ämnet — sednast Ilr Flygare, som i sitt förslag velat sammanbinda denna inrättning med de förstnämnda lifassuranceoch lifränteanstalterna.
Majit icke mätte sakna utwägar att sylla de behof, hwartill Eders Kongl. Maj:t i sadant afseende, pä den bewiljade Amortisfements-Fonden af Riksens Ständer äskat Millioner N:dr, och nu omförmalte Län hwarken swara emot berörde Summa, ever sä snart kunna bl-fwa att påräkna, som behofwen fordra; sä kommer Riksgälds-Contoiret, att inberäknadt sä wäl hwad af Lefla Län inflyter, som af den till zov,ooo R.dr bestäende ärliga Amortiflements, Fonden öfwerblifwer förssvttswis i Riksgälds - Sedlar efter Realisationsgrunder, aflemna hwad Eders Kongl. Maj:t i NäLer requirerar, som ej kommer att öswerstiga den utsatta Summan af Tre och en half Millioner Riksdaler. Och skola detza Riksgälds-Sedlar, såsom lika med de förr utelöpande, pä Riksens Ständers garantie utfärdade, elter Realisations, grunder emottagas och gälla i Kronans Uppbörder och allmänna rörelsen, samt en hwar som det ästundar, hafwa rättighet att för dem efter berörde grund r Riksgälds-Contotret crhälla Banco sluteligen, och 7:0. Bör Riksgälds Contoiret öfwer den Utgift och Inkomst som i fälld häraf för Contoiret uppkommer söra sadan redowisning, att rätta förhär - 2490 Den ic> Augusti, hällandet serskildt ock lött mö kunna utrönas, sa ival i anseende till Länet ock dest återbetalning, som beloppet al de i oek för denna operation i rörelsen satte Riksgälds, Vedlår och hwar de blifwit Amorterade.
General tagit kännedom utaf förhållandet, förklarade han, uti en för sakens närmare utvecklande och bestämmande hållen öfverläggning emellan honom, Öfversten och Riddaren Sederholm, som uppgjort ritningarne och förslagen, och undertecknad Ordförande i Styrelsen, att visserligen ingen svårighet eller hinder mötte för nämnde plans verkställande, men att fångarnes mängd och concentrerade inrymmande uti de innersta Fästnings-Verken gjorde nödigt, att, om Fästningarne, lill sjöfor - Bil. till K, M. Nåd. Propas. N:o 23. 6? svarets förstärkande eller af hvilken orsak som helst, skulle komma att begagnas, och större Garnizoner således förläggas dit, fångarnes logementer då borde inrymmas åt Garnizonen och Fångarne förflyttas antingen iyttre verken eller uti andra från Fästningarne afskiljde fängelser. Vid betraktande af dessa anmärkningar, hvilkas rigtighet ej kunde och ej borde å Styrelsens sida bestridas, visade sig naturligen nödvändigheten, att söka annan utväg och annan local för lifstids-fångarnes förvarande, än de nu påtänkte, emedan inredningen af ett serskildt reserv-fängelse för dem i de yttre verken uti förenämnde Fästningar, eller dessa fångars hastiga förflyttande till aflägsnare fängelser,! händelse försvaret fordrade Carlstens och Ny Elfsborgs uppfyllande med miiitaira troupper, hade åstadkommit, den förra åtgärden en dubbel och mindre ändamålsenlig kostnad, och den senare, sannolikt lika kostsam, enär äfven då ett passande fängelse skolat inredas, varit förknippad med verklig fara. Att Carlstens och Ny Elfsborgs Fästningars begagnande till lifstidsfångars förvarande under fredstid icke mötte hinder, men alt en större och kostsammare rubbning i dessa vådliga brottslingars förvarande komme i fråga, i händelse af krig, var således resultatet af förrberörde öfverläggning, I anledning häraf och då de å lifs - 68 Bil. till K. M. Nåd. Propos.
Discont af 200,000 R:dr skulle intill Octroy tidens slut, den 26 nästkommande October, fortfara, att löpa med den förskrifna räntan af Tre procent; äfvensom denne fordrans Capitalbelopp borde, 1 likhet med Discontens andre Skulder, liqvideras till En femtedel hvarje år; och skulle, efter Octroy-tidéns utgång; Banken, i afseende på räntan å detta begagnade Creditiv, njuta lika rätt med Discontens öfrige Fordrings-ägare. Hedervärda Bonde-Ståndethar åter stanä nät i det Beslut, att Bankens Creditiv-fordran af 200,000 R:dr skulle fortfara, att löpa endast med den förskrifne räntan af Tre iprocent, samt liqvideras, i den mohn Discontens tillgångar inflyta och liqviden med de privat? For drings-Egarne medgifver. Då nu 2:ne Stånd, nemligen Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, sam - Statt' och Banko-Vistonens Betänkanden.’ manstämt deruti, att Banken,Jefter Octroy-tiden* utgång, bör åtnjuta ränta, i likhet med de öfrige Fordringsegarne, hvilken ränta, efter hvad desse Stånd vid 12 puncten yttrat, skulle kunna komma att öfverstiga Tre procent om året, men Höglofl. Bidderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet ansett endast
Om du visste, hvad allt det här är mig obegripligt! Det är ju ingen mening i hvad du säger. TORSTEN (i dörren till verandan). Hvad är det, som är obegripligt? RICHARD (vänder sig emot honom). Kan du förklara mig det här? Helena säger Åh, Torsten, det var bra, att du kom. att (Fram emot honom.) Tror du, att jag inte är dig tacksam för allt, hvad du har gjort för mig? Helena). TORSTEN (med rynkad panna, till Hvad är det du har sagt, Helena? HELENA. Jag har bara fört din talan. TORSTEN. för Richard. Då har du inte kunnat säga något sårande HELENA. Jag har sagt honom sanningen. RICHARD. Nej, Helena, sanningen är inte så ful. HELENA. Jag tycker, den är ful. 47 TORSTEN (med ett flyktigt leende. till Richard). Och du tycker den är vacker. Nå, då kan ni ju disputera om det så länge, tills ni blir goda vänner igen. HELENA. Jag tar ditt försvar, och du förnekar mig! TORSTEN. Om jag nu inte behöfver ditt försvar. HELENA. Nej, du behöfver mig inte, jag vet det. TORSTEN. inte bäst, att du går till sängs? Helena, du är trött och nervös, är det HELENA. Som du vill. (Går till vänster.) TORSTEN. något, som kunnat såra dig. Hon var litet nervös i kväll, men det går snart öfver. RICHARD. Är du säker på det? TORSTEN. Jag hoppas det åtminstone. Jag ber dig förlåta henne, om hon sagt 48 RICHARD. Jag tror, att det ligger djupare än så. TORSTEN. saker. Det är inte likt dig att göra affär af småRICHARD. tänker på det, dess allvarligare synes det mig. TORSTEN (torrt). Låt därför bli att tänka på det. RICHARD. något så sjukt, ja, sjukt, Torsten! Om du hade sett uttrycket i hennes blick, TORSTEN (ser på honom). dig som läkare? Och nu känner du kanske lust att försöka RICHARD. Jag! Hvarför gör du det inte?
Den som utan laga förfall eller erhållen rättighet ute blifver från Elektorers, Utskotts eller Nämnders sammanträden erlägge för hvarje gång Tre Riksdaler. Riddarhus-Fiskalen åligger att noga och utan all mannamån hålla hand öfver verkställigheten af dessa föreskrifters iakttagande samt afgiften ovilkorligen hos den felande uttaga och uti en i Riddarhus-salen befintlig, med lås försedd, sparbössa genast inlägga. Vägrar någon, att på fiskalens anmaning erlägga afgiften, då bör han af fiskalen genast tillsägas att inför Kiddarhus-Utskottets, vid dess nästa sammankomst, sig inställa, men ifall han kallelsen, derom fiskalen ensamt eger vitsord, försummar eller ytterligare vägrar afgiften betala, eger Riddarhus-Utskottet att affordra honom hans inträdes-pollett, hvilken ban ej återfår förr än han afgiften erlagt, hvarom anmälan af Utskottet skall göras i Ridd. o. Adelns nästa plenum. De afgifter, hvilka sålunda af Ståndets medlemmar erläggas skola, vid hvarje riksdags slut, fördelas mellan de fattiga adliga enkor, hvilka Landtmarskalken finner vara deraf i största behof. Datum ut supra. Hvilket förslag härmed till Högloft Ridd. och Adelns ompröfning vördsamt öfverlemnas, med hemställan tillika att den ordnings-stadga som kommer att af Ståndet antagas må särskildt tryckas och i Riddarhus-salen anslås. Stockholm den 14 November 1859. STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktryckeri 1859. Riddar hus-Utskottets Utlåtande R:o S. 1 NTso 3. Utlåtande, i anledning af väckt motion att Ridd. och Adelns Protokoller må förås i sammandrag m. m. Hörsamt Memorial. Medelst remiss den 2 i denna månad har Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat att till Riddarhus Utskottet remittera eh af Herr Cederschiöld, Guslaf, väckt motion, att Ridd. och Adelns discussions-protokoll må lorås i sammandrag, tillika med de i anledning deraf algifne yttranden.
Under sednaste riksdag framställdes enahanda förslag till ändring al då stadgade vilkor för de till väg-anläggningsoch väg-förbättringssamt vatten-aftappnings-arbeten beviljade stats-bidrag; men hvilket lörslags bifallande afstyrktes af dåvarande Stats-Utskott, som dervid, bland annat, erinrade, hurusom Rikets Ständer, då de vid föregångne riksdagar anvisat medel tili Kongl. Maj:ts disposition för kommunikations-anstalternas förbättring samt företagandet af valten-aftappningar, funnit lämpligt föreskrifva, alt dessa medel borde vara disponerade och dermed understödda arbets-företag påbörjade före slutet af det år, då nästföljande lagtima riksdag skulle inträffa, på det att Rikets Ständer, innan nya tillgångar för samma ändamål anvisades, skulle kunna dels erhålla kännedom huruvida de förut anslagna medlen blifvit begagnade samt de arbeten, för hvilka desamma disponerats, verkligen vore företagna. dels lill andra stats—utgifter använda hvad utaf sagde medel icke åtgått för dermed afsedda föremål. Derjemte yttrade samma Utskott, att, enär de för allmänna arbeten anvisade anslags-summor endast successivt och i mån af arbetets fortgång finge utbekommas, syntes, på grund af de förflutna årens erfarenhet, kunna med säkerhet antagas, att tillgång icke komme att saknas för de utbetalningar, hvilka böra vara verkställda innan sista årets anslqgs-summa kan till vederbörligen beviljade och förfallna utbetalningars bestridande användas, helst vid hvarje års slut ganska betydliga belopp af förut disponerade enahanda stats-bidrag vanligen funnes i Riks - 4 Stals-Utskottets Memorial N:o 159. gälds-kontoret innestående. Nuvarande Stats-Utskott, sorn delar de sålunda vid sednaste riksdag i fråga om förlängning af tiden för arbets-företagens början ullalade och af Rikets Ständer godkända åsigter, får alltså hemställa, att Rikets Ständer, utan afseende å Lars Magnus Knutssons ofvanberörde framställning, måtte förklara, att de arbeten, hvartill bidrag varda beviljade utaf de vid denna riksdag anslagna medel, böra sednast under loppet af år 4859 påbörjas.
”Ellers en meget peen Dame – lidt anstukken af moderne Idéer – lidt bitter synes det mig – har nokk gaaet adskilligt igjennem – ikke haft alle gode Dage. Meget peen Dame for Resten.” Men det hördes på hans öfverlägset välvilliga ton, att han icke alls ansåg det ”peent” att ”lave Mad til Afhentning”, hafva ”gaaet Adskilligt igjennem” eller vara anstucken af ”moderne Idéer”. Kan man bli rasande på dessa påfåglar! – Att nödgas blunda för deras lumpenhet om man vill fram! Och jag vill fram. Just derför att jag hatar dem. Jag vill en gång sitta i ”de Israeliters Lejr”, så lik dem som möjligt och gömma hånlöjet, så att de ingenting se. — Sanningen skall jag slå i ansigtet på dem – när jag inte längre är ensam.207 Förlåt mig nykterhetens gudar; förlåt mig gamla bok, som bevittnar alla mina dårskaper; och förlåt mig du – författare! – att jag spiller min tid på att skrifva af hvad jag kunde få läsa i tryck. Men jag kan inte vänta. Jag känner ett ursinnigt begär att få rå om denna bit, att få läsa om den så ofta jag vill, sluta mina ögon och lyssna till dess smekande klang. Ha gudar! Så skrifver man icke utan att ha möjligheter att bli konstnär. Men stilen är icke sådan att jag kunnat läsa den utan anmärkningar. Särskildt i början är den tung, belastad med adjektiver, som riktigt trängas med hvarandra och göra inledningen en liten smula för lång. Det är sjelfva stämningen som är återgifven med mästerskap. Det om Irland skulle jag önskat något annorlunda, det skär in i stämningen på annat sätt än det borde. Mindre skrikande färger, mindre dag öfver upprorsmakarnes våldsbragder, mera tyngd i förtryckarnes skuld; ett svart moln på den kalla grå himlen. Lyrik af Axel Lundegård. Under tunga stönande suckar förrättar maskinen sitt hårda arbete.