Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte förmälan, hurusom, efter hvad erfarenheten ådagalagt, sysselsättning med trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften i väsendtlig mån bidrager till vansinnige personers återställande till förnuft och helsa, har Kongl. Maj:ts Seraphimer-Ordens Gille, enär de jordrymder af dels 7 tunne6'A kappland från kronoparken Åsen, dels 6 tunneland 28'A kappland från Ultuna kungsladugårds egor, hvilka med Rikets Ständers samtycke blifvit, jemlikt Kongl. Maj:ts Nåd. Bref d. 5 Sept. 1840, åt Upsala Central—hospital upplåtna, numera, efter det antalet af patienter derstädes betydligen ökats, icke lemnade tillräckligt utrymme för de vansinniges sysselsättande på omförmälda sätt, helst berörde jordrymder varit afsedde att användas jemväl för anläggande af en begrafningsplats samt för inrättande framdeles, då hospitalets tillgångar sådant medgåfve, af en särskild kuranstalt för vansinnige personer af den bildade klassen, hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att den mark som för berörde ändamål ytterligare erfordras, och hvilken, upptagen under N:rne 23 och 26 å en, genom Seraphimer-Gillets försorg, öfver hospitalets jord jemte angränsande egor upprättad karta, utgör: af kronoparken Åsen, gränsbackar 1 tunneland 18,3 kappland samt af Ultuna äng 3 » 3 » eller tillsammans 4 tunneland 21,3 kappland mätte för ifrågavarande ändamål till hospitalet upplåtas, samt att, i händelse någon årlig afgift derför anses böra från hospitalet till Statsverket betalas, beloppet deraf kunde varda bestämdt, i enlighet med de uti Kongl. Förordningen den 19 Dec. 1827 stadgade grunder.
Så invecklade sig den unga flickan i ett hölje af konst och onatur, hvilket än mera inverkade på hennes drömlif och gaf en viss nervositet åt hennes karaktär. En dag fick fadern ett nytt slaganfall med stark utgjutning i hjärnan, och läkarne förklarade slutet vara nära. Den unga flickan mottog nästan endast halfmedvetet denna underrättelse. Och då - fadern, utan att hafva kunnat vidare meddela sig med henne, drog sin sista suck, grät hon visserligen, men hon erfor ej den djupa smärtan af, att någon sträng gick sönder i hjärtroten. Så var det verkliga lifvet för henne blott ett skenlif, endast i drömmen lefde hon. D å hennes närmaste släktingar, bland dem hennes farbror som förmyndare, en större godsegare, några dagar efter begrafningen sporde Emelie, hnru hon tänkte sig det för framtiden, ljöd hennes bestämda svar, att hon skulle gå in vid teatern. Man sträfvade emot. Ingen i familjen hade förut valt det yrket, mot hvilket vissa fördomar rådde, de kunde vara oberättigade och ogiltiga, men de funnos dock, och det var ej bra för en flicka af familj. H o n var dock obeveklig. Hon hade fått sin uppgift här i världen, det visste hon, och hon skulle gifva ära åt sin familjs namn, det kände hon för visst. Och det var j u för öfrigt hennes egen sak, det gällde, öfver den borde hon ock själf få råda. Nå, hon fick hållas, och farbrodern gaf henne penningar till att taga den första undervisningen i plastik och deklamation. Lä- rarne prisade hennes anlag och menade, att det kunde göras något af henne; hon hade » gnistan », men särskildt den figur, genom hvilken gnistan skulle tända eld i mången åskådares bjärta, då den adlats af plastiken. Och en tid fick Emelie anställning vid en teater, där man gaf litet af hvarje, tragedier och komedier, skådespel och lustspel, dramer och farser om hvartannat.
Dagsverkslistorna upptaga nemligen en slags arbetsfördelning, som visar huru dagsverken till serskilde föremål blifvit använde; Material-Räkningarne innefatta äfven afskiljdt hvad som under hvarje Architects öfverinseende och till hvarje föremål månadtligen åtgått; men svårigheten att utaf verificationerne inhämta upphandlingsprisen, kan deremot endast genom på förhand beredda genvägar häfvas, emedan persedlar ofta i Material-behållningen bokföras längre än den tid som utgör föremål för Revisorernes granskning; — Och då denna granskning icke rimligen kan sträckas till de detaillerade forskningar, o o o o 7 sorn för vinnande af reda i berörde hänseende erfordras, utan förnämligast, jemte den allmänna controlen på hufvudsummorne, måste rigtas på utrönandet huruvida en omtänksam och af Rikets Ständer åsyftad sparsam hushållning med det lemnade byggnads-anslaget ägt rum, inses lätteligen nödvändigheten, att de förhållanden, som kunna lända till upplysning i detta fall, varda åskådliggjorde. Det kan icke vara tillräckligt, att Revisorerne inhämta det en mängd af dagsverken och materialier åtgått, äfven om åtgången deraf vore på tillförlitligaste sätt vitsordad, utan anse Revisorerne förnämsta ledningen för omdömet härutinnan endast kunna vinnas genom meddelande af bestämda uppgifter på de serskildta reparationer, som årligen blifvit verkställde å de publika husen, hvarje för sig, och hvarmedelst först de förhållanden kunna tydliggöras, som upplysa Rikets Ständer om Anslagets behöriga användande och behöflighet. Revisorerne nödgas följaktligen å nyo fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på detta ämne, till ernående af den rättelse, hvarigenom egentliga ändamålet med revisionen af dessa räkenskaper kan vinnas. 2:o Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva fästat deras uppmärksamhet på det förhållande, att Lif-Gardets till Häst Cassern och Stall-Byggnader medtagit år 1832 omkring |:del och år 1833 emellan |:del och i:del af hela Anslagssumman för publika husen och byggnaderne i hufvudstaden.
Om man med dessa i korthet antydda grunddrag jemförer Const.Utsk:s ifrågavar. förslag, så finner man väl, att tvåkammarsystemet blifvit i detsamma tillämpadt och den personliga sjelfskrifvenheten uteslulen; men man måste deremot anmärka, att båda kamrarne utgå ifrån samma val och, med obetydliga skiljaktigheter, utgöras af samma elementer, så att de endast bilda hvardera ena hälften af en tvådelad kammare, hvarigenom de, både hvar för sig och gemensamt, sakna de egenskaper, som, enligt min tanka, och i öfverensstämmelse med de grunder jag antagit, skulle utgöra en borgen för uppfyllandet af de fordringar, man i allmänhet fäster vid förenämnde system. Troligen skola samhällets både progressiva och conservativa clemenler linna sig lika litet tillfredsställde af ett förslag, hvarigenom ett för stort utrymme kunde anses lemnadt ät de sednare i den ena kammaren, under det att desse åter förmenade de förra hafva mera än tillbörlig andel i den andra. En, såsom Ulsk:s förslag innehåller, på Ståndens lika delaktighet hufvudsakligen grundad fördelning af representationsrätten har dessutom det emot sig, att den svårligen lärer tillfredsställa de särskilda intressenas anspråk på en rättvist beräknad andel deri. Om det ock funnits en tid, då de nuvar. RiksSl:n verkligen representerade alla samhällets vigtigaste beståndsdelar, så har likväl della förhållande numera upphört, och man kan med skäl påstå, att äfven om ett femte Stånd bildades och erhöllc lika andel i representationen med hvarje af de öfriga, denna fördelning ingalunda komme all slå i ett rikligt förhållande till bildning, förmögenhet och industriel verksamhet hos de mcdborgareclasser, som böra äga röst uti öfverläggningen om Statens angelägenheter. Flere af dem hafva under samhällets utveckling vidgat sina områden, andra hafva under tiden uppståt t, och sålunda hafva dels utvidgade, dels nya anspråk på delaktighet i representationen uppkommit.
Den lifegnes frigifning (the enfranchisment of the serf) var praktiskt fullbordad före Reformationen. Uppkomsten af den klass fria, ärftliga besittningsägare (freeholders), som i England motsvara klassen af fria smärre jordägare i andra länder är så gammal, att man för denna förändring ej kan angifva någon tid. Men kontraktet emellan jordägare och åbo (landlord and tenant) har för generationer tillbaka varit hvad det ännu är, ett blott pekuniärt kontrakt innefattande ingen säkerhet. Våra Farmers sitta på egendomsherrens godtycke, eller snarare blott från ett år till ett annat 76. Vi upplysa detta med utdrag ur en annan artikel. Den utomordentliga tillvexten af befolkningen i städerna och den derigenom vexande afsättningen af alla slags landtmanna-varor har varit förnämsta driffjedern till alla förbättringarna i vårt åkerbruk, sedan 1763. Att allt detta ej verkat ännu större förkofran har sin grund i omständigheter, egna för England, förnämligast i sällsyntheten af längre arrenden af den förpaktade jorden. Man kan antaga att ej mer än en tredjedel af Englands åkerbrukhäfdas under längre arrendekontrakter. För öfrigt sitta våra Farmers på behaglig tid (äro Tenants at will), ehuru de under en god husbonde anse sig säkre. Men denna säkerhet beror på husbondens vilja eller lif; och utan säkerhet ingen idoghet. Derföre står Englands åkerbruk ej så högt som det borde; isynnerhet i södra och vestra delarna af landet. Att det Skottska till en del öfverträffar det Engelska kommer af arrendekontrakten, som i Skottland merendels äro stälda på nitton år. Men i några af de norra och vestra Skottska Grefskaperna, der Farmers äfven sitta på behagelig tid, är bruket sämre än äfven i Wales. I en allmän berättelse om åkerbruket i Skottland (the General report of Agriculture for Scotland) heter det: Paktaren i de distrikter, som äro utan bestämda kontrakter, är förnedrad och förslafvad. Åkerbruket är försummadt, – och om hela Skottland endast i 20 år voro under sådant bruk, så skulle det ej föda hälften af sin närvarande befolkning 77.
»Färdig», sa far. »Visst ä’ jag färdig, men jag kan ju inte fara ifrån, då rotar hon ju sönder hela landet för mig. Ni får fara ensam». Så lade han upp fåra efter fåra, så jämna och vackra, att det var en riktig fröjd att se på dem. Gumman, som nog ångrade sig, blef spak och mjuk som ett lam. Till kvällen fick han fläsk-pankakor – det kände jag af oset – och så gick han till sängs i sitt eget rum, dit inte något kvinfolk fick sätta sin fot, »trött så det värkte i lederna», som han upplyste, när han gick förbi. Men så blef också sömnen därefter. Snarkningarna kommo förstugudörren att skaka. Nu skulle jag hålla en straffpredikan för mor, därtill var jag fast besluten. Ett par dagar senare, när far var ’i not’, passade jag på och bjöd henne på kaffe, namnamet, som skulle komma pillret att kännas mindre bäskt. När hon blåste på tredje koppen, började jag efter en förberedande hostning. »Jag tror nog det vore bättre – jag menar – mor är väl stridig med far». Men här kom jag af mig. Det är inte så lätt att hålla sparlakanslexor, som man tror. »Stridig», sade hon och vred på förklädet. »Ja-ha-jo-o visst ä’ jag det». Men så såg hon upp med en vacker, litet skalkaktig blick. »Jaha», sade hon slutligen, »det ä’ så, att karlarna behöfver något som rafflar, men det förstår man nog inte, förrän man har lärt’et. Jag har gråtit mig till min kunskap, jag, och den vägen hör nog inte till de lätta. Jag mins nog den tid, när jag aldrig tordes såfva nån natt, så rädd var jag att få stryk. Ja blåslagen har jag varit ibland, så jag knappt har kunnat stå. Ja, det var bränvinet förstås, som gjord’et. När han var klar i hufvu’t, så var han så mjuk som ett vax, men det hände så sällan. Mot barnen var han rent okristlig.
Sprengtporten och Hr Rosenblad, afsågs, tror jag vara tillräckligt iakttagen, då det heter: att föräldrar och barn skola ömsesidigt vara förbundne att bidraga till hvarandras försörjning, i mån af behof å den ena och förmåga å den andra sidan. Man har blott uttryckt sjelfva grundsatsen, att bidrag bör äga rum när behofvet så på kallar. Huru litet eller huru stort detta bidrag skall vara, beror naturligtvis på omständigheterna. Der ingenting finnes, har Kejsaren förlorat sin rätt ; men grundsatsen bör vara uttryckt, på det icke hädanefter sådan grymhet emot fattiga föräldrar må af deras förmögna barns förmyndare kunna utöfvas, hvarpå Hr Rosenblad lemnat exempel. Hr Rosenblad: Efter den vackra och christiina vederläggning Hr Ribbing lemnat af den motsatta materialistiska åsigten, återstår för mig ingenting att tillägga. Frih. Sprengtporten: I anledn. af Hr Rosenblads yttrande , får jag äran erinra, att jag icke bestrider hvarken Hr Rosenblads eller Hr Ribbings åsigt i sjelfva principen, utan tvertom godkänner den ; men jag måtse beklaga , att de värde talarne icke framställt något correctiv till förekommande deraf, att egennyttiga fattigvårdsstyrelse:-, till egen vinning, lägga embargo på fattiga barns obetydliga ränta af en ringa förmögenhet, derigenom alt denna ränta användes till underhåll af dessa barns föräldrar, hvilka communen i annat fall borde understödja. Det gifves äfven ett slags rättsgrund för fattigvårdsstyrelsen att i detta hänseende iakttaga, hvilken dock icke blifvit afsedd. Hr von Hartmansdorff: Jag har varit nära att instämma med Frih. Sprengtporten uti det tillägg han vid denna §:n föreslagit. Men då jag, å den andra sidan, eftertänkte hvad Hr Ribbing anmärkt om ordalagen ”i mån af behof å den ena, och förmåga å den andra sidan,” så har jag trott, att §:n kan oförändrad antagas. Skulle något sådant missbruk inträffa, som det Frih. Sprengtporten befarat; så lära vederbörande förmodligen icke underlåta att deröfver besvära sig, eller rättelse uteblifva.
På grund häraf, och då , enligt så väl Rikets Ständers vid innevarande Riksdag i ämnet aflåtna underdåniga Skrifvelse, som E. K. M:s deraf föranledda Nådiga Proposition, Lag-beredningens befattning icke kommer att blifva af fortfarande egenskap, utan dess arbeten ansetts böra och kunna så ställas, att tryckningen af de genom densamma beredda Förslagen till Civil-och Criminal-Lag kan vara fulländad före den, vare sig Lagtima eller Urtima, Riksdag, som näst efter tre år från innevarande Riksdag kan infalla, hafva Piikets Ständer godtfunnit att, till arfvoden för Ledamöterne, Secreterares aflöning och expencer för den nya Comité eller Lag-beredning, om hvars tillsättande Rikets Ständer, uti skrifvelse af den 3 sistlidne Mars, gjort underdånig anhållan, å Riksgälds-Contoiret anvisa en summa af 12,000 R:dr Banco årligen, att, sedan den för upprättande af en tableau öfver Lag-förslagen tillsatta Comité blifvit upplöst, samt all utbetalning af Stats-medel för densamma upphöit, utgå från den tid, Lag-beredningen blifvit fullständigt organiserad och tiädt i verksamhet, och intill 1844 års slut; dock bör hvad af ifrågavarande anslag möjligen icke erfordras, hos Riksgälds-Contoiret blifva innestående till kommande Ständers disposition. Med fästad uppmärksamhet derå, att nödige kostnader för tryckning af de förslag, Lag-beredningen skulle komma att utarbeta, icke kunna på förhand med säkerhet beräknas, hafva Rikets Ständer härjemte serskildt anvisat å Riksgälds-Contoiret ett förslags-anslag för en gång af 3,000 K:dr Banco, till bestridande af kostnader för tryckning af ifrågavarande arbeten. Slutligen och då, för den händelse, E. K. M. kunde täckas till Ledamöter i Lag-beredningen inkalla de ännu lefvande tvänne Ledamöter af f» d.
Men jag tror icke, 90 Den 5 O c t ober f. m. att dessa omständigheter åstadkomma en så allmän sjuklighet, isynnerhet af nämnda miasmatiska febrar, hvilkas natur ge anvisning på den allmännast verkande orsaken till dem; och när man considererar den omvårdnad, som soldalen nu mera här njuter framför i de fleste andre länder, måste mer allmänt verkande orsaker sökas. Men dessa finnér jag, åtminstone till betydligaste delen, i dessa träskagtiga vikar och platser framför nämnda kaserner, denna bergshöjd bakom en del af dem, hvilken, jeni te byggnadernes egen höjd och hopträngdhet, hindra de uppstigna ångor att fördela sig, hvilka derföre vid lugnt väder eller vissa vindar slå sig ned och qvarstadna öfver dessa byggnader. Sjukligheten var derföre vida mindre, ehuru vården om soldatens hälsa var i öfrigt mindre, den tiden, då Garnisonen låg mera spridd, dels inqvarterad, dels uti från hvarannan aflägse kaserner. Yisserligen verka på Garnisonsmanskapet äfven de allmänna sjukdomsorsaker, som sprida sjuklighet och dödlighet i så rysvärd mon öfver hela Stockholm, mera än i någon annan stad i Sverige eller hufvudstad i Europa, oaktadt dess, åtminstone i vissa afseenden, sunda läge. Men sjukdom och död härja i en betydligt större proportion bland Garnisonsmanskapet, än bland Stockholms öfrige Invånare, isynnerhet i förhållande till manskapets ålder, inom hvilken annars den minsta dödlighet af sjukdom D c ii 5 O c t o b e r f. ta. dre, både för att bibehålla krafter, och isynnerhet, för att efter sjukdomar återhämta dem. Då jag i Maji 1827 fick anledning undersöka dessa förhållanden i Stockholm, uppdagade jag, att från början af detta för sjukdomar och död här utmärkta året varit af ett lika antal personer icke så många in-* värtes sjuke bland de inspärrade på Södra Correctionshuset, som döde af Garnisonen. När jag besökte det, voro af 47.S endast 2 invärtes sjuke, och nära samma förhållande; hade varit från början af året.
Då Erik XIV:s flotta efter fiendens förnyade nederlag ensam herrskade i östersjön, kunde detta ej hindra krigstillståndet att verka en känbar brist på nöd vändighetsvaran salt ilandet; under sista kriget emellan England och Danmark kunde Englands öfverlägsenhet till sjöss dock icke förekomma, att Danska Kapare tillfogade Engelska handeln stora förluster; under vårt krig med Ryssland 1788—1790 veta vi, att oaktadt den ära och seger vår stora flotta vann, Rikets activa handel dock var nära tillintetgjord. Huru stor skulle ej under ett sådant tillstånd fördelen vara, att kunna komma directe från Östgötha-skären till den Bohusländska? — Eller kanske man borde, utan att öfvergifva den ursprungliga planen, uppskjuta fulländningen? Sakkunnige män hafva tillräckligt upplyst, att man genom hopade faux-fraix, förlorad arbetsvana hos folket m. m. skulle med en summa, kanske motsvarande hela det nu fordrade anslaget, öka kostnaden. Det vore således en dålig hushållning, att ådraga sig 100 procent större utgift för att i några år kunna uppskjuta utbetalningen. Detta är orsaken hvarföre det är så vigtigt, att bevilja det begärdta förskottet, för det att arbetet ej må afstadna i år, innan man hinner 18 H. 10 Oen 26 Mars e. ro. bereda hufvudfrågan. Men kanske ingen tillgång finnes utan att göra den rubbning i myntväsendet, som ej kan af en värd Talare högre ogillas, än af mig? En värd Talare, min vän och sjelf Fullmägtig i RiksgäldsContoret, bar sökt upplysa, huru detta Verk skulle nu sakna all tillgång till den ifrågasatta förstärkningen. Jag ber härvid om tillåtelse att få upplysa tvenne omständigheter, den första att min värde vän lärer endast upptagit RiksgäldsContorets behållning på räkningen N:o 1 eller för dess vanliga utgifter, ej den på räkningen N:o 3 eller för de 1823 beviljade anslagen till Canaloch andra byggnader.
Domstolsreferenten tillkomme, alt, sedan gäldenären blifvit hörd eller han blifvit bevisligen för slikt ändamål kallad, bemyndiga sysslomannen, att skrida till försäljning af konkursboets handelsvaror och öfriga lösegendom. Honom åligge likaså, att afgöra huruvida försäljning må ske under hand eller å öppen auktion, med biträde af mäklare eller andra för sådant ändamål förordnade offentliga tjenstemän. Syssloman vare berättigade, alt bland den klass af offentliga tjenstemän, referenten sålunda bestämt, utse de personer, dem de vilja använda. 487'. Sysslomän vare, efter dertill af referenten erhållet tillstånd och sedan gäldenären deröfver hörts eller för sådant ändamål blifvit bevisligen kallad, berättigade att ingå förlikning i alla konkursboets tvister, jemväl rörande sådana, som angå rättigheter och talan i och för fast egendom. Är föremålet för förlikningen utaf obestämdt värde eller öfverskrider det 300 francs, håfve dock icke förlikningsaftalel laga verkan, derest det ej blifvit godkändt och faststäldt, utaf handelsdomstol, i fall förlikningen angår lösegendom, utaf civil domstol, i händelse det rörer fastighet. Gäldenären varde kallad och hörd, förrän öfver fastställelsen afgöres, och håfve rätt att fastslällelse-utslaget klandra. Ilar fastställelsen till föremål fråga om fast egendom, vare hans anmälda klander tillräckligt att betaga förlikningsaftalel gällande kraft. Har gäldenär blifvit från bysättningshäkte befriad, eller har han lejdebref erhållit, må sysslomän kunna använda honom att biträda och upplysa dem i deras förvaltning, och bestämme referenten det arfvode, sorn. bör honom derför tilldelas. 489.
Efter här införde ordet: egendom, tror jagangelägit är tillägga: eller annan särskildt inkomst För öfrigt får jag ytterligare, hwad angar pro« grefiiva afgiften utan afdrag ä intecknad skuld, helt och hällit conformera mig med det i min tanka lika uplysande som sanna och wäl grundade betänkande, hwilket Herr Prosten Illult till Bewillnings-Utskottet inlemnat, hwarwid flere derwarande ledamöter sig förenat, och hwilket äfwen Stän. derne meddeldt blifwit; ett annat förfarande skulle efter min öfwertygelse wara en werklig orattwisa, qwäfwa all häg för egendomsköp och odling, och långt ifrän att bidraga till det ändamäl som jag bör iro Utskottets pluralite äsyftat, frugtar jag det ännu mer skulle upmuntra (den mindre wäl tän - , 49» Den I Augusti.» tankande) kapitalister», att endast armanda sine penningar i sädane .inrättningar eller sonder, der an, tingen afgisten är ringa, elier winsten med lätthet kan .undandölja^. Sjelfwa staken synes mig äfweu förlora a eik enligt författningen öfwerensstämmande förhållande; ty »md progressiva inkomsten hlir ju statens winst wida större af en längifw.we, som dä betalar för hela läne-eapitalet, än af ds mähändr 20 särskildta, till hwilka det är Märit. Om afskrift af inteckni.ngsböckerne wid alla dom. stolar ärligen insändes, eller ock alla skuldsedlar för at wara gällande, charterades och inregistrerades, behöfde aldrig läntagaren lemna en nygift som staten ända kände. Anmäl-es och infördes en Deputation fran Dästofl.
Stockholm den 5 December 1859. HJ:o 6, Ank. lill Exp.-Ulsk. den 8 December 1839, kl. 6 e. m. Memorial, angående riks dag s-kostnadernas bestridande. (R:gs.-Afd.). Med anledning af tvänne af Herr Bildt och Doktor Gumcelius inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet väckta och till Stats-Utskottet remitterade motioner angående de för innevarande riksmöte erforderliga kostnaders omedelbara bestridande af Riksgälds-kontoret på samma sätt, som vid sednast förflutna och flera föregående riksdagar iakttagits; och enär härom då meddelade föreskrifter Bih. till II. St Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Å/d. 4 Iläft. Stats-Utskottets Memorial N:o 6. funnits ändamålsenliga och tillfyllestgörande, samt alltså synas jemväl under denna riksdag höra bibehållas och tillämpas, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad förut varit stadgadt, måtte besluta och förordna: l:o att alla på Rikets Ständers beslut grundade utgifter för nu varande riksdag må utgå af Riksgälds-kontorets härtill disponibla medel och under behörigt iakttagande af samma beslut, omedelbart från detta verk till vederbörande utbetalas; 2:o att likaledes sådane, af denna riksdag föranledda, utgifter, som, i anseende till deras föremål eller beskaffenhet och i likhet med hvad under Rikets Ständers sednaste sammanvaro egde rum, dels redan blifvit, dels framdeles, under riksdagens lopp, varda af Kongl. Maj:t i nåder godkända och å Kongl. Stats-kontoret anvisade, må, efter erhållna reqvisitioner och anställd granskning af derför aflemnade verifikations-handlingar, Kongl.