Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemför man förhållandet i afseende på de lärare-krafter, som förefinnas på hvartdera stället, så är visserligen antalet lärare större vid institutet, men då dessa lärare enligt statuterna måste egna sin tid åt den praktiska undervisningen, kan i sjelfva verket icke den theoretiska undervisningen fullständigt och nöjaktigt bestridas vid institutet med mindre lärarepersonalen ökas. Utsk:t har en ganska lång citation om den nära förbindelsen mellan det praktiska och theoretiska studiet. Jag vill icke ingå i någon vederläggning af detta påstående; min röst skulle dertill vara alltför svag, men må det tillåtas mig att uppläsa ett yttrande af Geijer med afseende på denna förbindelse. »Skolan,» säger han, »måste föregå det verksamma lifvet; theorien måste föregå praktiken, ej blott derföre, att den förra i allmänhet grundar den sednares regel, utan äfven derföre att den tankens gymnastik i rent vetenskapliga ämnen, som utmärker theorien och skolan, först bildar tanken, denna mensklighetens mägtigaste organ, likasom i kamp med sig sjelf och inom sig till kraft, lif och sjelfständighet att kunna verka utom sig. Det är den theoretiska betydelsen af all uppfostran. Det fanns en tid (och vi förmoda att den ej är förliden), då man, efter en föregtde tids sammanblandning af alla saker, äfven i uppfostran, åter begynte inse denna theoriens betydelse i och för sig sjelf.» Den ofvannämnde åsigtens fortlefvande bevisas deraf, att man här i vårt fädernesland söker skilja den theoretiska och praktiska undervisningen. Sä är förhållandet med Teknologiska Institutet, Mariebergs högre militär-läroverk, Navigationsskolan m. fl., hvarest den theoretiska undervisningen bibringas före den praktiska. Jag vill äfven erinra derom att Fahlu bergsskola är ifrågasatt att flyttas till Stockholm, hvilket allt grundar sig på den åsigt att theori bör föregå praktik. En annan tänkare, Professor Bergfalk, utvecklar detta ämne ytterligare.
Maj:t i Nåder framlagda förslag, samt de allmänna grunder, hvarpå detsamma blifvit byggdt, hafva likväl, under granskningen deraf, åtskilliga anmärkningar deremot förekommit af den vigt, att de, enligt Utskottets öfvertygelse, hindra förslagets antagande i olöiändiadt skick; och da Utskottet nu går att redogöra för dessa anmäi kningai, ansei Utskottet lämpligast, att i sammanhang dermed tillkännagifva hvilka förändringar, som enligt Utskottets omdöme omförmälda förslag bör undergå, innan detsamma antages till ovilkorlig lag, dervid Utskottet lör vinnande al större redighet i framställningen, trott sig böra följa den ordning, hvari de stadganden förekomma, hvilkas förändring synes Utskottet af noden. 1 §• Lnder gianskningen af denna har Utskottet visserligen ej kunnat förbise, hurusom stadgandet, att det må på Konungen ensam bero, då joid eller lågenhet sliall till allmänt behof användas, kunde ej ['va anledning till det inkast, att om, å ena sidan, Konungen i följd deraf kom me att besväras med sådane ringare frågor af den i Byggninga-Balkens a5 Capitels i omförmälde beskaffenhet, som, utan våda, borde kunna framgent, såsom hittills, öfverleuinas åt Administrations-Myndighetens bedömrnande och afgörande, så skulle, å den andra, företag af större omfattning och vigt, såsom kanal-anläggningar och annat dylikt, kunna utan den andia Statsmaktens hörande sättas i verket; men då Kongl. Majit sjelf icke funnit nagla hindei deiemot, att förstnämnde frågor dragas under Hans omedelbara profning, och då, vid större företag, anslag af allmänna medel otvifvelaktigt alltid skola erfordras, derigenom så beskådande ärenden varda Rikets Ständer meddelade, anser Utskottet någon betänklighet ej höra möta emot antagandet af förslaget i denna del; hvaremot Utskottet, i afseende på bestämmelsen al de ändamål, för hvilka den enskilde egande-rätten måste vika, funnit samma förslag ej fullt tillfredsställande. Det heter nemligen, att sådant måste ske, då jord eller lägenhet skall begagBih, till R. St.
I sammanhang med lemnadt bifall till 8 §. i Herr Grefve Frölichs förslag, hafva Ridderskapet och Adéln samt, med någon förändring, äfven Preste-Ståndet antagit den af bemälde Herr Grefve föreslagne 9 §.; förmodande Utskotten, att det stadgande, som i berörde 9 §. förekommer, bör erhålla den lydelse., Preste-Ståndet beslutat. På grund häraf hemställes att, i stället för den senast af Utskotten föreslagna 6 §., måtte i Författningen införas 2:ne §§., hvilka blifva den 7 och den 8, lydande som följer: 7 $. Ej må enskild Bank utgifva credit-sedlar och invisningar d Rikets Ständers Bank till större sammantaget belopp, än som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna Cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af deposition i Rikets Ständers Bank; och 3:o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i Bihang till R. St. Prat. 1834 °ch i835. 6 Sami. 2 Afd. 4-'de Häftet. 4 »6 Bancooch Lag-Utskottens Memorial N:o 6. guld och silfver samt hypothek, sorn i 5 omnämnas; Bankens egne låne-handlingar sålunda icke härvid inberäknade. Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess credit-sedlar och invisning ar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlånings-rörelse och, inom en månad, hafva återställt det rubbade förhållandet. 8 $. Upplåning, vare sig i form af försträckning , deposition eller creditiv, må ej af enskild Bunk ske, till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes uti Banken inne stående. Alla för dylik upplåning utgifvande ford rings-bevis , äfvensom depositions-bevis, skola ställas till viss person eller Bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, ulan till viss man och efter föregången anmälan i Banken.
Som nu den äldste prinsen red framåt vägen, fick han se en liten fager ~råtta~, som lopp framför honom, och huru han red, var alltid den lilla råttan tätt vid häst-fötterna. Han ropade så åt henne, att hon borde gifva sig undan, eller han skulle rida ihel henne. »Nej,» svarade råttan, »gör inte det, utan haf mig till din brud; du skall inte lida på det.» Men prinsen log åt hennes begäran, slog efter henne, och red sina färde. Något derefter kom den andre prinsen ridandes, och det aflopp på samma sätt. Slutligen kom den yngste prinsen; han samtyckte till den lilla råttans begäran, och fästade henne till sin käresta. Sedan följdes de åt till en stor jord-fast sten, under hvilken råttan hade sitt bo; der lopp hon ned, och kom straxt tillbaka med en ring, som hon gaf åt konunga-sonen. Men ringen var skuren af en enda ädel-sten, och så kostbar, att han vida öfverträffade de ringar som prinsens bröder fått af sina kärestor. Konungen ville nu veta, om hans son-hustrur voro snälla att baka och att brygga; men för hvar gång red den yngste prinsen bort till den jordfasta stenen, träffade den lilla råttan, och förtäljde sitt ärende. Han kom så hem igen med ett bröd så hvitt, och ett öl så godt, att konungen och hans män önskade de måtte alltid hafva sådant bröd och sådan brygd. Slutligen lät konungen reda till bröllopp, och bad prinsarne fara bort och hemta sina kärestor. Konunga-sönerna drogo så åt hvar sitt håll, och den yngste prinsen red bort till den jord-fasta stenen. När nu morgonen kom, att han och hans fästemö skulle fara till kungs-gården, satte den lilla råttan sig uti ett ägg-skal, som drogs af sex stora tor-baggar, med två stora brömsar såsom spann-ridare, och sedan bar det af i fullt fläng.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskits Betänk, och dels afslag derå samt antagande af det förslag till underd. skrifvelse, som Hr Hjärne uti sin emot Betänktt afgifna reservation framställt; gjordes först propos. på bifall till Betänk:t och sedermera propos. på antagande af Hr Hjärnes förslag, hvilka båda proposmer med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på bifall till merberörde Betänk, ånyo framställdes, och sedan svaren derå utfallit med många ja jemte åtskilliga nej, förklarade H. Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskits den 12 och 16 dennes bordlagde Utlåt N:o 41, föranledt af RiksStms skiljaktiga beslut öfver Utsk:ts Mern. N:o 33, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande. Hr Hjärne: Jag har inom Utskit varit af den åsigten, att, då 3 Ständ beviljat 70,000 rdr till ett och samma ändamål, hade Utsk:t varit skyldigt att anse detta förslag såsom redan af 3 Stånd bifallet, men att inom förstärkt StatsUtsk. skulle röstats om de olika vilkor, som blifvit fästade vid anslaget. PresteStit har bifallit K. Mits Propos. med den inskränkning, att anslaget skulle utgå i den mån K. M:t ansåge det erforderligt. R. o. Ad. samt BondeStit hafva i allo bifallit K. Mits Propos. Det är således tydligt, att 3 Stånd beviljat sjelfva anslaget, ehuru PresteStit gjort det med en viss inskränkning. Till följd häraf ansåg jag, att Utskit borde hafva upställt en voter.-propos., innefattande, å ena sidan, R. o. Adms samt BondeStits, och å den andra, PresteStits beslut.
Men stin efter hwad Utstettet inhämtat, Bankei S Böc, kcr till och med för sistledit ar i8n stola wid detta Riksmöte bliswit reviderade; sa amer Ulstottel lämp, liat, att det till innewarande ar bestämda sammanträde för Riksens Ständers Revisorer uppstiutes till nästa ar i8»z, da 2:ne ais Räkenstaper öfwer Stats. Merkel, Riksgälds, Contoirets Böcker för Fyra ar och Ett ars Räkenstaper för Banco-Wcrkec kunna revideras, och hwilket Utstottet tror kunna begwamligen medhinnas ra den bestämda tiden af Tre monader, om Novisorerne fördela sig i molm af arbetet, och pa en gang srsselsätta sig med Rtvisionen af alla Werkens Räkenstaper: börande ester Uistcttets tanka Revisorerne derefter sammanträda 78« 5, da 2we ars Räkenstaper böra kunna komma under granstning, sa att wid Riksens Högloflige Ständers sammankomst 7817 blott 2:ne ars Böcker återstå för dem att revidera. Den l Augusti. Till Riksens Högloftiqe Ständer hemställes O.edro d. i Augusti 18>2. 2246 detta wördsammeiigen. Pä Högt. Ridd. och Adelns Lcdam. wägnar v. OuZern. Pä Wällöf!. Borgare-Ständets Lcdam. wägnar ^s. VVeZelin. Pä Högw. Prcff-Ständets Lcdam. wägnar Lust. ^lurrL^. Pä Hederw. Bonde-Ständets Lcdam. wägnar ^ONLS laersson, lunelius. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. l
Majit hemtat af den omständighet, att, i händelse Kongl. Majlis den 20 sistlidne Februari atlåtna förnyade nådiga framställning, om Fahlu bergsskolas förflyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet, vunne Rikets Ständers bifall, dessa båda läroverks sammanföring i allt läll torde göra en omarbetning af Institutets stadgar nödvändig; då Kongl. Majit ville tillse, dels att sådana bestämmelser varda meddelade, hvarigenom lärarne må vinna ökod trygghet att icke, utan eget begifvande, erhålla annan eller vidsträcktare uudervisningsskyidighet, än som af de särskilda läroämnenas beskaffenhet och om - Stats-Ulskottets Utlåtande M 99. 85 fattning betingas; dels huruvida icke åt lärarne må inrymmas rättighet att, genom den de sjelfve bland sig utse, deltaga i Styrelsens anordningar, i det som afser undervisningen samt anskaffandet af den derför erforderliga materiel, dels ock att det uttryckligen må medgifvas läroanstaltens Föreståndare, att, såvidt tiden sådant tillåter, deltaga i undervisningen och i dylikt fall, efter eget bepröfvande, välja läroämne. Jemte tillkännagifvande af hvad sålunda i afseende å aflöningsoch utgiftsanslagen för Teknologiska institutet förekommit och de åtgärder, som för ordnandet af denna undervisningsanstalt vidtagits, har, under åberopande tillika af de skäl, som utaf Institutets styrelse nu blifvit anförda för inrättande af en särskild profession i tillämpad mekanik eller så kallad macbinlära, äfvensom för behofvet af ökade anslag till extra lärare och repelitörer m. m. Kongl. Majit föreslagit alt Rikets Ständer ej mindre mätte å ordinarie stat låta uppföra Institutets nuvarande årsanslag, 49,300 R:dr, än ock uti samma anslag bevilja den för ofvanberörda ändamål erforderliga tillökning af 6,000 R:dr, på sätt Kongl. Majit uti Dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof jemväl äskat.
Så törstiga hade de hyggliga varelserna aldrig känt sig, och de drucko alldeles omåttligt med undantag af ett par nygifta gåsfruar, som blott gjorde sig tid att ta ett par klunkar, ty de skulle bort och lägga ägg. När sällskapet ändtligen släckt sin törst, blef det ett muntert lif på bakgården. Gåskarlarne sträckte näbbarna i vädret, slogo med vingarna och kacklade och skroderade på ett oredigt och sluddrigt sätt om, att det skulle vara en små- sak för dem att flyga i kapp med dufhöken, som kretsade ett par hundra famnar ofvanom ladugårdstaket, om de bara inte vore alltför förståndiga fåglar att göra sig så onödigt besvär, när de hade allt hvad de behöfde härnere. Gåsmammorna förfasade sig öfver, hvad de där båda svanorna, som lågo nere i dammen och seglade, voro för högfärdiga och inbilska stycken. Liksom det skulle vara någonting så öfverdådigt vackert att ha hals som en trana! Men de unga gåsfröknarna voro nästan värst. De kacklade icke längre som värdiga och förståndiga gäss, utan de snattrade som simpla ankor. Och så slogo de sig ut och koketterade för gåskarlarne på ett sätt, som skulle ingifvit gåsmammorna de allvarligaste bekymmer, ifall dessa varit klarsynta nog. Men det voro de inte. Ja, det var ett fasligt lefverne på bakgården en stund, men efterhand mattade det af, och så blef det alldeles tyst. När pigan på kvällen kom för att fösa in gässen, kunde hon hvarken höra eller se dem. Det blef ett fasligt letande, men till sist hittade hon hela gåsflocken liggande i ett hörn på bakgården. De lågo på sidan med halsarna utsträckta och fötterna hopkrummade, så att simhuden hängde slappt mellan tårna som en trasa i regnväder. » Jesses! » — skrek pigan. » En kan riktigt få dåndimpen. Hela gåsaflocken har ätit ihjäl sig på nået trollt3 ' g. » Ja, det var alldeles omöjligt att få lif i gässen.
Man måste väl litet grand besinna, alt tidningspressen, lika sorn alla andra, de der vilja åtnjuta rätt att med posten afsända handlingar, erlägga porto efter taxa eller stämpelafgift för portofrihet, hvilken bör vara lika för alla, och således arkets storlek bestämmas, eljest skulle ju, i händelse lidningarne finge gå ostämplade, Slaten nödgas helt och hållet betala desammas transportkostnad. Och icke nog dermed, Postverket kunde i en framlid nödgas att begagna flere hästar till posterncs forslande, endast för det att tidningspackorne voro så stora och tunga, alt den vanliga skjutsen blefve otillräcklig; och det lärer väl ej vara meningen, vill jag hoppas, alt här skulle beredas en särskild bevilin.artikel, till fyllande 1 af bristen i Postverkets inkomster för betalande af skjulskoslnaden för tidningsluntor, som skickas kring land och rike; och det, för alt tillfredsställa personers nyfikenhet. Om jag skrifver bref i affärer, eller för ro skull, så får jag betala postporto för deras fortkomst. Nå väll den sorn skrifver tidningar och säljer dem, han skulle bli alldeles fri! Jag förslår mig ej på ett sådant sätt att argumentera. Jag tillstyrker bibehållande af det gamla morn., med tillägg endast af definitionen hvad med ett halft ark förslås. Ilr Printzenskjöld: Ibland de skäl, som Gr. Cronhjelm anfört till bestridande af milt förslag, finnes det främst upptaget, att. det vore en orättvisa mot landsortens tidningsläsare att belasta tidningsbladen med en sådan afgift, jemförelsevis till hufvudstadens innevånare, de der skulle få lidningarne sig till handa ostämplade, således för bättre pris, än de med stämpel försedde. Jag ber att få upplysa Hr Grefven derom, att detta skäl innefattar ett bestämdt misstag.
Och har, sedan icke allenast Svaranderne i anledning af detta slutpåstående hörde blifvit, utan äfven Borgmästaren Falcks sterbhusdelägare med påminnelser inkommit, Kongl. HofRätten, genom Utslag den 29 Maj sistlidna år, sig utlåtit, att enär, i fråga om RådstufvuRättens i Sigtuna förfarande vid behandlingen af ofvanförmälda emot Borgmästaren Falck i lifstiden gjorda angifvelse, något åtal af AdvokatFiskalsEmbetet icke blifvit fördt derföre, att RådstufvuRätten ansett Borgmästaren Falck R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 27 vara genom elen förekomna bevisningen öfvertygad om felaktigt förfarande i afseende på dess åtgärder såsom Tulltjensteman, efter anhållandet af det till Sigtuna ankomna parti Kafle, blefve föremålet för Kongl. HofRättens åtgärd ätt pröfva och bedöma, huruvida, med antagande deraf, att Borgmästaren Falck rätteligen blifvit af RådstufvuRätten ansedd om begånget tjenstefel såsom Tulltjensteman förvunnen, RådstufvuRätten bestämt graden och beskaffenheten af tjenstefelet efter de förhållanden, som vid undersökningen blifvit utredda, och på grund af dessas jemförelse med befintliga Lagstadganden i dithörande ämnen; huruvida det ansvar RådstufvuRätten ådömt och dess i sammanhang dermed meddelade förordnande om Borgmästarens häktande varit laglikmätigt eller icke, samt, i sednare fallet, om och hvad ansvar derföre borde RådstufvuRättens tillförordnade Ordförande och tilltalade Ledamöter drabba; Och funne härvid Kongl.
Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Förslag till jenikning emellan Respective RiksStånden i deras fattade beslut, rörande frågan om skyldigheten ntt afskala barken ä utsyna ta Ekar. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott har, till följd af derom meddelad remiss, under den 2Öte nästlidne Januari afgifvit Betänkande, i anledning af väckt fråga om befrielse ifrån skyldigheten att afskala barken å utsynta Ekar, deruti Utskottet till Riksens Höglofl. Ständers pröfning öfverlemnat 2ne Alternativer: 1:0 Att utförsel af Ekbark, emot den Tull Kongl. Maj:t kunde i Nåder finna för godt att derföre bestämma, jemte fri disposition Beiv. och Ekon. Vtik, Betänkanäent af försäljningen deraf, hädanefter må blifva tillåten* 2*o Att, i händelse detta förslag ej skulle bifallas, den författning, att vid vite aftaga barken å utsynte Ekar, då bör till kraft och verkan upphöra. Utskottets omförmäldte Betänkande har sedermera blifvit återremitteradt af Höglofl. Bidderskapet och Adeln den ryde nästlidne Februari, samt af Högvördige PrestStåndet och Välloll. BorgareStåndet den gde i samma månad; hvaremot Hedervärda BondeStåndet detsamma bifallit. De anmärkningar, på hvilka åter-remissen sig grundat, öfverensstämma alia deruti, att exportfriheten af Ekbark skulle tillskynda de Inhemska Garfverierna de känbaraste förluster, om ej helt och hållet bereda deras undergång, derigenom att Engelska Garfv*rildkarne säkert skulle begagna tillfället, att genom uppköp af Ekbark emot högt uppstegrade priser, beröfva de på Engelska sättet i Sverige inrättade Garfverier ett oumbärligt råämne, och blottställa dem för en Concurrence, sorn de på intet sätt voro vuxne; hvarförutan äfven någre anmärkningar voro rigta de emot Utskottets sednare Alternativ, angående befrielsen från afskalningsskyldigheten, i händelse Exportfriheten ej skulle tillåtas.
— N:o 6, om återlemnande af en Ola Larsson från Christianstads Län inom Bonde-Ståndet väck t. motion: B. II. 333, 379, A. 379. — N:o 7, angående återlemnande af en utaf Måns Månsson från Calmar Län inom Bonde-Ståndet viickt motion: B. II, 333, 379, A. 379. — N:o 8, om återlemnande af en utaf C. A. Larsson från Östergöthlands Län inom Bonde-Ståndet väckt motion : B. H. 333, 379, A. 379 — N:o 9, om återlemnande af en utaf N. Pr. Andersson från Östergöthlands Län inom Bonde-Ståndet viickt motion: B. II. 333, 379, A. 379. — N:o 10, med återlemnande af en utaf Anders August Andersson från Östergöthlands Län väckt motion: B. H. 333, 379, A. 389. — N:o 11, med återlemnande af en utaf Olof Andersson och Johan Johansson från Calmar Län inom Bonde-Ståndet väckt motion om förhöjning af skjut3-legan för Postföringen på Öland till 80 öre för milen: B. II. 446. A. 474. — N:o 12, om återlemnande af en utaf Herr C. W. Palander inom BorgareStåndet väckt motion: B, II. 446, A. 474. — N:o 13, i anledning af väckta motioner angående dels den så kallade tolagens utgående på sätt löre sediiaste
Jag vill ingalunda följa en värd talare i hans digression i afside på bristerna i Adelns nuvide sammansättning och de anmärknir, som från det allmänna deremot kunna vara gjorda. Jag vill blott söka hålla mig till det nu under öfverläggning varande Konst. Utskis Betänk., hvarvid jag icke kan underlåta att yttra någon förundran deröfver, att ett så beskaffad t Betänk, med ett såvigtigt förslag och med så beskaffade brister kunnat utgå från R. St:rs Konst.Utsk. Jag hemställer till eder, mine Hrr, huruvida det ens är tänkbart, än mindre möjligt, att antaga ett dylikt förslag till val inom Adeln, utan att man derjemte har en val-lag. Jaganser således omöjligt att vid detta tillfälle kunna fästa något annat afs.-de vid Utskis Betänk., än att helt och hållet förkasta detsamma. Jag är ingalunda af den tanken, att det beror på E, o. Ad. sjelfve, att genom sin RiddarhusOrdn. konstituera sig efter behag, ty jag anser hvarje enskildt Stånds konstitution för mycket 10 Pen 16 Jannftrl. inverka på det Leia, att icke de öfriga Stånden derutinnan äfven böra ega sin röst. Redan i de första raderna af Utsk:s Betänk., finner man, såsom en värd talare äfven anmärkt, en ganska besynnerlig princip utkastad, nemi. att lt. o. Ad., för bekostande af de valde ledatriöternes underhåll, skulle ega att, med Konungens tillstånd, beskatta sina egna medlemmar. Det har i högsta måtto förvånat mig. att Konst.Utsk. kunnat upställa en sådan grundsats, att ett Stånd skulle i beskattningsväg kunna skiljas från Svenska Folkets allmänna rätt, att på grund af 50 g:ti Reg:sF:n sig sjelf beskatta. Jag hemställer i öfrigt, huru sjelfva tanken på en beskattning kunnat vinna framgång inom Konst.Utsk., då man betänker det enkla förhållande; att arfvodena för de 70 ledamöter, hvilka skulle sändas till Riksdagarne, komme, efter minst 10
M. behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna en af E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegium den 12 förutgångne Juli insänd berättelse, angående Sala Silfververks ränteersättningsfond för redogörelsetiden från och med dea 1 November 1839 till samma dag år 1842; af hvilken berättelse Rikets Ständer inhemtat, hurusom, enligt Kongl. Brefvet den 31 October 1829, till följd af träffad öfverenskommelse emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Sala Bergslags Intressenter, en fond skulle af Bergslaget inrättas, i ändamål, att, genom dess afkastning, Silfver-verket i framtiden mätte blifva i stånd att, utan vidare begagnande af Kammar-Collegii den 20 September 1743 utfärdade arrende-conlract om de sex nedre Sockuarne i Salbergs Län af Westmanlands Höfdingedöme nemligen Sala, Moklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, Bergsbruket uppehålla, till hvilken fonds formerande skulle, när silfvertillverkningen icke öfversteg 2,500 lödige marker, årligen afsätlas 185 Specie Silfver-Riksdaler, och för hvarje 100 öfvar 2,500 lödige mälker 37 Specie Silfver-Riksdaler, hvilka medel borde i gångbart mynt förvandlas, samt, då fondens tillgångar sådant medgåfve, uti jordegendom nedläggas, och denna derefler mot viss spanmåIsränta utarrenderas; med samlande af hvilken fond komme att fortsättas, tilldess densamma vunnit den storlek, att afkastuingen deraf årligen utgjorde eller svarade emot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvarefter Silfver-Verkets afsältningar lill berörde Fond komme att upphöra, och vid hvilken tiel borde afgöras, antingen Bergslaget då skall till Slals-Verket betala de genom förr1)iförde contract arrenderade räntorna till fulla värdet efter årliga marke - Ejrpeditions-Vlskotitts ForaUg till und. Skrifvelaej