Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
David, afsagt sig sin plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk., och hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda begäran att det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att, vid deras blifvande sammanträde till val af andra utskotlsledamöter, äfven välja en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Gr. Hamilton. Då vid det sammanträde af Hrr Bänkman, sorn förliden gårdag var utsatt att hållas till val af alne electorer, icke erforderligt antal ledamöter till vals företagande varit när - Den 13 Juni f. m. var., anmodade Hr Frih. o. Landtm, bänkmännen att mera allmänt sammanträda sä snart, att deras vallista nästkommande plenidag kunde öppnas. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besvärso. Ekon.- Utsk:s den 10 dennes på bordet lagda betänk. N:o 44) * ail~ ledn. af väckt motion att förekomma tjensteaccord. Företogs till pröfning Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrs den io dennes på hordet lagda betänk. N:o 45, angrde föreslagen indragning af vice-presidents-embeten i Hofrätterna och förändrad benämning af Hofi ätternas ledamöter, samt om ordningen för förslag till ledamöter i Hofrätter och Col1 eg i er. Hr Rosenblad, Bernhard: Beträffande förstadelen af Utskts förslag, eller afskalfande af vice-presidents-embelena uti Hofrätterna, så kan jag ingalunda deruti instämma. Så talrikt organiserade domstolar, som våra Hofrätter äro, så är det minsta man kan begära, att det uti en sådan samling af ledamöter finnes en mellanlänk emellan presidenten och hofrättsråderne, att der finnes en plats, som både i värdighet och inkomster äger något företräde framför de öfriga. Vill man jemföra förhållandet i andra länder, der domstolarnas organisation är ungefärligen lika, så hafva domstolarne der vida större förmåner än här.
Instämmande i dessa anmärkningar, hafva Rikets Ständer likväl, på det ett förändradt stadgande i ofvan antydda syftning ej måtte medföra en alltför lång tidsutdrägt med skiftes-förrättningens företagande, ansett E. K. M:s befallningshafvande böra bemyndigas att, i händelse tvist, vare sig 0111 beräkning af pluraliteten utaf delegarne inom skifteslaget, eller ock af annan orsak, uppstår, meddela förordnande åt den af de föreslagne landtmätarne, E. I\. M:s befallningshafvande finner lämpligast; och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes genom utfärdad författning i nåder föreskrifva, att 1 § af 2 kap. uti Kongl, stadgan om skiftes-verket i riket, sådan densamma lyder uti Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Ansökning om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte skall inlemnas till Kongl, Majds befallningshafvande; och bilägges dervid en förteckning på hemmanen i skifteslaget, deras natur och egare samt de sednares vistelseort. Hafva samtlige uti förteckningen upptagne delegare i skifteslaget underskrifvit ansökningen, utförde Kongl. Maj:ts befallningshafvande genast det begärda förordnandet för den föreslagne landtmätaren, så vida han, enligt hvad serskildt är föreskrifvet, eger landtmäteri-göromål på eget ansvar förrätta och annat laga hinder ej möter. Finnes åter ansökningen ej vara af alla undertecknad, bör Kongl. Maj:ls befallningshafvande, med föreläggande af viss kort tid och vid äfventyr af förklarings-rättighetens förlust, infordra vederbörandes yttrande i afseende på den förrättningsman, de önska, saint, efter förklai ingslidens slut, utfärda förordnande för den behörige landtmätare, som erhållit de Heste rösterne, beräknade eller hemmantal eller annan deremot svarande grund, som för röstberäkning i orten är gällande.
På dessa grunder måtte väl Lärarens pligt vata, att icke se tillbaka; dess pligt Bag Utskottets Betänkanden. 529 måtte vara, att undervisa, straffa, förmana. Eller bör en slöja hängas öfver låsten? Bör brottslingen under en täckmantel döljas? På dessa grunder bör också en Christelig Församling sin rätt betagas, att af en Christelig försonlighet, betyga den bättring lofvande affällingen förlåtelse och att få hafva honom i sina böner innesluten: och .Läraren är ju vid detta tillfälle Församlingens tolk, äfven som den evige Förbarmarens? Eller skulle Samhälls-ordning, trygghet och säkerhet och en, inom en Christelig Församling, anständig dygd och redlighet kunna tillåta, att en brottsling, sedan lian våldfört allmän säkerhet, eller förbrutit sig mot Samhället och afklädt sig känslan af Församlings dygd och ordning, icke skulle få känna sin förbrytelse, inför Frörsamlingen erkänna och försona densamma? Eller kunde väl tänkas vara anstötligt, att se en fallen broder, med tårar, med ånger, med blygd i Herrans Hus, på en dag för andagt och bön, inför den evige Kärleken , inför sin Lärare och bland försonlige Christendoms bröder, bekänna sitt brott och bedja om förlåtelse?
Från mången irring, som han medgaf fritt, hans hjärta hamnade till slut vid mitt. Jag tick hans kärlek, kunde den ej mista, den var hans varmaste, den var hans sista, och mannen med det vidtbekanta namn han trifdes ändå bäst uti min famn. Hur ofta svor han, däri innesluten, en evig tro, af honom aldrig bruten! I lifvet var min kärlek honom nog, och med mitt namn på läpparna han dog. » Så tänker du, fast du det icke säger, och då, kan hända, detta bladet äger för dig ett värde, som det nu ej har. Då känner du, hvad du för honom var, då minns du rörd de dagar, som förflutit, då ångrar du, om du mot honom brutit. Du, älskade, när då en gång du står invid min graf och länge väntad vår nedstigit, liksom nu, från himlaranden med knopp och löf och fågelsång i lunden: säg i ditt hjärta då ett vänligt ord till slumraren, som ligger under jord, ty döden själf kan ej min kärlek hämma, och hvar jag är, förnimmer jag din stämma. H v e m var nu det föremål, till hvilken denna bikt ställts, o c h när är den skrifven? Skvallret har velat veta, att poemet » D e n d ö d e » skulle varit ställdt till den söderns dotter, som, förflyttad från A r n o s strand till Mälarens, här så länge tjusade med sin fägring, sin älskvärdhet o c h sina toner, och till hvilken Tegnér skrifvit ett annat kväde. D e t är emellertid ej så. Framför mig ligger just nu i detta ö g o n - blick bevis för såväl diktens framkomstår som dess föremål. » D e n d ö d e » är skrifven våren 1839, o c h den, till hvilken dikten sändes, var en ung kvinna af adlig börd, förenad i ett barnlöst och, uppgifves det, ej lyckligt äktenskap m e d en tjänsteman i Småland. Efter 1839 såg Tegnér henne aldrig mer.
Ungmor, mödrar, hvad I heten, Idun vill bli eder vän; när I ingen utväg veten, när I frågors lösning leten, vill hon vänligt säga den. Allt hvad qvinnan intresserar man i henne diskuterar. Vill du duktig husmor blifva, lärd i hvarje hemmets värf, skall hon goda råd dig gifva, hemmets ros till blomstring drifva, göra dryg en ringa skärf. Hvad dig bry o c h bråk kan vålla Iduns tomte bort skall trolla. Och har sjukdom trädt i huset, Idun vet ock medel då. — Blir det qväll, och tändt är ljuset — du är trött af verldslifsbruset — sätt dig i din älsklingsvrå. Stilla Idun för dig biktar allt hvad skönt, s o m skalden diktar. Öppnen derför, höga, låga, dörren för så vänlig gäst, som ger svar på hvarje fråga, som vill öka svag förmåga, och som bjuder allt hvad bäst. Julklappskorgens bästa gå / va Idun var — det vill jag lofva. Till sist hafva vi ej annat än att hembära Iduns stora och trofasta läsekrets ett hjeriligt tack för visadt öfverseende och tillönska alla våra läsarinnor och läsare ett godt slut på det gamla året! Redaktionen. Med dagens nummer följa titelblad och register, afsedda för tidningens inbindning. En pä så sätt kompletterad, fullständigt uppbevarad årgång af Idun bildar en värdefull tillökning till biblioteket i hemmet, en innehållsrikuppslagsbok, der de mångfaldiga uppsatserna, råden och rönen i vexlanda praktiska ämnen allt framgent ofta torde komma till öfvervägande och nytta. I praktiskt syfte. Under senare år har man ofta hört den klagan framställas, att, på samma gång en mängd ytlig och derför föga fruktbringande lärdom inom skilda ämnesområden genom skolorna bibringades vår uppväxande qvinliga ungdom, dess uppfostran i husliga och praktiska konster allt för mycket försummades.
Om skjutsen är fri* villig på den orten, så kan ej refuteras, hvad H err von Qvanten anFört , men om der som här är hålloch reserveskjuts, sä vet jag ej, huru någon fördel kan uppkomma, ty den lern* rias blott då den reqvireras eller pa bestämda tider» I öfrigt vill jag blott I korthet fästa mig vid Friherre Cederströms yttrande, att en hö* jgre skjutslega skulle i det afseendet verka menligt .• att Allmogen blef mera fallen för att skjutsa» Jag tror ej, att detta blef händelsen. Hvad beträffar förhållandet med de nar» mäste Poststationerne omkring Stockholm, si är detta något, som uti alla länder existerat vid alla större Städer under namn af post» royale. Skjutsbehofvet ät der större, och be» talningen måste således äfven vara störte. Herr von Qvanten tyckes hafva sett heU skjuts*inrä'ttningen under en nog ensidig åsigt* då han synes taga mera i betraktande de resandes, än de skjutsandes fördel. Jag vill blott besvara hans anmärkning om barns sändande till Universitetet, och anmärka, att deras barn, sotn skjutsa, ej besöka Universiteten, åtminstone till vida ringare antal än andra, och sale» des tror jag beviset ej vara nog väl valdt, för att bevisa något för de skjutsande, Jag insfet ej vådan af en höjd lega för communicatio-* nerne, men har ej nu yrkat den, sotn Motion* Deraf skulle otvifveiaktfgt uppkomma sådan# 1 204 Den s g Julii f. m. inrättningar, sorn till exempel i Italien Veturih-inrättningen, hvarigenom resande färdas från Stad till Stad för hälften lindrigare pris, än med posthästar. Jag har sjelf rest med Veturiner från Neapel, för min del skulle jäg vilja föreslå afslag å Betänkandet, emedan jag anser forvagns inrättningen ej vara möjlig. Jag vet, ait i Skaraborgs Län skjuts entreprenade med framgång blifvit använd, men jag vet ock, att i Södermanland otaliga försök dero till förgäfves blifvit gjorde.
Petros följa sig till ett avskilt rum i husets övre våning. Petros hade under tiden fattat sitt beslut. Ifall saken, på vilken Krysanteus antytt, verkligen vore den, som biskopen förutsatte, så gällde det att icke häpna för den ogynnsamma skickelsen, utan att tvinga henne att övergå på Petros' sida. När de båda männen sägo sig ensamma i Krysanteus' arbetsrum, var Petros den förste, som tog till ordet. - Jag inträder ogärna i ditt hus, min arkont. Åsynen av dina bilder och böcker höves lika litet mina ögon, som mina grova sandaler detta vackra golv. Men då jag icke avtager dem i kyrkan, så må du ursäkta, att jag ej heller avkläder mig dem hos dig. - Se här, sade Krysanteus och pekade på en dörr som förde ut till balkongen. Låt oss taga plats härute. Där lider du ej av någon syn, som kan störa din uppmärksamhet på mina ord, och där skall dagens klara ljus falla på ditt anlete. - Frukta icke. Jag är i mörkret densamme som i den klaraste dager, sade Petros, i det han följde Krysanteus till balkongen. Det är ju tvenne ärenden, rörande min son Klemens, om vilka vi hava att samtala. Det ena känner och beklagar jag. Det andra känner jag icke. Vill du hava några upplysningar om honom, så står jag till din tjänst. Jag känner honom från hans första barndom och är färdig att meddela dig allt vad jag vet. - Det är gott, sade Krysanteus med en genomträngande blick, som biskopen med lugn uthärdade. Jag har hört sägas, att Klemens är ett hittebarn. Förhåller det sig så? - Ja. - Huru kom han i dina händer? - Genom den, som funnit och upptagit honom. - Du vet måhända, att jag själv förlorat en son. Det är nu omkring sjutton år sedan han försvann, jag vet icke huru, men tillika med honom försvunno två slavar, som voro far och son, ur mitt hus. Dessa människor voro kristianer, och det är sannolikt, att de rövat honom.
Directionen kändt, det så mycket hellre synes tillhöra en så beskaffad persons egen omtanka, då han återfått rättigheten att sig och gods sitt sjelf råda och, med anledning deraf, vill sin Riksdagsmannarätt utöfva, att sjelf inför Directionen visa, det orvanberörde hinder upphört, sorn han, genom ett sådant tillkännagifvunde, endast bereder sig sjelf en fördel, hvars erhållande icke lämpligen bör vora förenad med ökadt besvär för ett allmänt Embetsverk och dess Tjenstemän; alltså finner RiddarhusUtskottet, på dessa skål sig icke äga någon anledning, ätt å RiddarhusDirectionens berörde hemställan tillstyrka bifall. §■ i3. Sedan RiddarhusDirectionen uppå gjord för frå - jDtin ii Augusti e. m% frågan hos ÖfverPostDirecteursEmhetet inhämtat, att till följd ar de^ angående PostVerket i Riket gällande Författningar, nemligen Kongl. Brefven till CanceliiCollegium af den 21 Julli j 752 orh den 27 November 1772, RiddarhusD ireciipnen icke kunde undgå, att utbetala lösen för de till Directionen ankommande fribref; har RiddarhusDireclionen; på den grund; .att berörde fribref endast innesluta antingen Genealogiska förteckningar från Rikets Consistoriel elier räkenskaper Öfver RiddarhusCapitationsafgiften från Kongl.
U l e t för den kvinliga uppfostran m %tte under nuvsranda förhiillanden vara att tillgodose b&amp;de busligheten och yrkesdugligbeten. Att förena dessa bada uppgifter utgjorde klrnpuiikten i den kvinliga uppfostrans svkrigbet, Talaren framhöll vidare den ensidigt intellektuella uppfostrans sanitara sk~dlighet framför allt för den unga kvinliga organismeni och uttryckte siisom önskningsrn&amp;l, att, under den tid d i barnet utvecklades till kvinna, denna del af uppfostran matte betydligt insltrknkas, i stallet för att, sisom nu sker, just d&amp; bedrifvas mest intensivt samt att den glder, vid hvilken den ungs kvinnan intraddo i latbilduingsellcr yrkesskolan m8tte slttas betydligt bögre an nu, och mellantiden medföra ej blott intellektuel Iivila utan ock en pröhing af anlagen, SA att hvrir och en komme pA sin rltta plats. Ska~difiaviska Sjötncanshe9tzonat i London, uppriittadt af fru Agnes Welin, f. Bedström, liar fAtt ett slags erklnnande frtn de engelska Dagny Obs. Inbjudningen till ny pi.ist&amp;flan a sid. 246. 7: e haft. I, I 1891. DAGNY T D I SKR F I T FBR SOCIALA OCH LITTERIRA INTRESSEM IITGCF ' VER ' AL ' FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET H m &amp; S h u h, U1 den beliga Biigittns nppenbaielsei. Agda Dlontel~u8, Deii enskilcln \ nlgoienheten och dess oidiimcle Litteratur EUew Fbzes, Mukvardig. ?.
RegeringsFormcn få, till Eders Kongl. Maj:t, Rikets Ständer nu i underdånighet öfverlemna följande skrifvelser, med anmälanden om bifall till särskildte af Eders Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Propositioner, nemligen: 1:0 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den g November 182g, i anledning af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den i3 December 1828, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti; samt, i sammanhang härmed, Den 7 Januarii t. re» 89 2:0 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af samma dag angående utfärdande af en Strafflag mot Slafhandel i allmänhet. 3:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 18 November 182g, i anledning af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Propo» sition den 11 September samma år, angående stadgande, att den, som icke uppnått s5 års ålder, ej må till Domare-embetet förordnas. 4:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 28 December 1829, i anledning af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om tillägg i 25 Gap. 5 §. RältegångsBalken, Rikets Ständer anhålla, att i Eders Kongl. Maj:ts nåd och ynnest städse få vara inneslutne. Sedan Hans Excellence samt Ridderskapet och Adeln återkommit till Riddarhuset, hemställde Hans Excellence, att Kongl. Maj:ts å RiksSalen uppläste 3;ne Tal måtte i dagens Protocoll intagas. Bifölls. I anledning häraf upplästes flögstberörde Tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällärde, Ärpborne, Förståndige, Välaktadc, lie* 1 9° Den 7 Januarii f. m. dcrvärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske Män!
Jag instämmer val uti Herr von Hartmansdorff^ yttrande, ”att 0111 det är Svårt, att förmå ofrälse personers barn att återvända till näringarne, så bör det vara svårare att förmå dem som blifvit födde till adelig sköld och hjelm att taga till spaden och verktygen;” men jag tror ock, att om någon olägenhet för samhället skulle uppkomma meddeist tillökade adelsman, sådan endast kan inträffa i händelse det af Kongl. Majds nåd förundta Adelskapec föranleder till utrustande af lysande Equipage och en till andra yrken användbar betjening, må hända tiilökt för glansen af det nya namnet samt dymedelst likasom bibringar arftagagaren af Adeiskapet i tanke-utvecklingens ål-* der åtrånatt häldre äga pragtfulla livréer och fr Den re) Mart ii. 847 måltider, än begär att vid plogen eller annan näringsgren förtjena tarflig utkomst, och i sådant fall torde en Adelig värdighet blifva af menligt inflytande på samhället, hvars bestånd så betydligt beror på sparsamhet hos den enskifte samt afskalfande utaf lux och fåfänga. För min def kan jag ej inse huruledes ett ökadt antal »f några och 50 Adelig» ätter under de sednast förflutne 5 åren, då deremot några och 30 sådane ätter utgått, kan verka så ofördelaktigt till förminskning af den täj-«nde classen, att Riksens Högloflige Ständer böra finna sig föranlåtne, att hos Kongl. Maj.t anmäla den underdåniga önskan, att Adelskap måtte utdelas sparsammare än hittils, helst när man tager i betragtande, att i förra tider alla afkomlingar efter en adlad person äfven undfingo adeliga värdigheter, hvaraf följden blifvit, att adeliga familier nu för tiden finnas, som bestå hvardera af lika många medlemmar, som alla de sedan Hans Majit nuvarande Konungens tillträde af Regeringen adlade personer tillsammansräknade, och af hvilka sednare flere troligtvis icke lära fortplanta sin ätt.
S. D. Föredrogs meddeladt utdrag af Hedervärda Ronde-Ståndets protokoll den 17 dennes, hvaraf bland annat inhemlades, alt bemälda Riks—Stånd inbjudit Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att förena sig i dess vid föredragning af Slats-V tskotlets Memorial N:o 7, angående godtgörande af Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns ökade riksdags-kostnader, fattade beslut; men som Presle Ståndets beslut i frågan hufvudsakligen öfverensstämmer med Ronde-Ståndets, ansågs inbjudningen ej påkalla någon åtgärd, utan lades densamma till handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Vtskotlets Utlåtande, N:o 13, i anledning af Rikets Ständers åren 1857 och 1858 församlade Revisorers berättelser, angående nämnde år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders styrelse och förvaltning åren 1854, 1855 och 1856. Lades lill handlingarne. Från Uederv. Bonde-Slåndel. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-V(skottets Utlåtande, N:o 13, i anledning af Rikets Ständers åren 1857 och 1858 församlade Revisorers berättelser, Prot.-Utdrag den 23 December i859.
Uti till Kongl. Majit afgifvet underdånigt Utlåtande, angående Läns Hospitalerne, Lazaretten och Curhusen i Riket, har Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet, under den 8 Octo. ber bland annat, yttrat: att den in komst, Carlstads Hospital af Sterbhus, vid Bouppteckningar, hittills uppburit, såsom grundad på Hospitalets privilegier, visserligen ej Stcfssamt Allm. Besv. o. Cec.-Ulsk. Uti. N‘o 61. 5 synes kunna samma Inrättning betagas, så fänge den fortfar att ega bestånd, men att billigheten, å andra sidan, tyckes fordra, att invånarne i Vermland, för vården om deras vansinnige, icke böra vidkännas större utgifter, än Rikets öfriga invånare, hvadan ock Serapliimer-Ordens Gillet har för afsigt att, så snart det nya Central-Hospitalet i Wadstena lemnar tillräckligt utrymme, indraga Carlstads Hospital, samt låta förflytta Hospitalshjonen till Wadstena, der de komma att behandlas mera ändamålsenligt, än i Carlstad möjligen kan ske; och då ifrågavarande Sterbhus-afgift icke skäligen kan komma att vidare utgå till Hospitalet, sedan det blifvit indraget, har Seraphimer-Ordens-Gillet till Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande öfverlemnat, om icke, efter det indragningen af Hospitalet skett, omförmälda Sterbhus-afgift jnå tills vidare få användas, till understöd för Läns-Lazarettet och Curhuset, så länge de deraf kunna vara i behof. Af hvad sålunda anfördt och upplyst blifvit: anse Utskotten det vara tillförlitligen utredt, att den afgift vid Boupptekningar, som, jemlikt Allmänna Lagens stadgande, i 17 Cap. 4 §. Handels-Balken, ‘ utgör "de fattiges del, fyra öre af hvarje hun-; drade daler, efter egendomens värde**, och hvilken afgift, inom öfriga delar af Riket, med undantag blott af Gefle Stad, tillfaller 6 Stats-samtAIlm•
Så bestäldt, foro drottningen och hennes dotter i full skrud till kyrkan, för att möta prinsen; men Askungen fick sitta hemma på gården och plocka ärter. Det blef hennes göra, det. När det nu led fram på dagen, att kyrko-folket hade farit, skulle den lilla börja sina söndags-sysslor. Hon fattade så först ett ämbar, för att springa till källan efter vatten. Vid hon nu lopp igenom gärdet, kunde hon icke låta bli att tänka på fordna dagar, huru annorlunda det då var, och på sin elaka styf-moder, och på kyrkan, dit hon aldrig fick komma, och på den unge prinsen; och allt som hennes tankar lekte blef hon så innerligen bedröfvad, så hon satte sig på marken, stödde hand emot kind och grät. När hon så lutade för att hemta vatten, hände sig att en klar tår tillrade och föll ned i källan. Rätt i detsamma kom der fram en stor, stor gädda, och frågade hvarför hon grät så. »Jo,» sade Ask-ungen, »jag må väl gråta och inte vara glad. Min styf-moder och min styf-syster ha farit till kyrkan för att se den främmande prinsen; men jag skall sitta på gården och plocka ärter, och ändock får jag inte annat än bannor när de komma hem.» ’Åh,’ sade gäddan, ’stackars liten! Det var en elak styf-mor du har. Men om du vill göra som jag säger dig, skall du få komma till kyrkan, du som de andra, och jag skall uträtta dina sysslor för i dag. ’Ja, Ask-ungen lofvade hon skulle visst lyda i allting. Gäddan fortfor: ’när du nu går stigen fram emellan björkarne, kommer du till en ihålig ek, som står öfverst på berget. I eken finner du en klädning; den skall du taga på dig. Sedan skall du sadla gångaren som står bredvid, och rida till kyrkan, och sätta dig i bänken emellan din styf-moder och din styf-syster.
D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 73, äng. reglering af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. Prot.-Utdrag den 22 April 1854. 195 Ståndet lät bero vid 4:de och 10:de punkterna, återremitterade ll:te, 18:de, (första yttrandet), 32:dra, 39:de, 41:sta samt 43:dje punkterna, jemte tabellen, och biföll öfriga delar af Utlåtandet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel. 8:de, 17:de, 25:te, 32:dra, 36:te och 43:dje punkterna, sorn höra till allmänna lndragnings-staten, återremitterades, Ståndet lät bero vid 40:de punkten, och i öfriga delar bifölls Utlåtandet. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial N:o 101, angående bestämmandet af den Riks-ståndens och Utskottens kansli-betjening tillkommande aflöning. S. D. Föredrogos och godkändes följande Expeditions-Utskottets förslag, dels till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit, nemligen: N:o 43, angående ett Markaryds församling för kyrkobyggnad beviljadt lån; N:o 44, angående försäljning af det s. k. Material-huset i Calmar; N:o 45, angående förmedling för lägenheter å förre kronoparken Strandskogen på Öland; N:o 46, angående utbyte af indragna Pukslagare-bostället Hvetlanda, Thomasoch Kullagårdarna mot Häradshöfdinge-bostället Repperda, Drakegården i Jönköpings Län; och N:o 47, angående utbyte af ett Häradshöfdingen i Öfre Fryksdahls m. fl. Tingslagars