Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således att den af mig omnämnda förändring af den form lavetterne först hade, fullt försvarar hvad jag sednast hade äran derom anföra. Hr von Wahrendorff: Till hvad jag förut yttrat, anhåller jag att få tillägga, att på samma gång jag beklagar de om - 272 Den 15 Mars e. m. ständigheter, som hafva föranledt en så lång tids utdrägt för försöken, önskar jag det må anses tillständigt, att jag här nedlägger uttrycket af den und. förbindelse, hvaruti jag står till H. M. Konungen personligen för Dess höga anordnande vid flere tillfällen för försökens fortgång, särdeles i Januari månad 1845, under omständigheter, hvilka göra minnet deraf till det för mig mest tillfredsställande, som passerat under den långa perioden af 6 år, som denna affär varit offentligen å bane. Gr. Gyldenstolpe: Hr von Hartmansdorff har ansett mig hafva på ett opassande sätt bemött Hr von Wahrendorff. Jag beklagar om mina ord fallit så att de kunnat tydas derhän. Min mening bar åtminstone aldrig varit att på minsta vis såra Hr von Wahrendorff och icke eller att nedsätta hans förtjenster såsom uppfinnare. Men det har förefallit mig besynnerligt, att man vädjat till R. St., för att få försök skyndsamt afslulade, hvilka enligt deras natur icke kunna så fort afgöras. Härigenom kastas äfven skugga på de auktoriteter, sora med saken haft befattning. Deremot förundrar det mig alldeles icke att uppfinnaren önskar få sin uppfinning så hastigt som möjligt antagen i det land lian bebor, hvilket äfven sannolikt skulle hafva lill följd dess antagande på utrikes ort. Om Hr von Wahrendorff^ uppfinning verkligen, på sätt Hr von Hartmansdorff omtalat, i främmande länder omfattas med särdeles uppmärksamhet, så förundrar det mig att dessa länders Regering icke redan antagit den. Efter min öfvertygelse bör orsaken härtill sökas deruti, att Regeringarne i berörde länder väl hafva aktning och intresse för uppfinningen, men likväl anse densamma ännu icke vara så fullständigt pröfvad, att de vilja antaga den utan vidare försök.
Öfver allt, där hon har anledning att tala om poesien, är det med den djupa känslan af att poesi är uppenbarelse, icke lättflytande diktion eller vacker språkbehandling »Ingen diktare blir verkligt stor, som icke ser djupen bakom tillvaron: den diktare hvilken ej mäktar detta, är som en urmakare hvilken endast förstår urtaflan och visarna, icke hjulen Skillnaden på nutidens och forntidens diktare är icke att de senares intelligens var större men deras själars höjd var större Att alltid på ett stort sätt vara sig själf, det är det svåraste af allt, men det är den äkta storhetens oafvisliga villkor Konst utan ett ideal är hvarken natur eller konst Det är fantasiens väsen att förstora och förhärliga tillvaron Det finnes intet tommare prat än deras, som skilja handlingens värld från diktens, som om icke Shakespeares »handlingar» vore större än Cromwells! Konsten – om den alls är konst – är framför allt ett uttryck af mänskligheten, koncentrerad i en individuell tillvaro. Geniet ger i konsten aldrig uteslutande en reflex af sin egen tid. Geniet går före, tar initiativen Det är geniet, som ger en tidsålder dess karakter, påtvingar den sin egen färg» Och i sin ovilja mot dem, som i dikten sågo en lediga stundens lek, utbrister hon att hellre ville hon att hvarenda rad hon skrifvit skulle förgås, än att en enda rad skulle bidraga att sänka människornas syn på konsten som en hög, ansvarsfull lifsuppgift, ett strängt allvarligt lifsarbete, hvilket kräfver en hel människa och människan helt Det är med berättigad själfkänsla hon – i företalet till sin 1844 utgifna diktsamling – om sig själf yttrar: »Mina dikter äro fulla af fel, men mitt hjärta och mitt lif äro i dem; de äro ej tomma skal Poesien har för mig varit en lika allvarlig sak som lifvet själf och mitt lif har varit mycket allvarligt Det var endast med svårighet Elisabeth Barrett lyckats att hos diktarnas förläggare, Moxon, få sina två band antagna, ty han förklarade sig förlora på alla poeter utom Tennyson. Elisabeth Barrett blef det andra undantaget, ty hennes på senhösten 1844 utkomna bok blef en ögonblicklig och storartad framgång.
Jämför till exempel spelet i Geografi och kärlek — mot det i Hur man gör godt eller till och med i Barnet, som likväl i sin helhet kom mycket godt till heders på Nya teatern, — ehuru äfven i det stycket en och annan replik blef uppäten af den stora salongen. Också lämpa sig Nya teaterns nuvarande krafter — i synnerhet om de äldre ej fa bli med utan » endast de försökande ungdomarna, såsom var fallet i Väninnor — mindre för den fina komedien. Vi ha sett dylika spelas bra der torr, till exempel Konseqvenser, som utfördes förträffligt af fruarna Engelbrecht och Fahlman och hrr Hillberg, Holmqvist och Engelbrecht, samt Sanna kvinnor, som stälde kungliga teaterns försök med samma stycke helt och hållet i skuggan. Men i allmänhet blir intrycket och följaktligen äfven resultatet ej det samma som om vi såge samma stycken på dramatiska scenen. Jämför till exempel de båda teatrarnes rivaliserande uppsättning af Sällskap der man har tråkigt eller Stora barn. Och de gåfvos ändå på Nya teatern på en tid, då dess personal var till större delen en annan än den nuvarande. Och medan Paillerons stycke gick mer än femtio gånger på Dramatiska teatern, lades det ned efter fa representationer på Nya, der det dock ej spelades iUa. Ar det ej en fars eller en folkpjes, vår mästerverks-torfattare hade skrifvit, blir han således lömsk på kungliga teaterstyrelsen öfver det afvisande eller snarare det uppskjutande utlåtande, hans stycke ådragit sig. Ty ett dramatiskt arbetes öde beror ju mera än andra slags dikters på en tillfällighet. Ar en roman bra, så arbetar den sig i de flesta — dock ej i alla — fall till erkännande förr eller senare. Men en pjes! Blir den ej antagen vid den teater, der den bäst lämpar sig, så har författaren att antingen trycka den — på egen bekostnad fastän möjligen med en förläggares namn som skylt på titelbladetT — i hvilket fall dennaturligtvis ej blir läst, ty vår allmänhet köper ej teaterpjeser, om det ej står fru Edgrens namn på titelbladet, eller ock att lämna den till en annan teater, der den i bästa fall blir uppförd ett par gånger och sedan glömd. En slump beror dess öde ofta på.
Maj:t lill anställande af en särskild Predikant i det till Gideå pastorat af Wester-Norrlands län hörande Trehörningssjö kapellag, begärt 4,500 R:dr, alt användas till inköpande af boställe samt 600 R:dr årligen såsom bidrag till predikantens aflönande, intill dess kapellboerne sjelfve blifva i lill fälle att Kapellpredikantens underhåll bekosta. På grund af de uti ofvanåberopade Slatsråds-protokoll i denna fråga anförda förhållanden, hafva Rikets Ständer funnit skäligt, dels att för en gång å Riksgäldskontoret anvisa 4,500 R:dr till inköpande af boställe åt ifrågavarande Kapellpredikant, dels ock att till dennes aflönande skall, på sätt E. K. Majit föreslagit, tillsvidare å stat uppföras ett ärligt anslag af 600 R:dr. 7:o. Med anledning deraf, att Rikets sednast församlade Ständer, jemte det de för innevarande statsreglerings-period beviljade förhöjning af den å stat uppförda af - Eccpcditions-Utskottcts Förslag till underd. Skrifvelse N:o 797. 149 löning lör Kapellpredikanterna i Norra och Södra Finnskoga samt”Bogens och Lekvattnets församlingar, tillika i underdånighet anhållit, att E. K. Majit läcktes låta utreda och till Rikets dernäst sammanträdande Ständer meddela, i hvad män ofvannämnde församlingar kunde lill Predikanlernes aflöning lemna något bidrag utöfver hvad de nu utgöra, samt Stålens tillskott för aflöningen derigenom (ill större eller mindre del komma alt upphöra, har, på sätt ofta åberopade Slatsråds-protokoll utvisar, E. K. Maj:t låtit anställa en fullständig utredning i berörde hänseende.
Banken i ett elier annat afseende afvikit från de föreskrifter, som uti denna Lag äro gifne, eller i fastställde Bolagsreglor öfverenskomne, ankomrae på Kongl. Majrt att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, eller, uti svårare fall, vid förlust af d«t till Bankrörelsens bedrifvande erhållna tillstånd, tillhålla Bank-Styrelsen att det felaktiga rätta. Bih. till R. St. Prot. 1844. 6 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 3 18 Bancooch Lag-V t slolt ens Betänkande, N:o i. 21 $. I afseende på enskilde Banker, hvilka icke utgifva egne creditsedlar, galle hvad om Bolag i allmänhet uti Lag och Författningar nu är eller framdeles varder stadgadt. För den händelse att Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers derom fattade beslut, skulle antaga en mynt-enhet, motsvarande Riksdaler Riksgäld, torde häraf blifva en följd, att de uti förevarande Lag i Riksdaler Banco bestämde penningebelopp komma att uti motsvarande Riksdaler Riksgäld utföras. Slutligen och enär Kongl. Kungörelsen den i4 Januari 1824 genom förevarande Lag, om den vinner Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse, varder upphäfven; hemställa Utskotten vördsamt, att Rikets Ständer måtte hos Konal. Maj.t i underdånighet anhålla, det möittej antingen såsom ett tillägg till Lagen för enskilde Banker eller genom serskild kungörelse, förklaras: att hvad Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 stadgar angående enskilde Banker och Disconter, hädanefter skall gälla endast i af sående på sådane Banker, som redan äro inrättade, hvilka vid deras undfångne privilegier, under den derföre återstående tiden, måge 0- rubbade bibehållas, derest de ej sjelf ve önska att före samma tids utgång få deras statuter förändrade till öfverensstämmelse med of vanberörde Lag. Stockholm den 12 December 1844* Pä B an co -Ut skottets vägnar: Å Höglofl.
Hvad särskildt antalet Officerare anginge, så vore detta störst enligt förslaget N;o 1, dernäst enligt förslaget N:o 2 och minst enligt närvarande organisation. Under förutsättning alt de af Kongl. Majit vid innevarande Riksdag äskade förökade anslag å 4:de Hufvud-liteln, uppgående i rundt tal, jemte de begärda extra anslagen, till ett sammanräknadt belopp af 1,143,666 R:dr b:ko beviljades al Rikets Ständer, skulle, enligt organisalions-förslaget N:o 1, de årliga utgifterna för landtlörsvaret med 2,823,864 R:dr 20 sk. 2 rist. understiga koslnaderne för närvarande landtförsvaret, och erdigt förslaget N:o 2 wied 2.565,082 R:dr 28 sk. 4 r:st., allt b:ko, understiga sagde kostnad. Varande slutligen af motionären erinrad!, att sorn de ali do tryckta förslagen upptagna rekapitulationer af den närvarande lörsvars-organisalionen, i följd af under sednare liden skedda förändringar, icke fullt öfverensslämde med det närvarande förhållandet, borde endast afseende fästas vid här ofvan förekommande uppgifter. 4:0. Uti väckt motion inom Välluf!. Borgare-ståndet har Herr A U . Bjärck yttrat, att om del måste medgifvas. alt ordnandet af stridskrafterna i allmänhet lill stor del berodde på den egendomliga städning, deri hvarje land sig befunne, på folkets talrikhet, dess näringar och vanor samt företrädesvis pä landels förhållande till dess grannstater, så vore det måhända förklarligt, alt ännu icke någon grundsats blifvit lun nen, som kunde tjena lill ledning för den lämpligaste inrättning af krigsväsendet, så alt della icke inkräktade på nationens utbildning lill civilisationens mål, men ändock lemnade nödiga garantier lör värnande af dess oberoende.
Finner Committéen, som ej äger ingå uti någon pröfning utaf Politiska eonsiderationer och förhållanden, att Skriften efter Lagens bokstaf ej åtalas kan, då (må ej någon Rättegång hwarken emot Boktryckaren eller Författaren anställas men för utspridande bör den som emot förbudet deraf bryter till answar stånda, jemlikt i. §. 9. Mom. På) ankommer det på 5 Konungens Nådiga pröfning (må det ankomma), om Förläggare eller Boktryckare må, i thy fall, till mer eller mindre del af 1 Orden i de äro av Törneblad tillskrivna ovanför de strukna orden. 2 Ordet då är av dens. tillskrivet ovan raden. 3 Orden icke hänvisar Skriften till åtalande äro mellan raderna tillskrivna av dens., som avslutat dem med en asterisk, genom vilken hänvisning sker till tillägget i marginalen, vilket likaledes skrivits av Törneblad. 4 Jfr not 3: stavelsen de i tilläggets början är en upprepning av slutstavelsen de i ordet åtalande inne i texten. 5 Orden ankommer det på äro mellan raderna tillskrivna av Törneblad i stället för det strukna stycket må ej någon ... 4. §. 9. Mom. På. 800 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll Stats-medlen njuta någon ersättning för omkostnaden till tryckning och papper af hwad utaf * (Skolandes den, som emot Uplagan kunnat indragas (*).x förbudet, en sådan skrift utspri I de fall, då enligt 9. Mom. 3 :dje der, stå till ansvar enligt 4 § 9 § och 3. Mom. 4 §. confisquation morn:) utan rättegång kan äga rum, bör Hof-Cantzleren genast höra Tryckfrihets Committéen, huruwida sådan ersättning af StatsMedlen Boktryckaren eller Förläggaren må tillkomma, och förblifwe det sedan wid Tryckfrihets Committéens deröfwer gifna utlåtande. — Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att TryckfrihetsCommittéen, med anledning af 108 :de §.
Det har icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att de väckte och till Utskottets åtgärd lemnade förevarande förslag icke egentligen tillika innefatta föreslående af det äfventyr, som borde åtfölja öfverträdelsen af det Stadgande, hvilket genom de samma sökt åstadkommas, och hvars antagande Utskottet nu tillstyrkt; men vid öfvervägande af den härvid förekommande omständighet, att, om Utskottets berörde tillstyrkan skulle vinna Riksens Högloil. Ständers bifall, och jemväl af Kongl, Maj:t i nåder gillas , en sådan Författning skulle blifva utan all verkan, och förordnandet således vara en död bokstaf om icke sådane band tillika läggas, som tillhålla vederbörande till efterlefnad deraf, har Utskottet ansett sig icke böra underlåta, att, i förening med detta sitt utlåtande, tillika föreslå det ansvar, som Utskottet finner lämpligt för öfverträdelser af det föreskrifne. Dervid har Utskottet trott sig inse, att det stränga straff, som uti Kongl. Förbudet den 22 October 1766 emot utgifvandet af de så kallade valuter, är bestämdt, och hvilket jemväl uti Kongl, Kungörelsen den 2 Augusti 1792 och Kongl. Förklaringen deröfver den 27 Martii nästlidit år är vordet bibehållit mot utfärdandet af tryck - Lag-Utskottets Betänkanden. te och i koppar graverade assignationer, alt des* se åtgärder borde beläggas ined enahanda ansvar, sorn allmänna Lagen uti 7 Cap. Missgär* nings-Balken för falsk myntning utstakar, icke kan blifva vid nu ifrågavarande fall passande.
Jag skulle likväl tro, att denne ledamot ändrar sin mening; ty om privatbankerna tillätes utgifva fordringsbevis, som .blifva löpande, men ej inräknas i sedelstocken, så blir hela stadgandet 0111 sedelstockens begränsning utan allt värde. Vi hafva exempel på vådan häraf inom vårt eget fädernesland, äfven med vår ringa erfarenhet af privatbanker, och det är således högst v ig tig t, att 2 mom. qvarstår, särdeles om i mom. bortgår; qvarstår åter det, så medgifver jag 2 mom. vara af mindre vigt. Hvad nu 1 mom. angår, lägger jag ej särdeles vigt uppå, att det utgår; men jag är ännu ej öfvertygad om dess nödvändighet. Gr. Frölich har sagt, att jag framställt den orimligheten, att en bank aldrig kunde upplåna t million för att åter utlåna, emedan den deraf ej hade någon vinst. Jag beklagar, att jag af honom blifvit så illa förstådd, men åtnöjer mig att blifva bättre förstådd af andra; Jag säde: att om en bank upplånade 1 million i mynt och lade i sin cassa och derpå grundade tillverkning af sedlar, sorn utlånades, hade denna bank ej deraf större vinst, än 0111 den utlånade directe de contanta medlen sjelfva; men att banken kan vinna på upplåning mot lägre ränta, för att utlåna mot högre och deraf hafva vinst, begriper äfven jag. Gr. Frölich har derjemte sagt, att vinst för banken äfven skulle bestå i uppköp af räntebärande papper, som lades i cassan; men detta låter ej verkställa sig, ty det förutsätter, att banken kan erhålla lån på längre tid. Jag hemställer dock, om summan kan blifva betydlig, som lemnäs på längre tid Dea 17 Mars f. m. åt en bauk, hvilken är skyldig lika mycket, sorn den har alt fordra, särdeles du långifvaren ej (ur helalning i (örsta liand, ulan sedelhafvaren har företräde. Slutligen hemställer jag, 0111 ej ämnet redan är så utveckladt, att vi kunna skrida lill afgörande. Frih. Boye:
I Sunil.' 1 d/del. 1 i3:de Häftet. 2 Kongl. Mayjs Nådiga Proposition A':o 4g* för alt mer eller mindre tillförlitligt ådagalägga, det låntagaren icke, i egenskap af förmyndare, står i redovisnings-ansvar, hvarom dock endast i få fall kan erhållas någon sådan visshet, alt inteckningen hlifver hvad den annars, och så vida fastighetens värde ej blifvit för högt beräknadt, kunde vara: en säker anvisning på tillgång för återgäldandet af det lån, sorn sökes och som, i sådan händelse, ofta utan svårighet skulle erhållas. Den utestänger förmyndare från delaktighet i de gemenligen, såsom de mest fördelaktiga ansedde lånen, eller dem, sorn lemnäs ur allmänna Cassör och vanligen en längre tid hos låntagaren få innestå. Den ruedgifver deremot, enligt en del Domares tydning af omformälda lagrums nu egande ordalydelse, förmonsrätt endast för hvad, genom arf, den omyndige tillfallit; för hvad omyndig genom gåfva, testamente eiler annorledes förvärfvat och för egendom, tillhörig en till myndiga år kommen, sedermera under förmyndare ställd person, skulle myudlingarne således kunna anses icke hafva någon företrädesrätt hos förmyndare. Den kan af förmyndare när som helst till intetgöras, då del mätte stå honom fritt att afhända sig den fasta egendom, hvari Lagen gifvit förmonsrätt åt den omyndige, utan att förmonsrätten i sådan händelse åtföljer egendomen i den nya egarens hand. Den motverkar i mer än ett fall just det ändamål, den skulle befrämja, såsom då vederhäftige och redlige män måste undandraga sig förmyndare-befattning, af orsak, att de äro i behof af lån emot inteckning, eller då förmyndare emot sådan säkerhet i annans fastighet utlånar omyndigas medel, men inteckningen, i anseende till någon okänd tyst förmonsrätt, hos låntagaren icke medför den påräknade säkerheten.
1 afseende på dea af en Ledamot in^ om Lagutskottett Betänkande»; 190 om Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt en Ledamot inom Högvördige PresteStåndet gjorde anmärkning, att uppfyllandet af de vilkor, särdeles hvad examen angår, sorn i 1. Art. 2 §. blifvit föreskrifne, icke utan rubbning i Adeliga Privilegierne, skulle kunna en Medlem af förstnämnde Ständ, som i utöfning af handel v-ille ingå, åläggas, få Utskotten endast åberopa, hvad i motiverne till denna Artikel blifvit anfördt; Och beträffande erinringen deremot, att hvar och en blifvit medgifvet, att äfven tili Utländsk ort .inlasta och försälja egna produeter; så torde härvid böra komma i öfvervägande, att någon egentlig handelsrörelse derigenom icke utöfvas, utan endast ett tillfälle blifvit beredt lill fri afsättning af hvad man sjelf förmår åstadkomma, hvilket, med förutsättning af en någorlunda vidgad Näringsfrihet, icke synes böra vara någon förment. — Att deremot, såsom å en annan sida yrkadt blifvit, utsträcka berörde frihet till rättigheten för en hvar att få försända äfven andras alster, eller Landets produeter i allmänhet, till utländsk, så väl som inländsk ort, skulle utan tvifvel för hardt ingripa i Stadsmanna Näringen och lärer således icke hafva något skäl för sig till bifall. I anledning af en inom Utskotten väckt erinran, att icke alla Tullkamrar äro berättigade förpassa varor till utrikes platser* hafva Utskotten i den genom förevarande §. LagUtskottets Betänkandtn• 13 194 L*gUtsi»titts Bitilnktnitn. meddeldte föreskrift, att den som till utländsk ort vill försända egne producter bör vid närmaste Tullkammare klarera, funnit den rättelse nödig, att ordet närmaste förändras till l/t hör ig.
På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Riks-Ständen elen 2 Juli» Siormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af hos Riksens Ständer gjord framställning, att enär den af Eders Kongl. Maj:t i Nåder anbefallte undersökning, rörande driften af j^delforss Guldverk, icke ännu lärer vara »kedd, någon åtgärd i detta ämne icke allenast måtte vidtagas, utan ock vid den skeende undersökningen utrönas, huruvida nu varande Disponenten af Verket med dess underlydande lägenheter, Öfver-Directeuren Kihlström, fullgjort de vilkor, honom, enligt det emellan Eders Kongl. Maj:t och Kronan och honom upprättade Contract, ålegat; få Riksens Ständer, som inhämtat, att Öfver - Directeuren Kihlström, för åren 1810, 1811 och x812 tillhopa icke erlagt mer än hälften af det till 100 Specie Ducater om året bestämda Arrendet, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att KammarFiscalen måtte varda anbefallt, att efter inhämtad upplysning , såväl i detta afseende, som hu« ruvida Öfver - Directeuren Kihlström i öfrigt fullgjort de förbindelser, hvilka han vid Xr« rendets öfverlåtande på honom år 1812 sig åtagit, härvid fästa den Embets-åtgärd, som .Lag och målets beskaffenhet kan fordra. I Den 2 Juli - I öfrigt och då vid flera Riksdagar klagan blifvit förd öfver Guldverksdrlftens för» fall, och anhållan skett, att undersökning matte anställas, huru Egendomen förvaltas; få Riksens Ständer likaledes . hos Eders Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Eders Kongl. Majrt i Nåder anbefalla en laglig och skyndsam undersökning på stället, till utrönande, huru Verket drifves och.
Eörordningen den 30 November l&lo, att anse JVIantalspenningarne såsom beviljade i stället för Uandttullen, och Herr Grefven och Öfver Ståthållaren derpå grundat löftet om betalning för ett 10Q2 Den 11 Juli. ett arbet? af så vigtig påföljd, en summa, svarande mot behofvet, efter den beräknings-grund , Kerr Grefven och Öfver-Ståthållaren uppgifvit, i Nåder må beviljas af besparingarne på den, å åttonde Hufvudtiteln, till provision för Mantalsskrifningen i Riket uppförda förslags-summa , uppå hvilken ett, mot denna utgift svarande, öfverskott desto säkrare uppkommer, som Mantals-skrifningen ännu för 1812 förrättades på det förr vanliga, och nu mera befunna ofullkomliga sättet. Hvad Stats-Beredningen sålunda haft den Nåden anföra och föreslå, varder Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning ooh välbehag underdånigst hemstäldt. Stats-Beredningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormagtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåtare O. E. Lagerheim. Fr. Tersmeden. A. G. Mörner. N. Frödelius. Eit. B. Stormagtigste Allernådigste Konung! Sedan Eders Kongl. Majit, genom Nådigt Bref Hen il Juli. \ i®93 Bref den 24 sistlidne September i fråga om sökt Böne-forbättring för Krono-Uppbörds-betjeningen i Stockholm, tillåtit Öfver-Ståthållaren, att framdeles andraga hvad som i afseende på bemälte betjenirigs Böne-förmåner kunde vara att anmärka; så har Öfver-Ståthållaren, Generalen m. m. Herr Grefve Carl Mörner, uti underdånig Skrifvelse den 14 nästlidne
Till arfvode åt ett biträde vid de kommunala ärendenas beredning och expe dierande inom Civil-departementets expedition „ Rikets ekonomiska karteverk „ fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarne i de norra länen „ betäckande af en för Alnarps landt bruksinstitut åsamkad skuld „ uppförande af nya ekonomibyggnader vid nämnda institut „ utdelande vid landtbruksmöten af prisbelöningar för husdjur, redskap och ladugårdsprodukter m. m „ afsedda årliga täflingsinötcn med gödboskap, smör, ost, fläsk och kött uti städerna Stockholm, Göteborg och Malmö „ inredning af den lokal i Slöjdskolans nya hus i Stockholm, som är ämnad att åt Landtbruks-akademien upplåtas för utställning af landtbruksredskap och modeller „ Svenska trädgårdsföreningen, till ut bildning af föreningens elevskola . „ beredande af undervisningslokal och bostäder åt ett ökadt antal elever vid nämnda förenings skola „ bildande af lämpliga holländerier för de Norrländska länen samt till andra för Stamholländeri-styrelsens verksamhet nödiga utgifter „ befrämjande i Jemtland af en god afvel af arbetshästar „ förbättrande af fårafveln i|Jemtland „ åvägabringande af en förbättrad fårskötsel på ön Gotland „ fortsättande af de^ geologiska jfundersökningarne och utgifvande af derp; grundade kartor Anslag, beviljade att utgå år 1866. 50,000 Transport | 5Ö,000|- år 1867.