Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma 1848 års berättelse upptager (sid. 50) en af mig hos Kongl. Majit den 14 November samma ar gjord underdånig hemställan om stadgande, att en hvar, som någon gripit, alåge att, så snart efter häktandet tillgång vore på vittnen, föranstalta om fångens visiterande och behörigt bevittnande af hvad hos honom funnits i penningar och varor, samt att antingen då genast eller vid fångens första afiemnande till offentlig myndighet låta uppsätta skriftlig förteckning öfver sådana hos fången träffade penningar och varor, eller ock intyg derom, att ej något vid visiteringen hos honom funnits, med vittnenas derå i båda fallen tecknade bekräftelse; och borde fångens yttrande tillika inhämtas och i betyget eller förteckningen intagas, huruvida han förhållandet vitsordade; hvarefter ett sådant betyg eller förteckning alltid skulle vara att tillgå vid handlingarna i det häkte eller arbetskompani, der den häktade komme att qvarhållas; älvensom jag i underdånighet föreslagit, att angående förvaltningen af dylika med fångar anhållna medel och effekter någon föreskrift måtte i Nåder meddelas, enär sådan föreskrift hittills lärer saknas. Meranämnde berättelse omförmäler (sid. 52) likaledes en af mig den 24 Juli 1848 hos Kongl. Majit gjord underdånig hemställan, att 27:de punkten i Kongl. Förklaringen af den 23 Mars 1807, angående Underrätts skyldighet att söka inhämta underrättelse, huruvida ådömda böter kunna utgå*, och att i annat fall jemte böternes utsättande så väl i utslaget, som uti saköreslängden, tillika genast föreskrifva nämnde böters förvandling uti motsvarande kroppsstraff, måtte sålunda förklaras, att i hvarje utslag, hvarigenom böter ådömas, också ovilkorligen^ borde utsättas det strall', hvari de vid bristande tillgång skola förvandlas; och har jag hära genom Kongl. Majits den 6 Febr. 1849 aflåtna Nådiga Skrifvelse erhållit det svar, att då mitt förslag innefattade ändring af det åberopade lagstadgandet, Kongl. Majit funnit den af mig föreslagna föreskrift icke kunna såsom lagförklaring meddelas.
För öfrigt synes det mig, som de Ordinarie Lärarne, synnerligen den practiske, skulle behöfva biträde af en dylik Extra-ordinarie vid dess många och ofta med våda förenade funclioner, och som skulle han få sysselsättning nog vid de dagligen förefallande göromålen. Utskottet har nedsatt Elevernas antal från 16 till 8. Jag kan ej förena mig om en sådan afkortning. Dessas undervisning delar sig naturligen i 3:ne slag, den Theoriska, den Practiska, som innefattar undersökning, vård och behandling af de Sjuka Djuren , samt Hofslagare-konsten , som vid Institutets Smidja inhemtas. För att i en bestämd ordning bibringa Eleverne desse 1354 Stats-Utskottets Belänkanden. särskilde, vetenskapen tillhörande ämnen, böra Eleverne vara så många, att de kunna delas i 3:ne classer, af hvilka den ena en viss tid om dagen sysselsättes af Theoretiske Läraren, den andra af den Practiske och vid Sjukstallen, och den 3:dje vid Smidjan. Vården om de Sjuka Djur af alla slag och deras dagliga skötsel, till hvilken 2:ne föreslagne Stalldrängar icke förslå, kan occupera ofta ensamt 8 Elever; och vore dessas antal icke större, så kunde till Scholans skada förutnämde ordentliga undervisnings - gång aldrig följas. Att bestämdt påräkna, att enskilde skola underhålla Elever under 3 å l\ år, som till deras undervisning behöfvas, lär ännu vara för tidigt. I andra länder, der Veterinär-Scholor äro inrättade, har man antagit Eleverna ända till 160, vid en och samma Schola, och i Danmark, som väl icke bör anses öfverträffa Sverige i välstånd och förmåga, har man, efter den uppgift, mig blifvit meddelad, 5o sådana vid Köpenliamnska Scholan. Den föreslagna summan i,5oo R:dr till extra utgifter anser jeg ej heller böra till iooo R:dr nedsättas, synnerligen vid Inrättningens begynnelse-period, då en mängd mindre utgifter, som man ej i förväg kunnat bestämma, kan och måste yppa sig.
Äfven å denna Hufvud-titel hafva åtskilliga förändringar, dels med anlednin af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels i följd af enskilda motionärers framställningar eller andra inträffade omständigheter, förekommit, hvilka här nedan hvar i sin ordning skola omförmälas; och får Utskottet, i likhet med hvad i början af föregående Utlåtande JV2 71 skett, dels angående tiden för de löneförhöjningar och nya löneanslags utgående, hvilka komma att af Utskottet tillstyrkas, åberopa hvad i dess af Rikets Ständer i denna del bifallna Utlåtande J\s 41 blifvit af Utskottet hemställdt, dels beträffande der föreslagna vilkor för lönetillöknings åtnjutande erinra, att de beslut, som Rikets Sländer i detta hänseende redan, fattat eller komma att fatta, blifva, så vidt denna Hufvud-titel rörer, tillämplige endast å de embetsoch tjenstemän m. fl., sorn tillhöra Sjöförsvars-Departemenlels Kansli-Expedition och Förvaltningen af Sjö-ärendena; hänvisande för öfrigt Utskottet till hvad detta Utlåtande i punkten JV2 24 innehåller angående de vilkor, som af Utskottet ansetts böra stadgas för flottans militära och civila embetsoch tjenstemäns rättighet lill åtnjutande af de löneförhöjningar, hvilka kunna dem beviljas. Bih. lill R. St. Sjöförsvars-Departementet. l:o. För Departements-Chef, hvilken för närvarande åtnjuter i lön 10,800 R:dr, har Kongl. Maj:t ansett lönen böra höjas till 18,000 R:dr och i sådant afseende äskat ett ytterligare anslag af 4,800 R:dr. Under åberopande af de skäl, Utskottet anfört i afseende å föreslagen lön förhöjning åt Chefen för Landtförsvars-Departementet, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer såsom tillökning i Chefens för Sjöförsvars-Departementet aflöning må bevilja det af Kongl. Maj:t föreslagna belopp 4,800 R:dr. 2:o.
Maj:t i Dess Högsta Domstol och StatsRåd pröfvadt och afgjordt och således aldrig vidare kan upptagas, förefaller det å ena sidan, som Förvaltningen kunnat äga fog att hoppas att få tillgodonjuta det skydd och den rättvisa som Lagen tillerkänner, att nemligen slippa ytterligare tillvitelser för hvad som en gång är afgjordt, och å den andra som afsiglen med framläggandet af blotta resultatet i målet, utan dess fullständiga historia, icke kan skäligen antagas för annan, då något vidare ansvar ej ens kan komma i fråga, än att, genom minnets återkallande på en jemförelsevis ringare förklarad felaktig förhandling, liksom kasta en allmän skugga på EmbetsVerket. Ett sådant förfarande är hvarken billigt eller rättvist och blir, om exemplet skulle vinna efterföljd, i så hög grad betänkligt att jag ej bordt underlåta derpå fästa serskild uppmärksamhet och önska, att detta mål ej må få endast den stympade offentlighet som Revisorerne nu deråt beredt. ( 7 ) Till uppsummeringen af mine ofvannämnde aflöningsvilkor hafva Revisorerne banat sig väg genom en hemställan om en sålunda förändrad reglering, att Staten för Stor-AmiralsEmbetets Tredje Afdelning måtte i någon mån inskränkas och genom en yttrad förmodan att det utöfliirigen af Ordförandeskapet i Förvaltningen af Sjö-Ärendena bestådde arfvode måtte få en annan bestämmelse, än som nu är derför fastställd. Till en början får jag härvid anmärka, att en sådan reglering, i afseende på Tredje Afdelningens Stat, är redan år i83o vid mitt tillträde till Chefskapet derstädes af Eder Kongl. Maj:t i Nåder anbefalld och äfven genast verkställd, hvarigenom, utom åtskillige de underordnade arfvodenas totala indragning och andras nedsättning, arfvodet för Chefsplatsen är förminskadt ifrån 3ooo R:dr, som min företrädare i denna befattning, Hans Excellence Grefve von Platen derför uppbar, till iooo R:dr, och att Revisorernes hemställan således redan på förhand är de facto uppfylld. Dernäst får jag vidkommande det serskildta arfvodet af 1200
Den har dertill det afgjorda företräde alt den är enkel och bestämd samt lätt att falta och verkställa, så alt, efter densamma, jordbrukare sjelfva i de flesta händelser kunna utan främmande biträde upprätta stängseldelningar sig emellan., Emot denna delningsgrund har man dock invändt, att den icke fastade tillbörligt afseende på den olika fördel, en större ocli en mindre egendom egde af hägnad i mellanliggande skillnad och alt den, som droge större nytta af hägnaden icke finge vidkännas mera kostnad än den, som hade mindre förmon deraf. Denna anmärkning kunde förtjena afseende, om man finge taga för g'tvet, att den, som för mera ligger, alltid hade sina egor i ett stycke, ty då fredades hela hans område genom skillnads-hägliaden; men ett' sådant fall inträffar sällan, enär oftast händer, att af en stor egendom, som an - Bih till n. Bcsv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. gränsar en mindre, blolt ett mindre stycke ligger vid gränsen, säl alt den, som med den mindre egendomen möter, verkligen har lika stor, om ej större, nytta af stängseln. Hägnader tjena nemligen i allmänhet till skillnad icke emellan hela fastigheter, utan endast emellan serskilde delar deraf, hvilka i godhet och vidd kunna vara i fullkomligt motsatt förhållande till det, som eger rum emellan sjelfva fastigheterna. Huru litet den gemensamma nyttan bestämmer hägnads-åliggandet, enligt nu gällande stängselgrund, är dessutom i det föregående ådagalagdt. Man har äfven emot den så kallade hälften-principen anmärkt, att mindre hemmansegare, enligt densamma, skulle få vidkännas en betydligt ökad stängsel-skyldighet. Denna anmärkning lärer dock förfalla, om man besinnar, att en mindre hemmansdel, just till följd deraf, att den är mindre, äfven har kortare gränser att inhägna, än en större, och att, om en mindre jordrymd, till följd af en oformlig figur, hvilket dock enligt gällande skiftes-författning icke får ega rum, på en sida har lika lång skillnadsslräeka att inhägna som en större, så måste den, derigenom alt den är mindre, hafva så mycket kortare råskillnad på en annan sida.
Om det verkligen så förhölle sig som den siste talaren androg, att det vore fara för att de personer, som kallades till cn concurs, att på viss dag bevaka sina fordringar, skulle genom lagförändringen, i anseende dertill att kunskapen om den nya författningen ej blefve så allmänt spridd, kunna komma att gå miste om sina fordringar; så skulle jag med denne talare instämma i afstyrkande af det förnyade förslag, som LagUtsk. i detta afseende framställt. Men då det särskildta förhållande med concurs-stadgan äger rum, emot hvad vanligen i andra fall förekommer, att hvar och en borgenär får kunskap om hvad den förändrade författningen innehåller, medelst den skriftliga kallelse, som domstolen är pligtig att för hvar och en utskrifva och honom tillställa; så tror jag, att om lagförslaget i öfrigt, sådant det nu blifvit framstäldt, betinnes riktigt, bör det af I) c 11 i .4 u g ti s t is Frill Raab åberopade skill förfalla. Oell Iivari clemia sednare: fraga angår, eller huruvida det är nyttigt att utsätta i osta I leise—tiden i concursmål, istället för klockan 7 om aftonen till klockan .4 em., s‘' mäste jag deruti med LagUtsk. instämma, emedan jag liar en stadgad erfarenhet derom, att concursmålens företagande klockan 7 på e. m., hvarefter följer edgång och bevakning särskildt för hvar och en borgenär, föranleder att dessa mål oftast utdraga långt öfver midnalten, oell stundom så långt, alt man ser andra dagen randas innan bevakningen slutas. Sådant mäste icke^ vära hvarken önskligt för ordform i domstolen eller förenligt med de lagstadganden, sorn i allmänhet om rättegångsordningen äro utfärdade, emedan K. brefvet af år 1801 bestämmer, att rättegångstimmen ej får utdragas öfver derr vanliga tiden, som är ute just då rättegångstimmen i con-, oursmål börjar. Således är concurs-lagen verkligen i detta fall i strid med gällande författningar.
Det är i vissa delar af detta mål, som besluten förekommit mig anmärkningsvärda. Första anklagelsepunkten rörde en af den tilltalades företrädare, såsom kompanichef, till manskapets fördel stiftad, af dess medel sammanskjuten kassa, hvars förvaltning, enligt derom upprättadl reglemente, borde af kompanichefen årligen redovisas inför en till kassans reviderande vald kommitté, och tillgångarne mot fullkomlig säkerhet vara utlånta, men som skall blifvit af den tilltalade så förvaltad, att under nio år, som han innehaft kapitenstjensten, ej någon revision ägt rum, och en större del af kassans medel varit af kapitenen såsom lån uttagen, utan någon derför ställd säkerhet. Emot denna anklagelse har han invändt, att förvaltningen af kompanikassan ej skulle tillhöra hans tjenstebefattning, utan vöre ett enskildt uppdrag; hvarföre regementschefen ej varit berättigad att, på sätt som skett, ordres derom utfärda, och allmänna åklagaren ej heller vore behörig att härom föra talan; öfver hvilken invändning Kongl. Krigshofrätten utlåtit sig, alt kassans förvaltning vore genom reglementet uppdragen åt kompanichefen eller, om han vore af sjukdom eller frånvaro hindrad, åt en af de öfriga oflicerarne vid kompaniet; att detta uppdrag, såsom tillhörande samma tjenstebefattningar, icke kunde hänföras till uppdrag af enskild beskaffenhet; att följaktligen den tilltalade, då han under sin kompanichefstid åtagit sig kassans förvaltande, borde anses hafva derutinnan handlat i kraft af sin tjenstebefattning; att regementschefen, hvilken i egenskap af den tilltalades förman varit pligtig att ytterst vaka deröfver, att manskapet vederfores rätt, således äfven ägt rättighet att, orri anledning förefanns, låta granska den tilltalades förfarande och befordra rättelse i hvad felaktigt förelupit, samt att Krägsfiskals-embetet jemväl varit behörigt att i förevarande fråga talan föra. Deremot innehåller Kongl.
Ridderskapet och Adela den 2 dennes, innefattande nämnde Riks-Slånds 780 Prot.-Utdrag , den 5 April 1845. beslut, i anledning af B evil In in gs-Utskoltets memorial, N:o 30, i afseende på Riks-Ståndens olika beslut, angående Tull-bevillningen, hvarvid serskild uppmärksamhet lastades å Ridderskapet och Adelns, under N:o 76, omförmäldta yttrande, af hvilket inbemtades, ej mindre att Ridderskapet och och Adeln vidblifvit sitt förut fattade beslut, rörande 15 § af Tulltaxeunderrätlelserna, än älven att bemäldta Riks-Stånd, som ansett Presteoch Borgare-Ståndens i detta ämne fattade beslut vara stridande emot Kongl. Brefvet den 16 December 1836, angående behandlingen af sådana ärenden, hvilka af 2:ne eller flera af Kongl. Maj:ts och Rikets Collegier gemensamt skola handläggas och afgöras, af sådan anledning, beslutat, dels att, genom utdrag af protocollet, inbjuda sistnämnde Riks-Stånd att instämma uti Ridderskapet och Adelns nyssherörda, med samma Kongl. Bref öfverensstämmande beslut, dels att uppskjuta pröfning af voterings-propositionema, Njris 153 och 154, intilldess svar å inbjudningen ankommit: Denna inbjudning blef af Borgare-Ståndet antagen. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo £: inco-UIs kol tets på bordet hvifande utlåtande, N:q 49, öfver en väckt fråga, att Banco-fullmägtige må berättigas å deposition i Hamburg emottaga silfver utöfver det bestämda beloppet af 500,000 R:dr silfver specie: Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo 1‘ erilin in ps-Uf skal' el v memorial, N:o 31, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å stämplade pappersafgiften.
Utlämnar Landtmätare eller annan Wederbörande dolike Handlingar, man att salunda wara Charterade, ersätte den felande Chartans warde och plikte Sex Riksdaler Trcltiotwä Skillingar. Underlåter någon helt och hållit att pä Stam, pladt Papper strifwa de Handlingar, som i denna Förordning aro nämnde, plikte Tre Riksdaler Sex, ron Skillingar och betale Chartans dubbla wärke. Försummar någon att med FpllnadS-Charta till sitt rätta belopp Handlingarne förse, crsätte blott dubbla Charle bc>äggningen. Uragtläter Prestcrstapet att wid Lösnings,Sed, >ar, eller Embetsman och Betjente, wid Skrifters emottagande och mgifwande hwad dem i denna För, fattning alagdt blifwit, böke Sex Riksdaler Trettio, twä Skillingar, och gnsware Kronan för warder af der Stämpiade Papper, som genom deras underla, lenhet icke blifwic anwandt. Urbvte af Maeuleradl Stampladt Papper til, liäLxs, enar det är synbart, att mihffrifning eller an, nan ^ Skrifter och Handlingar böra antingen strifwas 5 Stampladt Papper eller dermed beläggas; men pä det misibruk mage förekommas, som kill Kongl. Majus och Kronans lidande hittills derwid ägt rum, stall det äligga Domaren, eller den, som, i och för sin tjenstebefattning, silke Skrifter och Handlingar einortäger, att pä sjelswa stämpeln teckna till hwad Handr ling Chartan hörer, wid Sex Riksdaler Trerriolwä Skillingars bor. Det blad af arket, dera stämpeln ar satt, mä ej afstympas, utan böp förblifwa helt, sä wida Charta» stall anses gälla.
Jag anser en återremiss af detta Betänkande för alldeles gifven, enär Utskottet, så godt som begärt den, då det förklarat sig hafva utgått ifrån den, inom gemensamma Statsoch BancoUtskotten fattade, grundsats om myntbestämning, och frågan härom ännu hvilar oafgjord, samt det således icke är möjligt att nu definitivt besluta öfver förevarande ärende. Jag ber att få göra några anmärkningar, och dervid utgå ifrån två olika synpunkter: den ena om Myntbeslämning skall äga rum och taga sin början genast eller örn tre år; samt den andra om Silfverutvexlingen skall uppskjutas 35 II. 2+ 20 Den 27 Julii f. m, till nästa Riksdag och få bero på då varande Ständers beslut. Olika åtgärder måste tillämpas i olika fall. I ena fallet är det naturligt, att under de 2 å 3 år, då silfverutvexlingen icke kommer att börja, måste Bankens lånerörelser förblifva som hitintills, af 2.‘ne skäl. Det ena, att sedelstocken icke får, ökas om reella fondens proportion skall uppnås; och det andra, att den ej får minskas, så länge den enskildta crediten är så underlägsen, att man vid alla tillfällen af stora penningebehof icke bar någon annan tillflygt än Banken. Häraf selman nödvändigheten, att indela lånerörelsen i 2 olika perioder, den ena tiden före, och den andra efter realisationen. Härvid förekommer likväl en princip, som är riktig, antingen man realiserar eller icke, den nemligen, att ej fastställa något maximum för de serskildta lånefonderne, utan öfverlemna åt BancoStyrelsen, att i mån af beliofvet öfverflytta utbetalningarne från den ena till den andra fonden, hvarigenom rörelsen kan underlättas, och i hvilket afseende jag föreslår inrättandet af en reservfond, samt utsättandet af ett minimum, hvarunder, samt ett maximum hvaröfver, BancoStyrelsen ej må få inställa utlåning eller den förhöja, för någon viss lånefond; och är det sålunda naturligt, att skillnaderne af samtlige dessa maxima och minima utgöra reservfondens belopp.
Beträlfande först ofvanberörde utelöpande Banco-attester, hvilka under åren 1790 till och med 1819, blifvit utfärdade samt utgöra ett antal af 38 st., äfvensom de år 1808 från Wasa ränteri, utan bifogande af reversal, insända medel och det för Brandförsäkrings-verkets räkning influtne belopp, hvilket icke kunnat nämnde Verk godtgöras, emedan vederbörande Ränteris qvittens å denna, i Finland verkställda, inbetalning icke blifvit hos Riksgäldskontoret företedt; så, ehuru föga anledning är att förmoda, det några anspråk om omförmälde gamla skuldposters utbekommande numera skola väckas, har Utskottet dock ansett, att, innan desamma varda ur räkenskaperne afförda, fordringsegarne böra erinras om begagnandet af tillfället att göra sin rätt i detta afseende gällande, Utskottet får derföre föreslå, att, i likhet med hvad tillförene, före dylika skuldersafskrifvande i Riksgälds-Contorets räkenskaper, iagttagits, genom kungörelse, som Fullmägtige låta införa i Rikets officiella tidning, bestämmes en prsescriptionstid af ett år, räknad från den dag, kungörelsen första gången blifvit i tidningen införd, inom hvilken tid den eller de, som kunna ega anspråk på ifrågavarande medel, böra, vid förlust af all rätt till liqvid, dessa anspråk i Riksgälds-Contoret anmäla och behörigen styrka. Såsom följd häraf, tillstyrker Utskottet vidare, att, efter denna prsescriptionstids utgång, ofvan omförmälde skuldposter må, med deras då återstående belopp, ur räkenskaperne afföras.
De gå åstad och gråta, och bära ut ädla säd; och komma med glädje, och bära sina kärfvar. En visa Salomos, i högre choren. Om Herren icke bygger huset, så arbeta de fåfängt, som derpå bygga; om Herren icke förvarar staden, så vaka väktarena fåfängt. Det är fåfängt, att I bittida uppstån, och sent gån till hvilo, och äten edart bröd med sorg; ty han gifver det sina vänner, vid de sofva. Si, barn äro en Herrans gåfva, och lifsfrukt är en skänk. Lika som skott uti en stark mans hand, så äro ock de unge dränger. Säll är den som sitt koger af dem full hafver; de komma icke på skam, då de med sina fiendar handla i portenom. En visa i högre choren. Säll är den som fruktar Herran, och på hans vägar går. Du skall föda dig af dina händers arbete; säll äst du, och väl är dig. Din hustru skall vara såsom ett fruktsamt vinträ, allt omkring i ditt hus; dine barn såsom oliveqvistar kringom ditt bord. Si, alltså varder välsignad den man, som Herran fruktar. Herren skall välsigna dig af Zion, att du skall få se Jerusalems välfärd, i alla dina lifsdagar; Och skall få se din barnabarn; frid öfver Israel! En visa i högre choren. De hafva ofta trängt mig, allt ifrå min ungdom; så säge Israel; De hafva ofta trängt mig, allt ifrå min ungdom; men de vordo mig icke öfvermägtige. De plöjare hafva plöjt på min rygg, och dragit sina fårar långa. Herren, som rättfärdig är, hafver de ogudaktigas rep afhuggit. Ack! att på skam komma måtte och tillbakavända, alle de som Zion hätske äro. Ack! att de måtte vara såsom gräs på taken, hvilket förtorkas, förr än det uppskärs; Af hvilkom skördemannen icke uppfyller sina hand, ej heller han, som binder kärfvarna, sin famn; Och de, som framom gå icke säga: Herrans välsignelse vare öfver eder; vi välsigne eder i Herrans Namn. En visa i högre choren.
lVlaj:t liar fram8tällning lllikvit björil om nödvändiglieten ak ett ärligt an8lag till Le8e-86pendier, 8amt kärollöeker8 oell Iär<la ^Verli8 utgikvande; oell ela för 4o88a vigtiga ändamäl nägra meclel ieke äro akl6ket8 8tän4er liittill8 anvi8acle, förutom lie, livilka 8undllet8-(lolIegium eger att till re86-under8töd för unga Läkare använda, 8amt enär kongl. lVlaj:t de88utom an8ett det vara angeläget, att tillgäng l>erecle8, 8a väl till re8e-under8töd ät -yngre 8kol-Lärare, för inlremtande ak fulktändig kännedom vin amlia Känder8 under vi8ning8-verk, 80m oek till liefrämjande ak vetemkapliga rön oell kör8ök, livilka, i 8aknad ak dertill användliara medel, okta mä8t nnderläta8, vill Kongl. lVIaj:t ak KiKet8 8tänder Z8ka ett ärligt an8lag ak . att ak kongl. Naj:t kör omkörmäldte ändamäl använda8.