Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer bifallit Kongl. Mnj:ts nådiga proposition, angående Invalid-inrättningens å Ulriksdal upphörande, med dervid af Kongl. Majit fästadt förbehåll, att invalidhusfondens tillgångar fortfarande finge förblifva till Kongl. Maj:ts disposition; har Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 18 December 1849, upplöst Direktionen öfver nämnde Inrättning samt till Kongl. Krigskollegii förvaltning, från och med år 1850, öfverflyttat de medel, som dittills varit till Direktionens vård öfverlemnade; hvarvid Kongl. Maj:t dels tillförsäkrat Inrättningens dåvarande Kommendant, Öfverste-löjtnanten och Riddaren Richter, att fortfarande för dess återstående lifstid få åtnjuta den honom vid Inrättningen tillagda lön, 1,000 R:dr banko, dels förordnat, att Sekreteraren och ombudsmannen skulle tills vidare anställas till tjenstgöring i Krigskollegium, för att besörja de göromål, som befattningen med invalidhusfondens förvaltning kunde föranleda, med bibehållande, så länge denna t jenstgöring fortfore, af den honom ditt ills anslagna aflöning af 600 R:dr. Af de vid Inrättningens upplösning qvarvarande 47 invalider, hafva 7 f. d. officerare, 3 f. d. under-officerare och 22 af manskapet, vid afflyttningen till sina hemorter, erhållit i årliga pensioner: officerarne 200 R:dr, undcr-officerarne 133 R:dr 16 sk. samt korporalerna och soldaterna 80 R:dr hvardera, att för hvarje qvartal förskottsvis lyftas; hvaremot öfriga 15 invalider, hvilka icke varit i tillfälle att förskaffa sig hemvist hos enskilda personer, blifvit å Danviks hospitals-inrättning inlösta. §. 2.
Denna motion, uti hvilken Bonde-Ståndet enhälligt instämt, har äfven blifvit de andre Riks-Stånden meddelad och derefter lill Siats-Utskottets handläggning remitterad.. Stais-Utskotta: Utlåtande No 273. u Utskottet delar det varma deltagande Motionniren yttrat' för de limund c föremål) sorn föra nied t deli gjorda framställningen j men i saknad af bestämdt förslag om den summa som kan erfordras och om sättet för dess användande, samt då Rikets Ständer, till följd af Kongl, Mnj:ls allålne Nådiga proposition om ett Gred i ti v för bestridande af de kostnader, sorn genom farsoten Cholera förorsakas, liro i tillfälle att bevilja medel, hvarigenom erforderligt understöd äfven för de behöfvande i Bohuslänska Skärgården, kan beredas, anser Utskottet något serskildt anslag af Stats-Verkets medel för omnämnde ändamål icke kunna beviljas, oell att Riksdags-Fuilmägtigen Jnders Danielssons motion icke föranleder tili någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida. Stockholm elen 37 Sept. 1834. STOCKHOLM, 1834, hos J. A. Walldck. Ankom till Exp.-Utsk. den 3o Sept. Utlåtande, dels i anledning af Kongl Maj:ts Nådiga Proposition , angående grunderne för marke gängs-prisens bestämmande , ränte-persedlarnes omsättning och förenkling , indelte räntors och■ tionde-anslags äteringående till Kronan samt andre med grundskatternas utgörande gemenskap egande ämnen, och dels i anledning af flere i samma frågor väckta mot loner - CL A.) Från Riks-Stånden liar Stals-Utskottet erhållit remiss å Kongl. Maj;ts ofvanberörde, den 7 sisth Maji till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, sorn under N:o 56 finnes införd i 1 Sami. 1 Afd. af Bihang till Riks-Slåndens Prolocoll vid denna Riksdag. De uti denna Kongl.
Jag ville skrifva, jag ville säga henne någonting till tröst, men du vet hur det är med dessa goda uppsåt — man finner aldrig de rätta orden, man är rädd att såra — och så tiger man. Jag plågades likväl af det medvetandet, att jag svek vår gamla vänskap, och när det nu helt plötsligt yppades ett tillfälle för mig att komma till Stockholm, tyckte jag det var, som om jag gått att försona en orätt. Jag visste, att hon flyttat till Vasastaden och bodde hos sin gamla hushållerska, och i eftermiddags gick jag och sökte upp henne. Jag kan icke säga, hvilken förstämning som betog mig på vägen. Jag frös. Jag hatar dessa första höstdagar, då kylan tränger ända in i sinnet och människorna icke tyckas äga någon annan tanke än att krypa ihop i sitt skal. Jag vet icke hvad det låg för en tröstlöshet i själfva dagern. Himlen var icke klar och icke heller mulen, den var bara kall med någonting dödt, förbleknadt, aflägset öfver sitt ogenomskinliga, skylösa hvalf, någonting obestämbart och hopplöst som en död fråga, hvilken icke längre kan förfära, men hvarpå det icke heller gifves något svar. Jag betraktade husraderna, som jag gick förbi, och människorna, som jag mötte och som skyndade från syssla till syssla, och allt det, som upptog mig och dem, hela den beständiga upprepningen af ett och detsamma, som utgör våra dagar och våra år, syntes mig så ändamålslös och så främmande som vore det något, hvarmed vi icke hade det ringaste att skaffa. Jag undrade för mig själf, hur jag och alla dessa hade tålamod att lefva, hur vi orkade att om och om igen knyta samma banala maskor i samma nät, hur vi så lugnt kunde finna oss i tillvarons vana, när sorgen väntar de flesta af oss och glädjens ögonblick äro så fåfänga som hade de aldrig varit. Hela tiden stod hon för mig, Edith, och jag skall aldrig glömma, hvilket medlidande som betog mig, när jag steg uppför den smala trappan i den nybyggda kasern med smålä- genheter, där hon bodde. Det var den gamla hushållerskan, som kom och öppnade, och hon brast i gråt, när hon fick se mig.
Mängden af de motioner, som nu länge fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, borde afhålla mig från att öka deras antal, och binda mig vid den tystnad jag hittills iagttagit. Men jag skulle ej förtjena dea rättighet jag nu utöfvar, om jag ej vågade underställa Högloft. Ridderskapets o h Adelns bedömrnande den undersökning jag företagit angående vigtigaste kåremålen tor Rikets Högloft. Ständers åtgärder vid detta Riksmöte; mätte min rena vilja mötas af c-tt mildt be~ dömande! Gifves det någon verklig grund till den allmänna klagan man här ofta upprepat ? så bör denna grund först och främst häfvas. Der - Pen g 8 Februarii. past torde Rikets ställning i afseende på dess myntväsende och förmåga att fullgöra Statg Den förlägenhet i allmänna rörelsen, som flere Riksmöten varit föregifven, synes i afseende på jordbrukaren, hvarken vara ogrundad, eller hans ensak. Man invänder väl, att klagan är gammal, tillhört alla tider 3 att den är enskild och icke allmän och hos dessa individer en verkan af försummad hushållning eller öfverflöd. Men fortfarandet af jordbrukarens oförmåga att fullgöra åtagne betalningsförbindelser, synes icke medgifva att man fattat det onda som man velat afhjelpa i roten, och den omständighet att jordbrukarens belägenhet icke förbättras utaf ymnoga skördar, synes hvila på grunder som äro utom kretsen af enskilda åtgärder. Det vore i sanning värdt en serskild utredning, om det med skäl kunde sägas, jordens välsignelse under fredeslugn icke kunde förmå att lyfta Riket till ceconomiskt välstånd, Myntväsendet åter har länge väckt Ständers uppmärksamhet och Kongl, Majit har i detta ämne förordnat en Comité, hvars handlingar till StatsfJtskottet blifvit i Nåder öfyerlemnade, De stridiga, ja rakt motsätta tankar sorn i detta ämne förekommit, utvisa åtminstone att dess behandling icke erhållit den klarhet, sorn förmår att hildia ett allmänt omdöme, Den 28 Februarii» SfatsVerkets tillstånd är ingalunda tillfredsställande.
Vi se ett märkvärdigt prof på svårigheten att åstadkomma dylika förändringar hos oss uti det nya systemet för mått, mål och vigt, som infördes redan 1739. Ar det icke derföre ännu lika främmande för en stor del af Sverige. Det är en ringa upoffring för de bättre klasserna, om de afstå ifrån Decimalsyslemels införande. Det vore visserligen nyttigt för vetenskapsmän och embetsmän; det kan icke nekas, men hvad betyder denna fördel deremot att nio tiondedelar af vår befolkning skulle vara i beständig oro. Jag inslämmer i de uplästa reservationerna, äfvensom uti hvad Ur von Hartmansdorff anfört. Frih. Stjernstedt, A u g. Wilh.: Då R. St. vid föregående Riksdagar uttalat den åsigten, alt Decimalsystemet, såväl i mynt, som mått, mål och vigt vore fördelaktigt, så tror jag att om man vill räkna tillbaka ända till 1823 års beslut i ämnet, meningarne i allmänhet torde närma sig derhän, att detta systems antagande bör vara det önskvärdaste och ^att man således bör vidtaga åtgärder, som leda till dess införande. Jag instämmer följaktligen uti den af Utsk. 174 Den 15 Februari f. m. här uttalade åsigten om Decimalsystemets införande uti Rikets mynt; inen jag medgifver tillika att de väsendtliga fördelar, som af delta system skulle vara att förvänta, torde upkomma först derigenom, att det infördes äfven i mått, mål och vigt. Jag skulle derföre icke hafva mågot emot att. denna fråga i sin helhet blefve hvilande, intilldess R. St. finge mottaga den af K. M. uti den Nåd. Propos:n af den 6 Dec. 1853 utlofvade Propos. om mått, mål och vigt; men om denna åsigt icke vinner understöd, så anser jag, ehuru jag emot denna punkt icke har något att anmärka, likväl vara lämpligt, att frågan i sin helhet (ill BankoUlsk. återremitteras, hvilket med afseende på de anmärkn:r, som vid en annan punkt framdeles åtminstone af mig komma att göras, i alla fall torde blifva nödvändigt. Frih. von Schwerin, Adam Otto:
Visst är det .också att han i ungdomen var glad och munter, i sina omdömen gema human och välvilligt objektiv, i sitt umgänge ända in i ålderdomen » aldrig bitter eller menniskofiendtlig, ty han, den besynnerlige och tungsinte ’ Pebersvend ’, var i verkligheten en menniskovän » (E. Holm). Jag har * fästat mig vid denna enskildhet, emedan Brandes ’ eftersägare i Sverige ganska obesväradt upptagit satsen på magisterns ord. I Brandes ’ yttranden om klassicismen finnes mycket förträffligt, ovanligt mycket upplysande och i kritiken öfver några af de mest framstående af komedierna findes det så mycket ypperligt, att den kan räknas till de bästa Brandes någonsin skrifvit. Deremot förekommer det mig, som om det skulle falla sig svårt att försvara den satsen, att Holberg skulle vara » en undtagelse » i förmågan att assimilera sig med klassicismen, » der ikke ligger for de Danske », och att detta skulle vara grunden till att Holberg icke funnit omedelbara efterföljare. Brandes påpekar nu sjelf, att Holberg ingalunda varit mera in-lörlifvad i sin tids åskådningssätt än att han till och med » sprängt klassicismen », d. v. s. genom ett ämne (» Jeppe »), i hvil-ket hos Holberg sympati och satir blandade sig till humor, har han skildrat menniskan, ej endast typen, utan att känna sig generad af något » klassiskt » band. Vägen till efterbildning kunde väl då de » anti-klassiska » danskame finna. Något mera rimligt år det af N. M. Petersen att framhålla Holbergs icke-danska nationalitet; ty det kan knapt förnekas, att allt det utmärkta, som danske författare under senare tider presterat i den komiska genren, skiljer sig i art från den Holbergska komiken, medan onekligen de norska författames satiriska riktning ligger honom. närmare.
Betankanden. anviste procent blifvit okad i den mohn , att Städernes vid Uppbördsverket anställda Tjenstemän dermed äro belåtne, ej eller den föreskrift lemnad, att den inom hvarje Stad på sådant sätt uppkommande inkomst skulle bemäldte Tjenstemän tilldelas; att jemlikhet i aflöningssättet för UppbördsBetjeningen på JLandet och i Städerne saknas , då de förre njuta Dön af Staten , men de sednare, ehuru deras göromål ä10, genom uppbörd af åtskillige i Städerne inflyttade Ståndspersoners onera , ansenligen ökade , likväl mäste af Städerne sjelfve aflönas ; att de Städerne till underhåll förderas Tjensteman; naCorpser tillslagne fördelar, äro till detta ändamål otillräcklige , under en tid, då ej allenast en störte Tjenstemanna-personal måste allestädes antagas , utan äfven lönerne förhöjas ; att arbetet för UppbördsBetjente i Städerne kommer betydligen att ökas genom debitering , uppbörd och Redovisning af utgående Bevillning för en mängd öfverflöds-artiklar; och att Städernes Innevånare till en stor del ej utgöras af Borgare utan af andre personer ; hvarförutan jemväl blifvit framstäldt, dels det borde oftanämnde Uppbördsman erhålla en efter Städernes storlek lämpad lön af Statens inkomster derifrån , dels att vid Begleringen af den möjligen ökade Bevillningen kunde för Utskottet gifvas utvägar, att tillägga denna del af Städernes Betjening någon passande aflöning. Dessa Anmärkningar har Utskottet vid föxehafd pröfning kunnat så mycket mindre tillerkänna den vigt, att de verka någon ändring i de Beslut, de redan afgifne och af alla de of; BevillningsUtsk.
Jag hade först ämnat att blott uppträda i discussionen öfver sjelfva principen om tillämpligheten och utförandet af den tilltänkta reformen; men då jag på förmiddagen hörde yttranden i motsatt riktning af personer, som, lika med mig, nu först framträdt till verksamt deltagande i fäderneslandets angelägenheter; så bar jag äfven sökt sammanföra mina tankar i detta ämne uti ett skriftligt anförande, som jag anhåller att få uppläsa. Hr Mannerskantz uppläste derefter följande: Sedan många år tillbaka var den tanken djupt hos mig rotfästad, att förr än Svenska folkets närvarande, i så många hänseenden vidunderliga representationsform vore i allo förenklad och äfven i annan mån behöfligen förbättrad, förr skulle aldrig någon sann och varaktig lycka och trefnad åt detta folk kunna beredas. Jag har nu sett denna månghöfdade hydra på närmare håll och i sanning ej derigenom funnit skäl att ändra hvad jag om densamma hittills tänkt; tvertom, hvad som förr blott var en af varm instinktlik känsla för mitt fosterlands väl alstrad tro, har nu blifvit en på den fullständigaste bevisning välgrundad, orubblig öfvertygelse. Jag är derföre nu fast och allvarligen besluten, att af alla mina krafter medverka till en ibland oss snart skeende representationsförändring, som jag anser för den säkraste hjelp, som åt mitt älskade fädernesland kan beredas Den ai October e. m. 63 till räddning ur det domningstillstånd, hvaruti jag ser detsamma nedsjunket. Att hjelpen verkligen behöfves, det skall ej jäfvas af många; må man fråga i norr och söder, i öster och vester af vårt vidsträckta land, — öfverallt skall man höra samma högljudda svar: ja, alltför längesedan har reformens rop fruktlöst ibland oss blifvit höjdt; vi vilja nu ifrån tomma ord till verksam handling. Dag ifrån dag med allt mera bestämdhet uttalar sig Svenska folkets vilja härutinnan.
Samma följd skulle också inträffa af det så kallade Lagerhjelkska förslaget beträffande Borgare-Ståndet, hvilket Stånd dock antog detta förslag med, jag är viss derom, fullt medvetande att förslaget ovilkorligen fordrade lika rösträtt för alla, för att icke leda hela representationen på en falsk väg. Inskränkt såsom den är, skall rösträtten, genom en lika fördelning icke kunna verka menligt, då den mindre bemedlade medelklassen i städerna icke blir till antalet så öfvervägande som nu, emedan den i sjelfva verket icke erhåller någon väsendtlig tillökning inom städerna och således bättre än nu motväges dels af embetsoch tjenstemän samt ståndspersoner i städerne och dels af alla ståndspersoner på landet. De. mera beroende klasserna på landet komma ej eller att erhålla del i valet, och de mindre bemedlade å landet, som undfå rösträtt, kunna dessutom icke så allmänt och mangrant i valet deltaga, som de förmögnare, då detta deltagande förutsätter omkostnader, som icke de alla kunna sig underkasta. Deras deltagande i valet beror således på deras benägenhet att derföre underkasta sig uppoffringar. Förslaget att endast inom medelklassen införa allmänna och samfäldta vol, skulle med sken af fog kunna anses 'medföra skyldighet att utgöra lika bidrag till underhåll af fullmäktig, derföre kostnaden icke kan utgå af allmänna medel, så länge Ståndsindelningen fortfar, men, om det måste erkännas att, då Ståndsindelningen upphör och arfvodet till Riksdagsfullmäktige godtgöres genom statsmedel, Konslilulions-Utskolteli Memorial, J\s 38. 7 bidragen till dessa icke kunna stå i förhållande till rösträtten, så måste ock detta förhållande erkännas såsom riktigt, då frågan gäller allmänna och samfälda val inom den särskilda medelklassen. För öfrige stadganden i förslaget torde ej någon särskild redogörelse vara erforderlig. Förslaget afser alltså, att 14 § Riksdags-ordningen skall erhålla följande lydelse: § 14, mom. 1. Riksdagsmän i Borgare-Ståndet väljas distriktsvis af städernas och af de landets innebyggare, som, efter hvad här nedan stadgas, ega att i valen deltaga. Mom. 2.
Jag tviflar ej ett 6'gonblick på de upplys* ningar, Frih Åkerhjelm lemnat oss, och är så tillfredsställd deraf, att jag gerna ger Regeringen min tacksamhet för de steg, hon vid tulltariffens uppgörande dels tagit och dels söker att taga. Jag har förut godkänt Frih. v. Sehuizenheims anmärkning, att man ej kunde begära ett skarpt a fbrytande af den förra tractatens bestämmelser, utan borde vara nöjd med att gradvis komma till ändamålet; men af allt detta finnér jag mig ej vederlagd i den mening, att bifall till Utsk:s betänk., långt ifrån att lägga hinder för Regeringens åtgärder i denna sak, skall gifva dem ett större stöd. Hr Munck af Rosenschöld har återtagit sin begäran om återremiss, och någon strid oss emellan kan derom icke uppstå; men han har dervid såsom skäl för sin tanke framställt ett begrepp, som jag ej kan -godkänna. Qui prouve trop, ne prouve rien, torde man här kunna erinra; och om Regeringen icke skulle äga i sin magt att, medelst sina handelstractater med främmande magter , reciprocitetsvis vid. taga beslut om någon förändring i afseende på tullafgifterna, så lyster mig väl att veta, hvad hela Regeringens magt att uppgöra handelstractater skulle betydaJag ber att få framställa ett exempel, som skall utreda det begrepp, jag har om frågan. Vi veta af öfverläggningarna inom Engelska parlamentet, att orsaken, hvarföre Svenska trävaror hafva så ringa afsättning i England, härrör af det företräde, som Engelska Regeringen lemnar sin coloni Canada. Nå väl! om Engelska Regeringen vore hugad att göra mindre afseende på Canadas behof, och ville eftergifva ep del af den stora tullen på Svenska trävaror, samt deremot ej begärde annat, än att i reciprocitetsväg Svenska Regeringen afstod något af exporttullen, så frågar jag, skulle, i fall man vid öfvervägande af ett sådant förslag funné, att Sverige komme att vinna och blefve betydligt vinnande, K. M, ej äga rätt att ingå i en dylik tractat?
Både ur moraliskt och ekonomiskt hänseende är en fri bränvinsbränning derföre, efter min Öfvertygelse, det enda, som, under nuvarande förhållanden, kan bota det onda, och leda till det önskade målet, husbeliofs-bränningens upphörande. I enlighet med denna princip, hade den nya Bi änvins-förordningen både kunnat och bordt uppställas enkelt och rationelt på följande tvänne liufvudgrunder: 1:0. Bränvins-tillverkning förklaras hädanefter och för alltid vara en för hvarje Svensk man fri näring, att bedrifvas, på huru lång tid af året, med huru stor pannerymd, och med hvad slags redskap som helst. 2:0 Beskattningen beräknas efter det under den anmälda tiden möjliga tillverknings-belopp, beräknadt efter mäske-karens cubik-innehåll, samt verkets afverknings-förmåga. Vid årliga mantals-skrifningarne uppgifves verkets beskaffenhet, pannans storlek, mäske-karens cubik-innehåll, samt den tid på året, under hvilken man önskar bränvins-bränning bedrifva. Som likväl beskattningen efter mäske-kar är besvärlig för mindre verk, och billigt afseende bör vid öfvergången lill det nya systemet fästas på de mindre jordegarne, som hittills varit af författningar inlockade på denna bana, torde det vara nödvändigt att för enkla pannor under a5 kannors rymd tills vidare bibehålla den gamla skatten efter pannerymd, ehuru något höjd. I sammanhang med dessa grunder, hvilkas mera detaillerade utveckling nu ej är behöflig, hade jag trott, att medel mot fylleri-lasten, i och för sig, bade bordt sökas i de strängaste controller på krögeri-rörelsen, samt att äfven Utskotten bade bordt tillstyrka Rikets Ständer alt, genom exportpremier eller en så kallad Drawback, bereda en utförsel af bränvin, som ej kan annat än i dubbelt hänseende vara nyttig. De sammansatta Utskottens majoritet hafva förkastat, så väl ofvan uttalade, af mig yrkade, princip, som dess tillämpning vid det nu afgifna förslaget till Bränvins-förordning, och återstår det då endast för mig att emot delta beslut mig vördsamt reservera.
Stjernstedt hade instämt; att Hr Bildt, med hvilken 2:ne talare hade förenat sig, yrkat bifall till Utsk:s förslag, samt att Frih. Tersmeden hade Dea 9 Jan! e. m. 99 Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Tersmeden: Jag förenar mig med Gr. Sparre. Hr Gr. o. Landtm, fortsatte sin framställning, med förmälan, att ytterligare blifvit föreslaget, af Hr Fåhraeus, »att hvad H. M. i afseende på vestra stambanan föreslagit nu måtte bifallas, och den väckta frågan om medels anvisande för banans fortsättning till Hallsberg må hållas öppen tills de öfriga i Utlåt, förekommande anslagsfrågor blifvit pröfvade och afgjorde»; af Hr Cederchiöld, »att 11. o. Ad. måtte anvisa för fortsättning af den vestra stambanan till Hjulö 7,010,000 Rdr, och för fullbordande af bangården jemte verkstäder i Götheborg 405,000 Rdr Rint»; och slutligen af Hr v. Kramer, »att R. St. l:o för byggande af den vestra stambanan från Götheborg, i den redan faststälda riktningen öfver Alingsås och Sköfde till gränsen af Skaraborgs län, i närheten af sjön Skagern, samt derefter förbi sjön Toften och till Hallsberg i Nerike, måtte, till utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller linder tiden till 1800 års slut, anvisa en sammanräknad anslagssumma af 12,300,000 ltdr Rmt; samt vidare 2:o till utgående under samma tid för en bana från Orebro till Hallsberg en sammanräknad summa af 1,400,000 Rdr Rrut; och 3:o allt under samma tid, till noggranna undersökningar samt till sådana förberedande arbeten, som fordra längre tid, å en bana mellan Stockholm och Katrineholm med berörande af sjön Båfven en summa af 1,000,000 Rdr Rmt». Hr. von Kraemer:
Staden Westervik äger dock de största och dyrbaraste fartygen; men dessa sysselsättas företrädesvis med fraktfart på Westoch Ostindien. Före 1857 års höst hade den öfverallt rådande liflighet i handelsrörelsen framkallat stark efterfrågan af fartyg, och fraktkonjunkturen ansågs då vara synnerligen fördelaktig, hvarföre ock skeppsvarfven voro i stor verksamhet; men under den tid, som närmast derpå följde, nedsjönko frakterna så betydligt, att flera fartyg måste uppläggas, hellre än att segla med förlust, och detta förhållande inverkade äfven menligt på skeppsbyggeriet, som, hvad Calmar län angår, nästan alldeles afstannade under år 1858. Mot slutet af perioden började frakthandeln åter resa sig, och om frakterna än icke uppnådde den höjd, hvartill de uppgingo 1855—1857, lemnade de likväl en någorlunda tillfredsställande behållning, som föranledde, att skeppsvarfven åter kornrno i verksamhet. I följd af konkurser och saknad fraktförtjenst blefvo många fartyg år 1858 försålda till andra orter; men den minskning i länets handelsflottas antal och drägtighet, som dymedelst uppkom, anses hafva blifvit sedermera fullt ersatt dels genom byggandet af nya och dels genom inköp af främmande fartyg. De flesta af länets större fartyg äro försäkrade i härvarande Sjöassuransförening, om hvilken närmare redogörelse lemnäs i denna berättelses sjette afdelning. Lasterna assureras vanligen i Hamburg. Mera sällan försäkras äfven frakterna. Tab. Litt. g. Vid länets kuster hafva under ifrågavarande år strandat eller lidit skeppsbrott det i följande tabell Litt. G uppförde antal större fartyg. Tab. Litt. H. Såsom i viss mån utgörande en ledning för omdömet i afseende på omfånget och lifligheten af länets handelsrörelse under denna period får jag här meddela den i följande tabell Litt. H intagne uppgift å sammanräknade tulluppbörden vid nedannämnde Sjötullskamrar i Calmar län. Tab. Litt. (1. Strandade fartyg. Antal strandade fartyg. Deraf tague af grand och reparerade. Svenska. Utländska. Summa. Svenska. Utländska. Summa. H. Tulluppbörd. Calmar. Westervik. Oscarshamn. Summa. Kameralförhållanden.