Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta måtte grunda sig derpå, att böter icke äro gäld, utan bestraffning, och att denna icke bör drabba borgenärerna utan gäldenären; hvadan böter ej kunna komma i fråga alt utlagas i concurs, förrän alla borgenärerna äro fullt betalda, då det sedermera blifver gäldenärens egendom, som till böternas gäldande användes. Vore nu Kronans, häradets, åklagarens eller målsägaudens rätt lill andel i böterna att anse såsom ett på äganderätt grundadt anspråk till egendom, så borde lagen ändras och dessa tilläggas samma rätt som andra borgenärer; men så länge detta ej ens kommit i fråga, torde man få förblifva dervid, att böternas uttaga'nde utgör en bestraffning, icke gälds betalning. Jag kan åtminstone icke utfinna den rättsgrund, på hvilken LagCommittden ansett böter vara skuld och i brottmålslagen gjort det förslag, att böter, enligt slutlig dom, skola utur död mans bo uttagas; hvaraf skulle å andra sidan följa, att redan nedsatta böter komme, i händelse af dödsfall, att af arfvingarna återfås. Man har ock häremot anmärkt, att, på sätt Bayerska lagen stadgar, böterna borde kunna uttagas efter dom, fälld i första instansen; meri jag återkommer alltid dertill, alt om böter utgöra en skuld, böra de såsom sådan behandlas och dem tilläggas bättre rätt, än de nu äga, samt K. M:s rätt att eftergifva mera än Kronans andel upphöra; eller ock utgöra de icke skuld, utan bestraffning, och medföra då ej något rättsanspråk, förrän de influtna penningarna skola delas. 5) Äganderätten lill den sakfälldes egendom lärer icke kunna anses hafva genom sjelfva utslaget öfvergått från honom till dem, som skola erhålla böterna, i fall de uttagas, emedan något å äganderätt grundadt anspråk dertill icke å åklagarens sida förut finnes, utan utslaget måste anses innefatta, att den sakfällde, till straff för dess förbrytelse, skall betagas äganderätt till så stor del af dess egendom, som svarar emot bötesbeloppet. Förändringen i äganderätten sker således först genom böternas utbetalande. Följaktligen har, efter den sakfälldes död, äganderätten till hans qvarlåtenskap öfvergått på hans arfvingar och sterbhusdelägare.
Jag vill dessutom hemställa till mina motståndare om det icke är lika möjligt att förhöjd beskattning på brännvinsbränning vållar lönnbrännerier som att förhöjd tullafgift medförer lurendrejerier, på sätt mina motståndare städse säga. Man åtnöjer sig ofta såsom Hr von Hohenhausen har anfört, med en månads bränvinstillverkning om hösten och en om våren. Tillförene fick man derföre betala 6 månaders skatt, ty brände man båda terminerna så fick man betala för 3 månader hvarje gång. Efter den Dya författningen så får man för den händelsen blott betala 4 månaders skatt; ty nu utgöres hvarje termin blott af 2 månader. Det är sålunda mindre utsigt nu att fä en större inkomst för kortare tid, än man förut fick för en långvarigare, af dem, som ej vilja bränna under hela den tillåtna tillverkningstiden. Men efter som afgifterna äro högre och det är möjligt att underlåtenheten alt begagna hela tiden verkar mindre i förringande riktning så har jag antagit att Utsk. gjort rätt då det beräknar högre inkomst än tillförene. Mina värde motståndare hafva likväl icke åtnöjt sig med att höja brännvinsskatten till 647,400 r:dr utan hafva yrkat att hon skulle höjas lill 750,000 r:dr. Ar det fråga om auction vid detta tillfälle, sä kunde man ännu lägga till 50,000 r:dr. ty förmodan kostar ingen ting. Men meningen mäste väl vara att hälla sig till verkliga förhållanden. Skulle nu R. o. Ad:s fleste ledamöter icke anse det vara rätt att hålla sig vid Ulsk:s beräkning af 647,400 r:dr, så hemställer jag om det icke vore skäl att åtminstone låta Utsk. höras deröfver innan man bestämmer en summa pä höft. För min del vill jag likväl vidblifva Utsk:s förslag såsom jag tillförene yttrat. Hr Gripenstedt:
Ständerna beslöto nemi. vid sista riksdagen, att rotehållarne i Skåne så vida mätte tillfredsställas, att det till dem utfästade löftet måtte uppfyllas, ’’i den män som tillgång dertill funnes;” men denna önskan är ofullständig, enär den är vilkorlig och endast tillerkänner de ”mest lidande” åtnjutandet af ett löfte, hvilket var gifvet åt ailä. Häruti ligger en bestämd orättvisa, och deruti bär för mig skälet funnits, hvarföre jag kommit till den Öfvertygelse, alt en förnyad framställning till K. AI. må äga rum derom, att det rotehållare i Skåne gifna löfte ovilkorligen må Uppfyllas. Ett annat skål, som på mig verkat, är, att den ordinarie roteringen i Skåne tillkommit i en form, som är stridande emot grundlagen. Ars riksdag ingingo nemi. några enskilda riksdagsmän till K. M., med enskild anhållan, att den extra roteringen måtte utbytas emot ordinarie; och på grund häraf utfärdades en skrifvelse, som hade den ordinarie roteringen till påföljd. Den tillkom altså emot 80 § Reg.F., som stadgar, att endast Konung och Ständer samfäldt kunna vidtaga ändringar i afseende å den indelta krigsmagten. Den enda fullkomliga rättvisa, som nu vore att iakttaga, är den, att roteringen Den aa December fri m. antingen måtte återgå till extra, eller bero på frivilligt åtagande; men då sådant möjligen skulle kunna förorsaka icke blott nedsättning af försvarsstyrkan i Skåne, utan äfven kostnad för staten, hvilka båda resultat jag icke önskar, så är jag af den tanka, att en dylik åtgärd icke bör vidtagas. Men då jag altså frångår denna ytterlighet af rättvisans kraf, hemställer jag, om man går för långt, då man fordrar uppfyllandet af det gifna löftet om en femtedels lindring?
Ständer bifölle inrättandet af ifrågavarande pensionsanstalt, föringsmedlen hädanefter icke borde till skeppsbesåttningarne omedelbart utbetalas, utan ett deremot svarande belopp af Generaltullstyrelsen vid hvarje års början tillhandahållas Direktionen för nämnda pensionsinråttning ; och borde detta belopp bestämmas i förhållande till låstetalet af de fartyg, till hvilkas besättningar föring utgått och med detta efter vissa grunder ökas, så att för närvarande, då låstetalet af de till utrikes sjöfart begagnade Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110,000 och 120,000 läster, anslaget fastställdes till 24,000 R:dr eller närmast det belopp, som föringen nu utgjorde, men framdeles blefve ökad med 1,000 R:dr för hvarje fullt femtusental utöfver 120,000, hvarmed låstetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa. Hvad anginge det ifrågastållda bidraget från Ilandelsoch Sjöfart.s-fonden, så hade Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelsen år 1854 antydt lämpligheten att ett sådant för den föreslagna pensionsinråttningen anvisades; och Kommers-kollegium hade uti sitt underdåniga utlåtande i ämnet jemväl tillstyrkt att, såvida Handelsoch Sjöfarts-fondens tillgångar sådant medgåfve, ett årligt anslag, till beloppet motsvarande hvad för samma år i ersättning för föringsmedel utginge, måtte af nämnde fond anordnas “till förstärkning af sjömanshusens pensionsoch understödsfonder. Med afseende härå och då genom ifrågavarande pensionsanstalt befälhafvare och manskap å Svenska handelsfartyg vunne säkerhet att, når, efter en längre tids verksamhet i fosterlandets tjenst, ålderdomens bråckligheter manade dem till öfvergifvande af sjömansyrket, erhålla en åtminstone emot de oundgångligaste behofven Expeditions-Utskottats Förslag till underd.
Sedan jag nu i största korthet redogjort för de skäl, som föranleda mig att antaga Utsk:s förslag, slutar jag med att tillkännagifva, att jag nu endast yttrat mig såsom ledamot af R. o. Ad. samt att jag således förbehåller mig, såsom ledamot af Konungens konselj, att få ytterligare taga förslaget under pröfning, för den händelse att vid detsammas granskning i Högsta Domstolen sådana anmärkn:r deremot komma att framställas, att jag finnér mig nödsakad att afstyrka K. M:s sanktion derå. Gr. Sparre: Under afgifvandet af mitt förra yttrande glömej dag att anmärka det tryckfel, hvarå den siste värde talaren gjort mig upmärksam. Jag får således nu anhålla om bifall till förslaget, med den rättelse, att ordet 6 månader i 14:de §:ns sista rad utbytes emot ordet C år. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att med uteslutande af det i sista raden af lagförslagets 14:de § genom tryckfel intagna ordet »månader» bifalla LagUtslcs förev:de Utlåt, i alla delar, som erfordrade R. o. Ad:ns beslut.
I Endast en tullbehandling I Vidare genom von Essen &amp; Frick, Malmö, Kontinentkontoret, Trelleborg, och Stockholm, genom hvilken seBÄTTRE FLICKA, nare biljetter för resor öfver hela världen tillhandahållas Svenska rundresebiljetter utsom eger erfarenhet i husliga sysslor och lämnas genast utan tillägg af provision. kan förestå ett mindre hushåll, erhåller förmånlig plats och godt hem. Svar med referenser och fotografi till » W — r », Iduns exp. IS. u SJUKA. Som ni vet är elektriciteten en hjälpande hand i nöden, där fö- re försumma icke när ni känner edra krafter svika att köpa och begagna Prof. hjulångarns Svea Oermania Xmperator. Stockholms Resebureau, J O H. L S Gulaummit Dovertowes äkta pateriterade EieJctx-isJza, l:ma Några timmars begagnande har ofta visat sig nog för att stilla svåraste plågor och lämna hjälp för årslånga lidanden. Läkareintyg och bruksanvisning medföljer hvarje bälte. Öfver 30,500 intyg från personer, som genom användandet af bältet blifvit fullkomligt återställda frän sina lidanden. Bältena äro tillverkade enligt vetenskapliga principer, och så att de passa at hvarje person, samt den elektriska strömmen kan regleras efter patientens styrka, sä att de kunna begagnas af bäde män och kvinnor, ifrån den starkaste till den svagaste. Pris pr bälte N:r 1 kr. 5: —, bältet N:r 2 är med starkare dragningskraft pris kr. Expediering sfcer mot förutsänd likvid och postförskott. Vid insändande af beloppet tillsändes köparen bältet fraktfritt. S v e n s k a Importaffären, Malmö. Rikstel. Edikson. Varning; Då i handeln förekommer flere efterapningar af dessa hälsobringande Iifbalten, torde förbrukare noga efterse att denna firma skall vara tecknad på asken. Återförsäljare antagas på de platser vi ej förut äro representerade. Katalog gratis och franko. Vid rekvisition nämn denna tidning. för Allm. Allm. Allm. D kokspislar, kakelugnar, strykugnar m. m. Kontor: Rikstelefon 417. Försäljning: Rikstelefon 22 Jf.
Fullmägtige till2gt sitt Ombud vid Malmö Discont ett Arfvode af 3 o Rldr i Månaden , utöfver den Lön han , såsom Banquens Tjensteman, åtnjöt. BancoUtskotten hafva vid Riksdagar tillagt sina Secreterare Arfvoden af 700 till 1000 R:dr. En sådan liberalitet på Nationens bekostnad är för långt sträckt. Riksdags-kostnaderne blifva derigenom onödigt förstorade^ Det medför äfven den skadliga verkan, att en mängd af Ynglingar från Landsoiterne, (oljande i spåren på Riksdagsmännen, söker sysselsättning i Stånden och Utskotten, och utestänger de ämnen, som kunde finnas att tillgå i Coilegierne, med hvilka Utskotten ofta kunde vara bättre belåtna. Benägenheten att hjelpa Persone. som man gynnar, torde väl ock någon gång föranleda att man utsträcker antalet af de Tjenstgörande utöfver verkliga arbets-beholvet. Arfvoden och Tracfamenten torde under denna Riksdag gå till 30,000 R:dr. De Arfvoden, som Ständerne och deras Ombud bevilja, böra ej få vara alltför olika mot de Arfvoden , som Staten består. Nu likväl har en StåndsSecieterare i DagTractamente Den 7 Martil* 257 fyra gånger det Arfvode , som bestås en Rikets Herre, när han förrättar RiddareSyn. Grefve Posse, Claes fredric: I anledning af hvad Friherre deGter nyss anfört, torde mig tillåtas upplysa, att då 24. §. Riksdagsordningen innehåller, att öfverläggning emellan Herr Gvefven och LandtMarskalken j mte Herrar Taleman samt StatsLtskottet, angående Riksdags-v. dergälningarne, skall äga rum, jag icke annat bordt eller kunnat förmoda, än att Friherre deGeer, vid den i detta afseende hållna Sammankomst, varit å StatsUtskottets vägnar närvarande.
Representantkallet på grund af val, förutsätter alltid eli klientel, som bör vara fremmande, så vidt sig göra låter; för det ärftliga elementet inom representation, hvilket intar sitt rum, just på grund af sjelfskrifvenhet. Alltså är det alt underkänna Adelns nödvändighet, dess pligtbestämmelse, då man uphäfver dess sjelfskrifvenhet, hvarefter endast qvarstår dess börds rättighet, hvilken ingalunda kan upväga behofvet af dennes afskaffande om så - 10 Den 4 Januari. dant vore samhällets kraf, hvilket jag förut autydt icke kan vara fallet uti det monarkiska Sverge. Man har, som mig synes, på alla håll nog mycket dagtinga! med den republikanska theorien om konungadömets demokratiserande. 11. o. Ad. gaf derå prof då, vid riksdagen 1840, den ville offra sin sjelfskrifvenhet för vinnande af de öfriga RiksSuns biträdande af en tvåkammarbildning, hvilken dä äfven af mig ansågs nödvändig vid en förbättrad Riksd.Ordn. Denna koncession tjente dock icke lill annat, än att stegra demokratiens fordringar pä en lagbefästad öfvervigt och bör således af statsskäl icke vidare påyrkas, enär tvåkammar-systéraet, med konservalionen till syftemål, på denna väg icke kan ernås. Jag är dessutom af den mening, att sedan en ändamålsenlig tvåkammar-bildning icke står att vinna, vi ega uti ståndsfördelningen dess surrogat, allenast en nödig förändring i denna sländs-representation och synuerligast i sjelfva Riksd.Ordn. åstadkommes; hvilket torde vara allt hvad som under närvar, omständigheter billigt vis kan begäras. Alltså anser jag att R. o. Ad. bör representeras såsom dess historiska tillkomst och bestämmelse gestaltat Svenska Riddarhuset, allenast de mest anstötliga missbruken undanrödjas. Den adelsman som, i anseende till sin personlighet, ej skulle befinnas värdig att i annat Ständ vinna inträde, mäste äfven från Riddarhuset utestängas och dess represenlations-skyldighet öfvergå till närmaste Ättemän.
Häraf torde och följa att den för medlemmar af frivilliga skarpskytteföreningar i vissa fall medgifna befrielse från första årets vapenöfning med beväringsmanskapet, icke kan tillämpas på andre än dem, som ej vid mönstring blifvit till beväringssoldater behörigen antagne. Enligt nu gällande föreskrifter är beväringsskyldig, »om han för vapenöfning eller tjenstgöring varit frånvarande endast en kortare tid, högst 8 veckor» ur enskild tjenst, berättigad att i sin tjenst återgå, »men i annat fall må det på husbonden eller mästaren ankomma, att »honom i tjensten återtaga eller icke». Till följd af beväringssoldaternes 9 veckors öfningstid få kommitterade föreslå: att den tid, inom hvilken beväringsskyldig, som för vapenöfning eller tjenstgöring varit ur enskild tjenst frånvarande, må vara berättigad, att i tjenst eller lära återgå, må utsträckas till 12 veckor. Den »stående arméen« har allt sedan 1812 haft rättighet att värfva och rekrytera äfven bland beväringsskyldige, såvida desse icke blifvit »till rikets försvar» uppbådade, och hafva beväringsskyldige, genom tjenst för nummer vid »stående arméen«, ansetts fullgöra sin beväringspligt. Med beväringssoldaternes ändamål att utgöra en öfvad förstärkning för arméen kan det emellertid icke vara förenligt att de på förhand ingå bland stammen, hvarigenom den påräknade förstärkningen minskas. Afgången bland stammen kan på annat sätt fyllas, men afgång bland beväringssoldater kan icke ersättas. Kommitterade föreslå derföre: att den »stående arméen» ej må hafva rättighet att värfva eller under fredstid rekrytera bland de beväringsynglingar, som blifvit till beväringssoldater antagne, och att beväringssoldat, som antingen i fredstid, efter i sådan egenskap fullgjord beväringspligt, tager tjenst för nummer vid »stående arméen», eller under krig insättes i »ledigblifvet ordinarie nummer» må i afseende å pension beräkna de år han varit beväringssoldat.
Först sedan denna grundlags-förändring blifvit af Ständerna antagen och af K. M. sanctionerad; först sedan, i enlighet dermed, de olika departementerna blifvit af Konungen - Den 8 Februari. 3o5 gen öfverlemnade ät män, åtnjutande nationens odelade förtroende; först då anser jag Representationen vara satt i tillfälle att afgifva sitt yttrande om denna nåd. propos. Jag hoppas, alt H. R. o. Ad. ej ogillar denna min vördsamma framställning, och anhåller hos Ilr Frih. o. Landtm, om dess propos. derå. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Instämmande med den värde motionären i nödvändigheten, att denna vigtiga fråga snart blir föremål för öfverläggning och beslut, hemställer jag likväl, om det icke var ett misstag, då han begärde, att remissen af den K. proposm mätte hvila, intilldess frågan om grundlags-förändringen blifvit afgjord; ty remiss af proposm kan ej uppehållas. Frih. Hamilton: I anledn. af Hr Lcfrens yttrande, får jag äran upplysa, alt misstaget icke äger rum ä min sida. Jag yrkade icke, att remissen borde uppskjutas, utan blott alt slutliga afgörandel borde hvarken hos Utsk. eller Stånden ske förr, än gruudlags-förändringen blifvit af Ständerne afgjord. Frih. Hamiltons motion begärdes på bordet. Hr von Hartmansdorff, August: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att någon remiss icke kan komma i fråga på en sak, som redan finnes hos Utsk., hvarifrån Ståndet fått sig den K. proposm meddelad. Gr. Horn, Claes Fredr., yttrade sig vara förekommen af Hr von Hartmansdorff. SlatsTJtsk:s mern. N:o 2 lades till handlingarna. Frih. Cederström, Anders, uppläste följande: De under sista decennium tilltagande, och nu. lill en oerhörd höjd, isynnerhet i och omkring hufvudstaden, drif11a djerfva stölderna, i förening med de grofsta och oblygaste bedrägerier, påkalla representantens oinskränkta uppmärksamhet och behjertande.
Ständers egen pröfning. Stockholm den 10 Juni 1818. Riksens Högloft i Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Krono-Skogarnes användande. Sedan, i anledning af väckte motioner, StatsUtskottet Under den 30 sisth Maji afgifvit desi Betänkande angående Krono-Skogarnes användande; Och, vid föredragningen deraf hös Högvåirdige Präste-Ståndet, åtskillige anmärkningar deremot blifvit gjorde; Så har samma Betänkande, jemte de gjorde anmärkningarne , genom Protocolis Utdrag af deri 27 sistledne Maj, till förnyad handläggning af StatséUtskottet blifvit återremitteradt. Men, sorn detta Betänkande redan blifvit af de öfrige respective Riks-Stånden bifallit, nemligen: af Högloft. Ridderskapet och Adeln den 29 sisth Maji, af Vällofl. BorgareStåndet den 3:dje i denne månad, samt af 1828 Stats-Utskottets Betänkandeni <3ervä'rda Bonde-Ståndet den 2g i nasti. Månad, och denna fråga således, likmätigt 6g §. i Regerings formen, redan är afgjord, har Utskottet ansett sig icke kunna den samma till vidare handläggning upptaga ; Och hvilket Utskottet får till svar på återremissen vördsammeligen äla. får anmäla Stockholm den vo Junii 1818. N-r 306. j — - Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande öfver gjerde anmärkningar t fråga om en förbättrad hushållning med Ekeskogarne. T_Jti Hedervärda Bonde-Ståndet har, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande den 20 sisth Majt angående en förbättrad hushållning med Ekeskogarne, anmärkning blifvit gjord, på grund, hvaraf denne fråga blifvit af Ståndet återremitterad. Men, som de öfrige 3:ne Stånden nemi. Fiöglofl.
Hade man uteslutet, såsom Frihm yttrade det första decenniet, så hade man fått en oriktig föreställning om värdena. Här har äfven blifvit yttradt, att den ifrågavande tabellen icke skulle vara fullt tillförlitlig, derföre att olika kursförhållanden under denna tid inträffat. Det skulle jag fullkomligt erkänna, i händelse här vore fråga om en enda persedel för sig betraktad, men då denna tabell endast visar de serskildta persedlarnes olika böjning i värde, så torde en hvar finna, att om än penningen förändrat sitt värde under denna tidpunkt, så har det verkat på alla persedlarnes priser i lika förhållande. Jag tror således att Utsk. rätteligen förfarit, då Utsk. gått med denna beräkning så långt tillbaka som Utsk. gjort. Den 20 Maj f. m. 107 Frih. Raab har yttrat, att dagsverkenas förvandling i andra persedlar skulle medföra mångfaldigt mera besvär än om denna ränta förvandlades till penningar. Jag ber då att fä visa, att detta besvär icke derigenom i väsendtlig mån ökas, ty sedan jag först uptecknat alla persedlarnes värde i penningar, så blir deras förvandling en ganska enkel åtgärd, som fordrar föga tid. Här har åberopats, att denna jemförelse emellan dagsverksräntorna i olika län vore icke i allo riktig, hvad beträffar de eröfrade provinserne. Jag erkänner till en viss del riktigheten af denna framställning, ingår gerna derpå och vill alltså ifrån min beräkning utesluta de eröfrade provinserne. Jag trodde likväl, att jag, för att vara fullt rättvis, borde uptaga äfven dem, men vill nu afdraga dessa provinser och det visar sig i alla fall att dagsverksräntan inom det gamla Sverige utgör i vissa län 10, i andra ända till 26 proc. af hela räntebeloppet, likasom att deras värde ökats i ett ganska skiljaktigt förhållande. Herrarne linna deraf att det är en högst betydlig skillnad emellan dagsverkenas belopp äfven om jag håller mig endast till de ursprungliga provinserna. Här är äfven yttradt, att förslagsanslaget kunde blifva huru obegränsadt som helst, efter det var ett förslagsanslag.
Här fanns ännu så mycket att fråga om och taga reda på. Det gladde hennes båda värdar, och på samma gång erforo de en viss ängslan, som när en liten fogel dristigt hoppar in i rummet, och man är rädd att med en enda rörelse påminna honom att han icke är på sin plats. Det är en sådan härlighet att se hans trygga tillförsigt, och ändå vet man ej hvilket ögonblick han flyger derifrån. Ibland, då hon fann en teckning, som hon tyckte bättre om än de andra, kastade hon sig tillbaka mot ryggstödet och såg upp i den unge mannens ansigte, för att se om han delade hennes beundran. Då mötte hon alltid hans blick, leende mot henne, men med ett visst drag af svårmod. Och han såg henne i full belysning. Hon hade en bred hvit panna, öfver hvilken det gula håret föll i en stripig lugg, näsan var liten och af en putslustig modell, hyn det friskaste man gerna kunde tänka sig, och de tunna läpparne voro så klart röda, att de tycktes målade. Men kanske föreföllo de så emot hakans hvithet. Nedre delen af ansigtet var lika skarp och spetsig som den öfre bred och fast. Det gaf henne ett egendomligt utseende af bestämdhet, på samma gång som det gjorde henne ful. »O, så sent det är, och nu är det alldeles mörkt!» utropade hon och sprang upp så häftigt att Axel fick en knuff af stolen. »Hvad kan klockan vara? Hon vände hufvudet i alla riktningar för att få syn på den. »Half åtta! då blir jag alldeles olycklig för farbror och faster; jag hinner inte hem till qvällsmat.» Hon for bort till sängen, der kappan låg, och ref den på sig i en handvändning. »Tusen tack för detta roliga», sade hon och skakade hand med gubben, under det att hon behändigt fäste hatten med den lediga handen. »Men – ack om jag vore hemma!» »Jag skall följa fröken», sade Axel. »Ja det är godt och väl. Men – så mycket skam jag får!» Axel öppnade dörren. »Kan man inte komma ut någon annan väg än genom er mors rum?» sade hon hastigt. »Jo, genom denhär förstugan», svarade han och kände sjelf en lättnad dervid. De kommo ut på den lilla bygatan.