Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nils von Jacobson önskade, att han kunnat hålla sig från Gunnebo, men hans hjärta drog honom hitut, och han kunde ej motstå, när mamsell Christine bjöd honom, ty han visste, att han d’âme et de cœur var hennes vän, och att hon behöfde en sådan. Lika så viss kunde hon vara på de tänkesätt af heder och ära, som nu och framdeles obrottsligen skulle styra alla hans böjelser och alla hans gärningar. Han visste också, att han förstod att cachera sig och under skämt och ras gömma sina ömmare känslor. Wachtmeister hade också full reda på såväl hans forna som hans nuvarande känslor för mamsell Christine. Således hade Nils von Jacobson ingen anledning att tourmentera sig med samvetsskrupler, när han höll inne hästen vid hufvudingången. Han gaf tömmarne till en stallbetjänt, som väntade, och hoppade lätt ur chaisen för att genom peristylen begifva sig in i den runda vestibulen. Där hjälpte betjänten honom af med pälsen. Han mönstrade sig i en af de stora konsolspeglarne, hvarefter hofmästaren fick lof att gå in och anmäla honom. De fyra nischerna i vestibulen hade sedan von Jacobsons sista besök blifvit prydda med statyer, hvilka han beskådade, innan han begaf sig genom den ännu ej fullt färdiga salongen till stora förmaket. I salongen stodo byggnadsställningarne ännu kvar, men så vidt von Jacobson kunde förstå, var det ansenliga rummet i det närmaste färdigt. Redan nu, fast utan möbler och fönstergardiner och belamradt med allsköns bråte, kunde man se, hur oändligt vackert det skulle te sig, när det en gång stod färdigt. Det var prydt med kannelerade joniska pilastrar och hade allegoriska hautreliefer öfver dörrarna. Allra största omsorgen var dock nedlagd på plafonden med dess änglar och draperier i hautrelief, och von Jacobson beundrade nu som tillförne, att en sväfvande ängel tycktes hålla det snöre, hvari ljuskronan skulle hänga. När von Jacobson trängt sig fram mellan ställningarna och öppnade dörren till förmaket, kunde han ej heller låta bli att anmärka, hur äfven i småsaker en utmärkt omtanke var visad.
Ståndet rättighet att pröfva de detaljförslag, som grunda sig på de allmänna satser Frih. Sprengtporten framställt, men om nej vunne, så förbehöll sig Ståndet rättighet, icke allenast alt pröfva de förslag, som stödde sig på andra grunder än Frih. Sprengtporten, utan äfven de, som hvilade på just detsamma, — d. v. s. dessa sednare förslag skola fä rättighet att komma under pröfning, ehvad ja eller nej vinner. Jag anser derföre rättast, alt ja-propos:n innehåller Frih. Sprengtporten förslag, men med tillägg att R. o. Ad. förbehåller sig att sedermera pröfva de framställda förslagen, sorn hvila på de af Frilitn uppgjorda allmänna grunder, men att, 0111 nej vinner, så äro dessa allmänna grunder afslagna, och då återstå de herrars förslag, som äro byggda på dessa allmänna grunder. Frih. Sprengtporten: Jag kan visserligen icke bestrida, alt den siste värde talarens yttrade åsigt har mycket skäl lör sig, men R. o. Ad. må väl också vara berältigadt att i fråga oin föredraga.sättet fatta ett beslut, och följden kan i afseende derå blifva antingen det beslut, att mitt förslag skall, om det autages, anses som allmänna grunder för i5 H. 3a Den a? October f. ra. de efterföljande förslagen, som ingå i detalj-bestämmelser, eller också att betrakta delta förslag såsom stående så afskildt från de andra med afseende på de olika delaljbestämmelser, som deruti förekomma, att R. o. Ad. kan förbehålla sig pröfningsrätten af hvarje förslag särskildt. På denna grund instämmer jag i Ur Frih. o. Landtnäs behandlingssätt af ämnet. Hr von Hartmansdorff: Efter den propos., som Hr Frih. o. Landtm, har gifvit oss, så, i händelse Frih. Sprengtporten förslag antoges, är det Ståndet icke obetaget att pröfva de förslag, som icke stå i strid med hans. Detta är rätt; men deremot kan jag ej godkänna den sednare delen af propos:n, ty derest Frih.
Man har väl hört invändas, att afsigten med 1845 och 1848 årens Kungörelser endast varit beredande af ett enklare sätt vid återbetalning af odlingslån; men går man till Rikets Ständers förhandlingar i ämnet, visar sig, att föreskriften om sättet slått i oskiljaktigt sammanhang med syftemålet, att vid de hemman, för hvilka lån beviljades, binda desamma lika med andra allmänna onera. I sin vid 1845 års Riksmöte alldina underdåniga skrifvelse i ämnet förklarade nemligen Ständerna, att berörde sätt för återbetalning af ifrågavarande lån komme att ej allenast leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande, utan äfven, sedan arbetsföretagen blifvit fullbordade och godkände samt den årliga afbelalningen inträdt, för Slals-verket medföra enahanda säkerhet för lånebeloppen, som för annan Kronans uppbörd eger rum, utan att sådant kunde inverka på tredje mans rätt, enär lånemedlen, efter arbets företagens fullbordan, ej voro uppsägbara, och således icke kunde annorledes än successive, uti stadgad ordning, återfordras, samt antagas kunde, att den förbättring, ett hemman genom företaget vunnit, fullt motsvarade den summa, för hvilken hemmanet blifvit onereradt. På sätt Fullmäktige upplyst, hafva ock de särskilda förbindelser, som utgifvits för odlingslån, efter fullbordade arbeten och skedda anteckningar i jordeböcker, blifvit, i följd af Rikets Ständers föreskrifter, vederbörande återställda; och denna föreskrift har uppenbarligen sin grund uti en förutsättning om den personliga ansvarighetens öfverflyttning på de hemman, hvilka lånen kommit till godo och hvilka man följaktligen ansett kunna under någon tid bära och påläggas en högre skatt till Staten, än den vanliga, för återgäldande af hvad Staten förut lemnat. Denna tanke är i nämnda underdåniga skrifvelse klart uttryckt; och dermed böra alla tvifvel om betydelsen af de i åberopade Kungörelser förekommande orden »såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus» förfalla.
Nådiga bjudning till middagsmåltid å morgondagen, att derom i morgon förmiddag kl. tre qvart till io låta anteckna sig hos RiddarhusFiscalen, hvilken i sådant afseende skulle å berörde tid i RiddarhusSalen sig infinna. 56 Deri 14 N o y c in ber. Fortsattes till sint läsningen af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans ofvanberörde Berättelse, innefattande en allmän redogörelse af Justitieombudsmannen öfver förvaltningen af det honom anförtrodda Embete. Lades på Bordet, , Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocolfi, O. J. Lagerheim. Lördagen den i5 November. Plenum klockan 10 förmiddagen. Bi ddarhus-Sekr eter aren anmälte, att, sedan Ridderskapets och Adelns andra anteckning sisth gårdag blifvit verkställd, hade Riddarhussekreterare!! genast derefter, enligt iq §. i RiddarhusOrdningen, fördelat det närvarande antalet af Ridderskapet och Adelns Ledamöter uti 5o Bänkmans - Den 15 November. 57 Afdelningar; Och som de nu antecknades antal utgjorde alldeles lika mänga, som vid Början af sistförflutne Riksdag eller 4g 1 personer, hade de första g BänkmansAfdelningarne erhållit Nio och de senare 41 hek ommit Tio personer. — Till upplysning för Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hade ifrågavarande BänkmansFördelning, sedan i dag bittida, varit i RiddarhusCanzliet alt tillgå, och vore äfven anstallt fogad, att tryckta exemplar af berörde BänkmansFördelning kunde klockan 7 i morgon bittida i RiddarbusCanzliet erhållas. Uppropades de 48 Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka hos RiddarhusFiscalen låtit anteckna sig, att i dag spisa middag på Kongl.
Förordningen den 3 December 1842 bestämda afgift för vägning af inkommande utländskt gods, som efter vederbörlig tillåtelse verkställes i eller vid godsegarens enskilda magasin; och N:o 119, ang:de sättet för stämnings delgifvande åt byalag m. fl. Anmäldes och bordlädes följrde från Utsk:n inkotnne Mern., Betänk, och Utlåt., nemi. från Stats-Utskottet: N:o 143, ang:de verkställd omröstning i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga lill statsregleringen hörande frågor; Sammansatta Statsoch Lag-Utskottet: N:o 35, i ani. af väckta motioner om förändrad organisation af Domkapitlen; 58 Den 19 Augusti. N:o 36, i ani. af väckt motion om ändring af K. Knngörelserne den 20 Nov. 1843 och den 23 Mars 1858, rörande ersättning till vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare; N:o 37, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r ang:de ersättning till domare och målsegande i de fall, då flere härader halva gemensam tingstad i brottmål; N:o 38, i ani. af väckt motion om stiftande af en lag rörande afskedande af statens embetsoch tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatte att deras tjenster bestrida. Sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 39, i ani. af väckt motion om ändring eller förklaring af K. Cirkulär-Brefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementar-läroverken rätt till uppflyttning i högre lönegrad; Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottet:
Under nuv:de förhållanden, då sedelstocken upgår till 30 millioner utöfver värdet af metalliska kassan, kan man vara rent af bankrutt, under det man har fickorna fulla af bankoskuldsedlar. Jag kan nemi. föreställa mig vara i en lysande penningeställning, under 222 Den 28 Januari. <)et jag i sjelfva verket ej eger mer an */* det nominella värdet Ett sådant förhållande vore omöjligt, om bytesmedlet, som användes för den inre rörelsen, vore enahanda med det för den utom landet, eller med ett ord utgjordes af klingande mynt. Så ofta då i rörelsen någon väsendtlig minskning eger rum af detta bytesmedel, skulle tvifvelsutan folket säga sig sjelft: »nu måste det stå illa till med vår hushållning, nu lefva vi öfver våra tillgångar», under det att, så länge dessa papperslappar utgöra det enda bytesmedlet, de måste vara få, som hafva ringaste reda på förhållandet. äfven då, när både landets och den enskiltes penningeställning befinner sig på den vådligaste ståndpunkt. Skola vi då kunna hoppas, att Sverige någonsin skall komma ifrån detta olyckliga tillstånd, så måste vi i första rummet nödvändigt eftersträfva, att så småningom få rörelsekapitalet i väsendtlig del omsatt till klingande mynt, och då man måste anse. att, genom indragning af 1-rdrssedlarne, man kommit åtminstone ett tuppfjät framåt på denna bana, så vägar jag hemställa, att det Högloft. Ståndet måtte afslå Utskrt.s Betänk:de och såsom dess mening antaga det förslag, Hr Nordström i sin, Bet:det, vidfogade reservation framställt, hvarföre jag anhåller att Hr Gr:u o. Landtm, måtte framställa propos. på bifall till samma förslag. Hr Åkerman, Predrik: Äfven jag tillstyrker afslag å B:koUtsk:ts förslag och bifall till den framställning. Hr Nordström i sin reservation afgifvit.
Dek torde ej kunna bestridas att gan» sta mänga i Smts-Rädet förekommande nial kräfwa ej mindre än sädane som hos Högsta Domstolen up» lagas en widlöftigare aranstning, ekt sorgfälligt urar, betande. Allmänna Beredningen fynes fäledeS med den tydligaste analogie böra bibehällas pä samma grund som Nedre InstUiT.Revision. §. z§. Anmärkning mot söi lrscndr tjen» ster, med afseende i stnncrher pä Landshöf» Dinge-Emberen: likaledes att en af Ronungen utan ransakning och dom afsatt Embetsman bör njuta sin fulla lön till godo, och för militaice personer särstildc. att de ej ma förlora sin rättighet till pension afArmöens pensions» rl'er Amiralitets Lrigsmans Lastan, om hwilka - Den 2 r December. 1425 ka Castorsbibehållande rvid förra Reglementen etr stadgande tillika yrkas. Utffoktet får härwid åberopa det af Herr Can« cellie.-Radet, nu mera Stocs Räder, Friherre ^lllerberki till Prorocoller den z Jnnii upläste Diktamen, samt hwad det yrkade bibehällandet as lön beträffar hänwisat till UrffortetS tvid föcstagel till Regerings»Formen fogade Betänkande. Riksens Ständer kunna enligt Regeringsformen, g H. ej inga i pröfningen af Ko» nungens gerningar och säledes ej heller i någon anstalt till pensionerande af en Embetsman, hrvilke» Konungen ensam, man Ständernas ätgärd, till 06) af» sätter eller till annan tjenst transporterar. Officerares pensions rättighet beror ej heller af Riksens Ständer men pä krigs.befälet. Utsättande as pension för den som vwilkorligen i stöd af tydliga Reglemente»» bertill är berättigad ffulle wara öswerflödigc; Är han det äter ej, ffulle stadgandet medföra ett förnärmande af hwarje Casa delägares rätt.
Näringsidkare, som tillåta någon att i deras rum öfverlasta sig af starka drycker, eller sorn utminutera ge Den 17 Juli. f. tu - Bränvin till Öfvermage, Läroeller Tjemtegossar, matte åläggas Jet ansvar och straff, som Höglofl. OeconomieUtskottets Betänkande föreslår. Friherre Boye, Ludvig: OeconomieUtskoltets Betänkande syne Bränningsfrihelens verkan på sedligheten ligger uppenbart bevisad i vår egen erfarenhet. En alltför vidsträckt frihet var nära att lemna Nationens arbetande Class åt en förut aldrig erfaren begifvenhet till fylleri, deraf brotten märkbart ökades. En allt för inskränkt bränningsfrihet var derefter visserligen ofördelaktig i oeconomiskt afseende, men medförde en lycklig verkan på sedligheten, då nykterheten återkom och brotten nrindskades. Denna erfarenhet torde då också böra hänvisa oss till medelvägen: och om vi, vid behandlande af en oeconomisk fråga., kunde förbigå de viktiga moraliska och politiska considerationer, som deri ingå, så kunne ' i icke glömma, att en för långt sträckt bränning medför en ceconomisk skada, möjligen uppvägande fördelen; ty då följderna verka till förniindskning i arbetsstyrkan, så är, i ett så arbetsfatdglLand »om detta, den skada alltför betydlig, som uppstår, när till exempel två besupna ai betskarlar icke uträtta mera än en nykter. Ven 17 Juli /• 783 På dessa skal tillstyrker jag, att bränningstiden aldrig må blifva mer än fyra, högst sex månader. Man invänder, att derigenom blir bran vinet dyrare, då productionen deraf är mindre: och jag skall icke heller alldeles bestrida det; men jag tror att man icke har rätt att sluta dertill ifrån hvad som hittills händt. Man kan icke neka, att sjelfva ovissheten om bränningstiden hittills mycket verkat till varans fördyrande. Man påminner sig att då i Höstas och intill December månad, man var osäker, huruvida man efter nyåret skulle få bränna eller ej, gällde Bränvinet 2 Rd. och i-§- Rd. Riksgäld; då äler, sä snart Kungörelsen om en fortfarande
Saken talade sålunda för sig sjelf, och det vid förra Riks? Stats-Utskottets Utlåtande N:o 1/4' 3 dagen beviljade anslaget hade ej förfelat sin verkan; dock, på det nyttan-af Inrättningen måtte blifva mera allmän äfven för de fattige, vore ett ytterligare anslag nödvändigt; och har Motionairen, med hemställan om anvisande af ett sådant, och hvars belopp bäst bestämdes af tillgångarne och den allmänna bevågenheten för ändamålet, tillika föreslagit, att en del af samma anslag måtte tillerkännas Professoren Åkerman, hvilken billigtvis icke kan åläggas att utan all vedergällning gagna med sitt nit och sina insigter, hvarjemte, vid ärendets föredragning till remiss, åtskillige Ledamöter af Preste-Ståndet instämt uti denna Motionairens framställning, under yttrad önskan, att StatsUtskottet måtte finna utväg till fortsättande af det för Orthopediska Institutet vid nästlidne Riksdag beviljade anslag, och att en del deraf måtte anvisas såsom personlig ersättning för de uppoffringar, Professoren Åkerman gjort för denna mensklighet»! hedrande anstalt. Äfven vid senaste Riksdag förevar fråga om understöd för Orthopediska Institutet samt om någon ersättning åt Professor Åkerman, för hans å Inrättningens iordningbringande enskildt gjorde uppoffringar, och dervid utröntes: att, om endast io betalande patienter funnos, den årliga bristen utgjorde 3,ioo R:dr; att denna dock minskades allt efter som antalet af betalande patienter ökades, så att, då desse utgjorde 22, tillskottet endast vore 100 R:dr och att, om patienternas antal uppginge till 3o, ett öfverskott af 1,900 R:dr kunde påräknas.
Vid föregående riksdagar har jag erfarit, att det är omöjligt att åtminstone inom detta hus åstadkomma en majoritet för ett beslut i det af den siste talaren påpekade syfte, nemligen skjutsbestyrets omedelbara öfvertagande af Staten. Jag har äfven tvekat, huruvida en så genomgripande förändring nu vore lämplig, emedan jag fruktat, att tillräckliga medel dertill icke lätt skulle kunna beredas, ehuru jag medger, att förhållanden på sednare tider inträdt, hvilka vållat, att kostnaderna nu ej behöfva blifva så afskräckande som tillförene. Till hvilket belopp kostnaderna komme att stiga, är svårt att på förband beräkna; men till undvikande af en allt för hastig öfvergång finner jag det lämpligast, att nu taga sin tillflykt till ett förmedlande förslag. Uti min motion har jag antydt, att jag anser det rätta vara, att de resande sjelfva betala skjutsen, en princip, hvars riktighet och tillämplighet vid sista riksdagen erkändes endast med afseende å ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägseller kanalstation. Min väsendtligaste anmärkning emot Utsk:ts Betänk, är, att denna princip der synes vara alldeles underkänd; ehuru jag visserligen icke tror, att detta varit Utsk:ts mening. Men om det förevarande Betänk:t 342 Den 19 April. antoges oförändradt med den lydelse, LJlsk:t deråt gifvit, fruktar jag, att den nämnda principen ej ens vid de nya skjutsombytena kominer att hädanefter tillämpas. Jag vill derföre redogöra för, huru jag tänkt mig, att denna brist lämpligast skulle kunna alhjelpas, en brist, hvilken, enligt hvad jag förmodar, härrör endast af ett förbiseende från Utsk:ts sida. Enligt hvad jag hört, skall det förevarande Betänk:t hafva blifvit af två Stånd bifallet och af det tredje återremitteradt. Jag anhåller emellertid att af flr Gr. o. Landtm, erhålla upplysning, huruvida från Med-Stånden något protokollsutdrag ankommit, hvaraf kan inhemtas, huru dermed sig förhåller.
Anckarsvärd liemtat från den ort han bebor, hemställer jag likväl till i88 Den i« Februari e. m. honom sjelf och till Ståndets öfrige ledamöter, sorn löst delta betänk., om icke man har alt vänta ett annat förhållande af de fasta skolorna, sedan väl underviste lärare komma att öfvertaga skolstyrelsen, sedan en skoldirection inom hvarje församling blir tillsatt, och då församlingarnes pastorer blir ålagdt att hvarje vecka besöka skolan. Jag tror att den fasta skolan skall hafva det företräde framför den ambtilatoriska, som nödvändigt mäste blifva en följd af den fördelaktigare belägenhet, hvaruti en på bestämdt ställe etablerad person befinner sig framför den, sorn utan stadigt hemvist kringvandrar från det ena, stället till det andra oell lefver måhända på matsäck och livad han medhar i brännvinsflaskan. Gr. Anckarsvärd: Frågan är så vigtig, alt det tor de ursägtas om discussionen äfven af mig kommer att något ytterligare förlängas i följd af hvad en vard ledamot nyss yttrat. Jag tog mig friheten, då jag förra gången hade ordet, att yttra några betänkligheter i afseende på antagandet af fasta skolor, och dessa betänkligheter hemlade jag från en på egen mångårig erfarenhet grundad sann och innerlig öfvertygelse alt fasta skolor i allmänhet äro olämpliga för vårt land; emedan hufvudsakliga olägenheten af dessa skolor består deruti, att när afståndet till skolan är öfver J-:dels mil, blir det snart sagdt omöjligt för barnen att besöka densamma. Jag skall icke repetera hvad jag i delta hänseende redan yttrat; men med anledn. af hvad min värde vän, Ilr Ribbing, nämnt rör:de den förmenta fördelen af bildade skollärare, har jag trott mig böra erinra, att jag äfven, på grund af min egen erfarenhet, med den värda talaren hyser en motsatt öfvertygelse, nemi. att lärare med högre bildning oftast äro för dylika skolinrättningar sämre än de lärare, hvilka stå på en lägre bildningsgrad. Vid den skola, som jag sjelf för många år sedan inrättat på min egendom, har jag erhållit K.
Marskalken yttrade, att som EkonomieUtskottet nu framställt ett jemkningsförslag i denria fråga, vore det ingalunda inconsequent af Ridderskapet och Adeln, att samma förslag antaga, heUt om rättigheten att bränna med tvänne 90 kannors pannor, på sätt flere yrkat, inskränktes, en minskning derigenom uti den påräknade Bevillnings-summan ostridigt skulle uppkomma; i anledning hvaraf Hans Exceilence hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade Ekonomiutskottets ifrågavarande förr! slag gilla. Ropades Ja och Nej. Herr Berghman: Tvenne Stånd hafva re? dan beslutat indragning af den ena 90 kannors pannan, och Ridderskapet och Adeln har igenom votering gjordt detsamma. Det skulle blifva en uppenbar motsägelse, om ett annat beslut nu fattades. Hans Exceilence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade sin förut gjorde proposition om bifall af Utskottets förslag. Ropades åter starka Ja, blandade med Nejj hvarjemte Herrarne Berghman och Anckarsparn begärde votering. Hans Exceilence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, enär pluraliteRidd. 0. Ad. Prof. VI. B. II. Afd. 85, 86» 674 Den 29 Maji. ten af Ridderskapet och Adeln tycktes önska antagandet af Utskottets jemkningslörslag, de Herrar Ledamöter, hvilka begärt votering, behagade derifrån afstå. Herr Berghman förklarade det han för sin del alstod frän votering; men Herr Anckar^parre fortfor uti yrkande deraf. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarjlalken föreslog derefter, att, till undvikande af votering, och då, i händelse Utskottets jemknings förslag ej blefve till alla delar af trenne Riks-Stånd antagit, de skiljaktigheter, hvaruti Riks-Stånden kunde stadna, kommo att till en Nämnds afgörande öfverlennäs, Ridderskapet och Adeln behagade
Med anledning af Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag derom afgifna Underdåniga Förslag har Kongl. Maj:t, uti Nådig Kungörelse den 18 December 1823, med ändring i 10 Cap. 21 §. RättegåugsBalken, bland annat stadgat: att i händelse antingen genom egen bekännelse eller annorlunda sig yppade, att person, som för mord, rån, stöld eller annat groft brott blifvit å Fästning eller allmän Arbetsinrättning på längre eller kortare tid insatt, Den 17 D e e e m b e r f. m. 6t innan lian dömd blef, begått annat brott, för hvilket han ännu ej undergått ransakning, må han ej till sådan ransaknings undergående utlemnas, i annor händelse, än så vida, efter i vanlig ordning inhämtad underrättelse om brottets verklighet, Målsägaren det fordrar, eller ock det befinnes, att den brottsliges fällande för samma brott skulle för honom medföra förhöjdt ansvar, eller troligt är, att ransakningen skulle medföra upptäckt af andre i brottet möjligen invecklade personer, hvilket allt, med undantag af den händelse, då Målsägaren fordrar ransakning, och då den följaktligen ovilkorligen bör äga rum, må bero på bepröfvande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i den ort, der brottet är begånget. Detta stadgande, som baft för afsigt att förekomma, det å Fästning insatte brottslingar icke skulle kunna, på sätt tillförne ganska ofta inträffat, genom osannfärdiga uppgifter om begångna brott, bereda sig ett lättare tillfälle att, under forslingen från en Domstol tillen annan, komma flå flykten, har onekligen i en ganska väsendtelig mon motsvarat dess åsyftade ändamål, utan att någon olägenhet deraf försports; men för att bringa det samma till ytterligare fullkomlighet, synes ett sådant tillägg böra äga rum, så väl i ofvananförda, som sednare Momentet af Kongl. Kungörelsen Ga Den 17 December f. m.