Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Sina egna, originella åsikter om huru undervisning bör bedrifvas omsatte hon, » yttrar ett af hnfvudstadens blad vid hennes frånfälle, » på det lyckligaste sätt i praktiken, och hon har genom sin långa offentliga verksamhet skapat en metod, som icke med henne går i grafven. » Vaken och följande tidens frågor samt begåfvad med ett lätt flytande föredrag och en liflig fantasi, förstod fröken A. att intressera sina elever och värdera deras håg för själfstudier. Hennes lifsgärning skall med tacksamhet ihågkommas af alla dem — och de äro ej få — hvilka haft lyckan att under hennes ledning vinna uppfostran och inhämta kunskaper, grundläggande för all framtid. Helsingfors i dec. * Hård seglats. Vid årsskiftet. " ^BKörk den brusande floden sväller, mången farkost dess famntag bräckt, seglam vet, att det allvar gäller, men han sköter sitt roder käckt. Högt väl vågen i vrede skälfver, högre likväl sig himlen hvälfver. Har den leken förut dock pröfvat, känner böljornas melodi, har dock vilja och muskler öfvat förr vid skarpare ilars skri. Fick dock förr på den brynta kinden kyssar, hvassa som bett, af vinden. Hård seglats, då det hven i tågen liksom suckar af kval och nöd; hård seglats, då den vilda vågen het af blod emot stäfven sjöd; hård seglats ibland död och fara var hans lust, var hans lifsvärf bara. Sköna händer väl kunde vira stundom ock för hans hår en krans. Kärleksfröjder han djärfdes fira, och en sorglös minut var hans, medan vinden hans panna smekte och som barn med hans lockar lekte. Men så mörknade det kring runden, och det slet uti tåg och skot. Stormen vaknade upp ur blunden till förnyadt och ökadt hot. Tyst blef löjet, och glädjen lyddes, kransen bort frän hans tinning rycktes. Ja, han kände i grund den leken, stolt han kämpat mot ödets kast. Juvelerare K. A N D E R S O N 1 Ja.lcorjstorg ' 1 1895 Då glänser ännu där vår handlings droppe Som stjärnan med ett öfvervanskligt sken. G. W. Bottiger.
Jag antager för gifvet, att 24:de punkten i Betänk, återremitteras, och om så blir förhållandet, tror jag man gjorde orätt om man icke bifaller 22;dra punkten. Lika med de tvenne sista talarne anser jag att en viss skatt icke bör bestämmas eller anslås till ett visst ändamål, utan den bör ingå i hela statsregleringen. Men genom ett bifall till denna punkt har man, enl. min åsigt, beröfvat sig möjligheten att till jernvägarne använda bränvinsskatten; ty Utsk. säger: »att ofvanberörde motion, jemte öfrige framställningar ang:de de genom beskattningen å bränvinstillverkningen och försäljningen inflytande medels användande till jernvägsanläggningarne icke må af It. St:r bifallas.» Häraf kan dragas den slutsats, att bränvinsskatten icke skulle få användas på samma sätt, som andra skatter. Detta tror jag ieke vara meningen, och för att få det riktigt uttryckt, anhåller jag att förslaget måtte återremitteras. Hr von Troil, Sam. Gust.: I den financiella barndomens tider kunde man anslå serskilda skatter till serskilda ändamål, men i sednare tider har man funnit, att alla skatter böra till Statsverket ingå, och alla utgifter bestridas af detsamma. I anledn. af Hr Cederschiölds yttrande får jag uplysa honom, att sedan bränvinsskatten inkommit i Statens skattkammare, förvaras den der icke i något 254 Den 13 Juni f. m. serskildt fack, och att således, om Hr Cederschiöld vid 24:de punkten lyckas att genomdrifva sina åsigter, det icke finnes någon bränvinsskatt, utan endast allmänna medel. Han kan således vara lugn. Jag anhåller om bifall till denna punkt. Gr. Anckarsvärd: Såsom ursäkt för min barnsliga tvekan att bifalla denna punkt, torde det tillåtas mig anföra, att jag hemtade mina skäl från K. M:s Propos. vid sista Riksdagen. Hr Printzensköld, Carl: Jag kan icke finna något hinder för afslag* å denna punkt, och de tvenne Landshöfdingar, som här yttrat sådant, synas icke hafva tagit närmare reda på förhållandet med räkenskaperne.
Den vid förrältningsinstrumentet fogade egobeskrilning upptager hemmanets inrösningsjord till 116 tunnland 1 kappland, nästan uteslutande starrsätter; och är förrättningsmännens förslag af Kongl. Majlis Befallningshafvande i Jemtlands län genom Resolution den 17 Mars 1831 läststäldt. Vidare iuhemtas af ingi foa handlingar, alt Jemtlands läns Pröfnings-komilé för år 1862 till 400 R:dr nedsatt hemmanets taxeringsvärde från 500 R:dr, dertill detsamma varit af Taxerings-komitéen uppfördt, och det fastän taxeringsbeloppet för hela Undersåkers socken, derinom Fångåmon är beläget, bestämdes för I3f£idels mantal till ej mindre än 265,210 R:dr R:mt; att Fångåmon år 1851 blifvit indeladt till erläggande af vakansafgift för rotering, att ingå i skatt år 1856, jemlikt Kongl. Brefven den 8 Oktober 1851 och den 30 Mars 1855; att, enligt Länsmannen G.
Ja, kommer hit till BethEl, och bedrifver synd: och till Gilgal, att I mågen föröka synderna; och bärer fram edor offer om morgonen, och edra tiond på tredje dagen; Och röker af surdeg till tackoffer, och prediker om friviljogt offer, och förkunner det; ty I hafven det gerna så, I Israels barn, säger Herren Herren. Derföre hafver jag ock i alla edra städer gifvit eder lediga tänder, och brist på bröd I all edor rum; likväl omvänden I eder intet till mig, säger Herren. Och jag hafver tillbakahållit regn öfver eder, medan ännu tre månader voro intill skördetiden; och jag lät regna uppå den ena staden, och uppå en annan stad lät jag intet regna; en åker vardt beregnad, och den andra åkren, som intet beregnad vardt, förtorkades. Och två eller tre städer drogo intill en stad, på det de måtte dricka vatten, och kunde icke få sina nödtorft; likväl omvänden I eder intet till mig, säger Herren. Jag plågade eder med torko, och med brandkorn; så åto ock gräsmatkar upp allt det i edra lustgårdar, vingårdar, på fikonaträ och oljoträ växte; likväl omvänden I eder intet till mig, säger Herren. Jag sände pestilentie ibland eder, lika som uti Egypten; jag drap edra unga män med svärd, och lät bortföra edra hästar fångna; jag lät stanket af edrom lägrom gå upp i edra näso; likväl omvänden I eder icke till mig, säger Herren. Jag omstörte somliga af eder, lika som Gud omstörte Sodom och Gomorra, så att I voren som en brand, den utur eldenom ryckt varder; likväl vänden I eder intet till mig, säger Herren. Derföre vill jag så göra med dig, Israel; efter jag nu så vill göra med dig, så skicka dig Israel, Och gack emot din Gud. Ty si, han är den som gör bergen, skapar vädret, och kungör menniskone hvad hon tala skall; han gör morgonrodnan ([och]) mörkret; han går på jordenes höjder; han heter Herren Gud Zebaoth.
Pastorsoch Comministers-boställen, befrielse från rotering — 4 2 4 b. 14 Juni b. 4 Juni b. 28 Maj b. 28 Maj 85 Patent-författningen, ändring deri — 4 2 51 b. 26 Juli b. 29 Juli b. 50 Juli b. 50 Juli Pension, om rättighet för Kamererare!) Wäsström att vid afskedstagande! undfå 1,200 Ridr pension — 6 1 19 b. 15 Mars b. 12 Mars b. 15 Mars a. 12 Mars » förändrade grunder för beräkningen deraf för Bankens tjenstemän — 6 1 41 b. 18 Juni b. 12 Juni b. 18 Juni b. 12 Juni » om förändring i sättet att sådan krigsmän tillhandahålla — 8 — 18 b. 29 Jan. b. 29 Jan. b. 29 Jan. b. 25 Jan. 11 — 67 — w tT — r#i • q 'V 03 > 2 g BondeN:o N:o | Sid. Adeln. Slåndet. Ståndet. N:o ~§ Pensions-anstall för Diskont-verken och Tumba bruk, in1 rättande deraf — 6 1 56 b. 47 Maj b. 44 Viaj å. 17 Maj b. 10 Maj Svar på återremiss — 6 4 42 a. a. 44 Juni a. a. 42 Juni a. a. 18 Juni a. a. 42 Juni 50 » » dito anslag dertill från, Fullmäktiges dispositionsräkning — 6 1 89 10,11 b. 42 Juli b. 46 Juli b. 15 Juli b. 15 Juli 50 Pensionsfond för Borgmästare utom Stockholm och Kommissions-laridtmätare 71 4 1 269 — b. 2 Ang. b. 2 Aug. å. 6 Aug. b. 2 Aug. 155 Svar på återremiss — 4 1 544 a. a.46 Aug. a. a. 16 Aug. a. a. 16 Aug. a. a. 16 Aug.
Af fortfarande kommendering hindrad att tills vidare deltaga i riksdagsgöromålen, får jag äran anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Allm. Besv.» o. Ekon.Utsk:t samt bänkman inom 20:de bankmans» afdeln:n. Sedan Ståndet bifallit denna begäran, anmodades Elektorerne att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter Hr von Knorring. Föredrogs Konst.Utsk:ts d. 28:de sisth Juli och 4:de dennes bordlagde Mern. N:0 52, med förslag till ändring i 16:de och 22:dra §§ R.O., rör:de vilkoreu för valbarhet till riksdagsman, Hr Munck af Rosen schjöld, Thomas! Ehuru jag 1 allmänhet icke ser någon fara uti att utsträcka valbarheten, då alltid valmännen hafva korrektivet i sin hand, när något missbruk kommer i fråga, och ehuru jag icke är någon särdeles Varm vän af de 4 Stånden, har jag dock inom Utsk:t icke kunnat deltaga i det beslut, hvaruti TJtsk:t nu stannat, särdeles som jag icke deruti ser någon praktisk fördel. Betraktar man de särskilda Stånden och först deribland BondeStit, så är det klart, att detsamma, med sina slutna valkretsar, icke kommer att välja utom sig sjelft, 84 Den 8 A ng usiti. och detta tolde synas desto klarare, då man sett med hvilken ifver BondeSt:t motsatt sig den föreslagna förändringen att der inrymma jordegande I. d. embetsman. Återstår således BorgareSt:t, der man torde kunna vänta att den föreslagna lagen skulle medföra någon verkan. Men jag får i detta afs:de fästa upmärksamheten derpå, att redan vid förra riksdagen gjordes den förändring i 14:de §:n B.O., att till riksdagsmän uti nämnde Stånd skulle få väljas personer, tillhörande K. o. Ad. eller PresteStd, så framt de vore näringsidkare. Således har detta Stånd redan erhållit en temligen utsträckt valrätt.
N tan förebräelie alt åtnjuta oförtjent» fördelar hade således Fru Grefwinnan dMenstjerns. kunnat bibehålla den pension hon hittills upburit; men öfwertygad att wid Rikets nuwarande mängfalldiga behof och knappa tillgängar det bör wara hwarjc undersätes skyldighet att efter stn förmåga med upoffcingar lätta Statens börda, har hon icke längre welat ätnjura e» förmän, som hon möjeligen kunde umbära, som hon redan 2:ne är förut dels genom länebiträden dels genom extra tillagg wid Krigsgärds afgiften ersatt det allmänna. Mä Den 20 Zebrukni. yl? Mä det tillätas mig wid detta tillfälle tillägga att denna upoffring ej ar den enda, ej den betydligaste L^IIenstiernlka familjen fatt »vidkännas. Den har desie sednare arén blott sedan hans Excellences död 1799, mast erlägga lil! Kronan i ersättning för bytesbrister 14,000 R:d. Banoo och deremot harden betydliga fordran, samma famille ägde hos Kronan i anledning af ett utaf Konung XII. ä dest magnar af Staden Danzig utfordrar och lill Swensta Armäens underhäll anwandt län och hwitket flera ganger blifwit af Konung och Stander godkant och om betalning försäkrad;, nu nyligen i följe af försummade fatalier blifwit af Högsta Domstolen afslagit och för nägra bristande formaliteter till intet gjordt. Mä detta således wittna om huru ofta det händer att högt upsatte medborgare pä sin eller esterlefwandes bekostnad med känbara upoffringar fä wedergälla det förtroende eller de förmäner be af samhället åtnjutit utan afseende pä de tjenster hwarföre de dem erhällit. Grefwe körner tilläde derefter munteligen att han förenade sig med Herr kLKIman, L hwars Yttrande han igenkände den Moderation som han hoppades altid flulle utmärka denna warda Ledamot. Herr Xotlieb, Larl krestric.
Detta parti begagnar sig - ibland kanske omedvetet - af en krigslist, som tillfört dess läger stora kontingenter af entiisiastiska, inen osj iilfständiga ocli virriga anhängare. Det drager likhetstecken inellan lidelse odi karlek, mellan sjiilens lieligaste känsla och den liipre natiirens otämda begär. Det iiidentifierar sjiilfvisk lystnad med osjalfvisk hangi: €venhet, ett qiii pro quo af bedrägligaste: och bedröflignste verkan. Det envälde, som tillkommer den Iiel.igt och evigt förbindalicle kärlelten, tilleiWnnes &amp; t lid$sens otyg-. lade kraf; och under nnvarande ifver att ombilda gängse rattsoch pliktbegrepp markes ej misstaget och förblandningen. Är det sen händelse, som ser ut som en tankes att flera af denna läras anhängare uttrycka sig på ett sätt sa svafvaiide, motsägande och niångtydigt, att läsaren antingen missförstår eller blott med svårighet - stundom alls icke kan fatta meningen. Eller ar det med afsikt man leker kurra gömma med fraser, insveper sina tankar si grumligt sprak, i oförstådda stanser, l), för att niöjliggöra uttalandet af satser, som endast under förklädnad och som lureudrejargods kunna insmugglas i bokhandeln? Under skydd af omeningar och meningskaos far man utan att väcka anstöt, ja under bifall af likatänkande utgifva dhaiidliagar och skönlitterära, alster af äktenskapsupplösande tendens; - man får oförbeliållsamt och opåtaldt prisa framstående fanbärare af f det g i r an » - teorierna; man tycks nästan själf tro sig föra den högre sedlighetens talan vid idealiseringen af principlösa personers laglösa och växlande förbindelser.
Landshöfdingen rn. m. Herr Hans Järta, med erkännande af Herr Landshöfdingen» sällsynte Statsmanna egenskaper och verksam, het i Rikets tjenst, förklarat sig likväl icke kunna tillstyrka bifall till Pensionen, enär lian hvarken uppnått den ålder, sorn författningarne bt* Stämma, för Pensions undfående vid afskedstagande!, eller varit af sjukdom urståndsatt fortfara med dess innehafde Ämbete, samt dessu, tom borde förmodas, att Herr Landshöfdingen kunde beredas tillfälle, att än vidare n ed sine kunskaper gagna Fäderneslandet på en plats, der nödig utkomst för honom ej skulle saknas; »å hafva anmärkningar härvid blifvit gjorde utaf ett större antal Ledamöter inom Höglofl. Rid derskapet och Adeln, Högvördige Preste Stan. det och Vällofl, Borgare-Ståndet, hvilke anmärkningar hufvudsakligen sammanstämma deruti, att bemälde Herr Landshöfding haft en nära del uti införandet af nu gällande Constitution, samt författat Regerirgs-Formen och sålunda på det verksammaste sätt bidragit till den Stats, författning, hvarutaf Nationen nu hemtar förde, laine, såsom ock sedermera under sine Ämbetsmanna befattningar ådagalagt utmärkte förtjenster mot Fäderneslandet, dem han, med girte kunskaper och ovanliga skicklighet ej ia - j|!4 Stats1 Utsko ttet 9 Betänkanden. BPt underlåta att vidare öka, ehuruhan funnit sig böra lemna Åmbetsmanna banan; vid hvilke förhållanden han vore berättigad till det vedermäle af Riksens Ständers erkänsla, att den föreslagne Pensionen honom beviljades; hvarvid dock, efter hvad tillika blifvit yttradt, borde fästas det vilkor, att, när Herr landshöfdingen lunde af Kongl. Maj:t ytterligare i Rikets tjens1 varda befordrad, Pensionen bör upphöra ; Med hvilke anmärkningar frågan blifvit till Utskottets förnyade handläggning återremitterad.
Då skedde ej något uppehåll, då hade Allmänheten ej rätt till den klagan, att Riksens Stander sjelfve uppskjuta Riksdagen. Om nii någon ytterligare öfverläggning i detta utredda ämne skulle äga rum, så blifver det på dem. hvilka fordra detta uppskof, och sätta i fråga, om landet behöfver undvika hungersnöd, som skulden till Riksdagens utsträckning och det allmänna missnöjet skall falla. Herr Påhlman: Det är i anledning af slutmeningen i den siste Talarens yttrande, som jag anhåller att få förklara, det jag ej hyser någon farhåga, att Allmänheten med missnöje skall anse de Män , som bevaka dess angelägenheter , och att jag gerna underkastar mig den förebråelsen, att till detta förmenta Den 17 juliu 339 missnöje göra mig skyldig, då jag begär en dags betänketid j för att begrunda ett ämne af den högsta vigt, och der fråga ej är om min~ dre, än att kullkasta ett af Riksens Ständer vid denna Riksdag fattadt beslut. jag yrkar således ätinu en gäng min i Grundlagen förva-, rade rättighet, att fä niålet hvilande på bof-i det. Huruvida jag, och de som tänkt lika med mig, genom våra åtgärder, varit vållande till Riksdagens förlängning, leninar jag till hvar och en att bedömma* och jag tror, attén sådan förebråelse af ert StatsRådets Ledamot är något obetänkt. Hans Excellence Hert Grefven och Landt* Marskalken yttrade, att, ehuru det vöre Hans Ekcellence okärt, att förehålla Herr Påhlman det uttryck han mot en Ledamot af Ståndet nyss sig tillåtit, Vore Hans Excellence likväl dertill föranlåten * samt finge tillika erinra om nödvändigheten i att endast hålla sig inom det förevarande ämnet; hvarjemte Hans Excellence tilläde, att då Kongl Maj.ts förevar rande nådiga skrifvelse icke innéfattade någon ny fråga, utan endast Kongl. Majtts svar ä Riksens Ständers vidtagne beslut, i afseende på de till Allmänna Magazinslnrättningen och Manufactur Discont-Verket anslagne creditiv, syntes högstberörde skrifvelse icke kunna, enligt 49 (jj.
Med grannlaga ömhet tryckte Gottlieb den andra kyssen på Nannys läppar; och sedan han några ögonblick betraktat henne, sade han sakta: "Stackars Nanny, stackars barn, du har åtminstone en vän i din smärta!" "Gottlieb vet då..." Hon drog sig rodnande ur hans armar: hon hade ej tänkt på att hennes helsning var emot bruket. "Ja, jag vet era bekymmer, och var säker att jag, under de dagar jag ännu är här, icke skall ge mig någon ro innan jag ser din far fri och hemma!" "Ack, min gud, min gud, om det vore möjligt!" Hon ihopknäppte händerna och höjde ögonen mot den vän, på hvilken hon trodde. "Det skall bli möjligt, Nanny, jag ger dig mitt ord derpå och om jag varit här, så hade det icke händt." "Så har jag också tänkt; en röst har sagt mig: Blott han kommer, blir det godt!" "Tack för detta förtroende det blir mig ljuft att minnas." "Minnas herrn reser då snart igen?" "Om en vecka." Ännu en gång ihopknäppte Nanny sina händer. Denna åtbörd jemte den tårade blicken var mera begriplig än ord. "Du skall då sakna mig, Nanny?" "Alltid!" "Och kanske skall du just för denna saknads skull önska att vi aldrig sett hvarandra?" "Nej, visst icke: denna saknad blir för mig ett vida lyckligare lif än det jag förut haft, än det jag möjligen utan den kunnat få." "Men säg", återtog Gottlieb, afbrytande detta farliga ämne, "hvarför har ej din svägerska vändt sig till patron på Almvik?" "Åh, till honom vänder sig aldrig Magda förr hvad som helst." "Huru så?" "Jag vet icke om jag bör säga det... Både pappa och Magda hålla mig för ett barn. Men jag förstår ändå att patron förföljt Magda med oredliga känslor ... och ifall jag kunde tro på Calle..." "Hvad då?" frågade Gottlieb ifrigt. "... så skulle hela vår olycka vara en tillställning och en hämd af patron för det att Magda en gång bestämdt nekade att ... att ... sälja en kyss åt honom."
Än träffade den ett ansigte, än en naken skuldra. Man hade endast behöft höja en hand för att rycka från honom käppen. Man hade endast behöft draga af en toffel och slå honom för pannan, och han skulle sanslös fallit ned mellan trasmännens fötter. Man skulle endast utan fatalistisk slapphet ha uppträdt enigt och bestämdt, och Damaskus’ många konsulat skulle stått i ljusan låga. Den oduglige turkiske paschan skulle ha flytt, och Stambul, som sålt sitt eget folk, sin egen storhet, sin egen Gud för vesterländska bedragares mutor, skulle i all sin ömkansvärda svaghet ha darrat för en af sina egna provinser. Men detta herrliga arabiska folk, som fordom sett Europa blekna för sin makt, som i hänsynslöst mod kastat tillbaka korstågens röfvarskaror från Damaskus’ nejder, fruktade nu att bära hand på europén. Åsynen af hans ljusgrå sommarrock, hans band i knapphålet och hans leksakskäpp förlamade alla med en vidskeplig vördnad. Rytande som lejonhanar under en tilltagsen djurtämjares lilla vanmäktiga piska drogo de sig tillbaka steg för steg, hukade, sammanpackade, villrådiga och afstraffade. Så förödmjukadt var detta en gång så lysande folk, så gränslös dess förnedring. Så mörk, så hopplös var dess framtid. Det är som vore allt hvad österländingen företager på förhand bestämdt att blifva en ny förödmjukelse, ett nytt steg mot en oundviklig undergång. Vi lyckas sakta men säkert i allt som förtjenar att lyckas. Vi liksom föryngras midt i vår grå ålderdom och vi gå stadigt framåt, men Österlandets öfvermannade och förrådda folk, som ännu bär ungdomens friska ansigte blir döende liggande vid vägen. Blumenbach gaf Skandar, som åter kommit på benen, en vink att gå in i huset. Utan att under hela tiden ha fällt ett enda ord vände han sig slutligen sjelf och följde Skandar långsamt och obesväradt, låtande förstå att hela uppträdet varit en ren bagatell, hvilken han redan glömt bort. Han slog porten i lås bakom sig med en dundrande skräll.
Föredrogos och lade»-till handlingarne Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mem:r: N:o 212, i ani. af Riks Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om inrättande af en pensionsanstalt för sjömän; och N:o 213, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande af K. M. äskad tillökning i arméens nuv:de kavalleristyrka. Vid punktvis skedd föredragning af Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern. N:o 214, i ani. af erhållna återremisser af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 169 ang:de revision af Nya Troll - 238 Den 1 November. hätte kanalbolags räkenskaper m. m., lades Utsk:ts första yttrande till handlingarne och bifölls dess sednare tillstyrkande. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Utlåt, och Mern.: N:o 215, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. i fråga om försäljning af nya varfvet vid Göteborg; och N:o 216, med förslag till voter:s-propos:r i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande Stats-Utsk:ts Utlåt. 194, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civi!e“och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden. Vid föredragning af Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern. N:o 217, med förslag till voters-propos. i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande 6:te punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 198, i fråga om anslag till national-musei-byggnaden, blef den föreslagna voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern.
Munken tog en bägare och bjöd mig dricka — men uppskrämd som jag var af alla berättelser om ställets ohelsosamma beskaffenhet, förekom mig ej drycken inbjudande, hvarför jag vänligt af böjde den med förklaringen, att jag ej vore törstig. En ljuDgande stråle ur det mörka ögonparet mötte min blick, och med en skymt af öfverlägsenhet i tonen upplyste han mig: » Ah, madame, ce n ' est pas pour le soif qu ' on bois ici », (O, min fru, det är icke för att släcka törsten, som man dricker här), vände sig därpå om och gick vidare. Då vi utkommit i det fria, förde han oss omkring för att bese något af de torrlagda träsken samt planteringarna, som till mesta delen bestodo af det blå gummiträdet (Eucalyptus globulus), hvilket träd i synnerhet har den egenskapen att uppsuga fuktighet och skadliga dunster. Jag tog ett blad af växten, stack det i munnen och njöt af dess aromatiska smak, allt detta utan någon vidare tanke därpå. Ännu en stund sprakade vi med den vänlige mannen, som nu troligen, äfven han, sofver den sista sömnen på den stilla kyrkogården, sida vid sida med sina bröder, starka såsom han i tro och kärlek! — Återfärden anträddes, och vi gingo tysta vid hvarandras sida, begrundande de intryck vi erfarit. Hela morgonen hade jag plågats af hufvudvärk, men på en gång känner jag en obeskriflig lättnad och märker, att densamma försvunnit. » Jag tror jag lemnat hufvudvärken i klostret », utbrister jag glad. » Har man så kunnat förtala luften därute? » Min man, förtjust öfver promenadens goda inverkan, undrar, om ej den af Eucalyptusträdens starkt aromatiska doft mättade luften varit helsosam, och jag påminner mig då, att jag uppätit ett blad af trädet. Men nya intryck kommo snart hela händelsen att falla i glömska. Detta var mitt minne från klostret vid randen af de Pontinska träsken. Jag är ej längre ung, har färdats vidt omkring i världen, men har ofta haft påhelsning af min mera trogna än kära ungdomsvän — hufvudvärken.