Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsoch BankoUtskottens: om utvägars vidtagande till ömsesidig förväxling af Svenska och Norrska Myntsorter samt de sednares emottagande i uppbörd i GränseProvincerne; om anslag af ett Creditiv för Städernes Allmänna BrandstodsBolag; 234 Den 17 Mars f. m. angående inrättande af en tillräcklig Lånefond för Landtman; rörande inrättande af ett LåneContor till understödjande af utflyttningar och skeende egoskiften; om ökade årliga arfvoden så väl för Fullmägtige i Lanken och RiksgäldsContoret, som ock för Directeurerne vid LåncContoren i Götheborg och Malmö m, m, Statsj Bankosamt Allmänna Besvärsoch jEkonomiUtskottens: angående inrättande af ett JordbruksContor, och om låns meddelande å spannemål, Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiU tskottens ; om ett förändradt användande af den §:dels procent som af Sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Carlstads Hospital; i anledning af åtskilige hemställanden om lindring i roteringsbördorne inom Småländska Länen ; och angående Städernes Inqvarteringsbesvär, Bevi/lningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens.; angående yrkad högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor, och om erläggande af Bevillning till ersättning för Inqvarterings-kostnader. BankoUtskottets; med hemställan, att beslutet om Silfvers upp - Den (7 Mars f. m. 235 köp och invexling lill Banken må förlängas lill årets slut; om nödvändigheten af jemkning uti gällande Stadgar för Rikets DiscontVerk i anseende till den för Ön Gottland tidtals hämmade postgång; i anledning af förrättad Revision öfver BankoDiscontVerkets Räkenskaper och förvaltning; rörande eftergift af Bankens inteckningsrätt i afseende på den å Uddevalla Stads utmark varande ståndskog; angående regleringen af Allmänna IndragningsStaten.
Jag var skygg och tillbakadragen, tänkande att han möjligen vore misskänd, och att jag vore en af dem som genom falskt misstroende kränkte honom. Detta blef som ett slags skuldmedvetande, jag kände det som om jag hade något att försona. Jag blef ofri och tvungen i mitt sätt. Jag tänkte att jag möjligen hade framför mig en ärlig kyrkans stridsman. En sträng lagisk själasörjare. I så fall skulle jag skänkt honom min aktning, oafsedt våra olika tänkesätt. Men nu! I och med det samma jag fått bevis på, att han står i ett groft brottsligt förhållande till sin husmamsell, är oklarheten borta. Jag vet hvem han är och skall nu kunna vara fri i mitt sätt. Nu skall striden just börja, med alla medel. Striden för hustruns rätt gent emot älskarinnan. Nu – Ågren – nu må du tro att det skall stå hårdt, om du utan annat band än en grof sinlighets makt skall kunna behålla honom i dina klor! Om du skall kunna köra ut hans barn och förtrampa hans hustru, för att nu ej tala om att du drager honom sjelf allt djupare ned i dyn. Omslaget i mitt sätt att känna för honom är så märkbart så plötsligt, att det rent af förvånar mig sjelf som en psykologisk märkvärdighet. Långt ifrån att frukta honom, känner jag en riktig längtan att få försöka om nu det der tvånget är alldeles borta. Vi skulle gått dit i eftermiddag, men jag har ändrat dagen; jag vill icke gå dit förr än han är hemma. Det kunde se ut som om jag vore rädd, som om jag ville passa på och göra mina besök i smyg, när han är borta. Ågren skulle naturligtvis tala om att vi varit der. Jag känner det nu som kunde mitt sätt emot honom bli så fritt, att det lätt skulle urarta till oförskämdhet. Jag skall ha honom att krypa ur sitt skal så mycket som möjligt. Det blir ett präktigt experimentalfält för ”realisten”. Hvilket studium! Jag mins nu, Natalia talade om att en middag hade han varit alldeles uppsatt; han hade pratat och skämtat med henne och den lilla näpna fröken Krumlinde och klappat denna senare, som knappt visste hvad hon skulle svara på all denna ”morbrors” nådiga nedlåtenhet.
Min motsatta och af detta Stånds majoritet delade öfvertygelse har jag vid tillfälle af vår debatt öfver de'charge-betänkandet tillfyllest utvecklat — och jag sadelin det parleinentära affabel; ty jag medvet dessa båda ifraguvar. f. d. Statsråd ganska manga högeligen hedrande medhåll utom Ståndsrum. — Nå val : antaget pro argument o att handlingssättet varit klandervärdt — handlingsgrunder nemi. — afsigter och motiver hos dessa båda statsmän hafva ju varit oantastliga, och mig veterligen förb I i Iv i t oantastade. Men enär sålunda icke bestridas kan, att de röstat och handlat samvetsenlig! sjelfständigt , och fritt för hvarje obehörig , yttre eller inre impuls; då återgår ju naturen af gravamina emot dem till den af här meranämnda politiska opinion, hvars ofelbarhet aldrig kan blifva en mathematisk visshet, och som, ehuru visserligen parlementärledare ändå, i fråga om åtgärder lill rådgifvare? aflägsnande icke kan vara rättrådig ledare till beslut, hvilka, med förgätenhet af äldre embetsrnaunaförtjensler, nemi. ingripa i (örtjenta statsmäns enskilda och framtida välfärd. Här kan jag dock icke åberopa den juridiska rätt, hvilken jag, ifall mitt misstag i f ro. plenum ej hindrat, skulle hafva gjort gällande i fullkomlig enlighet roed Frih. Leijonhufvuds och Hr Printzenskölds argumentation, utsträckande t. o. m. den sednare? derhän, att en politisk cataclysm, som bortsköljer ens embete, är fullkomligen att förlikna med canalen, som bortsköljer ens täppa och beiältigas likaså till ersättning af Staten (dock ulan den af allmänna lagen beviljade 5o proc. föi höjning.) Men jag andrager andra grunder. Ifrågavar. rådgifvare hade icke sökt det ansvariga kallet. Detta har sökt dem, hvarförutan de ännu qvartjente vid de befattningar, i hvilka de njöto allmän välvilja och hade en med den ifrågavar. nära lika ålderdomsbelöning att sig de jure af Sta ten tillförse.
Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrade, ar saken wiherligen wore af högsta wigt, men ar dä den ä nyo blifwit begärd pä bordet, mäs ste den hwilk Grefwe vs la 6ar6ie instämde deri, att denna frägas ssyndesamma afgörande wore högst wigtigr, och anhöll derföre ar Nidderssapet och Adeln i eftermiddag mätte fä plenum, för ar densamma äter upkaga. Herr Grefwen och Landtmarskalken förklarade, ar der ej warit hans afsigt, ar i eftermiddag samla Nidderssapet och Adeln, men ar han wille lampa sig efter de Herrars önssningar, som tvättat Den 14 Mars. e. m. 651 wällat detta upstof, och derföre utsätta plenum till kl. 4 i efterm., da saken ä nyo finge uptagas. Högloft. Ridderssapet och Adeln äkstiljdes kl. 2. In ticlem ?ro^6co!li 6. Zilverstvlp^. Onsdagen den 14 Mars. klenum kl. 4 eftermiddagen. Justerades följande: Utdrag af Prvtocollet, häller i Högloft. Ridderstapets och Adelns plenum den 14 Mars 1810. S. D. Wid upläsning till justering af den ifrån Expeditions-Urffotter inlemnade underdåniga strifwelse till Kongl. Maj:r, angäende Post-inrättningens förbättring i Riket, saknade Riddcrskapet och Adeln der uti Bruks-Parron Lber8mw8 hos Oeconömie-Utstottet förehafde yttrande gjorda Förslag, at med den sä kallade Postwagnen äfwen Paqueter emot witz betalning stulle fa försändas; hwilker Försiag förmodligen af mitzffrifning icke kommit att intagas k Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande, men Ridderstapel och Adeln nu önskade i Expeditionen märre tilläggas, 'llt supra.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då votering blifvit begärd, ansåg Herr LandtMarskalken, den af honom sist framställde proposition böra utgöra Ja proposition j och komme i händelse Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att det af Herr Munck af Rosenskjöld, hvilken begärt voteringen, uppgjorda förslag, finge i contrapropositionen innefattas, densamma att erhålla följande lydelse: vinner Nej, komma Riksens Ständer att. hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Majt, efter vederbörandes hörande, täckes vid. taga den nedsättning af Tulltariffen, hvartill omständigheterne kunna föranleda. Herr Munck af Rofenjkjiild: Jag ber, att uti Contrapropositionen äfven må tilläggas den phrase, som står i Ja propositionen, nemligen: enligt de af Rikfens Ständer fnfjlällde grund, r, på det att den förra må blifva lika med den sednare, endast med undantag af ordet höja. Herr Grefven och Landt-Mar falken framställde derefter följande voteringsproposition: Den som bifaller, att, 6edan Ridderskapet och Adeln godkänt den af Bevillningsutskottet föreslagne Tulltariff, antingen oförändrad, eller med dervid gjorde modificationer, det tillägg dervid må äga rum , att Riksén Ständer böra till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, i enlighet med de af Riksens i 6iS Den l§ Augusti f. m. Ständer antagne grunder för Tulibevillningen samt med afseende å landets väl och näringarnes trefnad, intill nästa Riksdag vidtaga de åtgärder i anseende till Tullens både höjning och sänkning, hvartill omständigheterne kunna föranleda, och hvarigenom det af Riksens Stander sökte ändamål bäst må kunna vinnas, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej-, Vinner Nej, komma Riksens Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, täcktes, enligt de af Riksens Ständer fastställde grunder, vidtaga den nedsättning af Tulltariffen, hvartill omständigheterna kunna föranled*.
der gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall; eller örn man stjäl ur likhus eller graf. 3 §. Ar stölden ej utmärkt med någon af de i 4 eller 7 § nämnde omständigheter; dömes gerningsmannen till fängelse minst två månader eller tukthusstraff i fjerde grad. 4 §• För stöld skall till tukthusstraff i tredje grad dömas i dessa fall: 1 om man stjäl häst, boskap eller annat kreatur, sorn går i bet ute å marken, inom eller utom hägnad; 2 örn man stjäl fartyg, som är strandadt eller eljest förolyckadt eller utan folk till lands kommit, eller ock gods, som till sådant fartyg hörer; 3 om stölden sker från någon, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, uppror, fiendes åträngande eller annan sådan nöd eller fara är satt ur stånd att sin egendom vårda; 4 om ilian sljiil något ur kyrka, ehvad det kyrkan tillhörer eller der af annan i för var satt är; 5 om tjufven till stöldens föröfvande sig med vapen inställt; (i om han genom ansigtets färgning eller betäckning eller genom förklädnad sökt gora sig okännbar; 7 om lian föröfvat stölden medelst inbrott, som i 6 § sägs. 5 §• Har man, i uppsåt att stjäla, med våld eller list, vare sig inom eller utom lius, brutit bref eller öppnat skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med lås, försegling eller annan dylik stängsel tillsluten varit; straffas med fängelse, minst två månader. C §• Ilar någon, i uppsåt att stjäla: 1 med våld å mur, plank, vägg, golf, tak, lucka, fönster, port, dörr, läs eller annan dylik stängsel, brutit sig in i gård, lius eller rum, eller 2 medelst klättring öfver mur, vägg, plank, port, dörr eller tak, eller medelst listigt inkrypande genom glugg, skorsten eller annan sådan, ej till ingång ämnad öppning, eller ock genom bruk al dyrk eller falsk nyckel, förskaffat sig ingång i gård, hus eller rum; dömes, för inbrott, till tukthusstraff i fjerde grad. 7 §•
Hos Riksens Ständer har fråga blifvit väckt om nödvändigheten af ett allmänt stadgande eller förklaring uti följande omständigheter: no att vid Lagfart af fast egendom, köparen ej rnå anses skyldig att äfven de beviljade uppbud, jemte de betyg derom, som emot fastställd lösen blifva å köpe-afhandlingen tecknade, tillika Särskildt utlösa bevis genom Utdrag af Protocol let: - Den s Juli. 47 let: 2:0 att uti ringare mai, Jer muntlig dämning är i Lag medgifven, det ma vara Nämndemän tillätet att stämningar verkställa, utan att tillstånd dertill af den, som Domaren tillskriftliga stämningars utfärdande forordnat, förut ina behöfva sökas; 3:0 att för författandet af sistnämnde stämning någon annan betalning ej mä fordras, än den fastställde Lösen för densamma, och 4:0 att de i Lagen stadgade vadeskillingar ej må uppbäras till det förhöjda belopp, sorn Kongl. Förordningen den 3 December 1812 angående Expeditions-Lösen utstakar. Vid öfvervägande häraf, hafva Riksens Ständer funnit: att, som Expeditions-Taxan den 27 Maj 1801 förordnar, att vid det ett Köpebref första gången till Lagfarts och uppbuds erhållande vid Domstolen uppvises, detsamma bör ordagrannt i Protocollet intagas, samt det, jemlikt Kongl. Förordningen den 14 Maj 1805, åligger Domstolen vid berörde tillfälle pröfva säljarens åtkomst-handlingar samt innehållet deraf korteligen i Lagfarts-Protocollet anteckna, Köparen både är skyldig och för sin egen säkerhet har nödigt, att utom det uppbuds-bevis, som å köpebrefvet tecknas, särskildt lösa ett Utdrag af det Protocoll, som i ämnet föres; hvaremot och då öfver 2:dra och 3:dje uppbuden något annat bevis ej för köparen erfordras, än det som derom äfven skall å köpebrefvet meddelas, köparen ej bör belastas med Lösen af några särskildta Protocolls-Utdrag öfver dessa 2:pe sednare uppbud. Att enär Lagen i 11 Cap. 2 §•
Kamererare, lön 2,250 tillfällig förhöjning derå å 33} % 750 — arfvode 450 — missräknings-penningar 450 — 3,900: — Kassör för kassa-kreditiv samt uppafskrifnings-rörelsen, lön och 2,250 tillfällig förhöjning derå å 33} % 750 .— arfvode 450 — 3,450: — 5 Bokhållare, lön å 1,500 7,500 tillfällig förhöjning derå å 33} % hvardera 500 för 2,500 arfvode å 300 1,500 —11,500: — Registrator, lön 1,500 — tillfällig förhöjning derå å 33} % 500 — arfvode 300 — D:o för trägen tjenstgöring . 450 — 2,750: — Bih. till R. St. Transport 28,500: — 2 Kontors-skrifvare, lön å 750 1,500: — tillfällig förhöjning derå å 33y % för hvardera 250 500: — arfvode å 150 300: — 2,300: — Vaktbeljetling. 2 Vaktmästare, lön å 525 1,050; — tillfällig förhöjning derå å 33|- % för hvardera 175 350: — arfvode å 75 150: — 1,550: — 3 d:o, lön å 450 1,350: — tillfällig förhöjning derå å 33^- % för hvardera 150 450: —• arfvode k 50 R:dr 150: — 1,950: — Summa Riksmynt R:dr 34,300: — Kommande ofvanupplagna tillfälliga löneförhöjning att beräknas och utgå intill 1859 års slut. De under lönerna utförda arfvoden och missräknings-penningar skola åtfölja utöfvandet af sjelfva tjenslebelättningen.
Några farliga följder af denna åtgärd har icke hörts af, och om den nu ifrågakomna Strand-marken komme att dela samma öde, anser jag prejudikatet endast vara en rättvisa, hvilken hvar och en borde söka att befrämja. På dessa skäl önskar jag bifall till den Nådiga Propositionen.44 Bih. till R. St. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 18 Jan. 1834, kl. 1, e. m. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers Berättelse, angående samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849. (I. A.) Samtlige Riks-stånden hafva till Stats-Utskottet öfveriemnat såväl ofvanomförmälda Revisions-berättelse, som vederbörande verks och myndigheters i anledning deraf till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga förklaringar; och får Utskottet, som tagit kännedom om dessa handlingar och Rikets Ständers sednast församlade Revisorers ännu ej tryckta, men Utskottet under hand delgifna, Revisions-berättelse för åren 1850 och 1851, deröfver förklaringar dock icke hunnit inkomma, samt inhemtat de för ärendenas utredning i öfrigt erforderliga upplysningar, härmedelst underställa Rikets Ständers vidare pröfning de i 1851 års Revisions-berättelse förekommande ämnen, hvaröfver Utskottet, särskildt för hvarje verk eller inrättning, yttrat sig på sätt här nedan förmäles. Kongl. Stats-Kontoret. § I (Itev. -ber. pag. 2. Fork!, pag. 253.) Beträffande Revisorernes framställning, i anledning af det utaf Öfver-kommissarien N. A. Fredin efter nådig befallning uppgjorda förslag till rikshufvud-bok efter ny method, kommer Utskottet att framdeles afgifva särskildt utlåtande. Bih. lill H. St. (Rev.-ber. pag. II. Förkl. pag. 233.)
Någon egentligen menlig verkan på embets-förvaltningen kan väl icke härifrån härledas, då förhållandet såsom befallande eller lydande är fullkomligt oberoende af Rang-ordningen och denna äfven, vid fråga om befordringar, föga tages i beräkning, derföre det också synes Utskottet, alt all lagstiftning i detta ämne, såsom i sig sjelf i vår tid af föga vigt, är alt betrakta såsom umbärlig, helst det anseende, som med hvarje embete bör vara förenadt, säkrast vinnes genom dess grannlaga och värdiga handhafvande och svårligen torde kunna framkallas genom ett lagbud, der dessa egenskaper saknas. Om lagstiftningen åter anses böra qvarstå, till följd af den mångåriga häfden och de vanor, som derefter lämpat sig, anser Utskottet likväl, att den måste stödjas på riktiga grunder, om den skall bibehålla något anseende såsom lag. Från denna synpunkt torde det anses nödigt, 12 Allm, Pesv. och Ekon. ZJtsk.
De äro så noga beräknade, alt betydliga förändringar deruti ovilkorligen skulle hafva till följd Bevillningens förökande; jag kan derföre, med förklarande: att Utskottet gjort sig det Den i O c t o b e r. till pligt att, om Bevillningen ej kunde minskas, den åtminstone ej skulle ökas, icke tillstyrka förökning i den punkt, som nu är i fråga. Friherre Cederström: För en par plenidagar sedan har en annan StatsUtskotlets Ledamot upplyst, att vid StatsVerket tillgångar finnas fullkomligt, i händelse man ej af tillgångarne täger till Canaler och Strömrensningar. Hvad StatsUtskottet haft för afsigt, alt ej tillstyrka löner, i händelse Bevillningen derigenom skulle ökas, vill jag lemna å sido; ty jag är öfvertygad, att efter Grundlagen skola, då det behöfves, medel utfinnas. Den värde Ledamoten har äfven upplyst sättet att fylla bristen, om det skulle behöfvas, hvilket dock ej är bevist. Sedan nu en Ledamot äfven begärt bifall å Utskottets förslag, äro här 3 alternativer, nemligen ett till bifall å Utskottets förslag, ett till afslag derå, samt ett till bifall å Konungens förslag. Det blir då angeläget att afgöra, hvad sorn skall blifva Contra-proposition, Herr Rosenqvists mening, eller Konungens proposition. Grefve von Rosen, Axel: Jag är förekommen af Friherre Cederström, och får endast fästa uppmärksamheten på det uttryck, som vid ett föregående tillfälle fälldes af Herr von Hartmansdorff, att än - lif I>en i Octo her*. nu en summa af 4o>ooo R:dr vore att tillgå till de anslag, som Ridderskapet och Adeln kunde vilja bevilja. Jag finnér Herr Nordenfalks öfvertygelse instämmande med min, och förenar mig i hans mening. Grefve von Schwerin:
Om man ihågkommer, att hvär'Öclien för försvarslöshet å correct.inrättn. insätt person kän nät’söm helst emottaga erbjuden årstjenst eller annät laga förkVär, och således äfven af skeppare förhyras, finner man , att det anmärkta förordnandet icke innehöll någonting nytt, utom förkortandet af den vanliga proceduren och befrielsen för skeppare från i allmänhet stadgadt ansvar för Uraktlåtenhet alt till fäderneslandet återföra manskap, hörande tiU besättningén. Någon större våda för Svenska sjömäns moralitet och anseende kunde således af det ifråga var. stadgandet icke uppkomma, än sora redan existerade både för dem och för samhällsmedlemmar i allmänhet, genom det möjliga sammanträffandet och umgänget med i tjenst uttagna correctionister. 9 11. 11 82 Bön i Juli f. ni. Deremot ansåg man en fördel beredas det allmänna, om lill sjömän passande och fallne försvarslöse personer kunde lättare erhålla utväg till laga försvar, och alt således återvinna friheten och blifva nyttiga medlemmar i samhället. Ett oriktigt begrepp om qvalificationen af en correctionist, äfvensom om författningens syftning, kunde väl väcka farhågor bos den mindre upplysta, men borde icke föranleda en anmärkn. af R. St:s Const.Utsk. emot Konungens rådgifvare. I förbigående må nämnas, att, under den tid författningen var gällande, icke en enda correctionist förhyrdes till sjöman. Hvad angår den anmärkta obestämdheten i ordalydelsen och det lidande, som deraf skulle kunna uppkomma, förstår jag icke hvad dermed menas. Anmärkntn i 32ta punkten har en särdeles märkvärdighet. Konungens rådgifvare sägas hafva tillstyrkt att påtvinga en stad högre afgifter af sjöfarten, än den sjelf önskat.
9 Den 3 N o v e ra b e r e. m. 1802 såsom skii! för prescriptionstids beräknande, anser jag vara orikligt, oell alldeles icke hit hörande, enär samma Kongl. Författning handlar om fordringar i grund af contract, särskildt beting, öfverenskommelser och dylikt, hvarom här alldeles icke är fråga? Öfvertygad, att Rikets Ständer lika mycket älska rättvisa, som att de icke på bekostnad af den oförgätlige Konungens yttersta vilja skola kunna undanrödja verkan af hvad Konungen förordnat, gör jag mig förvissad, att denna min motion ej skall afslås. Jag bar, utom fullkomlig rättsgrund, äfven billighet och consideration på min sida. Helt nyligen har Ridderskapet och Adeln tillagt Herr f. d. Landshöfdingen Hans Järta en årlig pension af 2000 R:dr B:co; tvärtemot Pensionsförfattningarnes föreskrift, har äfven Herr ÖfversteLieutenant de Mottoni, med afvikelse från gällande författningar, fått sig tillagd en pension af 600 R:dr;och är det då icke billigt, att när man låter ädla och upphöjda tänkesätt göra undantag från författningar, man bör hysa samma tankar, då fråga är att göra rätt, och låta en landsman komma i åtnjutande af sina lagliga rättigheter?
BorgareStåndets återremiss af Utskottets afgifne Betänkande, rörande, väckt fråga om behof af Krigs ar ticlarnas omarbetning och förbättrande. Med den beslutna återremissen har Vällofl. BorgareStåndet låtit åtfölja de an - Ees v, och Ekon. Utsk. Betänkanden. 719 märkningar, som dertill föranledt och blifvit framställde af Herrar Bagge och Norström, innefattande hufvudsakligen: att, då Riksens Ständer redan vid i8i2 års Riksdag anmält sin underdåniga önskan om krigsarticlarnas omarbetning och lämpande efter det förhållande, som genom Beväringens införande uppkommit, utan att någon annan väsendtlig verkan deraf följt, än att straffet af gatulopp blifvit förändradt till prygelstrafF, och det icke skall stå att förena med tidens anda, att landets söner, som tillgripa vapen, endast af pligten att försvara fosterjorden, skola lika behandlas under vapenöfningarne med den legda soldaten, det syntes vid sådant förhållande ganska lämpligt, att Riksens Ständer till Kongl. Maj:t aflat» en underdånig skrifvelse af det innehåll, som BancoFuIlmägtigen Anders Danielsson, i dess motion om nya KrigsArticlars utarbetande, föreslagit, hvarvid de önskningar tillika kunde framföras: att extra judiciella bestraffningar för Beväringsmanskapet måtta inskränkas till åläggande af arrest: att stadgandet i 8 Mom. af 14 §• och 12 Art. i 1798 års Krigsarticlar: att hvar och en utom Krigsståndet, som öfverfallet Posteller Vaktkarl, bör derföre dömas af KrigsDomstol och efter Krigs-Lagarne, måtte, jemte allt hvad dermed eger oskiljaktigt sammanhang, ur Krigsartiklarne uteslutas, enär det skall vara hvarje civil medborga - y2o Resa. och Ekon. Vtsk.
Rikets och den enjkildles förlust kan äga rum, sä enär en effert, för hwars tillwcrkning Kronan erhållit sin inkomst, tusendetals arbetare deras föda, och Landtbrukaren samt Borgaren funnit afsättning pä sine producter och waror, icke widare eller åtminstone i aldraminsta män bör betunga Närings Idkare», hwilken för det helas bestånd bör muntras och fattas i möjlighet, att oaktadt alla fwärigheter yr - 17» Den Z Zcbruarii. termera fortfara, med en sadan efter lidens stick lönlös handtering; bör dä den efter förpantningen först inträffande utskeppnings tid, fruktlöst förflutit, länet sedermera fä löpa med en procents ärlig ränra, och z:o Att sattet till tvinnande af prolongation, med de i Banquen emot pant uptagne Län, mätte sä lange panten oförryckt längiswaren tillhanda hålles, fastställas efter en sadan methode, som genom mäldriga, ej i wänlig tid tilläfwentyrs hälsosamma men efter sakernas nuwarande lage, högst betungande och olampeliga formaliteter icke mä bringa Närings Adkaren pä onödige omkostnader, eller fäkta honom i förlägenhet, genom penningars anskaffande, uran att i nägot afseende, Banquens säkerhet eller werkeliga förmän dermed befordras. Det more högeligen akt önsta, det Iernhandteringens beställd, genom nu föreflagne Medel kunde anses wara försakradt. Likwäl torde någon med Åsidosättande af alla afseende» pä dek trangsmäl, hwari den under de förlidne ären warit försatt och annu möjeligcn mäste en tid widkännas, endast öf» werlämna sig ät det intryck, som uppkommer frän ömtäligher om Banquens förmän och säkerhet.