Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareStånden blifvit gilladt, yttrar sig Hedervärda BondeStåndet i dess den 6 nästledne Junii meddelade ProtocollsUtdrag, sålunda: hvilket. Förslag iså måtto godkändes, som Ståndet biföll, att Redactionen af Riksens Ständers Expedition må. i likhet med Prästeoch BorgarcStåndens beslut, innehålla: dels att 300,000 R;dr skola af SalpeterFonden utgå , icke såsom förskott, utan såsomen utgift, derföre ingen ersättning Fonden tillflyter; dels ock att den Summa , Rikets Ständer erbjudit , 6kall utgifvas, med berörde 300,000 R:dr af SalpeterFonden och de öfrige 300,000 som blifvit anviste att förskottsvis erläggas af RiksgäldsContoirets medel, till den del, sorn af redan varande tillgångar icke kan bestridas, tagas i beräkning vid den blifvande Bevillningssummans bestämmande, utan att någon serskild Bröllopsgärd må äga rum; börande dock i Expeditionen sluteligen tilläggas, att som BondeStåndet vid dess ifrågavarande bifall fä. Den 12 Julii f. m, stat det vilkor, att förstnämnde 300,000 R-.dr borde vid Bevillningens fördelning ersättningsvis komma jordbruket och iStädernes jord till godo, genom reparation å andra Närjngar eller artiklar, så skulle slutligen afgörandet af nämnde vilkor, betraktadt såsom en Bevillningsfrågs, framdeles, sedan Bevillningsutskottet deröfver blifvit hördt, öfverlemnas till Riksens Högloft. Ständer i sammanhang med öfrige Bevillningsgrunder.” Häraf synes uppenbart, att BondeStåndet bifallit ärendets expedierande , i enlighet med Frästeoch BorgareStåndens beslut, men förändrat den serskilda mening, som förut utgjort ett vilkor för dess bifall till SalpeterFondeos användande, till en serskild fråga, som , efter Bevillningsutskottets hörande, får af Riksens Ständer serskildt afgöras.
Men hvad vore t. ex. lappen utan hund, och låtom oss själfva befinna oss i mark och villande skog, där vi hafva så mycken hjälp af hunden, o c h man skall icke motsäga oss, då vi på- stå, att hans betydelse för människan är rent af ett supplement, som så ansluter sig till vår natur, äfven i dess högre afdelningar, att det gör h o n o m värd att kallas en vår vän. Unnom de små i samhället och i hemmen, de fattiga och sjuka en sådan vän! steg som sofvo som alltjämt. rosslade de hand ville de Misskända vänner. En ropandes röst * os vår hederlige skomakare såg jag en dag ett litet inackorderadt barn af det slaget, som icke får lära känna sina fäder. Den lilla hade ingen lekkamrat, icke en gång någon enda tarflig leksak, där hon satt ensam för sig själf på golfvet. Då öppnades dörren, o c h en liten pigg och treflig hund kom inrusande och sprang genast fram till den lilla. Jag återtager mina o r d: den lilla flickan hade verkligen en enda lekkamrat och, s o m det syntes, en, som var snäll och tillgifven. Det var ett nöje att se de två tillsammans, huru Max lät misshandla sig af sin oförståndiga kamrat, som ryckte honom i öronen, drog honom i svansen m. m., korteligen fördrog en behandling, som han bestämdt icke skulle tålt af någon annan. Jag erinrade mig hafva sett dylikt förut: fall, då hunden uppenbarligen förstått, att det dels icke var illa menadt, då man handskades skäligen illa med honom, dels berodde på barnslig brist på eftertanke. Max o c h den lilla voro vänner, som förstodo hvarandra. Men en dag, strax pä nyåret, mötte j a g mästarn med Max i koppel. » Jag skall till vefrinären med Max, » upplyste han. » Är Max sjuk, » frågade jag. » Nej, men jag har ej råd att ha honom längre, de hafva satt upp hundskatten till 15 kronor. » Det var så.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Mais, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af dels väckt motion om lönebidrag för inlösen af Landshöfdlnge-accorden, dels Kongl. Majus i detta ämne aflålnc Nådiga Skrifvelse. (U. A) Genom remiss ifrån Presle-Ståndet liar Utskottet fält emottaga en af Herr Professor Geijer väckt motion, hvaruti hufvudsakligen anföres: alt under denna Riksdag klagan offentligen blifvit uttalad deiöfver, att de så kallade accorden inverka på utnämnandet lili Landshöfdinge-beslälluingar, samt uppmäi ksamhelen fästad vid contraslen häremellan och det uttryckliga förhud mot allt tjensleköp vid Landl-Slaten, som innefattas uti Kongl. Biefvet den 21 Dec. i83r, hvars behöriga iagttagande måste betydligen försvåras, då de förmän, hvilka skola deiöfver vaka, oftast sjelfve genom accord vunnit sina tjensler; att berörde oreda är gammal i Sverige och var åtminstone under den så kallade frihetstiden så allmänt, alt Konungen år in55 klagade, det hans omsorg varit fruktlös att hämma det förderfliga missbruk, som i bela Riket sig inritat, att genom accord köpa och sälja tjensler, hvilken klagan likväl blef sa mycket mera frugtlös, som exempel linnas, alt Ständerne under denna lid uttryckligen auctoriseral tjensle-köp, äfven lill Domare-sysslor; alt tjenste-köpen lik väl numera försvunnit inom Domare-Corpsen, äfvensom nuvarande Regering har den stora förljenslcn att slutligen hafva afskaffat dem inom militairen, hvilket likväl icke lyckats genom blotta föibud, om hvilkas overksamhet på detta fält man haft tillräcklig erfarenhet, utan genom dc existerande accordens amorlissemenl och inlösning; alt närvarande styrelse jemväl gjort mycket för utplånande af Landshöfdinge-accorden, hvarigenom det lyckats atlborttaga deni i några
Jag tror att detta stadgande iakttages inom alla Taxerings-komitéer, äfvensom att det kommer att iakttagas så mycket mer och så mycket rättvisare, derest minimi-afgifterna, på sätt Utsk. föreslagit, höjas till sitt fordna belopp. Jag tror att den uti dessa afgifter vidtagna nedsättning, som ägde rum vid förra Riksdagen, varit egentliga anledmn dertill att personer, som eljest hafva en ganska betydlig rörelse, och hvilka, enl. den i BevillmsFörordmn stadgade klassifikation, fått skatta allt för litet till Staten, lemnat sådana upgifter öfver sina inkomster, att deras bevillning icke kunnat bestämmas högre än till minimibeloppet, och jag är öfvertygad om att en förändring härutinnan skall medföra den påföljd, att dessa personers utskylder blifva något så nära öfverensstämmande med hvad rättvisan kräfver. Hvad åter beträffar afgifterna till kommunen, tror jag icke att dessa böra tagas i betraktande, då man upgör grunderna för Bevilln:sFörordn:n. Hittills har man nemi. bestämt dessa afgifters utgående enl. helt andra grunder, än de i BevillmsFörordmn stadgade. Man har nedsatt Taxerings-komitéer, hvilka, utan vidare appel, pålagt dessa afgifter till kommunen; så anser jag att det äfven borde tillgå inom våra församlingar. Ingen klagar öfver detta sätt att gå tillväga, och jag tror att de kommuner, som ej sålunda ordnat sina beskattningsnämnder, ju förr desto heldre böra derom gå i författning. Om man uptäckt oriktigheter inom en och annan Taxerings-komité, tror jag icke att sådant bör läggas till grund för R. St:rs beslut i afseende på bestämmandet af den bevillning, som medborgare skola till Staten utgöra. Jag anhåller om bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk. Hr Bildt: Jag har begärt ordet i ani. af Hr Hjertås yttrande.
Ministéren förebråelser för hvad den icke uträttit, eller för det onda den ej kunnat förekomna, han har också beskyllt Ministéren, att genom bristande Statshushällmngs-system, och genom landets utarmande med ökade utlagor, vara skuld till en förlägenhet, som Herr Frihe - ren tror innan kort kunna öfvergå til verkelig Död; ~Zl\ Den t,J April e, m. Då jag ej annat kan än fägna mig; att Friherre Anckarsvärd här åtminstone medgift vit, att denna nöd ännu icke är inne, kan jag likväl ej undgå att anse nämnde förebråelser såsom alltför allvarsamma, för att icke for^ dra en omständligare undersökning. Till en början må det tillåtas mig fråga, * hvilka äro dessa skatter, hvaraf landet utarmas och hvilka algifter Regeringen utan Ständers Samtycke kunnat pålägga? Enligt Riksdagsbeslutet år 1818 är Bevillningen äfven då minskad, sedan den vid i S15 års Riksdag blifvit det, till ett ännu ansenligare belopp. Några andra extraordinarie utgifter hafva hvarken blifvit fordrade, eller kunna de af Kongl. Majit påbjudas. De ordinarie skatterne äro desamma de af ålder varit. Att de förändras till sitt belopp efter Markegången är sasnt, men under dessa senare åren har detta varit snarare till de skattdragandes än till Kronans förmån. Emedlertid hafva de skattkyldige fått erfara en cj obetydlig lindring uti de af ålder med hemmanen följande besvär, genom de Författningar, som inskränka väglängden för elea behållna Kronotionde Spannemålens forsslande, genom rättigheten till full ersättning för tågande truppers förplägning, genom befrielse ifrån ansvar vid fångföringen och betalning derföre efter ful! skjutslega; genom minskad kostnad vid Soidatbeklädnaden ro. fldylika anstallter, som vittna, att i senare tider landtiftannens belägenhet fästat både Regeringens, Den 17 April c, w, oell Ständers .uppmärksamhet. Den klagan Frtherre Anckarsvärd fördt öfver landets utarmande genom ständigt ökade skatter, är så-; ledes fullkomligen ogrundad.
Jag får derföre hemställa om Ståndet icke skulle täckas besluta att dessa båda betänk, skola ställas främst på listan till föredragning vid nästa plenum hvarom jag anhåller om propos. Hr von Hartmansdorff, Aug.: I händelse R. o. Ad. skulle vilja framflytta dessa båda betänk:n främst på listan, så anhåller jag att företrädesrätt måtte tillerkännas StatsUtsk:s betänk. N:o 211, som innehåller förslag lill en voteringspropos. Hr von Troil: Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff och anhåller således att StatsUtsk:s betänk. N:o 211 må blifva det Den 26 Juni. 237 första på listan och att N:ris 207 och 208 derefter må förekomma. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att, på sätt Hnne von Troil, och von Hartmansdorff föreslagit, ä föredragms-listan för nästa plenum uppfördes först StatsUtsk:s mern. N:o 211, och derefter samma Utskotts mern. Ropades ja. Företog R. o. Ad. val af 10 Suppleanter för ledamöterne i förstärkta StatsUtsk.; och befunnos, efter valförrättningens slut, sedan emellan dem, som erhållit lika antal röster, lottning blifvit anställd, till bestämmande af den ordning; i hvilken de borde, i händelse af behof, inträda, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 117. Gr. v. Stedingk, Ludvig 50 röster. , 15. Hr Ribbing, Gustaf 50 „ „ 408. Hr Danckvardt Liljeström, fullm. Hr Elgenstjerna, Carl Magnus 50 , „ 264. Silfverlood fullm. Gr. von Rosen, Robert. 50 „ „ 279. „ Hr Gjös, fullm. Gr. Gyldenstolpe, Ulrik . 50 „ „ 211. Frih. Cederström, Rudolf 50 , ,2,243. Hr Hadorph, Daniel 50 „ ,1,939.
Lagerbjelke, härvid hänförd af allt för mycken rigorism, funnit sig böra påyrka. Den 56 § bör, likaväl sorn alla andra §§ i våra grundlagar, vara och förblifva en sanning, och det blifver den icke, om man ouphörligen förvägrar dess tillämpning. Hr Rosenblad: Orsaken, hvarföre jag tror och anser att denna motion, i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad 56 § Riksd.Ordn. föreskrifver, lagligen blifvit väckt, är ingalunda, hvarken det beslut som i Statsrådet blifvit fattadt, eller det beslut sockenstämmorna vid deras hörande fattat, utan ligger deruti, att sedan det yppat sig i hvilket beklagligt skick Stora Barnhuset kom - 44 Den 30 Juli. mit genom den missvård och misshushållning, som under fordna styrelser varit rådande, anbefallde K. M. nedsättande af en ny styrelse, jemte förständigande från densamma att ingifva en fullst ändig öfversigt och framställning öfver Barnhusets tillstånd. Denna framställning öfver Barnhusets tillstånd, afgafs, som jag tror först i April eller Maj månad detta år. Denna tilldragelse, som passerade långt efter motionstidens slut, var det som först satte personer, som kunde vara intresserade för ämnet, i tillfälle att bedömma sakens ställning. Det är denna händelse, som jag tror böra utgöra grunden och orsaken hvarföre denna motion enl. 56 § lagligen har kunnat väckas. Hvad frågans utgång hos K. M. beträffar, så förklarar jag att jag deröfver icke vill ingå i bedömmande. Den kan först utgöra föremål för Ständernas pröfning om vid en kommande riksdag K. M. derom aflåter nåd. propos. Men då man får yttra sig öfver hvilka händelser och förhållanden som helst, så får jag öppet säga, att den af Statsrådet och Chefen för Ecklesiastik-depart:tet uttalade åsigt, att omkostnaderna för Stora Barnhuset endast skulle åligga Stockholms kommun att utgöra, är alldeles oriktig, ty då K. M. ålagt Barnhuset att utbetala understöd för barnhjelp till flere församlingar inom hela riket, så är det således ett institut för hela riket, oberäknad! det förhållande, hvarom Frih.
Kronohemman emellan; Storskifte» anMNde Kronohemman; Äoooch be - 1296 Den 9 Julik. stttningsratt ä flike Hemman; rörande samjeoch städgchemmans samt stubbrättigheters wilker; angående Landtmätares arfwodcn för deras förrättningar; rörande Bewillnings-Taxeringar; kwister emeöan Prest och Åhörare om den förres LöningSrättigheter; angående syner a förarrenderade Kongl. Gardar; angående Landshöfdinge-Restdencehus ost) de . Landshöfdingarne pa Lön uplalne Kungsgårdar; angående utsyningar a Allmänningar; angående nya Mölgwarnars anläggande; angående de indeldte Räntornes utgörande och formande; angående Krogars inrättande. — Widare tillhör Collegium, utom pröfningen af förenäninde med flere Beswärs-mal, följande, nemligen:
Det är ”Bilder aus der Zukunft von Kurd Lasswitz” (Breslau 1878), som gifvit anledning till den skildring, hvilken härmed öfverlemnas i den svenska allmänhetens händer. Grundtanken är hemtad ur nämda bok, från hvilken äfven några namn samt en liten del af handlingen lånats, men ämnets utveckling är för öfrigt helt och hållet oberoende af framställningen i Kurd Lasswitz’ arbete. INNEHÅLL. Sid. Aromasias Trädgård 1 En oväderskarl 14 På Centralhotelet 20 V. Konserten 30 Ett aftonsällskap 39 En tidningsverkstad 51 Riksdagsval och hjärtekval 67 Under Skagerrak 75 Bollspelet på Rydbergs torg 97 Nya aktiebolag 109 Olyckshändelsen i Örgrytekvarteret 121 En jagt i luften 145 I Köbenhavn 156 Osynliga kroppar 169 Naturpoesi och stärkelse 185 Den nya skolan 194 Bort från jorden! 208 Den underbara kistan 236 Verklighet eller dröm? 253 Aromasias trädgård. Den vackra Aromasia satt en sommarmorgon 2378 i sin trädgård och skådade omkring sig i rymden. Trädgården var liten, men väl skött och utmärkte sig i synnerhet för sina växters vällukt. Han låg på taket af det hus, i hvars tolfte våning Aromasia hade sin bostad, ett par rum med fönster åt den gård af några få mètres i längd och bredd hvilken var gemensam för fyra hus af femton våningars höjd. När Aromasia ville skåda ut i rymden, något som ofta hände henne, hon var konstnärinna, lät hon med den hissinrättning som ersatte gamla tiders trappor föra sig upp på taket, där hvar och en af husets invånare, som äfven voro husets ägare, hade sin särskilda trädgård på några få fot i fyrkant. Där andades man frisk luft, njöt af blomsterdoften och fann ersättning för forntidens, nu för länge sedan afskaffade s. k. sommarnöjen. Man hade en vidsträckt utsigt ända långt ut på landet. Med blotta ögonen kunde Aromasia se de ännu icke till stadsjord upptagna marker på östra delen af den uråldriga Lidingön.
Utskottet har erkänt vigten af dessa skäl, och, då erfarenheten vittnat, att äfven hitintill, utan föranledande af Författningarne, bruket i allmänhet varit sådant, att arfvode för Gode Män blifvit af Borgenärerne genom träffad öfverenskommelse vid sammankomst bestämdt, utan att gällande kraften af sådan öfverenskommelse varit i fråga satt, samt Massan härigenom desto mindre bör kunna oskäligen belastas, sorn, enär arfvodesprocenten beräknas å hvad genom Gode Mäns försorg blifvit indrifvet, Sysslomannen icke kunna för samma Summa tillgodo räkna sig ett lika arfvode, som för hvad ännu vid deras tillträde vore outredt, och med realisation hvaraf de komme att taga befattning; så föreslår Utskottet, att början af S5:te §. må på följande sätt rättas: Äska Gode Män eller Syssloman beläning; da. skola Borgenärerne arfvode åt dem utsätta, antingen till visst af hundrade eller efter annan grund; dock må ej Sysslomans arfvode efter tid räknas kunna SCc. Härvid är vidare hemstäldt, att en viss grund för beräkningen af Gode Mans och Sysslomans arfvode borde utstakas, efter den ledning praxis '552 Lag-Utskottets Bet änkan den; påfve vid handen, I så måtto att för lös egendom räknades sex, och af fastighet tre procent» eller i större Concöurser något lägre; Men, dl den moda, som åtföljer förvaltningen, alltid måste vara skiljaktig i mån af Massans mer eller mindre invecklade skick och tillgångarnes användbarhet, har Utskottet ansett någon viss bestämmelse icke lämpligen kunna äga rum, utåt* hädanefter, likasom hitintill, Iröra bero på öfverenskommelse, elier, i brist deraf, på Domarens pröfning efter beskaffenheten af hvarje förekommande fall.
Jemte det Utskottet bort upplysa, att endast Hypotheks-föreningar begagnat sig af kassa-kreditiv, får Utskottet tillkännagifva, att inom det motion blifvit af Herr C. C. Hörnstein väckt, af innehåll, att de åt Hypotheks-föreningar meddelade kreditiv måtte indragas samt nya sådana hädanefter icke beviljas; såsom stöd för hvilken åsigt motionären anfört, att nämnde föreningar äro enskilda bolag, hvilka icke synas gagna någon annan än sig sjelfva och derför ej eller mera än andra dylika inrättningar böra gynnas af Banken, samt att dessa inrättningar, som ej hafva något 24 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. allmänt eller annat mål, än enskild vinst, äro tillräckligt gynnade, genom redan skedt uppköp till betydliga belopp af deras utfärdade obligationer. I motsats till detta förslag, har dels Grefve Hamilton, Jakob Essen, uti en inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt motion, under åberopande af den nytta Hypotheks-föreningar medföra för fastighetsegare, anhållit, att Direktionen för Hypotheks-föreningen emellan jordegare i Småland, Halland och Blekinge måtte förunnas ett kassa-kreditiv stort 500,000 r:dr banko å i procent ränta emot
Redan en flygtig blick på denna innehållsredogörelse och på de lemnade utdragen visar, att vi här hafva för oss ett stycke af helt annan art, än de, hvilka vi förut lärt känna. Men de komiska scenerna, sångerna, tidsoch rumsbehandlingen ådagalägga, att deri ännu åtskilligt af medeltidstraditionen finnes qvar, och att sålunda icke den fullbildade franska tragedien varit Hjärnes mönster. Som en närmare granskning skall visa, har Rosimunda mesta likheten med den franska tragikomedien; och det var just denna med medeltidsdramat sammanhängande form, hvilken den klassiska tragedien först måste besegra, innan den såg sitt anseende obestridt. Det kan ifrågasättas, om Hjärne, som ej varit utomlands och möjligen icke sett andra skådespel, än de komedier af Terentius, i hvilka han sjelf spelat med djeknarna i Strängnäs, verkligen haft någon bekantskap med det franska dramat, eller om han icke snarare genom studier af de gamle, företrädesvis af Seneca, sjelf skapat sig sin form. Antagandet af det sednare lemnar dock oförklaradt den onekligen stora likheten emellan Hjärnes drama och det franska skådespelets form, en form, som, väl till märkandes, var en frukt utaf en lång rad af förmedlingar. Det torde dessutom icke vara så synnerligen svårt att visa, att det franska skådespelet icke kunnat vara främmande för Hjärne. Under sitt vistande i Stockholm såsom lärare i de ”rika och förnäma” borgarnas hus hade han lätt kunnat vinna kännedom om den franska litteraturen. Garniers och Hardys dramer, om hvilka Hjärnes ”Rosimunda” mest påminner, voro i många upplagor vidt spridda, och otroligt är väl icke, att några exemplar kunnat förirra sig upp till Stockholm. Det var vidare just under det år, Hjärne låg i hufvudstaden, som de franska köpmännen och kammarherrarna uppförde den ofvanomtalta franska komedien. Då dessutom på Hjärnes teater gåfvos många stycken, dels originaler, dels öfversättningar, så följer deraf, att de unga studenterna icke kunnat vara obekanta med dåtidens dramatiska litteratur.
Då de fonderade statslånen icke tagas i beräkning, visar sig, vid jemförelse mellan Riksgälds-kontorets tillgångar och skulder, att detta Verks kapitalöfverskott eller det belopp, hvarmed dess fordringar och öfriga tillgångar, enligt nedannämnda års afslutade hufvudböcker, öfverstego skulderna, uppgick vid slutet af år 1861 till R:dr 3,538,500: 44. vid slutet af år 1862 till » 8,729,530: — vid slutet af år 1863 till .’. „ 14,290,426: 2. och vid slutet af år 1864 till „ 11,729,990: 33. Enligt ofvanåberopade särskilda uppgift öfver Riksgälds-kontorets tillgångar och skulder vid slutet af innevarande års förra hälft, utgjorde kapitalöfverskottet eller skilnaden mellan skulder och tillgångar då R:dr 14,445,030: 27. Bih. till R. St. I Sami. 1 Afd. 1 Eäft. 2 10 Stats-Utskottets Memorial fVlo 3. eller efter afdrag af fordne garn e för lyftade medel å de till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver samt för utgifna förskott R:dr 2,930,907: 64. hvilka fordringar, sedan dessa medel och förskott redovisats, lära komma att afskrifvas, ett återstående belopp af R:dr 11,514,122: 63. Enligt hvad räkenskaperna sålunda ådagalägga, har det särdeles fördelaktiga förhållandet emellan Riksgälds-kontorets tillgångar och icke fonderade skulder under den efter Rikets Ständers sednaste sammanvaro förflutna tid icke undergått någon väsendtlig förändring genom de mångfaldiga och stora utbetalningar, som, utom de till jernvägsanläggningarne beviljade statsbidragen, under sistförflutna riksdag blefvo Riksgälds-kontoret ålagda.
i dimmor och dunster, genomkorsade af gycklande irrbloss. Tor Hedberg. Dimmor och dunster skapa sjuklighet; denna sanning gäller » både i andens och handens värld », och bland det onda, som tråkighetsbacillerna verkat, äro den epidemiska äresjukan och utmärkelsefebern icke det minst farliga. Dessa sjukliga företeelser äro så vidt skilda från en ädel sträfvan att förvalta sitt, * £||nständigheten kom och sederna forgifna pund till sin egen och nästans glädje t / JsK svunno, » hette det under en föregående och gagn, som värmande solsken öfver glitttidrymd, och om man än icke är sinnad att rande våg är skild från mist och tjocka. instämma i påståendet, att nu har anständigDen, som dragés med en hemlig utmärkelseheten försvunnit och osederna kommit, så kan lusta förklarar hvarje slags dagligt arbete och man dock med skäl göra åtskilliga omskrifalla hvardagliga sysslor för » grymt tråkiga »; ningar af ofvanstående » vingade ord ». men om t. ex. en sådan andligt sjuk flicka, Nöjena kommo och glädjen försvann såväl som skrifver god handstil, men ryser för att ur folklifvet som ur det mera förfinade sällgöra några stycken afskrifter för sin far och bror, får se ett bref, skrifvet af någon annan skapslifvet. Den sunda, friska lifsglädje, som gifver dylik sjukling, som » satt en ära uti att skrifva sig uttryck i improviserad dans, utan att beolika alla andra », så finner hon detta » rysligt höfva eggas af en större eller mindre orstiligt ». Och detta nya offer för utmärkelsekester, af piano eller dragspel, den lifslustan, som finner det » mördande tråkigt » att glädje, som manade yngre och äldre till lekar göra gagn genom att renskrifva några ark, inom och utom hus, till anspråkslösa utfärder sitter timme efter timme arbetande på att tillkrångla sin handstil, så att det behöfves o. s. v., — den ligger i själatåget.