Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till denna frågas behöriga upplysande Bihang till R<h»$h fröt, 18170313, %:d* Sami. N:r 59. 40, go6 Besv. och EkonUtsk, Betänkanden. får Utskottet meddela, att Kongl. Maj:t hade under sista Riksmöte,genom Nådig skrifvelse till Riksens Ständers utlåtande öfverlemnat ett förslag, som ej mindre Rikets Collegier, än Rikets allmänna Ärenders Beredning med vissa jemkningar i underdånighet tillstyrkt, angående den vid 1809 och 18:10 årens Riksdag af Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorda underdåniga ansökning om en med Spanmålshandeln lika fri Victualie-handel; och sedan Riksens Ständer, med afseende å den betydliga nytta för allmänna Rikshushållningen och en för Landtbrukarne härigenom lättad afsättning af sina productioner, sorn err fri Yictualiehandel ostridigt medför, yttrat den underdåniga tanka, att Riksens Höglofl. Ständer funno de stadganden, hvilka Kongl. CommerceColiegium i underdånighet föreslagit, skola, jemte några dervid gjorda tillägg, leda till det ändamål, som genom berörde handelsfrihet och med upphäfvande af de derå nu laggda band sökesj så hade Kongl. Majit, under den 51 Augusti 1815, behagat utfärda, rörande detta ämne, en Förordning, i enlighet med det af Riksens Höglofl. Ständer godkända underdåniga förslag. — Vid detta förhållande finner Utskottet sig icke kunna fästa afseende på en enskild persons gjorda motion om upphäfvande eller inskränkning af hvad sålunda, enligtKonungens och Riksens Ständers förklarade vilja blifvit genom utfärdade Författningar gällande, och saknar således anledning att tillstyrk abifall tili ljyad Memorialets författarei Beni. och Ekon. Utsk. Betankanden. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers eget upplysta omptöfvande vördsamt underställes. Stockholm den 4de Mars 1S18. Riksens Högloft.
Så ser man exemplet af England, genom det der antagna begreppet 0111 nalional-represenlalinneus nödvändiga samverkan med Regeringsmakten, utan behof af ansvarighetslagar för Regentens rådgifvare, och detta exempel talar sannerligen, mera än allt annat, för den moraliska kraften hos Britterna. Vissa olikartade förhållanden hafva försatt oss på en annan ståndpunkt i detta afseende. Vår politiska ställning Jiar gjort det nödvändigare för oss, än för stora mäktiga nationer, att söka genom ansvarighetslagar afvända främmande inflytelse, påminna oni landets intresse vid möjligheten af collision med något dynastiskt, och mana till verksamhet för Rikets gagn och bästa. Den ekonomiska lagstiftningens beroende, uteslutande af .konungamakten; administrationens domsrätt i en mängd frågor, som naturligast bör tillhöra domstolarna; den ytterligare makt vår Regering äger alt tillsätta embeten, ända ned till de lägsta befattningar, och oftast efter godtycke; det obestämda i lagarna 0111 medborgarerält och privaträttens ännu ofullständiga utveckling; försvarsväsendels sammanblandade förhållanden med jordbiuksekonomien och per. sonliga friheten; beskattningsväsendets ännu in vecklade skick i afseende till den, under Regeringen lydande uppbördsadministralionen; yttranderättens hämmande genom tvångslagar; detta och mera annat har vållat, att grundlagens stiftare sökt uppställa garantier i en bestämdare ansvarighet, iin något annat Europeiskt lands lagar stadga; och det behof af reformer, som allmänt erkändes vid regementsförändringen 1809, och hvarpå man finnér bevisen i R. Sits då vidtagna beslut inom snart sagdt alla delar af statsbestyren, gjorde, att lagstiftaren till och med införde sådana stadganden i toytde §:n Reg.Ftn, som icke något annat land ännu äger i lag intaget; nemi. att national-representationen skulle kunna hos Konungen anhålla om rådgifvarnes aflägsnande, 9 H. '7 l3o Den i Juli c. m. då desse, en eller flere, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller icke med oväld, nit, skicklighet och drift deras förtroende-embeten utöfvat.
Riksdag församlado ständer, insoendo angelägenlioton af on förbättrad läkarevård pä landet, anböllo i underdänigbet, att, efter körutgängna undersökningar, förslag till on allmän reglering ak provineial-läkarevärden ökver bola Riket mätte upprättas, för att till Rikets ständers vidare ätgärd öfverlemna», oeb anslogo, pä det tillgångar under tiden icke skulle saknas, att, genom Rxtra provinvial-läkaros tillförordnande, akbjolpa bebokvet utaf läkare-biträde i vissa delar ak Riket, en summa ak 2,000 R:dr ärligen, intill derpä följande Riksdag, att kör detta ändamål användas; oeb kalva omkörmälde medel, uppä sundbets-lollegii derom gjorda underdäniga bvmställan, ocb i öfverensstämmelse med kongl. Lrekvot den 23 luni 1830, blifvit begagnade till arkvoden, ak 230 R:dr bvartdera, ät 8 kxtra provineialläkare, anställde i Helsingborg, sölkvitsborg, Wernamo, Alingsas, sigtuna, ljusdabl, Hernösand oeb vid Vestra Wingåkers k;rka. sedan, till följd ak Rikets ständers körrberörda åstundan i bänseendo till en förbättrad provineial-läkarevärd, yttranden krän vederbörande pandsbökdingar blifvit infordrade, bvarutinnan de ieko allenast begärt att fä bebälla okvannämnde redan anställde kxtra Provineial-läkaro, utan älven att sädano pä nio andra uppgifna ställen mätte förordna», oeb kongl. Uaj:t, under dea 14 september oeb 14 December 1833, tillätit att, pä det do fleste Dan mätte kunna förses mod önskadt antal provincialläkare, utan att kostnaden för deras aflöning klefve allt för betydlig, Rataillons-läkaro, som ville ätaga sig kxtra provineial-läkarebekattning inom det
3:o i dito till Jernkontoret 900,000. 4:o i utlåning med om sättning mätt „ 9,700,000. 5:o i försträckningar till Filial-banker „ 9,750,000. 6:o i Riksgälds-kontorets obligationer, utfärdade till ersättning af förskjutna krigskostnader „ 2,904,000. 7:o i Arméens Ackords-amorteringsfonds obligationer „ 2,016,600. samt 8:o i diverse smärre fordringar, omkring 79,400. Sgr R:dr 35,300,000. Om nu ock det skulle lyckas att genom öfverenskommelse med Allmänna Hypotheks-banken få förbyta lånen mot pant af fast egendom på landet, utgörande omkring 6,700,000 R:dr, mot denna Banks obligationer, hvilka låta lätt 56 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. realisera sig, återstår likväl ett belopp af omkring 29,000,000 R:dr, eller i det närmaste motsvarande hela kapital-öfverskottet, i sådana fordringar, hvilka icke kunna, utan svårighet och uppoffring, realiseras förr än efter en lång tidsförlopp; ty, hvad särskildt angår Riksgälds-kontoret och Arméens Ackords-amorteringsfonds uyssomförmälda obligationer, afbetalas å do förra 132,000 R:dr årligen, hvaremot å de sednare någon inbetalning ännu ej ifrågalsommit.
Hr Bildt: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, får jag äran anföra, att det visserligen är sant, att konstiga medel erfordras för att tillvägabringa det åsyftade ändamålet, Don 0 November f. ni. 91 men att detta förhållande ingalunda förminskar hchöflighcleu alt komina dessa olycklige lill hjelp, hvilka icke kunna hjelpa sig sjellve. livad iller den af honom omnämnde modilicationen beträffar, så, om densamma endast afser att modifiera det begärda anslaget efter dertill befintlige tillgångar, vill jag visst icke motsätta mig densamma. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt gjorde aumärkn:r föranleda lill ålerremiss, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg sig genom återremissen hafva uttryckt sin önskan, att StatsUlsk. må, efter ytterligare tagen kännedom af förhållandet, finna utväg att till någon del föreslå medel till de af motionären enligt denna punkt äskade anslag för de nyttiga ändamålen. Ropades ja. 17:o Hese-stipendier samt, läroböckers oell lärda verks utgift a tide. Litt. a) an gide ett anslag för ut gifvande af sednare dehirne af Professor Zelterstedts arbete Diptera Scandinaviic. 11. o. Ad. biföll Ulsk:s härom afgiliia yttrande. Litt. b) angide anslag till upprättande af chartor öfver statsförvaltningens grenar. Ilr von Hartmansdorff: Jag anser det vara förgäfves att i detta läll begära ålerremiss, ty om den äfven af R, o. Ad. beviljades, sä blefve saken ändock utan tvifvel hos de öfrige Stånden afslagen, om han icke redan är det. Jag hoppas dock, att den tid icke skall vara aflägsen, då Regeringen sjelf skall finna det ifrågavar. förslaget nödvändigt, och sjelf göra del hos R. St. Hr von Rosen:
— De tider äro lyckligtvis ej mer, då man medgaf, att statsangelägenheterna ej kunde eller borde behandlas af andra, än sådana medborgare, hvilkas yrke och erfarenhet gjort för dein till pligt, att derom kunna döma; man är nu kommen så långt, att det temligen allmänt lärer medgifvas, det tankeförmågan, mer än yrket, bestämmer rättigheten för omdömet; och blotta känslan för det godås sak torde, i grund häraf, åtminstone ega hopp om något öfverseende, i fall af allt för stora misstag.—. Den i December. Ändamålet med denna uppsats kan, som livar man finnér, icke vara alt ingå uti några detail-forliållanden, utan endast att framkasta ideer, hvilka hufvudsakligasl innefattas i följande satser: Ätt sjöförsvaret nu mer för Sverige är olämpligt, i anseende till bristande förmåga att åstadkomma något verkligt. Ätt anslagen för sjöförsvaret, i följd häraf, böra minskas, tili hvad sorn erfordras för underhållet af ett inskränktare marinctablissement, mer i afseende på handelns befrämjande, än på rikets försvar, men hvarifrån ett skärgårdsförsvar snart kunde utgå, vid tillfälle af behof, om planen i sådant afseende nppgjordes. — Att Sverige påkallar ett med mogen öfverläggning uppfattadt befästnings-systcm, såsom enda utvägen att jemna de underlägsna krafterna, till någon lofvande förmåga, att kunna tillvägabringa ett kraftfullt försvar för sjelfständigheten, om den hotades. Att en gränsfästning emot Åland, till något skydd för hufvudstad en, varit mer i system, än anläggningen afVanäs fästning. Att denna fästningsbyggnad måtte inställas, så länge medel för angelägnare punkters befästande icke äro för handen. — Att nationalbeväringen borde till beklädnaden forinus, medelst en allmän an - i6o Den i December. tagen national-beväringsdrägt, utan statens betungande. —■
Den, sorn anser, att privata assigneringsrätten i Banken må tills vidare få fortfara emot en afgift af 3 R:dr Banco för hvarje folium om 4o rader af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, alt den minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 10 R:dr Banco’, motsvarande 5- folier, röstar Ja;> 12 Forstårlta Banco-Utslottets Memorial JY-o /j8. Dea det ej vill, röstar \ Nej; Vinner Nej, kommer afgiften all bestämmas lill 4 R;dr Banco för hvarje folium om 4° räder af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, att minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 20 R:dr Banco, motsvarande 5 folier. Denna votering utföll med 3o Ja och 89 Nej; Och som Nej sålunda vunnit, var beslutadt, att privata assigneringsrätten i Banken må tills vidare få fortfara emot en afgift af 4 R:dr Banco för hvarje folium om 4° räder af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, att den minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 20 Piidr Banco, motsvarande 5 folier. Femte Voteringen: Den, som anser, att Cassa-Crediliv i Rikets Ständers Bank må kunna beviljas ej mindre åt Associationer, som möjligen sig bilda till belåning af iivensk Spanmål, samt sådane Privat-Banker, som i större scala sig med Spanmåls-belåning befatta, och åt Iiypotheks-Föreningar, än äfven åt andre Bolag och enskilde personer, röstar Ja; Den det ej anser, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutit, alt Cassa-Creditiv ej kunna beviljas åt andra, än Associationer och Privat-Banker, som med belåning af Spanmål sig befatta, samt åt Hypolheks-Föreningar. Voteringen härom utföll med i5 Ja-och io4 Nej. Oeh som Nej vann, var beslutadt, alt Cassa-Creditiv ej kunna beviljas åt andra än Associationer och Privat-Banker, som med belåning af Spanmål sig befatta, samt åt Hypotheks-Föreningar.
Om dörren till denna kammare var läst, kunde den utan svårighet öppnas medelst en lieformig hake, som rabbinen bar i sin gördel och i hvars begagnande han under de sednare dagarne, då han hvarken förmådde studera eller förrätta sin tjenst, hade haft god tid att inöfva sig. Från kammaren, som vanligen var tom, förde en annan dörr till en kring husets gårdsida löpande balkong, från hvliken hela våningen med dess olika lägenheter var tillgänglig. Rabbinen kände mycket noga belägenheten af brudkammaren och de till denna gränsande rummen. Om han efter fullbordad afsigt välbehållen lyckats lemna huset, så voro alla åtgärder träffade till en skyndsam flykt ifrån Athen. Nu afvaktade han den lämpliga timmen för sitt företag. Hans väsen bar pregeln af lugn beslutsamhet. När serenaden slutat, och större delen af det utanför huset samlade nyfikna folket aftågade tillika med musikanterna, lemnade honom juveleraren och följde hopen. Rabbinen stannade på sin plats, lyssnade till det glada sorlet från brölloppsgästerna och räknade dem, som aflägsnade sig. När slutligen sorlet förtonat och endast de med brudparet närmast befryndade gästerna ännu funnos qvar, begaf sig rabbinen med tysta steg uppför den omtalade trappan. Han hade riktigt beräknat sin tid. I denna stund fördes Hermione vid facklors sken till ett å ena sidan om brudkammaren beläget rum, der de sista ceremonierna skulle företagas, innan hon af sina väninnor leddes till brudbädden. Enligt öfligt bruk hade Karmides vid samma tillfälle aflägsnat sig, för att i ett rum å andra sidan, under ett rökoffer åt Kypris, afvakta dessa ceremoniers slut och brudtärnornas bortgång. Karmides hade alltifrån besöket i likhuset varit förföljd af Rakels och hennes sons bleka skepnader. Om natten visade de sig vid hans läger; om dagen stodo de aldrig klarare för hans ögon än när han befann sig i Hermiones sällskap. Han hade fått en föreställning om de qval, Orestes, jagad af Eumeniderna, hade uthärdat; och trodde han numera på en gudamagt, så var det den, som skickar samvetsqvalen. Under denna afton hade han likväl känt sig befriad från sin ångest.
Borgare-Ståndet beslutade ändring af 11 §• synes åsyftad, fann sig, vid sådant förhållande, icke kunna inbjudningen antaga/ S. D. Föredrogs en af Idederv. Bonde-Ståndet, i Protocolls-utdrag af den 1'7 dennes framställd inbjudning att biträda dess beslut om föreläggande för Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltet alt inom bestämd lid med Utlåtande inkomma, i anledning af dit remitterade motioner, rörande kolböter för bristande leverans af de så kallade hemmansränteoch qvarntulls-kolen. Då, enligt hvad nu af nämnde Utskotts ledamöter upplystes, det af Hederv. Bonde-Ståndet önskade ändamål vinnes, utan åtgärden af viss tids föreläggande för Utskottet, fann, af sådan anledning, Preste-Ståndet sig förhindradt att den gjorda inbjudningen antaga. S. D. Då nu ånyo föredrogs Expeditions-Utskottets den 10 dennes å bordet lagda memorial N:o 13, i anledning af Post-Inspectoren C. F. Lindsteds ansökning om förhöjning uti ett honom vid sistlidne Riksdag tillagdt arfvode, blef memorialet med dithörande Bilagor till Slats-UtskoLlet remitteradt. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets, sedan den 19 September sisth å bordet hvilande, memorial N:o 120, med förslag till sammanjemnkning af de inom Riks-Slånden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets genom Betänkandet N:o 26 och Utlåtandet N:o 70 framställda förslag, rörande den uppenbara kyrkopliktens atskaffande. Lades till handlingarne. ' S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Betänkanden, N:o 122, i anledning af väckta motioner om upphäfvande eller ändring Prot. Uidr. d. ig Oct. 1840. 719 af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad ingtlagas bör vid handel örn lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva.
I ena fallet pröfvas och afgöres om Rikets sannskyldiga, nytta blifvit försummad dfc., i det andra, huruvida man för en slik försummelse skall till endtledigande anmäla den åklagade, eller icke. Att sistnämnde rätt alltid tillkommer Riksens Ständer ensamt, är otvifvelagtigt, äfvensom, att den förstnämnde eller rätten att pröfya9 om Rikets sannskyldiga nytta blifvit för• 156 Den 23 Maji. summad, är i första Momentet af §. öfverlemnad åt Conr.titutionsUtskottet, nemligen, då Utskottet sjelfmant framställt anmärkningen till Stånden. Deremot hafva i andra Momentet, eller då anmärkning kommer från Stånden, båda slagen pröfningsrätt hittills varit Riksens Ständer förbehållen, och syftar den nu föreslagna Redactions - förändringen endast derpå, att i andra Momentet fråntaga dem den ena, samt der inskränka deras rätt inom samma gränsor, som idet första Momentet, nemligen till att blott få förklara, om de vilja till endt-J ledigande från Tjensten hos Konungen anmäla den, som Utskottet funnit hafva försummat Rikets sannskyldiga nytta, men utan att på ringaste sätt sjelfve kunna få pröfva och afgöra, om Rikets sannskyldiga nytta verkligen blifvit försummad. Jag har för min del ofta upprepat, att jag ej vågar bestämma, om det vöre nyttigare att pröfningsrätten öfver handlingens natur och be. skajfenhet öfverlemnas åt ConstitutionsUtskoM tet ensamt, eller att Riksens Ständer i 2 Mom. bibehålla den sjelfve: Och jag har trott , att tid ännu behöfs, innan Opinionen hinner stadga sig härutinnan.
I sammanhang med Öfverlemnande af förslag till stadgar för ett tillä oanad t kandlbruks-institut på Ulltuna kungsladugård i Bondkyrko och Dannemarks socknar samt Ulleråkers och Waksala härader af Upsala län, hafva kommitterade för organisationen af nämnda Institut, jemte förmälan, hurusom å den år 1816 öfver Ulltuna kungsladugård sednast uppgjorda chartaebeskrifning kronoparken lilla Djurgården, innehållande endast 101 tunne25 4 Kongl. Maj.ls Nåd■ Proposition, N.o 35. kappland, funnes inberäknad i kungsladugårdens areal, hos Kongl. Maji i underdånighet anhållit, att, enär det för ifrågavarande landtbruks-inslitul vore af vigt, att berörda kronopark, hvilken lill en del omslutes af Ulltuna egor, blefve, så länge kungsladugården är till omförmälda ändamål upplåten, med densamma förenad, hvarigenom institutets vedbehof, utan kostnad, till stor del kunde erhållas, undervisning å tjenliga tider der lemnäs i skogshushållning och trädplantering samt äfven bete vara alt tillgå, hvilket förmodades blifva så mycket behöfligare, sora det under arrendeåren medgifna betet å kronoparken Åsen efter arrendets slut sannolikt komme alt upphöra, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition, det kronoparken lilla Djurgården, hvilken i medeltal lemnat skogsplanterings-kassan en årlig inkomst af endast 9 r:dr 9 sk, 10 rst., måtte, såsom för institutet i flera afseenden behöflig, få öfverlemnas till dess disposition, så länge Ulltuna kungsladugård är till ett allmänt landtbruks-inslitut upplåten. Öfver denna underdåniga framställning har Kongl, Maj:t inhemtat underdåniga utlåtanden af t. f. chefen för skogs-institutet, Kongl.
Dylta, så åtnjuter bruket, såsom varande dels ett kronobruk, dels ett såkalladt ädlare verk, rekognitionsellor skattefrihet för de dertill upplåtna krono-allmänningar. För brukets tillverkningar erlägges väl tionde till Kronan, men icke in natura eller efter markegång, utan efter gammal krono-värdering, bestämd lill 53 Daler 24 öre kopparmynt eller 3 Riksdaler 36 skillingar Banko för ett skeppund svafvel, 18 Daler kopparmynt eller 2 R:dr Banko för ett skeppund vitriol samt 12 Daler kopparmynt eller 1 R:dr 16 sk. Banko för en lunna rödfärg, på det sätt ali af dessa vid bruket tillverkade varor den tiondedel, som efter författningarne borde af bruksegaren lill Kronan årligen utgöras, får af honom, jemlikt Kongl. Brefvet den 5 Februari 1793 och Kongl. Resolutionen den 5 September 1815 med flera äldre stadganden, efter ofvanberörde pris årligen lösas. Men deremot hafva Rikets Ständer uti bevillningsväg ålagt Dylta bruk en högre beskattning än andra lika beskaffade verk, bestående deruti alt, utom den bevillning af 2 R:dr för 1,000 of värdet, som i allmänhet är föreskrifven, skall af della bruk en särskild bevillning för tillverkade effekter utgöras med 36 skillingar för hvarje skeppund svafvel, 8 skillingar för hvarje skeppund vitriol och 5 skillingar för hvarje tunna rödfärg, hvilken särskilda beviliningsafgift, efter medium af de tio åren 1855 —1844, uppgått till ett belopp af 576 IV.dr 46 sk. 3^ r.st Banko. För jemnande af alla dessa förhållanden till likhet med hvad som eger rum för andra dylika verk, skulle således erfordras: att Dylta kronobruk, med hvad dertill rätteligen hörer, öfverlcmnas åt bruksegarne under ovilkorlig eganderätt, i stället för den vilkorliga, hvarunder det nu innehafves; 8 Kongl. Maj.ls Ndd.
Men erkännes detta vara stridande mot den i Tryckfrihetsförordningen beviljade fredlysning från all tryckningen föregående granskning; och beror det vid en ny upplagas utgifvande äfven så väl af utgifvarens omsorg att på eget ansvar förfoga om ändringar, hvarigenom anledningar till åtal kunna försvinna, som det af honom berott att på sitt ansvar bestämma innehållet af första upplagan; då är det väl ej mindre klart, att i förevarande fall utgifvaren ensam ägde tillse, huruvida han så val vid en ny, som vid den första upplagan af sitt tidningsnummer ville utsätta sig för oförändradt ansvar eller tillvägabringa förändringar, hvarigenom senare upplagan kunde mindre blottställas*). I dessa ängsliga betraktejser ligger bland annat det svåraste af de bekymmer, som min embetsförvaltning medfört. Atalet mot ett Akademiskt Consistorium för en i disciplinär afsigt begången förgripelse mot tryckfriheten har tillskyndat mig den kollision med högre myndigheters åtgärder, hvarom jag i en föregående berättelse talat; och jag har äfven af sakkunniga vänner fått höra missnöje öfver mitt förfarande i denna sak. Hvad jag ej skall förneka är, att jag deruti kanhända gått till väga med nog mycken skyndsamhet, hvartill jag äfven funnit mig uppmanad genom förhållanden af egen beskaffenhet. Men jag trodde från början icke, att jag behöfde bereda mig på en sådan strid, så till sägandes om hvarje fots bredd, i ett ämne, hvaraf ej blott grundsatsen, utan äfven den nödvändiga hufvudföljden genast föreföllo mig så ögonskenliga. Nu är här tillagdt hvad jag haft att tillägga; och dermed har jag framställt den redovisning, som stått i min makt. Om saken ändock icke är utredd; så lärer det ej bero af mig att bristen afhjelpa. *) Min mening Ur icke att förfäkta ändamålsenligheten af det stadgande, som fördröjer ett tryckt arbetes meddelande åt Herr Justitia Statsministern ända till samma ögonblick, då arbetet till försäljning eller spridande ulgifvcs. För vinnande af qvarstads ändamål hade onekligen kunnat vara behöfligt, att utgifningen ej fått ske förr, än en eller annan dag förflutit, efter det Herr Justitia Statsministern erhållit del af arbetet.
För innevarande år, hvarunder hela den uppgifne perscmal&ns aflöning måste bescridas af Statsverket från och med den tid densamma upphört eller upphcrer att utgå af Eder Kongl. Maj:ts Hofhållnings-Summa, erfordras serskilda medel. Då denna utgift likväl icke Jean närmare beräknas, än att, om Indragningen af alia dertill upp» gifne personer antages vara skedd den irsta sist» lidne April, vid hvilken tid nämnde Hoihållnings-Summa skulle af Eder Kongl. Majit tillträdas, borde Nio månaders Aflöning eller tre fjerdedelar af Pensions-Sumroan utgå från Stats-Verket; men hvarutinnan förhållandet beror på närmare utredning, hafva Riksens Ständer velat an: Underddniga Skrifvelser. 35* slå eri sådan utgift uppå sistledit års öfverskott af Siats-Verkets Inkomster. För öfrigt, och medan det ej kunnat undfalla Riksens Ständers uppmärksamhet, att bland de personer, som äro upptagne på den till Stats-' Utskettet öfverlemnade Indragnings-Listan, någre finnas, för hvilka, i enlighet med hvad Riksens St inder vid bestämmande af Indragnings-Statens grunder förklarat, undantag nu skäligen bör ega rum från dessa grunders tillämpning, hafva Riksens Ständer, hvad angar Herr Ofver Kammarherren m. m. Grefve Strömfelt, Kansli-Rådet af Leopold samt Hof-Medikus L. P. Ekman, hvilka genom dess mångåriga tjenst vid Kongl. Hofvet och derunder upphunnen högre ålder, dels serskild förtjenst af Fäderneslandet och dels utmärkt omsorg c. h bemödande uti Högstsalig Hans Kongl. Maj:ts tjenst, till Riksens Ständers välvilja gjort sig berättigade, bort hos Eder Kongl. Maj:t i un. derdånighet anmäla dem att för sin lifstid varda bibehållne vid deras nuvarande Lönförmåner, såsom Pensioner, utan afseende att de förut åtnjuta eller öm de hädanefter erhålla Löner å Rikets eller något Publikt Verks Stat. Riksens