Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J a g f d p d c, om det icke skulle wra m. h. f. en stor sorg att se mig v.ua bunden rid den jag har en hjertlig leda till, ty vill jag gerna se, att m. h. t har goda r: &amp; mer, inen inte med min egen odr3gliga .avedervilrdighet. Hoppas jag, att ingen skall vara 1 % tokig, att man föfartanker h. f. derföre, utan jag vill mga allt på mig. Men hvad det vidkommer, att jag aldrig skulle f3 den, jag sjelf behagade, s9 vill jag gema lata mig nöja dermed och bli ogift, d länge jag ' lefver, ty till att bli hos den, jag - inte gema vill hafva, s9 I b g e jag lef \ .er, det gör jag inte. - Min h. far sade, I&gt;et3nk dig i natt och efter han %r hiir, s3 lat dig icke märka, att du icke vill hafva honom. Jag s v d e derp8, att det iir allt redan betiinkt, och kommer inga andra tankar i mitt huftud, och till att st3lla mig emot honom är mig omöjligt. Hade jag redan s9 halft öfvertalat niin h. far, men ini mbs, som alltid \ lir mig emot, bad min h. iär, att han icke skulle lata mig rada. När jag kom ut och satte mig till att sy, och Slmreii satte sig hos mig, bad jag honom för Guds skull, att han icke ville se på mig, utan Mn mig, ty jag kan icke lida Er hos mig, och tog jag en hel slef med vax, som stod och sjöd p9 elden, och kastade efter honom, och hans handskar, som han fick mig, kastade jag i elden. Min morbror log s8 hjertelig, och den andra (Sparren) gick till min f. mor och frågade henne, om jag var m n d e eller inte. Hon smrade, Gud vet hvem som g91 9t henne, men sen sade hon honom hela händelsen. Han gick derined bort och kom aldrig mer till mig.
1 anledning af förekomne tvister örn Sälja, res rätt att behålla varor, som till Galdennren sålde men obetaldte och ej till honom före Gon{Harsens början lefvererade aro, har Committén funnit en bestämd föreskrift härom vara nödig, och, vid öfvervägande af detta ämne, ansett det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, och med Allmänna Lagens grunder i afseende på öfvergång af egande-rätt■ till lös egendom, förenligt, att säljaren i sadane fall ej är skyldig aflemna varorne, der ej Borgenarerne dem betala. Vid bestämmandet af reglorne för behandlingen med Gäldenärs person och för pröfuingen af hans civila eller criminella ansvarighet, bör man sorgfälligt undvika tvänne lika farliga afvägar, nemligen att vara för sträng emot den olycklige eller for medlidsam emot den brottslige. Det är i synnerhet öfver skonsamhet emot vårdslöse och brottslige Gäldenärer, som man i, från längre tid tillbaka hört klagan här i lan. det nog allmänt föras. Också torde händelser kunna uppgifvas, som vittna, att denna klagan ej saknat grund. Om brottslige Gäldenärer undvikit bestraffning och, med en fortsatt yppig lefnad, gäckat Borgenärer, hvilkas välfärd de upp. offrat, och som stundom blifvit bragte i yttersta nöd , för att underhålla Gäldenärers slösande prakt, skulle desse händelser nödvändigt föror - Konungens Nåd. Propositioner. 219 snl<a allmän förargelse och ådrgga sig lagstifta* rens uppmärksamhet. 'Då orsaken till ilern ansetts ligga antingen i felande föreskrifter i Lag, eller i orätt tillämpning af Lagen, eller i lamhet vid verkställigheten, har ock Lagstiftaren tid efter annan ansett nödigt, att till bristernes afhjelpande granska och förbättra författningarne angående Concursmål och Executions-Yerkct. Senaste tids erfarenhet, som framställer (lere bevis, huru samma Gäldenärer blifvit af den ena
Liljencrantz förmenat skola i en framtid tillfalla R. o. Ad., emedan detta Stånd motsatte sig all reform uti förevar:de hänseende, lärer således icke kunna tillkomma PresteSt. Ibland de anmärkningar, Gr. Sparre emot förslaget i sin reservation framställt, finnes en, som jag nu ber att få uptaga, enär IV II. 13 191 Den 11 Mars f. ra. Gr:n tyckes anse densamma vara af en afgörande vigt i frågan. Gr:n yttrar nemi.: »Jag befarar att den af mig såsom möjlig förutsedda omstämning i opinionen, som kunde blifva en följd deraf, att konkubinatet ansåges såsom af lagen tolereradt, kunde minska den känsla af ansvarighet, som ännu hos mannen förefinnes»; och Gr. Liljencrantz har ytterligare sagt, att man icke bör uphöja synden till lag. Det är emot dessa yttrandens tillämplighet i detta fall som jag anser mig böra protestera, fin sak är att vilja tolerera ett ondt eller uphöja detsamma till något normalt i samhället, en annan är, att, så mycket i mensklig förmåga står, söka mildra det ondas följder. Lika litet sorn det i vår konkurs lag förekommande stadgande, att en gäldenär skall under en viss tid åtnjuta skäligt underhåll af sina borgenärer, kan sägas utgöra en upmuntran eller en belöning för vingleri, lika litet kan det nu föreslagna stadgandet att ett oäkta barn skall äga arfsrätt efter ogift moder, sägas vara detsamma som att tolerera konkubinatet eller uphöja detsamma till lika rang med det lagliga äktenskapet. Man kan vara en ifrig' fiende till all osedlighet och dock lifligt ömma för de olyckliga varelser, som blifvit frukter af denna osedlighet. Gr. Snarre har vidare sagt, att detta lagförslag icke skulle medföra någon särdeles förmån för de oäkta barnen, enär deras mödrar jemväl efter nu gällande lag hafva för sig öppet att gifva barnen sin förmögenhet genom testamente.
«Lektorskan har ett så intressant främmande i afton, att det är en ära för mig att bli inbjuden till en sådan bekantskap. Äfven du kan ju på ditt sätt ha utbyte deraf: vår berömda författarinna, fru Montelin, har anländt till Malmö på genomresa från Stockholm till utlandet.» Nisse kafvade fram manchetten och skref. «Tack för notisen,» svarade han kort. «Ska i morn tillåta mig att vidare interviewa dig. – Det var annars synd: jag hade tänkt denna afton sammanföra dig med min värderade väninna, köksan Hanna. Jag har nämligen inviterat denna tillika med hennes intima, köksan Sissa hos bankdirektör Hoppe såsom förkläde förstår du till en liten kollation, som skall afhållas hemma hos Bob. Men » Bob skred med uppskrämda ögon och en af häpenhet gapande mun hän mot Nisse. «Hör nu på, du,» begynte han, «hva’ fan ...» Nisse rörde icke en fena. «Men då det står så till, att du, fastän du blifvit manbar, föredrager té och etik och annat sjajs framför en anständig rulla bland hederligt kön, så ska jag inte fresta. – Kom, Bob,» afbröt han sig, reste sig, knäppte pelsen och gick utan att taga afsked mot dörren. «Låt pojken löpa! Kolt är kolt, om det sticker en påg eller en gräbba derunder; och käring är käring, om hon bär kjol eller bär byxa. – Kom, Bob!» – Nisse gick redan nedför trappan. «Att min gamle vän Otto Amnell skulle bli tvungen en gång att tåla sådant satans skoj i sitt eget hus ...! Denna praktjuvenal så förfalla ...! Kom, Bob! Det stundar mot Ragnarök, Bob!» Redaktören hörde stegen aflägsna sig bortåt gatan och Nisses stämma efterhand bli ohörlig. En half timma senare ringde han på hos herrskapet Amnell i deras våning en trappa upp i eget hus vid Östergatan. Tamburen hängde fullsatt med hattar och ytterplagg, i synnerhet damsaker. Redaktören var i en viss högtidligt spänd stämning, ungefär som när han förr i tiden stod i professorns tambur och skulle i tentamen.
Nation war ock dermed bäst beiäkeu, säsom den enda Contrvll emot Monopolisters tllltagsinhet; men af Stapel-Stadernas Handlande, som häldst sett arr al! främmande sarl till wära Hamnar blstwit Den i z Januari 74 z förbuden, derest man ej hast farhäga för andra Nationers fiendskap, widtog en »irrväg, den nsmligen att utwetka tj allenast det bekanta Product» Piacrtek ar d. ro Nowember 1724, i stöd hwaraf främmande icke fingo hirsöra andre an deras eget Lands Producter, uran ock en widare förklaring as den 28 Febeuarii 1726, hwartgenom Utlänningen urestänges ifrån Fragrrart inrikes Orier emellan, samt till och med förvrdnas atti Uttälidske Fartyg, ehuru befragladr för Swänik räkning, e> andre Producter skulle hitföras än som falla r dtt Land der Fartyget wore hemma. Ä damälet att utestänga främmande Sjöfart frän concurrence med wär egen, war nu i det närmaste wunnit. Fä Utlänningar kunde 1 sädant stick finna sin räkning wid att besöka Swerige. Det är en sanning, att ju större tillopp af köpare, dcstomera förde! försäljare; och sä twärtom. I följd häraf har man erkändt stadlighrten of Städer» nes fordna enffildte Handels-distrjcler, äfwen sorn af enffilbre Marknader; men denna oomkullstötliga sanning lemnadcs utan gehör, dä fräga blef om Handel i stort. Genom Product-Placatet fingo Stapei-städerne ert »verkligt enskildt Handels-district, jom wäl innefattade hela Riket; men war anda fullkomligt likt de förutnämde Handels.dtstricken t den del, art samtlige Jnnewänarne skulle sakna all förmän af en fri medtäflan i Handel. Följderne häraf arv mera kända, an att de här skulle dehöswa beffrifwaS.
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 7 dennes f. m. på bordet lagda Utlåtanden: N:o 125, i anledning af väckt motion, angående rättighet för åboerne å åtskillige Wisingsö skolegods-hemman att få desamma till skatte lösa; N:o 126, i anledning af väckt motion om förändring i tiden för hållande af Upp bördsstämmorne å Öland; N:o 127, i anledning af väckt fråga om försäljning af en del Kronans egendomar; N:o 128, i anledning af väckt motion, angående förändring i tiden för utgörande af den till Marstrands kyrka och skola anslagna kronotionden i Tjörns härad; N:o 129, i anledning af väckt motion, angående förändring i Kongl. Förordningen den 16 Oktober 1723, rörande presterskapets i Skåne uppbörd; N:o 130, i anledning af väckte motioner, angående dels bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoch jordegande-rätt till de s. k. kyrkohemmanen i Halland, dels ock om rättighet för åboerne å de inom Götheborgs stift varande mensal-hemman, att få desamma till skatte lösa; , N:o 131, i anledning af väckt motion, angående upphörande af Kronans återlösningsrätt till de s. k. Trippiska hemmanen i Halland m. m.; samt N:o 135, i anledning af Kongl. Maj:ts särskilda nådiga Propositioner om anslags beviljande, dels för uppförande af nya lärohus i Wexiö och Wisby, samt utvidgande af skolhuset i Örebro, dels ock för anskaffande af läroverks-byggnad åt Nya Elementar-skolan i Stockholm. S. D.
Maj 1805 måtte upphäfvas och en ny Förklaring, livilande på strängt vetenskapliga grunder och utarbetad med all nödig sorgfällighet, utfärdas, uti hvilken en lämplig tidrymd för vinnandet af häfd, under vilkor, att rätter ägaren sålt, utstakas och beräknas, ej från rätte ägarens dödsdag, utan från den dag, då köpeafhandlingen skedde, så att efter denna tids förlopp klander, hvilka skäl derför som helst ock må förebäras, icke kan äga rum”; derifrån undantag ej borde ske för Kronans eller Kyrkors fasta gods, om detsamma blifvit afyttradt med vederbörande myndigheters bifall, eller för fideikommiss-egendom, derest Konungen och slägteu till dess afhändande lemnat tillåtelse, utan skulle sådan afyttring anses gjord af rätter egare. Utskottet, som tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, finner, lika med motionären, att egentliga afsigten med ifrågaställda författning varit att afhjelpa den ofullständighet i 1734 års lag, att någon viss tid deri icke blifvit bestämd, hvarefter den, som köpt jord al orätt man, men densamma oklandradt besuttit, kunde blifva vid egandelätten betryggad. Denna författning säger nemligen uttryckligen, att om än de lagens rum, hvilka med frågan om klander af fast egendom hade gemenskap, tarfvade öfverseende, så hade likväl erfaren-heten visat, att de Lag-Utskottets Betänkande, N:o 110. 11 flesta så beskaffade klander ledde sin upprinnelse från den i 10 Kap. 1 §. Jorda-Balken omförmälda grund, att fast egendom blifvit rälter egare afhänd utan hans öppna bref och fullmakt. För sådant klander funnes emedlertid icke någon tid bestämd, utan hade man ansett det när som helst kunna anställas, änskönt fastigheten i flere efter hvarannan följande innehafvares hand varit med serskildt fastebref bekräftad.
Jag går nu att yttra mig deröfver, under anhållan att mitt anförande må fä åtfölja Friherre Anckarsvärd* Memorial till StatsUtskottet. Den första af Friherren den ra dennes yttrade önskan, som den i5 upptogs, befanns olaglig, hvarföre Hr LandtMarskalken vägrade, att på den göra proposition; i anledning af detta förhållande yttrade Hr Friherren den förändrade önskan, som samma dag, på sätt ofvan berördt är, blef till StatsUtskottet remitterad; denna sednare önskan, skiljer sig från den första deri, att Ridderskapet och Adeln, enligt den första, skulle instämma uti, att förelägga StatsUtskottet, hvad, enligt den sednare, Friherren önskar att Utskottet måtte, med stöd af 44 §• Riksdagsordningen, inom möjligaste korta tid, göra. I öfrigt äro dessa önskningar ordagrant lika. 44 §• Riksdags-Ordningen gifver visserligen Rikets Ständer rättighet, när sä. nödigt pröfvaSj att förelägga Utskotten tid till deras Betänkandens afgifvande, men då dertill fordras pluralitet inom RiksStånden, ser jag icke, på hvad grund en enskild Riksdagsmans önskan, i dylikt fall, kan blifva till Utskottet remitterad, och ehuru Rikets Ständer kunna infordra Betänkanden ifrån Utskotten inom bestämd tid, lemnar dock Grundlagen ingenstädes rättighet åt Den at Janus lii.
Maj: t i underdånighet anhålla om nådig föreskrift, att vågafgift i Stockholm för tackjern eller andra effekter, som derstädes ej vågföras, utan förpassas direkte till annan ort, icke må ega imn. 152 Prot.-lJtdrag den 15 Februari 1851. Fran Höge. Preste-Ståndet. „ S. D. Remitterats till lag utskottet Kongl. Majtts nedanstående, den 12 dennes bordlagda, nådiga propositioner lill Rikets Ständer; gifne Stockholms slott d. 31 Januari 1851; nämligen: l:o angående ändring i 23 kap. 1 § Rdltegångs-balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den IS April 1849: 2:o angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta; 3:o angående ändring för vissa orter af stadgandet uti 20 kap. 6 § Bvggninga-balken samt Kongl. Förordningen den 3 September 1755 om tiden, då damlucka skall vara öppnad; och 4:o om ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818. angående inteckning i fast egendom. S. D. Sedan Rikets Ständer beslutat, att den uti 103 § Regerings-formen och 64 § Riksdags-ordningen föreskrifna nämnd, som eger döma, huruvida Högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig fört jente att i deras vigtiga kali bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra ifrån utöfningen af Konungens domsrätt skiljas, skulle denna dag sammanträda, företogs nu val af ledamöter i besagde Nämnd och befunnos efter rösternas uppsummering dertill vara utsedde:
Ex. Hr Gr. o. Landtm , att då R. o. Ad. vid pröfningen af 9 § af förevar, utlät, beslutat, att för hvarje gren af den lånerörelse, som bedrifves genom Banken eller Disconterne, borde bestämmas ett maximum, samt nu ifrågavar. creditiv desto hellre måste hänföras till sagde lånerörelse, som detsamma i Ulskts utlåt, blifvit upptaget under rubriken ”låneunderstöd medelst creditiv från Banken;” så ansåge H. Ex. att Frih. Cederströms förslag vore stridande emot R. o. Ad:s i afseende på 9 § fattade beslut. Härefter förekom och lades till handlingarne det af Etsk. framställda sammandrag öfver den föreslagna bineoch creditivrörelsen jemte den dervid fogade tabell. § 40. Frih. Palmstjerna: Ulsk. säger väl, att Bankens tillgångar icke medgifva dessa credilivers beviljande; men jag tror, att de varit bättre använde, om de till betydligare del anslagits till credi ti ver, och discontrörelsen blifvit till motsvarande belopp förminskad. Då emedlertid Etsk. nu icke linderstedt det förslag jag tog mig friheten att göra, då denna fråga förra gången förevar, och detsamma följaktligen icke eller inom de öfriga Stånden kunnat vinna något gehör, så, och alldenstund R. o. Ad. längesedan fattat sitt beslut i afseende på beloppen af de summor, som i discontlånerörelsen skola användas, kan jag icke påyrka något fullföljande af det förslag jag framställt, utan vill endast hafva yttrat dessa ord, på det alt prot. måtte visa, att jag ej kunnat finna riktigheten uti vederläggningen af detsamma. Gr. Sparre: Jag tager mig friheten alt i allo förena mig med hvad Frih. Palmstjerna anfört, troende, att Etsk. väsendtligen misstagit sig, då det afstyrkt kanske den lämpligaste af all lånerörelse för en Bank, som mycket skulle hafva gagnat det allmänna, åtminstone trakterna kring Stockholm, hvarest inga privatbanker finnas. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna:
Småskolor å landet, i anledning af väckt motion i fråga om skyldighet att deltaga i byggnad af hus för dylika skolor: B. III. 266, 476, 514, A. 514. Snoilsky, Grefve Gustaf Fredrik, dess yttranden: II. 453, 554; III. 472; IV. 560. Solgen, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående ändring i planen för sänkning af nämnde sjö med flera dylika i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt låneunderstöd; B. V. 369, 435, A. 435, E. 547. Sollefteå, om anslag till ett nytt lägre elementarläroverk derstädes: motion af Herr Conrad Bleckert Fitinghoff: se Motioner. Spanmål, Kronans, angående förslags-priset derå: se Stats-Utkottets Utlåtande N:o 22, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Sparbankerna i Riket, i anledning af väckt motion angående skyldighet för dem att å derstädes insatta medel för närvarande gifva minst fem och en half procent ränta, m. m.: B. I. 526; II. 39, 44, A. 45. Sparre, Ulf Carlsson, Friherre Ofverste-Löjtnant, om pension åt hans enka, Friherrinnan Kerstin Sparre, född Vult von Steijern: motion af Herr Erik Oskar von Knorring: se Motioner. 176 — S — Spens, Grefve Jakob Melcher, dess yttrande: I. 439. Sprit, Bränvin och Attika, angående tull-bestämmelserna för dessa artiklar: B. V. 541, 544, 548, A. 548, E. 665, 686, Å. 687. Sqvadronsoch Kompani-chefer, angående boställs-hyres-ersättning för dem; motion af Herr Axel Fredrik Liljenstolpe: se Motioner. Stackelberg, Grefve Fritz Adolf, dess yttrande: I. 426.
N:o 1, om Statsverket 1862. titel: »Kontrollen å bränvinsförfattningarnes tillämpning, Förslagsanslag», samt beloppet deraf upptagas till 440,000 Riksdaler, att utgå direkte af inflytande bräuvinstill verkningsmedel. Slutligen hemställde Departements-Chefen, huruvida icke det skulle täckas Kongl. Maj:t att föreslå Rikets Ständer beviljandet af något högre anslag till extra utgifter under Sjette Hufvudtiteln. Det vore en gifven följd deraf, att inånga och vigtiga intressen skulle af anslagen under denna Hufvudtitel tillgodoses', att äfven ofta måtte uppkomma tillfälliga hehof, hvilka vid Riksstatens ordnande icke kunnat beräknas. Till godtgörande af sådana utgifter, hvilka icke voro bänförlige under anslagen till Jordbruket, Handeln och Näringarne, bestode den egentliga tillgången i anslaget till extra utgifter. De allmänna besparingarna hade nämligen, enligt den approximativa uträkning, som för åren 1860 och 1861 kunnat före rikshufvudbokens afslutandc från Stats-Kontoret meddelas, icke, sedan arfvoden (ill personer, som bestridt landsstatsoch andra tjenster, med flere dylika, eller andra särskildt anbefallde, utgifter afräknats, utgjort mer än: för år 1860 omkring 3,000 och för år 1861 omkring 7,000 Riksdaler. Förutom den Andra, hade ingen af de öfriga hufvudtitlarne å sig upptaget så ringa belopp som den Sjette, eller 9,000 Riksdaler. Af sådan anledning föreslog Departements-Chefen i underdånighet, det Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer äska detta anslags förökande till lika belopp med det å Femte och Åttonde Hufvudtitlarne anvisade och således föreslå en förhöjning deruti med 6,000 Riksdaler. Stats—Rådets öfrige ledamöter förklarade sig häruti instämma.
Då likväl Rikets Ständer ansågo de, i afseende å ifrågavarande ständi a rotering, inträffade, vid de tvänne nästföregående Riksmöten anmälda, misstag icke kunna utan vid en ny undersökning och rote-jemkning inom Provinsen undanrödjas eller afbjelpas, men verkställandet af denna, till sin billighet redan af Kongl. Majit Nådigst erkända, anstalt förhindrades genom det af rotebållarne vid ständiga roteringens åtagande fästade, här ofvan omförmälde vilkor, anhöllo Rikets Sländer i underdånighet, det täcktes Kongl. Majit, för att omsider öppna en utväg för afhjelpan'd.et i möjligaste måtto af de mot den förrättade roteringen förda klagomålen, igenom vederbörande Befallningshafvande, låta uppå samma dag och timma å Lands-canzlien i Malmö och Christianstad, minst tre månader efter den dag, Kungörelsen derom blifvit i Länets kyrkor första gången uppläst, sammankalla samtlige rotehållare vid Södra och Norra Skånska Infanteri-Regementena, samt, till deras besvarande, framställa följande tvänne alternativ: a) huruvida vidden redan skedda roteringen framgent borde förblifva, blott med den förändring, att de ofvanberörde 86 öfverlopps-rolarne från och med det år, som näst följde efter det, då beslutet i fiågan afrotehållarne fattades, ansloges lill understöd för de rotehållare inom begge Länen, 4 Statssamt Allm.
På grund häraf har Friherre Stiernstedt föreslagit, att Ridd. och Adeln måtte utse några dertill skicklige personer, som hade tid, håg och förmåga att egna åt ett sådant här förut antydt genealogiskt arbete, hvarför, enligt motionärens förmenande, kostnaden icke torde blifva större än den som Ridd. och Adeln vid sisth Riksdag sig åtagit för utgifvande af Adelns Riksdagsprotokoll från 1627— 1714, men hvilket sednare arbete, ehuru visserligen för den historiska forskningen af stort värde, likväl syntes vara af den mera allmänna art, att detsamma snarare borde af Statens allmänna, än af Ridd. och Adelns enskilda medel bekostas; hvaremot Ridd. och Bilaga till Htiglof. Ridd. och Adelns Prof. vid 1S5T års Riksdag. 2 Riddarhns-Utskottets Utlåtande N:o 13. Adelns ättartaflors fullständigande, beriktigande och bringande i ett mer systematiskt skick, vore mer en Ridd. och Adelns enskilda angelägenhet. Ofver denna motion, uti hvilken Grefve Lagerbjelke, Gustaf, och Friherre Cederström, Rudolf, instämt, har Ridd. och Adeln behagat inhemta Riddarhus-Utskottets utlåtande. Behöfligheten och nyttan af den utaf motionären föreslagna »granskning och fullständigande» af Riddarhusets genealogiska tabeller lärer af ingen bestridas och är framför allt af vigt innan den af en annan motionär ifrågasatta tryckning af samma genealogier får verkställas Men sådant oaktadt bar likväl Utskottet funnit åtskilliga betänkligheter härvid förekomma, för hvilka Utskottet anhåller att få i korthet redovisa. Utskottet är nemligen af den tanka att en sådan granskning, komplettering, ja omarbetning af genealogierna, som motionären föreslagit ej kan verkställas så, att arbetet uppfyller sitt ändamål, utan att flera personer i åratal dagligen dermed sysselsättas; och för sin del finner Utskottet icke antagligt att detsamma skulle kunna utföras ensamt af icke aflönade komitérade, äfven om dessa utsågos bland de för saken mest nitälskande och deruti kunniga personer bland Ridd. och Adelns Ledamöter.