Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har föreslagit ett anslag af 24,000 R:dr; om nu härtill kommer en summa af 60,000 R:dr, och Staten får dispositionsrätt af inkomsterna utaf alla sådane boställen, sora icke af Era - Den 3i Maji f. m. 73 hetsoch Tjenstemän komma att direele gagnas, är jag öfvertygad, alt lönereglering på ett ändamålsenligt sätt hastigare och fullkomligare kan verkställas. Må det vara mig tillåtit att utan egennyttig afsigt anmärka det i mitt tycke så besynnerliga förhållande, att då 23 Landsliöfdingar på en gång möjligtvis kunna njuta pension af Staten, del skulle endast tillåtas 3 Generaler att uppbära pensioner. Medel till löneregleringen förmodar jag, alt Utskottet må kunna uppfinna, om sådane anslag, som för andra behof äro tillstyrkta skulle kunna uppskjutas till nästa Riksdag, med mera skäl, än denna för Armeen så högst nödvändiga reglering; jag önskar och vågar hoppas, att den välvilja Nationen hyser för dess försvarare, måtte viddetta tillfälle komma i beräkning hos Nationens representanter. Herr Tham, Wolrath: Det tillhör visserligen icke mig att ingå i några betraktelser om hvad som i förevarande fråga rörer krigsvetenskapen; men då jag lifligt önskar, att alla skäliga anspråk på förbättring i MilitärBefälets lönevilkor må kunna uppfyllas; så torde det tillåtas mig att yttra min öfvertygelse åtminstone i det ekonomiska af saken. Orsakerne till Befälets vid Armeen nuvarande ringa och otillräckliga löner, tror jag hufvudsakligen kunna hän - 74 Den 21 Maji f. 111. förås till 3:ne, nemligen: Först olikheten mellan lönerne för Tjenstemän af lika grad; för det andra, det ovilkorliga behofvet af nya löner åt ett tillökt Befäl för Beväringsmanskapet; och måhända för det tredje, de i sednare tider vidtagne förändringar i afseende på Generalers och Öfverstars lönereglering, hvarigenom det gamla indelningsverket blifvit rubbadt.
Det manskap, som ännu kunde stå på sina ben, tog i hop med detta arbete. Den 19/8 nov. kunde de sjuka flyttas i land, men, såsom ofta inträffar, dogo många, då de bragtes ur kajutan ut i friska luften, andra under det de fördes från fartyget eller strax efter det de kommit i land. Samtliga, hos hvilka skörbjuggen tagit så öfverhand, att de redan om bord på fartyget varit sängliggande, omkommo. De öfverlefvande egde knappast tid och krafter att begrafva de döda och hade svårt att skydda liken för de hungriga räfvar, som vimlade på den obebodda ön och som ännu ej lärt sig att frukta för menniskan. Den 20/9 nov. fördes Bering i land; han var redan då mycket medtagen och missmodig samt kunde ej förmås att taga rörelse. Han dog den 19/8 december. Vitus Bering var dansk till börden och hade redan som ung gjort resor till Ostoch Vestindien. År 1707 blef han antagen till officer vid den ryska örlogsflottan och deltog såsom sådan de följande åren i alla denna flottas krigsföretag mot Sverige. Han blef på sätt och vis lefvande begrafven på den ö, som nu bär hans namn, ty slutligen tillät han ej, att man fick borttaga sanden, som rullade öfver honom från väggarna af den sandgrop, i hvilken han hvilade. Han tyckte nämligen, att sanden värmde den stelnande kroppen. Innan liket kunde ordentligen begrafvas, måste det derför först uppgräfvas ur sin bädd, ett förhållande som tyckes hafva gjort ett obehagligt intryck på de öfverlefvande. De tvenne underbefälhafvarne, Waxel och Chitrow, hade hållit sig temligen friska på sjön, men sjuknade nu häftigt, ehuru de åter tillfrisknade. Endast expeditionens läkare, Georg Wilhelm Steller, var ständigt frisk, och att någon enda man af hela besättningen undkom med lifvet, derför har man tydligen att tacka denne snillrike mans kunskaper, aldrig kufvade energi samt muntra och förtröstansfulla sinne. Dessa egenskaper blefvo äfven under öfvervintringen i rikligt mått pröfvade.
Bän« kensuprop siutadt, lämnar densamma Skranket ät nästa Bänks Ledamöter, och mä ingen annan än den som til! förcwarande Bänken hörer, under påstående Wal eller Votering wara i Skranket elier der fram» manföre, än mindre sta i slkrankdörren, sä frami han ej hörer til! den Bänk, som npropad är, hwarä Riddarhus Fiöcalen noga och alfwsrsmn tillsyn hälla bör och hwadan honom äswen owilkorligen äligger, att wid alla Wal och Voteringar tillstädes mara. Ingen mä ej heller wid Votering rösta, som i uprops-Iistan ej anteknad finnes, fastän han ock för sin person, skulle med Poller försedd wara. 52, §- Wid alla Wal och Voteringar Bänkmammwa» let undantagit, skola twänne uprop slre. D<n som sig ej infinner näc andra uvropet för hans Bänk werk» ställes, hasme sin rättighet den gängen förlorat. (3- §- Finnes wid votering twänne cller flere sedlar sammansitta, eller finnes sedel pä näzot sätt märkt eller Fjerde Bandet 6z.
För nödvändigheten af detta beskattningssält, sdra vid i8a3 års Biksdag senast afskaffades, har visserligen blifvit anförd t det i Landet öfverhandtagande begäret till förbrukning af främmande Länders producter, så väl af förläringsämnen, sorn vissa prydnader, hvilket, efter Motionairernes åsigt, utgjorde ett vigtigt binder för spridandet af allmännare välmåga; men som, enligt Utskottets öfvertygelse, all beskattning måste vara beräknad på möjligaste lätthet i utgörandet och controlen, samt påläggas något productivt föremål, och framför allt, så till sin grund, som i tillämpningen ej lemna rum för orättvisa och obillighet, hvilka senare olägenheter dock, med hänseende till den föreslagna beskattningen å öfverflöds-artiklar, ej kunde undvikas, emedan, om än, vid betraktande af beskattningens föremål, det Ville synas som skulle densamma i första rummet träffa en yppigare lefnad, denna beskattning likväl i verkligheten blefve mera betungande för den, som i mindre grad begagnade det man gifvit namn af öfverflöd, och således den mindre förmögne finge mest vidkännas en skatt, tillskapad med afsigt att hufvudsakligen drabba den mera bemedlade, tror Utskottet sig ega desto större skäl alt för sin del ogilla detta olämpliga beskattningssätt, sorn, om det å nyo infördes, verkningarne deraf snart skulle visa sitt menliga inflytande på industri och näringsflit inom Landet, och alltså till sina följder mera motarbeta än befrämja national-välmågan; hvadan, och då dessutom åtskillige af de till beskattning ifrågasatte öfverflöds-artiklar, redan beskattas genom tullen* inbegripen i deras inköpspris, Utskottet, på dessa skal, jemte flera, hvilka lill undvikande af vidlyftighet, man ansett sig böra förbigå, härmed får hos R. H. St. vördsamt afstyrka den yrkade beskattningen genom Bevillning å så kallade öfverflöds-artiklar. Vidkommande slutligen Herr Cederscliiölds motion, om årlig
Staten för Ba,rnmorskors bildande; härvid framställer sig för mig, huru som MedicinaiStaten efter »820 års RiksStat redan upptager nära 65,ooo R:dr; det skulle synas mig, som detta anslag borde kunna så fördelas, att derinom funnes tillgång för de nu begärte 1,112 R;dr, och att något mindre vigtigt föremål, som nu tilläfventyrs medtager tiligångarne borde gifva vika för det större; jag kan ej föreställa mig gränsen för dessa beständigt begärte, och snart sagdt lika lätt beviljade Statsutgifter, hvarigenom anslagssuinmofne ifrån Riksdag till Riksdag ökas uti en så förskräcklig progression. Jag yrkar derföre äfven ändring uti StatsUtskottets tillstyrkande af denna partiella Statsutgift. Den g Julii f, m. 39 Ull 6:te pnnkten förekommer StatsContoirets hemställan om öfverllyttande från 8:dehufvudtiteln af 5 oo R:dr för döda kroppars besigtigande till a:dra lmfvudtiteln, hvilket Stats - Utskottet tillstyrker; äfven sorn summans ökande till 5ooo R:dr. För min del finner jag att denna utgift i anseende till sin egenskap af obe-< stämd, helt och hållet tillhörer 8:de hufvudtiteln, såsom innefattande extra ordinarie utgifter, och kan jag ieke inse orsaken hvarföre denna öfverflyttning bör äga rum. Jag föreställer niig att den föreslagna tillökningen, till oooo R:dr B:co, måtte grunda sig å de förra årens erfärenhet, och jag kan således ingenting anmärka emot sjelfva summans sålunda upptagande i Statsanslaget. Uti i7:de punkten förekommer en beviljad löneförhöjning för ÖfverlntendentsCanzliet, hvarvid jag äfven tar mig friheten begära StatsUtskottets uppmärksamhet af samma skäl, sorn jag förr åberopat och alltid skall åberopa emot alla partiella regleringar, under det den stora regleringen med Embetsverken ännu är oafgjord»
Enär resultaterna af de undersökningar, för hvilka E. K. Maj:t sålunda äskat anslag, böra för vårt sjöförsvar blifva af synnerlig vigt, hafva Rikets Ständer visserligen icke tvekat att tillstyrka anvisandet af medel till bestridande af de dermed förenade kostnader; men då det synts Rikets Ständer uppenbart, att de särskilda frågor, hvilkas lösning angifvits vara med de föreslagna skjutförsöken åsyftade, i flera hänseenden sammanfalla ej mindre med hvarandra, ån äfven med de frågor, för hvilkas utredande på enahanda våg Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel beviljat anslag, hafva Rikets Ständer ock antagit, att, derest de särskilda skjutförsöken för arméen och flottan blefve gemensamt anställda, denna anordning skulle, utan att motverka uppnåendet af de afsedda ändamålen, bereda möjlighet till någon minskning i de beräknade utgifterna; och hafva Rikets Ständer, på grund deraf, på det sått bifallit E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställningar, att för anställande af de deri omförmålda skjutförsök till E. K. Maj:ts disposition på Riksgålds-kontoret anvisas en sammanräknad summa af 45,000 R:dr, att under år 1867 utgå. 16:o. För försöks anställande med s. k. under vattensminor har E. K. Maj:t för år 1867 äskat ett belopp af 10,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer bifallit E. K. Majzts ifrågavarande nådiga framställning. 17:o. Jemte det Rikets Ständer vid sistlidna rikdag, för fortsatt tillämpning under innevarande statsregleringsperiod af den vid 1859 och 1860 årens riksdag uppgjorda och då godkända stat för pensionering af flottans embetsoch tjenstemän samt betjente, dels beviljade och på Riksgålds-kontoret anvisade det för denna pensionering erforderliga kreditiv, 90,000
(c) Vi vilje således härmed stadfästa och gilla ett samhälle af aderton herrar och män, till svenska språkets stadgande och uppodlande samt till öfning för vältaligheten och svenska skaldekonsten »; (I afsigt att förkorta den följande diskussionen har jag tillåtit mig indela ofvanstående citat i tre delar tecknade (a), (b), (c). Säger professor Ljunggren 0111 stiftelsebrefvet, se sid. 15: detta är mindre klart. Dock förtviflar han ej om en tillfredställande lösning. Se nu hur han går tillväga. Å s. 67 — det är så långt senare att läsaren kan antas ha glömt brefvets ordalydelse — citerar han ur detsamma satsen (b), blott och bart den. Kommenterar sedan i några ord, och strax är slutsatsen gifven: » hon skulle först och sist vara en vårdarinna af fosterlandets stora minnen » .Här beder jag läsaren kasta en blick på nyss citerade delar af stiftelsebrefvet. Vi ha tre satser om akademiens ändamål — (a), (b), (c), (a) är mönsterklar; så är (c); och båda stämma derutinnan, att de otvetydligt nämna som akademiens mål, svenska språket, dess stadgande och uppodlande. (b) är ej så tydlig; här talas om svenska språket, och om de stora minnena. Om, emellertid, vi gifva satserna rösträtt, blir det stark majoritet mot professor Ljunggren, och för vår åsigt. Till visshet öfvergår denna, då vi observera de egenskaper som senare i brefvet ledamöterna tillräknas. Det heter: ». hafve Vi utsett följande herrar och män, dels kände för deras utmärkta vältalighet och starka skrifsätt samt kärlek för vitterhet, och dels de hvilka redan sig hedrat med skrifter som riktat språket och vunnit allmänt lof ». Allt egenskaper som ha direkt afseende på språket och vitterheten, ej på vård om stora minnen. Innan vi lemna stiftelsebrefvet lönar det nog mödan att än en gång påpeka professor Ljunggrens egendomliga sätt att tolka. Vi ha i brefvet sett tre distinkta uttalanden, ämnade att tillsammans formulera akademiens syfte. De två voro mönsterklara. Dem — när det kommer till kritan
Ingen allmän öfverläggning må uti opinionsnämnden förefalla Konstifutwns-Utskotlels Memorial, N:o 7. 35 8. Riksdagaärendettas expedition. § 156. För att uppsätta såväl de expeditioner, som under riksdagen af båda tingen R. gemensamt utfärdas, som äfven sjelfva riksdagsbeslutet, skall ett Riksförsamlingens kansli R tillstättas och ställas under inseende af talmännen och några andra af och inom hvardera tinget utsedda ledamöter. Den ledamot af Statsrådet, som Konungen dertill förordnar, ege rätt att derstädes öfvervara riksdagsbeslutets justering i de delar, som röra Konungens yttranden. Riksdagsbeslutet skall af Riksförsamlingens samtliga ledamöter underskrifvas; öfrige från Riksförsamlingen utgående expeditioner endast af talmännen. § 157. De i Riksförsamlingen och dess afdelningar förda protokoll och öfrige riksRdagshandlingar skola, på statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt, och protokollen i den mån Riksförsamling och dess afdelningar hvar för sig förordna. 9. Riksdagsmäns och Riksförsamlingens tjenstemäns personliga rättigheter. § 158. Skulle någon enskild man, eller någon corps, militär eller civil, eller ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af r, befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, dess Afdelningar eller Utskott, eller störa friheten i deras öfverläggning^ och beslut; vare sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksförsamlingen alt slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. § 159. ingen Riksdagsman må kunna, af hvad anledning som helst, förmenas att R, Riksdagen bevista: gällö dock härutinnan undantag för militärpersoner, då de under krigsR tid i rikets tjenst af Konungen beordras. § 160.
Att den särkdta Stämpel Afgift, som i detta Moni. blifit ålagd hvarje tillverkad Kortlek, måtte, ull förekommande af den skamliga illusion, sorn i detta afseende ägt rum, öfverflyttas på Fabrikerne, der Korten tillverkas , är af en vard Ledamot inom Högvördige PresteStåndet föredagit; men kan icke af Utskottet understödjas, såsom oförenligt med principen för FabriksSkatflaggning och med Riksens Högloft. Ständers fattade Beslut, att denna Afgift för Stockholms Stad bör Stora Barnhuset och för de öfrige Städerne FattigvardsAnstalterne tillfalla, 35° BevillningsZJtsk. Betänkanden. utan torde Bevillningsutskottets framställnig om underdånig anmälan hos Kongl. Majit i afseende på det härvid sannolikt förefallne underslef till deras förekommande göra tillfyllest. 4 §. Hvad en värd .Ledamot inom Vällofl. BorgareStåndet framställt om nödvändigheten af nedsättning i den till 5 Procent, bestämda afgift för inkomsten af Jerngrufvor, har redan vid första Redactienen vunnit det afseende, att den till 4 Procent blifvit beräknad , och någon förminskning derunder lärer icke vara billig eller lämplig. För Skeppsbyggerilnrättningar har äfven inom Vällofl. BorgareStåndet nedsättning eller lindring i Bevillningen blifvit yrkad, åtminstone för de år, då något arbete icke förehaf* ves ; men, då denna Bevillning är föreslagen i flere Casser, hvaraf de minsta, så ofta Byggnader eller Reparationer verkställas , skäligen synas böra äga rum, och i brist af allt tillfälle till Arbetsförtjenst den följd ofelbart inträffar, att någon Bevillning blott för sjelfva inrättningen icke bör äga rum, anser Utskottet någon förändring eller utsträckning af den på detta ställe stadgade beräkning, icke böra vidtagas. §. 6. a Mom. Utskottet kan ej annat än vistorda den Anmärkning vid detta Morn., som en värd Ledamot inom Höglofl.
Memorialj i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 140. (U. A.) Stats-Utskoltets ofvannämnde Utlåtande, i anledning af Herr von Hartmansdorff s motion om mynthusets upplåtande till embets-rum för SiatsDepartementens Expeditioner, har af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitteradt: men som detsamma är vordet bifallet af Preste-Ståndet den 5, af Borgare-Ståndet den i3 och af Bonde-Ståndet den 3, allt uti sistlidne Juni månad, samt ärendet således, jemnlikt j5 §. Riksdags-Ordningen, är genom 3:ne Riks-Stånds beslut afgjordt, kan Utskottet dermed icke taga vidare befattning. Ant. till Exp. Utsk. den 6 Augusti, kl. 6 e. m. Utlåtande , i anledning af Herr Prof essoren Gei jers motion om ett serskildt Vicarie-arfvode för Adjuncten i Historien vid Upsala Universitet, så länge han för motionären ombesörjer Examina och Tentamina,. (U. A.)
Detta hade undfallit mitt minne, då jag förra gången yttrade mig; men man bör komma ihåg, att när Norska grundlagen skrefs, Christiania var en liten stad jemförelsevis med Stockholm, hvadan det icke möter så stora svårigheter att der samla ledamöterne, ifall de äro ute i byn. I större städer tror jag det skulle föranleda stora svårigheter, om man för hvarje gång, då segern vore oviss, skulle ut och leta efter sådane, som tillhöra en viss åsigt. Gr. Liljencrants har behagat skämta med oss här långt ned i Huset, hvilka han förmenat hafva ryggstöd — förmodligen af läktaren. Dylikt skämt från första grefvebänken få vi nykomlingar här underkasta oss. Han har vidare sagt, att jag ville importera vanor från England. Här är dock fråga om en import, som jag vill motsätta mig, alldenstund jag yrkat afslag å punkten. I dag hafva vi bytt roler; det är Hr Grefven som synes utan betänkande (tull?) vilja importera en öfverflödsvara och nu är frihandlare; jag som för tillfället är prohibitist. Den 10 December f. m. 439 Gr. Liljencrants: Hr von Koch har salt att man i denna fråga borde låla hvarje Stånd sköta sig sjelf, samt att detta, hvarom nu är fråga, hörer till hvarje Stånds egen ståndsordning. För min del anser jag att frågan icke rörer hvarje Stånd särskildt, utan hela fäderneslandet, och man måste således betrakta frågan såsom en allmän. Hvad beträffar att Norska grundlagens stadgande i förev:de hänseende vore lättare att uppfylla än den Svenska lagens, kan jag icke förklara detta annorlunda, än att man i Christiania souperar mindre än i Stockholm. Frih. von Paykull: Frih. Sprengtporten har sagt att, då nu Adeln bifallit grundlagsförändringen ang. uppskof med riksdagen, det uppgifna antalet af 30 ledamöter ständigt skulle vara närvide. I den omnämnda grundlagsförändringen ser jag deremot ett skäl för att icke antaga förslaget. Det är väl icke troligt att Adeln då skall visa sig talrikare vid riksdagarne än nu. Jag vidblifver mitt yrkande på afslag å denna punkt.
(Stals-Utsk:s Bet:de N:o 272, Uthde N:o 340 och Mern. N:o 359, samt Först. Stats-litsk. N:o 370.) S. A. K. Uti den af E. K. M:l, vid innevarande riksdag, till Rikets Ständer aflålnä nådiga Proposition, angående Statens medverkan för jernvägars anläggande, har E. K. M:t, sorn föreslagit Rikets Ständer att godkänna och antåga den grundsats, att jernvägs-slamlinier inom Sverige hädanefter böra anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, i fråga om beredandet af de tor sådant ändamål erforderliga tillgångar, uttalat den åsigt, att de medel, som härtill behöfde amandas, skulle, utan betungande skatter, kunna hufvudsakligen tillvägabringas genom bildandet af ett inhemskt fondsystem, hvilket, då cirkulerande statspapper derigenom korn me alt inom ett måttligt belopp införas, kunde på ett välgörande sätt ställas i förbindelse med de af Rikets kreditväsende och myntförhållanden påkallade åtgärder. E. K. M:t har således i nåder framställt det förslag: att för omförmälda stamliniers utförande, så vidt icke direkta slatstillgångar kunde dertill af Rikets Ständer, anvisas, medel må, i den mån det erfordras, efter Rikets Ständers pröfning och bemyndigande, beredas af Fullmäktige i Riksgäids-kontoret medelst upplåning emot obligationer, löpande med viss måttlig ränta samt underkastade amortering i en bestämd proportion årligen eller i mån af tillgångarne för återinlösning; dock borde sådan upplåning ej ega rum eller derpå beroende byggnad af stambanor företagas, utan så vida och allt efter som statsinkomsterna kunde beräknas lemna det öfverskott, som för betäckande af ränta och amorlissement å bvggnads-kapitalet tillsvidare skulle årligen erfordras.
Vid sådant förhållande kan icke någon spanmålshandel uppstå och då fluktuationer äro skadlige icke blott (ör konsumenter, utan äfven producenter, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Hr von Hohenhausen: Gr. Lagerbjelke har yttrat, att det hvarken var nyttigt eller nödvändigt att, hvad sistlidet år skedde, upphäfva den fixa tullen. Här i Stockholm var icke tillfälle alt erfara angelägenheten deraf, men hade Gr:n vistats på de orter der spanmälspriset närmade sig 40 r:dr t:nan och der sett hurusom de fattige hungrade, skulle han icke framkommit med ett dylikt påstående. Flukluationerne i spanmälspriset voro icke en följd af den fixa tullens upphäfvande, utan deraf, att England oförmodadt hlef frän länder omkring Svarta hafvet och Amerika så hastigt försedt med spanmål, att all efterfrågan afstannade, hvarigenom priserne folio och medborgare, hvilka i annat fall måst hungra ihjäl, nu nndgingo en sådan död. Uti frågor af sådan vigt, som denna, är det icke möjligt att ensamt handla efter theoretiska idéer, isynnerhet när de icke kunna utföras, och jag anser det, lindrigast sagt, lättsinnigt, att, då erfarenheten visat outförbarhelen af dessa idéer, likväl påyrka deras genomdrifvaude. Skall, i den syftning Ulsk. föreslagit, en skrifvelse afgå, bör den vara så uppställd, all den uttrycker endast en princip, men i annat fall anser jag den olämplig. Vi hafva icke nu som fordom magasins-direktionerne, hvilka förhindrade prisens öfverdrifna uppjagande, och, enl. min åsigt, var det ett stort förderf för landet att dessa direktioner borttogos. I allmänhet fordras stora kapitaler för att göra större spanmålsupplag och stora kostnader för att dem bevara.
Sådant kurage blir aldrig utan belöning. Spelare-vidskepelsen gjorde honom synbarligen fullt öfvertygad om att resultatet skulle blifva lyckligt, medan jag däremot erfor en underlig, sjunkande känsla i trakten af maggropen, då jag såg honom styra fjäten mot närmaste vadmäklarestånd. Samma känsla fortfor oafbrutet under de tvänne första täflingarna, hvilka bägge vunnos af favoriterna, d.v.s. de hästar såväl publiken som vadmäklarne på förhand utpekat såsom segrare. Men då föremålet för vår spekulation, som naturligtvis icke var favorit, kördes ut ur sitt stall, hvilket hållits stängdt till sista minuten, repade jag mod med ens. Det kunde en blind se att den kampen måste kunna skjuta en förtviflad fart. Men minst lika klart var det att en sådan tunn kropp och så långa, muskelfattiga ben icke kunde besitta någon uthållighet att tala om. Allt beror på att köraren lugnt håller sig i bakgrunden den första halfva milen, hviskade öfversten, då hästarna kördes in på banan. Sedan kan han köra på allt hvad han vill utan fara för inslag och måste vinna den första heat'en, om inte något alldeles galet händer. Det tycktes också köraren förstå lika väl som öfversten. Han höll sig blygsamt bakom de fem öfriga täflande, medan de manövrerade för att erhålla den bästa platsen vid start'en. Och när flaggan slutligen föll körde han likaså helt beskedligt bakom de andra, hållande in sin hetlefrade häst med ögonskenlig möda. Kvartmilpålen nåddes och passerades utan någon annan förändring än den att de fem främsta hästarna icke mera voro i en klunga, utan trafvade i två rader, så nära den inre barrieren de blott kunde komma. I samma ordning hunno de till halfmilpålen, men med den skilnad att vår häst kommit upp i bredd med den sista af de fem. Därefter började leken bli allvar. Vår man körde utåt en smula och släppte ut ett par tum af tömmarna med den påföljd att han nästa ögonblick var i linje med det andra paret täflande. Och om några sekunder till hade han lämnat dem bakom samt kommit i bredd med de två första.