Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dör Konung, innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Stals-Rådct nied Konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den Förmyndare-Styrelse Riksförsamlingen förordnar Regeringen lillträdt, ställande sig Stals-Rådet denna RegeringsForm till ovillkorlig efterlefnad. §, 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Stals-Rådet Regeringen med Konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma och ett nytt Konungahus utkora, samt den valde Konungen Regeringen lillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§, handla, skola Stats-Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. §. 43. Går Konungen i Fält, eller till aflägsnare inrikes örte)' reser, f(nordne lee Ledamöter af S.lats-Kadet, under den Ordförande, som Han, antingen ibland "Prinsar af Sitt lius, eller ibland Stals-Rådets Ledamöter, särskilt nämnei, alt löia Regeringen i de mål, Konungen löreskrifver. Med de nial, Konungen då Sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 §. stadgai. §. 44." Hvarken Svea Rikes Kron-Prins och Arf-Furste eller Prinsar af det Konungsliga Huset skola halva något LilG eding eller Civilt Embete; dock kunna eller gammalt luuk Oförändrad. R. F. §. 41. R. F. §. 42. Oföl andi ad. O föi andrad. 12 Constitutions-Ulskottrts Memorial, ,1? 2. Titlar af Herligdömen och Furstendöme!! dem tilläggas, nian rättighet till de Landskap, hvilkas nanni de hära. Oiuiäiiili.-ui. § 45. Landet skall förblifva indeladi i Höfdingdömen under den vanliga Landt-Regeringen. Ingen General-Guvernör inom Riket ma hädanefter förordnas. Oförändrad. § 46.
I anledning häraf har Kongl. Maj:t, som af 8:de Hufvud-titelns besparingar tillagt Wexiö läroverk don för ofvanberörda 5 år äskade godtgörelse, 34 R:dr 77 öre, i nåder föreslagit Rikets Ständer att till ersättning för ifrågavarande mistade kronotionde måtte för framtiden å Riks-staten uppföras J tunna, eller 3 kubikfot 1,5 kanna spanmål, hälften råg och hälften korn; — och får Utskottet tillstyrka att denna nådiga framställning måtte på det sätt bifallas, att, såsom en för alltid bestämd ersättning åt Wexiö elementar-läroverk för omförmälda mistade inkomst må beviljas en kontant tillökning af 7 R:dr R:mt uti elementar-läroverkens anslag. 54:o. Vidare har Kongl. Majit, i anledning af Kongl. Stats-kontorets derom gjorda framställning, föreslagit, att det till åtskilliga lärare vid Wisby högre elementar-läroverk utgående kontanta belopp, 245 R:dr 25 öre Runt, påfördt anslaget för folkskolorna, måtte till anslaget för elementar-lärovérken öfverföras: men att deremot den kontanta ersättningen för mistad helgonskylds-spanmål, som utgår till pedagogierna i Cimbritshamn och Falkenberg, 246 R:dr 82 öre Runt, måtte från sistnämnda anslag öfverflyttas till det för folkskolorna; — och torde Rikets Ständer finna äfven denna nådiga framställning böra bifallas. o o 55:o.
Jag ber R. o. Ad. besinna, uti hvilka besynnerliga formfrågor Stånden kunna inledas genom R. o. Ad:s förfarande; huru det kan leda till nekade propostr af talmän, till långa discussioner inom .Stånden, och slutligen dertill, att BondeSt., när det omsider fått emottaga R. o. Ad:s tillkännagifvande, att 11. o. Ad. icke antagit BondeSt:s inbjudn., möjligen afsiår ifråga var. punkt, hvarigenom hela frågan förfaller. Sådana Den i Februari f. ra. anser jag följderna möjligen kunna blifva af remissen; och utom det jag anser den grundlagsvidrig, finner jag den äfven kunna leda till stor våda för sjelfva saken. Ehuru jag derföre såväl vid remissen af den K. proposm som vid återremissen af StatsUtsk:s första betänk, lifligt understödt den reform, man åsyftar, kan jag likväl nu icke annat än gå så långt sorn möjligt i bestridande af en olaglighet, som, betraktad från dess värsta sida, kan leda till det resultat, jag nyss antydt. Jag anhåller, att när vi komma till propos. i saken, Hr Gr. o. Landtm, antingen täcktes sjelf förklara eller också göra propos. till Ståndet, huruvida förslaget, ehuru 2:ne gånger bordlagdt, kan anses för en ny motion eller icke. Hr Cederschjöld: En värd talare har fästat sig dervid, att jag kallat Frill. Palmstjernas förslag för contrapropos:n. Jag får i anledn. deraf förklara, att ordet contrapropostn kan tages i trängre och vidare bemärkelse. I förra bemärkelsen är anmärkn. ganska riktig; men jag har tagit ordet i den vidsträcktare bemärkelsen och dermed förstått en åtgärd, hvarigenom R. o. Ad. velat sätta något annat i stället föl' det, som blifvit förkastadt. För öfrigt må man kalla det för contrapropos:n eiler ett amendement eller huru som helst, så är det en sådan förändring af Utskrs förslag, hvartill 56 $ Riksd.Ordn. lemnar full rättighet.
Ingen får tilldelas pension i högre klass än för den tjenst, han på ordinarie eller indragen ordinarie stat innehaft minst två fulla år och derunder till kassan erlagt afgifter; men de korpraler och soldater, hvilka till under-officerare befordras, skola i denna senare egenskap 113 hafva till kassan kontribuerat minst i 5 år; dock sker undantag i detta afseende för den, som till pension för blessyr eller skada är berättigad; Skulle den, som kommit i åtnjutande af pension, återgå till en beställning med lön, som medförer rätt till delaktighet i kassan efter samma klass, han"förut tillhört, är han sin innehafda pension förlustig. Om med den senare tjensten är förenad lägre pensions-delaktighet, än den han förut åtnjutit, får han med afsked från samma tjenst återinträda i den förut innehafda1 högre pensionen; Pensionsberättigad delegare i arméens pensions-kassa, som erhåller civil eller annan tjenst med aflöning på Rikets stat, eller ock uppföres på allmänna indragnings-staten eller på annat sätt af staten pensioneras, eger ej, så länge han innehar sådana affoningseller pensionsförmåner, som uppgå till 3000 Rdr Rmt, tillgodonjuta den honom från arméens pensionskassa tillkommande pension; Om, enligt 35 § i nu gällande Regeringsform, någon kassans delegare Olifver entledigad från embetet, utan att ännu vara till pension berättigad, ankommer på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning att tillåta sökanden med inbetalning till kassan fortfara, för att såmedelst bereda sig pension vid dertill uppnådd ålder. Enligt pensionskassans reglemente utgå pensionerne efter följande stat (utom vid Gotlands landbeväring och Wester-Norrlands bevärings-bataljon): Usta klassen. Öfverstar m. fl 3:dje klassen. Öfverste-löjtnanter och förste majorer, corps-chefer vid indelda infanteriet m. fl. 4:de klassen. Öfrige majorer m. fl 5:te klassen. Ryttmästare, kaptener och regements-qvartermästare m. fl 6:te och 7:de klasserna. Regementsläkare och åtskillige civile tjenstemän 8:de klassen.
Klockan 1/2 till 4 samlades i sorgehuset, jemte öfrige gäster, fjorton unga flickor af den aflidnas närmare bekantskaper, alla klädda i hvitt, samt i gröna kransar, öfver hvilka långa hvita till fötterna räckande flors-slöjor nedföllo, och sedan icke mer någon af de väntade saknades, men efter tidens sed, förfriskning af kaffe kringbjudits, samlades man omkring klockan fyra, i det stora luftfriska rummet, gränsande intill den aflidnes kära sängkammare, hvilket nu erbjöd en högst imposant anblick. Uppå en upphöjning, öfverdragen med svart kläde, och omgifven af tolf stycken utmärkt väl agade unga, friska granar, stod på fyra stora gyllene klot den smakfulla kistan beklädd med bländande hvit sammet, och fullströdd med gyllene stjernor; kring kistans kant smög sig af samma slags gyllene composition, en murgrönsranke, så täck, så sirlig, att man ej kan tänka sig någonting i dylik genre konstmässigare arbetadt. En dylik ranke prydde det invid stående locket. Inne i kistans hägn, slumrade under saliga drömmar den ljuft afsomnade, höljd i hvitt lätt sidentyg, hvilket, icke som klädning (det var hennes uttryckliga önskan), men löst och mantellikt i smakfulla veckningar omslöjade den fina kroppen. På de ljusa lockarne, hvilka lika herrliga som tillförene vågade sig kring panna och hals, hvilade en krans af den friska murgrön, hvilken af kärlekens hand under helt andra omständigheter blifvit inympad i muren under hennes fönster och som af en underbar ingifvelse var bestämd till brudkrans, samt nu, sorgligt nog, fick uppfylla sin bestämmelse. Kring halsen smög sig sluteligeu nästan osynlig, den himmelsblå gåfvan af den älskade, hvilken ännu i hennes dödsstund tillika med hans hand, funnits hårdt innesluten i hennes, och hvilken skatt Hofrådinnan på intet vis låtit beröfva henne.
som är af föga betydenhet, men som bör iakttagas, efter sådant utan olägenhet låter sig göra. I 7 §:n heter det nemi.: ”Hvar och en som, af starka drycker öfverlaslad, ”träffas på väg eller gata må, när dess behöriga vårdande etc.” Ordet ”dess,” som kan hafva afseende på ordet väg eller gata, hvilkas behöriga vårdande äfven kan ifrågasättas, torde böra utbytas mot ordet "hans,” emedan fråga är om en person, hvarpå det har afseende. Jag anhåller om åter - 46 Den i September f. m. remiss af betänk., samt att dessa anmärkntr mätte få till Utsk. åtfölja. Gr. Horn, Claes Fredr.: Som jag tycker mig finna, att återremiss af detta betänk, lärer blifva en följd af discussionen, så tager jag mig friheten att i korthet tillkännagifva mina åsigter i ämnet. Jag får då säga, att jag anser i det närmaste orätt och öfverflödigt att stadga lagar, som speciell vidröra fyllerilasten. Erfarenheten har redan visat, att det icke är genom stränga polislagar man uppnår det lyckliga resultat, som åsyftas; och då man känner det öfverdåd, som karakteriserar allmogen på de ställen der fyllerilasten gripit omkring sig, så finner man äfven att denna last åtföljes af ett skrytsamt trots mot dessa lagar, som äro stiftade för att hämma densamma; att det är ofta nog mindre begäret för dryckenskap, än skrytet att kunna, icke allenast hafva råd att bestå sig denna välplägnad samt traktera andra, utan äfven visa att man har medel att köpa sig ifrån ansvaret, hvaruti orsaken bör sökas till dylika förbrytelser. Så har jag åtminstone vid många tillfällen funnit förhållandet, och jag är öfvertygad, att om icke detta retemedel funnits, hade fyllerilasten hos dessa individer varit mindre. Jag vet äfven, att fylleribrott sällan beifras; och då det sker, är det hufvudsakligen mot dem, som äga medel att köpa sig fria från ansvarsföljden, derest den påfordras.
Deremot får Utskottet medgifva, att dess förslag är ofullständigt dels deri, att tagande af ris eller gren af vexande träd icke finnes bland de i §:n uppräknade föremål infördt, dels ock deri, att fallande, syrande elier bläckande af träd icke upptagits såsom åverkan, då meningen icke varit att tillegna sig eller annan trädet, utan endast att bereda sig eller annan nytta deraf, såsom t. ex. fallet nästan alltid är då träd syres. På grund häraf och då Utskottet jemväl anser skäligt att, på sätt Ridderskapet och Adeln beslutat, bestämma något maximum för det ansvar af böter eller fängelse, som bör följa på det i denna § omförmälda brott, och i afseende härå de af Ridderskapet och Adeln utsatta belopp lämpligeu synas kunna antagas, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt Borgareocli Bonde-Stånden med frångående af sina redan lättade beslut, för ifrågavarande 3 § antaga följande lydelse: »Faller, syrer eller bläcker man ololligen träd å annans skog eller mark i uppsåt att trädet eller något deraf sig eller annan tillegna, eller tager ololligen der vexande gräs, torf, eller af vexande träd, ris, gren, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter; straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter, högst ett tusen riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. Aro omständigheterna synnerligen försvårande, då må till straffarbete i högst ett år dömas.» 4 §• Denna som lyder sålunda: »tager man ololligen vindfälle eller ris, gren eller annat sådant, som ej till bruk upphugget eller beredt är, straffes med böter, högst ett hundra riksdaler», har blifvit antagen af Ridderskapet och Adeln med uteslutande af orden »högst ett hundra riksdaler», samt af Presle-Ståndet, i sammanhang med den af Ståndet vid nästföregående §:n beslutade återremiss, till förnyad handläggning af Utskottet hänvisad.
Då jag likväl ännu är af den tanka, att depositions-inrättningen skall blifva hinderlig för Bankens egna operationer, och jag tillika finnér, att derigenom skall uppkomma ett realisationen motverkande intresse, hos dem, som äga silfver på Depositionsräkning, det nemligen att genom Vexelcursens betydligare förändringar och höjning bereda sig en särskild vinst på DepositionsAltesterne, hvilken vid en jemn och Den 16 O c t o b e r e. m. statlig curs icke kunde äga ruin; samt enär dessutom hela inrättningen icke har något egentligt samband med realisationen, utan förfaller och Liifver onyttig i samma stund utvexlingen blifver allmän, så instämmer jag med Herr Hjerta i begäran om afslag å Utskottens tillstyrkande i denna punkt. Herr Lej ren: Hvad beträffar den farhågan man här yttrat, alt deponenterne skulle storma till, för att uttaga sitt insatta silfver i samma ögonblick Fullmägtige hos Konungen anmäla Banken färdig till utvexling, får jag anmärka, ätt om 200,000 på depositions-! åkningen stående R:dr i silfver uttagas, indragas sedlar i förhållande derefter, och proportionen förbi ifver således densamma, så länge de äro ställde på särskild räkning, hvilket jag för min del anser vara nödvändigt, ehuru det förefaller niig, såsom Herr Stråle trott motsattsen. Jag tillstyrker derföre bifall å förslaget, och tror det vara af vigt, så väl att man vidtager någon utväg, för att finna capitaler åt näringarne, som att man vänjer allmänheten vid att se silfret gå ut och in i Banken; det skulle annars kunna hända, att den blir rädd och orolig, då den får se det ena silfverlasset efter det andra föras utom tullportarne. Herr Cederschjöld: Den siste talaren har ansett, alt förhållandet emellan silfver fond - Den 16 Öctober e. m.
N:o lo. att det efter orden: »af hvarje slag» införda skiljetecknet kumma med derpå följande ord skulle utbytas emot punkt oell följande mening: »Klädespersedlar, guldnipper och silfverprydnader äro från denna tillåtelse undantagne». För erhållande af ett sådant förtydligande, sorn Ridderskapet och Aflelns beslut afser, har Borgare-ståndet återremitterat förslaget till § 13. Genom tryckfel hade vid anmärkta orden i Utskottets, med Kongl. Maj:t< Nådiga Proposition öfverensstämmande, förslag skiljetecknet kumma influtit, i stället för semikolon; och ehuru Utskottet betviilar att äfven i detta fall något missförstånd om meningen kunnat uppstå, vill dock Utskottet, för att undanrödja' all farhåga i detta hänseende, tillstyrka den förändrade redaktion af 13 §, 3 moni., som. på sätt nämndt är, Ridderskapet och Adeln antagit, nemligen: Hommer s-kollegium eger, alt efter pröfning af behofvet och på derom i hvarje särskildt fall af vederbörande gjord ansökning, lemna tillåtelse lill tullfri införsel af varupr of i sä ringa qvantitet, att det ej kan till verklig förbrukning användas, samt af Modell in för skri fren af inhtmsk slöjdidkare, som åstadkommer likartad tillverkning, dock ej för honom tuera än en af hvarje slag. Klädespersedlar, guldnipper och silfverprydnader äro från denna tillåtelse undantagne. Prcstc-ståndet har helt och hållet godkänt Utskottets förslag till § 15 oeh af Ridderskapet och Adeln är endast den förändring beslutad, att. bland de varor, för hvilka vid utförsel restitution af tullmedel beviljas, äfven borde upptagas: ■/ stycke packväf af Lin till minst 50 alnars längd g4 sk. och 1 skålpund Ylleväfnad 4 sk; men Borgareoch Bonde-stånden hafva återremitterat denna §.
I betraktande af, på ena sidan, den mångfald af reglementariska föreskrifter rörande bankförvaltningen, som af ett sådant förhållande visat sig hafva varit en oundviklig följd, och, på den andra, den täta omkastning af dithörande, bestämmande grundsatser, som likaledes af samma förhållande så lätt kan fiamkallas och göra sig gällande vid den omfattande revision af Bankoreglementet, hvilken, enligt grundlagarne, skall ega rum vid hvarje riksdag, der, såsom en hädangången, erkänd auktoritet i dessa ämnen träffande yttrat, slutligen ”hela rikets finanssystem och alla rättsförhållanden enskilde emellan kunna bero på en röst i ett förstärkt Banko-Utskott'1', hade derföre Finans-komitéen såsom en utväg att aflägsna dessa vådor för myntvärdet och eganderätten föreslagit: Bih. till JR. St. 6 Sami 1 Afd. 12 Haft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande ,JVv' 32. att Rikets Ständers Bank skulle fördelas i två från hvarandra till grundfond, styrelse och verksamhet åtskilda anstalter; att den ena, med namn af Rikets Ständers Bank, skulle förblifva unde dessas uteslutande vård och garanti förvaltad af dertill utsedda Fullmägtige, med bestämmelse att såsom vexelbank upprätthålla myntvärdet, i hvilket hänseende den ej skulle ega att utgifva sedlar till högre belopp, än som motsvarade dess inneliggande metalliska valuta; och att den andra, med namn af all männa Svenska Banken, skulle bildas till sin grundfond genom tillskott, i form af aktieteckning, dels af Rikets Ständer dels af enskilde personer, förvaltas af en styrelse, tillsatt af Kongl. Majit, Rikets Ständer och de enskilde delegarne, och omfatta alia föremål för bankrörelse.
Beträdande först hvad i omförmälda motioner förekommer, rörande de serskilde ändamål, hvartill de inkomster, som genom den föreslagna accis-afgiften inbringas, borde användas, anser Utskottet allt bedömande, huruvida den intrad, som derigenom skulle för berörde ändamål blifva disponibel, är af verkligt behof påkallad, ligga utom gränserna af Utskottets pröfningsrätt, hvilken Utskottet finnér böra inskränkas dertill att afgöra, huruvida det föreslagna sättet för dylika inkomsters beredande må vara lämpligt och kunna stå Bevillnings-Utskoltels BetänkandeN.o 22. 3 tillsammans med villkoren för det allmänna anspråket på lättnad i den inrikes trafiken. Utskottet bör i detta afseende icke lemna obemäldt, att redan vid föregåde Riksdagar enahanda förslag varit bragta å bane, utan att de likväl bittills vunnit Utskottets eller Rikets Ständers bifall.
Beträffande åter en del Ledamöters förslag, att stockstraff ej vidare må af Kyrko-Råd ådömas, få Utskotten, med anledning af hvad derutinnan blifvit anmärkt, yttra, att, då denna straffbestämmelse, af allmänna omdömet redan länge ansedd såsom olämplig och stridande emot tidens och samhällsskickets fordringar samt jemväl nu mera högst sällan tillämpad för de få händelser den i Lagstiftningen tinnes stadgad, just härigenom, samt den förökade skymf den anses medföra, elter Utskottens åsigt, innebär en större bestraffning, än som svarar emot beskaffenheten af de förbrytelser, för hvilka densamma af Kyrko-Råden ådömes och såmedelst saknar förnämsta egenskapen bos allt slrafl, den, att stå i förhållande till brottet; — anse Utskotten sig både gå allmänna rösten lill mötes och handla i öfverenstämmelse mrd det vid denna Riksdag afgifna LagstiftningsFörslag, som för ett, med delta likartadt, fall tillstyrker stockstraff* upphörande, då Utskotten, på grand af hvad sålunda är anfördt, ®»7, t. Lag~t'édllm. Besv>-o.Oec.-Utsh Uti. N:o 68' 3g vördsamt föreslå, att stockstraff ej vidare md af Kjrko-Råd ädömas. Derom Rikets Högloflige Ständer lära i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes Nådig Förordning utfärda. Hvad slutligen angår frågan, att maximum måtte bestämmas af de böter Kyrko-Råd eger ålägga, så enär, vid böters ådömande, Kyrko-Råd ingalunda kan anses ega rätt att öfverstiga de belopp, som, med tillämpning af de i allmänna Lagen för likartade förbrytelser utstakade bötes-ansvar, pröfvas böra ega rum, och denna pröfning icke synes öfverstiga den vanliga omdömesförmågan hos ett behörigen sammansatt Kyrko Råd; så tro Utskotten ett ytterligare stadgande i detta afseende icke vara af behofvet påkalladt. Tvänne Ledamöters serskilda meningar bifogas. Stockholm den 26 November 1829.
N:o 90, i anledning af väckta motioner om ordnande af militär-undervisningen i Riket samt om införande af passande krigsöfningar vid Rikets alla offentliga undervisnings-anstalter. Utskottets å sidan 12 framställda förslag till underdånig skrifvelse afslogs; hvaremot Betänkandet i öfriga delar godkändes. N:o 91, i anledning af väckt motion om utgifvande af ett sammandrag utaf gällande författningar, rörande rusthållares åligganden samt deras och manskapets vid indelta Kavalleriet ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, och om planpenningars utgörande för kavalleri-torpen. Bifölls. N:o 92, i anledning af återremiss af Betänkandet N:q 29. Lades till handlingarne. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottels Utlåtande N:o 94, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvud-titel. 4-:de punkten. Ordinarie-lönen för Öfver-Direktören vid Myntoch Kontrollverken bestämdes till 3.300 R:dr och bifölls punkten i öfrigt. ll.te punktens begge momenter afslogos; 12:le punkten. Ståndet, som i ölrigt biföll denna punkt, för såvidt densamma öfverensslämde med Ståndets förut fattade beslut, beslöt nedsättning i den för Departementets chef föreslagna lön till 13,500 R;dr. 13:de punkten. Med godkännande i ölrigt af Utskottets hemställan i denna punkt, beslöts att Finans Departementets Expedition borde hänföras till Embetsverk och Stater, hvilkas aflönings-anslag nu icke definitivt fastställas. I alla öfriga delar godkändes detta Utlåtande; börande i den vid Utlåtandet fogade tabell de förändringar vidtagas, hvilka blifva en följd af Ståndets rörande denna Hufvud-titel fattade beslut. 430 Prot.-Utdrag den 30 Maj 1860. Den 30 Maj. Frän Högloft. Riddershapel och Adeln. S. D.
Kammar-Rätten likväl funnit sig böra underställa frågan Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, så har Kongl. Maj:t, under 18 December 1843, i Nåder förordnat, att tills vidare och intill dess nya löneregleringar eller andra omständigheter kunna föranleda ett förändradt stadgande, så väl den egentliga Charta-Sigillataafgiften, sorn det stämplade papper, hvilket motsvarar Canzligebuhr och sigill - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 54. 21 penningar borde från och med 1844 års början beräknas för Fältmarskalks, General-Löjtnants och General-Majors fullmagter efter den för FördelningsGeneraler nu i Stat anslagne lön eller 3,000 R:dr och för General-Adjutantsfullmagter efter Chefs-lönen vid Kronprinsens Husar-Regemente. Då det i ofvanberörde afseende anmärkte missförhållande sålunda blifvit afhjelpt, anser Utskottet Revisorernes förevarande framställning icke påkalla vidare åtgärd. S 28. (jl 841 års Rev. Ber. pag. 30. Förkl. 218. 1843 års Rev. Ber. pag. 85. Med afseende å det betydliga antal fullmagter och resolutioner, hvilka, enligt räkenskaperne, befunnits outlöste, såsom exempel hvarpå åberopats, att vid 1839 års slut i f. d. Krigs-Expeditioneu qvarlegat 135 st. före den 31 December 1838 och till en del redan år 1835, utfärdade fullmagter och resolutioner, hafva Revisorerne, enär det vore af vigt, att Stats-verket erhölle dess påräknade inkomster, hemställt, att strängare åtgärder måtte användas till charta-sigillata-medlens indrifvande.