Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 74, i anledning af väckt motion om förklaring af 3:dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December 1823 S. D. Vid föredragning af Lag-utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda betänkande N:o 73, i anledning af väckt motion om bestämmandet af viss tid, inom hvilken klander må anföras emot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo, biel detta betänkande al Rulderskapet och Adeln bifallit, med den rättelse att det i Utskottets förslag till författning intagna ordet ”syneförrätlningen” utbyttes emot ordet ”syneinstrumentet”. S. D. Föredrogs och lades till handlingarna Allmänna Besvärs och Ekonomi-utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda utlåtande N:o 123, i anledning af erhållne återremisser utaf betänkandet N:o 93, angående ifrågastäldt framläggande af unions-komiteens förhandlingar inför Rikets Ständer. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevi/lnings-utskottets memorial, N:o 34, angående de till den blifvande nya bevillnings-stadgan hörande formulärer. S. D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 51, i anledning af väckta frågor om ändrin gar i Kongl, taxan på arfvode för landtmäteri-förrättningar den 18 October 1834. Detta betänkande bifölls med den anmärkning allena, att redaktionen af 3:dje och 4;de raderna i början af Utskottens förslag, der orden ”uppå anfordran, jordegare” förekomma, behörigen rättas. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets följande utlåtanden: N:o 318, i anledning al erhållen återremiss å utlåtandet N:o 297, angående förvaltningen och vården af Kongl, lustslotten Drottningholm och Svartsjö; N:o 320, i anledning af riksdags-fullmäktigen Bengt Gudmundssons motion, angående det till kostnader för krigsrustningarne beviljade kreditiv S. D.
Fanfarer inifrån, sorl och glam.) (Dörrarne till refektoriet slås upp. Jöns Beldenacke och Confessor komma Scen VI. DE FÖRRE, BELDENACKE, CONFESSOR, PAGER. BELDENACKE. CONFESSOR. BELDENACKE. CONFESSOR. BELDENACKE. CONFESSOR. En herrlig afton! Mycket sant Ers Nåde! Och hvilken prägtig trädgård Gårdar, Ers Nåde, ty vi ha både Örtagård, humlagård, köks - Nå fan! Dem måste jag se! Men kanske det lider Till vesper! Det tala vi aldrig om! Men det var då för välsignadt Ers Höghet kom Just nu i dessa bedröfliga tider, Då alla oss skämma Är här icke skönt? Här svalka och skugga, der solljus och grönt! Men här kännes fuktigt. Om I tycker som jag, Vi lemna kapitlet och göra ett slag Jag vet inte hvad jag skall säga! I har förstått så rundligt oss pläga... Jag måste nog hem! Ett arbete af vigt Mig väntar! Man måste dock veta sin pligt! Åh, kom nu med, så gå vi en tur Under blommande aplar och Persiska syrener, Och I skall se mina nya fontäner Med sölffiskar, snäckor och sällsamma djur! Och när I tröttnat, har jag en grotta Dernere vid sjön, der inte en råtta Oss vågar störa... Der ta vi oss en lur! BELDENACKE. CONFESSOR. BELDENACKE Mäster Olof. BELDENACKE. CONFESSOR. BELDENACKE. I är då min sann En perla, Confessor, och köket, det köket! Än vinet? Benissime! Just så herr Biskop! Hvem är han? CONFESSOR. I känner icke kaniken, det spöket! BELDENACKE Mäster Olof? Jaså han ser ut på det viset! Enfaldig stursk; mycket ung, En skolmästartypus; fattas blott riset! CONFESSOR. För all del Herr Bisp, han är stolt som en kung! Säg ingenting åt honom! BELDENACKE.
Utskottets yttranden nederst å sidan 1 samt främst å sidan 2, äfvensom de 5:ne å sidan C samt det å sidan 9 förekommande. Öfriga bär ofvan ej nämnda delar ansågos å Preste-Ståudets sida ej erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarne. N:o 50, angående verksläld omröstning i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut rörande vilkoren för bränvins-lillverkning. Lades till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Ulskolleis Berättelse N:o 28, angående förrättad revision af Banko-diskont-verkets räkenskaper oell förvaltning för år 1859, bifölls hvad Utskottet uti punkterna N:ris 1 och 2 tillstyrkt, samt lades denna berättelse i öfrigt lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Ulskottels nedannäinnda Memorial: N:o 29, med hemställan om en gratifikation lill Vaktmästarne vid Bankodiskont-verket. Bifölls. N:o 50, angående afskrifning af tio stycken från Låne-kontoret i Malmö utgifna lån. Tillstyrkandet bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels följande Betänkanden: N:o i 17, i anledning af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare bär i riket tillerkända. Afslogs. N:o 118, i anledning af väckt motion om profs afläggande för erhållande af ledig folkskole-lärare-befatlning. Afslogs. N:o 119, i anledning af väckt motion, i fråga om åtgärder för befordrande af laga egoskiften. Bifölls. Bih. lill II. St. N:o 120, i anledning af väckt motion, angående förkortande af tiden för Uiksdagarne.
Stormägtigfte Allernädigfte Konung. nk^et är känflorne af wördnad, trohet och till. gifwenhet, som i dag samlat Riksens Ständer inför Eders Majtt/ Äminnelsen af de faror bwari Fäderneslandet swäfwat, åminnelsen af den fosterlands kärlek, hwarmed Eders Majrt makat för deras afmändande, fordrar af rena medborgerliga hiertan iakttagandet af alla tillfällen, dä wi inför Eders Magt kunna betyga de Nationens enhälliga tankesätt af 'ärtek för sin Konung, som äro drn enda ersättning Swen. sta Folket kan bjuda Eders Maj:t för alia desi gjorda uppoffringar. Denna dag, genom Eders Maj:ts födelse tecknad bland dem som firas af undersätares glädje, framkallar wära önsknin. gar att denna glädje sent mätte störas af saknaden. Mä den tillfridsställelsen att hafwa räddat ett fallande Fädernesland, den medbor. gerliga Krona, som pryder Eders Maj:ts äldri. Sa hjesta, de wälsignelser, som af ett troget folk sändaS till höjden, länge ät Eders Maj:ts älerstäende dagar stänka styrka, lugn och en 234 Den 6 October. oafbruten sällhet; Mä Sweriges tillwäpande wälständ i Eders Maj.ts hjerta märka ett tröstande hopp, som mildrao Ålderdomens möte, och äsynen af ett fullbordadt werk och störden af lycklige undersätares tacksamhet länge göra Spirån i Eders Maj.ts hand lika lätt, som den för Swensta Folket är ett säkert tecken af en waraktig borgerlig sällhet. Utdrag af Högloft..
Remitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomieTJtskotfet ett, i anledning af tvänne Stånds återremiss af samma iUtskotts Betänkande, N:o 4u, i fråga om Malmvågars begagnande vid Masugnar m. m., af Per Persson från Örebro Län ingift äret anförande. S. D, Remitterades till !Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet : Trettioen serskilda Motioner, rörande Jemkning i StåndsPrivilegierne m. m. S. D. Remitterades till StatsUtskotfet’ Hohan Ericssons från Stora Kopparbergs Län Sihang till Pijt‘-St. Utdrag den 26 Februarii 182g, och Lars perssons från Vesterås Län ingif-j ne Anföranden, i anledning af StatsUtskot* tets af EondeStåndet återremitterade Betänkande N:o 54, rörande beräkningen af Statsj yerkets inkomster. STOCKHOLM, Elméns osh Grinbgrg* Tryektri, iSlJ» PriSi. Utdrag den a Mars i8ag« Den a Mars 1829. Från Högloft Ridderskapet och Adeln, S. D. Då na ånyo föredrogs] StatsUt* skottets den 7 sistlidne Februarii, under Njo 58, afgifne, och den i4 derpåföljde på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt fråga om de så kallade Djeknepenningarnes upphörande; blef samma Utlåtande , pl grund af dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitterad t. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls DagUtskottets den 16 sistlidne Januarii, under N:o 16 afgifne, samt den 12 sistlidne Februarii e. m. på bordet lagda Betänkande öfver väckt förslag till en Dag , att, då oeniga makar, som af undergången varning ej låtit sig rätta , blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid vederbörlig
Regnstrand, som för ifrågavarande hamnanläggning begärt ett statsanslag af 32,000 R:dr; och har genom en af Utskottets ledamöter blifvit upplyst, att, om det sökta anslaget ej kunde bifallas, Wadstena stads invånare önskade att ett lån af 32,000 r:dr måtte för ändamålet beviljas staden, att räntefritt innehafvas uti fem år och derefter på vanligt sätt amorteras, mot förbindelse att anskaffa den säkerhet, som för lånets utlemnande kunde blifva föreskrifven; samt hos Bondeståndet, af Anders Gustafsson från Östergöthlands län, som hemställt, att ett anslag af 32,000 r:dr måtte för anläggning af hamn vid Wadstena anvisas emot ofvannämnde förbindelse från stadens sida; varandes till stöd för motionerne åberopadt stadens läge vid Wettern och betydliga spanmålshandel, som gjorde en dylik hamnanläggning i hög grad nödvändig. Under förutsättning att de kring Wadstena slott varande grafvar och vallar, af hvilka de förre skulle bilda sjelfva hamnen och de sednare lemna sten till byggnad af tvänne hamn-armar, finge för ändamålet användas, hvarom äfven motionärerne gjort framställning, har, enligt upprättadt förslag, kostnaden för hamnbyggnaden blifvit beräknad till 47,981 rrdr 8 sk.
Lfilotn oss då ej kifvas med vår medvandrare på vägen, utan lika vänligt som allvarligt fatta hans hand, och sålunda tillsammans söka hinna det efterlängtade fastland, der en befästad frid och ett sannskyldigt broderskap tillvinka oss en framtid, rik på gemensam storartad utveckling, sedan alla missljud tystnat, den lumpna brodertvisten är vorden en saga, och hvarje bittert minne likt en elak dröm förgånget. Det är till ett sådant mål, som jag anser mig äfven i min ringa mån bidraga, då jag nu yrkar afslag på tredje punkten i detta Betänk. Hr von Qvanten, Emil, anförde skriftligen. När Gr. Anckarsvärd vid Riksdagens början väckte sin motion Deii 17 Mari e. m. 229 om en revision af unionsfördraget, framkallade detta hans förslag fcån alla sidor den största upmiirksamhet. Man var af delade åsigter om den speciela upställningen deraf och om dess motivering; men enhälligt erkände alla, att den ädle Grm tillika uttalat ett ord i sinom tid. att han kastat fram en idé, sorn var lika politiskt välgrundad som tidsenlig. Man insåg att den ojemnhet, hvarmed unionen i flera afsden f. ti. arbetar, att den oklarhet, som under tidernas lopp dels qvarstannat. dels här och der nybildat sig mellan brödrafolken på den Skandinaviska hallon, allra bäst borde kunna aflligsnas genom en omarbetning af det fördrag, som utgör sjelfva grundvalen för deras gemensamma politiska lif. Detta var att, såsom man säger, sätta yxan till roten på det. onda, och utsigten härtill kunde ej annat än väcka glädje hos hvar och en, som i Noriges förening med Sverige Ar 1814 ser en kraftersättning för de djupa förluster, fäderneslandet nyss dessförinnan lidit, och i den ostörda samdrägten mellan de Skandinaviska unionsfolken ser en ny borgen för Sveriges politiska kraft och oberoende. Sådan var frågans ställning under de första månaderna af Riksdagen. Men föreställom oss nu.
I afseende på denna sistnämnde § erkäude Unions-kommitteens Norska ledamöter uttryckligen, att upphälvandet af stadgandet om Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 37. 35 Konungens rä(t att kunna till Ståthållare i Norge utnämna Svensk man. innefattade en »eftergift» frän Sveriges sida ock, på grund deraf att stadgandet i lil § angående örlogsflaggan skulle gälla äfven för Sverige, var det som från Norges sida den förändring yrkades och äfven genomdrefs, hvilken, enligt livad ofvan är näinndt, den 20 Juni J844 vidiogs i afseende på Sveriges örlogsflagga. Det skulle i sanning utmärka en besynnerlig ställning för Sverige inom föreningen om, på samma gäng de unionela bestämmelser i Norges Grundlag, hvilka icke influtit i Riksakten, skola tjena Sverige tiil efterrättelse, dessa samma stadganden kunde utan Sveriges samtycke ändras eller uppkäfvas. Utskottet anser derföre, i öfverensstämmelse med de af Utskottet ofvan uttalade åsigter, det vara utom allt tvifvel, att stadgandet i 14 § af Norges Grundlag, att till Ståthållare i Norge kan nämnas äfven Svensk man, hvilket stadgandes tillvaro af Norges förening med Sverige betingats och till följd af densamma, medelst underhandlingar mellan Sverige och Norge, i sistnämnda lands Grundlag influit, innefattar en bestämmelse rörande föreningen melian Sverige och Norge, hvilken, med bibehållen helgd ät håda rikenas vid föreningen stadgade rättigheter, icke kan af Norge ensamt, utan samtycke från Sveriges sida, ändras eller uppbäfvas. Men ehuru således Utskottet anser frågan, såsom ett unionelt ärende, icke kunna af Norges Konung eller Norges Storlhing, Sverige oåtspord!, afgöras, kan Utskottet icke instämma med de i motionen yttrade åsigter, så vidt dessa afse att draga frågan under Rikets Ständers pröfning.
Att delta godkännande skulle innefatta det mest vådliga prejudikat, om det Vunne efterföljd, torde icke behöfva vidare ådagaläggas, helst en hvar lärer nogsamt inse, hvarthän ett fortsatt framgående på den banan skulle leda. Men ehuru Borgare-Ståndets Talman, på sätt jag nu, såsom jag tror, tydligen ådagalagt, uti 90 § Regerings-formen egt ett fullgiltigt skäl för sin propositionsvägran, hade detta skäl dock, efter mitt förmenande, icke behöft derföre åberopas, enär för en sådan vägran finnes ett annat tillfvllestgörande skäl, det nemligen att Herr Bomans ifrågavarande motion blifvit för sent väckt. Till denna åsigt har jag först och främst kommit genom jemförelse emellan 14, 18, 21 och 23 §<§ Riksdags-Ordningen. Sedan uti 14 § de qvalifikationer blifvit bestämda, som erfordras, för att inom Borgare-Ståndet vara valberättigad och valbar, samt uti 18 § uppräknats de förhållanden, som utgöra hinder för en person alt kunna godkännas såsom Riksdagsman i något Stånd, så bestämmes uti 21 § sättet, huru Riksdagsmän skola legitimera sig, samt att granskningen af Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens ledamöters fullmagter skall ske inför Justitie Statsministern eller den Konungen i Bill. lill R. St.
Men utom det tillfälle till bildning , som Närings klassen bör äga uti Presterskapets omsorger , saknas visst icke utvägar för en passande och vidsträcktare undervisning för denna class , genom de i Skolorna inrättade Apologist-classer, genom de många anstalter, sorn uti Rikets Provinser blifvit, i detta afseende, medelst särskilda stiftelser inrättade, samt sluteligen genom de undervisningar, som Klockare och Organister , på landet , enligt Författningarna äro skyldige att meddela; och hvilkas tjenste-befattning är af sådan beskaffenhet, att den ganska väl lemnar tid öfrig, till uppfyllande af nyssnämnda åliggande. Af hvad nu är anfördt, tror Utskottet sig hafva ådagalaggt, att sådana medel redan finnas inom Samhället, sorn riktigt använde fullkomligen böra kunna uppfylla det i denna första punkt åsyftade ändamål; och får derföre endast tillägga den önskan , att om Presterskapet ej skulle kunna befrias ifrån en del af de Allmänna Oeconomiska omsorger, det nu äger, det åtmindstone ej hädanefter måtte betungas med göromål, sorn ej tillhöra dess kall, men borttaga en tid , hvilken åt vigtigare åligganden borde egnas. Hen andra hufvudpunkten, eller om inrättandet af Folk och Arbets Skolor skulle medföra någon väsendtelig nytta för Näringsdassens Oeconomiska välstånd, samt Näringarnas förkofran ? föijer nu i ordningen att undersöka. Om man härvid antager, att hvart och ett medel, »om antingen ofullkomligt} eller alldeles icke 150$ Den 14 Juli, leie uppfyller sitt syftemål, är mera skadligt än gagnande, så torde denna satts, genom tillämpningen vid närvarande fall, vara ett af de hufvudsakiigaste skäl emot det uppgifna förslaget, utur den sednare synpunkten befraktadt. Jordbruket och Slöjderna äro de föremål, åt hvilka Närings Classen af Samhället hufvudsakligen, egnar sina krafter.
En tjensteman, sora öfvermodigt eller försumligt behandlat de personer eller saker, som af honom berott, och som entledigas på någon tid frän befattning och lön, lär sig derigenom känna sin ringhet och sin fattigdom, tjensten förutan. Hvarföre skulle man icke bibehålla ett sådant stral!’? Det är ieke lindrigt, ulan ett bland de hårdaste, särdeles för en gammal embetsman; ty för bouoin, såsom för andra, är varian andra naturen. Också, vet man, att mången af dem icke vågar taga afsked, just derföre att döden icke sällan följer på afbrottel i en sysselsättning, vid hvilken kanske ett halft århundrades vanor fästat honom. Vid de bibehållna straffens skärskådande öfvergår jag genast till det hufvudsakliga, nemi. fängelse. Vore man förvissad, all dess verkan pä brottslingen i allmänhet medförde bans förbättring och haus återställande såsom en nyttig medlem i samhället, så vore det stort skäl att antaga fängelsesystemet. Men ett sådant förhållande kan ännu icke bevisas, oell det synes strida mot sakens natur. Fängelse kan icke lämpas efter alla möjliga egenheter hos menuiskan. Det verkar t. ex. olika på olika kön och åldrar. Qvinnan lider mindre af ett instängdt, stillasittande lif, än den rörlige mannen; ynglingen, som vill ut i verlden, mera än den gamle, som är trött och vill vara i ro. Den bildade och finkänslige lider mycket, då den rå och likgilllige fin ner sig temligen obesvarad deraf. Den sorn minst behöfver att straffas, blifver hårdast träffad, hvaremot den sorn bäst behöfver qväsas, kommer lindrigast derifrån. Då fängelse är gemensamt straff för alla brott, så blifver skammen deraf ringare för den gröfre, men större för den mindre brottslingen. Alla dessa ojemnheler och motsägelser skulle nu domaren afhjelpa, genom den åt hans pröfning öfvcrlemnade rättigheten alt utmäta fängelsets långvarighet. Men huru är det möjligt?
Efter 45 års nitisk och ståndaktig tjensttid, uti brydsamma omständigheter , är ändtligen den lycka mig beskärd att hafva varit ett af de verktyg, hvilka en Herre, som älskar Svenska folket, nyttjat, för att utföra sina ärorika planer till Fäderneslandets uppnöjande; denRidd, o. Ad, Prot. 6:te Del, N,o 25- 26.. 194 Den G Augusti f. wv na förmon — jag vågar tillägga: denna ära delar jag med flera redliga Embetsman, af hvilka arne enligt hvad jag nu hört, fått anmärkningar emot sig, gjorde af en Ridderskapets och Adelns Ledamot, som förmodligen icke känner StatsRådets sammansättning. En StatsSecreterare är ansvarig för sin framstälda tanke, såsom en annan StatsRådets Ledamot för sin; men för ett antaget beslut äro alla de gemensamt ansvarige som detsamma icke emotsagt. Aldrig, tror jag, skall något StatsRåd med lugnare sinne, än det närvarandegå en redogörelse till mötes, när den lagligen af detsamma fordras; men så litet vi tillstyrka despotiska tilltag, äfven så litet vika vi för dem. Den Läran att tidens ande fordrar anmärk* vinnar, kan jag icke antaga; ty den nndergj-äfver allt medborgerligt sinne och syftar på förstörandet af det invärtes lugn som, efter så många skakmngar, endast kan stadga Sveriges sällhet. Ali anmärkning den rättvisan icke befaller är en förföljelse , emot hvilken Svensk lag bör beskydda svensk man. Trogen de grundsatser jag hittiils följt, anser jag mig, som fri Svensk, skyldig att strida emot förföljelsen, ehvad den skulle kunna komma från högre ort eller ifrån något annat ställe. Herr Friherre af WetterstedtGustafi För Den G -Augusti f. in. fgf ätt ej lemna någon tvätydighet, som möjligen kan uppkomma genom Slutmeningen i det nu justerade Friherre Staet von Holsteins Yttrande, anhåller jag att af den värda Ledamoten få begära en nödig upplysning. Friherre
Jag tror för min del, att om såmedelst en dubbel nytta af Inrättningen erhölles, man icke bör för en utgift af omkring goo Riksdaler, betänka sig att befordra densamma, För att bibehålla täflan emellan eleverne, synes det jemväl högst nödigt, att icke inskränka deras antal till endast åtta. Vårt land är dessutom för vidsträckt, att detta antal lärlingar skulle kunna uppfylla behofvet af Yeterinaire-läkare, Jag anser för öfrigt de uti Kongl. Maj;ts Nådiga proposition, rörande denna omständighet, uppräknade skäl vara så öfvertygande, att jag icke katt tveka att så vida bifalla densamma. Grefve Cronhjelm: Jag utbeder mig att få erinra, att rätta principen för undervisningsverk i allmänhet är, att Staten bör skaffa tillfälle för sine medlemmar, att erhålla undervisning, wien icke vidkännas skyldigheten att tillika underhålla dem under undervisningen. Om Staten nu anslår åtta löner för eleverne vid VeterinaireJnrättningen, torde detta antal vara till ©n box’, 74 Den 25 Augusti e, m. jan, såsom stam, tillräckeligt, och jag befarar eje, att ju icke framdeles flere skola anmäla sig, att i enskild väg, utan särskildt underhåll, begagna undervisningen. Herr Hjerta1 Jag tror visserligen det vara ganska nyttigt, a,tt et?.vernes antal yi.d Veterinaire-Inrättningen okas.;, men lika med Grefve. Cronhjelm är jag doek förvissad, att den enskilda kraften möjeligen skall i detta fall verka mera än ett anslag af Staten; oell jag anser dessutom det vara Jje.tanlcligt, att genom ett sådant medel inlocka för många personer i ett; yrke, s.yui de sedermera måhända icke kunna med någon fördel drifva I öfrigt skulle jag tro, det man icke borde, så mycket gå ifrån StafsUtsko. tte.ts propositionen, ty då skylle Utskottets förslag, helt och hållet göras till intet. Oph det innehåller åtskilligt angående byggnads-anslag, m, m„ sorn icke är enligt med hvad i propositionen, begär eg, men i min tanka ändå är på goda skäl grund adb
Majit täcktes vidtaga en Allmän Regle’ring af Ekeskogarne, har Kongl. Majit, på derom gjord underdånig hemställan af nyssnämnde Committerade* under den 17 December 1816 ej allenast ät Herr ofverste-Lieutnanteil Kihlgren, nu mera Öfversten af Borneman saint nu me - ra aflidne Majoren Fårasus uppdragit, att efter erhållen del af flere handlingar och Stii.ts-UtsIcotte.Ls förslag rörande Ekeskögarnc i Riket och deras vård, hvilka då voro alt tillgå, derom gemensamt öfverlägga och ined underdånigt Utlåtande, grundadt på egen kännedom och erfarenhet, inkomma; utan lif. veu anbefallt vederbörande Landshöfding gar, att afgifva fullständiga underdåniga, Berättelser om tillståndet med Ekeskogarne i Länen, samt dervid upplysa, huruvida tillfällen till inhängnader å Kronoparker for Ekars plantering förefunnos, och om sådant med fördel och framgång kunde ske; samt i öfrigt andraga hvad, i afseende på en noggrann vård och hushållning med Ekeskogarne borde tillgöras och i hvad man Kongl. Förordningen om Skogar ne i Riket af den i Augusti iSo5 tarfvade jemnkning och rättelse. I följd af hvad sålunda i Nåder blifvit förordnadt, inkommo Öfversten af Borneman och Majoren Fårams med deras underdåniga Betänkande af den ii October i8iy, äfvensom vederbörande Landsböfdingar deras underdåniga Berättelser och Yttranden afgifvit; hvarefter Kongl. Majrti
Till godtgörande af det staden IVarberg, för dervarande hamnanläggnings fullbordande, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag, meddelade lån å Tjugetusen R:dr, erläggas, efter Fem års förlopp från delsammas, år 1844 verkställda, utbetalning, Fem procent årligen å den ursprungliga lånesumman, deraf Tre procent ränta först beräknas å lånets vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp och det öfriga utgör kapitalafbetalning. Det nämnde stad, såsom ytterligare linderstad för samma hamnanläggning, under 1847 och 1848 års riksdag beviljade och år 1849 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Femtontusen R:dr återbetalas medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å denna summa; hvarvid beräknas Fyra procent årlig ränta å det åter - 15 stående lånebeloppet, samt öfverskottet kommer att utgöra afbetalning å kapitalet; och skall dessutom, derest den föreskrifna betalningsskyldigheten icke inom derför bestämd tid fullgöres, å det till liqvid förfallna beloppet erläggas ränta efter Fem procent årligen, intilldess sagde inbetalning verkställes. §. 50. Enligt de vid 18-10 och 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar bestämda betalniugsvilkor för då, i egenskap af lån, anvisade stats-bidrag för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn, skola å det vid förstnämnde riksdag beviljade och under är 1843, med Tjugefemlusen Riksdaler, utbekomna lånet Fem procent årligen inbetalas, dervid Tre procent ränta beräknas för återstående kapitalbeloppet, samt å del andra, år 1845 med Femtusen Riksdaler utbetalda, länet, Atta procent årligen under Fjorton och ett halft års tid erläggas, hvarigenom detta lån, efter sagde tids förlopp, kommer att så till kapital, som Tvä procent årlig ränta, anses betaldt. Med de sålunda stadgade ränteoch kapital-inbetalningarnes beräkning och vidtagande hafva likväl Rikets Ständer, dels vid sednast förflutna och dels vid innevarande Riksdag medgifvit ytterligare anstånd till 1856 års utgång. §. 51.