Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu ej lager i betraktande dessa olika hufvuddelar af språkstudierne, utan ensamt fäster sig vid bristen på universitetsstudier uti de moderna språken, och derföre beviljar anslag till en profession i dessa sistnämnda ämnen, förlitande sig pä att, endast penningar erhållas, så jemkar sig nog det öfriga, — då inträffar sannolikt och fruktansvärdt nog, att man i sjelfva universitetets organisation inkastar en dylik brandfackla, som man redan inkastat i vära elementar-läroverk, då man beslutade, att de skulle reorganiseras, innan man lätt tänkt sig beskaffenheten af denna reorganisation. Om man 1111 inrättar sådana lärdomsstolar för de moderna språken, och dessa lärdomsstolar, i st. f. alt besättas med språkmästare, hvilka behandla språket såsom det fordras af praktiska män, tvertom beklädes med personer, hvilka tilläfventyrs se språkstudiet ur en hell annan synpunkt, upkommer derigenom, enl. min åsigt, ganska lätt en förbistring i det hela, så till vida som lärarne sinsemellan ej torde följa samma lagar för språkstudiets utveckling; dessutom få de gamla språken ganska svårt att bibehålla sig, då de moderna språken hafva en mäktig bundsförvandt i den allmänna och mer handgripliga nytta man har af dem. Om man således än med skäl antager, att en hvar känner behofvet af kunskap i de utländska språken, så tror jag, att detta behof kan och bör pä genare och säkrare sätt tillfredsställas, än medelst att inrätta en serskild profession uti dessa språk, hvilket, på sätt nyss blifvit anfördt, synes mig innebära ett ganska oförsigtigt handlingssätt. Detta har varit en anledn. för mig, att afstyrka motionen. Jag ber att härvid fä nämna, att jag för min del tillhör den nya skolans vänner och att det alltså icke är i egenskap af förfäktare utaf de gamla språkens exclusiva nytta, jag i detta ärende upträdt, utan det är för att undvika en betänklig splittring i universitets-studierne, som jag motsätter mig beviljandet af ett anslag, hvilket väl icke är betydligt till sitt belopp, men dock kan, jemte något godt, lätteligen åstadkomma en sådan skadlig förbistring, som jag nämnt.
Derefter skall genom lottning afgöras, hvilkendera femtedelen af hvar dass bör vid slutet af hvardera af de Fem nästföljande Lagtima Riksdagarne afgå. För hvar och en af de valde utfärdas och undertecknas af Fyra Nämndens ledamöter, den främste, som när är af hvarje Stånd, ett kallelsebref, med utsättande af den tid, den valde eger att sin plats i Riksförsamlingens Äldre Kamare bibehålla; och vare det kallelsebref så gild t, som vore det af Äldre Kamaren, i enlighet med 48 §., utfärdadt. Denna §. varde vid slutet af den Femte Lagtima Riksdag, till hvilken Riksförsamlingen sammanträder, utur denna Regerings-Form utesluten. Tag om Tal till Blks-Fursamllngens Yngre Kamare. §• *• Valrätt tillkommer Svensk man, som bekänner sig till Christna läran, fyllt 25 år, är och Fem år varit i Riket bosatt, samt l:o) eger eller nied stadgad Krono-åborätt eller för Embete eller tjenst innehafver fast egendom, lill visst mantal satt, eller till minst 1000 R:drs värde uppskaltadt, eller ock 2:o) medelst arrende-contract, som icke kan före legostämmas utgång godtyckligen häfvas, för lifstid eller minst Fem år innehafver och minst ett år förut lillträdt jord eller bergsbruk af 4000 R:drs uppskattadt värde eller derutöfver, eller oek 3:o) för annat yrke, än jordbruk eller bergsbruk, föregående år varit taxerad och samma yrke ännu 46 Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, IV.-o 26. idkar, på grund af burskap eller med årlig behållen inkomst af minst 300 R:dr, eller ock 4:o) innehafver eller innehaft allmän tjenst med ständig lön och ej genom laga dom blifvit derifrån skiljd.
Vid sådant förhållande och då, för den händelse att en förmyndarekammares reglemente icke föreskrifver årlig redogörelses aflemnande af förmyndaren, det är uppenbart att en sådan skyldighet ändock, enligt den allmänna lagen, honom åligger, anser Utskottet det af Justitie ombudsmannen förordade tillägg till ifrågavarande § icke vara erforderligt, hvaremot Utskottet icke finner författningen gifva någon anledning dertill, att då den granskning, som eljest tillkommer gode män, kan, på grund af det särskilda reglementet, anses tillhöra förmyndare - Lag-Utskottets Betänkande M 32. 17 förmyndarekammare, denna skulle vara berättigad till det arfvode, som för granskningen blifvit gode män tillförsäkradt. Justitie-Ombudsmannen har ej heller, ehuru han vidrört denna fråga, framställt något bestämdt yrkande om lagförklaring derutinnan. Ehuru vid uppställande i lagform af de förändringar, Utskottet, på sätt ofvanberördt är, beslutat föreslå Rikets Ständer, Utskottet sökt sluta sig så nära som möjligt till innehållet af 4864 års Förordning, har det dock funnits leda till största ordning och reda alt gifva en sammanhängande paragrafföljd åt samtlige stadgandena, så val de nya, som de äldre, hvilka Utskottet ansett böra bibehållas, och således omskrifva hela författningen; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, så lydande: Med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 24 September 4861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, förordnas som följer: § <• Förmynderskap stånde under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndiges fader, der han död är, vid dödsfallet lydde eller, om han lefver, sitt hemvist häfver. Ar under faders lifstid annan till förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blifvit under förmyndare ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat.
Han knäppte med fingrarne på dem, så att de gåfvo underliga ljud ifrån sig, och sjöng, utan att akta på männens närvaro. Hans sång var vemodig och omfattade blott några toner, som bildade en enformig, ödslig och främmande melodi. Om riddaren och patern, i stället för att tala med hvarandra, velat lyssna till Sorgbarns sång, så skulle de på de mellanstunder, då åskan var tyst, kunnat höra följande ord, beledsagade af glasbitarnes toner, regnets sorl derute och klockornas klang från tornet: Vredgas icke, goda moder, Gråt ej heller, goda moder, Om du icke är en syster Till den mörka nattens skyar; Ty när nattens skyar vredgas, Fräsa blixtar öfver verlden, Och den vida verlden bäfvar; Ty när nattens skyar gråta, Då förrinna de i tårar, Då försvinna de i tårar, Och de äro icke mera. Dessa ord sjöng Sorgbarn, och när han slutat dem, började han åter sjunga samma ord. Men nu steg riddaren upp, gick hastigt fram till honom och trampade glasbitarne i smulor. – Hör du icke åskan? sade han och fattade gossen häftigt i armen. – Vill du gäcka Guds röst i stormen? Hvar har du lärt seder? Plägar ej den fromme korsa sig och böja sitt hufvud för blixten? Är du en hedning? Sorgbarn såg på sitt smulade instrument och derefter på riddaren. – Får jag tjena dig i hundra dagar eller icke? frågade han, likasom han icke förstått riddarens vrede. Denne släppte hans arm, och kunde knappt uthärda hans blick, men svarade: – Du må komma, ty det lyster mig att se, hvem du är. Men dessa hundra dagar skola icke blifva dina sötebrödsdagar, var visa derom! Du skall få sofva på min matta, men också vara min hund och lönas med sparkar. Och blifva icke de plundrade klosterskatterna genom dig återfunna, såsom du föregifver, att det blifvit uppenbaradt din moder, då har du ännu värre att frukta. Sorgbarn tycktes icke frukta utan glädja sig åt löftet, ty det skimrade likasom fröjd i hans mörka ögon.
Men då posten genom jernvägarne så skyndsamt befordras, är det förenadt med inga svårigheter och desto mera behöfligt, att en dag hvila förunnas icke endast för posttjenstemännen, utan äfven för alla affärsmän, hvilka också böra vara tacksamma för en hvilodag ifrån sitt jägtande arbete. Då man försvarar jernvägarnes och andra förlustelsemedels begagnande om söndagarne, förebär man ofta behofvet för arbetsklassen, att på den enda lediga dag, de ega, få tillfälle till nöjen och vederqvickelse ; men man besinnar ej, att, för att några skola beredas nöjen, så tvingas andra till arbete, såsom jernvägsoch posttjensteman m. fl. Vidare kan anmärkas, att ångbåtarne gifva samma tillfälle till förströelser som jernvägarne. Men dels är detta kommunikationsmedel icke så omfattande och verksamt som jernvägarne, dels äro ångbåtarne enskild egendom, hvaremot jernvägarne, såsom Statens tillhörighet, borde skötas efter sedliga och för landet icke förderfliga grunder. Jag ledes härmedelst till en vigtig omständighet, förtjent af den största upraärksamhet. Vår Svenska statsförfattning och våra lagar hvila på den grund, att Staten icke allenast är en rättsanstalt, utan skall äfven befrämja sedlighet och afse menniskans högre andeliga väl. Våra lagar vilja icke innehålla något stridande emot sedlighet och kristendom. Vår öfverhet vill vara en kristelig öfverhet. Detta är rätt och tillbörligt och öfverensstämmer med hvad uppenbarelsen och historien framställa såsom det riktiga. Bibeln och verldshistorien visa nemi., att den allsmäktige Styresmannen icke talar och handlar endast med individer, utan äfven med folken. Flan tillförsäkrar och tilldömer de folk välsignelse, som akta Hans ord och lyda Flans vilja; deremot ofärd och slutlig tillintetgörelse åt de stater, som öfvergifva Hans vägar och förfalla i sedeslöshet och irreligiositet.
Endast på så sätt kan sammanhang i lagstiftningen uppnås, endast dymedelst den förvexling i begrepppn om arten af rättigheter som härrört af ifrågaställa stadgande undanrödjas. I enlighet med de åsigter Utskottet sålunda yttrat, skulle, i den händelse att Konungens befallningshafvande skjuter ett utsökningsmål, såsom tvistigt, under domaren, och tillika dömmer till qvarstad, sökanden väl vara skyldig att inom någon kort tid instämma saken, men påföljden för uraktlåtenhet deraf, borde blott blifva förlust af den säkerhet, qvarstaden medför, eller, med andra ord, densammas återgång. Men härmed uppkommer en annan fråga: inom hvad tid bör denna instämning ske? Den tid af natt och år, som hittills varit föreskrifven och som, på sätt visadt blifvit, likaledes afsett fordringsrättens bevarande, synes Utskottet ej lämplig. Sedan qvarstad är beviljad, fordrar gäldenärens rätt en större skyndsamhet, derest borgenären vill draga fördel af den vunna säkerheten. Detta insågo äfven 1734 års lagstiftare och de stadgade jemväl, enligt hvad ofvan är nämndt, att den, sorn fått qvarstad å gäldenärs gods, skall antingen ge* nast begära Konungens befallningshafvandes utslag eller saken bos domaren vid nästa rättegångsdag angifva. Ordet genast innefattar emellertid icke en tillfyllestgörande tidsbestämmelse; men meningen, att borgenären bör så snart sig göra låter sitt fordringsanspråk lagligen fullfölja, är dock uppenbar; och med erkännande af riktigheten häraf samt med fästadt afseende å de beredelser, som för anställandet af rättegång kunna erfordras, har Utskottet ansett tiden uti ifrågavarande hänseende böra bestämmas till tre månader efter det qvarstaden blifvit verkställd. På sätt Utskottet ofvan anlydt, står ifrågaställde stadgande i 2 kapitlet 5 § Utsökningsbalken jemväl i sammanhang med den i 7 § af 1798 års förordning ytterligare förekommande föreskrift angående återvinningstalans anställande.
Men det är godt, alt skole-lärarne erhålla en väl behöflig löneförhöjning och ropet om den oförrätt, sorn varit församlingens lärare tili - 11 StatsUtskottets Utlåtande, N:o 134. förmåner ersätta den förhöjda årsberäkning, sorn till icke mindre förfång för presterskapet i församlingarne, är förunnad tjenstemän inom ecklesiastik-stalen, till antalet sannolikt ännu flere än de skollärare, som verkligen vunnit tidigare presterlig befordran endast till följd af sina tjenstår. Emedlertid gör jag ali rättvisa åt det steg, Stats-utskotlet nu tagit til/ det partiella afhjclpandet af en länge förd klagan, under den förhoppning, att detta steg icke må leda lill en söndring mellan skolan och kyrkan, hvilken ur högre och väsendtligare skäl, än alla löne-beräkningar och personliga fördelar, vöre förderflig. Det är likväl icke endast den förhöjda tjenst-årsberäkningens upphörande för lärarne, sorn utgör syftemålet med det större anslaget. Jag kan icke dölja, att jag icke en gång förmodar detta syftemål för pluralitelen hafva varit det väsendtligaste. De vilkor och förbehåll, med hvilka Utskottets tillstyrkan beledsagas, och åtskilliga yttranden under diskussionen inom Utskottet, röja en afsigt att brådskynda en allmän omskapning af elementar-läroverken efter en viss form och method. Fcr att kunna inse denna afsigt, behöfver man endast lemna uppmärksamhet åt de under 5. och 6. i Utskottets utlåtande upptagna förbehåll, af hvilka det sednare innehåller förklaringen öfver de förbindelser, lärarne genom den förra sig åtaga.
Län derjemte hemställt, huruvida icke ersättning, ge - Stats-Utskottets Utlåtandej IV.o 112. »om anslag af allmänna medel, kunde Cathedral-skolan i Lund beredas, hvaremot förrbemälde Consistorium, under åberopande af så väl Malmö recess, som flere dels äldre dels nyare författningar rörande detta ämne, i underdånighet anhållit, att läroverket måtte vid åtnjutandet af ofvan omförmälde Helgonskyld blifva bibehållet, eller ock Proposition till Rikets Ständer om ett deremot svarande anslag i Nåder allåtas; och har Kongl. Maj:t, då det för ifrågavarande församlingar ansetts vara behöfligt att till klockare och skollärare-löner få behålla och använda hela beloppet af den så kallade Klockare-Helgonskylden, men genom bifall härtill Lunds Cathedral-skölas framtida bestånd lomme att äfventyras, så vida ej andra tillgångar dertill anvisades, och vidtagandet af sistnämnde åtgärd skulle bereda Stiftet, som, ehuru folkrikt, icke egde något Gymnasium eller högre Elementar-läroverk, fördelen att, utan afvaktan af samtlige nuvarande Helgonskylds-innehafvares afgång, hvarmed kunde komma att dröja en ganska lång tid, skyndsamt erhålla deri i Lund stiftade Cathedral-skolan fullständigt organiserad, genom Proposition tili Stats-Utskottet af den 13 sisth Januari, till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida de skulle finna skäligt att af andra allmänna medel åt Cathedral-skolan i Lund anvisa ett årligt penninge-anslag, motsvarande ofvannämnde 1,047 tunnor Helgonskyldskorn, hvarigenom de församlingar, från hvilka denna spanmål eljest skall utgöras, komme i tillfälle att använda densamma till inrättning eiler förbättring af deras folkskolor. I sammanhang härmed bar Utskottet äfven tagit kännedom af den till Kongl. Maj:t af åtskillige Patronats-rätts-innehafvare samt församlingar inom Lunds Stift gjorda underdåniga anhållan, i afseende på dispositionen af Heigonskylds-spanmålen, hvarigenom föranledts det omförmäldte Kongl.
Och skulle till och med en eller annan nyare machin behöfva för Kongl. Myntverket anskaffas, så är det väl en utgift, som icke är nämnvärd, då frågan är af så stor betydelse, som fyra ett tusendelar på hvarje liqvid, som sker emellan vårt land och främmande länder. Då det icke kan bestridas att denna fråga är af stor vigt, men då det gerna medgifves, att Rikets Ständer kunua vara tveksamme, att på enskild motionärs framställning godkänna en definitiv förändring i utmyntningssättet, så tillåter jag mig vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, det Kongl. Majit täcktes låta på lämpligaste sått förordna om en utredning huruvida och i hvad mån någon förändring bör ega rum i afseende på remedium i det svenska silfvermyntet.” \«0 4§. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Okt. 1 868, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om tillökning i kopparhalten af nu brukliga 10-örestycken. Från Vällofliga Borgare-Står,det har till Sammansatta Statsoch BankoUtskottet remitterats en af Herr G. E. Ljungberg väckt motion (N:o 245) derom, att 10-örestycket för att blifva större, måtte, med bibehållande af enahanda silfverhult som hittills, ökas i vigt med 10 korn koppar och sålunda komma att. i stället för 20 väga 30 korn hvartdera och silfverhalten blifva AVu^delar. Öfver denna framställning har Sammansatta Utskottet ansett sig böra inhemta Kongl. Myntverkets yttrande och efter erhållen nådig befallning har berörda verb under den 28 nästlidne September det äskade yttrandet afgifvit och deruti anfört, att genom en sådan tillökning af koppar skulle ifrågavarande mynt erhålla ett utöfver prägelvärdet stigande metallvärde af ungefär 35 K:dr R:mt på hvarje centner ( Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48. föreslagna koppartillökningen är det aldra kostsammaste att tillverka.
Larl 6octkrisäj hade inlemnat et blemorial, sä lydande: E)dmjukaste ^leMorial! Sedan Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren genom de af Riksens Ständer bewiljade penninge förffotter bliswit istänvsatt at fortsätta krigsrustningarne och anskaffa de til Rikets försmak oumbärlige materials-behofwen, wägar jag ti! Högwälbotne Herr Laron och Landtmarskalken samt Högloft. Ridderffapct och Adeln framställa, om icke, i anseende til den hotande werksamhet som Rytzlgnd wisar sä wäl uti Westerbotten som pä Stland, äfwensom den oroande ställningen pä Norrsta gränsen, Högloft. Ridder - Z03 Den 30 Maj. ffapet och Adel» wille i förening med de öfrige Ständen tilbjuda Hans Kongl. Höghet Riksföreståndaren en personlig krigsstyrka, efter det behof Hans Kongl. Höghet kunde finna nödigt, dels för at förhindra fiendens widare framsteg, ^ dels för at gifwa wigt ät underhandlingarne. EL Utffotkwäljes som uprättar grunderne til utskrifningen med det mera som dertil kan höra. Tillika underställer jag om icke när denna xroxo8ition winner bifall, Högloft. Ridderffapet och Adeln i underdänighet hos Hans Kongl. Höghet Riksföreståndaren wille anhälla at fä del' af den plan, hwarefter Hans Kongl. Höghet orZani8erar denna ^rmeen8 nya förstärkning, pä det hwar och en mätte blifwa öfwertygad, at detza Fäderneslandets dyrbara krafter efter xll^8i8ll. och morali8k formäga til landets och sjelfständighetens förswar blifwa anwände. Genom en Deputation torde de andra Ständen härom blifwa underrättade, samt mälet sedan pä lika sätt til Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren framfört.— Hos Högwalborne Herr Landtmarffalken anhälles om xropo8ition härä.
Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag af den 7, 11 och 19 April, hafva de utaf Utskottet i ofvanberörda Memorial afgifna förslag blifvit utaf samtliga Riks-Stånden bifallna, med följande undantag, nemligen: Banko-Utskottets Memorial N:o 25. 3 Punkterna 4:o, 6:0 och 7:o hafva återremitterats af Bonde-Ståndet; men då dessa punkter blifvit af de öfriga Stånden antagna och, i frågor af förevarande beskaffenhet, tre Stånds sammanstämmande mening afgör Rikets Ständers beslut, l:o kan Bonde-Ståndets återremiss af dessa punkter icke till någon åtgärd föranleda. Punkten 5:o, i hvilken hemställts att de i lönestaten för Bankoverket föreslagna och genom tre Riks-Stånds beslut nu beviljade förhöjningar måtte fä beräknas och utgå från och med början af nästkommande år 1867, har bifallits af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; Borgare-Ståndet åter har beslutat, att samma förhöjningar skola beräknas och utgå från och med den 1 nästkommande Juli, och Bonde-Ståndet har återremitterat jemväl denna punkt. Vid sådant förhållande, anser Utskottet sig böra, med vidblifvande af sitt, utaf två Riks-Stånd godkända förslag, 2:o inbjuda Borgare-Ståndet att samma förslag antaga. Äfvensom 3:o anmoda Bonde Ståndet att i frågan fatta bestämdt beslut. Punkten Ilo är godkänd i sin helhet af tre Riks-Stånd, hvaremot Preste-Ståndet beslutat afslå stadgandet i sednare stycket af samma punkt. Dä emellertid detta stadgande blifvit af tre Riks-Stånd antaget, 4:o lärer Preste-Ståndets beslut icke till någon åtgärd föranleda.
Skrifvaren uttalade helt tyst den främmandes namn, liksom han varit en konspiratör, kommen till ett hemlighetsfullt, politiskt möte, och mr Crawford steg upp och närmade sig stilla och ljudlöst, liksom i öfverensstämmelse dermed. Juristen var en liten spenslig person, med glesa, ljusröda polisonger och tunnt, rödt hår, som stod ut i en tofs på hvardera sidan om hans skalliga och blanka hjessa och gjorde, att hans temligen stora hufvud, med de flata öronen, såg ut som en mathemtare. Han bemödade sig att öfver sina glasögon med guldbågar granska sin gäst, men då detta icke tycktes lyckas rätt bra, sköt han dem sakta upp i pannan, fäste sina små ljusgrå ögon på Astley, under det han sammanknäppte sina fina och vackra händer öfver sin ljusa väst, och sade artigt: — Hvarmed kan jag tjena er, mr Astley Cameron? — Jag kommer till er, mr Crawford, för att utbedja mig några upplysningar. — Aha, ni är utländing, kan jag höra! — sade juristen, tydligen kännande detta medlidsamma förakt, som hans landsmän så ofta visa öfver oförmågan att riktigt framgurgla de förtjusande engelska strupljuden. — Jag tror mig vara engelsman, men jag är uppfostrad i Sverige, och vänder mig till er i anledning af er forna egenskap af juridiskt biträde åt den aflidne lord Percy Hawerfield. — Min far hade i fyrtio år de Hawerfieldska affärerna om händer; jag ärfde denna befattning redan under den gamle lordens lifstid, och jag fortfar ännu att ega hans sons förtroende. — Hans sons? — utropade Astley bestört. — Hans son, den unge lord Astley Hawerfield. — Lorden har då haft två söner? — Nej, aldrig! Detta är hans enda son. — Ni menar kanske, att den äldste dog, medan han var helt späd? — Jag menar, att det aldrig funnits mer än ett enda barn, den nuvarande lorden, hvars mor dog efter ett par års äktenskap. — Det är ju lord Percy Hawerfield till Aukwoodhouse, hvarom vi tala? — Det har aldrig funnits mer än en af detta namn.
Ex ProtocoIIo, P. Hernblom, Lagutskottets Betänkande N:o 20. 13 N:o 20. Betänkande, i anledning af Herr P G. Cederschjölds Motion, att den del af Rikets Ständers, den 22 December J8Q.3, till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som rörer upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7 December 1787, angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne författningar, mätte ä nyo till Kongl. Maj;t inlemnas. Af ilen anledning LagUtskottets, denna dag, under Ordnings - numero 19, till Rikets Hogloflige Ständer afgifna Betänkande utvisar, har Herr P. G. Cederschjöld hos Hög~ loflige Ridderskapet och Adeln gjort den hemställan, om icke Rikets Ständers, den 2a December 1823, till Kongl. Majit i underdånighet aflåtne och i Bihanget till samtlige RiksStåndens Protocoll under N:o 412 upptagne skrifvelse, om öfverseende, förbättring eller upphäfvande af åtskillige författningar, kunde, till den del deraf, som rörer upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 7 December 1787, angående lifsstraff Jör obe - H LagUtskottets Betänkande Nto sol hÖriga omdömen 'öfver de af Kongl. May.t vidtagne författningar, varda till Kongl. Maj:t å nyo inlernnau. Utskottet, till hvars granskning