Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har härnad icke undfallit Utskottets upmärksamhet, huruledes det hittils förordnade satt til Fangars fortstaffande är mycket beswärande för Allmogen, som derigenom ej allenast blottställes för en wädelig ansvarighet, utan ock ofta i brädaste tiden försummas i den angelägna wärdén om åkerbruket. Tyngden af Detta Onus är desto mer tryckande, som det endast drabbar de närmast imil allmänna landswägar gränsande hemman, sä wida fördelningen deraf pä de aflagsnare icke star at förena med en angelägen omsorg för Fangens tilbörliga bewakande, hwilken, om den fördes längt ur wägen, kunde fä lättare tilfälle M undankomma; da nu L sednare tider, genom et sörLkadt antal brottslingar, äfwen fängförningsbesväret oftare päkommer, wikar sig häruti rätta orsaken och Gaen en Mig anledning til den klagan, som i detta ämnet föres; men sä billigt det a ena sidan ar, at den winner et ömt afseende, sä bekymmersamt är det ä den andra, at sakna lampeliga medel til dest fullkomliga afhjelpande. At genom sammanstotter kunna ernä detta ändamäl, bertil wisar sig föga hopp. Utom det, at Landets Jnnewänare torde i allmänhet wara mindre willig? at bernts inga, sa wida sangsta - vingen för de bertil anslagna Hemman medförer befrielse frän andra skyldigheter, hwilka de öfriga hemman arv pälagda, sa kunde genom et sädant understöd icke minnas någon mindstning i förenämnda besvär och följderna i anseende lil åkerbrukets försummelse blefwo således enahanda som förut.
Kongl. Majit, som jemväl funnit Rikets Ständers förslag om Gymnastiska Central-institutet och öfriga allmänna gymnastik-anstalters i riket ställande under en gemensam styrelse på för handenvarande förhållanden väl grundad!, har i likhet med Komiterade ansett, att vid detta institut professorer med erforderligt antal biträdande lärare böra anställas, en för den pedagogiska, en för den militära och en för den medikala gymnastiken. Men då genomförandet af en fullständig organisation på dessa grunder, hvilken organisation Kongl. Majit äfven i dess detaljer ansett böra verkställas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Komiterades förslag, påkallade större penningetillgångar än de, som nu äro Central-institutet anvisade, har Kongl. Majit föreslagit alt Rikets Ständer för detta ändamål måtte bevilja en summa af 29,400 Ridr årligen, alt fördelas på det i Komiterades sednare förslag upptagna sätt, endast med den förändring, att då institutets vaktmästare för närvarande på stat ålnjöto högre lön ån 500 Ridr, hvilken summa af Komiterade härtill blifvit föreslagen, hans lön måtte bestämmas till 550 Ridr, hvaremot Bih. till R. St. 4 Sami 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 16 122 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. de lill aflönande af portvakt eller gårdsdräng på stat upptagne -100 R:dr syntes kunna minskas med 50 R:dr, oell återstående 550 l\:dr lämpligen uppföras under rubriken ”diverse utgifter”, deribland någon kostnad för målskjutning icke skulle komma att ingå, enär, enligt Komiterades förslag, undervisning deruti icke borde vid institutet lemnäs. Föröfrigt bar Kongl. Maj:t ansett alt, i likhet med hvad under nästföregående slalsregleringspericd egt rum, ett belopp af 2,000 R:dr borde anvisas till stipendier för institutets civile elever, med rättighet för Kongl. Majit att, beträffande sältet för fördelningen af dessa medel, utfärda de närmare föreskrifter, som blifva af nöden.
Häradsallmänningarnes antal utgör 14, utom fem mindre holmar i Mälaren, innehållande 53,092 tunnland, hvaraf 27,908 tunnland äro skogbärande. Derifrån äro utdelade, under de tre år berättelsen omfattar, 8,307 famnar virke. Tio äro indelade lill trakthuggning och de öfrige under beredning dertill. 1 norra delen af Länet finnas betydliga bruksskogar, hvaraf de under Söderforss och Elfkarlöns bruk vårdas särdeles omsorgsfullt. Till besparande af vedåtgåug har Länets Hushållnings-Sällskap uppmuntrat till begagnande af de vid Söderfors uppfunne vedbesparande spisar, hvilka, såsom föga kostsamma och ganska ändamålsenliga, börja mera allmänt begagnas af allmogen. Till befrämjande af planteringar, frösådd, sanka trakters ntdikning för barrskogens växtlighet, lefvande häckars användande, i stället för de skogsödande gärdesgårdarne, bräntorps begagnande m. m., har en filialafdelning af Hushållnings-Sällskapet blifvit bildad, under benämning af Upsala Läns Skogshushållnings-Sällskap. Af särdeles vigt för skogshushållningens befrämjande vore det, om från skogsplanteringskassan kunde erhållas ett årligt anslag under tio år till disposition samt redovisning af nämnde Sällskap, hufvudsakligen lill premiers utgifvande åt jordägare, hvilka vidtaga ändamålsenliga åtgärder i och för skogsvård, planteringar och fiösådd. Då, på sätt nyssberördt är, under den för denna berättelse afsedda tidrymd till denna kassa ingått, såsom afkomst af kronoparkerna, 4,123 R:dr 23 sk. 11 rst. och dertill läggas kassans inkomster i heminansräntor och arrenden, utgörande för samma tid tillhopa 5,650 R:dr 9 sk. 2 rst., men derifrån alräknas
uti underdånigt Utlåtande öfver förra Slals-Revisionens Berättelse, uppgifna förhållande, att slutet dermed är beroende å Kammar-Rättens tillgörande i anledning af derom af Arlilleri-Afdelningen underställda Utslag. e) Det belopp af 12,666 R:dr 82 sk., hvilket är uppgifvet vara uti de granskade Hufvudböckerna balanseradt, såsom förskott till Direktör Theofron Munckteil, för åtagen macliin-leverans och uppsättning uti Carl Gustafs Stads nya Gevärsfaktoris hus, är vid utgången af nästlidet år, då slutliga handläggningen af åtagandet blifvit fulländadt, vederbörligen redovisadt. Uti 8 §. förtecknas vidare de få balanser, hvilka dels för medellöshet hos de skyldige ej kunnat indrifvas, dels finnas än beroende af slut uti rättegångar samt konkursutredningar. Sålunda beror slutliga åtgärden vid aflidne Kapiten Gummelii och aflidne Uppbördsman Westgrens balans, stor 1,474 ^:<lr 44 n r^st-, hvarå år i843 den i3 — 68 — Juni ii ro inbetalda 209 R:dr, på afskrifningsärendets handläggning, sedan Eders Kongl. Maj:t, genom nådig Dom den 16 November 1842, befriat aflidne Chefen för Svea Artilleri-Regemente, General-Adjutanten Hygrells sterbhus från ansvarighet för åtalad disposition af större delen af Gummelii tjensle-ackords-summa, hvilken varit seqveslerad för balansen, som nu utgör 1,264 R;d>’ 44 s^* 11 r'sb Slutliga åtgärden vid balansen, 417 b;clr 3i sk. 2 r:st., för Kapiten Tidholms och Uppbördsman Östlings sterbhus ankommer å det nådiga beslut, som kan, efter anförda underdåniga besvär, uti Eders Kongl. Maj:ts Högsta
Hvart och ett sådant litet ljus, som blott som en punkt trängde genom mörkret, var centrum för färre eller flere medlemmar af ett hem, som här funno samlingsstället för sitt arbete, nu då solen var borta halfva dagen under de långa, långa vintermånaderna. Från gatan kunde man endast veta föga om all den sorg och glädje, all den flit och oro, alla de muntra fester och sorgliga sjukrum, som alla de olika ljuspunkterna betecknade. Der ute var det blott tystnad och natt, och naturen hade intet att göra med allt hvad som talades och lästes, diskuterades och beslöts inomhus vid de tusen små vinterljusen. Vid en af stadens tystaste gator på nedre botten satt fru Fransson med sina döttrar i det lilla förmaket. Fru Fransson var enka efter en skollärare, hvilken hon beskref som en af de ädlaste karaktärer, som någonsin hade existerat på denna sidan jordklotet. Han hade också varit en ganska beskedlig karl, som med ett prisvärdt tålamod fogat sig i sin hustrus regemente. Hon hade haft litet pengar, »inte så obetydligt», brukade hon framkasta, och de hade båda varit ekonomiska, så att fru Fransson kunde lefva som enka utan några svåra bekymmer, fastän det dock alltid gälde att hålla tungan rätt i munnen. Hon hade fyra döttrar, men, för att tala med hennes egna ord, »hennes döttrar hade knappt lemnat skolan, förrän de formligen refvos bort.» Den äldsta var knappt konfirmerad, förrän pastor Björkman bönföll och tiggde om hennes hand. Den älskade Gitta hade ju brädhandlar Petterson bokstafligen röfvat till Norrland, innan hon var tjugu år. Den tredje, Alfhild, som året förut hade lemnat skolan med de bästa betyg i allt, satt, besynnerligt nog, ännu oantastad i föräldrahemmet, fastän fru Fransson påstod, att alla hennes döttrar genast refvos bort, men man väntade blott att en ung kandidat Eslev, som ofta var gäst i familjen, snart skulle utföra samma vilda ceremoni. Hon, Alfhild, liknade mycket Hulda. Hon såg blott ut som ett får, som var ett år äldre, och hennes utstående framtänder voro något längre, men samma eldröda händer, samma sansade korrekta väsen och framför allt samma fullkomlighet i allt, bokstafligen i allt.
Den lycka, d e båda nygifta d r ö m t o m, de, s o m under förlofningstiden sympatiserat i så mycket, skulle de aldrig finna. K a n s k e var Oornelias man, trots all sin förträfflighet, icke ägnad till stöd åt en sådan kvinna s o m h o n. Det finns ju strängar så veka och känsliga, att endast vindens beröring förmår locka ett fulltonigt ljud ur d e m, hvarje ovarsam hand bringar d e m endast att skorra. Olycklig, långt skild från den broder, h o n älskade högst af alla, den ende, hvilken fullt förstod henne, slöt den ännu icke trettioåriga Cornelia sina ö g o n för alltid efter att hafva skänkt lifvet åt sin andra dotter. Det ena blir törhända ett blygsamt gräs, s o m efter att hafva uppnått sin högsta grad af fulländning, sätter b l o m o c h dör. Det andra utvecklar sig till en härlig ek, hvars krona ännu efter hundra år vittnar o m en sällspord lifskraft. M e n båda hafva under sin uppväxt behof af hvarandra. Gräset behöfver skugga för att ej förbrännas af solen, o c h ektelningen behöfver grästorfvans fuktighet för sin unga rot. Det är emellertid eken, s o m blir föremål för samtidens o c h eftervärldens beundran, gräset vissnar osedt i den djupa skuggan vid dess fot. Och detta, att det skenbart obetydliga undandöljes af det skenbart eller verkligt stora, är Dågot, som upprepas i ständig växling rundt omkring oss, icke blott i naturen, utan i lifvet Det är ingen saga vi här ofvan förtalt, endast ett stycke ur ett tragiskt lif. Så kastas ofta en mänsklig varelse in i lifvet, skenbart till ingen nytta, brottas en stund m e d det, sig själf o c h sin omgifning, m e n finner aldrig sin rätta ståndpunkt och hälsar d ö d e n m e d jubel, såsom d e n enda o c h rätta lösningen på sin gåtfulla tillvaro. Cornelia har lefvat, o c h så s o m vi här skisserat dem, tedde sig ungefär de yttre konturerna af hennes lif.
I Stockholm och de större Städerne, Tjugufyra Skillinaar. Pa Landel och i de mindre Städerne, Tolf Skillingar. I de minsta Stads, och Landt,Församlingar, Nio Skillingar. För Borgmästare i Stockholm ost) Götheborg, Radman, Magistrats , Secreterare, Kamererare, Notarier, Stads, Casscurcr och alia andre Tjenste, män wid Magistratcrne, Rädhusoch Kämners, Rätterne. samt desse 2:ne Städers Collegier, Cam cellier, ContcirsUor)börds>'och Redogörelse, Werk m. m. sa wal stm Borginästare och Ordningsmän i de östige Rikets Städer, En Fjerdedel af den Charta hwaniied en hwars Fullmagt eller Constirutorkal efter denna Förordning ar eller bör wara försedd. För Grosshandlare i Stockholm och Götheborg, Femton Riksdaler. För andre Handlande och Fabrikörer, Sju Riksdaler Tmgufyra Skillingar. Skra-Handtwerkarc och Manufacturister, Trc Riksdaler. Andre Borgare som ej höra under Skrä, TM Riksdaler Tolf Skillingar. I Den rg Augusti. 2889 stäp, Prostsser, Handtlangare, Volontairer och Marinierer tillalaö att, pä samma sätt, som förr stadgadt warit, nyttja till Lysnings-Sedlar Fyra Skit lingarö Charta. Hwar och en utom desse sistnämnde åligger amst, att dä han hotz Pastor i Församlingen sig om Lys - r8ya Den 18 Augusti. I Städerne af Första Llasten. Radman och Magistrats-Secreterare, De Riksdaler. Notarier, Actuarier, Casseurer och Fiscaltt, Twa Riksdaler Tolf Skillingar. Grosshandlare, Nio Riksdaler. Andre Handlande och Fabrikörer, Fyra Riksdaler Tlugnfyra Skillingar. Skrä-Handtwerkare och Manufacturister, Twä Riksdaler Tolf Skillingar.
Saker, som i jemförelse till deras vigt, intaga ett stort rum, böra, då de öfver» stiga ett visst cubikinnehåll, eller en viss voluminité, ökas i priset per vigt, från 2, 5 till 50 procent. Denna omständighet måste nödvändigt observeras till förekommande af förlust, emedan i annat fall postvagnen lätt kuode blifva uppfylld af lättare saker, som upptaga stor platts, utan att derföre kunna påräkna någon ersättning. 1410 Närvarande skjutsförfattningar tillåta, ben 26 behruarii, Sol ia 5 ätt på I häst lägga ett Skeppund eller éo Lispunds vigt, emot den för landsbyggden stadfästade skjuttslegan af 24 sk. Riksgäidssedlar per mil. Detta förhållande bör utgöra grunden för alla bestämningar i frågan om postvagnens begagnande. När man har så mycket saker att sända, att de enligt bu gällande Författningar, fullkomligt upptaga en häst, så kan man ej vara villrådig i Val af det bästa forslingssättet. rs;o. Utan att tilltro mig skicklighetett ätt för pöstvagnsinrättningen fixera en allmänt giltig taxa, tager jag mig dock friheten att föreslå principerna för dess uppgörande, helst snan torde önska, att vid en calculs uppgörande äfven finna möjligheten af en påräknad vinst j hvilket jag äfven tror mig kunna Visa. 16:0. Da 20 Lisp. kosta 24 sk. Riksgälds per mil, så bör hvarje lispurid ifrån 10 till och med 19 kosta 1 sk., 3 t. Riksgäldssedlar eller 9 runstycken BancOj hvarje Lispund från och med 1 till Och med 9, betalas med i| skilling Riksgälds eller 1 skiD ling Banco per milj hvarje skå]p. från och med 10 till Och med 19 betalas med i§ runrunstycke Riksgälds, och hvarje skålp. från den högsta vigt breftaxan upptager till och med 9 skålpund med 2 runstycken. Calculen är så uppgjord, till vinnande af säkrare Utslag, att Vinsten för inrättningen måste blifva betydlig, Bil, till Ridd, o. Ad, Pr, 1 Band.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han riktigt uppfattat meningarna, hade ingen af de ledamöter, som yttrat sig, yrkat bifall å Utskts betänk, i sin helhet. Det förslag, som först blifvit framstäldt, innehölle bifall lill Utsk:s hemställan, med borttagande af den af Utsk. föreslagna uppläsning från predikstolen af namnet å den, som skolat undergå kyrkoplikt, ifall den bort bibehållas. Den andra meningen, som försökt att göra sig gällande, hade varit deras, som instämde i Hr Giinthers reservation. Dessa vore således egentligen de 2:ne meningar, som blifvit yttrade. Hr Landtm, ansåg sig likväl skyldig att framställa propos. ä Utsk:s betänk. och hemställde alltså om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtskrs betänk. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtskts betänk. N:o 26, med den af Frih. Boye yrkade förändring, att det af Utsk. föreslagna kungörande från predikstolen icke skall äga rum. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna, att nej öfverröstat ja. I anledn. häraf begärdes votering af åtskilliga ledamöter. Upplästes till justering och godkändes följande voler:sproposition : Den som bifaller LagTJtsk:s betänk. N:o 26 med den af Frih. Boye yrkade förändring, att det af Utsk. föreslagna kungörande från predikstolen icke skall äga rum, voterar ia; Den 22 Juli e. m. 225 ja; den det ej vili, voterar nei; Vinner nej, antages Hr Giintliers förslag, alt kyrkoplikten afskalfas för alla andra brolt än tjufnad, oell alt intet uppläsande från predikstolen af den brottsliges namn kommer att äga rum. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 21. Nej — 3g. Sedan LagUtsk:s utlåt.
Maj:t under 1809 års riksdag gjorda framställningar, rörande städernas åligganden, med hänsigt till kronouppbörden, anhöll Borgareståndet om befrielse för magistraterna från skyldigheten att förvara en af nyssnämnde nycklar, men “emedan denna magistraterna från uråldriga tider “ålagda' befattning vore nödvändig, säborn ledande till säkerhet för de depositionsmedel, “som ofta till större belopp måste både för Kronans och enskildes räkning uti Landtränterierne förvaras“, förklarade Kongl. Majit, enligt Kammar-kollegii, Cirkulär af den 10 Juni 1811, Sig icke tinna skäl att befria magistraterna från sagde förbindelse, utan borde med förvarandet af 3:dje nyckeln till Landtränterierna framgent såsom dittills förblifva. I sammanhang med väckt .fråga om ersättning eller traktamente åt magistratspersoner och Borgare vid alla syner och inventeringar samt andra dylika förrättningar för Kronans räkning, föreslogs under sednaste riksdag, att hvad, rörande dessa förrättningar i sagde hänseende stadgades, måtte förklaras äfven gälla i afseende på ränteri-inventer«igar. Denna framställning bifölls dock ej af Rikets Ständer, utan blefvo tvertom, i så väl Rikets Ständers härom aflåtne underdåniga skrifvelse, som Kongl. Maj:ts, under den 2 Maj 1849, utfärdade kungörelse, angående traktamentsberäkningen vid omförmälde tillfällen “ränteri-inventeringaru uttryckligen undantagna.
Jag anser derföre att Utskottet hade bordt till samtliga Riks-Stånden inkomma med voteringsproposition i nämnda hänseende., Uti förestående tvänne reservationer har Herr Björkman instämt. af Herr Sääf: „ T i 11 hufvudsaklig del instämmande i de reservationer, som blifvit afgifna mot Utskottets, med en rösts pluralitet fattade beslut till följd af den behandling frågan om kreditiv åt bolag undergått hos de respektive Riks-Stånden efter Utskottets förnyade framställning derom i dess Memorial N:o 19, — tager jag mig tillika friheten erinra om min i hufvudfrågan afgifna och Banko-Utskottets Memorial N:o 10 bifogade reservation., Herr Grape har anmält sin reservation på den grund att, efter hans förmenande, Utskottet icke varit behörigt att, såsom skett, sönderdela frågan, enär densammas afgörande bordt till Förstärkt Banko-Utskott hänskjutas. af Riksdagsfullmägtigen Rydström från Calmar län: „I fråga om förändrad lydelse af 1 momentet i 61 § Banko-reglementet hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallit Utskottets förslag att kassa kreditiv beviljas „sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet „för alla bolagets förbindelser och hvilka icke ega rätt till lifgifvande af egna „banksedlar„; hvaremot Presteoch Borgare-Stånden ansett krediti vi ätten böra utsträckas äfven till bolag, hvilkas delegare icke hafva sådan solidarisk ansvarighet. Utskottet har nu, genom en rösts pluralitet, afgjort, att som alla Riks-Stånden Banko-Utskottets Memorial N\o 22. 5 beviljat bolag med solidarisk ansvarighet kreditivrätt, så är detta Rikets Ständers beslut, hvaremot, emedan blott två Stånd utsträckt denna rättighet äfven tili bolag, som icke hafva solidarisk förbindelse, frågan om en sådan utvidgning af kreditivrälten skall anses hafva förfallit.
Det har här ofvan blifvit. sag-dt, att någon nämnvärd transitotrafik genom hufvudstaden ieke för närvarande förefinnes, äfvensom att intet antagligt skäl är anfördt till stöd för en förmodan, att någon sådan trafik af betydenhet skall i den närmaste framtiden uppstå. Att en transitobana uti den föreslagna riktningen skulle blifva gynnande för persontrafiken och till någon del äfven för den godstrafik, som tillförer hufvudstaden varor för konsumtionsbehof, må medgifvas. Dock kan det, å ena sidan, icke antagas, sina personer och sitt bagage till olika trakter af den vidsträckta hufvudstaden, — kostnader hvilka, med begagnande af åkarskjuts, för närvarande utfalla lika, antingen sådan skjuts begagnas på längre eller kortare afstånd inom tullarne: och, å andra sidan, synes det, som fördelen deraf, att varor för det dagliga konsuintionsbehofvet kunna på banan föras hufvudstadens invånare, så att säga, närmare på lifvet, bör kunna, betraktas såsom helt och hållet lokal. Häraf synes det mig följa, att transitobanans utförande bör, på goda grunder, rättvisligen ställas i andra rummet. Erkändt är, äfven af planens upphofsman, att anläggningen af sammanbindningsbanan genom Stockholm åtföljes af den olägenhet, att Mälarens redan otillräckliga hamnplatser blefve, genom det utrymme banan komme att inkräkta, än ytterligare inskränkta, förnämligast vid Tegelbacken och Kornhamn. Då nu den omedelbara följden af dessa inkräktningar måste blifva en —- äfven medgifven — nödvändighet, att genom utfyllningar bör ersättas det utrymme, som af banan tages i anspråk, så är det också klart, att till kostnaden för sjelfva banans anläggning äfven bör räknas den dermed sammanhängande kostnaden för nödiga utfyllningar och kajbyggnader till ersättande af de hamnplatser, som komme att af banan inkräktas. Uti den kalkyl, Kommitterade till försvar för sammanbindningsbanan uppställt, hafva några sådane kostnader likväl icke blifvit upptagne.
Ty ehuru det går litet långsammare, bör resultatet ändock blifva detsamma, så framt, då vi komma ali i 3 serskilda afdeln:r besluta öfver StatsUlsk:s hemställan, R. o. Ad:s majoritet, som tillförene med välvilja omfattat jernvägsanläggningarne, fortfar att med samma bestämdhet och ihärdighet skänka sitt bifall till hvad Utsk. i ena och andra afseendet hemställt. Med hänsigt till de utförliga framställningar, som i delta ämne hos R. 0. Ad. blifvit afgifne, skulle jag anse mig fela i grannlagenhet emot del Höglofl. Ståndet, genom att vid detta tillfälle ingå i ytterligare utvecklig af jernvägsföretagets gagnelighet för det allmänna, helst som en mycket öfvervägande opinion för dessa kommunikations-medel redan gifvit sig förnyade gånger tillkänna, Jag inskränker mig således till att endast begära bifall lill Utsk:s förslag. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då frågan vid ett föreg:de tillfälle afhandlades, blef hon så fullständigt utvecklad, att det skulle innefatta ett missbruk af Ståndets tid, om jag nu skulle söka ingå i någon vidlyftig utveckling af densamma. Jag anmärkte äfven då med glädje, att ingen af de talare, som bär uptrådt, yttrat sig emot Dea 1 November e. m. 213 jernvägarnes stora Dylta, mot nödvändigheten att, såframt vi vilja gå steg om steg meri andra länder i civilisation, äfven vi måste tillegna oss della foilskaffningsmedel. Icke för att ingå i någon vidlyftig diskussion, utan fastmera för att bemöta några af de anmärkn:r, som blifvit gjorda rör:de beviljande af medel till anläggande af 2:ne banor, har jag således begärt ordet. Man har i del afseende! åberopat en reservation af en aktad ledamot af PresteSt. Del gör mig ondl att vid detta tillfälle behöfva rätta eli misstag, hvartill reservanten gjort sig skyldig, och hvilket misstag möjligen kan inverka på frågans framlid.
Vidare hade Lärare-kollegium hemställt, att de exlra-ordinarie Professorerne, såsom egande lika skyldigheter med de ordinarie, måtte erhålla sina löner ökade till åtminstone 2,500 R:dr; att utom den vid kliniken för barnsjukdomar anställde Amanuens, hvilken på institutets stat åtnjöte ett arfvode af 600 R:dr, måtte på samma stat uppföras lika stora arfvodesbelopp för ytterligare 5 Amanuenser, nemligen en Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 139. 25 en vid Medicinska, en vid Kirurgiska och en vid Obstetriska kliniken, en vid Palbologiskt-anatomiska institutionen oell en i Rättsoch Stals-medicin; att i lön måtte beviljas Bibliothekarien 2,000 R:dr jemte fri bostad, samt arfvoden anvisas åt en Sekreterare med 1,000 Il:dr och åt en Kamererare med 500 Ridr, hvilka befallningar borde vid institutet, enligt de för detsamma utfärdade nya stadgar, finnas; samt att lönerna för de två Vaktmästare, som viii institutet för närvarande vore anställda, mätte förhöjas lill 600 R:dr; lill hvilket belopp den för ytterligare en Vaktmästare begärda lön ansetts böra bestämmas; och hade Lärarekollegium slutligen omlörmält, att utsträckningen af undervisningen i vissa delar, bland hvilka ansetts böra särskildt nämnas den Pathologiska anatomien, medfört ökadt behof af instrumenter, glaskärl, sprit m. m., hvarföre det nuvarande anslaget till dessa behof, dit äfven bibliothekets underhåll och förökande räknades, fordrade en tillökning af 800 R:dr. Uti det underdåniga memorial, som Kanslers-embelet med anledning häraf till Kongl. Majit aflälit, hade Embetet förordat den gjorda framställningen om anslag till ny byggnad för den Pathologiska institutionen, om inrättandet af en adjunktur i Patholngisk anatomi och om anställande vid förenämnda institution af en Vaktmästare.