Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Amiralitetet och Aasens Flotta böra likaledes kunna ökas med 1,022 man Således ökades Armsen med följande antal: Gar< Den i December. 167 Gardes Regementerne med - i,4vo Man Artilleriet med : - . » 2,400 Amiralitetet och Armsens Flotta med » , « , » « 1,222 Finska Bataillon med » - 1,220 Tyska Regementerne med - 2,620 Jndeldta Armeen med 11,022 Konungens Regemente med 1,022 Summa 22/620 Man Hwilka 22,622 man enligt oswannämndc up, gift n 8 R:d 16 tz. Banco per man utgjorde en ärlig summa af 171,666 Rrd Z2 fl. — BewiljadeS denna Summa af Rikets Högloft. Ständer sa ägde Kongl Maj:t och Kronan till Fäder.ieSlandetS förswar ett antal af ; 8,600 man Ordinarie, samt rz,222 man Wargerings Troupper, Summa 71,620 man. Note Indeldt , « - 25,800 Wärfwade effective pa gammal fot. - r k , r - 6,222 Wärfwade pä nya sättet - 20,622 Båtsmän , , z,O02 Finska Soldater - , « §22 Amiralitet och ArmöenS flotta - 1,522 Wargering , , - 13,220 Summa 71,620 man. k Sku ,68 Den I December. Skulle Rikets Högloft. Ständer' ieke sinna sig uti att genom något ytterligare peuninge tillskott öka Armeen, sä kan samma föremål till c» tel winnås genom dek att s,iA0 indeldke Soldat numror (enligt Stats Utskottets Betänkande) hålles vacanie, hwilka a ZZ-^ I?:v per Nore producera cn mocswarande summa af 171,666 R-s Banco och ägde Kongl.
13 98 förklarande, att de, utan att kunna upphäfva berörda hemmanshandel, utmätte hemmanet på grund af Olof Olofssons borgensansvarighet; men i strid med hvad vid den icke öfverklagade utmätningen sålunda blifvit tillgjordt, sagda hemman, sedan detsamma uti Konungens Belallningshafvandes kungörelse om derå utsatt auktion vant, i följd af Kronofogdens oriktiga uppgift, upptaget såsom Oiof Heljesson tillhörigt, blifvit vid auktionen, under enahanda uppgift och utan iakttagande af ofvannämnda födoråd, utbjudet och till Jon Nilsson försåldt för 1,707 R:dr Banko, hvarefter liqviden om köpeskillingen skett för Olof Heljessons räkning; samt vid detta förhållande och då auktionen, på sådant sätt verkställd, kunnat, med afseende derå, att om förmälda belopp understigit Olof Olofssons förut utfästa köpeskilling, hafva inflytande på Olof Heljessons rätt, öfver hvilken af tvistig beskaffenhet varande fråga Konungens Befallningshafvande icke tillkom att ingå i vidare bedömande, det icke finge Konungens Befallningshafvande till last föras, såsom fel i embetets utöfning, att genom dess klandrade Beslut auktionen och köpeskillings-liqviden blifvit, på Olof Heljessons klagan, upphäfda; ty borde Justitie-Ombudsmannens i detta mål anställda åtal icke för Konungens Befallningshafvande föranleda till ansvars påföljd, och funne Kongl. Majit alltså icke skäl att i Kongl. Hofrättens Utslag, hvarigenom bifall till samma åtal ej blifvit leinnadt, göra ändring. Efter hvad redan är anmärkt, har genom detta Nådiga Utslag behörighetsfrågan alldeles förfallit genom den hos Kongl. Majit försiggångna hufvudsakiiga pröfning, så att numera intet tvifvel synes återstå, att ju en embetsåtgärd, fastställd af högre myndighet, kan åtalas äfven inför den sednare sjelf, när denna är till åtalets upptagande behörig, och att den underordnade myndigheten ej är från ansvar skyddad derigenom, att dess åtgärd vunnit högre myndighets fastställelse.
Orsakerna igenfinnas, såsom i fråga om landkommunikationernas beskaffenhet förut är anmärkt, dels i den nyligen öppnade jernvägstrafiken från Göteborg, som haft till följd att antalet af utgångne skjutshästar derstädes, som år 1856 var 10,065, år 1860 nedgått till 3,878, dels i de bcqvämliga sjökommunikationerna med ångfartyg, som under senare åren blifvit allt mera utgrenade och lifliga. Af samma skäl, som för skjutsningsbestyret anförts, är äfven väghållning sbesvär et, med undantag af Göteborgs närmaste omgifning, der rörelsen är utomordentligt liflig och tillgången å tjenliga grusningsämnen ringa, jemförelsevis mindre betungande. I den mån, som de backiga delarne af allmänna landsvägarne kunna blifva omlagde, skall ock underhållet än vidare lättas. I afseende å presterskapets och kyrkobetjeningens aflöning har, sedan nästföregående femårsberättelse afläts, någon förändring icke ägt rum. O. Politi. Likmätigt Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 29 Augusti 1843 hafva socknenämnder blifvit i socknarne å landet utsedde för handhafvande af de bestyr, som högstberörde Författning stadgar. Derjemte äro för befordrande af ordning och sedlighet å ställen, der i följd af en större och mera sammanträngd folkmängd behofvet sådant fordrat, särskilde ordningsmän, uppå vederbörandes förslag, af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillförordnade. Utom i Göteborgs stad hafva under ifrågavarande femårsperiod nya kyrkor blifvit uppförda i Ucklums socken af Inlands fögderi och Walla socken å Tjörn, den förra för en kostnad af omkring 30,000 och den senare 20,600 R:dr. Derjemte har en ny kyrka blifvit af Handelsbolaget W. Gibsons söner uppförd vid bo - 24 Göteborgs och Bohus län. Folkundervisning.
De åtgärder, landets bankinrättningar under sednare tider vidtagit att underlätta den allmänna rörelsen och förenkla penningerörelsen, halva mottagits med välvilja och uppmärksamhet från. allmänhetens sida. Detta angenäma förhållande sy - 412 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 215. nes mig böra af bankinrättningarne beaktas och ingen möda af dem sparas att söka bibehålla och utveckla detsamma. En af de fördelar, allmänheten genom dessa åtgärder vunnit, är postremissvexelrörelsen, sedan man med rätta kommit till den öfvertygelsen, att kontanta penningars sändande fram och tillbaka med posterna innebär allt för mycken både kostnad, besvär och risk. Den utsträckning, denna gren af bankväsendet vunnit, visar bäst med hvilken begärlighet man omfattat tillfället att undgå anlita Postverkets omedelbara ansvarighet för penninge-remissor. Nödvändigheten att på det sednare sättet förfara qvarstår dock uti ett fall, som det beror på bankinrättningarne att göra öfverflödigt, Bruket är nu att, när acceptanten ej är boende ä samma ort, som vexelns utställare, vexeln accepteras betalbar hos trassenten. Härigenom uppstå för acceptanten flera olägenheter; först måste han hafva beloppet i beredskap flere dagar före törfallodagen för att sedermera med posten insända detsamma till trassenten, som här besörja iiqviden. Har nu trassenten råkat i förlägenhet, så kan acceptanten fä en fordran i en konkurs och dessutom betala sin accept; hvilket allt är följden af att densamma varit domicilierad och att acceptanterna icke blifvit satta i tillfälle att betala sina aceepter, der de sjelfva äro boende. Detta mål vunnes väl snarast, genom att Riksbanken och dess lånekontor, likasom öfriga bankinrättningar, utan att beräkna någon inkasseringsprovision, diskontera vexlar betalbara å ort, der lånekontor eller filialbank finnes. Transaktionen är ofantligt enkel. Vexeln insändes inemot förfallotiden till det lånekontor eller filialbank, der den af acceptanten skall betalas och lånekontoret eller filialbankeu återsänder i sin ordning beloppet i sin egen vista vexel pä egande behållning i Riksbanken.
Stånds beslut afgjord, eller ock, med afseende å numera inträffade omständigheter, förena sig uti Bonde-Ståndets beslut, hvarigenom de blifvit afslagna, samt det å 5:te Hufvud-titeln till ved och ljus uppförde anslag till 1,5oo R:dr nedsatt; i hvilken senare händelse votering emellan ovilkorhgt bifall eller afslag kommer att ega rum, och hvartill UtskotteL får föreslå följande proposition: Den, som bifaller, att Dramatiska speclaklet fortfarande må åtnjuta ett contant årligt anslag af /j.Soo R:dr, jemte enahanda andel, som hittills, uti det till ved och ljus å nuvarande 5:te Hufvud-titeln upptagne anslag, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, varda berörde anslag för Dramatiska spectaklet icke beviljade; och kommer, i följd deraf, det å nuvarande 5:te Hufvud-titeln till ved och ljus upptagne anslag att till 1,5oo R:dr nedsättas. Skulle deremot Borgare-Ståndet vidblifva sitt förut fattade beslut; så och enär för Stats-anslags beviljande erfordras Irenne
Lemkeske arfvingarne genom bristande nybyggnad och reparation förveikat arrendet, är genom den upplästa synedomen ådagalagdt; och denna synedom bade, på sidan af livad som förefallit, i alla fall bort inträffa, emedan det nlegat Konungens Bef:h:de att om sådan syn i laga ordning minst hvart 10 år förordna och draga försorg om dess verkställighet. Jag kan, för min del, icke annat än tillstyrka aRslag å betänkandet. På begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., upplästes Riksdagsår Jan Anderssons från Upsala län reservation emot StatsUtskts utlåt. Hr von Hartmansdorff: På grund af hvad reservanten anfört och Frih. Cederström ytterligare tillagt, får jag tillstyrka afsteg å betänkandet. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Till en början förefaller det mig märkvärdigt, att sedan K. M. genom dom 7 H. 58 45S Deri 3o Maj f. rri. afgjort, att Bagaren Lemkes arfvingar äro Fört Listige arréns dei ätligbeten till Nyqvarns qvarn, hvilken dem blifvit tillagd genom en långvarig rättegång alla instanserna igenom, livarunder så väl rättssom billighetsskäl ofta blifvit åberopade, oell hvarvid allt blifvit försökt, för att få arfvingarnes belägenhet så mycket som möjligt behjertadt , K. M. lill R. St. remitterat en ansökning af dessa arfvingar att få bibehålla berörde arrende. Detta visar således en skiljaktighet i opinionen bos K. M. , då Han sitter i Hög sta Domstolen, och då Han sitter i sin Conselj, som visserligen icke saknar sin märkvärdighet. Man skulle kunna invända, att K. M:s beslut alt remittera handlingarna till StatsTJtsk, grundar sig på en af sökanden ingifven nådeansökning, och att K. M. i sådant fall icke kunde be vilja någon leuteration, annorlunda än gemensamt med R. St., emedan ett sådant beslut skulle strida mot de grunder, som af R. St. äro stadgade för utarrenderandet af Kronans egendomar.
Fadern grälar öfver den late slyngeln och håller en risbastu i beredskap åt honom — då finner man honom till sist uppe på vinden, där han krupit ut genom takgluggen, stirrar på molnen och drömmer — Gud vete hvarom. Fritz skickas med en spade till trädgården för att gräfva om ett bönland. Spaden bringar i dagen en larv, som slingrar och vrider sig och åter söker krypa ned i den luckra jorden. Detta gifver Fritz anledning till en mängd betraktelser. Till en början stöder han sig på spaden, men sätter sig snart på marken och reflekterar öfver uppfyllandet af lifsmålet, som äfven det minsta lefvande kryp ej kan undandraga sig — äfven tordyfvelhonan kryper ned i jorden, lägger där sina ägg och — dör; grubblar öfver, hur larven kommer ur ägget, ur denna puppan och ur puppan åter den fullt utvecklade tordyfveln Grubblar öfver detta » vara » och » icke vara », och under tiden blir det kväll — och Fritz har knappast hunnit börja sitt arbete. Fadern ger honom en kännbar lektion i pliktuppfyllelse, och Fritz är förkrossad i medvetandet af sin brottslighet och sorgsen öfver, att han icke med vilja gifvit sin far anledning till förargelse, att drömmerierna komma öfver honom ungefär som sömnen, och att han då omöjligen kan rycka upp sig. En tidning meddelade nyligen en artikel af en känd författare; » Hvarifrån komma våra snillen? » Däri drefs ungefär den satsen, att på landet förekomma flere genier, än staden förmår frambringa. Är nu Fritz ett snille? Sedan han slutat skolan, sänder fadern honom till staden i snickarelära. Fritz ' håg ligger likväl åt annat håll. Han skulle, så gärna han vill lefva, vilja besöka en » riktig » skola, som han säger, men fadern bemödar sig redligt att prygla de öfverspända idéerna ur honom, och » mästaren » i staden har fått fullmakt att göra detsamma. Fritz skall säkert bli en dålig handtverkare. Jag fruktar för hans framtid, ty om ej en oväntad händelse kommer honom till hjälp, är fara värdt, att han går under. » Hvem är damen där — där i logen — närmast scenen? » så hör hon redan i andanom nyfikna åhörare fråga. Ni känner inte henne!
Han dômdér å skrek iffrå prädikstoln, han skeck ätter länsman å feck mang dömd te fästning — di are dömd’en sjôl te dä röhet, ni vet. Dä va int en tå finnan sôm skull slepp unna fördömmelsen, sa’n. Varst regjord’en mot supinga, för den skull bort först, tänkt’en. Han pisk å slog finnan te lätt bli, han las ell å svaggel övver dôm, han satt dôm i stocken. Men finnan di ble bar varrer. Sômma ble som stôlli tå skräck för hällvett, di kröp ihop som sparkate hunner, å di are ble åg iffrå vete, men dä va tå ilskenhet imot prästen, sôm vell gär dôm te tam husdjur i ställ för di villdjura di va. För te bar försök å hjälp ôpp å försök få fôlk te förstå, dä felt ingen präst in ve den tia. Di mäst lätt allting gå som dä vell, bar di sjôl hadd’et gôdt, sômma lefd på samm sätt, sôm di are publikanan, å sômma brukt sôm sagdt va hällvett te skrämm vet i fôlk — å ur fôlk mä för den del. Da va dä en gang sôm prästen Bodenius skull hôll e ny domdagspredicktning imot supinga å kom gånass te körka mä bibbla unner armen. Dä va mang full finner på körkbacken å di kast skällsol ätter’n sôm di bruka, men ingen tord gär nô ve’n, för han såg hard ut. Men fram ve körkdôra stog e finnkäring i stocken å dä va Bodenius, sôm hadd ställt att ho kom dit. Dä va e gammel — gammel — käring langt ôpp iffrå di aller nolerste finnskogan.
Maj f. m. att afskräcka mig från att begagna mig af min grundlagsenliga rätt att mig i saken yttra, sami att besvara de mot mig framkastade anmärkningarne. Det har blifvit yttradt af Hr Tersmeden, Nils, att, om det varit 1809 års lagstiftares mening att gifva en större religionsfrihet än som förut funnes, och icke endast att garantera den, som redan var olika bekännare medgifven, så skulle man icke låtit stadgarne om affall stå qvar i Missgerningsoch Ärfda-balken. Jag vill som genmäle mot denna anmärkning fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att tidpunkten, då 1809 års Reg.-Dorm antogs, var sådan, att det icke gafs tillfälle att ändra alla lagar, som till följd af grundlagens antagande bort ändras. Såsom exempel hvarpå jag nu endast vill anmärka, att slutmomentet i ll:te §:n 10:de kap. Rättegångsbalken äfven genom 16:de §:n Reg:sFormen förlorat all kraft och verkan. Men det är icke blott i Sverige, utan äfven i andra länder, som det har inträffat, att, i följd af nya grundlagars antagande, kriminal-lagens stadganden om straff för affall blifvit till ali verkan upphäfna; såsom exempel hvarå jag får omnämna Portugal, der 143:dje art. uti Konstitutionen stadgar: »Ingen skall af religiösa motiver anklagas, » Men i Portugal äro domstolarne långt mera liberala än Sveriges Ständer, ty när för omkring 20 år tillbaka en Engelsman, Doktor Kullees, offentligen predikade protestantismen midt ibland den katolska befolkningen, samt i följd deraf 2:ne i Portugal födde katoliker öfvergingo till metodismen, framkallade väl detta åtal emot både Doktorn och de 2:ne affällingarne, men åtalet afvisades dock af General-prokuratorn med följande ord: »Rörande det, som lägges den anklagade Doktorn till last, så upptäcker jag intet, som kan hänföras till hädelse eller kätteri. Ej heller finner jag något, som kan föranleda beskyllningen att hafva uppmanat till affall, alldenstund i kraft af art.
Må alltså Riksens Ständer än en gång förena sig i den underdåniga bön, som en mild Konung säkert icke längre lemnar ohörd, att Tull-betjeningen flyttas ifrån UandttuIIs-bomrnarna , der den finnes onyttig och skadelig, till Sjökusten, der den kan vara nödig och gagnelig! Må Svenskar och Norrmän , som nu mera äga ett gemensamt Fädernesland , få obehindradt njuta -'é naturliga fördelarna af en fri Communication ! Må öfverflödet hämmas vid böter, och Uuxe-articlar icke blott förbjudas till införsel, utan äfven till förbrukning; Må de högre gifva de lägre exempel af sparsamhet och yppighetens inskränkning! Då skall landets välstånd återställas, och den återkommande gamla Svenska tarfligheten göra alla tullar öfverflödiga.’’ Häruti tycktes många af Utskottets Ledamöter instämma , och Herr Grefven och Ordföranden föreslog, att så väl med afseende å Herr Doctor Ekelunds d. 35 April samt Herr Prostson Almqvists i dag upplästa Anföranden } som, i an - 62 2 Den 5 Juli. i anseende till de flera, under den tid Projectet till Betänkande legat på Bordet, från de Resp. Riks-Stånden till Utskottet ytterligare remitterade Memorial, rörande de uti Betänkandet afhandlade ämnen, detsamma måtte till a:dra Beredningen varda återrérriltferadt, hvilket förslag Utskottet med enhälligt bifall upptog. Ut supra* Ex Protöcollo ill. ill. Rosbecki Utdrag af Protocollet , hållet uti Riksens Högloft, Ständers Allmänna Be* svärsoch Occönomie-Utskotts Bieninn deli 29 Juni 1815- S. D. F öretogs till slutligt afgörande uti Utskottet det från dess andra Beredning inkomne ytterligare förslag till Betänkande, öfver de inom flera af Riks-Stånden väckta frågor, dels Orri upphäfvande af Gränse-tullarna emot Norrige, dels ock om Eandttulls-be vakningens inom Riket upphörande.
Man 9kulle kunna just med anslutning till, hvad vi nu sagt, framhäfva det faktum, att embetaförbrytelsen mot herr Wick-sell begicks 1887, således innan reaktionsmajoriteten kommit till det välde den sedan under tre år med sådant öfvermod ut-öfvat, att den uppfattningen lätteligen torde förefinnas hos denna majoritet, att det är mera sedligt och kanske berömvärdt att öfverträda lagen, då det gäller att förhindra kristendomens fiender sådana som utilisterna från offentligt uppträdande och att i alla händelser det skulle göra ett på de fromma valmännen särdeles ogynsamt intryck, om en riksdagens justitieombudsman sökte befordra till straff smärre befogenhetsöfrerträdelser, hvilka dock skett i religionens ooh samhällsordningens intresse. Man skulle då vidare mena, att herr Thomasson möjligen icke varit okänslig för denna riksdagsmajoritets uppfattning och att han i denna punkt kommit till insigt om, att hans förra i den wicksellska saken ådagalagda nit och intresse för yttrandefrihetens häfdande och bestraffningen af brott emot de lagliga bestämmelserna rörande densamma varit oriktigt och olämpligt. Detta låter ju nu icke så orimligt. Men som sagdt, vi hafva afvisat äfven denna möjlighet och detta af födande skäl. Utgår man ifrån den möjligheten, att de förändrade tiderna medfört en förändrad uppfattning hos herr Thomasson af hans embetes förpligtelser, ligger nemligen en förklaringsgrund härtill — med den lätthet att i fråga om politiska män och politiska förhållanden, draga slutsatser, som tyvärr hos oss allt mera gör sig gällande — alltför nära för att icke af det illvilliga småsinne, som i personers handlingar alltid ser utslaget af egen nyttiga bevekelsegrunder, ögonblickligen tillgripas — vi mena den, attberr Thomas&amp;on helt enkelt för att få behälla sitt embete säsom justitieombudsman fann skäligt att ställa sig till efterrättelse majoritetens borneradt byråkratiska oeh frihetsfientliga åskådningar. Det är som sagdt denna förklaring, vi beständigt vilja hålla borta. Antager man nemligen först på fri hand denna — efter vanliga menskliga beräkningar ju ieke så omöjliga — förklaring, kommer man nästan som genom en nödvändighet att, ifråga om berr Thomassons utnämning till justitieråd, konstruera en förklaring, i analogi med denna.
Cederström, root min, för någon stund sedan a fg i fila, reservation anfört, att i den skulle förefinnas ett något obefogadt , mindre tillständigt yttrande emot Hr Frih. o. Landtm. — Om så är, anmodar jag dessa herrar att begagna den i Riksd.- och Ridd.Ordn. dem förvarade rätt emot mig, och skall med det aldrastörsta lugn underkasta mig Husets votering och beslut, utan att oroas af resultatet. Detta är allt hvad jag vill hafva tillagdt till den reservation jag afgifvit, och inlåter mig icke i några ytterligare svaromål på hvad man redan sagt eller än vidare behagar emot mig och förenämnda min reservation anföra. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Jag hade Den 18 November e. m. »47 icke ernat yttra mig i detta ämne, och har äfven i f. m. plenum iakttagit tystnad; men då de mest förnärmande tillvitelser blifvit framställda emot ett hel t Utskrs afsigter, anser jag det vara hvarje redlig representants skyldighet att protestera deremot; för min del skall jag åtminstone aldrig förblifva en tyst åhörare till dylika förnärmelse!’, de må komma från hvilket håll som helst. Jag nedlägger äfven i prot. min protest emot Hr Frih. o. Landtnäs, efter mitt omdöme, fullkomligt grundlagsvidriga förfarande att hafva vägrat propos. på Const.Utsk:s betänk. — Då jag uttryckt, att detta förfarande varit, efter mitt omdöme, grundlagsvidrigt, ber jag tillika att få tillkännagifva, det jag fullkomligen delar den af Hr Frih. o. Landtm, yttrade åsigt, som äfven blifvit af Frih. Cederström och andra talare biträdd, att Const.- Utsk. icke äger någon rättighet, på grund af 37 §:n 2 mom. Riksd.- Ordn., att framställa andra nya förslag till Ständernes åtgärd, än sådana, som kunna angå ändringar af grundlagarna ; men vi böra besinna, att det är ett fullkomligt misstag af dem, som vilja drifva den satsen, att förenämnda betänk, innebär ett nytt förslag i ena eller andra afseendet.
Likt en brottsling, som hvarje ögonblick kunde vänta att bli gripen och släpad i fängelse, smög han sig fram tätt intill murarne af de gamla släta, grå aristokrathusen. Till vänster låg Jakobs kyrkogård, tyst och tom, hvit af den nyfallna snön. Tomas gick öfver gatan och såg in genom gallerverket. Det stod en stenbänk därinne, tätt invid kyrkans mur. Om han väl vore därinnanför, om han kunde få sitta på denna bänk så länge han ville och hvila ut. Och längre än han själf visste stod han lutad emot gallret och stirrade in i denna fredade och afskilda vrå, som midt i en stojande stadsdel aldrig trampas af gatans karavaner, och där smala, glesnade popplar slå en tigande krets kring grafvarne. Men åter darrade luften af samma dofva, hungriga tjut som förr under dagen. Tomas vaknade ur sitt drömmeri, slet sig lös och ilade vidare på sin jakt efter pengar. Pengar ... Han kunde vara färdig att sälja sin själ för pengar. Han stod redan utanför Mortimers dörr och hade just tryckt på knappen, då han plötsligt kände sig slagen af den enkla sanningen, att Mortimer naturligtvis icke kunde vara hemma; han var ju alltid på sitt ämbetsrum vid denna tid på dagen. Och han hade redan ringt, och det hördes steg i tamburen ... Hvad skulle han säga? Fru Mortimer kom själf och öppnade. Jo, Gabriel var hemma; men han var sjuk. Tomas studsade. »Hur länge har han varit sjuk ... Är det allvarsamt?» »Ja, han är mycket sjuk. Han har svåra plågor, och emellanåt yrar han.» Tomas hade under samtalets gång kommit in i salen. Den svartklädda tanten satt på en stol vid fönstret och stickade på en strumpa. »Han har legat till sängs sedan i förgår,» fortfor fru Mortimer med sänkt röst. »Doktorn tror att det är blindtarmsinflammation, men han kan ännu inte säga något bestämdt.» Tomas stod tyst. Han kunde icke finna på något att säga, som var lämpligt för ögonblicket. Det blef en paus. Genom den stängda dörren till sjukrummet hördes ett matt kvidande, som steg och sjönk och en enstaka gång skärptes till ett dämpadt skrik. »Och jag kan inte komma in till honom ...»