Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Köttet var alltid mycket godt, men erbjöd föga omvexling: ox-, lamoch grisstek, någon gång köttpastej; till köttet fingo vi potatis, rosenkål, tomater etc. Efterrätten bestod oftast af puddingar, besynnerliga saker " för en svensk gom: de tycktes till största delen utgöras af flott och mjöl, samt voro fyllda med frukt eller sylt, eller voro de späckade med korinter. Lyckligtvis fanns för den, som så önskade, vanligen nå- gon mjölkpudding eller blanc-manger. Till maten fingo vi vatten; ville man hafva vin eller dylikt, kostade det särskildt. Engelsmännen hafva som bekant ofantligt många regler att iakttaga under måltiderna, och ve den, som af okunnighet bryter mot någon af dessa, han är en fullkomligt obildad person. En af dessa var t. ex., att man aldrig kunde bedja någon af sina grannar sända brödet, kryddorna eller dylikt, då man själf behöfde det, men väl rekvirera det åt någon annan. Detta nödvändiggjorde, att man ständigt fick se efter, om det fattades något hos de andra för att icke brista i artighet. Efter middagslektionerna, kl. 5, serverades vår egentligen sista måltid för dagen, le och bredda smörgåsar. Två aftnar i veckan hade vi tillåtelse att läsa, medan vi drucko vårt te, ett privilegium, som vi med stor förtjusning begagnade oss af. Böcker fingo vi mot afgift låna i ett litet skolbibliotek. Efter teet lästes lexorna öfver. Hvarannan kväll hade flickorna gymnastik; denna bestod mest i fristående rörelser, men det var allt bra stor skilnad mellan svenskarnes taktfasta rö- relser och dessa. Det var knappt exempel på, att flickorna någonsin utförde dem fullkomligt samtidigt. Hvarje lördagskväll kom en gammal fransman med sin fiol och meddelade undervisning i dans. K l. 8 fingo vi åter käkes (biscuit) och vatten, dock hade vi då lof att äta af de » godtor », vi medfört från hemmen eller köpt i staden. Det var likväl endast kakor och korf vi hölLo oss med, så nog kändes det bra tomt att gå till I DU N 1891 sängs utan kvällsmat. Aftonbönen förrättades liksom morgonbönen, dock sjöngo vi alltid en hymn om kvällarne.
Måtte ingen härvid så misskänna mig, som skulle jag vilja insinuera ett tadel emot våra Grundlagar i denna del, eller på minsta sätt emot det förhållande, hvars orubbade fortfarande ingen kan högre än jag önska, att äfven redactionen af Rikets Ständers Förordningar slutligen uppgöras i Ståndens Plena, och ej handlöst öfverlemnas åt Utskott, eller för Ständernas åsigt främmande embetsmannamyndigheter. Men det inconseqventa ligger deri, att tolkningen af mörka ställen väl i de första instanserna är uppdragen Rikets Ständers Deputerade, men att, enär olika tankar förekomma om Förordningens mening, Embetsverk utgöra de sista instanserna. Härigp^m kan här, enär tolkningen af en mindre väl redigerad Förordning ofta innebär en verklig lagstiftningsåtgärd, en del af beskattande magten frångår Rikets Ständer, tvärtemot RegeringsFormens § 57. Det är på denna grund jag vågar föreslå, att, vid alla de tillfallen, der principfrågor äro för handen, BevillningsFörordningen må i högsta instans tolkas af en RiksPröfningsComité, sammansatt af Justitieombudsmannen och Rikets Ständers Fullmägtige; att deremot enskilda frågor och de, i hvilka den enskilde är klagande part, må såsom hittills afgöras i KammarRätlen, och at.t RiksPröf - Den i5 December e. m. 381 ningsComiténs hela instructiön må vara innefattad i Ledamöternas ed, samt hela deras ansvar vara inför tryckfrihet och publik. Äfven i detta afseende utvecklas min mening häst genom redactionsförslag, och jag får derföre föreslå: att Art. III, § 5, må erhålla följande nya Mom. 12. Finner Beredningseller TaxeringsComite' sig i osäkerhet om denna Bevi/lningsFörordnings rätta mening , då böra , den förra hos Taxerings-, och den senare uti PröfningsComiteh sådant anmäla, och emedlertid i längden upptaga hvad sorn mest gagnar Kongl. Maj:t och Kronan.
Hon kan nämligen låta sig bestämmas af sitt förhållande till den eviga Logos, hvars beläte hon ursprungligen föreställer; men hon kan ock så ensidigt låta bestämma sig af sitt förhållande till Naturen, att denna ensidighet lyktar med en afgjord bortvändning från urbilden – ett affall. Uppenbarelse är icke yttring af kraft i naturlig betydelse; den är en persons framställande af sitt väsende i sig sjelft. En person åter känner man blott så vidt, som han sjelf gifver sig tillkänna. Hans väsen är fritt; och det beror på hans behag, att fördölja eller uppenbara det. I ord och handling uppenbarar sig det personliga väsendet. Om ordet utan handling är obekräftadt och tomt, så är åter handlingen utan ordet fastmer en gåta, än en uppenbaralse. Guds verk i Naturen är en stum handling. Således är Guds uppenbarelse i Naturen ännu icke rätt uppenbarelse, ty den är bar; och detta medium, såsom symbol, inhöljer lika visst som det uppenbarar. En lefvande personlig Gud uppenbarar sig blott der, hvarest han bekänner och uttalar i personlig meddelelse, hvad han är. Det är först i Nådens – med Ordet förenade – verk, som Gud är oss sannt tillgänglig. En person kan blott genom tal och språk rätt uppenbara sig, bekänna hvad han är. Detta medium är icke symbol; det är allegori. Häraf Språkets betydelse för Supranaturalismen. Man vet en sak; en person måste man tro. Saken bindes af sin varelses nödvändighet; personen handlar fritt. Vetandet innebär ock derföre ett tankens tvång; men Tron är ett fritt förlitande. Veta gäller således, der objektet är ett varande; – Mena, der objektet är ett blifvande; – Tro, der objektet är ett handlande. Det första är ett blott nödvändigt; det andra ett blott tillfälligt; det tredje ett fritt. Friheten är identiskt band af nödvändighet och tillfällighet. Uppenbarelse och Religion äro coordinerade momenter. Uppenbarelse är Guds öfverlemnande åt Menniskan; Religion är Menniskans öfverlemnande åt Gud. Uppenbarelse, likasom Religion, innebär en förmedling. Men denna förmedling sjelf är antingen omedelbar eller medelbar. Omedelbar Uppenbarelse är Natur: Förnuftets spher; innehållet af den åsigt, der Naturen uppfattas såsom högst
I följd nemligen deraf, att en mängd så olikartade läroämnen från hvardera linien sammanhopas, måste nödvändigt i de unga elevernas hjernor uppkomma antingen genom mångläseriet den öfveransträngning, som nu mest öfverkla gas, eller i motsatt fall, derest lärokurser och lästimmar på sätt Utskottet föreslagit blefve inskränkta, ett blott ytligt, tomt och skrytsamt vetande, som vore nästan sämre än intet sådant, helst om också lärdomens grundelement, Latinet, till en sednare klass uppskjötes. Också börjar det uog visa sig af den nämnda konfu sionslheoriens skräckliga praktiska konseqvenser, att, huru än mycket det är, som i och med den allmänna bildningen utlofvas, likväl det löftet just innebär hvad det, i tidsandans egen mening taget, måste innebära — raka motsatsen af hvad dermed utlofvals. Alltså, och då det löftet icke heller blefve sannare genom vissa eftergifter, vare sig i bok-pensa eller läseeller läroflit, kan jag för min del icke gilla hvad i Betänkandet finnes i berörda afseende föreslaget, och vågar derföre hemställa, om icke den intet sägande punkten e äfvensom punkten h må lemnäs utan afseende. Jemväl af samma bildnings-liniernas förening härleder sig den öfverfreqvens i skolorna, hvaröfver likaledes klagan förspörjes, — ehuruväl något annat icke bort väntas i en skolinrättning, som med sådan mängd af läroämnen i allt hvad vetande Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 51 heter, och deribland ej minst sådana, som mestadels afse hvad i lärdomsväg kan behöfvas för privatlifvet, äfven derföre har måst blifva för alla skolstädernas invånare och närmast kringboende så särdeles inbjudande, såsom likaledes tjenlig informationsanstalt för blifvande yrkesmän i hvad gren som helst af allmän medborgerlig sysselsättning.
Till en början måste det antagas, att de, i likhet med öfrige knekterotehållare, befriades från allt bidrag till och underhåll af beklädnaden. I stället för att vanligen hvart tredje år hafva sina båtsmän borta ett helt år, under hvilken tid de icke kunna undgå att mer eller mindre hafva omvårdnad för de bortavarandes torp och familjer, skulle soldaten i vanliga fall endast några veckor årligen vara från hemmet. De större fordringarna på soldaten, borde ock bidraga att skaffa rotehållarne ett dugligare och pålitligare biträde vid sina arbeten; hvarjemte det nu ofta öfverklagade förhållandet att det fåtaliga befälet icke kan inom de vidsträckta kompanierna utöfva någon egentlig tillsyn öfver båtsmännen på roten skulle upphöra. Från det nu tjenande manskapets sida kunna några egentliga svårigheter icke vara att förvänta. Flertalet lärer föredraga tjenstgöringen vid arméen, framför arbetet vid flottans stationer; men endast af det yngre manskapet lärer kunna påräknas att få verkligen tjenstbare infanterister; och fordras det således icke ringa tid, innan den från båtsmanshållet vunna förstärkningen för arméen kunde fullt mäta sig med den gamla delen af stammen. De delar af båtsmanshållet, som utom de här ofvan redan nämnda, blifva för flottan obehöfliga, böra öfverflyttas till arméen der det kan ske genom förening med redan befintliga infanteritrupper och företrädesvis der dessa behöfva en tillökning af sin stam. Härigenom undvikes den kostnad som är förenad med uppsättning af nya corpser, under särskildt befäl, hvarjemte sammansmältningen af båtsmansmed knekt-hållet, äfvensom den nya soldat-stammens utbildning befordras. I öfverensstämmelse härmed och under antagande att de till Göteborgs f. d. station hörande båtsmanskompanier blifva för flottan minst behöfliga föreslås; M att, utom vestgöta båtsmanskompani, 209 nummer af båtsmansroteringen i Bohus län förenäs med Bohusläns regemente, för att uppbringa detta till 1,200 rotar. (Bil. F).
Hamburger Banco, 2,7 95 Fredr.d’ors, 552 Holländska Ducater, 7,200 Francs och 500 Pund Sterling, en längre tid, utan redovisning, varit i räkenskaperne upptagne; samt att åtskillige personer af sequestrerade Varu-fonder förskottsvis uppburit tillsammans 10,653 R:dr 29 sk. 6 r:st Banco; och alldenstund förrberörde fordringar och förskott desto heldre torde böra till snar afskrifning eller inbetalning befordras, som, hvad angår för-' Underilaniga Skrifvelseri 373 skotten, svårigheten att dém utreda okas, ju längre med utredningen uppskjutes, samt for. dringarne åter, efter hvad jemväl upplyst blifvit, längesedan bordt vara liqviderade, få Riksens Ständer fördenskuld i underdånighet anhålla, att 23.'K. M:t täcktes vidtaga de lämpeliga åtgärder, hvarigenom ett snart och fördelaktigt slut härutinnan må kunna vinnas. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Aug. 1823. Preste-Ståndet d. 13 Borgare-Ståndet d. 18 Bonde-Ståndet d. 20 ■ 'Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande anslag å Stat för Läkarebiträde vid förefallande besigtningar ä fängarne i Blekinge Läns häckte„ S. A. k: Till afhjelpande af de olägenheter, sorn, en2 ligt hvad hos Riksens Ständer är vordet anmäldt, skola uppkomma genom brist på Läkarebiträde vid de ofta förefallande besigtningarné å fångarne inom Läns-häcktet i Blekinge Län hafva Riksens Ständer, i anledning af ett tillika i ämnet framstäldt Förslag, beslutit, att af Stats^Verkets medel 100 R:dr årligen må anslås, samt tili E. K. M:ts Befallningshafvande* uti berörde 374 Underdåniga Skrifvelser.
Här hemina behöswa wi icke eller se ost långt ikring man art upptäcka te behof och inse huru bekymmersam hushållningen med z:dje Hufwudtiteln mäste bliswa när alla de brister stola fyllas, som gemmi myntets försämring uppkommit eller förswärats. Wi se ju Befälet wid alla wara wetenstapiiga Corpfir, wid Artilleriet, Flottorne, Fältmätningen och Forti, ficationen, illa lönte till en grad som öfwergär all föreställning om en möjelig disproportion emellan Lön och det tarfweligaste uppfyllande af de nödwändigaste behoswer; Cbeferne wid desse Cvrpser börja redan möra stor swärighet wid Officers-C.orpsccnes tillbörliga complctterande, och likwäl hwilar hela Förswars-Werkets styrka pä desse Corpsers bestånd och goda sammansättning. Widare se wi en möjclighet akt Staten en gäng finner stg böra foga någon anstalt till sadane lytte Krigsmäns bergning som intet hem och inge anhörige äga. Men hwar stola medel till allt detta och en mängd andre päkommande och oundgängclige utgifter tagas. Jag anser högst öswerflödigt akt spilla ett ord mer eller en minut mer af Ståndets tid att widare bewisa werkligheten af wära behof, och när man betraktar dessa, känner man sig oemotständeligen dragen att wilja ät Tuna med flere Kronans lägenheter, sä ansenliga, alt afkastningen af en enda st ille Bihang. N:o racka >812 Den 18 Julik. räcka akt fördubbla 52 a 62 Artilleri, eller Marin, Officerares lönewillkor, eller att rikeligen pensionera 202 Invalider.
Hr Rothlieb, Axel Fredr., och ]Nr:o 782. Hr Belfrage, Axel Åke; Allm. Besvärsoch Oecon.Utskottet: efter Hr Gyllenhaal, Carl Henr., N:o 2i34- Hr Printzsköld, fullm. Gr. Mörner, Carl Göran; Ridd ar husUtskottet: efter Gr. Strömfelt, Hans Fredr., N:o 3i6. Frih. von Stedingk, Ludvig Ernst. Gr. Posse, Arvid: Då R. o. Adis Hrr Electorer behagat utse mig till ledamot i StatsUtsk., anser jag mig skyldig att mottaga denna befattning af det skäl, att man Underrättat mig, det nuvar. ordföranden i StatsUtsk. Önskat, att en ledamot måtte inväljas, som på Riddarhuset har nummer framför honom, och hufvudsakligen derföre, alt Electorerna hafva svårighet att bland det nu inskränkta antalet af R. o. Ad:s ledamöter finna Utskrsledamötef. Men jag kan ej tillbakahålla det yttrande, att jag skulle önskat, att R. o. Ad:s Electorer med sitt val fallit på någon annan, som varit mindre öfverhopad af göromål och haft en annan ställning i samhället, än jag. Emedlertid är det icke för mig möjligt att på samma gång åtaga mig ordförandeskapet i a:ne Utsk., hvarföre jag vördsamt får afsäga mig den plats, jag hittills haft uti Oecon.Utskottet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf,att Frih. Hermelin, Aug., hvilken, ehuru varande ledamot uti Oecon.- Utsk., blifvit vald till ledamot 111 i BancoUtsk., förmält sig icke kunna båda dessa befattningar förena, utan afsagt sig sin plats i förstnämnde Utsk., hvarföre H. Ex. anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen utse såväl en ledamot uti Oecon.Utsk. efter Frih. Hermelin, som en ledamot uti samma Utsk. efter Gr. Posse och en ledamot uti BancoUtsk. efter Hr af Wingård.
Majit fann lämpligast alt, med iakttagande deraf, att indeinings-verkets bufvudgrunder icke rubbades, utan antalet af båtsmän, som provinsen egde utgöra, förblefve oförändradt, likasom Kronans dertill öfverlåtna räntebelopp och hvad af rusthållaren borde till båtsmännen utgöras, en indelnings-jernkuing i Blekinge förrättades, hvarigenom sammansatta rote-delars bidrag sins emellan Slals-Utskollcts Ullålande »As 59. kundo närmare och rättvisare fastställas. Sedermera blef vid 1818 firs riksdag af Kong1. Maj:t och Rikets Ständer beslutadt, att en ny indelnings-jemkning i Blekinge skulle verkställas, i enlighet med upprättade grunder, innefattande, att de hemman och lägenheter, hvilkas räntor varit från indelningens början deruti inbegripna och icke frångått denna bestämmelse, blefve till indelningen återförde och igenlagde, samt i öfrigt hufvudsakligen åsyftande en jemnare fördelning af rustningen. Den jemknings-förrättning, som i följd häraf, åren 1822 och 1823, af en tillförordnad Kommitté egde rum, och hvarvid, enligt den för kommitterade gifna Instruktion af den 13 November 1821, förvandling och indelning till effektiv rustnings-prestation af ifrågavarande reservoch öfverskotts-räntor föreslogs, ledde till den följd, att Blekingska båtsmans-indelningen i stöllet för 1,300 rusthålls-nummer skulle allenast utgöra 1,251 och således med 219 nummer nedsättas. Förrättningens ogillande yrkades äfven af en mängd jordegare, genom klagomål, som angingo dels indel - nings-gruodernas tillämpning, dels för bög rustning och dels olämplig rusthålls •-sammansättning; och kommitterade, häröfver hörde, medgåfvo att ojemnhet i rustningen uppkommit, men en del jordegare åter yrkade bifall till kommitterades åtgärder.
7567) B ILDAD, gladlynt, ordentlig, ihärdig flicka, kunnig i matlagning, bakning, söm, handarbeten m. m., söker plats. Svar » Flit », Iduns exp. f. v. b. (603) F ÖR BILDAD, anspråkslös och barnkär flicka finnes genast plats. Vidare upplysningar lämnar Fru Ida Pehrsson, Kantorp. STÖRRE EGENDOM i norra Småland, finnes plats för en yngre, pålitlig, ordentlig hushållerska eller kokerska, kunnig i så väl finare som enklare matlagning, bakning, samt slagt. Den, som äfven äger vana vid enklare väfnad, har företräde. Ansökningar med betygsafskrifter jämte uppgift om ålder och lön, torde insändas till » Landtfru », Iduns exp. (584) Å S PRÅKKUNNIGT RESSÄLLSKAP sökes för ett medelålders fruntimmer som i slutet af instundande april skall resa till Carlsbad (Böhmen). Svar till * E.L.&gt; Wintjern, Dalarna. (506) TT MEDELÅLDERS, bättre fruntimmer önskar plats i vår som Husförestånderska, fullt kompetent, musikalisk, utmärkta referenser. Svar märkt » VärmländskaX. Idun Stockholm, Fredagen den 7 juni 1895. N:r 23 (390) Prenumerationspris pr är: Idun ensam kr. Iduns Modet-, fjortoodagsuppl. • Iduns Modetidn., månadsuppl. » Barngarderoben » 5: 5: 3 3: Redaktör och B y r å: FRITHIOF HELLBERG. Redaktionssekr. : Träffas säkrast kl. 2 — 3. Emma ••flJVamnet Emma SebeIgy niits torde nog vaw ra okändt för flertalet af Iduns läsarinnor, ty bärarinnan af detta namn hör till dem, som gärna låta sin egen person stanna så mycket som möjligt i bakgrunden.
Släpper någon med uppsåt olofligen kreatur på annans egor, bote från och med 10 till och med 200 Riksdaler. 24 Kongl. Maj.is Nådiga Proposition N:o 123. Missbrukar man betesrätt å samfälld mark, vare bot från och med 5 till och med 100 Riksdaler. Den, som genom försummelse i den vård om egna eller andras kreatur honom åligger, eller på annat sätt vållar att kreatur olofligen på annans egor inkommer, bote från och med 5 till och med 50 Riksdaler. Bryter eller nedkastar någon olofligen annans hägnad eller grind, bote från och med 5 till och med 100 Riksdaler och ansvare derjemte, efter ty ofvan är sagdt, om kreatur derigenom olofligen på annans egor inkommer. I alla dessa fall vare ock skyldighet, att skadan ersätta. §. 22. Försummar den, som hägnads-skyldig är, att å tid, som i 17 § sägs, hafva sin hägnad i gildt stånd och bättrar han ej skyndsamt derå befunnen brist, då han derom tillsagd varder; stånde sjelf den skada, som å hans egor genom försummelsen vållas och ersätte all den skada och förlust, som deraf tillskyndas annan, emot hvilkens egor han pligtig var att hägnaden hålla. Bättrar han ej utan dröjsmål efter skedd tillsägelse; och vill granne, som af försummelsen lida kan, bristen sjelf bota eller bota låta; kalle då två ojäfvige män att syn hålla; och njute, sedan bristen af dem vitsordad är, utmätning för kostnaden, då han liter Kronofogde eller Magistrat derom till. Nöjes den, som hägnaden hålla skall, ej deråt, instämme sin talan till Rätten inom tre månader efter utmätningen. Komma, genom den hägnads-skyldiges underlåtenhet att hägnad göra eller bättra, hans egna kreatur på annans egor in, vare, ändå att han ej om bristen å hägnaden tillsagd var, lag som i 21 § 3 och 5 mom. skiljs. §. 23.
Direktionen öfver segelfarten mellan Wenern och hafvet, synes ej hafva blifvit före afskrifningsmålets afgörande utredt. I detta hänseende förekommer dock, att denna Direktion, i följd af dess vid lånets emottagande år 1836 afgifna förbindelse, åtminstone vid sin upplösning, år 1838, varit naturligen förpligtad att, till undgående af egen ansvarighet, vidtaga erforderliga åtgärder för ärendets ordentliga reglering medelst ansvarsförbindelsens lagliga transporterande å annan vederbörlig autoritet. I egenskap af prejudikat torde eftergiften kunna medföra skadlig verkan, såsom möjligen framdeles uppmuntrande andra korporationer eller enskilde att på samma väg, under det föga afskräckande namnet af lån, söka bereda, för sina till handelns eller sjöfartens befrämjande mer eller mindre bidragande företag, understöd af allmänna medel, hvilka de åsyfta och förhoppas att förr eller sednare få definitivt efterskänkta. Konstitutions-Utskottet kan icke eller undgå alt egna behörig uppmärksamhet åt Stats-Utskottets erinran, att en så betydlig summas afskrifning å allmänna medel ej bordt ske utan föregående framställning till Riksens Ständer. — Af sådana skäl, och då i öfrigt sig företer, att Kommerse-Kollegium samt Handels-societeterne i Rikets större sjö- och stapelstäder, som, enligt Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af den 23 Februari 1835, bordt höras i händelse af direkt anslag från Handelsoch Sjöfartsfonden, nu hvarken vid lånets medgifvande eller vid dess afskrifvande fått tillfälle atti saken sig utlåta, har Konstitutions-Utskottet ansett rådgifvare-åtgärden i detta mål utgöra ämne för anmärkning emot föredragande Departements-chefen, Herr Statsrådet Fåhraeus; hvilken anmärkning Utskottet alltså, enligt 107 §:n Regeringsformen, härmed får Riksens Ständers vidare pröfning vördsamt underställa. Stockholm den 8 Nov. 1844. Reservationer. Af Grefve Guldenstolpe, A. G.: ”Af handlingarne i ofvanomförmälda mål upplyses att f. d.
Maj:t öfverlemnadt att, innan lånet må utgifvas, bestämma den säkerhet för detsammas återbetalning, som af bolaget bör ställas. § 138. I och för den numera fullbordade brobyggnaden öfver Umeå eif hafva Rikets Ständer beviljat ett ytterligare lån, stort Tjugo tusen R:dr, med förbindelse för vederbörande låntagare att årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erlägga Åtta procent af hela den lvftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter Fem procent utaf obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning derå; kommande i öfrigt de föreskrifter, som för tillgodonjutande af andra dylika statsbidrag vid innevarande riksdag blifvit stadgade, och hvilka uti § 140 af detta reglemente finnas intagna, att äfven i afseende på berörda lån, i tillämpliga delar, lända till efterrättelse. § 139. Med bifall till Kongl. Maj:ts nådiga framställning hafva Rikets Ständer, till betäckande af dels den utaf Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgift, 8,840 R:dr, för iståndsättande af bron öfver Bådsjödjupet å Carl Johans-vägen i Jemtland jemte anläggning af en isbrytare derstädes, dels ock de 10,299 R:dr, som Kongl. Majit under den 7 Februari 1862 anbefallt Stats-kontoret att, likaledes under förskottsiitel, utanordna för ombyggnad af åtskilliga broar m. m. å nämnde väg, till Kongl. Maj:ts disposition på Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af Nitton tusen etthundratretionio R:dr, hvilket alltså, efter vederbörlig reqvisition, bör utbetalas. Bili. till B. St.
Med anmälan att, såsom ersättning för bestyret med utdelningen af de losterlöner, som halfårsvis utgå till underhåll af barn utom barnhuset, utbetalas årligen till åtskilliga stift, åt Presterskapet 2 R-.dr och åt Konsistorii-Notarien 16 sk. för hvarje barn, samt att berörde ersättning, som uppgått år 1846 till 2115 R:dr 32 sk., och 1847 till 2816 Rdr 16 sk., i medeltal uttgjort omkring tio procent af de sålunda utdelade fosterlönerna, hafva Revisorerne ansett denna ersättning böra för framtiden inskränkas till ett belopp, ungefärligen motsvarande de utan tvifvel ringa kostnader, som kunna vara med utdelningsbestyret förenade. Den del af ifrågavarande utgift, som tillkommer Konsistorii-Notarierne för deras besvär med medlens emottagande och afsändande till Pastorerne anser Utskottet fortfarande böra utgå; men då de till Presterskapet för tillsynen öfver barnhusbarnens behandling årligen utgående 2 R:dr för hvarje barn, ehuru utgörande, såsom ersättning betraktade, ett alltför ringa belopp, likväl för Barnhusfonden sammanlagdt uppgå lill en kännbar årlig utgift, har Utskottet, som är förvissadt att ifrågavarande bestyr af Presterskapet betraktas såsom ett embetsåliggande, ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Direktionen öfver Stockholms Allmänna Barnhus måtte i nåder förständigas, att någon vidare utbetalning af ofvanberörde, Presterskapet tillagda ersättning af 2 R:dr för hvarje barnhusbarn, icke hädanefter må ega rum. 30 Stats-Utskoltets Utlåtande, M 30. § 41. (Rev.-Ber. pag. 168. Förkl. pag. 237.) Revisorerne hafva fästat Rikets