Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t gjorde, a t t hon kunde deltaga uti h a n s bekymmer, och a t t hon förstod honom b ä t t r e, än om ban endast resonnerat med henne om h e m m e t, deras vänner, nöjen och andra angenäma ting. P å hemvägen köpte hon en hvit och läcker kyckling, ett saladshufvud och några sockerrötter. Allt d e t t a gömdes i den lilla arbetskorgen, tillika med en s t r u t dadlar. Dadlar voro Georges förtjusning och den billigaste efterrätt hon k u ^ d e bestå honom. H e m k o m m e n, började lilla fru J e a n n e laga middagen i ett kök, stort som ett dockskåp och försedt med den minsta spis i världen. Dess öfriga ståt bestod af en hylla med kökskärl, ett miniaturbord och en pall; för öfrigt pryddes det af ett fönster, hvars form var en geometrisk gåta. Utanför detta sneda fönster stod en hylla m e d blommande reseda, myrten och fuchsior; omkring fönsterkarmen klängde en vinranka, hakande sig fast här och där med sina klangen. D e n n a friska blomstergrupp gaf färg och skönhet åt det lilla köket. Någonting verkligt fult förekommer aldrig i ett parisiskt hem. K a n man icke skaffa bort det som stöter ögat, så döljer man d e t med en tafla, en bit tapisseri, några blommor eller en knippa t o r k a d t gräs. J e a n n e var aldrig så lycklig, som då hon sysslade i sitt kök. Hon sjöng och trallade för sig själf, u t t ä n k t e nya anrättningar och gjorde de djärfvaste försök att omskapa gårdagens kvarlefvor till en ny och epokgörande rätt, hvars ursprungliga n a t u r ingen George i världen skulle k u n n a igenkänna. D å hon slutat anordningarna för middagen, gick hon in i salongen för att vänta på mannen. De hade verkligen en salong, herrskapet Viviers, hvilken tillika med sängkammaren utgjorde hela deras våning. D e t hade kostat dem många ansträngningar och umbäranden för att kunna bestå sig lyxen af en salong, men utan den skulle de som äkta parisare ej ansett sig äga ett hem.
Uti Lindesberg, der folkmängden är ungefär lika sorn i Nora, idkas handel i fem öppna krambodar. Stadens ursprungliga handel med bergsmannaprodukter är i aftagande, ehuru transporten ifrån Lindesså väl sorn Nya Kopparbergs bergslag är underlättad genom farvattnet i sjöarne Råsvalen och Lindessjön samt den farbara å, som dem sammanbinder. Tillförseln af spannmål från landslagen tilltager, och en del af stadens invånare egna sig uteslutande åt jordbruket, som nästan fyller stadens spannmålsbehof samt till och med lemnar tillfälle till årlig afsättning af hö och halm åt bergs O O O lägen. Handt verkerierna, hvilkas tillstånd icke anses hafva under åren 1837— 1841 försämrats, idkades år 1839 af 19 mästare med 9 gesäller och en lärling. Verkstäder saknas i flere professioner, såsom gördelmakare, svarfvare, tenngjutare, bleckoch plåtslagare, guldsmeder, sockerbagare, sadelmakare samt tunnbindare med lieie; och personer, som sökt att i staden drifva dessa handtverk, hafva, i brist af utkomst, måst dei ifrån afstå. 23 Stadens inkomster äro: anslagne hemmansräntor, hemmansoch hielpskalt, källarfrihetsmedel, vägpenningar och gernings-ören, till belopp icke uppgifne. Läkare och barnmorskor finnas med aflöning af staden samt kringliggande bergslag. Tillförene har staden också gemensamt med bergslagsförsamlingen haft publik skola, hvilken efter sednare reglering nu mera endast är stads-skola med en lärare. Örebro Slott i Lands-Kansliet den 27 Juni 1844. E. J. BERGENSCHÖLD. J. F. Stenqvist. G. Hökerberg. ... • ... ' : - • •' , ' .. ; 1 '. ' ' -ii i - ■ ■■ Ii IHANG TILL iÅMEPM©® 0&& VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1844. ANDRA SAMLINGEN. 3
Och att bearbetaren ej skämt bort texten, kan man med kännedom om hans skicklighet och fyndighet taga för gifvet. Slående repliker och kvicka vitsar, någon gång nästan alltför djärfva, förfela ej att hålla en munter stämning i salongen vid lif. På det sannolika i styckets handling får man emellertid ej ställa för stora anspråk. Både styckets idé och musiken äro för öfrigt föga originella. Den senare innehåller emellertid flere sångbara nummer. Styckets framgång hvilar hufvudsakligen på det sätt, hvarpå de båda titelrollerna utföras. Och erkännas måste, att de båda landsvägsriddarne Jack och Bob ej gärna kunnat få ett par bättre representanter än hrr Warberg och Strömberg, hvilka med en oförliknelig galghumor, värdig de bägge galgkandidater de föreställa, locka publiken från den ena skrattsalfvan till den andra. De belönades också med det lifligaste och mest välförtjänta bifall. Bland de öfriga uppträdande förtjäna hrr Lundahl, Hagman och Änder jämte fröknarna Grönberg och Ekström samt fru Lindström att nämnas. Storeby köping, där våra vattumän i sommar skola sköta sina respektive vikariat. Och hvad ni bestämdt inte ha en aning om är, att jag har lyckan äga trenne systrar, hvilka fullkomligt passa in på de tre idealerna. » Här blef talaren af bruten af en allmän skrattsalfva. » Genast då Bäck beskrifvit sin artistiska fantasi, tänkte jag på min syster Siri, som målar, sjunger och spelar dagen lång. Doktorns praktiska köksgudinna var syster Elsa upp i dagen, och jag var, gifver sin sista kammarmusikredan innan Ström öppnat munnen, öfvertygad om, soaré för säsongen nästkommande måndag efter ett att han skulle teckna af min visa, poetiska syster som vanligt utmärkt program. Anna. Ni få därför förlåta mig, att jag brast ut hvilken för några år sedan uppi skratt, när min aning slog in till punkt och pricka. » Han drack ur sitt glas och sjönk tillbaka i stolen. trädde härstädes som » underbarn », har nu ytterligare utbildat sig som pianist och gifver som sådan » Förunderliga ödets lek, » deklamerade nu festkonsert härttädes om tisdag i Musikaliska akademien.
Är äter frägan af sada.n beffaffenher, att den ej kan förfalla, gänge såsom i /z §. stadgadt är. §. 76-l Alt hwad Riksens Ständer efter granskning godkänt eller lämnat oanmärkt bör anses haima wun, nit decharge i afseende pä det granskade och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af nya Skän, dcr i samma mäl wara tilläten; dock bör, oaktadt den as Riksens Ständers Utskott eller Revisorer förrättade generelle öswcrstgk af Statsmedlens mdelning, det Den rz December. det äligga wederbörande EmbetSmän, att werkställa den speciella Revision, som dem i kraft af deras Emi bekS befallning tillkommer. §- 77- Blifwer någon Riksdagsman under påstående Riksdag elier under dest mor till och ifrän Riksdagen Med ord eller gerningar ofredad, sedan han tillkänna, gistvik, att han i sädant ärende stadd ar, eller ock ef» ter Riksdagen pä waldfamr sätt i och för Riksdagsgöromälen antastad, dä ffall sädank enligt lrr §. Regerings Formen såsom Edsöres brott anses och straffas ; börande detta stadgande Uti Riksdags kallelsen inragag. Skulle någon enskild man eller någon Corps, militair eiler civil eller ock någon menighet af hwad Namn den wara mä, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att wäldföra Riksens Ständer eller Deras Ukffott eller enskilde Riksdagsmän , eller störa friheten i Deras östverläggningar och beslut, ware sädant jämlikt no §. ansedt som förräderi, och ankomme pä Riksens Ständer att stikå förbrytelser i laga ordning beifra läta.j §. 78. ' ' , Ej mä Riksdagsman någon tid kunna
N:o 15, i anledning af väckt fråga om mantals-penningarnes användande för fattigvårdens behof, m. m. N:o 16, i anledning af väckt fråga om sänkning af den så kallade Brunnsviken. N:o 18, i anledning af väckt fråga om förändradt beräkningssält för rote* hjelpens utgörande inom Kronobergs Län. N:o 19, i anledning af väckt motion om lindring för hemmans-egarne å Hammarön uti deras roterings-skj ldighet, m. m. N:o 20, i anledning af väckta frågor om förnyad granskning af grunderna för båtsmanshållets fördelning, Rikets städer emellan. S. D. Gillades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, den 22 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 17, i anledning af väckt motion 0111 åtskilliga till dessa Utskott remitterade frågors behandling i ett gemensamt B, tänkande, m. m. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens memorial N:o 4, 1 anledning af Herr Tornerhjelms, Rudolph Victor, motion, angående tiden för den blifvande nya Författningens, rörande bran vins-bränningen, tillämpning. Från H ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Preste-Ståndet beslöt, med ändring af det i Betänkandet N:o 115 af Stats-Utskottet föreslagna vilkor, angående skyldighet för Professoren Akerman att kostnadsfritt undervisa de unga Läkare, som om Orthopediska sjuk - 56o Prot. Utdr. d. ag Aug. i84°- behandlingen önska taga närmare kännedom, att, i dess ställe, vid det beviljade anslaget fästa det vilkor, att en yngre Läkare af Professor Akerman vid Institutet antages såsom dess biträdare, hvilken af honom undervisas i den Orthopediska Läkare-kosten för att sålunda bildas, att en gång efter Professor Akerman kunna blifva Institutets föreståndare.
På grund af dessa med flera skäl framställde jag, då frågan om anslagen till vestra stambanan skulle företagas på riksgälds-afdelningen, deri önskan, att afdelningen mätte, så vidt möjligt vöre, företaga en närmare granskning såväl af hushållningen vid de hittills utförda byggnads-arbeten och af förvaltningen å de redan färdiga delarne af stambanorna, sorn af de undersökningar och kostnads-förslager, hvilka ligga till grund för de ännu återstående arbetena; att alla härtill nödiga räkenskaper, ritningar, förslager och Jernvägs-kommittéens protokoller måtte från Jernvägs-slyrelsen inbegäras, och alt ledamöterna af den äldre Jernvägs-kommittéen måtte kunna tillkallas och höras, äfvensom andra personer, al hvilka i förekommande fall vid en sådan blifvande granskning några upplysningar kunde vara att förvänta, och hvarvid afdelningen då äfven sannolikt kunnat inhemta närmare underrättelse om de beräkningar som legat lill grund för Kongl. Majlis Proposition vid 1853 — 54 årens riksdag. De ifrågavarande handlingarne infordrades äfven och lemnades med beredvillighet från Jernvägs-slyrelsen; men afdelningens pluralitet lann, att en genomgående granskning så som jag föreslagit, skulle medföra ett alltför vidt omfattande arbete, sorn öfverslege Utskottets tid och krafter, samt ansåg, att i afseende på sjelfva arbetets utförande och kostnaden dervid, iäikels Ständer icke hade annan utväg än att med förtroende öfverlemna till Kongl. Maj:t att låta besörja öfverinseendet dervid. Dock funnos de här ofvan lill en del omförmälda skälen till min hemställan förtjena det afseende, att afdelningen anmodade mig att sammanfatta det hufvudsakliga deraf skriftligen, för att meddelas Chefen för Statens jernvägsbyggnader. Detta skedde; och med anledning deraf erhölls kort derefter en skrifvelse från bemäldé Chef, hvilken föranledde eu af mig gjord ytterligare framställning, som afdelningen jemväl fann böra meddelas Jernvägs-styrelsen.
Göstrings härad i Östergötlands län belägna sjön Tåkern; hvarvid af motionärerne klagades öfver dc olägenheter, som den under år 1842 och nästföljande år med understöd af allmänna medel verkställda sänkning af samma sjö i sanitärt hänseende medförde, i synnerhet under torra år, då större delen af den grunda sjön förvandlades till ett kärr eller träsk, derur ångor uppstcgo, hvilka den inom orten i sednare tider ökade sjukligheten måste tillskrifvas; hvaremot under våta somrar den kringliggande jorden öfversvämmades af vattnet i sjön, som dels skadade de å denna jord vexande skördar, dels försvårade eller hindrade deras bergning. För att afhjelpa dessa olägenheter samt bereda ytterligare tillökning al den odlingsbara och till största delen bördiga jord, som erhållits genom den redan verkställda sänkningen, och då sjöns ytterligare sänkning och fullständiga aftappning, i anseende till dermed förenade betydliga kostnader, icke kunde utan understöd af allmänna medel komma till utförande, föreslogs beviljande för sagde ändamål af ett lån, som en af motionärerne ansåg böra utgå med 300,000 R:dr Runt samt de öfrige med samma belopp, som det upprättade kostnadsförslaget upptoge, eller 223,881 R:dr 42 sk. Banko. Denna framställning, som af Stats-Utskottet, uti deröfver afgifvet och af Rikets Ständer godkändt, utlåtande på anförda skäl afstyrktes, har vid innevarande riksdag blifvit förnyad genom väckte motioner, inom Riddcrskapct och Adeln af Herr Bibbing, A., inom Prestc-Ståndet af Kontraktsprosten Janzon, samt inom Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigcn Johannes Larsson från Jönköpings län, hvilka motionärer sammanstämmande föreslagit, att Rikets
U Almquist. Borgmästare Kjellanders memorial. 1815. d: 16 Junii upläst i Utskottet och remitteradt till Beredningen. 6. Wördsamt Memorial1 I anledning af mitt förbehåll i Wällofl: Borgare Ståndet, under öfverläggningen om den vigtiga fråga: antagandet af en Jury i Tryckfrihets mål, tager jag mig friheten, såsom en ny Motion hos Höglofl. Utskottet framställa: at det i 1812 års Tryckfrihets Förordning 5 §: stadgade Rättegångs sätt, måtte såsom gällande antagas, i den händelse Riksens Ständer framdeles skulle finna, en Jury icke upfylla dermed åsyftade ändamål, eller vara stridande mot Nationens lynne och tänkesätt. Framtida erfarenheten lärer härom vara den säkraste Domare. G. J usterat Rudolf Cederström. Plenum, då alla Utskottets Ledamöter voro närvarande, undantagandes Herr Munck af Rosenschöld, Herr Rothoff, Herr Commerce Rådet Wegelin, och Riksdagsmännen Ericson och Anders Danielson. Justerades pleni protocollet för den 16 sistl. Justerades förslaget til den Riksact som skall uprättas til bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norrige upkomna constitutionela förhållanden. (bilägges)1 Herr Dk: Wijkman ingaf en så lydande motion.2 Jag anser en Jury nödvendig för att beröfva Religions smädaren, upprorsstiftaren och äreskändaren den trygghet han bygger på ett försigtigt missbruk af Tryckfrihets Förordningen. Men jag kan ej gilla det af förslaget till Jury, hvilket gör 2/s delar af rösterna nödvendiga för des upplösning. Jag önskade, att det antingen bestämde blotta pluraliteten af rösterna såsom afgörande eller ock frikallade den anklagade, om ej 2/3 delar af dem vore emot honom. — Föreställom oss en Jury, sammansatt af Nio redeliga, fasta och upplysta Män, sorn med en ed, vid hvilkens uppläsande jag kände mitt blod. varmare, förbundit sig att föllja sin öfver 1 I marginalen: N:o 1.
Vi hafva i dag tillsammans sysslat med de redan omnämnde linneplaggen, hvilka nu sirliga och Friherrinnan i smak, ligga i ordning; ack! hvad ändå en moders kärlek är gränslös; lyckliga, lyckliga J alla! som få njuta dess sötma, dess salighet. Trenne dagar åter försvunna, sedan min hand tecknade dig något ord; om hvilka jag likväl ej kan berätta dig något särdeles i fall ej meddelandet derom, hvarmed de upptagits, möjligen gör dig något nöje; nå väl, i förrgår på eftermiddagen (förmiddagen tillbragtes med arbete) infann sig Baron Paul C. hos Friherrinnan, på sin formeliga visite; den inskränkte sig likväl ej till dessa fem minuters, hvilka här brukas då de skola vara riktigt moderna, men räckte tvärtom till sent inpå afton. Friherrinnan syntes af hans allt mer och mer vinnande lätta conversation ovanligt lifvad, och uppmuntrad, lemnade honom underrättelser ifrån sin son, om hvilken de hvardera med verkelig enthousiasm talade, gladde honom med hopp att snart få se den efterlängtade o.s.v., det förtroliga du, den hjertliga benämningen Tante, de bådas glada sinnesstämning, allt sammantagit verkade äfven välgörande på mig; jag tänkte med innerlighet härunder på Emilia och huru ljuft ett oförmodadt möte med henne vore; sedan Friherrinnan fått utgjuta sitt hjerta genom meddelanden till en person, hvilken med hennes älskling var så vänskapligt förbrödrad, tog hon, intagen af inre tillfredsställelse, Baronens och min hand, ledde oss utan att säga ett ord till mitt rum der hon nu utvisade oss plats vid flygeln; "Ack ja! min Tante! det är äfven min varma önskan", yttrade Baronen, "att få accompagnera Mamsell Sommer med min röst; huru klinga tonerna i dag, värdaste Demoiselle Mathilda?" Jag slog ann instrumentet. "Herrligt." "Månne de icke alltid utgöra en följd af den inre harmonien?" frågade jag, seende honom rakt i de klara vänliga ögonen, under det jag fingrade tangenterna, "eller huru tror Herr Baron?
Om ej denna driffjäder af begär till företräden, lät vara af fåfänga, funnes af naturen fästad i menniskors hjertan, om ej forntidens lagstiftare begagnat denna antingen dygd eller svaghet till Statens allmänna bästa, månne ej alla samhällens medlemmar utan undantag skulle sjelfmant följa det råd Juvenalis gaf Romarne på sin tid: O cives, cives, quaerenda pecunia primum est, virtus post nummos Efter min öfvertygelse ligger just i detta förhållande en vis lagstiftnings princip och en af grunderne för allmänna ordningens bestånd. Låtom oss ej bestrida denna princip, ehuru dess Den 1 Augusti 1812 321 ursprung förlorar sig i tidernas mörker, ej tvifla på verkeligheten af denna grund, ehuru den ligger djupt under samhällsbyggnaden. Då således värdet af den belöning, som genom adelskap lemnäs åt en förtjent man, mindre består uti ett derigenom erhållit egit personligt anseende, än uti ett opinions företräde som går i arf till dess barn; då ett sådant arf har till grund en jämnare fördelning af samhälls förmonar och en rättvisa, nära förenad med Statens egen nytta; synes det svårt att bestrida det en förändring, som inskränker adelskapet till ett af denna mannens barn, i stället för alla, är en minskning uti hans förtjenta belöning af samhället, en orättvisa emot de öfrige barnen, som ej deraf blifva delagtige. Det är ej derföre sagt, att dessa barn, födde eller ofödde, sjelfve gjordt sig förtjente till belöning. Icke eller lärer någons tanka, rätt förstådd, kunna innefatta en sådan omening. Men då en får njuter en verkelig belöning genom förmoner som meddelas dess barn och efterkommande, då opinions företräden i alla tider gått i arf, så väl som redbar förmögenhet, då sådant hos oss ännu skulle ske till ålsta sonen af hvar famille; kan jag ej finna något förnuft stridigt deruti, att det ännu, lika som förr, skulle sträcka sig äfven till de öfriga barnen af en sådan slägt, i synnerhet som förstfödslorätten, hvarken uti den naturliga, eller våra conventionella lagar finner något stöd. Utan svårighet lärer det medgifvas att adelskapet i Sverige genom sednare tidens förändringar, och de cessioner som detta
Sedermera Undersöker Memorialets författare orsakerna till dess fall och finner dem vara Vikiögatnes härfärder; Preussiska KorsRiddarnes tunga styrelse; den tid ön var under deras herravälde, ständiga sjöröfvarepartier och särdeles staden Lybecka afund samt Dattskarnes inkräktningslystnad. Då genom freden i Brömsebro; 1645; dessa olyckliga Conjunctiirer Upphörde, och Göthland blef för alltid med Sverige införlifvadt; blef väl dess lugn och sjelfbestånd betryggadi; men förlusten af Bfkii. och Ekon• fjtsk. Betknhcindeh. i o if fri Nedériagshåndei återstår att upplifvaj hvarförutan Gothland ej allenast icke kan Uppnå en högre grad af förkofran och välstånd, utan öCk* genom ini existerande mindre lyckliga handelsförhållanden, äfventyra att rUineras* medelst de hos utländningar hyss antagne prohibitiva författningar* ganska meniige för ékporteh af Gothlands betydligaste producter. Dessa svårigheter anser författaren lättast kunna afhjelpas* genom stadgande af ömsesidiga för handeln gynnande privilegier; och efter anvisning af de fördelar, staden Marstrand vänn och bibehöll* så länge den egde porto franco rättighet, saint framställning deraf, att Staden Wisby aldrig, såsötn Marstrand* afsagt sig denna rättighet, hvilket inheintas äf de deröm* under loppet af detta och förflutna århundrade, tid efter annan väckta frågor. Uppgifvas de skäl* som ovédersägligeh påkalla porto franco frihet, eller åtminstone fri nederlagsrättighetj antingen åt hela Gothland, eller blott åt vissa déss hamnar. Dessa skäl innefattas, efter författarens åsigt, hufvudsakligen uti följande gme hufvudmomenteri 1:0 Gothlands loenia och ändra f örmåner, saint dess egna produebiva resourcer: 2:0 Dess comitier cielia förhållande lill d^t öfriga Sverige och andra nationer; giö Den fördef en sådan rättighet skulle förskaffa
Hans dräng lurar honom, man lyssnar till hans tal med knäppta händer – ty han talar så vackert – man ler åt honom bakom hans rygg, och han predikar om söndagarne för tomma bänkar. Stundom, såsom i »En Kjærlighedshistorie» är den åsyftade förädlingen af folkets karaktär välment, men haltlös, teoretiskt vacker, men praktiskt värdelös, och sträfvandena studsa maktlösa tillbaka mot folkets sunda åskådning och lifserfarenhet. Pastor Rudes högstämda ord om kärleken, »den sanna och djupa kärleken», såsom äktenskapets grundval, ljuda som bjellerklang för menniskor, som resonnera som så: »vi gammaldags bönder, vi ha det nu så der på vårt vis; ty när den ene är karl och den andra flicka, och de eljes äro hyggliga och ordentliga och vilja vara goda mot hvarandra, så är det ju precis, hvad som skall till; och sen komma ju barnen, och så detta lif samman i arbete och sysslor; tro mig – lilla fru! – det är något annat än det här tramset, som de kallar kärlek!» Men de »bildade klassernas» ställning gent emot folket är skarpast belyst i »Sandinge Menighed». Denna berättelse är byggd kring detta ämne och är en flammande protest mot så väl de gamle grundtvigianernas som det unga radikala studentpartiets bondevurm. En ung husmansdotter ryckes af byns grundtvigianske prest – en typ, som är mycket nära beslägtad med Østrup – ur eländet i föräldrahemmet och sändes till Köbenhavn till en fru Gylling, hvilken vunnit ett namn som bondevän hela landet öfver. Hon omhuldas och bortklemas här på allt sätt som ett slags kuriosum, ett intressant djur, en knähund, »detta lilla stycke landtlig oskuld», hon är sin beskyddarinnas stolthet och visas för främmande, fruarna öfverhopa henne med skänker, de unga damerna, »som svärma ända till raseri för allt landtligt och naturligt», kalla henne sin allra bästa väninna – och sonen i huset, den entusiastiske bondevännen, vill förföra henne.
Det med motionen afsedda ändamål, anser jag vara alltför vigtigt för att icke blifva befrämjadt; och i osäkerheten om Stuteri-Styrelsen blir i tillfälle, att genom Regeringens försorg, eller genom lån af eiiskilte, erhålla de erforderlige medlen till uppsättandet af Ottenby Stuteri samt till anskaffandet af Landtbeskällare, tror jag att Utskottet lämpligen kunnat tillstyrka R. St:r, alt: RiksgäldsContoiret må hålla Styrelsen öfver StuteriInrättningen tillhanda penninge-förskolt af högst Trettiofem Tusen Riksdaler att, i mohn af behofvet, lyftas, dock alltid i jemna jooo Riksdaler-tal, under villkor, att Styrelsen aflemnar dess till RiksgäldsContoiret ställde, uti StatsContoiret annoterade förbindelse, att de lyftade Sunimorne med löpande fem procents årlig ränta utaf Statsanslaget återgälda, i sådant förhållande, att hvad som t. ex. lyftes år i83o, återbetalas till J;dcl jemte upplupne räntan, hvarje af de nästpåföljande fyra åren, hvad som lyftes år i83i, likaledes till hvarje af de näst påföljande åren o. s. v. så alt alla de lyftade Summorne äro med ränta återguldne senast år 1834» hvadan utaf Stats-anslaget bör innehållas och till R:g:sContoiret afieranas hvad sorn hvarje år i Capitalmedel och ränta erläggas bör, enligt den uppgift Betänkanden, N:s 377, 378. 353 derå, sorn från R:g:sGontoiret varder StatsGontoiret meddelad. Det enda, i min tanka betänkliga skäl emot antagandet af detta förslag, som jag inom Utskottet hört yttras, är, förutsatt fara af ett prejudieat för hypotiserandet eller anticiperandet af Stats-anslag.