Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jagtkassa finnes inom länet bildad medelst sådan afgift, som bestämmes i 6 Art. af Kongl. Stadgan den 13 April 1808, och dess behållning var vid 1855 års slut 8,639 Riksdaler 41 skillingar 5 rsl. banko; skottpenningarne äro genom Kongl. Brefvet den 28 December 1832 förhöjde till 12 Riksdaler för björn, 7 Riksdaler för varg och 6 Riksdaler för lo. Väghållningen innefattar ett ganska svårt onus, och ehuru de väghållningsskyldige i allmänhet äro villiga att uppfylla sina skyldigheter i detta afseende, möta dock ofta sådane lokala hinder, att vägarne icke utan betydligare kostnad kunna försättas i önskvärdt skick. Emedlertid börjar man att allt mera inse nödvändigheten deraf och blifva betänkt pä derför erforderliga åtgärder. Gästgifverioch reserv-skjulsskyldigheten anses såsom en af de för landtmannen mest tryckande och ojemnt fördelade bördor, särdeles inom de mindre bördiga trakterne, der fodertillgångarne äro ringa, ofta i den mån, att de skjutsskyldige måste köpa foder till de hästar, som endast för skjutsens skull underhållas. Entreprenad-skjuls finnes ingenstädes vid gästgifvaregård å landet. Vid gästgifvaregärdarne hafva inga oordningar af betydenhet förefallit; och när något inträffat som tarfvat beifran eller lättelse, har sådan omedelbart följt derpå. Vid trettio gästgifvaregårdar och den enda på landet förut 20 tillåtna särskilda krog hafva innehafvarne afsagt sig rättigheten till bräuvins utskänkning. De återstående fyratiotvå, som bibehållit denna rättighet, äro för sistförflutna året påförde en utskänkningsafgift af 7,000 Riksdaler banko. Kronoskjutsen, såsom jemnare fördelad, är mindre tryckande, helst sorn den mera sällan förekommer; emedlertid finnas vissa trakter af länet, eller Westbo härad, der knappt halfva antalet af skjutsskyldige hafva egna hästar, och sådane alltså vid kronoskjuts mäste af dem anskaffas mot ganska hög lega.
Utskottet för densamma kunnat föreslå en generel lindring i Bevillningen, så kari Utskottet ej derå tillstyrka bifall; och ehuru i öfrigt anledningar att förmoda, det sådarie personer finnas, hvilka mer än andra i allmänhet fått vidkännas tyngden af nämnde Krig, kan dock i afseende på den ersättning, hvartill de billigen borde berättigas, Utskottet endast frågan derom till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning och ömma behjertande öfverlemna. Stockholm den 18 Maj j 8 I 5. På Högloft. Riddersk. och På Hogvord. PrestAdel ns Ledarn. Ståndets Ledam. vägnar vägnar Carl Stellan Mörner. Olof Bjurbäck. t På Hederv. BondeStåndets Ledam. vägnar Johan Magnus Wessing. Henr. C. Zaar. På Vällofl. BergareStåndets Ledam. vägnar Hils Limnelius. Uppläst Maj. 373 Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 212 Maj. Vördsamt Memorial. Clenom ett till Hedervärda Bonde-Ståndet inlernnadt och derifrån till .Lag.Utskottets handläggning remitteradt Memorial har Riksdags.Fuilmägtigen från7 Elfsborgs Län Anders Larsson föreslagit, att Under-Domare ina förpligtas att vid afdömmande af instämda eller anmäldt^ brottmål tillägga de personer, hvilka til! vittnesmåls afgifvande deruti blifvit inkallade och hörde, en mot deras resekostnad och tidsspillan svarande ersättning, antingen af den tilltalade, i händelse han åt saken fälles, eller af åklagaren, om han i bevisningen af den tillvitta förbrytelsen brister. Vid pröfningen häraf har hos Utskottet förekommit, att redan genom Kongl. Förordningarrie den <) Martii 1733 och den, 12 October 1739 ansvarsoch ersättningsskyldighet blifvit Lands-Fiscaler och andra allmänna Åklagare inlagd, i händelse de öfverskrida deras Ernbetspligt och anställa obehöriga tilltal; äfvensom att uti 17 Cap. 5 §•
Ileijkenskjöds berättigande till, vid afskeds erhållande. V. 608. R. 639- X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — å allmänna indragningsstaten, angående förhöjning af förre kronolänsmannen i Leksands socken af stora Kopparbergs län Expeditions-fogden E. Helleberg?. H. 693. R. 697. X. B. 79, 117, 134 A. 151. XI. E. 401. — åt Medicine Doctorn Anders Fredrik Idströms efterlemnade Enka och omyndiga barn angående. II. 230, 524. Konovvs efterlefvande Enka, född Lönnroth, angående. I. 412- R. 415- X. B. 79, 117, 134. A. 197. XI. E. 401. — från Arméens pensions-kassa, om LandshöfYlingarne Frih. R. F. von Kraemers, Grefve G. E. FröKehs och Gretve P. A. Lewenhaupt s bibehållande vid deras rätt till framtida. VII. 221-R. 224. IX. B. 67. A. ICO. E. 250. — för Öfversten Johan Henrik Lembkes efterlemnade Enka. II. 364. R. 569. X. B. 79, 117, 134. A. 197. XI. E. 401. — från allmänna indragningsstaten för Majoren M. L. Lessing. II. 693. R. 697. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — från Rikets allmänna Indragningsstat åt kanslisten i Just.
23 det äfven i sädana fall, der mitt förslag blifvit följd t, men der jag af erinringarne dervid inom Utskottet funnit mig hafva haft orätt. Förslaget till Riksdags-Ordning. §1\ Man hade ej bordt stadga, att Lagtima Riksdag skall återkomma hvart Tredje år, fastän Urtima Riksdag under tiden mellankommit, utan låta förhållandet vara sådant det är. Sverige får eljest för mycket Riksdagar, uttröttande både Regering, Embetsverk och Riksdagsmän. Då Konungen styrer 2;ne Riken och Hans närvaro ej må saknas vid någotderas Riksförsamling, så bör det stå i Hans magt att förekomma denna olägenhet genom Urtima Riksmötes sammankallande. § 3. Då den godsegande Adeln sällan tjenar Staten längre än i ungdomsåren, och är fåtaligare än den, som i allmänhet befinner sig i Rikets tjenst: så förekommer det obilligt att åt den sednare delen, som äfven för närvarande är talrikare på Riddarhuset, gifva ett mindre antal Riksdagsmän, än åt den förra delen. Förhållandet synes, enligt mitt förslag, hafva bordt vara omvändt och fastighetsegarne, såsom fåtaligast, välja sist. Paragraphen omnämner ej, i hvilken ordning valen skulle företagas, hvilket dock, för att i möjligaste måtto förekomma dubbla val på samma personer, synes hafva bordt ske. § 4‘ Då antalet af Riksdagsmän för hvarje dass af hvarje Stånd upptages i 3 § för Adeln och i 7 § för Femte Ståndet: så hade det väl äfven bordt utföras här för Preste-Ståndet. §7‘ Då ofrälse em betsoch tjenstemän äro talrikare (omkring 3,260), än de Adelsmän, som skulle blifva valberättigade (omkring 2,360), men ofrälse Ståndspersoners fastighet på landet (omkring 53,000,000) deremot är ringare än Adelns (omkring 73,000,000), så är det ännu origtigare äm bland Adeln, alt åt jordegarne gifva ett större antal Riksdagsmän, än åt embetsmännen.
härskarspiran ' som en annan Marie Antoinette och konspirerar mot republiken, ehuru själf en republikens dotter. De öfriga talrika ättlingarne af den äldsta franska adeln, som blifvit ledda till altaret af yankee-millionärskor, hafva det jämförelsevis bättre ställdt för sig än den stackars stenrike grefve Castellane, enär deras hustrur nöjas med att låta sina nya vapen glänsa i Faubourg Saint-Germains aristokratiska salonger. Inom dessa eljes så exklusiva kretsar finnas flere bevis på, huru det amerikanska guldet öppnat dörrarne på vid gafvel för ganska lågättade yankee-döttrar. Sålunda var den nuvarande grefvinnan Jane Divonne i Paris tillförene helt rätt och slätt en miss Florence Aronson i New-York. Makan till hertig de la Rochefoucauld — en ädling af blåaste blod — • heter ursprungligen Mattie Mitchell och härstammar från Portland, IDUN — 1899. Oregon; en gref vinna Pourtalés är född Flo-, rence Drouillard från Nashville, många andra exempel att förtiga. Ej mindre intressanta sammanställningar erbjuda de äktenskap, som ingåtts mellan amerikanskor och tyska aristokrater. Bland dem är först och främst kavallerigeneralen, grefve Alfred Waldersee, hvilken år 1874 gifte sig med änkefurstinnan v o n Noer, dotter till en amerikansk räntetagare vid namn Daniel Lee. En man af betydande politisk förtjänst och i en framskjuten ställning är vidare grefve Paul von Hatzfeld-Wildenburg, som, gift med den lågättade miss Helen Moulton, för närvarande bekläder den tyska ministerbefattningen i London. Detta äktenskap är så mycket anmärkningsvärdare, som grefve Hatzfeld och miss Moulton, efter att år 1863 ha låtit viga sig, skildes 1874 och femton år senare, eller 1889, ånyo ingingo äktenskap med hvarandra i Baden-Baden. Sistlidne år förmälde sig preussiske friherren Adolf von Briining med den förtjusande mrs Gordon-Mackay, född miss Treat.
Om det är sanning att en brist förefinnes i Const.Utsk:s förslag, derutinnan alt någon vallag icke finnes detsamma bilagdt, så ökar man ju denna brist genom bifall till Hr Gyllenskjölds. Jag kan ej verka åt det hållet; jag vill verka för Const.- Utsk:s förslag och till detsammas antagande vid nästkommande Tiksdag och jag tillstyrker derföre R. o. Ad. att icke göra afseende å Hr Gyllenskjölds förslag i hvad detsamma rörer detta mom, hvarå jag alltså yrkar afslag. 336 Den 28 Maj e. m. Hr Lefrén: Den reservation, som Hr Gyllenskjöld synes vilja nedlägga i förbehållet att den blifvande Ridd.Ordn. skulle bestämma huruvida sjelfskrifvenheteu skulle bibehållas eller icke, allt efter omständighelernes föranledande, — det är just emot denna reservation jag vill yttra mig. Det står icke tillsammans med den reciprocilé som bör råda Stånden emellan, vid regleringen af den ståndsangelågenhet som är i fråga, lemna en lucka öppen genom hvilken Adeln skulle kunna misstänkas att vilja draga sig tillbaka från hvad den offentligen låtit påskina. Jag tillstyrker afslag på den punkt som är föredragen och refererar mig i öfrigt till de skäl som Ilr Lagerhjelm derför anfört. Gr. Lagerbjelke: Att R. o. Ad. icke vill bibehålla sjelfskrifvenheten i den utsträckning, som nu eger rum, har R. o. Ad. nyss visat genom sitt afslag på Hr Printzenskölds förslag till gemensam tanke. Det återstår att afgöra huruvida R. o. Ad. vill bibehålla sjelfskrifvenheten i och för öfverläggningar och beslut inom Ståndet, och det är förmodligen en sådan sjelfskrifvenhet som Hr Gyllenskjölds gemensamma tanke skulle afse. Men äfven så belraktadt, nödgas jag anse förslaget genom dess upställning oantagligt, ty det säger intet annat än att R. o. Ad. skall representeras enl. Ridd.Ordn. Huruvida sjelfskrifvenheten skall bibehållas eller Ståndet endast representeras genom val, derom säges icke ett ord.
Om förändringarna blefve så stora, att folket alldeles icke igenkände sin lag, fruktar jag, att det komme att gå såsom i Bayern, att man nemligen nödgades aflysa lagen kort efter densammas utfar - Den 21 April. 305 ilande, emedan folket dermed kände sig obelåtet. Man föreslår nu en mängd af ingripande förändringar, utan iakttagen pröfning, huruvida folket åstundan dessa förändringar, eller är beredt att emottaga dem. Så har man t. ex. i en punkt föreslagit förändring af giftorätten. Hade folket önskat en sådan förändring, måsteman taga för gifvet, att det sökt vinna de resultater, som utaf förändringen skulle blifva en följd, på den väg, som dertill redan finnes öppen, nemi. genom ingående af äktenskapsförord. På sådant sätt kan man förändra giftorätten, huru man behagar. Jag tror likvist icke, att denna utväg ofta blifvit begagnad; jag känner åtminstone icke något exempel i detta afseende. Att fråga är om en väsendtlig förändring i arfsrätten tror jag knappt, att bonden ännu ens vet utaf. Jag förstår icke, hvarföre man skall påtvinga folket Jagförändringar, hvilka icke öfverensstämma med deras önskningar. Lagcommittéen har, såsom jag förut anmärkt, utgått från principen, att lagen borde ånyo skrifvas; och det är denna principfråga, hvars beskaffenhet jag tror R. St. vid denna riksdag kunna och böra pröfva och afgöra. Antages icke den, måste hela lagförslaget omarbetas. Den tableau, som önskas, kan icke fullständigt uppgöras på annat sätt än derigenom, att man sammanfattar allt hvad som nu är lag och, för hvarje särskildt fall, sammanställer allt, hvad derom för närvarande finnes stadgadt, med det, som till antagande föreslås, hvarigenom man kommer i tillfälle att göra en säker jeninförelse emellan det gamla och nya. Jag fästade uti mitt sista yttrande uppmärksamheten å i §. i lagförslaget och visade, att det var svårt att säga, såväl hvad som derutaf är nytt eller gammalt, som hvarföre det nya blifvit satt i stället för det gamla.
Det är icke heller på Vägoch Vattenbyggnads-slyrelsen allena, som saken beror, om det af mig föreslagna vilkor fastställes; ty jag har endast fordrat, alt denna Styrelse skall höras, hvarefter Konungen eger, att saken afgöra. Antingen Styrelsen tilleller afstyrker saken, så beror den slutliga utgången ej på denna Styrelse; men jag har ansett nödigt, att ärendet varder, före afgörandet af en ansvarig och sakkunnig central-myndighet behandladt. Frih. Raab har fästat upmärksamheten vid de stora summor, som nu äro i fråga, och derefter hemställt, huruvida det icke skulle vara skäl, alt för ändamålet anslå en rund summa, och ål Konungen öfverlemna, att bestämma fördelningen deraf, med fästad! afseende å de företag, hvilkas understödjande SlatsUtsk. ansett vara af vigt. Jag befarar, att om man fattade ett sådant beslut, så finge man inga stora summor. Nu bifallas sådana, derföre, att Per eller Pål, hvar och en från sitt håll, drifva på saken, i Utsk. och Stånd. Men Konungens Rådgifvare kunna ej göra det lika enträget; derföre går det icke så bia med de Propos. de kontrasignera!. Dessutom kan del hända, alt StalsUtsk., på sätt Hr Montgommerie antydt, tycker ”att en ann är så god, som en ann”, hvadan man kan hafva Slatsmanna-omdöme, ehuru man icke sitter i Stats-Rådet. Jag vill ej heller bestrida, att ju icke förhållandet kan vara sådant. Derföre tycker jag det vara bäst, att R. St. och StatsUtsk. få föreslå och anslå hvad de behaga, sedan likväl en föregide pröfning hos Regeringen ägt rum. För öfrigt får jag fästa Ståndets, och serskildt Hr Blomstedts upmärksamhet derå, alt om en återremiss af R. o. Ad. beviljas, samt äfvenledes skulle ske från något annat Stånd, så följde deraf alldeles icke, att frågan undanskötes till nästa Riksdag.
Enligt dessa föreskrifter, fick icke något af anslagseller lånesumman i Riksgälds-Contoret lyftas, innan derstädes blifvit företedtett vederbörligen afslutadt contract, angående delegarnes i arbetsföretaget skyldighet att, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Maj:t derför fastställda plan, fullborda arbetet, utan att härtill kunna af Staten påräkna något ytterligare bidrag. Likaledes skulle för lånebeloppet till Riksgälds-Contoret afgifvas en af Fullmägtige granskad förbindelse, , att, efter 5 års förlopp, sedan lånesumman från nämnde Contor utbetalts, af det ursprungliga capitalet årligen erlägga 5 procent, deraf 3 procents ränta å det vid hvarje liqvid återstående capitalbelopp först skulle beräknas samt öfverskottet utgå såsom afbetalning, intilldess hela capitalet Stats-Vtsfsotlets Utlåtande, lV:o 57. med ränta blifvit till fullo betaldt; och borde derjemte ställas af Kongl Maj:t pröfvad och godkänd säkerhet, så väl för låneunderstödets behöriga åtberbetalande, som lor fullgörandet af det, i afseende på arbetets verkställighet, upprättade contract, I fråga om den, såsom direct anslag, beviljade summas utbekommande, innehöllo omförmälde föreskrifter, att dessa medel skulle, efter det arbetet blifvit börjadt, successive utbetalas, i nion af dess fortgång, samt att de enskilda bidragen skulle, i samma mon och i lika förhållande med statsanslaget, utgå och till företaget användas. Slutligen hade Rikets Ständer förordnat, att de arbeten, hvarmed odlingsföretags beredande åsyftades, och följaktligen äfven det nu ifrågavarande, skulle sednast under loppet af år 1844 vara började, vid äfventyr, att de anvisade medlen eljest komma att till Rikets Ständers disposition reserveras. Sedan Kongl. Maj:t ej allenast i Nåder gillat och fastställt den af Capiten-Mechanicus C. A Olivecrona, redan år 1840, uppgjorda plan för Em-åns upprensning, hvilket arbele härvid heiäknats komma att kosta 55,915
De häftiga slagen af dess svans syntes dock bevittna, att dess sinnesstämning icke var så alldeles lugn. Mellertid nalkades Villaflor djuret och syntes på allvar vilja anfalla det. Då ilade Dom Miguel hastigt fram och fattade kraftigt hans arm. – Är du galen, pojke, som vill inlåta dig i kamp med detta djur? Du ensam, och det med en cavaljersvärja? Vill du dock ändteligen bestå denna kamp, så vill jag låna dig ett ordentligt svärd och en jagtknif, men jag svarar dig inte för utgången. Prins, utbrast gossen med gnistrande ögon, ni har på ett ovärdigt sätt förolämpat detta sällskap, och ni är skyldig oss upprättelse. Det är emot er och icke mot detta oförnuftiga djur jag nu vänder mig. Jag utmanar er till envig: Drag ert svärd! Jag är adelsman. Bravo, gosse, du har courage! Men hvad skall jag göra? Vore du blott fyra eller fem år äldre, så skulle jag ej neka dig den äran, att emotta ett blodigt märke af en Infant af Portugal, Brasilien och Algarbierne. Men nu kan Dom Miguel, finner du, icke söla sin hand i menlösa barns blod. Villaflor, numera icke mer mäktig sina sinnen, trängde närmare inpå honom, och ropade, skummande af raseri: försvara er, infant, eller jag genombårar er! Ur vägen, byting, eller jag förkrossar dig! utfor Dom Miguel, och vek ett par steg till sidan. Men då han i det samma blef varse, att djuret lagade sig till, att med ett språng kasta sig på gossen, röt han till: ligg stilla, Jaggù, jag behöfver inte din hjelp! – vek sedan undan, grep hastigt från sidan Villaflors arm, ryckte värjan från hans hand, sönderbröt den och kastade bitarna på golfvet. Allt detta var blott ett par ögonblicks verk. Se så, hvad vill du nu göra, min son? utbröt Dom Miguel med ett hånlöje. Villaflor skalf af vrede, ropande: fega, lömska usling! Vi veta icke, huru Dom
Domstol förklarar någon böra stå under förmynderskap utöfver den i Lag bestämda myndighetsålder, sådant skall i Tidnin garne och från Predikostoleu kungöras; Ståndet löt härvid bero; N:o n 5, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande TsT:o 2, ofver Herr Lector Lars Laurenii motion, det rättigheten att kalla Huspredikanter måtte upphöra, eller åtminstone varda i vissa hänseenden in-' skränkl; Ståndet lät härvid bero; N:o ii6, i anledning af återremissen af Utskottets Betänkande 2Y:o 28, angående skärpning af straffet för åverkan, samt N:o 68, om ett tillägg till 17 Cap. i3 §. Handels-Bälken/ Lades till liandlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskotfets Utlåtande N;o io5, i anledning af väckt motion, om åtskilliga förändringar oell rättelser i afseende å allmänna undervisnings-väsendet m. mt.
Preste.Ståndet har häremot blifvit anmärkt, att det af Utskottet föreslagne sätt till ängens utarrenderande emot Spannmål syntes mindre tjenligt och förmånligt, utan alt Arrendet borde utsättas i Ilo, lieldst, Kongl. Hof-Stallet alldeles icke skulle kunna umbära det Hö, som ifrån denna äng vanligen utgått och Staten ej med anskaffande deraf borde betungas, hvarjemte en Ledamot föreslagit Arrendets bestämmande i Smör. Hos Hederv. Bonde* Ståndet åter, hade Riksdags-Fullmägtigen Pehr Pehrsson från Stockholms Län anfört, det han, jemte fyra andra, ingått borgen för fullgörandet af det utaf Sven Jansson Engblom om Wendtholms Kungsäng ingångne Arrende; att de för brist uti 1818 och 1819 årens Arrende måst utgifva 1626 34o StaU-Utskottets Betänkandeti. R:dr, men att, ehuru Kongl. Maj:t och Kronan fran och med år 1820 öfvertagit ängens skjötsel och bärgande, de likväl ej återfått deras utgifne Borgensförbindelser; och då redan arne af Borgersmännen blifvit utfattige, genom gäldandet af deras andel i ofvanberörde brist, samt ett lika öde ofelbart skulle drabba de öfrige, i fall de för åren 1820 och 1821 uppkomne brister i Arrendet af dem utkräfdes, anhöll Pehr Pehrsson, att Stats-Utskottet måtte vidtaga den åtgärd, hvarigenom aflidne Engblonis Borgersmän kunde befrias från ansvar för sistberörde 2:ne års Arrende-brist.
Amnet är således ganska grannlaga, och jag tror verkligen, att den förening, som kan finnas mellan tvenne länder med olika statsförfattningar, kan lända till någon nytta, så vida man icke å ömse sidor går tillväga med kälkborgerlighet, för att begagna föreg, talarens uttryck, samt småaktighet, utan med försigtighet och manlighet och med på framtiden ställda vyer. Huru en sådan förening i de flesta fall står, derom talar historien. Det finnes ett regenthus här i Europa, som har under sin spira olika länder med olika statsförfattningar, och hvad grad af lycka denna förening skänker, derom kunna slätterna vid Magentas och Solferinos höjder vittna. Jag tror visserligen att något sådant exempel för oss icke skall komma att inträffa, men möjligheten förefinnes alltid, så vida man icke å ömse sidor handlar på ett sätt, skiljdt från allt småsinne. Om detta är en sanning, som jag vågar påstå att det är, tror jag verkligen rätta sättet att gå tillväga vara, å ena sidan att ej lemna åsido hvad man egentligen vill, nemi. en närmare anslutning, men å andra sidan ej söka att genom den ena eller andra demonstrationen påskynda H. I. 7 »8 Den ft November. detta mål, utan taga till sin bundsförvandt en person, som i de flesta kinkiga fall är den bästa läkare, som aldrig sviker, när man rätt begagnar den, jag menar — liden eller rättare sagdt — framtiden. Hr v. Qvanten, Emil: Ehuru jag instämmer med ]Gr. Anckarsvärd i den önskan att de unionella angelägenheterna matte blifva ordnade på en bättre fot, kan jag dock icke gilla det sätt, hvarpå Grin motiverat sitt förslag. Det synes mig, att om man vill vinna ett mål, bör man beflita sig om att använda sådana medel, som leda dertill. Jag tror att Gr. Anckarsvärd förbisett detta förhållande. Hr Gr:n har börjat sin motion med en historik öfver tilldragelserna vid unionens upkomst och slutar med en klagan deröfver att Norige fick blifva ett sjelfständigt rike. Detta förefaller underligt, då man alltid funnit Gr:n såsom första kämpen för frihet och sjelfständighet under alla former.
Varen barmhertiga! Det är ju VALBORG. Det förefaller mig som om det vore tid att HILMA. inte ett frikännande jag begär nej, nej enliga medsystrars namn, rättvisa! Döm oss för dast samma dom för oss båda. I alla mina olyckdet brott, som vi begått, men stöt oss inte ut i verlden, nedtyngda under bördan af tvännes skam det är mer än vi förmå att bära. Fins det då ingen, som hyser medlidande! Jo, jag! Gertrud! GERTRUD (springer fram). HILMA (hejdar henne). OLOF. allt jag erfar, men det är mig omöjligt. Hela Och jag! Jag önskar, att jag kunde säga er min själ är ett enda kaos af störtade afgudabilder och krossade ideal. Men ett vet jag, ett står mig klart: menniskorna bryta stafven öfver pessihögt, heter det. Må vara! Den som söker sanning, söker alltid högt, det förstår jag nu. Det misterna och skapa dem. Sanning måste sökas är inte den färdigslipade, strålande diamanten, som behöfver arbetare, utan den, som dold i mörker och tystnad, dock eger samma värde och samma rättighet till uppmärksamhet och ljus. Jag önskar, fröken Valborg, att jag kunde göra något för er, men det kan jag inte annat än jag lofva er, att strid hädanefter ska' bli' min tro på er och det är mycket, nu. Men ett kan lösen. Strid på lif och död mot det tomma och ytliga, mot fördomarna och orättvisorna! Ännu först genom att lida sjelf, får man blicken öppen för andras nöd. FRU HILLNER. i går tviflade jag på lidandet i dag vet jag: att har alltid misstrott Olofs principer. VALBORG. Charmant! Sådan dam, sådan riddare. Jag de öfriga:) Jag ber ännu en gång! Beröfva mig Tack! Men hvad hjelper det mig nu. (Till inte mitt sista stöd min sjelfaktning. Om tvänne stjäla, drabbas de af samma dom; om två förfalska, lika så. Är jag då sämre än en tjuf, än en lagar, återstår det ju för mig endast att ställa rättvisa! förfalskare?