Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande deremot lösningsrätten jemte hembudsskyldighclen torde obehöfligbeten af deras bibehållande enligt Svensk lag vara tydlig derigenom, att de endast afse en förening af jordeganderätt med ränle-egmderätt, eiler tvärtom, hvilken afsigt dock, genom nutidens rörlighet i all handel och vandel påtagligen lättast skall vinnas genom verkställighetens öfverlåtande åt del fria aftalets naturliga gång, hvarföre blott i förbigående må erinras, dels om de många köpeaftal, hvilka nu aldrig komma att ega ruin, på grund af obenägenhet hos säljaren, alt utbjuda och hos köparen, att sig tillhandla jord på landel, allt af fruktan för kommande lösningsanspråk, dels om del rältsvidriga deruti att tredje man, utan ådagaläggande af någon origtighet i detsamma, skall kunna helt och hållet förinta ett aftal emelian tvänne ändra. I)å härtill kommer att ifrågavarande lösningsrätt oftast begagnas för att derigenom, på annans bekostnad, tilltvinga sig tillfällig och just genom tvånget obehörig vinst, samt att förhållandet af ömsesidighet i lösningsrätten emellan jordoch ränle-egare numera borttager allt sken af enskild rätts förnärmande, enär det blott blir fråga om gemensamt afstäende från likartade rättsanspråk, kan man måhända hoppas, det hvar och en skall inse den ringa nytta ifrågavarande lagstadganden egentligen hafva, hvarföre jag vördsamt föreslår: att 5 § uti 4 kapitlet Jorda-Balken samt aila dermed sammanhang egande påbud och författningar, måtte helt och hållet upphöra alt vara gällande, så att hembudsskyldighet och lösningsrätt vid handel om jord spå landet hädanefter försvinna. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 11162. Nils Jansson, från Östergötlands län. Af JöllS Persson från Blekinge län, om ändring i sättet för bränvinstillverknings-afgiftens erläggande.
Med hänsigt till Kongl. Maj:ts meddelade ofvanberörda föreskrift, att vid den förevarande regleringen borde afses taxans möjligaste förenkling, hade fråga uppstått, huruvida icke, då utsättandet deri af det värde, hvarje vara anses äga, afsåge för sjelfva förtullningen i allmänhet främmande ändamål, den kolumn, som upptager dessa tullvärden, lämpligen skulle kunna ur taxan uteslutas. Den grund, hvarefter inkommande och utgående varor förtullas, utgöres nemligen, antingen af det bestämda belopp, som i taxan finnes visst qvantum af hvarje sådan vara åsatt, eller ock af der stadgad procent å det värde, hvartill en del varor, å hvilka fix medeltull icke, i anseende till en större värdeskiljaktighet 2 IG Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. de särskilta slagen deraf, ansetts kunna bestämmas, i föreskrifven ordning angifvas eller vid tillåten inlösning uppgå; men vore deremot icke, med undantag af det i 25 § tulltaxeunderrättelserna omlörmälta fall, att gods under transporten tagit sådan skada, att det ej anses kunna draga den i taxan bestämda tull, beroende på det der utsatta tullvärde. Det vore hufvudsakligen den rikets stapelstäder tillkommande tolag och andra dem på vissa varor beviljade afgifter, som beräknas efter de varorna åsätta tullvärden, äfvensom sagda värden ligga till grund för transitoafgiftcns och nederlagsrekognitionens utgörande, — för tillgodonjutaride, enligt 24 § tulltaxeunderrättelserna, af s. k. föring — samt för uppskattningen af konfiskationsgods och bestämmandet af det derpå beroende bötesbeloppet, — jemte en del öfriga mindre väsentliga fall med hänsigt till tullförfattningar nas tillämpning.
Öfriga delar af Utlåtandet godkände»; dock skulle, enligt yrkande af Herr Alander, med afseende å motiveringen anmärkas, att det af Utskottet, sid. 10, 12 :te raden, begagnade ordet »uppkomst» borde utbytas mot ordet »utkomst». S. D. Föredrogos och remitterades till Slals-Utskottet Kongl Maj:ts denna dag ankomna nådiga Propositioner: l:o i fråga om de till åtskilliga stadsskolor inom Lunds stift, äfvensom Hallands län, utgående klockare-pensioner samt landtgillen af klockarebol; och 2:o om anvisande å allmänna indragningsstaten af ett belopp af 300 R:dr att årligen från och med nästkommande år tillgodonjutas af Rektorn vid Hudiksvalls läroverk F. Wennberg. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande JM 43, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. Härvid förekommo: Tillstyrkandet, tid. 2. Bifölls. l:a punkten. Litt. a och b. Biföllos. Litt. c. Lades till handlingarne. Beräkningarne under denna punkt. Godkändes. 2:dra till och med 22:dra punkterna. Biföllos. Utskottets hemställan näst derefter, sid. 13. Godkändes. Hvad angående Statens extra ordinarie inkomster samt jemförelsen mellan beräkningen af Statsverkets inkomster vid nästlidne riksdag och innevarande riksmöte anföres, sidd. 13 och 14, äfvensom den vid Utlåtandet fogade tabell. Lades till handlingarne. Frän Hederv. Bonde-Siandet. S. D Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottcts förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit: JM 42, i fråga om ytterligare undersökningar för bedömande of lämpligaste sträckningen af norra stambanan. 252 Prot.-Utdrag den 28 Februari 1863.
Hofrätten anmält detta mål och i afgifvet memorial af anförda orsaker begärt, alt Kämnersrätten måtte åläggas bestämdt upplysa, ej mindre genom hvilka personer gesällen Engman blifvit i häkte inmanad den 9 April 1840 och på grund af hvilken myndighets skriftliga eller muntliga befallning dessa personer bemäktigat sig Engman och honom i fängelset aflemnat, utan ock huruvida denne, etter sitt häktande, låtit lill Kämnersrätten framföra skriftlig eller muntlig ansökning om fängelsestraffets inställande, och i sådant fall hvad åtgärd med föranledande deraf vidtagits; öfver hvilket memorial Kämnersrättens Ordförande och Ledamöter, som i målet haft del, sig skriftligen förklarat och dervid andragit, att tvänne namngifna stadstjenare emollagit den af primariekämneren utskrifna promemorian angående Engman, hvilken, på sätt ett af dem meddeladt och bilagdt intyg utvisade, genast efter böternas förvandlande frivilligt medföljt till häktet; att dåvarande fång vaktmästaren för en af Rättens ledamöter tillkännagifvit, att, sedan Engman af omförmälda orsak kommit i häktet, fång vaktmästaren hört omtalas, att någon af Engmans kamrater derstädes uppsatt en skrift med begäran om hans lösgifvande, och att skriften blifvit al någon bland fångknektarue Kämnersrätten erbjuden, men icke emottagen; men att Kämnersrätten i öfrigt icke hade att meddela några vidare upplysningar, än desom redan blifvit afgifna; hvarefter och sedan, under skriftvexlingens vidare fortgång, Engman framställt yrkande emot Kämnersrältens ledamöter om ansvar såsom för edsöresbrott och om ersättning lör det lidande och den förlust af arbetsförtjenst, honom medelst häktandet blifvit tillskyndade, samt vittnesförhör i målet inför Kongl. Hofrätten ägt rum, advokatfiskals-embetet slutligen utfört talan, hufvudsakligast i öfverensstämmelse med ofvananmärkla grunder, med tillämpning af hvilka och då, 20 R. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berättelse den 15 Nuv. 1847. enligt hvad de hos Kongl.
Om fardags-är stadgades, borde äfwen arfwingarne wara answarige för husröta. Derom och flere små omständigheter more i betänkandet ingen ting sagdt. Om det skulle gillas borde det wara mera dekailleradt. Han tillstyrkte derföre att det till Lag-Ulffottet matte äkerremitteras. Herr von I-Igul^vollk. Jag har intet emot att betänkandet ätercemtlteras sedan anmärkningar derwid blifwit gjorde, men i afseende pä den, som den tvärveLedamoten wäckt, anhäller jag allenast art i8i6 Den 28 November. att fä erindra, att förhållandet ej här kan wara enahanda som med Boställen. Dä härmed ingen wist byggnads ssyldighct följrr och dä egendomen ej esler syn emotkages, kan icke eller i detta afseende någon king i lagen stadgas. Herr Grefwen och Landtm arstalken förnyade sin proposition om atcrremist till Lag.Ukffoltet af bena betänkande, hwilken Bifölls. Föredrogs ä nyo Lag-Utffoktets den 27 November pä Bordet lagde betänkande, angäcnde yrkad ffärpning i straffet för tjufnader. Bifölls. Föredrogs ä nyo Lag-UtstkockekS den 27 November pä Bordel lagde utlåtande i anledning af de anmärkningar, som blifwir gjorde 'wid berörde Urffokks betänkande, angående Rättegångs Ombud. Friherre 8tael von I^olstmn. Dä jag tväckt motion rörande Constltnrorials utfärdande för Rättegångs Ombnd, war det af den erfarenhet jag stckf och troligen alla hast, om de mangfaldiga mistbrnk, som af Advdcatcr söröswas. Ingen ting är manliga - Den 28 November. »817 Me än att Advocaker, antingen af okunnighet ellen för egen winning nMapa rättegångar. Sadan! kan efter min ranka ej förekommas annorlunda,än genom utfärdande af Constiturorialer för dem, som kunna anses skicklige att fa advocera.
Om det lyckas dig, då får du som belöning, för att du förestår hans hushåll som trogen och omsorgsfull värdinna, bära hans titel och namn o. s. v. Och qvinnorna — med dessa få undantag, som i alla tider, tyvärr förgäfves, kämpat för sin rätt — qvinnorna böjde hörsamt sina mer eller mindre förtjusande små hufvuden, lärde sig rätt och slätt huslighetens pligter, pyntade ut sig likt små kattor, så prydligt som möjligt, och sträfvade att så fort kunde ske kapa åt sig » en svärson åt mamma ». Att under en sådan tingens ordning gamla ungmor ses öfver axeln är fullt naturligt, då man alltid tänker sig om dem, att de icke voro vackra, behagliga och älskvärda nog för att finna en man, som kände böjelse för dem. Den tanken att en gammal ungmö ej » blifvit sittande » på äktenskapsmarknaden, utan att hon låtit sina tillbedjare » bli stående », faller sällan någon in, då majoriteten af manliga och qvinliga tvåfotingar håller det för en ren omöjlighet att en flicka skulle kunna afslå ett. något så när antagligt parti och föredraga att ensam vandra sin öde lefnadsstig framför att räcka handen åt en man, hvilken hennes hjerta icke tillhör. Af i Carmen Sylva. an sade tydligt: mamma! 71 Mitt barn har: mamma! sagt och skrattar och säger det åter för mina kyssars mag t. Fullt tydligt: mamma! — tänk blott det underbara ord! Och åter och åter svarar, otaliga gånger spord. Dock alltid, då för de andra helt stolt jag det visa vill, så tiger den dumma pysen helt egensinnigt still. Då skratta de och mena, jag mig bedragit har; dock genast ljöd det m.ot mig, så fort jag ensam var — mig ensam, den största och jag — förr ' n hela liksom det vore hemlighet; jag kan icke hvila, verlden den vet! J. N-g. Floras barn. Från italienskan af Gudrun. Thea. l e n » För mycket blommor, som vanligt. Den der afskyvärda lukten kan pina lifvetaf en! » utropar herrn i huset, som just träder in. Och hans nerver, som skakats af den häftiga äktenskapliga scenen, urladdar öfver de oskyldiga blommorna den elektricitet, som samlat sig under stormen.
Hvad ater angår de upplysningar, hvilka man omtalat såsom för Utskottet erforderliga, så har jag väl ej sett på min motion sedan den dagen, då densamma här inlernnades; men jag vill dock påminna mig, att jag yttrat, det de underrätte!, ser Utskottet för frågans behandlande kunde behöfva, borde i vanlig ordning af Herr HofCanzleren begäras. I öfrigt kan jag ej, lika med en värd talare, finna något obehag deruti, att Kongl. Maj;t och en enskild man på olika vågar yttra sina tankar i samma ämne. Tvärtom år det ju oss öppet lemnadt, att i alla mål fritt yttra vår öfvertygelse, ehvad vi åfo af lika eller olika mefcingar och åsigter med Konungens. Att denna rätt blifvit begagnad, derå sakne vi ej exempel; och det år också på denna grund jag trott, att något hinder icke kundo förefinnas,- att, på Den 5 Martil, 141 sätt som skett, framställa dea motion, hvarom nu är fråga. Herr Ceclerfchjåld: En värd Ledamot har påmint mig om ordalydelsen af 42 §, Riksdagsordningen. Just denna §. år ett nytt stöd för min mening, att Ståndet bör bestämma huru Utskottet vid detta tillfälle bör förfara. Der står nemligen: Finner Utskott sig behöfva __ upplysningar &Lc. Här beror det så ledes på Ridderskapet och Adeln att bestämma huruvida Utskottet shall finna sig deraf i behof eller icke. h Friherre Anclarfvärd: I afseende på Gref. ve von Plåtens yttrande, angående den dividend jag ansett Norrige böra uti ifrågavarande gärder utgöra, får jag förklara, att jag icke tror att någon ting kan gifva mera styrka åt mitt påstående i nämnde fall, ån just den osäkerhet, hvari vi nu sväfva, om beloppet af den andel, som Norrige bör lemna. Denna osäkerhet hade varit håfven om propositionen kommit ifrån Regeringen, som båttre ån någon enskild bör hafva sig bekant förhållandet emellan de båda förenade Rikena. I öfrigt får jag anmärka, det jag alldeles icke kan med den värde Ledamoten instämma deruti, att
S., kunna med allt skäl räknas till det bättre i den vägen. Både taflor och text äro sannolikt afsedda för 6-8-kringar och blifva helt visst för dessa till mycken glädje. Sagan om Sanningens killa och tre. andra sagor af Cnrin Hamrnarsköld. Med teckningar af Ottilia Adelborg. Pris 1 krona. Sagorna hafva i vår tid alltmer nndantriingts af beriittelser rar %barnens eget lifs, s %som det heter. Utan att vilja förringa vardet af shdana berättelser, som kanna vara bade roliga och nyttiga, iiro de dock ofta af sh intetsägande natur, att de icke göra nigot varaktigt intryck på barnen. Deras känsla och fantasi bli oftast oberörda. Det ar darföre vi med glädje helsa goda sagor, och till dessas antal kunna vi rakna fröken Haminarskölds. De iiro på en g %ng enkelt, klart och på ett barnsligt satt framställda. Att Ottilia Adelborg försett dem med illustrationer, förhöjer naturligtvis deras riirde. Den underbara Kronan eller Betty och trollen. Saga ab Tmt Hilda. Illustrerad af Jenny Nyström. Den elfvahriga Betty, som är ute i skogen med sin syster Anna, ropar på skämt på trollen och blir till sin häpnad bönhörd; trollen komma och göra livad Betty ej hade beräknadt: de taga henne med sig till sitt hem djupt inne i skogen. Men trollen äro goda rarelser och hafva endast till syfte, att genom htskilliga pröfningar söka bota Betty för hennes fel; särskildt för hennes sjiilfriskhet och hennes trotsiga sinnelz ?g. Efter lpklig-t genomgangna prof i trollens värld, aterkommer hon till sitt hem, förande med sig som gifva en underbar krona, hvars stenar glänsa eller fördunklas, allt efter som hon uppför sig väl eller illa. D&amp; Betty vid 19 ars Uder utväcklat sig till en1 god och ädel ung kvinna och skall stå brud, kommer det goda trollet p % bröllopsdagen och återtager den underbara kronan. Stilen ar ledig och enkel; trycket och bokens utstyrsel pïydiiga. Barn omkring 8-10 år skola helt visst flnna mycket nöje af berättelsen.
Mary Vetseras namn har blifvit ett af dessa, hvilka äfven en aflägsen framtid ej skall kunna nämna utan den sorgbundua sympatiens tonklang. Den kärlek, som förde de båda unga i dö- den, kommer aldrig att försvaras, men evigt att förlå- tas. Ty dem, som mycket älskat, skall ock mycket förlåtet varda! Det finnes icke en punkt i denna korta kärleksdikt, som ej blifvit från de mest skilda håll belyst; något nytt ämna vi minst af alla söka lemna. Men när en gynsam omständighet satt utgifvare: HELLBERG. Mary 2:dra årg. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen^ å Stads postens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren. Vetsera. oss i tillfälle för våra läsarinnor framlägga den unga, olyckliga baronessans intagande bild, ha vi skyndat begagna det, visse om svenska qvinnors medkänsla och deras domars mildhet. Ung — ett adertonårigt barn — skön och af en högättad familj tycktes lifvet ha slösat äfven öfver henne af sin rikaste lycka. De stränga fordringar, man är van att ställa på en klassisk skönhet, motsvarade hon visserligen ej. Men hon lär hafva varit af ett bedå- rande behag, af fin, medelstor, graciös gestalt, en bländande hy, svart rikt hår. Och mot den mörka skuggan från detta hade de underbart svärmiska, klarblåa ögonen verkat med fängslande kontrast. %1 För dem, som först trädde in i det rum, der kronprins Rudolf och Mary Vetsera sökt en gemensam död, tedde sig en syn, som väl aldrig torde förblekna i deras minne. På den hvita bädden, bredvid den starke mannens döda kropp, den unga qvinnans lik, skönt ännu trots blekheten ocb. med de ljusa ögonen slutna till evig sömn. Och öfver det, hälft döljande de jungfruliga formerna och skottsårets fina blodspår, funno de friska blommor strödda — en outgrundlig kärleks sista offergärd. idun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — Hvad vi fordra.
Bref äro endast surrogat. Den enda verkliga anknytningspunkten är och förblir arbetet. I arbetet ligger makt. Med ett ärligt sjelfständigt arbete kan jag tvinga dig till aktning för mig. Men bref vill jag inte skrifva. Jag vill att du skall gå bort ifrån mig utan att jag rör en hand för att hålla dig qvar. Jag vill också sjelf gå. Men bara för att utvecklas i tysthet, för att sen en dag komma fram igen, räcka dig min hand och säga: är jag nu värdig att vara din gamle kamrat? Men inga bref! Det enda som kan ge friskhet igen är afskildhet och hvila från hvarandra. Jag ger inte tappt, fast det ser så ut. Jag hoppas du måtte gå och bli kär, det bryr jag mig inte om, din erotik rör mig inte. Jag är som din mormor, din farbror, din hvad som helst. Och när du en gång kommit till klarhet om det, då väger vårt förhållande jemnt. Då komma vi inte att ge hvarandra för mycket, och inte för litet heller. Och då blir det ett slut på slitningarna. Den likgiltighet, som då vuxit fram ur allt detta, skall icke utesluta välviljan, men välviljan har så mycket af likgiltighet, att den aldrig kan falla till besvär. En sådan vänskap är den enda som kan vara af varaktighet, och just genom sin trygghet, sin likgiltighet, är den välgörande för sinnet. En sådan vänskap är de menskliga känslornas försäkringsanstalt; när de stora kapitalerna gå öfver styr och man står der gång på gång med tomma händer efter en hjertats fallit,363 då fins det alltid den der lilla reservfonden af gammal välvilja med sin lugnande dosis likgiltighet, när man har lust till den. Vi gamle ha blifvit gamla för att kunna förstå er, som äro unga. Så är åtminstone naturens mening, fast man fuskar bort allting. I dag står mitt namn för första gången under strecket i Stockholms Dagblad. Jag tycker det käns som en liten uppmuntran. Jag var så rädd att man kastat bort skräpet, och det hade varit så harmligt. Det är den första bit jag på senare tiden släppt ut utan att kamraten läst igenom den. Tvi! Det är som om det inte fans smak i hvad jag skrifver innan han tittat igenom det och sagt ”det duger”.
bäst, alt renlisationsgrunden förändrades från 128 lill i44 sk. Någre Ledamöter inom Högvördige PresteStdndet och Vällojlige Bor gare Ståndet hafva väl äfven sökt visa, att realisationens verk - 4 BancoVtsholLets Utlåtande jtfto ij - ställande för det närvarande, efter en myntbestämningsgrnnd af i 28 sk, skulle medföra flera af de olägenheter här ofran äro upptagne; men utan att något bestämdt yrkande om förändring i myntbeslämningsgrunden dervid blifvit framställdt. Yarandes dock af en Ledamot inom sistnämnde RiksStänd före» slaget, att utvexlingen skulle börja efter högre curs, eller i36 sk. i B:co Sedi. för 1 Rdr: i Silfver, och sedermera ifrån Julii månad 1835 fortgå efter i3a sk. samt ej förr än i och med d, 2 Januarii 183-> orubbligen fastställas efter den nu fastställde myntbestämningsgrunden.
KARL. Jag kunde ju inte hjälpa, att jag blef kär i dig! ANNA (häftigt). nan, borde du varit trogen både emot henne och dig själf! Du borde afvisat ett uppstigande tycke för mig, och jag gör mig aldrig till din medbrottsling! Jo, du kunde! Då du redan älskade en anOch i morgon en annan, i öfvermorgon en 84 KARL (studsar). Medbrottsling! ANNA. och Ja, för min skull får du inte öfvergifva din hustru MARI (kommer hastigt från matsalen). Fröken! En madam är här mamsell Elisabet ANNA (häftigt). bedröfvelse; sakta.) Död och barnet! lidelse). Död! Död! (Hon går till höger och står i stilla KARL (på samma gång, med Elisabet död! (Han stirrar framför sig några ögon är död! Hon dog helt nyss! (Går.) blick, nedsjunker sedan på en stol till venster.) Död! Arma Elisabet! Och jag fick inte se dig! Inte be dig om förlåtelse! Hvad jag handlade illa emot dig, förebrådde mig, fast jag gjorde dig så olycklig! Elisabet! Du, som älskade mig så högt, som aldrig Död! Elisabet död! Ännu så ung och en gång så vacker! Död! Jag usling är skulden därtill jag jag! (Han betäcker sitt ansikte med sina händer och brister i gråt. Lång paus.) Om jag åt minstone hade fått hennes förlåtelse! Detta glömmer jag aldrig! Det är förfärligt! Elisabet! (Anna närmar sig sakta och lägger sin hand på hans axel. 85 Karl, utan att se upp.) Ja, Anna, förlåt mig; men jag och jag har handlat så illa emot henne! kan inte hjälpa det. Hon var mig en gång så kär, ANNA (mildt). Nu förstår jag dig! KARL (vekt). jag tänkt på henne med smärta och ånger! Hon var ANNA (stilla). Hon har förlåtit dig, Karl. KARL (öfverraskad). Hur vet du? ANNA. ord, då jag gick, var en kärleksfull helsning till dig. KARL. gel! (Misstänksamt.) Men hvarför har du inte sagt något förr i går kväll? ANNA. Jag visste inte då KARL. När fick du veta? ANNA.
Har han hushållat någorlunda väl under loppet af vintern, så bör han hafva foder öfver till Maj månad. Hr Hammarhjelm: I de flesta orter börjar icke jordbruket förr än i Maj månad. Man säger att bränvinsbränningen under denna månad skulle vara hinderlig för jordbruket, men bonden brukar jorden och hustrun sköter bränvinspannan, så att det ena icke hindrar det andra, och svinen behöfva dranken. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Hammarhjelm emot den gjorda framställningen om innehållet af hans förslag, anmärkt att det endast vore med flyttpannor å små hemman, som han ansett bränvinsbränning under Maj månad böra få ega rum, Hr Landtm, ansåge sig böra erinra, att uttrycket små hemman vore alltför obestämdt, för att med erforderlig tydlighet angifva meningen. Hr Hammarhjelm: Med smärre hemman menar jag dem, som icke äro större än T'B:dels eller |-:dels hemmantal. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att såvida han nu rätt uppfattat Hr Hammarhjelms mening, det af honom ifrågasatta tillägget kunde erhålla följande redaktion: Bränvinsbränning må äfven utöfvas i Maj månad af innehafvare af j‘r> hemman och derunder, som sig af bränvinsbrännings-rättigheten under Januari månad icke begagnat; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att ett sådant stadgande infördes såsom ett mom. i l:sta § af ifrågavande förordning. Härvid ropades starka nej, jemte ett eller annat ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit nej hafva varit öfvervägande. Hr Hammarhjelm begärde votering. Hr von Hartmansdorff: Då så många ledamöter ogillat Den 1 Juli e. m. 415 Hr Hammarhjelms förslag, så hemställer jag till honom om han icke ville afstå ifrån elen votering, han begärt. Hr Hammarhjelm: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande och för att icke draga ut på tiden, så får jag afstå ifrån den af mig begärda votering men vidhålla hvad jag yttrat. § 2, lemnades utan anmärkning. § 3.
anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar anläggning af väg från Öhrträsk till Ö o # till Fredrika kyrka och vidare till Åsele inom Westerbottens län anläggning af väg mellan Letsbo by i Ljusdals socken och Ramsjö kyrka anläggning af väg mellan Åsele och Wilhelmina kyrkoby i Westerbottens; län, 50,000 R:dr, deraf under år 1867 Anslag, beviljade att utgå år 1866. år 1867 50,000 30.000 50.000 320,800 18,000 1,200 7,000 60,000 100,000 30.000 32,800 3.000 3.000 150,000 20.000 25.000 10.000 Transport |130,000;—| 780,800jSumma anslag. 370,800 — 18,000 — 1,200 — 7.000 — 60,000 — 30.000 — 50.000 — 100,000 — 30.000 — \ 32,800 — 3.000 — 3.000 - 150,000 — 20.000 — 25.000 — 10.000 — 9107800|— 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 135. § och moment i det nya reglementet. Transport 143 5 Till anläggning af väg från Ramsele sockne gräns genom Fjellsjö till Bodums kyrka samt vidare derifrån till Tåsjö kyrka inom Wester-Norrlands län 76,250 R:dr, deraf under år 1867 . „ anläggning af väg från sjön Bolmen till Wieslanda jernvägsstation å Statens södra stambana, högst 150,000