Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken hvarföre brandförsäkringens premielån lill en del äro sfi skadliga för inteckniogshafvare, är den, att dessa lån erhålla förmånsrätt Den ao Januari f. m. fiamför äldre lån, som förut gro intecknade. Den som således ager inteckning i ett hus här i Stockholm, som ej är brandförsäki adt, kan det hända, att då ägaren til! huset sedermera söker få detsamma brandförsäkradl och för din summa, sorn han för della ändamål inbetalar, får afBrandförsäkrings-contoret ett lån, som fillerkännes förmåns! ätt framför äldre inteckningar, blir deraf följden den, att om delta lius framdeles kommer att säljas för ägarens obestånd, men ej uppgår till den summa, hvarför detsamma häftar i inteckningar, så får måhända den äldre inleckningshafvaren ingenting för sin intecknade fordran, då Brandförsäkringscontoret alltid är säkert att utfå sin fordran. På denna grund anser jag denna Brandförsäkrings-contorets förmånsrätt vara högst orättvis och skadlig ; men då betänk, är af 2 Stånd bifallet och en återremiss således ej skulle till någonting tjena, så vill jag visst icke yrka derpå. LagUtskts betänk. N:o t63 blef af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning biföllos LagUlskts den 11 sisth Dec. på bordet lagda betänktn : Wto i64, i anledn. af väckt motion orri uppliäfvande af Öfverstålh.embelets den 28 Dec. i8i5 utfärdade kungörelse om förhud emot tryckta skrifters utdelning eller försäljning på gator eller i portgångar i Stockholm; N:o 165, i anledn. af väckt motion att utmätt fastighet må på auction försäljas endast i uppslag. Till pröfning företogs LagUlsk-.s den 11 sisth Dec. på bordet lagda utlåt. N:o 166, i anledn. af erhållna åleriemisser utaf Utsk:s betänk. N:o 42j öfver väckta motioner om förlik ni ngs-comite'ers inrättande.
Utskotten böra ankomma på den enskilda omtankan och spekulationen. Handeln, liksom industrien, böra ega sin fria naturliga gång och bör icke medelst serskilda understöd eller konstlade medel ledas i en annan riktning, än den, sorn af förhållandena sjelfmant framkallas, ty vinsten för samhället och den enskilde motsvarar 1 annat fall icke de uppoffringar, som i sådant hänseende kunna göras. Dessutom torde här i betraktande böra tagas, att skeppsfarten på utrikes adägsnare orter i de sednare åren betydligt tilltagit, och att lägenheter för afsändandet af varor på sådana orter vanligen icke saknas, samt alt det understöd, som frän statens sida skulle gifvas den ene skeppsredaren kunde inverka menligt för den andre, hvilken enahanda fördelar icke skulle tillgodokomma. Med afseende å dessa skäl, och då Utskotten befara att få eller kanske ingen skeppsredare skulle finnäs villig att, mot det jemförelsevis ringa understöd, som af motionären föreslagits, förbinda sig att låta sina fartyg afgå vissa tider till bestämda orter, utan att kunna med säkerhet påräkna någon betydligare fraktförtjenst, men Kongl. Majit, derest något bolag skulle bilda sig för att bringa den ifrågasatta paketfarten i verket, icke på Handelsoch Sjöfarts-fonden saknar tillgångar att, om Kongl. Majit så skulle pröfva skäligt, derutaf till företagets utförande lemna understöd, få Utskotten vördsamt hemställa, att, motionen ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 8 Augusti 1851. 4 Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 41. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Aug. 1851, kl. 12 m. Utlåtandej i anledning af väckta frågor om lindring i rustock roterings-besväret j dess utgörande medelst vakans-afgiftj m. m. I omförmälde frågor hafva inom hedervärda Bondeståndet blifvit väckta, samt till Stats-Utsottet remitterade, följande motioner, menligen: l:o af Riksdagsfnllmäktigen A. IV.
Riksdag gjorde underdåniga hemställan om upphörande af åtskillige från desse Fonder utgående och för ändamålet med desamma främmande utgifter, uti Nådig ■ Skrifvelse till Kongl. Commerce - CoIIegium af den 6 Mars 1816 förordnat och beslutit, Heirar Revisorer i öfrigt sig utlåtit, att då de å 139° Stats-ZJtskottits Fetiinianden. ena sidan funnit den Författning, sorn bestämde Manufadur-Discontens ändamål och förvaltning, nemligen Reglementet derföre af den 22 April 1779 stadgar, att de Lån, sorn Fabriksidkare ägde att der tillgodonjuta borde berak* nas och bestämmas efter det föregående årets tillverkningsvärde, samt Fondens vid årets-bör* jan behållne belopp; imellan samtlige de Lånberättigade, efter en lika grund fördelas, äfven* sora att desse Län skulle på högst Nio måna* dets tid erhållas; men å den andra sidan Samt vid jemförelse, huruvida Fonden, i öfverens* stämtnelsé med desse föreskrifter blifvit förvaltad, .inhämtat, att åt sk i 11 i ge personer genom serskildte Kongl. Resolutioner under loppet af åren 1815 och 1816 äro Vordne tillagde Staen* de Lön af Fonden, och andre åter Lån utöfver det belopp, hvartill de efter den allmänna be* räkningen varit berättigade, hade Herrar Revisorerne, hvilka sajuuda insett, att vid Di* sCont Inrättningens Styrelse-Reglementets föreskrifter icke b ifvit i allo iäkttagne, funnit sig i följd af 6 §. i Banco-Reglementet den 8 Au* gusti i8i5, som stadgade, att det ytterligare Lånebiträde af Banken till Manufactur-Disconten, stor 200,000 R:dr finge fortfara så langö Revisorerne Vid granskningen af Discont-In* rättningen funno, att Lånet blifvit enligt
Lägger man nu härtill hästars inköp och utfordring m. m. så är det icke svårt att finna, hvarifrån det obestånd härleder sig, i hvilket en mängd Rusthållare råkat, och som påkallar Ständers och Regerings uppmärksamhet, för att icke än vidare ökas. Det synes dessutom i allmänhet, som dessa Cassör, af nära nog alla naturer, under de senare åren varit alltför högt tilltagna. Detta visar sig ibland annat med Beklädnadscassan , som under en kort tidrymd samlat öfver 200,000 R:dr. Det tyckes dock, enär sådane öfverskott kunna uppkomma, som kunde hvar och en enskild ombetros, att till dess egen förmon få sin andel deruti förvalta. Af alla dessa skäl, hvarvid jag undvikit att vidröra detailler, anser jag det vara bäst, att Betänkandet förkastades. Men om Ridderskapet och Adeln finner sådant icke kunna ske, anhåller jag, att hvad jag yttrat må intagas 1 Protocollet, såsom min enskilda reservation, pa det det icke må synas vara inconseqvent, att, i fall proposition om ifrågavarande beklädnadspassevolance till Allmänheten framställes, jag dertill vägrar mitt samtycke. Friherre Cederjlröm, Jacob'. Herr Anckarsvärd har väl yttrat sin enskilda öfvertygelse om Rustbållarnes oförmåga, att ingå uti de förtilagne passevolancecontracten; men denvär - Den I September c, m. 85 de Talaren har egentellgcn icke gjort någon anmärkning emot Utskottets förslag, utan endast fästat sig vid slitningstiden, hvilken han anser vara för kort. Slitningstiden har likväl icke kunnat af Utskottet beräknas längre, såsom af erfarenheten bestämd; och då det dessutom kommer att bero af hvarje Regementes Rusthållare att ingå eiler icke ingå uti förslaget, så kan jag ej inse. hvad skada deraf är att befara.
Alt låta det antal gevär ingå i beräkning af förbrukningen, som af beväringsmanskapet begagnas, anser jag vara högst orätt, ty dels erhöll nämnde manskap, ända frän sitt inrättande till år 1822, inga andra än bristfälliga och obrukbara gevär, dels har detsamma från nämnde till närvar, tid icke erhållit andra gevär, än sådane, som för stamtrupperne blifvit kasserade, utan att vara så obrukbara att de icke genom reparation kunnat ånyo i brukbar t skick försättas. På grund af förenämnde utredning af frågan har jag ansett lämpligt att yrka den nedsättning i ofvan anförda anslag, som jag upgifvit och som, enl. hvad Tab. 15 och 23, uti det af mig afgifna förslag N:o 2, innehålla, motsvarar det angifna ändamålet; att det begärda anslaget till anskaffning af redskap samt ridmed liera persedlar för Artilleriet, 48,000 r:dr, måtte nedsättas lill 20,000 r:dr för 3:ne år eller 6,666 r:dr 32 sk. årligen. Riksdagshandlingarne för 1810 uplysa äfven, alt vi då egde en ”i bästa stånd varande Art.-materiel, tillräcklig i antal för en armé af 100,000 man.” Tager man vidare i betraktande de betydliga summor R. St., lid efter annan, till förökande af nämnde materiel anvisat, torde den nedsättning jag föreslagit icke finnas olämplig; alt det begärda anslaget för Carlsborgs fästningsbyggnad, 150,000 r:dr, måtte nedsättas lill 60,000 r:dr på 3:ne år eller 20,000 r:dr årligen. Anläggandet af en fästning på ett dylikt ställe, som Carlsborg, är, redan i militäriskt hänseende, något högst anmärkningsvärd!. När dertill kommer omfånget af den antagna planen och de kostnader, som med utförandet häraf äro förenade, så upstår ett förhållande, som jag tvekar gifva sin rälla benämning.
Härvid har Utskottet skolat anmäla, att, sedan från Hederv. Bondeståndet till Utskottets behandling öfverlemnats ett förslag till gemensam motion, uttryckande hela Ståndets mening och önskningar i afseende på de frågor om skjutsningsskyldigheten, som af riksdagsfullmäktigen från Jönköpings län, Petter Jönsson, jemte flere ståndsledamöter blifvit väckta, så har Utskottet, uti sitt Betänkande N:o 44 af den na dag, utlåtit sig öfver denna motion med undantag af dess sjunde moment, hvilket Utskottet ansett böra behandlas i sammanhang med herr Winges ofvanberörde motion; innehållande detta moment ett förslag att, tillförekommande af allt för höga ersättningar till embetsmän för resor i statens tjenst, eller i embetsförrättningar för enskildes räkning, det hästantal, som de ega att nyttja efter 1827 års re.se-reglemente, måtte nedsättas, så att dessa ersättningar, oaktadt den högre skjutslegan, hädanefter icke blefve högre än hittills. Dessutom har riksdagsfullmäktigen Johan Westermark från Westerbottens lån serskildt hemställt, att, med afseende derå, alt länsmännen esomoftast äro tvungne att göra resor för brotts upptäckande m. m., för hvilka de ej erhålla någon erBih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 46. sättning, dagtraktamentet för dem vid de tillfällen de dertill äro berättigade, måtte höjas från 32 sk. till 1 r:dr banko, samt att nämndemän och fjerdingsmän äfven finge sig tillagd en skälig förhöjning i dag-aflöningen, då de äro stadde i utöfning af sina tjenstebestyr, hvilket vore destomera af rättvisa och billighet påkalladt, som dessa personer under vissa årstider ryckas från jordbruket och andra angelägna göromål, och då måste lega man för sig, åt hvilken de äro tvungna att gifva en aflöning ofta mera än dubbelt så hög, som den de sjelfva hafva att påräkna i och för sina förrättningar.
Til! besvarande af IIr Nordenfelts anmärkning, att det af Utsk. föreslagna beloppet icke torde blifva ett maximum för de Häradsskrifvare, som äro försedda med boställen, får jag nämna, att lönen i allt fall Olifver ett maximum för dem, som icke hafva boställen. Oaktadt den ringa utsigten till framgång anhåller jag fortfarande om propos. till mitt förslag, att 2,200 Rdr måtte beviljas åt Häradsskrifvarne, och får jag till stöd härför åberopa så väl de skäl jag förut anfört sorn ock dem Hr Akerman andragit, ehuru han kommit till ett motsatt resultat. Den härefter lill bifall å Utsk:s i mom. f. gjorda hemställan framställda propos:n besvarades med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Sedermera förekom och bifölls Utsk:s i mom. g. afgifne yttrande öfver Prosten Ljunggrens motion om ersättning till Kronofogdar och Häradsskrifvare för dem tillskyndad minskning i bevillningsprovision och debetssedelslösen. Då härpå förekom Utsk:s jemväl i mom. g. afgifna yttrande öfver Riksdagsmannen Anders Janssons motion om ersättning för de Kronofogdar och Häradsskrifvare, hvilka, i följd af Bergsfogdetjensternas indragning, fått befattning med debetering och redovisning af Kronans inkomster utaf bruksoch bergsrörelsen, anförde Hr Åkerman: Då BergsKollegium hade tillfälle att yttra sig öfver det från R. St:r inkomna förslag, att Bergsfogdetjensterna skulle indragas, anmälte Kollegium hos K. M., att sådant visserligen läte sig göra, men att, till följd deraf, en mängd upbördsgöromål måste öfverflyttas på Kronofogdarne i vissa orter, hvarföre Kollegium tillstyrkte, att en lämplig ersättning, beräknad efter en viss procent af upbörden, derför måtte dessa tjenstemän beviljas.
Vi behöfva icke gå långt för att söka exempel, huru det går, när skogen blir utödd. Vi kunna gå till Island, hvilken ö inom historiens minne varit ett skogrikt och välsignadt land, och der numera icke ens finns an - 190 Den 4 November f. m. nan ved än den vindarne uppkasta på dess kuster. Island är likväl en ö, omgifven af hafvet och der klimatet således alltid är mera tempereradt än uppe i landet. Gr. Mörners förslag att sälja skogen, vore således det radikala sättet att förstöra den. På samma gång säger han: »hvad som behöfves, det är armar» — ja just för att anskaffa armar, har man antagit nybyggesidéen eller att åt nybyggare, som vilja företaga odlingar, upplåta mark. Dessa nybyggare hafva likväl inga kapitaler, och om de skulle konkurrera med sågverksegarne, vore kolonisationen tillintetgjord. Den nyssnämnde värde talaren har slutligen sagt, att hela detta förslag är öfverflödigt genom den af R. St:r vid 1856—58 årens riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse. Med anledning deraf ber jag först att få nämna, att då önskade R. St:r att kronoparkerna måtte ställas under vård och förvaltning af en Skogsstyrelse; sedan dess har en dylik styrelse blifvit inrättad och kronoparkerna i de öfriga länen äro nu ganska väl ordnade. Det är således icke behöfligt att R. St:r inkomma med begäran om en åtgärd, som redan blifvit af K. M. vidtagen. Dessutom har sedan dess fråga uppstått särskildt om de Norrländska kronoskogarne. Derom handlade icke den åberopade punkten i skrifvelse!), men i sista punkten af densamma talades särskildt om dessa skogar och uttrycktes en anhållan att K. M. måtte vidtaga åtgärder till förhindrande af missbruk vid nybyggesanläggningarne. Om Gr. Mörner nu åhört den strid, som under 2 dagar pågått mellan dem, som vilja rädda åt kronan hvad som kan räddas, och på den andra sidan sågverksegarnes representanter, så skulle den värde Gr:n kommit till öfvertygelse derom, att den föreslagna skrifvelsen verkligen är behöflig.
B. tillstyrka, att då metallisk valuta blifvit ökad till det belopp att två tredjedelar svara emot Bankens sedelstock den tiden kommer att anses sorn den yttersta, hvartill allmän utvexling af reelt mynt må uppskjutas förekommer al uttrycket yttersta anledning till den förmodan att någon modification eller inskränkning i anseende tili reela fondens belopp vid utvexlingstiden kunde vara i fråga, som likväl vore betänkligt och icke bör medgifvas; men hvad som i synnerhet förekommer mig än märknings värdt är Utskott ens i särskilt utlåtande, ineddelte tillstyrkande och förslag till Stats-obligationers utfärdande, till fyllnad i Statsbehof, hvartill Bankens öfverskott förme - nas blifva otillräcklige. Oförmodadt har det mig förekommit, både i afseende på sak och ordning, att Utskotten afgifvit ett förslag, till sina följder ett af de vigtigaste, som någonsin hos Riksens Ständer kunna förekomma, nemligen införande af Stats-obligationer med 5 procents ränta, då likväl Utskotten, icke med beräkningar och motiverade tillstyrkanden upplyst, att Statens inkomster nu icke mera förslå till bestridande af Statens verkelige behof, utan att tillgång annorstädes måste sökas. Det hade väl varit i tillbörlig ordning alt sammanhang Den 2 Julli e» mt 13 dermed, Utskotten framställt, de i förra tider okände anspråken till biträden af Stats-medel för Canal-anläggningar och allmänna företag, öfver desse anspråk meddelt deras omdömen och med jemförelse af i desse ändamål meddelte tillstyrkanden af understöd till tillgångarne till deras bestridande, framställt det ytterligare uppkommande behofvet; detta har likväl icke skedt, och Utskotten hade väl icke bordt förvänta, att i en af Nationens vigtigaste angelägenheter, Riksens Ständer skulle i förväg bifalla en inrättning, utan sammanhang med tillstyrkande i grund af anförde skäl, och utan att ens känna till hvilka behof Stats-obligatione3-ne föreslås, eller huruvida ifrågastaldte utgifter af nödvändigheten påkallas, hvarom Utskotten icke något Retänkande afgifvit.
Urssott äfwen twänne Srand yttrar enahanda tänkesätt, dä af der Ständ, hwaraf jag har äran wara medlem, halfwa antalet häri instämt, skulle der til äfwentyrs anses förmatir, ar emot en sa stor del af Riksens Högloft. Ständers Ledamöter yttra en stridig kanka; men dä alla dessa wisserligen följt sin öfwerlygelfe om rättwisan, mä det wara mig tillätit ar följa min. Och i denna föresats skulle jag icke utan förebräelse lemna sista tilfäller at derföre tala. Tid och efterverld mä bedömma om jag mitztagit mig, men vm jag nägor ögonblick twiflade om rättwisan och billig - ,522 Den ZO Mars. billigheten af mitt yrkande, ssulle det med detsamma förfalla. De hufwudsakeligaste ssalen ligga förwarade i Högwördige Präste-Ståndets och Wällofi. Borgare-Sländets Anmärkningar, och hwad jag hos re5peÄive Ständen ödmjukast ssulle yrka, more, ar desse Anmärkningar a nyo matte upläfas, innan denna sak til fluteligt afgörande företages. I detta hopp anser jag för öfwerflödigk, at nu uprepa dem, man får endast fasta min upmarksamhet wid de deremot gjorde Jnwändningar. Man har icke kunnat förena den tankan, ac någon Hemmans 0-^8 i Riket ssulle befrias frän I^immi - Afgift, med den, ac ^.caclsmieime ssulle erlägga Hemmans-Afgifren i ^lsximum för lhy underliggande Hemman. Det är sant, ar för alla Hemman skall betalas tvlimmi-Afgift; men det är lika fant, ar da afkastningen af samma Hemman, för hwilket man betalar ö/linimi-Afgift, öfwerstiger, sedan laglige afdrag äro gjorda, Minimum, erlägges Bewillningen i Maximum; aldrig inträffar det tilfälle, at betala bäve kimimioch Maximi - Afgift.
De skäl Utsk. i nu förevar, betänk, rörrde denna fråga anfört, synas mig vara så talande för en förändring, att jag tillstyrker R. o. Ad. att, med frånträdande af sitt förra beslut, antaga hvad Utsk. nu sednast föreslagit. För de ledamöters räkning, som tilläfventyrs icke hafva sig bekant hvaruti skillnaden emellan det förra och det nuvar. förslaget egentligen består, ber jag alt få nämna, att i st. f. det att i betänk. N:o 11 blifvit fö - 138 Den 24 Maj. reslagit, att do utsatte karteringsbeloppen för bouppteckningar skulle beräknas för hvarje 100 r:dr, afdela beloppet, såharUtsk. i det sednare betänk, hemställt, att tillökningen i karteafgiften, endast skulle äga rum för hvarje fulla 100 r:dr utöfver nämnde summorne, hvilket grundar sig på billighet. Hr Printzensköld, Carl: Afven jag anser det förslag till tariff för karleafgifter utaf bouppteckningar, som Bevilln.Utsk. nu sednast afgifvit, mera grunda sig på billighet och rättvisa än det, som i förra belänk. innefattades. Således får jag i likhet med den talare, som nyss hade ordet, tillstyrka bifall till hvad Utsk. i förevar, betänk, derom hemställt. Uppå härom framställd propus, beslöt R. o. Ad. att, med frånträdande af sitt förut i detta ämne fattade beslut, antaga den nu af Utsk. framställda förändrade tariff för bouppteckningars chartering. R. o. Ad. fann sedermera för godt, alt bifalla jemväl de öfriga punkterne af Bevilln.Utsk:s utlåt. iN:o 15. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För den händelse att Hr Gr. o. Landtm, ämnar fortfara med föredragning af de ännu hvilande ärendena, anhåller jag att R. o. Ad., i anseende dertill, att så få ledamöter af Ståndet äro qvar, ville till ett annat plenum uppskjuta föredragningen af LagUtsk:s betänk.
— Mindre och mindre blir skutan; och till sist är den bara en prick, som mina ögon hänga fast vid liksom en hypnotiserad menniskas ögon suga sig fast vid magnetisörens hand, medan hela den hypnotiserades kropp följer denna hands minsta rörelse, som om tusen osynliga och oslitliga trådar vore spunna mellan de ögonen och den starka handen som drager ... Men allt eftersom ångbåten blir mindre och mindre är det som om hafvet blef större och större och min längtan i samma proportion alltmera intensiv Det är så menskligt, gu’bevars; och kristligt också för resten. Allt hvad jag har omkring mig är ingenting – utanför är all rikedom och fullhet – det okända är paradiset och saligheten och himmelriket ...» Hon hade rest sig upp och gick nu omkring i rummet för att dölja huru upprörd hon var. Hon kände en lust att få kasta sig till hans fötter och kyssa hans hand – och be om förlåtelse ... För hvad? Det visste hon icke. Allt var så oklart och mörkt inom henne. Men plötsligt gick hon bort till fönstret igen, ställde sig raklång och stel framför honom och sade i en ton som hon försökte göra så torr och affärsmessig som möjligt: »Hör – det är en sak jag vill säga dig. Du skall icke bli ond; det är icke för din skull utan för min egen. Det plågar mig så ...» Han vände ansigtet upp emot henne med ett litet småleende: »Hvad är det?» »Det är de der pengarne, som jag fått för ditt arbete. Det är oresonligt och småaktigt af dig, att icke vilja mottaga din andel af honoraret.» Han gjorde sin nervösa axelryckning, men svarade icke. Han hade egentligen aldrig tänkt närmare öfver saken och som den nu framstäldes för honom fann han den i grund och botten både rimlig och antaglig. Utsigten till att så här med ens komma i besittning af en samlad summa, att kunna skudda Stockholmsdammet af fötterna och resa sin väg, innebar också, särskildt i hans nuvarande sinnesstämning, något obeskrifligt lockande.
Prat. igaS 1829. 7 Stml. I Afd. j 3jdje Bi. zsdra Hi. 2 LagVtsköiftts Betänkande N:e s46d leke deri ändring i Författningarne orri utmätning malle hos Kongl, Majit i underdånighet föreslås, att det, vid stadgadt ansvar, må åläggas deri etiequerande Krono* betjenten, att till förrättande af utmätning utaf lös egendom icke till biträde inga någon annan, än närmast boende Nämn» deman, elier ock en redlig och besuten bon~ de, om någon sådan bland grannarne är alt tillgås och att, då flerd utmätningar under ert reselour verkst ädlas, honom md förbjudas att får hvarje serskild förrättning beräkna sig resepenningar från och till sitt hemvist; och har, vid föredragning åf denna hemställan, Riksdagsfullmägtigeri J. J. Rutberg från Norrbottens Län anmärkt, att det nu är Länsman lieris skyldighet , att vid utmätningar anlita de i Socknen, der utmätningen skef, boende Nämnde* män Orri biträde; äfvensom' Nils Månsson från Malmöhus Län, på deri grund, att Laga fnes verkställande icke tillhör Rikets Ständer, ansett rnotionert icke kunna utgöra föremål för Rikets Ständers åtgärd. Öfver denna till Lag-Utskottet remitterade motion får Utskottet afgifva det Utlåta! de, att, då Kronobetjent icke eger att tilf biträde vid utmatningaf kalla andra Nämndemän eller Fjerdingsman, än dem, sörli äzo boende i det Härad eiler den Socken, LagUtskotteis Brt/inkttnde N.o ii6t der utmätningen «*ka 1 i ske, saint genom Kong!.
En af Bidderskap och Adel , En Prest , Tre Borgare och en Ståndsperson; hvarvid iakttages, att en af desse utses ifrån hvarje af TaxeringsCommittelens Afdelningar ; Och afgifve Taxe* ringsCom mittéen om detta utnämnande serskilde ProfocollsUdrag till hvardera af de väljande Stånden , samt till Magistraten för Ståndspersonerne ; Hvarefter med valet af öfrige Ledamöter i PröfningsCommittéen förhålles på sätt om val af Ledamöter till TaxeringsCommitté i Stockholm redan stadgadt är ; Dock må ingen vidare i PröfningsCommitté inväljas, som i det årets Taxering deltagit. 10 Mom. Till Protocollsförande namne ÖfverStåthållaren den han tjenlig finner ; Sko* lande Kammereraren vid ÖfverStåthållareEmbetet i KronoUppbördsArender, utan röst'ättighet, på sätt som LandsKammereraren i Länen, härvid vara tillstädes. ÖfverStåthållaren utsätter tiden för PröfmngsGommittéens sammanträde , och galle i BevillningsUtsk. Betänhanclen. 355 allt, som tillämpas kan, hvad om PröfningsCommitté i Landsorterne blifvit förordnad!. 11 Morn* Till kostnadernes bestridande vid de haline Taxeringar, såsom tryckte Formulairer , Häradsoch LänsSammandrag öfver Bevillningen , Skjutsoch TractamentsPenningar för Ledamöter i PröfningsCommittéen , Arfvode för ProtocollsFöranden derstädes, äfvensom till uppmuntran för Städernes Uppbördsman, Häradsskrifvare och öfrige Tjenste" män, hvilka vid Mantalsskrifning och Taxering genom flit och noggrannhet gjort sig deraf fövtjente, anslås en procent af Länets he« la BevillningsSumma , hvilken måste utrönas och af PröfningsCommittéen, innan den åtskiljes , fördelas.