Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers upplysta uppmärksamhet på verkningarne af den i detta Moment tillåtna ändra pannerymd, utöfver 90 kannor, på egendomar till ett värde af 15000 Rd. och derutöfver. Denna pannas tillvarelse synes uppenbart motsäga sjelfva benämningen af husbehofsbränning5 och om man allvarligen vill återföra tillverkningen till en mot detta namn svarande betydelse, lärer någon utöfver 90 kannors sammanräknade belopp tillåten pannerymd på en och samma Egendom icke kunna dermed förenas. Med en dylik pannas oafbrutna gång under nio månader af året kan så mycket bränvin tillverkas, att visserligen personalen, äfven på den största egendom, Eesv. och Ekon. Ut.ik. Bctänknnden. 135 icke har af nöden mera till förtäring, och ändå icke så obetydligt öfverblifver till måttligt afsalu. Om någorstädes ett på jordfrugter rikare åkerbruk skulle tycka sig behöfva och med fördel kunna begagna en större pannerymd, lära dessa fall åtmindstone för närvarande vara mycket sällsynta, och således ägarnes individuella intressen böra vika för det stora missbrukets förekommande, att utifabrikshus afverka en större mängd spannemål oftast af stridare slag,'än med landets väl är förenligt. Utskottet tillstyrker derföre, att denna rättighet må försvinna samt ingen tillåtas, att uti ett och samma hus, eller på en och samma egendom af hvad storlek och värde som heidst, begagna mer än en panna om 90 kannor, eller flera mindre pannor med en sammanräknad rymd af högst samma belopp, då, i händelse af bifall till denna tillstyrkan, alla ställen i förordningen, hvarest denna tillåtelse medgifves, komma, att i likstämmighet härmed förändras. Likväl linner icke Utskottet skäl vara, att i detta afseende föreslå annan förändring uti 5te momentet, än den som directe afser detta, nu föreslagna förbud utöfver 90 kannors pannerymd, på samma Egendom.
"ack ingen person förderfwa läta till ära och wälsärd," hwilken förbindelse Kongl. Maj:t ej äger tillräcklig förmåga alt upfylla, sä länge medborgarens ära och wälfärd, kunna sä ofta ostraffadt, genom allmänt rryck, gifwas kill spillo. I sammanhang med allt detta, nödgas jag erinra, att da i tryckfrihets förordningens ingrest billigt stadgas: "att domaren bör wara den tilltalades lagliga wärn och beskydd," hade med ännu större skäl bordt tilläggas, "att han afwen mäste wara den angripnes, som nödgas tilltalet göra." Ty, ärminstone sa midt frägan är om enskilda personer, kan man wara försäkrad, att nio sänger i tio Den 26 Junii. 7ZZ ris, är det denne i publikt tryck först angripne, som mäst behöfmer detta warn och skydda Män behagade blott öfweriväga, hmilken är oförsyntare, och hwem som anfallit först! Det är ostridigt, att enskilde medborgare böra af lagen njuta osvikligt skydd til ära och namn, huru mycket noggrannare bör ej Regeringen hallas i helgd och wördnad! ___ Jag will wid detta tilfälle förbigå alla andra synpimcrer af ämnet, och endast Höra en sräga: om Regeringen sär i allmänt tryck misjfirmas, och hennes beslut wantvördigt be» dömmas; —, om illasinnade personer fa, genom mersch mindre direkt angripande skrifter, småningom Wänja menigheten wid den rankan, ätt Styrelsen öch desi ätgärder knnna akrningslöst omralas och klan» dräs; om följden deraf naturiiqtwis blir, att Konungens befallningar, när de utkomma, ej mer skola emottägas med rilbörlig wördnad, sä frågor jag: huruledes wänrar man att ve skola efterlefivas och lydaö? — Jag undwiker med flir, mine Herrar, atl beswara min sräga, äswensom att teckna det större werkningsfält, som i nysinämnde fall skulle öpnas för anarkisten.
Då nu såväl öfrige förutnämnda motionärer af Bonde-Ståndet som Herrar Björck och Sundvallson medgifvit, att någon minskning af lönerna ej skäligen kan ifrågakomma för de lägsta tjenstegraderna, som likväl innefatta det vida öfvervägande antalet, och då härigenom i sjelfva verket lönenedsättningen komme att inskränkas lill en mindre del af tjenstemärmen, vid hvilket förhållande antagandet af en allmän grundsats för dessa nedsättningar synes mindre lämpligt; — då, enligt hvad här ofvan blifvit närmare framstäldt, ett sådant allmänt stadgande icke ens för de högre lönerna kan följdriktigt tillämpas, utan att föranleda till oegentligheter, hvilka i sådant fall måste genom särskilda bestämmelser förebyggas; — då för öfrigt fastställandet af en viss grundsats för alla allöningar, innan Rikets Ständer ännu tagit närmare kännedom om de vid detta riksmöte framställda förslag i afseende på lcne-regleringen, skulle i viss mån inskränka den fria pröfningen af förekommande anslagsfrågor; — och då slutligen Rikets Ständer, utan att sådant nu behöfver förut bestämmas, äro oförhindrade att i hvarje särskildt fall besluta nedsättning i tjenstemännens aflöning, när anledning dertill förefinnes — får Utskottet, på grund af dessa skäl, hemställa, l:o. det Rikets Ständer måtte förklara de gjorda framställningarne om en allmän nedsättning af cmbetsoch tjenstemännens löner icke föranleda tili annan åtgärd, än att Rikets Ständer vid bestämmandet af utgifterna under de särskilda hufvudtitlarne, vilja tillse, om och i hvad mån minskning i nu utgående aflonings-anslag må finnas af omständigheterna påkallad. Under förutsättning att denna hemställan vinner godkännande af Rikets Ständer, har Utskottet icke ansett nödigt att för närvarande ingå i hufvudsaklig pröfning af den uti Kongl. Majlis nådiga Proposition meddelade, här ofvan omförmälda framställning, att de aflönings-anslag, som för embetsverk, korpser och stater varda vid denna riksdag beviljade, i allmänhet måtte definitivt på stat uppföras. Om nemligen Rikets Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48.
Om härifrån afdrages dels 6 procents kapitalrabatt å den del af lånet, för hvilken utfärdats 4J procents obligationer, eller tillhopa 6,400,000 Thaler, ' Th:r 384,000: dels hela kapitalbeloppet af de 4j, procents obligationer, som blifvit utlottade före deras utlemnande till låneöfvertagarne, och hvilket belopp i Fullmäktiges berättelse uppgifves till s 16,000: 400,000: skulle det kapitalbelopp, som i följd af ifrågavarande lån ingått, utgöra Th:r 8,000,000: — Transport: 8,000,000: — 47 — Transport: 8,000,000: — Härförutom hafva låneöfvertagarne godtgjort den ränta, som varit å obligationerna upplupen till och med den dag, de särskilda inbetalningssummorna blifvit för Riksgälds-kontoret disponibla, hvilken ränta uppgått till 71,893: 22: 6. Och har, efter derom träffadt aftal, Bankirhuset Edånger dessutom tillgodofört Riksgälds-kontoret ränta, å 2 procent, å de hos nämnde hus någon tid innestående penningar med 2,689: 10. — så att summan af de sålunda disponibla medlen utgjort Th:r 8,074,583: 2. 6. Enligt hvad Fullmäktige i sin berättelse upplyst, skall af denna summa hos Bankirhuset Edånger innestå Thaler 25,703: 27. 9; dock hade slutliqvid med bemälde Bankirhus ännu icke inkommit, i följd hvaraf Fullmäktige erinrat, att någon jemförelsevis mindre betydlig förändring i de ofvan uppgifne beloppen möjligen kunde ifrågakomma.
Om adeln nu endast bestått af dessa 1100 röstägande, skulle troligen ett ännu mindre antal infunnit sig, emedan de embeten i Statens tjenst, som utom enskildta förfall, altid hindra en stor del af Ståndet att bivista riksdagarne, ej tillika med adelns antal blifvit förminskadt och de frånvarandes platser hade ej då, såsom nu, af andra med fullmagter kunnat upfyllas. Adeln kunde i sådant fall hvarken såsom röstägande. eller representerande Stånd upfylla sin bestämmelse. Icke som röstägande, då antalet vore otillräkeligt för de arbeten, som riksdagsordningen föreskrifver ej eller svarande emot rösternas antal i de öfrige Stånden; ännu mindre som representerande Stånd; ty då bond ståndet nu representerar massan af folket, Borgareståndet en folkmängd af öfver 60,000, prästeståndet vid pass 14,000, samt nuvarande adeln tillsamman 9500 personer af båda könen, skulle ledamöterne af den nya adeln representera inga andra än sig sjelfva, och bestå endast af principaler; lika litet skulle den samma, oförmögen genom ett så ringa antal att verka på mängden, beröfvad stödet af egna slägtingar, som nu skulle föras af motsatta interessen, kunna upfylla det ändamål att vara en jämnvigt uti nationen, emellan Konung och folk. Om adelskapet egenteligen består uti ett genom födseln erhållit opinions företräde, månne ej skyldigheten hos hvarje far af denna klass är kraftigare, ansvaret inför det allmänna mera dyrt, att ej genom försummad upfostran af sina barn vanvårda eller förslösa den skatt Staten honom anförtrodt, såsom belöning, antingen för egna eller förfäders förtjenster? Om, hvilket ej lärer kunna nekas, förfäders vundna ära är en driffjeder mer till förvärfvande af egen förtjenst, så är det äfven otvifvelagtigt en större nesa att från dem vanslägtas, att genom egen oskicklighet, egna laster befläcka ett förut rygtbart, än ett ännu okändt namn.
1 dito dito å 700 » 700. 2 dito dito ä 650 » 1,300. 2 Andre Adjutanter . å 600 » 1,200. 1 dito dito å 500 » 500. 2 dito dito ä 450 » 900. lä 4:o. Stallmästare. ä Reg.-stallmästare ä 400 » 2,000. ä:o. Sqvadrons-chefer. ä Ryttmästare ä 1,700 » 8,ä00. Transport R.dr 114,250. hih. Ull R. St. Stallmästare. Indragas, i enlighet med hvad för det närvarande vid flere regementen egt rum. 5:o. Sqvadronschefer. 32 Ryttmästare ä 1,300 » 41,600. 32. 6:o. Ryttmästare utan Sqvadron. Indragas såsom obehöfliga. Subaltern-officer are. 7:o. Subaltern-officerare. 5 Förste Löjtnanter, k 850 » 4,250. 32 Förste Löjtnanter . S:a Oflicerare 167. S:a Officerare 148. Civile Tjenstemän. Civile Tjenstemän. 5 Regem.-auditörer . k 500 » 2,500 2 Brigad-auditörer ä 500 1,000. 5 Regem.-läkare k 700 » 3,500. 2 Brigad-läkare k 700 1,400. Afgiften för 148 till UnderObs. att de i ndragne UnderTranspo rt R.dr 215,320. Transport Slats-Ulskollets Utlåtande, Jis 83. 35 Transport R:dr officersaflöning anslagno nummer å 150 R:dr 148. Musiken. 35 Stabstrumpetare ä 200 » Afgiften för 35 till Stabstrumpetares aflönande anslagne N:r å 150 R:dr
[ Norrige har funnits två, till allmänhetens stora tillfredsställelse. De svårigheter eller olägenheter, som här anmärkts skola blifva en följd af tvänne medelporton, äro ganska obetydliga och Gr. Mörner har ådagalagt, att de äro så ringa, alt deras undvikande icke kan vara värdt en upoffring af 100,000 R:dr b:ko om äret. Emellertid afser K. M., att ett medelporto af 4 sk. skall införas, så snart det kan ske utan Statsverkets upoffring af de 100,000 R:dr, som ungefärligen varit den summa Postverket under de sednare åren lemnal till Statsverket. Om nu R. St., pä sätt Gr. Björnstjerna anser, finna tillgångar till statsbehofven, utan alt göra afseende pä 100,000 R:dr b:ko, så kan medelportot af 4 sk. genast införas, .lag lemnar derhän, huruvida en sådan upoffring af Statsverket nu kan göras, roen genom det uti R. Sits beslut vid sista Riksdagen uttryckta vilkor har jag åtminstone ansett mig förhindrad alt tillstyrka antagande genast af 4 sk. såsom medelporto; men skulle R. o. Ad. vid denna öfverläggning finna, all en sådan upoffring är lämplig, och således hafva för afsigt att antaga grunden för Gr, Den 7 Juni e. in. 91 Björnstjernas reservation, och såmedelst genast komma lill det åsyftade ändamålet, hvartill K. M:s Propos. hänvisar, så vill jag gora åtskilliga erinringar vid det förslag, som Gr. Björnstjerna liar afgifvif. Jag anser icke, att det kan bifallas med den ordställning och det innehåll, som del f. n. har uti de serskilda punkterna, utan att Betänk. bör återremitteras, pä det att Ulsk. antingen må tillstyrka K. M:s nåd. Propus., eller, om Utsk. anser tillgångaine sådant medgifva, ett medelporlo af 4 sk. genast mätte tillstyrkas. Uti den andra punkten af Gr. Björnstjernas reservation, har Grin sagt, att vid inlemnande af dylika bref frimärken böra begagnas.
Skulle åter pröfningen hafva försiggått hos en centralmyndighet, såsom i Statskontoret, hade göromålen der blifvit så väsendtligen förökade, att fråga torde hafva uppstått, om ett sådant åliggande kunnat utan men för öfriga ärendens behandling föreskrifvas, med mindre tillökning i tjenstemannapersonaien samtidigt blifvit beredd. Det vikar sig jemväl af gällande stadganden om rättighet för landtmätare att. under vissa vilkor uppbära arfvode för laga skifte i förskott, hurusom det åsyftade ändamålet att befria boställshavare från nödvändigheten att anskaffa åtminstone sä stor del af skifteskostnaderna, som svarar emot landtmätarens arfvode, — oftast den största utgiften, — innan boställshavare kunde utbekomma motsvarande del af låneunderstödet, svårligen kunnat vinnas utan att antingen uppoffra säkerheten för Staten eller ock framkalla föreskrift om särskilda borgensförbindelser, hvilkas anskaffande för boställshavare ofta skulle varit med svårighet förenad. Det är ock uppenbart, att, om i stället för medels utanordnande till boställshavare för alla de utgifter, han har att bestrida till öfrige delegare för odling, husflyttning m. Kongl. MajUs Nåd. Proposition N:o 116. 5 m., hvarje delegare i ett skifte skulle direkte utbekomma af låneanslaget det belopp, som han egentligen hade att af boställshafvaren uppbära, ett så invecklad t, både för embetsmyndigheter och enskilde skiftesdelegare besvärligt, uppbördsoch redovisningssätt skulle hafva uppkommit, att olägenheterna deraf varit nära nog jemförliga med dem, man genom låneunderstödet velat afhjelpa. I det af Ofverdirektören vid Landtmäteriet afgifna utlåtande är deremot, såsom det synes, på goda skäl utvecklad den åsigten, att. Staten borde godtgöra alla utgifter för laga skiften å civila och militära boställen samt kyrkan eller församlingen vidkännas alla dylika utgifter för de ecklesiastika.
Häremot förekommer likväl, att, alltsedan det ständiga båtsmanshållet inrättades, det varit rustoch rotehållares åliggande att, när båtsmännen (ill tjenstgöring uppfordrades, förse dem med vissa i contraeten uppgifne beklädnadsoch utrednings-persedlar; att utom andra föreskrifter rörande båtsmans-beklädnaden och utredningen, de, som i delta hänseende genom Kongl. Kungörelsen den 10 September 1816 meddelats och i allmänhet ännu finnas gällande, tillkommit efter rotehållarnes hörande och med deras begifvande; att, enligt denna Kungörelse, rotens skyldighet att, under krig, utgöra beklädnad för båtsmannen, inträffar hvarje gång efter förflutne tolf månaders tjenstgöring, hvaremedlerfid kronan understödjer båtsmannen med nya sådane beklädnads-persedlar, hvilka äro beräknade för Sex månaders tjenstgöring, men att, på det rotehållaren må undgå klädnadens förfärdigande och transporterande under den tid, då båtsmannen icke har hemlof, rotehållaren eger tillstånd att erlägga beklädnadens kostnad efter markegångs-pris; att ofvan intagne Kongl. Kungörelse af den 21 Maj 1830, hvarigenom bestämdes, att nyssnämnde afgift skulle af rustoch rotehållare, utan afseende derå, om deras båtsmän under krigfafginge eller icke, utgöras, så länge ki iget fortfore, blifvit utfärdad i öfverensstämmelse Statssamt Allm. Besv. och Ekon.
Skattfrie, af mankön 52,278. af qvinkön 54,482. Äfven under loppet af detta qvinqvennium har således folkmängden årligen varit i tilltagande’ dock nära tvåtredjedelar mindre än under qvinqvenniet 1822 med 1826, betydligt mindre än under qvinqvennict 1827 med 1831 och öfver hälften mindre än under nästföregående qvinqvennium 1832 med 1836. Att väsendtliga orsakerne till den starkare folkökningen under förflutna Irenne qvinqvennier upphört att förefinnas, i den mån sådant skulle antydas af ofvan upptagne jemförelse, synes ej vara antagligt; men deras verkan har sannolikt under detta qvinqvennium hämmats af den alltmer tilltagande svårigheten att finna bostäder för nya hjonelag, sedan hemmansklyfningarne förminskats och allmogen börjat inskränka sin, kanske för långt drifna, beredvillighet att upplåta plats å hemmansområdena för hackstugu-anläggningar. Dessutom tyckes, att sluta från senare årens förhållanden, folkökningen mycket bero af skördarnes beskaffenhet, i synnerhet när missväxter och svag årsväxt följa pä hvarandra: Sålunda var, till exempel, 1836 medelmåttig skörd och folkökningen 1837 — 1,241. 1839 god skörd och folkökningen 1840 — 2,794. 5 Ehuru erfarenheten under de 30 åren emellan 1811 och 1841 afgifvifc bevis derom, att produktionen i det hela, jordbruket så väl som andre näringar, tilltagit i ett visst förhållande till folkökningen, synes likväl tilltagandet ej hafva varit sådant alt det, genom iemnadt öfverskott af jordbruksalster eller upplag af annan besparing, vare sig af näringsvinst eller arbetsförtjenst, kunnat öfverallt försäkra mot brist och nöd viel tillfällen af missväxt och lifsmedlens deraf uppkomne både knapphet och dyrhet.
Ständers Stais - Uiskotts Utlåtande, angående Sala Siljver-Verk, T_Jtl underdånig skrifvelse af den 8 Martil 1810 anmälte hos Kongl. Majit Riksens Ständer, att af de undersökningar, hvilka , såsom en följd af åtskilliga Ledamöters i Hemliga Utskottet vid 1800 års Riksdag nitiska bemödande, rörande beskaffenheten af Sala Silfvergrufva, dess drift och privilegier, samt desses förhållande till en motsvarande afkastning för Staten och det allmä nna", hade Riksens Ständer val inhemtat, att detta Verk icke drifves utan betydlig förlust för Staten, samt att dess öfverlemnande till Bergslags - Interessenternes vård och disposition lill följe deraf vore med Kronans fördel öfverensstämmande; Men då Riksens Ständer derjemte insett, att ett sådant öfverlemnande skulle medföra skadeliga följder, i den händelse man ännu ej nog fullständigt och säkert undersökt Grufvans verkeliga tillstånd, och den samma icke borde till Interessenteri. es förmodan, man med ali anledning hyste om den med dess framlida drift förenade förlust, 3 § 4: Stats-Utskottets Betänkanden: öfvergått lill all den visshet, som en på säkra vettenskapligt Bergsmanna undersökningar grundad öfvertygelse endast kunde medföra; så ha’ de Riksens Ständer ansett sig böra hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla om förordnande af en sådan på stället skeende vettenskaplig un’ dersökning genom kunnige Bergsmän, kvilke tillika finge sig uppdragit, att höra Bergslagen om vilkoren för en ny reglering af Contractet och Grufve - driften, så att etc aftal måtte träffas, hvarigenom Interessenternes bestånd och ortens fördel kunde med någon vinst för Statsverket förenäs; .— Och yttrade Riksens Stander härvid den underdåniga önskan, att denne undersökning måtte vara fulländad innan nästa lagtima Riksdag, så att ett afgörande beslut då måtte kunna tagas.
Jag tror derföre, att när taxorna skola npgöras, så böra de beräknas samvetsgrannt. Att K. M. och kronan skall hafva förmånsrätt till hanans begagnande, det kan vara rätt i anseende till det sätt, hvarpå detta bolag formerar sig: men jag säger ännu engång, att man bör noga tillse, att icke göra bolaget orätt, då man vill bevaka kronans rätt. Hr Brakel har sagt, alt ingenting förnärmande har varit yttradt om de utländska bolagen. Jag känner Gr. Lagerbjelke för väl, för att tro, att han skulle vilja säga något förnärmande, men då man hos dem supponerar illvillja, säger man allt hvad man kan för att gifva en anspegling derpå, att de skola lägga sig emot något, som vore det rälta. Jag vill för öfrigt nu förbigå de verkligen grofva ord, för alt nyttja den rätta termen, hvilka här blifvit begagnade både i går och i dag, och hvilka jag anser vara af den beskaffenhet att, om de utgått från en annan person, det varit hvarje Riddersmans rätt att derföre vänta ofördröjlig uprättelse, eller också att tvinga talaren alt göra afbön. Jag återkommer till hvad Hr af Harmens sagt. Det är ganska orätt att beständigt tala om ett utländskt bolag, ty jag har förut tydligen visat alt det icke är sannt och alt det icke skall blifva något utländskt bolag. Uti Utsk:s utlåt, står, alt del skall vara ett inländskt bolag och i K. Rosoiutionen säges, att hvarje utländsk eller inländsk man får uti företaget deltaga. Vi veta ju ännu icke, hvar aktierna skola stanna, och då borde man icke anse sig hafva rättighet, att beständigt komma med uprepande af sådana termer. Jag får säga, att de sorn beständigt föra på tungan att man för Staten skall göra upoffringar, äro just de, som äro minst villige att sjelfva göra upoffringar för andra. Gr. Mörner: Den uplysning, som jag ernade lemna, då jag begärde ordet, har Gr. Rosen redan meddelat, nemi. att, uti 1845 års K.
Hwilken winning för den rättsökande? och hwilken besparing för Statswerket ? Nagra skulle kansse inwända, at Hof Rätterne dä blifwa beswärade med manga smamäl, som annars wid Lagmans-Rätten stadna; men derpå fär iag i förhand smara, at om Förliknings-conimitteer i stället inrättas, får Hof-Rätten längt mindre ot göra an nu, och kan wcrkeligen täla afkortning i sit nu warande antal Ledamöter och Betjening, derest man annars önskar dem någon redbar sysilosättmng. 5:o Uti alla Regementsoch Lttirer, hwilkas tjenstgöring i fredlig tid ej behöfwas och som i krigstider kan bestridas af dertil missivkl-rlle ^lljrrncter, hwartil 5ujetter aldrig saknas, efter de flesta Kyrkoherdar äro dermed försedde och i sädan nödens tid mätte kunna dem umbära. Hwarförutan om wid ?-r8tor-rter-8 bortgifwande et billigt afseende pa en krigsprests beswärligare tjenstgöring göres, man icke har at förmoda , at dugeliga ämnen skulle saknas eller Armeen blifwa sämre betjent ännu. 4:0 Uti all Landtulls-Betjening, när Landtullarne efter Nationens allmänna önffan böra indragas, emot det Städerna och Landtbrukarne hälla Kongl. Maj-.t och Kronan genom en allmän bewillning, patzad efter Städernes rörelse och hwar en Landsorts proäuLtion, skadeslös för den redowisade ärliga Tulltägten.
Jag anser mig följaktligen destomindre böra benådningen underdånigst tilleller afstyrka, som en ansökning derom redan blifvit hos Kongl. Majit den 1 Oktober 1845 afslagen. 2:o För skadeståndets efterskänkande af den lidande egendomshafvarén, Kongl. M«j:t och kronan, åt den försumlige förvaltaren, sökanden, hafva inga nya skäl förekommit, sedan målet hos Kongl. Kammar rätten afdömdes. Ehvad man n å säga örn de gällande föifattningarnas otydlighet på den tid försummelsen inträffade, så står det likväl fast, att arrende-kontraktet, försedt med den borgensföi bindelse, som bordt förnyas, låg i Lands-kontorets förvar och att, enligt kontraktets uttryckliga ordalydelse, förnyelsen skolat genom Konungens befallningshafvandes, d. v. s. närmast genom sökandens försorg, i hans egenskap af landskamererare, verkställas. Ehuru ömande omständig - 12 Kongl. Majds Nåd. Skrifvelset N.o 27. beier för honom må förekomma, finnér jag mig dock, med afseende pä kronans säkerhet vid andra dylika händelser, icke böra den ifrågavarande eftergiften i underdånighet tillstyrka. 3:o Skulle Kongl. Maj:t likväl i nåder anse berörda eftergift böra beviljas, så lärer mig dock icke vara lillstäudigt att sältet i underdånighet föreslå. Lämpligheten af den åtgärd, sökanden i sådant hänseende begärt, eller en nådig framställning lill Rikets nästsammanlrädande Ständer om hans befrielse och ersätlnings-beloppets afskrifning, förutsätter en pröfning af frågorna, antingen det är rikets Konung eller Ständer allena, eller beggedera gemensamt, som ega att, på rikets vägnar, efterskänka ifrågavarande, till dess sjöförsvar anslagna medel. Alt ingå i en så beskaffad pröfning, utan att dertill uttryckligen hafva erhållit nådig befallning, tror jag ej innefattas under mili behörighet såsom deltagande i detta sammanträde.*’