Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror det höra till en rättvis lagskipning, att brottslingen, så vidt möjligt, dömes efter sin mer eller mindre brottsliga vilja eller det inre af gerningen. Så vida anser jag idén att i lagen intaga mera fullständigt, än fordom, de mildrande eller försvårande omständigheter, som gifva den lagstridiga handlingen sin karakter, vara ett steg framåt på lagstiftningens bana; men jag vill, att det olika straffet för serskilta arter af förbrytelse skall objectivt ligga i sjelfva lagen och ej öfverlemnas åt domarens subj ctiva godtycke. Förgäfves invänder man, att det icke är möjligt att i lagen uppfatta de karakteriserande dragen af en gerning, som bestämma dess art, h vil ka man förmenar höra till doktrinen. I stjernbilderna har det skarpare väpnade ögat efterhand upptäckt flera stjernor och man fordrar nu af den skicklige Astronomen, att han kan urskilja dem. När principerna för Criminallagstiftningen en gång blifvit med tillräcklig skarpsinnighet och fullständighet genomförda, så klarnar äfven detta dunkel och det, som nu är ett chaos, ordnas. Genom den latitud Lagförslaget medgifver för domarens pröfning, hvilken i 1734 års Lag hörer till de sällsynta undanta Bih. till R. St. Prot. l8f5, 7 Samt. 1 djd. 3o Häjt, 6 42 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3. gen, men efter denna CriminaHag till det vanliga förhållandet, och utsträekes ända till valet emellan i månads och. 2 till 4 års fängelse för samma Brott, efter domarens uppfattning af mildrande eller försvårande omständigheter, har han en rätt öfver medborgares välfärd, som är vidsträcktare an Majestätets sköna prerogativ att mildrande förmedla emellan den Höga rättvisan och lagens ensidiga bokstaf, och ej utan den största våda kan öfverlemnas åt den enskilLes godtfinnande. Jag är också öfvertygad, att denna, att jag må uttala det, oklara och vacklande obestämdhet i lagen förr eller senare skall åter lägga pröfningsmakten, som fordom, i folkets bänder eller ovilkorligen framkalla inrättningen af Jury i brottmål.
Ridderskapet och Adeln gillade detta Herr von 8sm!?.enke1lirs yttrande, hwaresler justeringen sörcsor till stut. * '— " ' ' ' FSretogS ä nyo Stats Utskottets den 24 NoIvember pä bordet lagda Finance Plan, jämte Banco Utskottets den iz December upläste utlåtande derölwer, samt Friherre ^stelnvärsts samma dag pä bordel lagde dictamen. Herr Ueute rskölst,' Häsm Oiäricst, ausörde jkrifteligen kill Protocolset söljande: Hög, Dm 16 December. yor Högwälborne Herr Grefwe och Landt-Marskalk. Höglofl. Ridderskap och Adel. Ju mera jag cstersinnar de wädliga följder, hwarmed denFinance-plan, som nu systclsätter Riksens Höglofl. Ständers upiuärksamhcc hoiar Rikers penninge-Wcrk, desto större anledning tror jag mig äga till skyldig högaktning för de Ständer, som ät istoo moro kill .Riksdag församlade. Dcste radflogo wist icke utan all stags inflytelse af despotlska styrelse-grunder, men de oshöllos dock icke frän den priswärda omsorgen, att stadga myntwäsendek och gifwa ett wisst och paliteligt marve ät de pappers-sedlar som i rörelsen nyttjades. Enligt b.sinret i Norrköping älog sig Rcket för detta ändamål, en sä kallad förmögenhets afgift och man stadgade att realisationen icke ens sick företag s, förr än ett wist belopp as Sifwer blifwit i BanquenS hwaif deponcradt.. Man lämsöre härmed narwarsnde tidö rä« dande tänkesäit, särd-.leg i den lyckligare belägenhet, hwari ert förändradt Regeringssätt ost försatt, och jag . magar förmoda att flere Ledamöter af Högloft. Ridderskåpet och Aveln, lära deltaga i min förundran.
Nej; vinner Nej, komma de under ifrågavarande rubrik inbegripne slag af torr eller rökt fisk att vid utförsel åtnjuta tullfrihet. 3$ Bevillnings-Utskottets Memorial, N\o 41. Fjäder: Trenne Riks-Stånd hafva godkänt, hvad Utskottet, i o sprit ad, afseende å ospritad och spiilad fjäder, föreslagit; hvaremot spri t ad, Ridderskapet och Adeln ansett införselstullen å den ospri tade böra bestämmas till i R:dr per lM och att bägge slagen böra medgifvas tullfrihet vid utförsel. Om dessa beslut af Ridderskapet och Adeln vidhållas, föi'anledas deraf följande voLeringar, nemligen: 6a:o. a) Den, som gillar den af Utskottet å ospritad Fjäder till 4o sk. föreslagne införselstull, voterar Ja; den, döt ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer införsels-afgiften å Fjäder: ospritad att bestämmas till i R:dr per 63:o. bj Den, som anser, att, på sätt Utskottet föreslagit, Fjäder: ospritad bör beläggas med a sk. utförselstull, voterar Ja; dem, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, blir ospritad Fjäder vid utförsel tullfri. 64:o. cj Den, som, lika med Utskottet, finnér Fjäder: spritad, böra draga 4 sk. tull vid utförsel, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer tullfrihet att medgifvas spritad Fjäder vid utförsel. Fjädrar: Den af Utskottet för Fjädrar: andra ej specificerade *mära ej speföreslagna bestämmelse har af Presteoch Bonde-Stånden «ificerade. blifvit godkänd.
Så är visserligen förhållandet i Frankrike, men ingalunda öfverallt, t. ei. i Tyskland, ty det Preussiska lagförslaget gör i detta Den 13 Juli. 81 afseende ingen skilnad. För öfrigt, om någon skulle vara i behof att få disponera hvad som under konkursen kan tillfalla honom, så vore det väl just köpmannen, för att derigenom sättas i stånd att börja en ny rörelse. Detta synes mig således vara ett dåligt argument. Hr Dalman har, då jag talat om denna punkts sam* manhang med borttagandet af den offentliga stämningens preklusiva verkan, förklarat att han ogillar äfven denna princip; men då måste hela förslaget falla, emedan det åsyftar en snar realisation och en hastig upgörelse. Skall man stadga, att borgenärerne, för att icke förlora sina fordringar och sin talan, måste ovilkorligen infinna sig vid proklama, så går det naturligtvis icke an att sätta stämningstiden så kort som 2 månader, utan då måste man hafva åtminstone 6, och dermed komma vi in på den långa tidsutdrägten. Antingen skall raan derföre afskaffa stämningens preklusiva verkan och antaga förslaget, eller, om denna bibehålles, måste det nya lagförslaget i sin helhet förkastas. Det har blifvit vrkadt, att denna g skulle återremitteras, och man har åberopat, att BorgareSt:t redan vidtagit en sådan åtgärd. Men då densamma just innehåller en af förslagets grundprinciper, skulle Utsk:t derigenom komma i en sådan ställning, att det icke visste hvad det skulle taga sig till. Blir g:n afslagen, så får man börja arbeta på en ny basis, men genom en återremiss vinner man sannerligen ingenting. Jag anhåller derföre, att K. o. Ad. nu må definitivt besluta öfver denna fråga, samt vågar för min del hoppas, att dess beslut må blifva bifall till Utsk:ts förslag. Hr v. Ehrenheim, Per Jakob: Jag tror, att Hr Dalman i sitt resonnemang alltför mycket inskränkt begreppet af konkurs.
Träder hon i annat gifte, vare henne förbudet, att med hand: teringens idkande vidare fortfara. §• 1 3* Enkor i allmänhet och sådana ogifta personer af qvinnokönet, som uppnått en ålder af 30 år, skola vara berättigade att ingå i utöfning af handtverk, enär den sökande, med vittnesbörd om god fräjd, hos Handt verks-Societeten och Magistraten sig anmäler och hos den förstnämnde uppvisar försvarligt prof af insigt i den handtering, som hon åstundar idka, hvilket profstycke af Societeten pröfvas och vid hvars verkställande annan tillsyn ej tarfvas, än att den , som dermed sig anmäler, kan tillförlitligen styrka, att hon detsamma förfärdigat. Ar den sökande ej Enka, åligger henne förete bevis, att 4 2£ Fur slagi hon antingen är af Kongl. Maj:t i Nåder förklarad för myndig, eller ock biträdd af Förmyndare eller annan vederhäftig person, som åtager sig ansvaret för de skyldigheter och förbindelser, hvaruti hon i och för rörelsen sig inlåter. Enka eller ogift qvinna, som undfått tillstånd att för egen räkning idka någon handtering, ina, derest hon i gifte träder , icke förvägras, att äfr ven sedermera, med mannens samtycke och un-! der deras gemensamma ansvarighet, samma näring fortsätta, enär de en sådan sin föresatts hos Handtverks-Societeten och Magistraten tillkännagifva: dock må, utan att särskilde af Magistraten pröfvade skäl dertill föranleda, en sådan frihet ej ega rum, då fråga är om vägtenskap sned någon, som i egenskap af idkare, betjent, gesäll eller arbetare, i borgerlig näring sjelf ingått. Hvar och en person af qvinnokönet, som med behörigt tillstånd idkar något handtverk, skall det vara medgifvet, att till biträde dervid antaga och sig betjena af de arbetare utaf nämnde kön, sorn hon till näringens bedrifvande kan hafva af nöden. §. 14.
Har du någonsin hört, att det blifvit allvar af ett skolflickstycke, som slagit ut på barnbalerna eller skridskobanan? Jag har aldrig ansett sådant för annat än onödig inbillning. Bella blef tankfull. Jag har sett litet i den vägen, sade hon. Men något inom mig säger, att det är att leka med något mycket allvarsamt. Och dock, vet du, Hanna, har jag en gång sjelf fastnat ut för något sådant, och du kan aldrig tro, hvad det var för en tråkig tid. Bella var röd som en eldbrasa, fastän mörkret dolde det, och hon lutade sig närmare Hanna. Jo, vet du, det var en af Bengts kamrater, som hette Oskar. Han bor ej mera här, och det är nu alldeles slut med den dårskapen, derför kan jag tala om det. Han var mycket vacker och hygglig, och jag gick och blef kär i honom bums, eller inbillade mig att jag gjorde det. Men så fingo kamraterna tag i det och det blef ett bryende och bråkande, så det var äckligt. Inte brydde Oskar sig en smul mer om mig än om andra flickor och det var nu väl det men antingen jag talade om honom eller ej, fick jag alltjemnt smälta en hop dumma anspelningar. Till slut blef det olidligt, och jag började bli led den oskyldiga Oskar, bara för att flickorna gingo på så der. Och när jag riktigt ransakade mig sjelf, fann jag, att inte var det alls något bevändt med min känsla för honom, jag kunde afstå från den när som helst. Jag tyckte ej ens en tiondedel så mycket om honom, som jag nu tycker om dig, Hanna. Hanna hade åhört henne tyst och tryckte hennes hand vid de sista orden. Jag tror, sade hon, att vi böra akta oss för sådana inbillningar. Det är att gå de djupa, äkta känslorna i förväg och liksom pluttra bort deras kraft. Jag har aldrig erfarit något dylikt, men föreställer mig, att det är som när barn äta omogna frukter. De inbilla sig att de smaka bra, men taga lätt skada deraf. Och hvilket innehåll har väl ett sådant der skolflickstycke? Alls intet. I de allra flesta fall är det ett sätt att göra sig intressant och inte vara sämre än andra.
Åstadkommandet af en jernvägsförbindelse mellan de förenade rikenas hufvudstäder utgör en vigtig länk i kedjan af det Svenska jérnvägssystemet och innefattar ett för de begge folken eftersträfvansvärdt mål. Genom en sådan förbindelses tillvägabringande skulle icke blott vigtiga fördelar i militäriskt afseende vinnas och varuutbytena mellan de båda rikena väsendtligen underlättas, utan ock utvecklingen af de unionela förhållandena mellan brödrafolken på ett kraftigt sätt befrämjas. Sedan numera vestra stambanan hunnit fullbordas och, inom Norrige, jernbanan till Kongs vinger äfven blifvit för allmänna rörelsen öppnad, synes tiden vara inne alt begynna arbetena å den nordvestra stambanan. Då likväl stridiga åsigter inom Wermland uttalat sig angående ändamålsenligheten af den för ifrågavarande stambana ut Bih. till B. St.
Uti StåtsUtskottets Betänkande N:o p5, sid. i5 och 16, står tydeligen att läsa, det RiksgäldsContoret hade, vid 1828 års slut, behållning på Räkningen N:o 1, R:dr 58,8o3: 34 B:co, och insatte i 3-procents-lånet 1,646,000 R:dr. Att de utelöpande Obligationer vid samma tid utgjorde 35,000 R:dr, står på Bilagan Litt. F, StatsUtskottet har således redan ådagalagt, att Medlen blifvit både bokförde och redovista, Men att såsom användbar tillgång upptaga j,646,000 R:dr, hvilka redan blifvit till Canaler och byggnader använda, i stället för lån af Allmänheten, det skulle hafva varit ett stort misstag, hvilket Utskottet hvarken begått, eller någonsin bordt göra sig skyldigt till. Herr Rosenblad_, Bernhard: Jag anhåller vördsammast, att Herr Grefven och Ordföranden täcktes proponera Ridderskapet och Adeln, att RiddarhusUtskottets Förslag till ny Riddarhusordning, måtte blifva serskilt 6o Den 21 April f. m ; tryckt, så att en hvar deraf kan komma i tillfälle att taga närmare kännedom. Detta kan ske utan serdeles kostnad för RiddarhusCassan, om tryckningen deraf verkställes på samma gång och i ett sammanhang med den på StatsVerkets bekostnad skeende tryckning af våra Protocoller.
När då hären led brist på det nödvändiga eller blef slagen och skingrad åt alla håll, skingrades äfven svärmen af kvinnor och barn; en del undkom i elände, andra blefvo segrarens byte, mesta delen förgicks. Den svenske och finske soldaten nödgades kvarlämna familjen hemma, men hans officer medförde ofta sin hustru, mera sällan ett barn. Ändtligen kom Torstenson i November 1641 och med honom ny enhet, ny kraft, nya förstärkningar. Han var den ende som uppfattat sin store mästares tanke, den ende som kände sig mäktig att föra det stora kriget. Hans mål, som han aldrig lämnade ur sikte, var att marschera så rakt som möjligt på Wien och där tvinga kejsaren till fred. Men Torstenson hade emot sig en lika tapper och därtill slugare motståndare. Elfva månader förgingo under marscher, belägringar, svält och mödor, innan han lyckades tvinga Piccolomini till ett allvarsamt fältslag. Kom så en mörk oktobernatt 1642. Svenska hären belägrade det välbefästa Leipzig. Fältmarskalken hade sent på kvällen sammankallat ett krigsråd till högkvarteret i byn Straussenhäuser för att öfverlägga om belägringen och möjligheten af en stormning. Närvarande voro svenska härens främste och mest frejdade fältherrar: Torstensons närmaste man, den barske riksfälttygmästaren Johan Lilliehöök med sin fårade panna och sina stora skarpa grå ögon mästaren i det lilla kriget, den tappre och roflystne brandenburgaren Hans Kristofer von Königsmark den blåögde blifvande fältmarskalken Carl Gustaf Wrangel den blifvande konungen, pfalzgrefven Carl Gustaf, nu vid sina blomstrande tjugu år i sin första krigsskola den i strider grånade Axel Lillie, väl bepröfvad i Gustaf Adolfs leder den eldige, oförfärade fransmannen Mortaigne och slutligen tre i alla faror härdade finnar: den lille korpulente Arvid Wittenberg, som förliknats vid både lejonet och blixten; Breitenfelds och Lützens frejdade ryttarechef Torsten Stålhandske samt Neunburgs försvarare Erik Slange, utväxlad ur fångenskapen.
N:o 5, i anledning af väckt motion, angående upphörande af den så kallade offringen till presterskapet; Motionen ansågs böra öfverlemnas till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. N:o 7, i anledning af väckt motion, angående skatts erläggande för rättigheten att utöfva jagt; Motionen ansågs böra öfverlemnas till Bevillnings-utskottet. N:o 8, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af af Likstol m. m.; Motionerna ansågos böra öfverlemnas till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. N:o 9, i anledning af väckta motioner, angående utsträckning af kust-almogens rättighet att idka utrikes sjöfart; Motionerna ansågos böra öfverlemnas till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. Bih. till R. St. Prot. N:o 10, i anledning af väckt motion, angående rättighet till kyrko-stugors uppförande å kyrkovallarne; Motionen ansågs höra remitteras till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet; och N:o 11, om arfvoden för ökad kansli-personal. Bifölls. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterades ett af herr Winge ingifvet skriftligt anförande, till vidare utveckling af en förut af honom väckt motion (n.'o 141), i fråga om förändring af stadganden, i afseende på ordförandeskapet uti sockenstämma. S. D. Till Stats-utskottet öfverlemnades åtskillige af herr Malmstedt ingifne handlingar, till upplysning, i afseende på deu af honom väckta motion N:o 86, angående anslag till upprensning af Rönne-å och en hamn-byggnad vid staden Engelholm. Från Hederv. Bonde-standet. S. D. Remitterades till Stats-utskottet ett af Andreas Bengtsson från Jönköpings län ingifvet skriftligt anförande, i anledning af Kongl. Maj:ts den 12 dennes till nämnde Utskott remitterade nådiga proposition, angående beskattnings-väsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling. S. D. Utsågos, efter anstäldt val, riksdagsmannen rBobias
Banquens nu egande redbara fond öfverlemna» till Vexel-Banquen, sorn skall ansvara för inlösen af alla utelöpande Banco* och Riksgälds-Sedlar. 4:0. Vidare öfverlåtas till Vexel-Banquen aila sådarie Banquens fordringar, för hvilka Banquen eger rörlig elier orörlig pant, sedan likväl härifrån afgått en emot Banquens jLånskulder svarande summa. 5:0. Banquens öfrige tillgångar, såsom Discont-fonden, Creditiven till Jern-Contoiret och Manufactur-Disconteh fCc. disponeras af Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, ccxxvxr Rikets Ständer, såsom de för godt finna,"dock under förbehåll, att årliga revenuen hålles Vexel-Banquen tillhanda, så länge och intill desä utvexlingen af Silfver tagit sin början. Deremot bör Vexel-Banquen bestrida alla omkostnader för Banco-Verkets underhåll. — C:o. Allt Silfver och alla goda Vexlar, sorn erbjudas åt Vexel-Banquen, emottagas efter it8 sk. Cours. — 7:0. Ifrån 1824 års början får BancoDisconten icke utgifva några nya Lån, pa längre tid än högst Nio månader, i enlighet med hvad Financé-Committéen tillstyrkt. 8:0. Creditiven för Jern-Contoiret och Manufactur-Disconten, äfven sorn det så kallade Stora Creditivet, ställas på Banco-Disconten. 9:0. Fonden för Bancö-Discunten bestämmes till Fem Millioner, och större summa lärer ej komma att användas, när Lånen meddelas på högst Nio månader, samt Lån-Capitalen följaktligen inom korrt tid öfverflyttas ur en liand i en annan. 10:0. Hvad sorn öfverskjuter de för Discont-fonden afsatt© 5 Millioner, beräknas för de särskilde Anslag, som Rikets Ständer finna för godt fastställa. — 11:0.
Stockholm den 25 Aug. 1851. Memorial till Rikets Ständer, angående rättighet får Utskottets Kanslipersonal och Vaktbetjening att uppbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut. Då, med hänseende till beskaffenheten af de Expeditions-Ulskottets kansli åliggande göromål, dessa ej förr än någon lid efter riksdagens slut kunna vara fulländade, med afseende hvarå Rikets Ständer ock vid de Irenne nästföregående riksdagarne medgifvät bemälde kanslipersonal, äfvensom Utskottets vaktbetjening, rättighet att under 14 dagar efter riksdagens afslutande få beräkna och uppbära sin aflöning, får Expedilions-Utskollels Memorial, JU 19. 17 år Expeditions-Utskottet vördsamt anmäla, att dess kanslis tjenstgöring påkallas ännu tvänne veckor efter riksdagens slut, samt att dess vaktbetjening är, i anseende till örefallande talrika budskickningar, lika länge behöflig, vid hvilket förhållande och då dikets Ständer, med bifall till Stats-Utskottets Memorial JV2 109, beslutat, det aflöningen för Utskottens samtelige tjenstemän och vaktbetjente skall beräknas och utgå till och med den dag, då hvars och ens tjenstgöringsskyldighet upphör, Utskottet hemställer, att dess kanslipersonol och vaktbetjening måtte få beräkna sin aflöning i fjorton dagar efter riksdagens afslutande, samt att utbetalningen af denna aflöning må ega rum, så snart de Bihangstrycket tillhörande handlingar blifvit öfverlemnade till Tryckfrihets-Komitéen och ExpeditionsUtskottets öfrige handlingar till Riksgälds-Kontoret, med undantag allenast af dem, som erfordras för upprättandet af det s. k. allmänna registret öfver Bihanget till Riksståndens protokoll, med hänseende till hvars senare färdigblifvande ett kanslistarfvode, beräknadt frän innevarande månads början, torde böra innehållas, att utbetalas först då nämnda register, fulländadt, till Tryckfrihets-Komitéen aflemnas.
Som bekant medföljer under detta kvartal till alla prenumeranter: Iduns ytterst intressanta och värdefulla hvilket i år helt visst, med afseende på såväl textbidrag som illustrativ utstyrsel, till och med kommer att öfverträffa föregående årgångars. Särskildt erinra vi om det intressanta galleriet af barnporträtt: " Eet yngsta Sverige " i Iduns julnummer, hvilket, utvaldt bland tusentals fotografier från Ystad till Haparanda, kommer att gifva en representativ och sällsynt intagande bild af vår uppväxande generation. Bäst därför, i god tid förnya som sagdt, att nu genast kvartalsprenumerationen! Redaktionen af Idun. * —: P ä rundresa. Några korta bref från fröken Sva. Uppsnappade o c h afskrifna af Georg Nordensvan. Sista brefvet. Farväl, Paris! V i d närmare påseende befanns slanten vara en engelsk skilling. » Vier Mark! » sade aposteln. » Hvarför d e t? » frågade A d a m. » För platserna. » karga natur. hans gade, där hela staden passerar r e v y för våra ö g o n. endast 5 0 öre, om prenumeration efter den 1 oktober verkställes på posten. Det ' skall alltid blifva Kamratens läsekrets främsta väcka bemödande att bland sin unga och bibehålla en sedlig och fosterländsk anda, på samma gång den vill vara verkligt underhållande och lärorik. Utom allt annat, som Kamraten under årets sista kvartal kommer han dem att bjuda sina unga läsare, sänder som julklapp ett trettiotvåsidigt, rikt illustreradt julnummer med bidrag af de bästa författare, ensamt till fullo värdt det lilla prenumerationspriset. Kamraten vill bli de ungas vän i alla svenska hem. Har Ni en dotter eller son, så uerkställ därför med det snaraste prenumerationen! Stockholm i september 1896. Redaktionen af Kamraten. * Genom fyra slältflecL Några små kulturbilder från Småland, för Idun tecknade af L. S. illustrerad tidning för H a d e Märta storbak i sikte, företog h o n det helst på natten.
EÅN FÅKÖSUND skrifves till Idun: Förliden Kristi himmelsfärdsdag afled Gotlands och Fåröns, ja, helt visst hela vårt lands äldsta innevånarinna, änkan Gertrud Löfgren i den höga åldern af 104 år 5 mån. Hon hade varit gift tvänne gånger och sörjes af barn och barnbarn, flere af dem bosatta i Amerika. &gt;Farmor », som hon kallades, bodde på Hamars gård på Fårö och var de sista åren blind, I D U N 1899. men trots detta kunde man ofta nog få se den kära gamla i sin ensamhet gå omkring och med noggrannhet städa sitt lilla rum, då barnen voro sysselsatta på annat håll. Många glädjestunder hade jag hos den kära gamla, som talade med glädje och lust om sina ungdomsminnen och som med samma intresse deltog i de dagliga bestyren, dem hvar och en af familjen skulle uträtta. Intressant och hjärtlig i sitt tal om allt och alla var den gamla, och det är med saknad och djup tacksamhet jag nu går att binda en enkel krans till hennes graf. Öfvertygad som jag är om att Iduns läsare gärna vilja se den hundraårigas bild, sänder jag den härmed, beklagande att hennes vackra hår, som hon var särdeles glad åt, likväl täckes af den vanliga hufvudduken. Ömt och hjärtligt har hon vårdats af barn och barnbarn, och ett älskadt och vördadt minne lämnar hon efter sig på vår lilla, ensamma ö, där hon tillbragt hela sitt lif. — CB. ETT UPPVAKNANDE. ETT RREF. AF UTDRAG UR MIMI T D H. — O, Jelena, nu ändtligen kan och vill jag berätta för dig den lilla historien angående min bekantskap med » den genialiska och vackra professor Gavrelius », som du i ditt bref kallar honom. Du förvånade dig öfver, att jag blef likasom alldeles förstenad, då jag plötsligen stod ansikte mot ansikte med denne man på ångbåten, som förde oss till Helsingfors i våras, när jag följde med dig ditöfver på några veckors besök i ditt trefliga hem. Och ändå, fastän jag bleknade, darrade och förstummades som en brottsling, den där konfronteras med sitt offer, kände jag honom ej.