Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dok-Oanxleren //zz'S^ Ullf. 8tat8-8eereteraren ^/zzzrk^s. lillkörorclnacle 8t3t8-8eer6t6raren Mzzz^e upplade i un^erclänigbet till ju8tering ett, i koljcl ak Kongl. Nap^s körut fattare Käcliga be8lut, upp8att korpag till Kongl. IVlaj.-t täcktes, enligt 8tats-Rädets underdäniga tillstyrkande, i ljäder gill-, detta förslag, sädant det finneg Lrotoeollet bilagdt, ocb bekallte, att Longi. lVlaj:ts lVädiga proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, under clenna tlag till Likets ständer expedieras. Lx Lrotoeollo, /V//v a/ ^e//e». ^:o S0. iVrit. till Lxx. Iln^. cicil 4 Xl'1'il, 1(1. 6 e. III, ^ttc//g« L/c,//ne/ve r/// ^ä'»c/e^ a»gcks»c/s /ck»s-»»c/ec'- §röc/ /o> Loc/e^/ium»^ ^ac/^ / /o?/c/ «/ c/e» c/e^räc/e^ »/' /»/^H^crc/e e/c/^vckc/a,- 6//ve» ä7ott c/e» 2^ /l/a/'s /F^o. Lkter erbällen underrättelse om clen 8öderbamns Stad i November mänad är ,835 ökvergängna eldsvåda, b varigenom en betydlig del ak 8taden lades i aska, sk/ndade Longi.
Likasom det tredie budet icke är en tvångets, utan en frihetens lag, så bör ock den borgerliga lagen, i hvad den härom innehåller, hafva samma karakter. Nu är det visserligen sannt, att vår gällande lag i Missgemingsbalkens 3 kap. innehåller olämpliga stadganden, hvilka såsom man sagt »söka tvinga menniskor att vara gudfruktiga», t. ex. då böter bestämmas för den, som sällan besöker den allmänna gudstjensten; men i allmänhet hvila dessa föreskrifter på den riktiga åsigten, att Staten kan och bör förbjuda det, som till sabbateps ohelgande förleder eller hindrar och störer dem, som vilja egna sabbaten till andakt. En revision af nu gällande sabbatslagar är säl. icke så svår, som Ekon.Utsk:t vid denna och föregående riksdag föreställt sig; men Utsk:t har missförstått deras syftemål, som yrxat en sådan revision, då det säger, att »sabbatens värdiga begående ej kan genom lagar åstadkommas, utan fast hellre bör blifva en frukt af en ytterligare fullkomnad religionsundervisning.» Då nemi. lagen förbjuder att salubodar få vara öppna på söndagarne eller att då idka något arbete, så är ju derigenom endast ett välbehöf-r ligt skydd lemnadt åt dem, som stå under andras lydno, att de icke måtte om söndagarne tvingas till arbete, utan kunna fritt använda denna dag, om de vilja det, i enlighet med Guds ords föreskrift, eller på annat sätt. Då Staten har föranstaltat att dess medlemmar erhålla religionsundervisning, så är det ju tillbörligt att Staten undanrödjer de hinder, som kunna vara för den enskilde öfvermäktiga att icke få begagna denna undervisning. Något annat bör icke en borgerlig sabbatslag innehålla, och, så vida som den icke innebär ett tvång, utan tvärtom undanrödjer ett sådant, så är den i den sanna frihetens intresse, och är lika behörig, som t. ex. de allmänt godkända stadgandena, att starka drycker å landet icke få försäljas å utskänkningsställen, hvarigenom också endast afses att undanrödja öfvermäktiga hinder och frestelser för att folket om söndagarne icke skulle kunna begagna sig af de medel till religiös undervisning, som kyrkan erbjuder.
Till ytterlighet anspråkslös var hon och underskattade vid alla tillfällen sina gåfvor. Så, när hon blef erbjuden föreståndarinneplatsen vid ett framstående läroverk, afslog hon anbudet, dels af misstro till sin förmåga att fylla det maktpåliggande värfvet, dels af skygghet för att intaga en så framskjuten ställning. Fastän af hela sin själ upptagen af intresset och arbetet för skolan, bibehöll hon dock sin starka hemkärlek och sinnet för alla ett hems - detaljer. » Man blir så lätt själfvisk af att bo i andras hem, » sade hon och bildade därför jämte en väninna ett eget litet hem, där hon äfven hade skolflickor boende hos sig, hvilket förhöjde hemlifvets glädje. Tomheten efter henne blir stor och oersättlig i detta lilla sköflade hem såväl som i barndomshemmet, i kamratkretsen och bland alla de många, som älskat henne. Att bära på sorg och saknad är alltid en tung börda, men dubbelt tung kännes den, när våren gör sitt intåg och tänder lif och glädje öfverallt i naturen, utom i de hjärtan som lida sorgens kval. Efter några få dagars häftig sjukdom afled Ellen v. Bahr, den 25:te mars detta år. En operation för att om möjligt rädda hennes lif försöktes förgäfves. Den förmådde åtminstone lindra de förut så svåra plågorna. » Jag känner mig så lätt som en ängel, » sade hon vid uppvaknandet efter operationen. Medvetandet upphörde kort därefter — dessa ord blefvo hennes sista medvetet uttalade. Likasom hon sällsynt tidigt hade mognat för lifvets allvar, tycktes hon nu ock vid ännu ganska unga år mognad för dödens allvar. Hon efterlämnar en god lifsgärning och ett minne så oblandadt, så fullständigt ljust, som blott mycket få af den bristfulla jordens barn förmå att lämna. ANN MARGRET HOLMGREN. T. TEESMBDEN. r f ö r heit MITT PARADIS. U R DIKTCYKELN » L A BONNE CHANSON » AF PAUL VERLAINE.
I sädant fall före den oförrättade, om han ej derifrän hindrad är, sjelf sin klagan, »nen »vare dock befogad att af Publik Actor dcrwid biträde njuta, sä snart derom hos Justitice-Cantzlers-Embctet begäran anmäles. 0:o Att i anseende till Dagblad, Weckoblad, Tidningspapper och alla skags Periodiska Arbeten, ej mindre Utgifware än Författare böra ställa sig hwad i detta Förordnande innehälles och dem anga kan, till noga efterlefnad. Skolandes, efter fjerde gängen förnyade större förbrytelser deremot, utom det af Lagen ä Författaren utsatte strast, icke allenast ett sädant Blad eller Periodisk Skrift helt och hältet indragas, »nen äfwen Utgifwarcn haftva förwcrkat sin rätt till nägot sädant »vidare företag. 7:o Att pä det liktväl ingen Författare eller Utgifware mä för nägot begänget sel hällas under 230 Expeditioner lill Riis-LtLnden. beständig möjlighet af anklagelse, äligge sä »val dem, som om denna Författnings handhafwande »värd hälla böra, som andra, hwilka till ätal föranlätas, att »ned skyndsamhet all förbrytelse deremot beifra; och -nä, sedan trenne Mänader förlupit ester en Skrifts utgifwande i Stockholm, och efter dubbelt sä läng tids förlopp i Landsorten»», intet ätal derä »vidare äga rum. Dock undantages härwid det fall, att nägon, som blifwit i offentligt tryck enskildt förfördelad, icke kunnat för hinder af fränwarelse, eller sjukdom, eller annat bewisligt laga förfall, söka inom berörde tid den upprättelse, som han genom Lagens ätgärd tror sig berättigad att erhälla.
Då således förtroendet skulle utgöra enda grunden för valen äfven till den Första Kammaren, utan att vara begränsadt af någon sjelfskrifvenhet eller några ståndseller klass-kategorier, synes en så tillsatt Kammare äfven böra ingifva ett allmännare förtroende, och i samma mån detta tillfaller densamma, måste äfven dess verksamhet blifva gagneligare och mera välgörande för det allmänna. Likasom i valsättet, så äfven i vilkoren för valbarhet till Första Kammaren, eger det nu aflåtna förslaget påtagliga företräden framför de föregående. 1841 års förslag stadgade ingen annan skilnad i vilkoren för valbarhet till den ena eller andra Kammaren, än att ledamot af den mindre talrika skulle hafva fyllt 35 år, så framt han icke före valet bevistat minst två riksdagar. Den mindre talrika Kammaren, som skulle utses af den talrikare, hade således i sjelfva verket ej blifvit annat än en temligen öfverflödig duplett af denna. 1848 års förslag åter uppställde såsom vilkor för valbarhet till Första Kammaren, jemte dem, som voro föreskrifna Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 11 för den Andra, det ytterligare att hafva fyllt 35 år samt, derest man ej vid valet erhållit mera än två tredjedelar af valnämndens samleliga röster, tillhöra vissa klasskategorier eller hafva bevistat tre föregående riksdagar hvarigenom sålunda klassväsendet här vunnit afseende. 1 det nu ifrågavarande förslaget deremot finnes, utom de vilkor, som äro gemensamma för valbarhet till båda Kamrarna, intet annat före skrifvet, än att hafva uppnått 35 års ålder samt ega och minst tre år före valet hafva egt fastighet af minst 80,000 R:drs taxeringsvärde eller att under samma tid hafva skattat för minst 4,000 R:drs årlig inkomst af kapital eller arbete.
Dess trogne undersåtare genom tillåtande af Dess Hyllningsoch Krönings-äct under nu innevarande Riksmöte; har af sådan anledning, velat vördsamt och vänligen inbjuda sine Resp. Med-Ständer, att om detta beslut sig förena, samt att Remiss till Expeditions - Utskottet måtte afgå om den underdåniga adressens uppsättande. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls följande den 3 Februari på bordet lagde Betänkande, nemligen: StatsUtskottets Angående understöd af allmänna medel för fullbordandet af Hamnbyggnaden i Malmö , i hvilket afseende ett räntefritt Lån af 3 ä 4000 R:dr årligen under 5 års tid, mot säkerhet och läinpelige återbetalnings - villkor, tillstyrkes på Riks-Statens g:de Hufvud-titel. n S. D. Ater-rernitterades med anmärkningar Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets sedan sista Pleni-uag på bordet hvilandé Betänkande, i anledning af vackt ftåga om befri - 104 Prof. Utdrag d. g Febr. 1818. else fran skyldigheten att afskala barken å utsynte Ekar. S. D. Föredrogos och biföllos följande den 27 Januari och den a Februari på bordet lagda Eetänkanden, nemligen: StatsUtskottets. «:o Angående frågan oin lån af allmänna medel i och för Landscrona Stads Kyrkobyggnad ; 2:o Angående äskad ändring i nu gällande föreskrifter om Magistrats-personers skyldighet att förvara en nyckel till Landt-Ränteriernes Cassakistor; .3:0 Angående utbetalning af de 54 R:dr 12 sk. g rst., hvilka af Häradsskrifvaren Rydströms pension icke inom prrescriptionstiden blifvit uttagne.
Af Herr Prosten Stenhammar: ’’i hufvudsaken instämmer jag med Biskop Hedren, och anser, att det fattade beslutet är förhasladt, då ingen utredning af de utgifter, sorn med Manufactur-Discontens vinstmedel blifvit bestridde, och det bidrag till Manufacturernas understöd, sorn desse lemnat, jemte dettas beslut, till Rikets Ständer afgifves’’. Härmed förenade sig Herr Doctor Thomander. —► STOCKHOLM, Ei.iwuis och Granbergs Tryckeri. 1840. Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 62. 1 N:o 62. Ank. till Exp. TJtsk. den 17 April, kl. 2 e, ni. Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Tionde Hufvud-'! itel, (TJ. A.) Vid' senaste Stats-Regleringen bestämdes anslagen å denna Hufvud-Titel, upptagande Clericioch Läroverken, till contant 90,620 R:dr, med 7 tunnor spanmål under lönerne, indeldta räntor, beräknade till 104,5^5 samt 74,o85 tunnor spanmål in natura, utförde till ett värde af 870,425 R:dr, elier tillsammans 565,020 R:dr. 1:0 Uti de på denna Titel uppförda anslag tili Clerici-staten, hafva följande förändringar ifrågakommit: aj) Herr Christierson, H. F., bar, uti en från Välloflige Borgare-Ståndet till Utskottet remitterad motion, med afseende derpå, att, sedan Carlskrona Stads och Tyska församlingar blifvit till ett enda Pastorat förenade, de stadens invånare, som ej tillhöra Amiralitets-församligen, och hvilkas antal uppgår endast till 5,o43 personer, hvaraf 3,5i2 öfver i5 år, blifvit, genom Kongl. Majrts Nådiga Bref till
Jacobs och Johannis församl. — uti mscr. satt som not —), som ständigt var hos honom, bad han en dag gå till öfverste Stjernros, sägande till honom: Hälsa Stjernros, säg honom att jag nu för eder bekänt det jag så länge slutit inom mig sjelf och att mitt samvete nu först känner den största förebråelse. Bed honom för Guds skuld göra detsamma och påminna sig hvad han gjort samt att han skjutit konungen. Då presten kom till öfverste Stjernros med Cronstedtens begäran, svarade denne: att han alldeles icke kändes härvid utan måste säkert Cronstedt radottera. Då presten kom tillbaka med detta svar, sade grefve Cronstedt: på det han skall finna att jag ej radotterar, så säg honom, att det är den 3:dje bössan bland de gevär som hänger i hans kammare. Vid detta budskap blef öfverste Stjernros helt och hållet förstämd, svarade intet utan bad presten endast gå sin väg. Att så var passeradt, har man funnit efter den omtalta presten i dess förseglade papper, hvilket han med ed intygat vara händt. Han nämner deruti äfven, då han kommer att tala om grefve Cronstedt, att dennes egen berättelse på dess yttersta lydt sålunda: att sedan han hade laddat geväret, tog öfverste Stjernros det och sade: nu skall det vara gjordt; gick så åstad och då han fick se att konungen ännu stod kvar neml. i sjellva approchen framför communikation, som krökte sig något, gick han ofvanpå gräsvallen ikring, och då skottet lossades stod konungen följaktligen lägre än han och att detta skott således gått på sne igenom hufvudet, kan man deraf finna. Han har äfven derjemte yttrat sig att Stjernros fått 500 ducater men af hvem står det ej. Man tycks således tämmeligen vara hulpen ur det mörker, hvari man i denna sak hitintills lefvat. Men olyckligt nog, att man måste tillstå, det både äldre och nyare historiska berättelser i denna sak alltid kommit öfverens att det varit en svensk som begått denna gerning och att detta allt mer tyckes bekräftas.
Men den svekfulle stallsvennen var genast redo, och mälte: »Herre, konung! visserligen är eder guldhäst en sällsynt klenod; men jag vet en annan dyr-grip, som vida öfvergår honom i kostbarhet.» Vid detta tal blef konungen uppmärksam, och sporde hvarom frågan var. Då begynte stallsvennen orda både vidt och bredt om den sköna lyktan, som sken klarare än månen i dess fylle. Konungen återtog: »hvar finnes den lyktan, och hvem kan skaffa mig den?» Stallsvennen sade: ’jag tror icke att någon kan skaffa eder den lyktan, utom min broder. Han lärer ock bäst veta hvar hon finnes.’ Konungen fick nu en stor lust att ega mån-lyktan, hvarom han hört så mycket talas, och befallte hofmannen draga bort och hemta den. Hofmannen var icke mycket rädd; likväl hade han gerna stadnat der han var. Men stallsvennen gladdes i sitt falska hjerta, och menade, att hans broder näppeligen skulle återkomma ifrån den färden, såsom förra gången. Hofmannen rustade sig nu till, och begaf sig på väg. När han kom till bondens gård gick han in, tackade för sist, och beddes ett godt råd huru han skulle erhålla jättens mån-lykta. Bonden undfick honom på det bästa, och lofvade bistånd i allt hvad han kunde. När de så hade samspråkats, tog hofmannen farväl, och gaf sig ensam på färd till den grymme jätten. Fram på aftonen, sedan det blifvit skumt, kom resen hem ur skogen. Han hade varit borta hela dagen, och var mycket hungrig. När han nu lyktat sitt qvällsmål, hade trälqvinnan förgätit hemta vatten. Då blef jätten misslynt, och sade: »har du glömt att jag vill dricka, hvarje gång jag har ätit?» Tjenstemön undskyllade sig, att det var så mörkt, hon kunde icke hitta vägen till källan. »Tag då min mån-lykta,» röt jätten med vred stämma. Qvinnan lät icke säga sig detta två gånger, utan ryckte den fagra lyktan ifrån väggen, och skyndade bort till källan.
Maj:t i underdånighet anmält invånarnes underdåniga anhållan, att ej mindre till nyss uppgifna ändamål än ock till fängelsets Stats-V'tskottets Utlåtande N:o 21. 13 fängelsets framtida underhåll allmänna medel måtte i nåder anvisas; att, sedan vid 1828 års riksdag denna jemte liera väckta frågor om byggnad och underhåll af häkten i de norra länen blifvit gemensamt handlagda, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 September 1829 yttrat, att då, med undantag endast af de norra länen, invånarne i rikets öfriga län blifvit från byggande och underhållande af länshäkten befriade, billighet och jemlikbet. i rättigheter medborgare emellan påkallade att enahanda befrielse borde de norra länens invånare tillgodokomma, hvarföre Rikets Ständer för sin del fattat det beslut, att, emot det allt anspråk på ersättning för uppförande af sjelfva fängelsehusen uti Wester-Norrlands. Westerbottens och Norrbottens län förfölle, oc!i hvarken då eller framdeles linge väckas, Staten skulle öfvertaga och framgent ensamt bekosta underhållet af länsfängelserna i samma län, pä sätt med i rikets öfriga län varande dylika byggnader egt rum; att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse härmed, den 31 Oktober 1829 i nåder förordnat, det Staten skulle öfvertaga och derefter af de medel, hvaraf kostnaderna för de öfriga fängelsernas underhåll utginge, ensamt bekosta länsfängelsernas i nyssnämnda tre län, under vilkor att något anspråk på ersättning för sjelfva fängelsehusen i dessa län icke egde rum; i följd hvaraf ock den af Norrbottens läns invånare gjorda anhållan om godtgörande af Staten för en nyss förut å fängelset derstädes gjord reparation förklarades böra förfalla; och att, Justitio-kanslcrseinbetet veterligen, Norrbottens läns invånare derefter icke vidare befattat siglund länsfängelsets fullbordan och vidmakthållande; Och hade
R:dr till hvarje län för tryckning af Kongl. Maj:ls Befållningshafvandes kungörelser, må förblifva oförändrad; dock att, enär det derå uppförda reservations-anslåg 6000 Kalr under litel: löneförhöjning för landsstaterna, enligt ändamålet dermed, redan blifvit, med undantag endast af derå besparade 76 R:dr 40 sk. 9 r:st., fördeldt till löneförbättringar för kronofogdar och häradsskrifvare, samt sålunda beräknats bland de allmänna ordinarie löneanslagen, detta reservationsanslag följaktligen, i händelse af bifall till Kongl. Majlis nådiga förslag om allmän lönereglering för landsstaten, icke vidare borde särskildt upptagas. Transport R:dr 106,030: 32. — Btli. till R. St. Prof. i84j och 1848. i Sami. i Afil. 1 Haft. G ■Kongl, Majja Nå4< Krog. till K. St. J#4,\ Transport ii:dr 106,030: 32. — Då ofvan utförda summa af nu föreslagna tillökningar å 6:te hufvudliteln tillägges denna titels nuvarande anslagssumma 860,740: så uppkommer för samma hufvudtitel en slutsumma af R:dr 966,770: 32. — öfverlemnande härförutan Kongl. Majit till Rikets Ständers bepröfvande, huruvida det årliga anslag, som i följd af Rikets Ständers underdåniga skrivelser af den 13 Februari 1841 och den 30 Januari 1845, med 3,333 R:dr 16 sk. af Riksgälds-konlorcls medel utgått för skepps-i nsli tu let i Carlskrona, må uppföras å 6:te hufvudlitelns afdelning för jordbruk, handel och näringar, i likhet med hvad för andra undervisningsanstalter för näringarne eger rum, eller fortfarande såsom hittills af Riksgälds-konloret årligen anordnas.
I öfverensstämmelse med härom gällande författningar, har Riksgälds-kontoret, såsom erlagda köpeskillingar för kronohemmans samt rekognitionseller andra Kronan tillhöriga skogars försäljning till skatte, uppburit: under år 1853 R:dr 12,677: 26. 11. » 1854 : » 12,443: 39. 1. » 1855 ’ » 14,828: 5. — under Januari med Juni 1856 » 12,135: 26. 5. Efter gjorda anmärkningar och vidtagna indrifnings-åtgärder af Kongl. Kammar-Rättens Öfver-Revisions-Departement och Advokat-Fiskals-embete, hafva följande summor, såsom erlagda observationsoch balansmedel, blifvit antingen i länens landtränterier levererade och derifrån till Riksgälds-kontoret öfversända eller omedelbart till detta verk inbetalda, nemligen: år 1853 ' R:dr 7,457: 4. 1. » 1856, förra halfåret » 4,771: 27. 11. hvaremot under samma tidrymd från Riksgälds-kontoret till observationsoch indrifnings-arfvoden utbetalts tillsammans 9,507 R:dr 13 sk. 11 r:st. Utaf den årliga summa, som, enligt sednaste Riksdags statsreglering och Reglementets 186 är beräkuad och afsedd för bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter, hafva för år 1855 från Kopgl. Stats-konloret tiil Riksgälds-kontoret öfverlemnats: under December månad samma år R:dr 500,000: och under Januari månad innevarande år återstoden . » 981,380: Eiksgälds-konlorets Berättelse 1886.
Då denna fråga förevar i StatsUlsk, ansåg Ulsk:s majoritet någon ersättning ej böra tillkomma Adv.-Fisk. Printzensköld, derföre att, såsom i Utlåt, äfven finnes anfördt, 23 § i K. M:s Nåd. Instrukt. för Kammar-R:n af d. 15 Oetober 1S31 tillägger Adv.-Fisk. derstädes actorats-arfvode med 12 proc. endast af de medel, som efter hans handläggning uti Kronans eller andra allmänna kassor inflyta. StatsUtsk. ansåg ordet inflyta betyda, att penningar skola blifva inlästa i Statens kassakistor, sedan de genom Adv.-Fisk:s försorg Staten tillerkänts, hvilket i förevaride fall icke egt rum. Denna tolkning är nog mycket advokatorisk, ty om man läser den åberopade §:n i dess sammanhang, så tror jag icke, alt ordet inflyta kan tilläggas annan betydelse, än att medel genom Adv.-Fiskis tillgörande skola blifva Statens egendom, och denna kan likaväl utgöras af utestående fordringar, som reda penningar, och så har, på sätt jag nyss omnämnt, §:n förut genom flera Kongl. Bref varit tolkad. Men äfven om den tolkning, jag anser vara den rätta, verkligen vore oriktig, så tror jag icke att det tillkommer R. St:r att, såsom en Ofver-domstol, tyda juridiska författningar. Enl. mitt förmenande hade det således varit riktigare, om StatsUtsk. förklarat, att Adv.-Fisk. Printzenskölds yrkande att utbekomma actorats-arfvode å ifrågakomne ersättningsbelopp icke utgjorde något föremål för StatsUtskis pröfning. Men StatsUtsk. var angeläget att få i beslutet inryckt det nyss anförda, från 23 §:n af Kongl. Kammar-Rms Instrukt. hemtade skälet, för att sålunda gifva tillkänna, att enkan Valerius och bennes barn voro för framtiden befriade från äfventyret att vidkännas någon minskning af den beviljade eftergiften, i händelse Adv.-Fisk.
Det andra ändamålet, eller alt bankovinsten skulle öfverlemnas till riksg.- kont. för alt hällas staten tillhanda, är visserligen vackert om dermed kunde vinnas den förespeglade afsigten alt de skattdragandes bördor kunde vinna någon nedsättning, men delta ändamål inskränker sig endast Jill en from önskning, ty något nyttigt vinnes derigenom icke. Afven om den förespeglade nedsättningen i skattebördorna skulle deraf blifva en följd, sä skulle det verka på hvar och en af den stora mängden skattdragande endast obetydligt, och dessutom kan en sorglig erfarenhet lära oss, att denna förespegling endast blir en sådan, ty det är allmänt kändt att extra ordinära inkomster gifva endast anledn. lill extra ordinära utgifter. Jag vågar derföre, i motsats emot föregide värda talare, anhålla att R. o. Ad. ville besluta att den ifrån 1845 års början upplupna bankovinsten mätte fä användas till förstärkande af bankens lånerörelse, på det alt banken måtte sättas i tillfälle alt nedsätta räntan och vidtaga tjenliga mått och steg för att tillintetgöra privatbankernas skadliga inflytandeReservanterne hafva anfört skäl för det af mig påpekade ändamål, ehuru de derifrån skiljt sig i afseende på användande af en del af bankovinsten, dä nemi. somlige velat att | skulle afsättas till användande, för statsverket och ^ för lånerörelsen samt prosten Sandberg uppgifvit att den sisla i borde användas på det sätt, att banken derför uppköpte vexlar och för vexlarne silfver i Hamburg till bankens konsoliderande; men i afseende härå, får jag yttra, att jag anser det vara vida bättre, alt använda medlen till understöd för våra näringar genom utlåning mot lägre ränta, än att under de förhållanden, sora nu förefinnas utomlands, äfventyra att lida betydliga förluster. 27* 420 Den 12 Februari f. m.