Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu emedlertid Gr:n begärt ett delgifvande häraf med MedStm, och sådant icke finnes i grundlagen förbjudit, anser jag lika med den siste talaren, att det bör ske. Man skulle eljelst kunna säga, att en vägran deraf innebär bevis på olämplighelen af Ståndens afskiljda öfverläggningar, hvadan jag icke har något att invända emot delgifvandet med de öfrige Stånden af ej mindre Gr. von Plåtens anförande än äfven af de yttranden, som i anledn. af detsamma blifvit afgifna. Gr. Gyldenstolpe: Här är alldeles icke fråga om innehållet af Gr. von Plåtens anförande, ty det är detsamma antingen remiss bifalles eller icke. Det är således icke derföre jag har begärt ordet, utan här är fråga om att afgöra eller åtminstone afhandla en fråga, som mig veterligen ännu icke inom representationen förekommit, nemi. huruvida det må vara medgifvet en representant alt ifrån den 150 Den 21 Juni. plats, han inora något af de 4 Stånden innehar, kan offcielt uttala sina åsigter inom de öfriga Stånden. Enl. min åsigt har en representant icke denna rättighet, och derföre tror jag icke heller, att R. o. Ad. bör tillerkänna någon dess ledamot en sådan rätt. Grundlagen har icke förutsalt ett dylikt fall. Frågans afgörande beror naturligtvis på Ståndets och i främsta rummet af Hr Frih. o. Landtm:s upfattning af grundlagen. För att nu emedlertid följa Hr von Hartmansdorffs deduktion, kan enl. grundlagen ett anförande icke meddelas MedSt:n med mindre, än att det afgår till Utsk., och således kan det icke heller afgå till MedSt:n förr än det afgålt till Utsk. Om derföre det ifrågasatta delgifvande verkställes och hufvudsaken här afgöres med godkännande af Ulsk:s förslag, kommer ju icke Gr. von Plåtens anförande, äfven om det skulle betraktas såsom anmärkn. vid Utslcs förslag, att afgå till Utsk.
Jag kan icke för min del inse rigtigheten af detta resonement; ty om det är rätt att inägor hålla halfva stängseln mot inägor, och utägor hälften mot utägor, måtte icke rigtigheten häraf i dessa delar vara bruten derigenom, att man stadgar, det utägor skola hålla hälften, eller, som i den Kongl. Propositionen föreslås, jmot inägor, hvilket är en annan fråga, som visserligen icke står i 0vilkorligt sammanhang med den förra. — Dernäst anser Herr Törnebladh, att ett misstag ligger i LagComiteens citation af Danska SlängselFörordningen den 23 April 1781, ”enär den verkligen skulle stadga hardlkornet såsom delningsgrund för mellanhägnad inom By, och att det endast vore vid framdeles skeende utskiftningar, som emellan Byar, gårdar och lottägare, hvilka utgå af Fäladskapet; skall tilldelas halfva hägnaden åt hvardera efter gradering; och skall skälet dertill uttryckas i Danska Lagen sålunda, att det sorn ena året är fälad, 234 Den 26 februari i e. m. blir andra året gärde. Detta förhållande, som inom Sverige skulle vara sällsamt och nästan endast i Skåne inträffa, styrkte Herr Törnebladhs mening, att en sådan Lag blott för Skånska slättbyggden vore lämplig.” — Hvad nu de Danske Lagarne om hägnad angår, så förhåller det sig sålunda, att Förordningen den i3 Maij 1776 stadgade, att hägnad, vare sig emellan Nabobyers marker eller för utskiftade lotter, skulle fördelas på vederbörande Byar och enskilde jordägare i hvar By, serskildt i förhållande till hvar bys hardtkorn. Denna liägnadens fördelning efter hardtkorn befanns i utöfningen medföra många besvärligheter och tvister. Den blef derföre uphäfd genom Kongl. Förordningen den 23 April 1781, efter hvars 10 §. ingen, ”sorn dädanefter blef utskiftad, kunde påläggas mer än half hägnad om sin lott.
Hon satt tyst och stirrade på honom, ritbladet låg på mahognyskifvan, i hvilken hon nyss speglat sig, ett stycke svartkrita höll han i handen, det hade redan hunnit sätta en stor, svart fläck på hans hand eller kanske fanns den förut Hon blef otålig och började trumma på bordet för att visa, att hon var vaken. Det var också en att arrangera slummerscener för! – Söta Constance, ruska inte på bordet, sade John. Kom i det stället hit och se om du gillar detta. Hon rörde sig ej från sin plats, men sträckte ut handen efter ritningen. – Hvad ritar du? Det dröjde ett ögonblick, innan han gaf sig tid att svara. – Faunen på kandelabern, sade han. Hon vände på hufvudet och stirrade på kandelabern. – Hvarför ritar du den? – Därför att den är vacker. Hon lade hufvudet på skrå och sade i sin mest insinuanta ton: – Ritade du faunen, därför att den var det vackraste du varseblef, när du kom in i det här rummet? Han förstod ej meningen med frågan, utan ritade fortfarande lika ifrigt som förut. – Nå, John Hall! sade hon otåligt och började åter trumma på bordet. Han såg upp. – Nej, min ängla Constance, jag såg allt något än vackrare, men då detta låg försänkt i så ljuf slummer, ville jag ej oroa med alltför ihärdigt stirrande. Jag tänkte: hon är uttröttad, må hon slumra så länge hon önskar. Medan jag ritar, kan jag åtminstone hålla mig stilla och stör ej hennes hvila. – Du är en besynnerlig människa, John Hall, sade Constance i en alldeles ej ovänlig ton. Men då han fortfarande ej lade märke till henne, blef hon otålig och började med sina små fötter hamra på bordfoten. – Min älskade Constance, var stilla några få sekunder, och jag är färdig! John Hall böjde sig djupare ned öfver papperet. Constance sträckte ut den allra yttersta tungspetsen mellan de svällande läpparne. Detta tycktes vara det enda, som hon kunde få användning för af allt det växlande ansiktsspel, som hon repeterat i bordskifvan. John Hall märkte ej grimasen, utan ritade immerfort.
Raab, blifvit gjordt om antagande af dessa referenter, hvilket blifvit af R. o. Ad. bifallet, med beslut att medlen skola utgå af R. o. Ad:s egen cassa för en tid af 2 månader, hvarunder R. o. Ad. kunde erfara huruvida denna referering kunde blifva så pass fullständig, att R. St. dermed för framtiden kunde vara nöjda; så, då R. o. Ad. verkligen, att dömma af de nu afgifna yttranden, är belåtet härmed, ser jag intet hinder hvarföre icke R. o. Ad. skulle besluta att dermed fortfara till riksdagens slut, dock så att kostnaden, 270 r:dr i månaden, bör bestridas af riksdagskostnadsmedlen , derom underrätta de öfiiga Stånden, och fästa deras uppmärksamhet på den framtida nytta, som för samhället kunde uppkomma, om denna form för prot.föringen nu kunde etableras. I stället för att prohn nu justeras af hvarje ledamot särskildt, borde de då justeras inför Stånden genom uppläsning af Secreleraien. Jag förnyar min begäran om propos. derpå, att kostnaden måtte få utgå af riksd.kostnadsmedlen, och att communication af beslutet med de öfriga Stånden må äga rum. Hr von Troil, Emil: Vid beslutets fattande om de ifrågavar. refereringarna, tillhörde jag det ej obetydliga antal ledamöter inom Huset, som ansåg, att denna referering ej borde införas. Jag tillhör nu det måhända lilla antal, som anser att de så fort som möjligt böra afskaffas. Jag tror visserligen, alt Ridd.directtn varit ganska lycklig i sitt val, och att den erhållit de bästa referenter, som kunnat anskaffas; men jag är likväl ganska öfvertygad om, att mångfalldiga misstag i uppfattningen förefunnits. Man kan visserli - Den 28 November e. m. gen säga, att sådant äfven händer vid de refereringar, som af tidningsredaclionerna sjelfva ombesörjas; men dervid förekommer den väsendtliga skilnad , alt livad som sålunda 0111 Ståndets förhandlingar alhnängöres icke äger något vitsord.
Att så är fallet, framgår ' bland annat deraf, att några f. d. studentpolitiker, hvilka gjort sig kände som synnerligen häftige uppviglare af den akademiska ungdomen, lyckats genomdrifva sina val till ståndet. För att blifva valbar fordras nämligen enbart, att man är egare af nagon jordparcell i resp. domsaga, och den kan man köpa för en obetydlig summa några veckor före valet. Sådana experiment har man fått upplefva härstädes vid valet af studentpolitikeme, hvilkas uppträdande dock icke torde blifva utan all betydelse i ståndet. t) e oreflekterande bönderne skola nämligen ställas inför valet mellan de gamle bepröfvade ledarne och desse unge upphetsare, hvilka helt säkert ej skola åtnöja sig med någon undanskymd plats i ståndet. Sadana karaktärerna (Sch förhållandena äro, vore det alls icke omöjligt att gammaloch jungfennomanerne kunde råka här i hop i mången fråga. Isynnerhet som de förres målsman hr Meurman, bondeståndets egentliga ledare, på senaste .tiden påtagit sig ett slags försonlig mask, medan de unge komma med farska och outslitna politiska lidelser. För öfrigt utgöra herremännenen ringa minoritet i ståndet, knappast fjerdedelen. Densamma är proportionen mellan de båda partierna, fennomaner och antifennomaner. Af ståndets 60 representanter äro omkring 15 icke fennomaner. Bland desse har man dock att söka ståndets mest framstående män, talmannen, häradsdomaren Slotte, vice talmannen, godsegaren Duneker, possessionateme Ehrström och HoUmems, folkskolläraren Anders Svedberg från • Munsala, utgifvare af tidningen » österbottniska Posten » m. fl. Medan valen till presteoch bondeståndet försiggå under fullständig stiltje, framgå borgareståndets representanter på de flesta orter ur en stormig valkampanj med förberedande valmöten, olika kandidatlistor och liflig agitation. Till denna kammare skicka städerna sina deputerade, och det är många omständigheter, som här gifva valen en liflullare prägel. Städernas befolkning utgör alltid ett rörligare element, som vanligen har långt flere och allmännare intressen att taga vara på än prester och bönder.
Han gick tillbaka ända till den tid, då några embetsmyndigheter ej fnnnos samt hvarje enskild sjelf log ut sin rätt, samt argumenterade derefter så, att likasom denna den enskildes rätt (den s. k. näfrätten) försvunnit och exekutionsväsendet blifvit öfverlemnadt åt K. befide, så borde man ock nu så småningom uppdraga åt bemälde myndigheter hvad enskilde hittills ålegat att fullgöra i afseende på prosessers utförande. Della är en deduktion, som jag alldeles icke kan gilla; ville man kon - Den 5 Februari» 33!) seqvent utföra elen, skulle äfven alla domstolar oell andra auktoriteter aläggas alt utföra enskildes rättegångar och parterna blon behöfva stå och se på. I anledn. af Hrr Gripenstedts och Lagerhjelms yrkande af-återremiss, på det LagUtsk. måtte komma i tillfälle alt begrunda innehållet af Hr Herg von Lindes reservation, ber jag all blott få fästa Ståndets uppmärksamhet derå, attén af de största olägenheterne utaf promotorialrättens medgifvande derigenom icke vore håfven, den nemi. alt K. bef:de derigenom skulle komma att verkställa sina egna kommunikationsresolulioner. O Hr Akerman: Jag begärde äfven ordet i anledn. af Hr Gripenstedts yttrande, som visserligen ljöd mycket förledande. Jag skall likväl icke låta förleda mig af den artighet han visat landslnne, att tro att denna myndighet tillkommit i den stund då näfrätten upphörde, all vidare förlänga diskussionen. Jag vill blott anföra min med hans skiljaktiga öfvertygelse i afseende på ändamålet med landsh.-embetets tillkomst. Jag tror nemi. att det blifvit inrältadt för att bevaka det allmännas rätt emot enskildes inkräktningsförsök.
Men när Sigrid nämnde Elias och att han skulle återvända ännu denna qväll; då var fru Metta genast på fötter. "Nå min sann, och här sitter jag och pratar och hör på dig, i stället för att packa i slädan sådant, som kan komma far der i ödemarken till godo." Ett ögonblick stadnade fru Metta med handen mot pannan och sade: "Vet du, Siri, så bortkommen har jag varit af sorg och bekymmer öfver herr Erik och dig; men hvem hade väl kunnat vänta sådant mod af dig, lammet, som knappt öppnat munnen. Ja, ja, så är det dock; i stillaste vattnet gå de största fiskarne. Nå, hvad var det jag skulle säga, jo, vet du, så bortblandad har jag varit, att jag ej tänkt på, att den tyranniske hertigen dömt min ädle herre, icke allenast ifrån lifvet, utan ock från ära och gods. Men se, äran kan han ej ta af honom, ty ära har han mera än hertigen sjelf, och den skall han behålla, trotts denne blodige Hannibals tyranni. Men detta godset har hertigen skänkt åt Sivard Oxe, och de ha låtit säga mig, att jag skall laga mig härifrån. Och se, det har jag alls ej tänkt på! Den saken har gått in genom mitt ena öra, och ut genom det andra. Men se, det skall då ingenting bli af, heller. Nu först kommer jag att tänka på hela saken. Men fru Brita Regertsdotter Oxe, nej, se den svarte heller, om hon skall köra mig från godset. Visst skall jag söka min rätt för lagen, om jag än skall gå till kungs derom." Vänligt lade Sigrid sin hand på sin mors arm och sade: "Mor, monne icke J nu måste foga eder i hvad helst det an må vara, för fars skull. Börjar man röra opp den saken, så rädes jag att det blir upptäckt att han lefver, ty fru Brita och hennes herre vilja visst icke afstå från hvad hertigen gifvit dem; och de sätta säkert alla spel i rörelse, för att vinna saken." "Barn, barn, skall jag låta våld gå för rätt? Och vore det sen till en annan; men denna arga påfågel! Skall hon njuta hvad mina fäder förvärfvat och lemnat mig i arf?"
Mannen sköter sina affärer eller nöjen utomhus, tillbringar aftonen p5 kafëet, i kasino: eller p5 gatan; mycket siillan har han sin hustru i sällskap. Man förvånas att på Paris ' gator se så stort antal af medelklassens män arm i arm med sina hustrur; i Spanien brukas det icke - att bjuda sin hustru armen skulle anses som bevis p i dålig ton. Den man som gärna stannar i sitt hem, se alla ned på, anse som andefattig. Då kvinnans lif ar så omgärdadt och sferen för hennes verksamhet s; begränsad, kan en man icke ostraffadt lefva inom hemmet; det vore att inskränka sig till samma trånga sfer. Öfvergifna af sina män, följa kvinnorna deras exempel och den under förra århundradet så hemkära spanska kvinnan har blifvit en riktig dagdrifverska, som springer omkring på gatorna. I detta hänseende är förändringen radikal. I små-, städer har kvinnan ingen ursäkt för dagdrifveri p5 gatorna - i stora städer är därimot förevändningen lätt funnen: butiker, visiter, kyrkan, sevärdheter af ett eller annat slag. Det är umm allt tvifvel, att detta dagdrifveri afslöjar en brist i det husliga lifvet. Jag tror icke såsom Luis Vives, att kvinnan genom att ofta gå ut riskerar sitt rykte, jag påstår blott, att detta agående utn endast för att komma i f r h hemmet visar en brist på huslighet, en fasa för ensamheten, som är ett tydligt tecken på ett tomt hufvud. I alla händelser kan jag icke betrakta lifvet utom hus i Spanien med dess sköna himmel och strålande sol annat än som en svaghetssynd. Beträffande den spanska medelklass-kvinnans rykte kan jag intyga, att det är öfvervägande godt, att hon i allmänhet ar trogen sin man och att o m hon nigon gång däruti brister, det ar sällsynt, att hon öfverlamnar sig at ett liderligt lif. Det oaktadt är det min; sikt, att on1 en tillförlitlig statistik skulle kunna uppgöras angáende dessa ömtaliga förhållanden, felstegen skulle visa sig oftare förekomma inom medelklassen än inom aristokratien. Och orsaken är helt naturlig.
Balans från föregående året i Behållningar och Fordringar 26.312:22.10. 78,185:22, g. Uppbörd t Statsanslag för året, . .. , 5g,55l.‘ iO. — 84»4^1' 44* Öfverskott af Båkoch Lotsmedel . 18,436:29. 5. 19 796:10. 9. Balans till påföljande året. Skulder «-• .. 90,000: 114*716:32. Credit Balans från föregående året: Skulder —» 90,000. ■““rr "r Balans till påföljande år et i Behållningar och Fordringar ; 78,185:22. 9. 97,126: ■ Behållningar och Bordringar vid 1841 års slut 97,126: — 2.- bestå uti: Förskotter till liqvid och redovisning 21,190: 8. 9. Kontant inneslående: i Rikets Ständers Bank, enligt raken» skapen bifogad attest, 76,060: — —* i kassan 341: 36. _____ _____ 76,301: 3. 6. Efter det Rikets» åren i334 och 1835, församlade Ständer med* g.ifvit och Kongl.
Under anförande af den fördel, som skulle enskilde beredas genom erhållande af C.reditiver i Banken, hafva flere Ledamöter inom Riks-Stånden yrkat, det Cassa-Creditiver böra under vissa vilkor medgifvas enskilde från Bankens Contor i Stockholm, Götheborg och Malmö, i enlighet med hvad Privat-Bankerne nu göra från alla ställen, der de hafva Contor; hvaremot andre Ledamöter, med åberopande af de utaf Utskottet till stöd för dess yttrade åsigt vid pag. 49 i Betänkandet N:o 2g anförde skäl, af styrkt det väckta förslaget. Jemte det Utskottet hänvisar till hvad i detta ämne blifvit å det citerade stället omförmäldt, bör Utskottet tillkännagifva, det Bankens ställning icke medgifver, att för ifrågavarande ändamål anvisja nödiga medel och att Utskottet endast för det här nedan omnämnde fall, att Privat-Bankernes rörelse skulle komma att indragas, anser, att Banken, vid fyllandet al besagde rörelse, bör anvisa medel för dylika Creditiver. Utskottet kan således icke frångå den hemställan §. 46- att det väckta förslaget om rättighet för enskilde til) erhållande af Cassa-Creditiv må för närvarande få förfalla. 3:dje Afdelningen. Angående sedelutgifningen samt Bankens metalliska Cassa.
B:co för skålp, renderat per medium en summa af 74,028 R:dr samma mynt årligen; så följer deraf, att det qvantum, som tje - nät till grund för denne beräkning , utgjort 1,184*448 skålp.3 och då Tulluppbörden på detta qvantum calculeräs efter Bevillningsutskottets förslag 3 så vis3r sig dervid, att, då ofvanoämnde summa af 74,028 R:dr Hamb. B:co, efter den af Herr Tham upptagne Cours af 128 sk., utgör 197,408 R:dr Svenskt B:co, ett lika parti Caffe, beräknadt till 28 sk. Skålp. uppgår i värde till en summa af 690,928 R:dr B:co och således, efter 20 procent derå, lemnar en Tullinkomst af endast 138,585 R:dr , hvarigenom på denna artikel allena skulls uppkomma en årlig förlust af 59,223 R.dr, eller en difference, som med icke mindre summa, än 44,554 R:dr öfverstiger det belopp af 14,669 R;dr, som Herr Tham uppgifvit. För att på ett annu mera öfvertygande sätt ådagalägga verkligheten af det resultat, som af mig åberopas, torde ej vara utan allt ändamål att tillämpa ofvan anförde beräkningsgrund till ett mindre qvantum af t. ex. i©co skålp., som förtullade efter 3 skilling skålp., inbringa en inkomst i Hamb. B:co af 62 R:dr 24 sk., eller, efter 128 sk. Cours, 166 R:dr 32 sk. Svenskt B:co, men deremot, efter 20 procent å det till ?io Den ic) Julii /. m. 28 sk. antagne Tallvärdet, endast en summa af 116 R.dr 32 sk.
När komiterade upgjorde förslag till denna hypoteksbank, ansågs det, vara deras skyldighet att. äfven taga i betraktande den del af (astighetsbelåningen, sorn drifves af R. St:rs bank. Komiterades åsigt var,den, att hela fastighetsbelåningen borde sammanslås på ett ställe, oeh det är orsaken, hvarföre koiniterade föreslagit, att denna fastighetslånefond i R. St:rs bank borde på hvpotheksbanken öfverflytta». Denna fråga, står nu så, till vida, för sig sjelf, att hypotheksbankgos inrättande deraf på , intet sätt är beroende. När man täger i betraktande, att denna öfverflyttning icke utan olägenhet kan ske, förrän den inrättning, sorn är åsyftad, kommit i verksamhet, så finnér man, att utan olägenhet frågan om öfverflyttning af fastighetsfonden på hvpotheksbanken kan upskjutas. Jag föreslår derföre att R. o. Ad-, med afslag å denna punkt, måtte anse frågan om öfverflyttningen för närv:de hafva förfallit. Hr Lilliehöök, Bertil: Efter det yttrande, Frih. Ter smeden afgifvit, har jag ingenting att tillägga. Gr. Mörner: I det slut, hvartill Frih. Tersmeden kommit, vill jag äfven instämma, men på helt andra grunder, nemi. derföre, att sedan R< St:r hafva dels genom 3 Stånds beslut, dels genom votering i förstärkt BankeUtsk. bestämt, huru med förvaltningen af fastighetslånefondan skall förfaras till 1863, kan icke nu blifva fråga om att genom nytt beslut uprifva hvad R. St:r sålunda afgjort. Det är visserligen sannt att BankoEftskrt på ett ställe h sitt Betänk. N:o 25 yttrar, att frågan om öfverflyttningen af landtfastighetsfonden från banken till hypotheksbanken skulle, sedan Statsoch BankoUtskrt deröfver sig utlåtit, blifva föremål för R. 5t:rs afgörande, men då R.
BorgareSt. åsyftade ändamål, nemi. hastigheten, skulle mycket mera befordras genom att nu votera, än att afvakta svaren på inbjudningen, då de begge Stånden ännu icke upp-1 tagit densamma till pröfning. Denna min åsigt tycktes likväl icke tinna gehör, ulan de fleste, som yttrade sig, instämde med Hr Schartau. Jag farin då betänkligt att i frågans så beskaffade skick företaga votering, och jag hemställde derföre till det förstärkta Stalsutskts medlemmar, om de icke funno skäl att för det närvarande uppskjuta frågan, och att anmälan om förhållandet skulle götas hos Stånden. Häremot fanhs icke någon sorn opponeräde sig, oell till följd deraf blef sammanträdet afbrutet. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Vid den af Hr Schartau i gårdagens förstärkta StatsUtsk. afgifna protest förefinnes den märkvärdighet, att Hr Schartau och de, sönl delade hans mening, yrkat uppskjutandet af åtskilliga voteringar ruride -exträ-statsreglefingen, på den grund, att R. o. Ad. samt PresteSt. icke Utlåtit sig öfver BorgareStts inbjudning, ehuru BorgareSt. uti denna sill inbjudning uttryckligen sagt, att ändamålet med densamma endast voi‘e att påskynda ärendenas gång. Således svnes det för mängdens ögon åtminstone, som Hr Schartau och de, hvilka med honom tänkt lika, verkligen handlat mot deras Stånds lillkännagifna önskan. Man har påstått, att det vore stridande mot grannlagenhetens fordringar att votera öfver dessa frågor, förrän Adeln och Presterne fått yttra sig öfver inbjudningen. Jag för min del tror icke att dessa Stånd på något vis kunna anse sig förnärmade derigenom, att votering dessförinnan sker, hvadan jag föreslår, att R. o. Ad., såsom den lämpligaste utvägen att gå BorgareStts önskan till mötes, den nemi. att påskynda ärendenas gång, ville låta anmäla hos förstärkta StatsUtsk., alt R. o. Ad. icke anser något hinder vara för företagande af de ifrågaställa voteringarna, ehuru inbjudningen ännu icke blifvit besvarad.
nn snart til granskNing fä emottaga 0»n8titution8 Utskottets projoce til en ny Grundlag, torde mig tillätas i förwäg göra en wördsam anmälan detta ämne sä grannlaga i sig sjelft — sä afgörande f. r Swerigcs bade nu lefwande och komnrande stägter, fordrar wisterligen en mogen öfwerläggnjng. Wi bäfwe alle erfarit tyngden, wi hasme sett förstörelsen werkad genom biträdet af en Riks-^ct, sorn är 17^9 förhastadtantagen, wid et förwänande tilfälle, endast lemnade Ridderskåpet och Adeln den odödlige men ty wärr! i längden ej för Samhället båtande ära, at, med en manlig ständaktighet, hafwa sökt förswara den sista Återstoden af en länge kringffurcn frihet, och det äfwen i ögnablicket af en wäldsam öfwerraffning, äfwen dä de öfrige Riks-Ständen förmäddcs ti! enhälligt bifall för denne olycklige och osäkre Nu da et lyckligt och troligen ej pä flere mansäldrar äterkonrmande tilfälle för Swem ffa Folket tyckes wisa sig, dä Riksens Stander aga förmäga at fritt förändra Oornmitucionen, ^ mat - ol6 Den i ^unii. — mätte detta wärf wälbetänkt afgöras! wi hafwa sett exempel, at nationer, dä de trott sig lwyta et ok, endast förmatt det byta, samt de sjelfwe och deras efterkommande pligta för en öfwerdrifwen ffyndsamhet: Et werk, som tidens danö stall täta, ct tröens foster wara bör.