Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur stor var den där räkningen du talte om? » » Åh, den », sade jag med en känsla af missräkning — » var på 12 kr., den; men jag väntar snart flere räkningar, och då är det så förargligt att inte äga ett öre. » Och jag blef rent af en smula upprörd i stämman. Jag var förtvinad öfver, att hau tänkte afspisa mig med nätt och jämnt för denna enda räkning. Dessutom var det på förmiddagen, jag skulle haft pengarne. » Usch, de pengarne! Hur trefligt skulle det inte vara att lefva, om bara inte de där pengarne vore », suckade jag och lade gråtfärdig ansiktet i händerna. tänkt mig, att dessa 200 kr. lika godt kunna utbetalas till dig direkt af min kassör t. ex. fyra gånger i månaden. Men för öfrigt förbehåller jag mig att ge kassören order om att ta hänsyn också till andra fordringsägare och att ge rent besked, om det är några svårigheter. I så fall får frun vänta! » Jag har så lefvande drömt mig in i, hur » rar » han skulle vara, när han sade detta — jag tycker nämligen, det kunde likna honom att säga något sådant — och hur lycklig jag skulle kasta mig om hans hals. Och hvarför skulle det till sist inte kunna bli klart för honom, att detta vore ett lika praktiskt och bekvämt sätt som det andra, förutom att det vore ojämförligt mycket behagligare? Och att 200 kr. äro 200 kr., vare sig de utbetalas i femmor och tior tjugu gånger om månaden eller med femtio kronor fyra gånger om månaden. Och så kunde andtligen han, min stackars plägade man, få fred i sitt hem och slippa höra detta evinnerliga penninggnat beständigt. Man talar om » hemmets fridlysta vrå ». Då först kunde hemmet blifva verkligen fridlyst. Nu kan han ju nästan icke känna sig säker en minut for att bli irriterad! Alla de där tråkigheterna i penningväg borde äkta makar ordna så, tycker jag, att de inte hängde efter dem och alltid gnagde som en kedja. I själfva verket är det ju inte annat än opraktiskhet, som är skuld till det hela. Ja, litet brist på godt förstånd också — hos mannen!
Lika med motionärerne anser Utskottet det obilligt att lärare, som efter mångårig tjenstgöring vid skolan på grund af aflagda lärdomsprof vinner befordran till annan, mera ansvarsfull tjenst, för hvars erhållande högre kunskapsmått erfordras, skall genom denna befordran få förminskade inkomster; och, då afhjelpandet af detta missförhållande ej torde för Statsverket föranleda särdeles betydliga kostnader, emedan, hittills åtminstone, sådana fall, som de ifrågasatta, sällan förekommit, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte på det sätt berörda motioner bifalla, att Adjunkt eller Kollega, som innehar högre lönegrad vid elementarläroverken än lägsta lektorslön, må, om han erhåller lektorsbefattning, komma i åtnjutande af enahanda lönebelopp, som han ditintills innehaft, likväl ulan rättighet att nppflyttas till högre lönegrad för Lektorer, förr än efter tio års tjenstgöring såsom Lektor. 45:o. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 49 45:o. Enligt livad af ofta åberopade Stalsråds-protokoll inhemtas, bade under loppet af år 1861—1862 framställningar hos Kongl. Maj:t blifvit gjorda om behofvet af dels ökade arfvoden för Gymnastiklärare vid högre fullständiga elementarläroverk, och dels anställande af biträdande Gymnastiklärare, der, i följd af lärjungarnes antal, det icke skulle blifva möjligt för den ordinarie att ensam sköta denna undervisning.
Men om en förförder Prophet något predikar, honom vill ock jag, Herren, låta förförd varda, och skall uträcka mina hand öfver honom, och utrota honom utu mitt folk Israel. Alltså skola de både umgälla sina missgerning; lika som frågarens missgerning, så skall ock Prophetens missgerning vara; På det de icke mer skola förföra Israels hus ifrå mig, och icke mer orena sig uti allehanda, sin öfverträdelse; utan skola vara mitt folk, och jag skall vara deras Gud, säger Herren Herren. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, när landet syndar emot mig, och dertill försmädar mig, så skall jag räcka mina hand öfver det, och borttaga bröds uppehälle, och sända der hunger in, att jag skall förgöra der både folk och fä. Och om än de tre männerna Noah, Daniel, och Job, derinne voro, så skulle de allenast kunna fria sina egna själar, genom sina rättfärdighet, säger Herren Herren. Och om jag läte komma ond djur in uti landet, hvilke folket bortjagade, och förödde det, så att der ingen kunde inne vandra för djurens skull; Och om desse tre männerna voro derinne; så, sant som jag lefver, säger Herren Herren, de skulle hvarken kunna fria söner eller döttrar, utan allena sig sjelfva, och landet måste öde varda. Eller om jag läte komma svärd uppå landet, och sade: Svärd, far igenom landet; och vorde alltså både folk och fä förgjordt; Och om de tre män voro derinne; så sant som jag lefver, säger Herren Herren, de skulle hvarken kunna fria söner eller döttrar; utan de allena skulle friade varda. Eller om jag sände pestilentie uti landet, och utgöte mina grymhet deröfver, och det blod kostade, så att jag förgjorde både folk och fä; Och om Noah, Daniel, och Job, voro derinne; så sant som jag lefver, säger Herren Herren, de skulle icke, igenom sina rättfärdighet, hvarken kunna undsätta söner eller döttrar, utan allena sina egna själar.
Det finns nemi. dem, som påstå att man i tullagstiftningen bör inlägga ett råd, som med ett slags gif akt! skall verka på den enskilde att icke sköta sin egendom på ett sätt, som för det allmänna kan vara skadligt, d. v, s. man utgår från den åsigten, att den allmänna lagstiftningen bör uppträda såsom förmyndare för den enskilda. Jag behöfver dock icke uppehålla mig härvid, då en person, hvars ord väga mycket mer än mina, redan brutit stafven öfver allt sådant förmynderskap, och tydligt visat, att det icke låter sig verkställa. Jag anser således detta allmänna påstående vara vederlagdt, och öfvergår till de särskilda betänkligheter, man uppställt mot Utsk:ts hemställan uti ifrågav:de punkt. Genom de stadganden, man då, i strid mot Utsk:ts förslag, föreslagit, motverkar man indirekt det mål, hvartill man vill komma. Hvar och en torde minnas det, snart sagdt, hat, som utvecklade sig hos vår allmoge mot ekskogen under den tid de strängare straffbestämmelserna gällde för åverkan å densamma. De stora ekarne, som uppväxt, tordes man visserligen ej röra; men de små ekplantorna undanröjdes i tid! Om också icke hvad man nu föreslagit till den unga talloch granskogens skydd, kan framkalla dessa följder, emedan den icke likt ekskogen växer på sådana ställen, som kunna till annat användas, så är det säkert, att den egendom, den enskilde ej får fritt förvalta, den lättar han ej kärlek för, och om man kan åstadkomma kärlek till träd i allmänhet, så verkar detta oändligt mycket starkare än alla tullar och förbud. Den enda väg, hvarpå det allmänna således kan ingripa i denna fråga, är icke tvång, utan upplysning. »Detta är godt och väl,» säger man, »men under tiden sköflas skogen och landet blir obeboeligt.» När Hrr skogsifrare komma in på denna sats, pläga de gå kring hela verlden Den 29 Maj e. m. 633 för att framdraga exempel på länder, som blifva ofruktbara genom skogens förstöring. Så plägar man vanligen framdraga Mindre Asien. Klimatet skulle der genom skogens uthuggning blifvit så torrt att växtligheten i allmänhet lidit ofantligt och särskildt skogens återväxt ej mer vara möjlig.
Skrifvelse, No 38. 59 Efter tagen kännedom om de detta ärende rörande handlingar och då härvid inhemtats, att ofvannämnda stads drätsel-kommissions ordförande och ledamöter, under den 10 nästlidne Januari, afgifvit skriftlig förbindelse att ”gemensamt iakttaga de angående lånemedlens redovisande och återbetalande till kapital och räntor uti ofvan högstberörda nådiga bref meddelade föreskrifter, ” hafva Rikets Ständer ansett den til] förlagslån åt näringsidkare inom förenämnda stad anvisade summa böra, i likhet med andra brandskadade städers invånare tilldelade och af stadsmedlen förskottsvis utbetalda låne-understöd, stats-kontoret af riksgälds-kontorets medel godtgöras, emot det ätt de stadgade kapitaloch räntebetalningarne till sistnämnda verk ingå; hvadan Rikets Ständer funnit skäligt förordna, att, sedan omförmälda skuldförbindelse blifvit vederbörligen transporterad och, jemte öfriga ifrågavarande lån rörande handlingar, till riksgälds-kontoret aflemnad, samma låns belopp, Tio tusen riksdaler, skall af riksgälds-kontoret till' stats-kontoret utbetalas, samt att, till följd häraf, befattningen med ränteoch kapital-liqvidernas uppbärande bör af riksgälds-kontoret öfvertagas. Vidkommande åter det af E. K. M. till understöd åt nödlidande efter ofvanberörda eldsvåda, utan återbetalningsskyldighet, anslagna belopp; så enär, efter hvad Rikets Ständer kunnat inhemta, några serskilda tillgångar tillförene icke blifvit af Rikets Ständer anvisade för godtgörandet af dylika, utaf omständigheterna påkallade gåfvor, som af E. K. M. i nåder beviljats och af de till Dess nådiga disposition ställda allmänna medel utgifvits, hafva Rikets Ständer, som, med afseende å nu ifrågavarande understöds belopp, förmoda, att samma medel jemväl skola lemna tillgång till denna utbetalnings godtgörande, funnit sig icke böra för sådant ändamål anvisa någon serskild anslagssumma. Hvilket, till svar å K K. M:s nådiga proposition, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla.
Jag torde då få fästa uppmärksamheten derå, alt en af Utsk:s ledamöter af BorgareSt. har, som grund för sitt yrkande, att minimibeloppet skulle nedsättas lill 1's, i sin reservation uppställt en calcul af ungefär enahanda riktning som den, hvilken den värde talaren framställt, hvaraf synes, att då denna calcul varit föremål för Utsk:s granskning, Utsk. icke försummat att uppgöra en sådan, för att äfven derigenom leda sig till någon grund för sina åsigter. Jag vill derföre icke säga, alt den calcul, sorn uppgjorts i Utsk., varit lika med den i reservationen, men deraf följer likväl, att Utsk. icke förbisett en dylik. Jag hade visserligen icke ämnat alt orda mera i delta ämne, och ber nu blott få upptaga tilt besvarande ett af de skäl sorn blifvit nämnt; ty om man skulle hafva förbisett detta skäl, skulle det visserligen hafva utgjort en hög grad af försumlighet å Utsk:s sida. Den värde ledamoten har nemi. förmenat, att bruken icke erhållit någon lindring, derigenom att priset å hammarskatten blifvit nedsatt, emedan denna nedsättning skett i förhållande med de gångbara prisen, som fallit, och detsamma inträffat med jordbruket. Detta skäl talar mera mot den värde talarens åsigt än för densamma, ty om spanmålen faller i pris aldrig så mycket, så får landtegendomarne dock det ena året betala lika stor permille-afgift, som under det andra, och för jordbrukaren återstår då icke annat, än det sorn i dylika läll äfven återstår Jör bruksägaren, nemi. alt trösta sig med hoppet, att ett kommande års afkastning blir större och att han möjligen då kan genom en större inkomst godtgöra den skatt, som föreg:de året föll sig alltför tryckande. Hr af Ilarmens: Man har betviflat riktigheten af de uppgifter jag lemnat: det är möjligt alt de kunna vara till någon del bristfälliga, men sådane de äro, anhåller jag emedlertid att de må få intagas i 11. o. Ad:s protocoll, på det alt vederbörande må sättas i tillfälle att lemna de vederläggningar, hvartill de kunna linna sig befogade.
måste blifva förstådda af sitt husbondefolk och måste finna stöd hos dem för så vida ett verkligt godt resultat skall nås! Derför, unga kvinnor, bryten käckt fördomarne, agnen någon del af den tid E r uppfostran kriifver åt att inhemta. kunskap i tradgardsyrket och varen förvissade om att I, äfven om det låter vänta p&amp; sig, en gång fån glädjas öfver fosterlandets varma tack! Radov Abelk. (Se vidare annonsafdelningen.) En kurs i Stenografi. Till redaktionen har frAn styrelsen för Arendska Stenografinstitutet inkommit en anmalan om en godtkopskurs i Arends Stenografi, hvilken denna styrelse anordnat i Brunells handelssl; ola, Drottninggatan 48. Afgifton ä r tio Itronor och kursen, som tir afsedd att omfatta en fullstandig framstallning af systemet, kommer att fördelas pil 20 lektioner och skall vara afslutad före jul. För dem som skulle vara h8gade att Iara detta i s i hög grad tidbesparande skrifsatt, men tveka om det verkligen a r mödan vardt, hanvisa vi till en förtrafflig artikel: Stenografin sAsorn undervisningsamne af Samuel Clason, hvilken finnes införd i den pedagogiska t i d ~ skriften Verdandis tredje hafte 1890. Att stenografin för m8nga unge man redan varit en god hjtilp vid förskaffandet af deras lifsuppeh&amp;lle under de första &amp; ren p&amp; embetsmannabanan, det ar ju allmtint bekant. Vid riksdagen, vid kongresser, offentliga möten och förelasningar, öfverallt far den göra tjanst, och man har slikerligen den att tacka för ' att man nu fAr SA mycket mera fullstandiga referat an de skelett som förr bestodos allmanheten. Hvilken stfilhing har. d&amp; kvinnan intagit till denna nya förvarfskalla? FrAn Danmark (se notisafdelningen) kommer nu underrattelse om att en kvinna, fröken Elisabeth Grundtvig, en sondotter till biskopen och afven här i Sverige bekant genom sin författareverksamhet, af danska riksdagen blifvit utniimd till dess Stenograf.
Det är besynnerligt nog, att man så vill försvåra utförseln af dessa trädslag. För öfrigt vill jag blott taga mig friheten att erinra i allmänhet, i afseende på sådana varor, som icke kunna produceras inom landet, men oundgängligen behöfvas, såsom Salt, Specerier och dylikt, huruvida det är rätt alt de beläggas, såsom Utskottet föreslagit, med 25 procents tull och deröfver? Hvad slutligen det förslag beträffar, att med en medeltull belägga vissa slags varor, som kunna vara af ett mvcket olika värde, t. ex. Socker, Tobak, Vin, m. 11. så vinnes derigenom visserligen en stor lättnad vid tulltägten; men högst obilligt tyckes det vara, emedan den derigenom bildade consumtionsafgiften drabbar dem tyngst, som ej hafva råd att njuta annat än mindre dyra varor, men deremot helt obetydligt dem, som njuta de dyrare. Jag vet väl, att stora missbruk kunna äga rum, om förhållandet blir Den 19 Junii e. m. sådant som förr; men det är ett sätt, som på andra ställen, och i synnerhet i Köpenhamn, brukas eller åtminstone har brukats med alla varor, och hvilket jag tycker äfven här kunde användas med de ifrågavarande, nemligen att varorne försäljas på auction i Packhuset. Importeuren finge då inropa, örn han så ville, sin egen vara, och derefter betala tullen. För dessa auctioner borde likväl ingen provision erläggas. Man kan invända, att d.et kunde gå an i de större städerne, men ej i de mindre. Men man hade 2 utvägar till correctif; den ena att ej tillåta importen af sådana varor annorstädes än i de större städerne, såsom Stockholm, Götheborg, Malmö, Norrköping och Gefle; den andra att gifva tullbetjeningen uppdtog att bevaka Kronans rätt vid auctionen, hvarigenom jag föreställer mig, att missbruken lätt kunde förekommas. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard 3 anförde skriftligen: Öfvervigt i Rikets Handel är otvifvelaktigt det angelägna mål, hvartill Allmänna Hushållsförfattningar böra syfta, och utom hvars område en varaktig ordning och säkerhet i Penningeverket aldrig lärer kunna förväntas.
Om, genom en sådan lagstridig handling, Regeringsmakten, för ögonblicket, förhindrar folkets representanter att lindra de skattebördor, som i främsta rummet borde för nationens sannskyldiga nytta afskaffas eller nedsättas; bör likväl icke, ulan den ytterligaste kränkning af nationens heligaste rättighet, kunna R. St. förmenas att nedsätta allmänna bevillningen i samma mån, som de af Ständerna pröfvade behof visa sig en sådan nedsättning medgifva. Då således Regeringens eget handlingssätt framkallar nödvändigheten att en gång få afgjordt, huruvida R. St. eller Regeringen äga att utöfva folkets beskattningsrätt; och då en sådan tvist, hvarpå intet constitutionelt Iand i Europa ännu visat exempel mera än vårt, icke kan afgöras på annat sätt än genom nationen, (föreslår jag att, för det fall Konungen skulle vägra verkställighet åt Ständernas beslut angtde upphäfvandet af hemmantals-räntan ifrån och med år 184* > eller skulle anbefalla dess ånyo debitering och uppbörd, sedan densamma en gång upphört, R. St. måtte i Bevillnts-förordn. förordna: att ali uppbörd af allmänna bevillningen efter irsta Art., samt efter 2:dra Art., §§ 21, 22, 2.3, 28, 29, 33 och 35, för hemman och lägenheter, verk och inrättningar m. m. under ägande rätt, och § 18, för fastigheter i städerna, genast skall inställas; så att den bevillning R.
Beträffande slutligen. det öde som en annan Ledamot bestämt åt Riddarhusets Bni. lehner; så kaia det visserligen vara mig likgiltigt; men jag tror dock att beslutet om dem, behåller sin kraft, intilldess det varder, i laglig ordning, af Ståndet återtagit; och min tro i denna del åtföljes äfven af ali den säkerhet, sorn ligger i kännedomen att Grefve Carl Dq Geer är vår LandtMarskalk, Herr Grunde.lJijerna, Axel Vilhelm: De tankar Friherre Adlerbeth och Herr Lefrén nu yttrat, har jag lange hyst, och de utgjorde äfven grunrlerne för det svar i frågan om offentlighet yid Ridderskapets och Adelns öfverlåggningar, sorn min voteringssedel innehöll. Jag anhåller nu vördsammeligen, att min reservation emot det beslut Rjdderskapet och Adeln i nämnde fråga vidtog, måtte i Protocollet blifva antecknad. Herr af Lefrén, Carl Adolph: Afven jag fiar vid voteringen röstat för publiciteten, och anhåller att få instämma i Friherre Sprengt - Den 19 Martir, 021 portens reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Herr af Uhr, Carl David: Äfven jag be gagnar tillfället, för att tillkännagifva det jag hört till minoriteten, af hvilken anledning jag ock nq mot pluralitefens beslut högtidligen re-^ serverar mig. > Herr af Uhr, Guftafx Jag får anmäla min reservation mot beslutet, och blott tillägga i anledning af Friherre Roijes yttrande, att om en stund skulle inträffa, då Fäderneslandet år i fara, kommer det mera an på förtroendet mellan alla classer Medborgare, ån på theoretiska grunder. Herr 'Törneblad, Carl, anmälte äfven till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Herr Rothlieb, Axel: Med all aktning för andras öfvertygelse, skulle jag likväl svika min egen, om jag ej vid detta tillfälle öppet förklarade, att äfven jag voterat för och önskat offentligheten vid Ridderskapets och Adelns öfverlåggnit. gar.
Att en sådan sänkning likväl otvifvelaktigt kommer att ske, slutar jag deraf, att genom en dylik åtgärd ieke mindre än 26,000 tdand jord kan vinnas. Jag tror alltså, att hufvudskälet emot åstadkommandet af en vattenförbindelse emellan Hjelmaren och Wenern eller Wettern är detsamma jag anförde mot en vattenförbindelse i norra Södermanland, nemi. att man måste afse sjösänkningar i framtiden, som eljest blifva omöjliga. Såväl derföre, att jag anser kanal-anläggningen skadlig som ock att jernvägar, enl. min åsigt, äga företräde både i statsekonomiskt och militäriskt hänseende, bifaller jag Utsk:s förslag, men synnerligast derföre, att detta är det enda möjliga sätt att framtvinga verkställighet af K. St:rs beslut om vestra banan. Frih. Haab: Om man ser på kartan, kan icke nekas, att en kommunikation emellan Hjelmaren och Wettern är särdeles nyttig, och då vill man gerna, att Staten skall mellankomma och befordra denna kommunikation. Enl. min upfattning måste den beviljade summan 13,000,000 Edr vara fullkomligt tillräcklig för att kunna få banan fullbordad ända till Orebro. En annan fråga är, huruvida banan Orebro-Hailsberg bör blifva en statsbana. Jag tror den böra komma under kathegorien af de banor, hvilka böra bekostas af orterne, och jag har äfven hört, att det varit fråga om att ett enskildt bolag skulle anlägga denria, bana. Derföre tror jag, att man kan afslå summan, men för den händelse, att tillräckliga medel icke äro beviljade för vägens framdragande till Örebro, vill jag icke motsätta mig en återremiss. För åstadkommande af ett sådant anslag är nödigt, att man tager i betraktande, att om än Gr. von Kosens upgift, att man kan föra fartyg på jernvägar, är riktig, måste väl jernvägen byggas på ett helt annat sätt, ty meningen är väl icke att endast de små håtarne skola föras derpå, utan äfven de större som gå med ånga. Jag anhåller om återremiss. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Jag skulle visserligen instämma uti den siste värde talarens förslag, om ej derigenom kunde hända, att kungörelser aldrig lingö gällande kraft, emedan jag har mig bekant, att kungörandet ofta går så till, att presten från predikstolen blott tillkännagifver, att den eller den kungörelsen utkommit, med antydan i öfrigt, att den som så önskar, äger att i sacristian deraf taga närmare kännedom. Frih. Ridderstolpe: Den siste värde talaren har utgått från den åsigt, att ett lagbrott skulle vara tillåtet; ty då det är stadgadt, att presten skall uppläsa kungörelsen, så är underlåtenheten deraf en afvikelse från lagen. Jag hemställer till en hvar, om det är möjligt alt lagföra någon efter en författning, som icke blifvit promulgérad. Hr Ribbing: Visserligen är det föreskrifvet, alt författningar skola kungöras fran predikstolarna; men om föreskriften bestämdt innehåller, att de skola uppläsas från början till slut, kan jag icke påminna mig; och om nu stadgandet om kungörandet icke är sålunda bestämdt, och den domare-regeln får gälla, att landssed, som ej häfver oskäl med sig, får räknas såsom lag , så kunde det antagna sättet att blott antyda en utkommen kungörelse, på sätt jag omnämnt, äfven få äga rum, då kungörelsenär mycket vidlyftig eller innefattar ett för församlingens flesta medlemmar helt och hållet främmande eller ofattligt ämne —- såsom t. ex. medicinal-laxan. Jag undrar hvilken prest skulle uppläsa den, eller hvilken församling skulle stanna qvar under uppläsningen, eiler hvilken församling skulle begripa den. Af dessa skäl anser jag den siste värde talarens anmärkn. böra förfalla. >4 Den 16 Maj f. m. Frih. Boye, Ludv.: Jag kan hafva oriktigt uppfattat en värd ledamots, Frih. Ridderstolpes, yttrande, och, i sådant fall, emottager jag med tacksamhet rättelsen. Men 0111 jag ej fattade hans mening oriktigt, så ville han att kungörelsen ej skulle medföra verkan, förrän elen blifvit 3:dje gången uppläst.
Utsli, Betänkandet5, andel i skjutsningen, hvarföre jag vördsam» mast hemställer', om leke all skillnad i skjutsleeaxis belopp emellan Städerna och Län» det hädanefter bör försvinna, eller atniinstone icke i annat fall äga ram, än dä en sådan skillnad motiveras af locala omständig»heter, som vid markegångs-sättningen kunna oqh böra behörigen considereras, Genom detta, i sakens natur grundade, förslag undgår jag att närmare yttra mig om beloppet, hvartill skjutslegan, efter min tänka, nu genast bör förökas, såsom likaledes beroende af olika local-förhållandej men obestridljgt höjning i mun af öfriga varuprisens betydeliga stegring i senare tider nödvändigt bör äga rum; utom betalningen för Hästar, Ridsadel och dea skjutsandes åkedon, eller egentliga skjutslegan, håller jag före, alt en ny och särskild afgift till den skjutsandes förmon bör stadgas för sjelfva skjutsbodet, så att hvarje resande, sorn hädanefter undgår att uppehållas och vänta på skjuts, bör för Skjutsbud lingen serskildt betala minst 4 s'c* Råneo för hvar häst, och den, sorn vill nyttja mer än 2,*ne Hästar, ovillkorligen vara förbunden att skicka förbud. Sedan de Skjutsandes villkor sålunda blifvit förbättrade, tror jag Hällskjutsen öfver allt kunna afskaffa* och indragas, och -reserveskjutslagen deremot utvidgas och förstärkas, samt med skäl åläggas, att efter den åtgång erfarenheten gifver vid handen städse hålla 2:ne eller flere så kallade Courirhästar Best. och Ekon. Etsk. Betänkanden. 759 framme vidGästgifvar. gården till flen resandes och skjutsandes samfällda beqvämlighet. Härigenom vinnes den dubbla förmon, att skjutsfärd der alltid box-jas med hvilade Hästar, och att onödigt uppehåll i det närmaste förebygges.