Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ja det har varit fars och farfars och alla våra fäders gård i långa långa tider, och der känner jag hvart träd och buske och alla gamla gummor och gubbar och alla små barn och hästar och kor, — ja, allting! Jag tror, att jag skulle dö af sorg, om jag aldrig finge komma dit igen! Här inne i staden tycka vi, att vi inte alls ha vårt riktiga hem, fastän vi ju också alla är’ här, men när vi se tegeltaket och de hvita skorstenarna på Tärnö sticka upp öfver skogarna, — åh Hedvig! — bara det snart vore sommar!» Hon stack ned näsan i muffen och andades på fingerspetsarna. Nu ringde klockan. Den franska timmen skulle börja, och huller om buller rusade alla flickorna från gården in i farstun, hade i ett ögonblick kastat af sig öfverkläderna och voro på sina platser, då den unga franska lärarinnan kom in, stilla, elegant, svartklädd, böjde hufvudet och helsade: »Bonjour, mesdames.» Vintermörkret rufvade öfver jorden. Solen hade för längesedan sjunkit, men hvarken måne eller stjernor visade sig. Himlen var ett oändligt stort, kallt, kolsvart rum, och jorden var ett vidsträckt öde, der den tätt fallna snön gjorde de förbigåendes steg ljudlösa. Men rundt omkring i alla hus och gårdar voro ljusen tända, vinterljusen, som tändas klockan tre och af hvilka många icke släckas förrän efter midnatt. De lyste som otaliga stjernor bakom alla de ljusa och mörka gardinerna, der familjerna sutto samlade kring arbetsbordet. Från ett och annat ensamt fönster utan rullgardin lyste en lampa, der en ung man satt öfver sina böcker eller någon gammal ensam dam vid sin stickning. I ett och annat hus voro alla fönster upplysta. Der var bjudning eller dans, och man såg skuggor af pratande och gestikulerande menniskor bakom gardinerna. Från kaféerna utsände gaslamporna sitt hvita, kalla ljus, och butikfönstren voro upplysta inifrån, så att de utstälda sakerna ännu i vinterqvällen skulle kunna locka några köpare.
Det beror ju blott på dig att låta dem gå i uppfyllelse. TORSTEN. Tror du det? 51 RICHARD. Ja, om du vill det. TORSTEN. icke anser dem vara så mycket värda, att de böra uppfyllas? RICHARD. att du icke älskar henne. Ja då då finns det blott en förklaring, TORSTEN. tydelse för dig, efter som du så ofta kommer tillbaka till det. Åh ja, jag tål nog att höra det. Det klingar bara icke fullt så vackert att vi skola ha en något olika uppfattning af RICHARD. Hvarför naturligt? TORSTEN. vara detsamma. Hvad jag ville säga dig, var, behärska sig. Därför ber jag dig att öfverse Hvarför! (Hejdar sig.) Nå ja, det kan Det där ordet tycks ha en viss magisk beOch om jag nu icke vill det? Om jag för mina öron Men det är också naturligt, det, eller, om du så vill, se det från olika sidor. att Helena nu är nervös, ur jämvikt, kan icke med henne och icke tillräkna henne något, som 52 hon i grund och botten icke menar, och som jag i alla händelser icke menar. RICHARD. Tro icke att jag är otacksam, Torsten! TORSTEN. tacksamhet. Mellan oss har det aldrig varit fråga om RICHARD. Du gör godt åt människor med en min, som TORSTEN. Men hvad nu särskildt dig beträffar, så vill jag, att du skall känna dig fullkomligt fri gent RICHARD. Det utesluter väl icke tacksamheten? TORSTEN. Det gör det nog i de flesta fall. RICHARD. nyss Helena. Det är eget, du ungefär detsamma sade emot mig, liksom jag å min sida mot dig. Nå ja, skillnaden är kanske inte så stor. Nej, du har aldrig velat mottaga någon. om du gjorde dem något ondt, jag vet det. 53 TORSTEN. Men det är sent. God natt, Richard. Sof allt skall vara godt igen. Jaså! Åh ja, den lärdomen är lätt vunnen. nu bort ditt missnöje! I morgon hoppas jag, (Går mot vänster.) RICHARD (som stått tankfull, säger plötsligt).
Beträffande beloppet hafva Komiterade ansett, att fråga nu icke vöre derom, att söka finna utvägar för att till statskassan inbringa större bevillningssumma, än den nuvarande, Två millioner riksdaler, utan faslheldre att detta belopp bör antagas vara det högsta, man under vanliga förhållanden vill af allmänna bevillningen påräkna till statsbehofveris fyllande. Skälen härtill äro i korthet följande: Vid granskning af de under sednaste riksmöte afgifna motioner och yttranden, hvilka kunna antagas hafva egentligen föranledt Rikets Ständers underdåniga anhållan om uppgörande af nya grunder för bevillningen, spåras föga någon syftning att höja bevillningens belopp. Visserligen har här, liksom på andra ställen, en och annan röst höjt sig för införande af sådan bevillning, eller direkt skatt å förmögenhet eller inkomst, hvarmedelst statsbehofven, om icke ensamt, dock till största delen, kunde fyllas, så att åtminstone de flesta andra äldre skatter — både indirekta och grundskatter — kunde efterskänkas. Men denna åsigt har dock icke vunnit Rikets Ständers godkännande. Den lärer ock under sednaste tiden i allmänhet blifvit bestridd af utlandets utmärktare vetenskapsoch statsmän. Våra grundlagars stiftare synas jemväl, att sluta särdeles af 59, 60 och 66 §§ Regeringsformen, hafva tänkt sig den allmänna bevillningen såsom ett medel — icke att ersätta statens ordinarie inkomster och de indirekta bevillningsafgiflerna, utan att fylla de statsbehof, hvartill dessa inkomster och afgifter icke blefve tillräckliga, och besörja betalningen af rikets gäld till kapital och ränta. Komiterade vilja blott tillägga, att, oaktadt mycket kan sägas till ådagaläggande af den direkta beskattningens företräde framför den indirekta, lära dock sådana summor, som i de Europeiska samhällena under närvarande förhållanden erfordras till statsutgifternas bestridande, svårligen kunna medelst blott direkt beskattning uttagas. Den direkta beskattningen är dessutom i allmänhet förhatlig af flera skäl, särdeles derföre, att den måste medföra ett forskande efter den skattdragandes enskilda affärsställning.
Stockholm den 19 Lebruarii 1818. Utdrag af Protocollet3 hållit hos Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 12 Februarii i8t8. S. D. I fråga om besvarandet af den, utaf StatsTJtskottets Betänkanden. 217 RiksdagsFullmägtige Johan Magnus Wessing oell Gustaf O^son, uti Hedervärda BondeStåndet väckte och till StatsUtskottet remitterade Motion, angående förändring i Uefvereringsstället för det Hö, åtskilllge Häraders Innevånare i Westmanland skola till Hofstallet lefverera, yttrade sig Riksdagsmannen Anders Persson: ”Då jag ' af ”MedBröders förtroende fått mig updragit delta”ga i rådslagen och besluten innom detta Hög”lofl. Utskott, har jag ansett för den ömmaste ”pligt söka jemna Deras Statsbördor. Intet öde ”är hårdare för Skattskyldige än att den ena ”skall se sig hårdare tryckt än en annan med ”lika skyldighet. Kongl. Maj:t har på Riksens ”Högloft. Ständers tid efter annan gjorde framställningar om Räntetagares och Räntegifvares ”ömsesidiga förmoner och skyldigheter utfärdat ”de mäst tydliga Förordningar, hvilkas efterlefnad det väl vore det mäst billiga att de Skattdragande Undersåtare, sorn äro Kongl. Majit ”och Kronan besparde, äfven lingö förmån efterlefva. För all ting här i verlden kan uppgöras svårigheter, men monne de böra få bort”jaga rättvisan? Nu bo i en och samma By ”2:ne Grannar, som hafva lika beskaffade Herneman, det ena är på Uön anslagit åt någon Em”betseller Tjensteman, som ofta ej bor § mil ”derifrån. Dit får han köra sine Räntepersed”lar. Det andre är Kongl. Majit och Kronan ”bespard och han skulle, sorn nu projeäerat är, ”föra åtminstone RäniehÖ och Halm till och ”med 9 å 10 mil, ja deröfver; kan ett sådant ”stadgande blifva enligt med billighet och rättvisa?
Maj, uppå dåvarande General-adjutantens för Arméen framställning af nödvändigheten för det ifrågavarande Embels-verkct ”alt äga tillgång på åtskilliga dagblad,” tillåtit alt med hållande af tidningar och dagblad skulle dädanefter, som dittills, få tillgå, hvadan då Expeditionen icke åren 1846 och 1847 hade flera tidningar, än i allmänhet under de föregående åren, jag icke torde behöfva i denna punkt någon vidare förklaring afgifva. Slutligen och hvad rörer de anmärkta utgifterna af ”ovanlig beskaffenhet,” så får jag undcrdånigst anföra: att ersättning för ”hemtning’’ af tidningar, sedan en följd af år, blifvit af expensmedlen utbetald, emedan Vaktmästaren om morgnarne, då tidningsbladen utkomma, varit i Expeditionen behöflig och sysselsatt; att rehnshudame af mig anbefalldes till anskaffning, emedan i de nya expeditions-rummen, utom det af Chefen begagnade, var golfdrag, hvilken olägenhet ej kunde för billigare pris afbjelpas, än på delta sätt, då en ökad eldning icke allenast var otillräcklig, utan äfven mera kostsam i längden; samt att begagnandet af färdiggjorda "bref-kuverter" blifvit af mig anbefaldt, såsom ledande till ökad ordning vid en ofta nödvändig skyndsamhet vid expeditioners afsändande, helst den derigenom uppkommande obetydliga kostnaden, till icke ringa del, ersättes genom besparing på papper, som annars vid ett brådskande inslående af bref lätteligen förbrukas. Den nådiga remisshandlingen bifogas härjemte i underdånighet. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäkligstc Allernådigstc Konung! Eders Kongl. Majits underdånigstc och tropligtigsle tjenare och undersåte, GUSTAF PEYRON. Nyköping den 10 Februari 1850. 223 Öfvcr-kommendaliten för Stockholms Garnison, med Kommendantens underdåniga Ullålande, i anledning af 1849 års Revisionsberättelse rörande Ofver-koniinendants-expeditinneus räkenskaper.
De stränga åtgärder, som måste vidtagas för att hindra sjukdomens spridande, verka högst menligt på dessa orters industri och kunna säkerligen ej i tidens längd fortfara, utan att jordbrukarens bestånd går förloradt. Den ersättning, som Eders Kongl. Maj:t i nåder tillåtit skall lemnäs dem, hvilka gjort förluster genom slagtning af de kreatur, som angripits af denna sjukdom, har emottagits med underdånig tacksamhet och har ovilkorligen medfört den nytta, att den bidragit att smittan ej spridt sig utom de socknar, der den egentligen börjat. Att denna sjukdom åter började inom Werums socken i Westra Göinge härad kan endast förklaras på det sätt, att en jordägare derifrån förlidne sommar år 1850 inköpte tvenne nötkreatur på en marknad inom Kronobergs Län, hvarest kreaturshandel var tillåten. Efter en tid af några månader insjuknade dessa kreatur, utan att något tecken till sjukdomen under mellantiden visat sig. All anledning finnes att dessa kreatur voro komna från Halland till marknadsplatsen. Ehuru det ej kan tillkomma Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande att afgöra striden om, huruvida denna sjukdom kan uppkomma på annat sätt än genom smitta, föranlåtes Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på grund af de fakta som hittills visat sig, dock våga uttala den öfvertygelse, att den här i Länet uppkommit genom smitta, och då smittan har kunnat förekomrnas, har också sjukdomen uteblifvit. Frågor om försäkrings-anstalter till beredande af ersättning för dem, hvilka blifva nödsakade slagta kreatur, som äro af den elakartade lungsjukan angripne, hafva förevarit hos Eders Kongl. Maj:t till Dess nådiga pröfning. De förslag till reglementariska föreskrifter, som blifvit i underdånighet till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnade, hafva blifvit af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställde. Men härvid har det dock stannat. Alla bemödanden att sätta dessa öfverenskommelse!' i verksamhet hafva strandat emot den obenägenhet, som visat sig emot deltagandet i dessa skyddsföreningar. Det synes derföre i detta hänseende ej vara annat alt tillgöra än att
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. ansåg målet böra till LagUtsk. remitteras. Ropades ja och nej. I följd af de sval', som R. o. Ad. lemnade, då II. Ex. förnyade den sist framställda proposm, förklarade H. Ex., det lian funnit nej hafva öfverröstat ja. I anledn. deraf begärdes votering. Upplästes till justering följande voter.vsproposm: Den, som godkänner LagUtskrs betäuk. A:o 186 öfver Ilr C. G. Stuarts motion, angrde lind. anhållan hos K. M. om utarbetande till nästa riksdag af förslag till en gemensam lag för utrikes och inrikes vexlar, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad., att Hr Stuarts ofvannämnde motion skall af LagUtsk. till behandling upptagas. Hr Hjärne: Sedan R. o. Ad. en gång beslutat frågans remitterande, kan ja-propos:n icke lyda till godkännande af Utsk:s förklarande, att det anser sig obehörigt upptaga densamma. Den måste således endast innehålla, att R. o. Ad. vid Utsk:s mernor. låter bero. Gr. Horn: Utskottet har verkligen upptagit motionen, och således är det icke fråga om remissens behörighet; men jag och flera med mig hafva för sakens skull yrkat återremiss. Gr. von Fersen: Sedan två Stånd bifallit memor., är det för mig likgiltigt, huru proposm här uppställes; men det förundrar mig, att Hr Hjärne klandrat ja-propos:n, då han deri fått inrymd sin mening, den jag icke vill underkänna, ehuru frågan derigenom skulle sluta med att komma till Constit.Utsk. II.
Vid den under artikeln Ben förekommande rubriken Andra slag, oarbetade, hade Utskottet icke föreslagit någon ändring i nuvarande utförselstull 3 sk. Lispundet,. hvilken ock blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Ståndens Bevillning*, Utskottets Memorial, N:o 3o 11 bibehållen; men Borgare-Ståndet har deremot nedsatt utförselstullen till 1 sk. Lispundet; och såvida detta beslut icke frånträdes, måste frågan afgöras genom omröstning, efter en så lydande voteringsproposition: 9:o Den, som anser, att, i öfverenstämmelse med Utskottets åsigt, ulförselstullen å den under artikeln Ben upptagna rubriken Andra slag, oarbetade, bör bibehållas vid dess nuvarande belopp 3 sk. Lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer sagde tullafgift att nedsättas till 1 sk. Lispundet. Bilder, andra slag. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets i afseende å denna artikel gjorda framställning att utbyta förtullningssättet efter värde mot det efter vigt samt bestämma värdet lill 1 Rdr 12 sk. och införselstullen till 12 sk. per TE; hvaremot Ridderskapet och Adeln lemnat nuvarande tullbestämmelse, nemligen 10 procent af varuvärdet, oförändrad. I den händelse Ridderskapet och Adeln icke, med frånträdande af detta dess beslut, förenar sig med de tre öfrige Stånden, får Utskottet, för frågans afgörande genom votering, föreslå följande omröstning: 10:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, alt artikeln Bilder, andra slag, bör förtullas efter vigt med 1 Rdr 12 sk. värde och 12 sk. införselsafgift Skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., enär detta utlät, i allo öfverensstämde med det beslut, R. o. Ad. i detta ämne fattat, behagade bifalla, att sagde utlåt, finge läggas till handlingarne. Ropades ja. Den 15 Februari. 333 Vidare föredrogos oell biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes på bordet lagda ullåt:n: N:o 175, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för Tierps socknemän, att till allmänna bebof erhålla nödigt byggnadstimmer från kronoparken Tierps norra allmänning; N:o 176, i anledn. af väckt motion om rättighet för innehafvare af kronolägenheter i de norra länen att anlägga sågqvarnar, och der lill bräder och plankor förbruka sina skogseffecter; samt N:o 177, i anledn. af väckt motion, ang:de inventering af Statens, inom hufvudsladen befintliga förvaltande verks cassör. Slutligen föredrogs, men lades på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Frih. Stjernstedt, Jacob Teodor, ånyo pä bordet LagUtsk:s d. 12 dennes första gängen bordlagda betänk. N:o 69, i anledn. af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af K. förordn. d. 9 Maj 1835, ang:de hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. Lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne mern. och utlåtsn, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 178, med yttrande ang:de Riksg.cont:s förvaltning sedan början af sistförflutne riksdag; N:o 179, i anledn. af erhållne ålerremisser å betänk.
» Feodaltiden är dess bättre förbi, och en Den 15 juni 1850 landsteg den blifvande » Hvad barbariet beträffar, så tyckes tiden princip som, alstrad af människofåfängan oeh drottning Lovisa för första gången i Sverige; vara inne, att spåren efter det samma utplå- högmodet, hade till syfte att skapa herrar och den 19 i samma månad höll hon från Haga nas, och att kvinnan tillerkännes sin lika obevasaller, slösare och tiggare, hoppas jag icke slott sitt intåg i Sveriges hufvudstad, och samstridliga som naturliga rätt till jämlikhet med skall finna särdeles många förespråkare, åtminma dag firades hennes förmälning i slottsmannen i giftorätt, och att barn af samma förstone icke inom detta stånd. Dessutom har kyrkan. Några få år af oblandad lycka och glädje äldrar anses berättigade till lika omvårdnad och det i nyare tider blifvit en nödvändig följd af Det unga kronprinsparet vistades ömhet, lika rätt till familjens gemensamma det industriella lifvets fortgående utveckling, följde nu. att jordegendomarne antaga en större rörligunder dessa första år mycket på Drottningegendom. » Förbållandet emellan man oeh hustru, brö- het samt att lagstiftningen måst, mera än förr, holm, till dess de 1857 flyttade till Ulriksdal, der och systrar blir härigenom jämnare och intillåta deras öfvergång ur en hand i en andetta slott, som sedan blef deras älsklingsnerligare, i samma mån det blir rättare, och nan, från en släkt till en annan; men om ock ställe, oeh hvilket Carl XV smyckade med rika denna utveckling naturligen leder därhän att och sällsynta konstskatter. fröen till osämja försvinna med orättvisan. Den 31 oktober 1851 skänkte kronprinsessan » Äktenskapet är — säger Lagkomitén — ett till en viss grad mobilisera jordegendomen, och bolag, där bägge makarne förena sina krafter om äfven förevarande fråga om lika arfsrätt Lovisa sin gemål en dotter, den af föräldrarne och sin omsorg för ett gemensamt mål.
Der prsescriptionstid, i afseende på någon särskild del af Riksgälds-Contoirets skulder, icke blifvit stadgad, komma skulderne, intill dess annorlunda af Rikets Ständer förordnas, i vederbörlig ordning att liqvideras, utan afseende på den tid, som nu är faststäld eller framdeles kan blifva bestämd, inom hvilken Fordringar hos enskilde eller Kongl. Maj:t och Kronan skola göras gällande. 7 §• Emot det Riksgälds-Contoiret får disponera alla inflytande Restantier uppå 1832 års och förra årens Bevillning, jemte den Allmänna Bevillning, som, enligt 1818 års Förordning, kommer att utgöras äfven för innevarande år i8a3; Stats-l)'tikottets Betähkanden. 261 samt på vanligt sätt uti Liqvid med Statsverket sig till godo föra Licent medlen för sistberörde år, skall Riksgälds-Contoiret, efter Reqvisitioner, hålla Kongl. Stats-Contoiret tillhanda, eller ock uti Liqvid Kongl. Stats-Contoiret godtgöra efterföljande Summor, nemligen: 1 Mom. De Ett Hundrade Tjuge Fem Tusende (ia5,000) Riksdaler, hvilka för innevarande 18^3 års fjerde Qvartal skola inbetalas till Banken i afräkning å dess Fordran hos Stats-Verket. Hvad som, enligt liqvid kan tillkomma Stats-Verket, såsom outtagen återstod uppå Anslaget utaf Allmänna Bevillningen till fyllnad i Stats beliofven för år 1822. j Mom. Likaledes återstoden på deri Summa af 1,666,452 R:dr 11 sk. 6 r:st. som utaf Allmänna Bevillningen är anslagen till Stats behofven för innevarande år 1823.
33erättelfe ont pwab i Iftifet ocp befö Slntatet af beflutabe npa oJpöt^ef utgör 15, be flefta beftämba att antäggaS wib eller i närmaftc graitnff ap af pronincialläfareflatiDner. §lpo Unber åren 1863 ocp 1864 blefwo wib rifetS läroanftalter i barnmorffefonffen 180 debet unberwtfabe, utejcaminerabe ocp fåfom batn SSlanb bepa pafwa i ©todpolm 53 ocp i ©oleborg jernwäl 53 eleber, font gjort fig wät fänba för funffap ocp färbigpet i ben egentz tiga barnmorffefonftcn, äfwenfom för pålitligpet od) ett i allo pebranbe uppföranbe, erpållit uubcrwiSning i ben inftrumentala förlopningSfonften od; wib anftälb ejramen befunnits cga ben ffidligpet beri, att be förflaratS bepöriga tilt benfatnmaS utöfning. ©om förättbrab organifation af ben i Sunb befintliga läroanftatten för barnntorffor funnits nöbig, få framt erforbertig praftiff öfning i för 123 ©unbtjetgsSollegium att, efter meberböranbeg Iföranbe od) feban förbere Be^öfliga foftnaber. intalet af oaccincrabe barn fteg år 1862 till 93,749 odj år 1863 ©W&sfow ° ' ' tympmngett. till 101,123. $ör nitif! odj ffidlig utöfning af ffpbbgfoppspmpningen ut Belöningar belg i mebaljer, bets i penningar Dd) belg i bacctna
Och nu kom jungfrun med lakan på armen för två sängar; och de voro minsann icke få, de föraktliga rynkor som bildade sig på hennes lilla näsa, då frun förklarade att de aldrig tordes tänka på att lägga sig. ”Åh, det blir väl inte värre för herrskapet än för alla de andra främmande, som vänta här!” ”Lika mycket”, svarade vår nåd harmsen och rodnande, ”man måtte väl få ha sin frihet!” ”Ja, gudbevars, gerna för mig!” svarade uppasserskan med denna näsvisa ton, som fullkomligt uttrycker dessa damers tankar, då de enligt sin förmening se hvad slags folk de ha framför sig. ”Usch, sådan förödmjukelse!” hviskade Blenda, då de åter voro ensamma. I detta ögonblick blef det ett buller ute i salen: det var deras granne som kom hem. ”Befaller herr grefven något?” frågade jungfrun med nu helt och hållet förändrad ton. ”Ingenting!” svarade en kort röst; och grefven inträdde på sin sida, men stannade icke i det rummet, som låg intill fruntimrens. Än en stund trippade jungfrun af och an i salen, och fru Emerentia försmådde ej att lyssna. Åter kom någon in från förstugan. ”Fasligt hvad grefven var snäf i qväll!” ”Tycker jungfru Christine det?” svarade betjenten. ”Jag märkte annars ingen skillnad på honom. Men kanske var han trött vid att springa och speja efter ” Fru Emerentia kunde ej se den rörelse, som åtföljde orden – eljest skulle hon hafva märkt en hand utsträckt åt den plats, der hon stod. ”Aha”, återtog Christine, ”han hade fått nys om vår vackra fröken?” ”Det var löjtnanten som fick syn på henne i trappan, och straxt gick allarm i lägret. Men jag menar” här gingo flera ord förlorade för den lyssnande ”narrade dem på orätt spår.” En röst från annat håll ropade nu: ”Christine, jungfru Christine!” Och dermed var sammankomsten upplöst. ”Ingenting går upp mot resor!” utlät sig fru Emerentia. ”Men jag vet icke hvad jag ville ge till, om jag kunde begripa hur han lyckades skilja sig från löjtnanten!
Bes v.- o. Oe con.Utskrn: Wto 7. med förslag till sammanjemnkning af RiksSttns beslut, ang:de grunderna för brännvinsbränningsrättiglieten samt till voteringspropos:r i fråga om brännvinsbränningens beskattning; BancoUtskottet: W:o 61. i anledn. af Riksd.fullm. Wils Strindlunds motion, ang:de upplåtande af rum i Riksg contrs förra hus till begagnande af R. St:s Fullmägtige i Banken och Riksg.cont. Företogs val af sex Revisorer för att å R. o. Ad:s vägnar år 1835 öfverse och granska Statsverkets, Bankens och Riksg.conlts tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedde: Fd. Just.rådet, Landshöfd. och Coinm. af K. WordstjerneOrden, Hr Gr. Gust. Wathier Hamilton med 69 röster. Öfversten och Ridd. af K. SvärdsOrd. Hr Frih. Gust. Lilljehorn ... 66 , Hofmarsk. och R. af K. WordstjerneOrden Hr Lars Herrman Gyllenhaal 67 , Kammarherren och Ridd. af K. WordstjerneOrd. Hr Olof Wordenfelt 73 „ Kammarherren Hr Erik von Stockenström 90 , Grosshandlaren Hr Jac. Wilh. Hagströmer 67 „ Upplästes och lades på bordet nedannämnda under valet inkomna betänk:n och memor. från StatsUtskottet: