Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti det underdåniga Utlåtande, som af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader häröfver algifvits, har Styrelsen, instämmande i hvad E. K. Maj:ls Befallningshafvande yttrat rörande behofvet af den föreslagna jernvägs-anläggningen, och med tillkännagifvande all, vid granskningen af de dertill hörande plan-och profil-ritningar samt kostnadsberäkningar, någon anledning till anmärkning icke förekommit, i underdånighet, såsom bidrag lill utförandet af samma jernvögs-anläggning, tillstyrkt ett låneunderstöd å 93,000 B:dr B:mt. Enär undanrödjandet af det hinder, som af de sä kallade Hedens forssar förorsakas i kommunikationen utefter
Många af hennes dikter träffa det uppstyltade konventionela lifvet hos de förnäma, på samma g l n g som hon älskar landtlig enkelhet, så som öfverhufvud taget allt som är enkelt, hjärtligt och flärdfritt ar henne kart, och detta besjunger hon i sina basta dikter samtidigt med att hon önskar: ' ~MBtie min s h g i var stojande verld Viicka förfinade kiinslor för nöjet; Flfiingans, skrytets och höghetens fliird Agas af löje: .. Hon vill således på en gång förlöjliga allt, som verkligen är vardt löje och väcka intresse och uppmärksamhet för allt sant älskligt i lifvet. Som kristen qvinna stär fru Lenngren högt, i all synnerhet om man betänker den tid, hvari hon lefde, då det hörde till god ton, framför allt i den krets hon själf tillhörde, att saga speglosor öfver allt kristligt. Man har afven har kallat henne kall och känslolös; nien man besinnar ej, att de känslor, som alltid röra sig pä ytan, ofta äro de minst djupa. Anna Maria Lenngren lärde redan som barn i sitt föräldrahem, att %Gud ar kärlekens; detta fasthöll hon hela sitt lif; detta gjorde henne till en i tysthet välgörande qvinna, en öm dotter, en god hustru och husmor samt en trofast väninna; detta ger hon afven uttryck i sången, Adams och Evas morgonsång::, som slutar:, evigt, evigt god är gud^, och detta innebäres till slut i hennes förtröstansfulla ord på dödsbädden: jag ar icke radd för döden: ty jag ar icke radd för Gud,. Trots en och annan oklarhet och sjelfmotsagelse, står så- lunda Anna Maria Lenngren för oss som en vacker förebild af, huru den upplysta, tankande, kristna qvinnan, p2 samma gång hon ar det husliga lifvets medelpunkt, förädlande ingriper i sjalfva det yttre lifvet; som med vakna ögon ser allt det sanna, enkla, goda, och med sitt löje träffar all uppstyltad lögn; som främst älskar sitt hem med dess slutna vänkrets, men ock med lefvande intresse omfattar både land och folk. Detta är e n
Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets, den 7 sisth November bordlagda Utlåtande Nro 354, angående anslag å extra stats-regleringen Litt. Cj i anledning af ifrågasatta extra stats-auslag för lättade communieationer och andra arbeten; hvarvid Ståndet fattade följande beslut: Trot, Utdr, d, 4 Dec. iS4°‘ c) Väganläggningar, m. m. I anledning af serskildta motioner, upptagne under punkterne 1, 2’, 3, 4, 5, 6 och 7, om dels förbättring i allmänhet af vägarna i Riket> dels anläggning af vissa vägar. Återremitterades. 7:o Om anläggning af en ehaus sde emellan Westerås och Fahlun* Återremitterades. 8:o Om jernvägars anläggning. Om anslag för befrämjande af bogs öring medelst ångfartyg. Bifölls. d) Allmänna föreskrifter i afseende på Utskottets förslag i Utldtani, det Litt. C. Återremitterades. e) Angående disposition af de vid innevarande års slut odisponerade extra stats-anslag. Bifölls. Litt. D3 i anledning af ifrågaställds extra stats-anslag till allmännSt byggnader. Ilo Om anslag till byggnader af åtskilliga Landshöfdinge-residenshus, Återremitterades. 2:o Om local för Riks-Archivet. Ståndet biföll Utskottets förslag sålunda, att det af Riksgälds-Uontoiret för närvarande disponerade litas må lill Riks-Archiv upplåtas, i ändamål jern* väl, att i nion af utrymme och behof, derstädes förvara "WitterhetsHistorieoch AiitiqvitelS-Academiens samlingar, mot det att Sundhets-Collegii hus öfverlemnas i utbyte till Riksgälds-Contoiret, samt att, under förutsättning, att Kongl. Maj:t bifaller Numer-Lotteriets upphörande, sistnämnde inrättnings hus användes till inrymmande af Kongl. Suiidhets-Collegium.
Carl XII skänkte det såsom ersättning för kronofordringar, hvilka icke blefvo 64 Den 8 Mars f. m. betalda, ät sin svåger, LandtGrefven Fredrik af Hessen, sedermera K. Fredrik I; att K. Fredrik, sedan lian i 25 år innehaft godset och önskade att få allåta det på någon, sorn han derigenom ville gynna, år iy/p2 förfrågade sig hos R. St., i anseende till Konungens obekantskap med Svenska lagarna, hvad säkerhet han hade uti denna besittning, hvarpå Ständerna, genom enhälligt beslut af d. io Dec. 1742) tillerkände liögbemälde Konung och dess rätts innehafvare full dispositionsrätt af Ekolsunds gods, under förpantningsrätt att besitta, till dess det kunde blifva till Kronan indraget, samt med bestämdt förklarande, att ingen skulle äga honom i denna besittningsrätt störa, förr än löseskillingen 84,ooo R:dr Specie (detsamma som K. Carl Gustaf betalt till Gr. De la Gardie) blifvit erlagd; att K. Fredrik derefter i Mars månad 1745 genom ordentligt gåfvobref skänkt och öfverlåtit sin rätt till meranämnde gods åt Grefvinnan Hedvig Ulrika Taube, samt efter hennes död, som året derefter inträffade, åt familjen von Hessenstein; att sedan ny fråga blifvit väckt om förändrandet af ofvannämnde förhållanden, men R. St. förklarat sig ingen förändring kunna medgifva i hvad af dem förut om Ekolsund var beslutadt, KammarColl. och StatsCont. på embetets vägnar, år 1746 d. 9 Sept. genom ordentligt pantebref uppläto Ekolsund åt K. Fredrik, såsom för 84,000 R:dr förpantadt; att då R. St. år 1747 skänkt Prins Gustaf, då årsgammal, en gåfva af 200,000 d:r sunt, och fråga väcktes om användandet deraf, blef, på Gr.
“Nöjes man ej åt den dom eller utslag, som Häradsrätt i hufvudsaken å Tinget eller vid laga syn i jordatvist, eller husesyn å frälse eller skattehemman, Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. 3 fällt häfver; då må han vädja med tre Daler under Hofrätt, antingen genast eller sist innan åttonde dagen gått tili ända, den inberäknad, då domen föll: och Häradshöfding skrifve strax å domen, att han lagligen vädjat, och sätte dagen ut, då parterne skola till Hofrätten komma, den vädjande att gifva sin inlaga in, och svaranden att den anamma, utan stämning eller annan kungörelse; så ock att borgen förut bör ställas för kostnad och skada, efter ty som i 26 Kap. stadgas: vare ock den, som vunnit, skyldig att underrätta sig af Domaren, om vädjadt är: och der så skett, läte ock han det teckna, till sin rättelse, å dombref sitt; der må ej fordras särskild betalning före. Vädja de båda, gånge dermed sammaledes. Vädja de ej, som nu är föreskrifvet; stånde Häradsrätts dom fast.“ 15 §. “Mot Rådstufvuclom vädjes under Hofrätten med Fem Daler, innan klockan tolf å åttonde dagen, den dag inräknad, då domen föll. Huru vittnesbörd derom af Rätten gifvas bör, vare lag samma, som i 1 § af detta Kapitel för Häradsrätt stadgadt är. Hvar som vädjar ifrån Rådstufvurätt i den stad, der Hofrätt sitter, ' gifve der sin inlaga in före klockan tolf, på den trettionde dagen, den oräknad, då domen eller utslaget föll: från annan Rådstufvurätt vare dag dertill, som i 9 § om hvarje landsort, så ock om vexel och sjörätts sak är föresatt.
Riddcrfkapet pch U, deln i sitt sista klanum bifallit, att det Hcdcrwärda Bonde - Stäudct mä inom Banquen tillerkännas en omröstnings-rätt, lika med he öfrige Sländens, hkflöt Ridderskapet och Adeln denna dag att ät ConstitutionsUtskottct uppdraga söreffäendek af ett sädant yoteringssätt inom Banco - Utskottet, Banco-Rcvisorer och Banco-Zullmägtigehwa-igenom olägenheten af owerksamZ het i ärenbcrnas gäng, tvid inträffande likhet i röster, nas antal, mätte kunna förekommas, klt supra. Upplästes följande Kongl. Majus
»Glädjens, innevånare i Götheborg, som inom edra murar återsett den, som frälst er från utländskt förtryck, Svea och Götha Rikets store och älskvärde konung, Gustaf den tredje!» – Lefve konungen! Hell vår Gustaf! ljöd det oupphörligen som svar på detta häroldsrop. Nu kommo tvenne hvita, rikt utstofferade hästar, äfvenledes ledda af tvenne uniformsklädda borgare. På den ena hästen satt en yngling i praktfull fruntimmers dräkt. – Hvem är den där? frågade den oroliga gumman. – Det är Götheborg. Den agerande bär Götheborgs vapen som en sköld på högra armen. – Är det där Götheborg, så är väl han där Masthugget, sade gumman och pekade på den andra ryttaren, som var iklädd en manlig dräkt af guldoch silfverskir. På hufvudet bar han en rund hatt med en stor vinge på hvardera sidan; de guldskimrande stöfletterna voro försedda med vingar, och högt lyftad i handen höll han en staf. – Nej för ingen del, skrattade John. Det är Merkurius, Handelns gud. – Hva’, hva’ sa’ han? Men Johns artighet öfvergaf honom plötsligen. Med en blick, som han sökte göra rysligt vild, stirrade han på den kungliga vagnen, som nu nalkades, dragen af sex kolsvarta hästar, på hvilka sutto kungliga spannridare med tända bloss. Bredvid kungens lifkusk satt herr Halls engelska kusk, rak och ståtlig med pudradt hår och stångpiska. Herr Hall hade särskildt anhållit om nåden att få ställa sitt ekipage till Hans Kungliga Majestäts disposition under dess höga varelse i Götheborg, dit inga galavagnar denna gång blifvit skickade i anledning af den stora brådskan, som rådt vid konungens afresa till stadens frälsning. Vagnen företräddes af tjugosex öfveroffieerare, fyra i hvarje led, med dragna värjor, anförda af deras chef, rådman Lund. Ändtligen, ändtligen! Kungen, kungen, kungen!
Med afseende å vigten deraf, att personerne icke qvarstå i sina befattningar, då ålder, helsa och krafter neka dem uppfylla sina tjenste-åligganden och då det lärer få antagas, att Fängelsedirektören, Majoren Gjertz numera är urståndsatt att, med den kraft och ihärdighet, som erfordras och han förut städse ådagalagt, vidare utöfva denna maktpåliggande, med mycken ansträngning förenade, tjenst, finnér Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte bifalla, att Majoren Gjertz, vid afskedstagande!, å allmänna indragningsstaten uppföres till erhållande af en årlig pension af 1,000 rrdr, att utgå från och med månaden näst elter den, då afskedet beviljas. 15:o. Sedan Kongl. Majit, uppå Kongl. Vetenskaps-akademiens underdåniga hemställan, under den 3 Juli 1849 bifallit, att i stället för den vid nämnde akademi förutvarande teknologiska institutionen, tvänue nya institutioner, en i fysik och en i kemi, derstädes finge inrättas, och akademien, jemte anmälan, att behöfliga arfvoden åt de till förenämnde nya tjensters bestridande förordnade personer hittills endast genom tillfällig anordning kunnat anskaffas, enär akademiens teknolog, Professoren Gustaf Erik Pasch, hvilken sedan år 1823 innehaft sin befattning, icke utan ersättning kunde afträda sin lön, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande öfverlemna!, huruvida icke, då akademien saknade serskilda pensionsmedel, Kongl.
Propos. ang:de inrättande af en pensionsanstalt för fartygsbefälhavare, styrmän och annat sjöfolk; N:o 201, ang:de fortfarande anslag för Kamereraren Carl Sandberg; N:o 202, med ny riksstat; N:o 203, ang:de förändring i stadganderna om giftoman narätt; N:o 204, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. ang:de antagande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, dels ock särskilda framställningar i dermed sammanhang egande ämnen; 390 Den 5 December. N:o 205, ang:de ändring i kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne; N:o 206, ang:de närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nvttjanderätten till fast egendom; och N:o 207, i fråga om arfsrätt för oäkta barn. Vidare upplästes och godkändes följande, utaf Exped.-Utsk:t afgifne förslag till paragrafer i riksdagsbeslutet, nemi. N:o 46, ang:de ny sjölag; N:o 47, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning; samt N:o 48, ang:de förändring af lagens stadgande om ränta. Hr Gr., o. Landtm, lät uppläsa tvenne, från K. M:s tjenstförrättande Ofverste-Kammarherre ankomne skrifvelser af följ:de innehåll: K. M:s tjenstförrättande Ofverste-Kammarherre har äran underrätta Hr Gr. o. Landtm., dels att Måndagen den 7 i denna månad kl. 12 på dagen ankomma till Riddarhuset 2:ne H. M. Konungens Öfverste-Kammarjunkare, för att, enligt det för riksdagens afslutande utfärdade Ceremoniel, bjuda Högloft. R. o.
Ridderskapet och Adeln har noga öfvervägat alla d« skäl, som man ansett talande för product-placatets och öfriga inskränkande författningars bibehållande, bland hvilka den Svenska Sjöfartens upprätthållande och behof af öfvadt sjöfolk för KrigsFlottan är det vig - Dm, 15 Julii. 3U tigaste. D t kan icke vara Ridderskapets och Adelns afsigt, att den så kallade activa handeln skulle undertryckas eller borde upphöra.; men Ridderskapet och Adeln tror, att uti ett Jand , der klagan öfver brist på folk och penningar, samt följaktdigen på det till jordbruk, och alla näringar oumbärliga förlag är nästan allmän, mäste utrikes sjöfarten sorn fordrar det största förlag, af alla näringar vara den sista, som bör utvidgas, och att tiden dertill icke inträffar förr, än den inhemska productionen och näringarne stigit till en höjd, som ännu länge blir ett mål för nationens önskan och hopp. Ridderskapet och Adeln har dessutom ansett, att d«“n näringsgren, som endast bereder få medborgares välstånd och ofta deras ofärd, som beror dels af förhållandet till andre nationer,' olika nu emot den tid dä herraväldet öfver håfven var emellan de täflande sjömagter deiadt, dels af en mängd tillfälliga omständigheter, som kan, äfven då den är bragt till sin höjd, så godt sorn i ett ögonbhck tillintetgöras, och dervid sätta Staten i högsta våda, och som leder folk och capitaler från jordbruk och andra nyttiga näringar, icke ens kan sättas i bredd med dessa, än mindre bör, såsom nu iir förhållandet, på de sammas bekostnad 3f monopoiiska fördelar gynnäs,. De handelsplatsers bedröfliga belägenhet, hvilka mäst vunnit på de för Riket högst gyn samma handels conjuncturer, bevisa i Ridderskapets och Adelns tanka häst, huru osäker beräkningen på en nations, välstånd är, dä den 314 Den 15 Julii. skall grundas på handeln. Ridderskap?? och Adeln stödjer i öfrigt dessa omdömen pä en noga uppmärksamhet vid och erfarenheten om nänngarn“s uppkomst och fortgång i Sverige.
Till uppförande å Indragnings-stat har Kommissionen föreslagit, förutom den skillnad af 500 rdr emellan äldste Krigs-Rådets lön på Krigs-Kollegii stat och Krigs-Rådslönen pä Armé-förvaltningens stat, som bör tillfalla Krigs-Rådet C. F. Laurén, följande tjenstemän inom Krigs-Kollegium, nemligen Adjutanten vid den med detta år upphörande Presidents-Expeditionen, Ofverste-löjtnanten G. Schrirer von Waldheim, Kollegiisekreteraren J R. Öfverström samt Registrator!) och Aktuarien P. Waller, den förstnämnde till 800 rdr, Öfverström till 3,000 rdr och Waller till 2,500 rdr, de begge sednare beloppen motsvarande de pensioner, som skulle dem tillkomma, derest de redan nu hade fullt uppnått de såsom vilkor derför föreskrifna lefnadsoch tjensteår; men Stats-Rådet, som icke fann något att erinra emot de föreslagna beloppen för Krigs-Rådet Laurén och ÖfversteLöjtnanten Schurer von Waldheim, ansåg sig deremot, i fråga om Koilegii-Sekreteraren Öfverström och Registratorn Waller, för hvilka lämplig verksamhet äfven inom Armé-förvaltningen kunde yppa sig, böra i underdånighet tillstyrka, att derest de icke anmäla sig till anställning i Armé-förvaltningen, de på indragningsstat endast må åtnjuta hvad som motsvarar deras aflöning på ordinarie stat. nemligen Öfverström 2,400 rdr och Waller 1,800 rdr, med stadgande tillika att beloppen ä Indragningsstaten skola minskas eller upphöra att utgå i den mån någon af ofvan nämnde personer genom befordran lill embete eller tjenst på rikets stat erhåller så hög aflöning, att den, sammanlagd med beloppet på indragningsstat. skulle Bil. N:o 3 b. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prof. N:o 1, om Statsverket 1865.
Spanneiuålen §k<tll falla till yt - Deri 24 Februarii. lersta vanvärde, helst få handlande nu mera äga capitaler och dessa då kunde begagna jordbrukarens förlägenhet så att hans undergång påskyndades; jag medgifver att detta, vid fortfarande tillgång på spannemål, skulle inträffa i början, men den större vinst, denna tillfällighet förskaffade köpmannen, skulle uppmuntra flera speculanter och deras antal, genom vinstens retelse, snart så ökas, att Spannemåls-priset, genom täflan uppnådde dess, emot behof och tillgång svarande rätta höjd, hvaröfver inga än så konstigt gjorda inrättningar förmå bringa det för mer än granska korrt tid. Att den af Herr von Becker föreslagna nya Magazinslnråttningen gör all spannmålshandel omöjlig, och genom stadgande af Minimioch Maximipriser för längre tid, grundlägger sin egen undergång, anser jag vara så tydligt, att emot denna inrättnings införande nästan icke behöfver anmärkas, att de projecterade spannmålsassignationerne gåfvo ett ypperligt tillfälle till agiotering, och skulle, särdeles om tvenne goda år å rad hindrade den i Magazinerna upphandlade sädens försäljning, falla till vanpris, som gjorde deras emottagande i Kronans uppbörd omöjligt, då ingen Embetsman dermed kunde aflönas.
Hofrätternas göromål skulle förminskas, torde jag böra omnämna att jag eftersett, huru många mål, som i följd af de ifrågavar. stadganderne årligen hänskjutas lill Hofrätternes pröfning, och att jag funnit hela antalet af dylika mål, i hvilka stämning utfärdas, för alla Hofrätterne sammantagne, i medeltal icke öfverstiga 80 för hvarje är, hvilket antal väl icke är så stort, att det bör i denna fråga tagas i betraktande. Af alla skäl, som för Utsk:s betänk, blifvit åberopade, anser jag detta vara af minsta betydenhet. Jag har här ofullständigt och, som jag fruktar, serdeles otydligt, utvecklat mina åsigter, men hoppas dock att min mening blifvit upfattad och på grund af de skäl jag dels här, dels i min Utsk:s betänk, åtföljande reservation anfört, anhåller jag om afslag å betänk. O Hr Cederschiöld, Rob. Theofron: Åtskilliga talare hafva fästat sig vid frågans politiska betydelse. För min del får jag förklara alt jag anser den icke ega någon sådan. Jag kan icke fatta att R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt i någon mån står i gemenskap med dess forum privilegiatum; den sjelfskrifna representationsrätten blir nemi. i min tanka hvarken större eller mindre än förut derigenom att R. o. Ad:s medlemmar hädanefter få sina mål uptagna och pröfvade af Underrätt i st. f. af Hofrätt. Åtskilliga talare hafva fästat sig vid den bifogade reservationen och förklarat att de funnit reservantens skäl högst förträffliga. Jag tror likväl att reservanten icke illa uptager, att jag är af en motsatt åsigt. Jag tror, som sagdt är, att han icke illa uptager det, emedan jag är öfvertygad derom, alt han sjelf icke finner någon förträfflighet deruti; men de i afseende derå uttalade loforden hafva lemnat ett nytt bevis derpå, huru litet det erfordras för att få emottaga smickrande fraser, blott man yttrar sig i öfverensstämmelse med vissa parti-åsigter. Hvilka äro nu de förträffliga motiver, som reservanten har anfört?
Då det står en hvar öppet, att, när lian astunolar, uti Riksgälds - Contoiret omsätta Banco-mynt till Riksgälds - Sedlar, och sistnämnde Sedlar till Banco, skulle förenade Utskotten anse det vara ganska likgiltigt, om betalningen utsättes uti den ena eiler andra mynt-s^rten; dock , sorn Assignationerne äro dragne på Banken, skulle Utskotten finna lämpligast, att uti Reglementariska Föreskrifterne och Kungörelsen må bibehållas samma ord, sorn uti Utlåtandet äro nyttjade, eller Banco-Sedlar; hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet torde finnas benägne, att medgifva 4-.de Häruti var föreslaget, att Götha Canal Bolagssamt Malmö-Disconters öfrige CapitalSkulder, jemte deta till den 1 October 1817 upplupne Räntor, skulle liqvideras till fulla beloppet med Riksgälds-Contoirets Obligationer, ställde på 5 år metl E11 femtedels årlig afbetalning, dock utan Ränta. ä?44 Statsoch Banko-Utskottens Betiinkanden. Denne punkt har utan förändring eller •’til* lägg blifvit bifallen af Högvördige Präst-Ståndet ocii Vallofl. Borgare-Ståndet, men Höglofl. Ridderskapet oell Adeln har stannat i fö janda Beslut: ”Götha Canal Bolagssamt Malmö Disconters öfrige Capital-Skulder, jemte derå till den a October 1817 upplupne Räntor, liqvideras till fulla beloppet, på det sätt, att hälften inlöses genast me ! Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 KONGL. MAJiTS BEF ALLNIN GSH AF V ANDES UTI WESTMANLANDS LÄN TILL i underdånigitel ufyifna FEMÅRSBERÄTTELSE för siren 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855. V. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare.
Herr Rosenschöld medgif ver, att den påbudna planteringen kan vara gagnelig i de orter af slättbygden, som ligga längst frän skog, nämligen om den till åker rnindst dugliga jord dertill användes och icke större oftugtbara fält finnas i granskapet, som böra helt och hållet planteras med skog, men han anser följden af dess allmänna verkställande blifva, att slättbygden slutligen skulle producera kanske mera skpg än den egentliga skogsbygden, der produetionen af skog och vården om denna i allmänhet skulle i samma mon aftaga, som Skogsplanteringen på slättbygden tilltog, samt skogsboen, äfven då tillgängen på spannmål på slättbygden minskades, nödsakas öka sin åkerrymd, om slättboen ökte sin skogsrymd: hvaraf den slutföljd skulle kunna dragas, att nian ville uppmuntra skogsplantering pä bördig jord och åkerbruket på oländig. 5:0 öfverflödig, ty om slättboen icke bör få vära i behof af att, i utbyte mot egna produeter taga någon del af Trädvaror från skogsbygden, så kan tillgång på dessa inom slättbygden beredas honom: 1:0 genom plantering pä de stora sandhedar och andra ofrugtbara mycket stenbundna markel', som finnas äfven på slättbygden, 2:0 genom plantering vid boningarna, på gärdesgårdar, och landsvägar, hvilken sistnämnde icke bör vara /så tät som påbudet var, emedan deraf blåstj och sol hindras att upptorka vägarne, 5:0 genom skogarnes i skogsbygden bättra 524 Besv. celi lilion, XJtsk. Betänlitinöen. Vard,4-:o genom Höganäs Stenkolsverks bibehållande, och 5:0 genom veds likså fria införsel till Skåne från Blekinge, sorn till Sverige frän Ryssland. H err Rosenschöld slutar detta anförande Smed den tillönskan, att man en gång i dell inre Rikshushållningen måtte hinna att se vidt omkring sig, att betrakta alla denna hushållningens delar i deras förhållande till hvarandra, och således undgå att se hvarje serskild hushållsgren isolerad utan sitt behöriga sammanhang med de öfriga.