Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lyckades lugna min rörelse och böjde mig ned öfver min söm, som jag hastigt upptagit, då den bullersamme räfjägaren inträdde med sin vanliga frimodighet. Jag var imellertid ännu mindre än vanligt böjd att åhöra hans påflugna artigheter, och i det jag bad Spencer ursäkta min frånvaro vid frukosten — en djerfhet som jag aldrig, allt sedan Percy rest, vågat visa — skyndade jag upp på mitt rum. För första gången föll det mig i sinnet att lemna detta hus, der jag ända hittills hållits fängslad af en dåraktig förtrollning, en barnslig förhoppning att i Percys eget hem vänta på hans återkomst, en outredd tro, att jag här skulle säkrast återse honom. Jag fann i detta ögonblick mitt lif outhärdligt; jag kunde icke längre lefva under dessa kalla bevakande ögon, bredvid denna varelse, som njöt af min saknad och min sorg. Hundra orimliga förslag trängdes i min hjerna, utan att jag kunde finna något utförbart; jag egde inga vänner, inga slägtingar utom min mormor och min kusin. De knappa handpenningar, som utgjordes af räntan på det obetydliga arfvet efter min mor, räckte knappast till underhållande af min tarfliga garderob och voro dessutom för tillfället slut. Hvart skulle jag fly, hvem skulle väl mottaga mig i sitt hus utan rekommendationer? Jag skulle icke kunna komma längre, än jag kunde gå. Öfverhopad af frågor, misstänkt som en landstrykerska utan skydd, skulle jag duka under af förödmjukelse och blygsel eller blifva som en rymmerska återförd till min fruktade och förhatliga mormor. Alla dessa tankar gjorde mig förtviflad, jag kände mig färdig att qväfvas och kände ett oemotståndligt begär att komma ut, att känna den friska hafsluften på min panna, och utan vidare besinning kastade jag en kappa öfver mig och skyndade ut ur mitt rum. Vi voro i slutet af april månad, vinden var ännu kall och skarp, men trädens knoppar voro ljusgröna och stararne sjöngo i alléernes rödbruna grenar, och dammarne i parken voro så fulla af vårvattnet, att de stigit öfver sina bräddar.
För mig framstår först den fråga: hvilka äro samhällets och hvilka äro de skuldsattas interes - Den 3 Februari f. m. sen? Skulle de komma i collision, så synes det mig gifvet, att samhällets interessen först böra afses. Samhällets interesse är, att productionen ökas. Frågan blir således, huruvida större production vinnes, antingen derigenom, att jorden qvarblir i de skuldsattas händer eller derigenom, att den öfvergår till de sjelfägande. Den, som koper en fabrik eller en bruksegendom, anses icke allenast behöfva den summa, som fordras för att ett år bruka egendomen, utan derutöfver ett förlagscapital. Så handlar icke jordbruksspeculanten. Om han har en summa af 80,000 r:dr, så köper han en egendom, som kostar i5o,ooo r:dr, i stället för att köpa en egendom af 60,000 r:drs värde, och behålla 20,000 r:dr till förlag. Dessa olyckliga speculationer hade aldrig kunnat göras utan den lätthet att göra lån, som den skuldsatte jordbrukaren haft. Också äro följderna deraf synbara; tv deri måste man söka orsaken till jordbrukets betryck. Jordbrukets förlägenhet är ett factum, som allmänt medgifves; men man är oense om sättet att afhjelpa detsamma. På ena sidan vill man söka bot, der man fått sot. Man vill således genom förökade lånetillgångar befordra benägenheten att sammanhålla ett skuldsatt jordbruk. Gifvet lärer det vara, alt den skuldsatte jordbrukaren icke kan draga samma parti af sin egendom som den sjelfägande. Han saknar tillgångar att förbättra sin egendom, och nödgas i otid sälja sina producter. Jag tror således, atf man för samhällets interesse bör söka ett medel att småningom öfverflytta egendomarna från de skuldsatta till de sjelfägande, och att man följaktligen icke bör lätta, utan tvärtom försvåra fastighetsbelåningen. Om inteckningslagarna icke gjorde det till hvarje fordringsägares rätt att inteckna sina capital i gäldenärernas egendomar, skulle egendomarna snarare säljas än belånas. Jag skulle derföre anse nyttigast för samhället, att egendomarna icke sammanhölles genom andra creditbruk än dem, som äro vanliga för all annan slags egendom.
Således är det alldeles omöjligt att, med iakttagande af lag, tilkalla en 7tde ledamot, då paria vota uppstått, utan mäste de tillstädesvar. Iedamöterne ensamme afgöra saken. — Man har äfven sagt, att en fördel af förslagets antagande blefve, att skilnaden emellan frälse och ofrälse ledamöter skulle upphöra. Så är likväl icke förhållandet; ty 17 §:n Reg.F:n säger: ”Konungens domsrätt skall ”uppdragas tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, sex ”frälse och sex ofrälse’’ m. m., och uti detta grundiagsbud är ingen förändring föreslagen , ulan det qvarstår, äfven om nu förevar, förslag anlages. Hvad åter angår det hopp man hyser, alt Högsta Domstolen skulle kunna arbeta på divisio - 404 Den aG Mars f. ra ner, så anser jag det ej kunna gå i fullbordan; ty la* gen föreskrifver, att i vigtiga mål skola 7 domina, och det blefve således omöjligt att på tvånne divisioner företaga vigtiga mål. Man liar visserligen sagt, att blott de mål, som angå lif oell ura, voro att anse såsom vigtiga; men vigten af de mål , sorn röra penningar, är relativ, och det kan vara vigtigt för den fattiga som icke är det för den rika. Högsta Domstolen Ilar derföre, förr än målen skolat föredragas, af revisions-secreterarne sökt att någorlunda få upplyst, huruvida målen varit af den vigt, att de icke bort afgöras af ett ringa antal ledamöter. Om det nya förslaget blefve antaget, så, enär 2.‘ne ledamöter, då sammanträde med Statsrådet ägde rum, borde aflägsna sig från Högsta Domstolen , erfordrades, på det 6 ledamöter der skulle qvarstanna, att alltid 8 ledamöter voro tjenstgörande; hvaremot nu, då vanliga antalet varit 7, endast 5 ledamöter vid sådana tillfällen blifvit qvar. Således blefve ledamölernes antal antingen d eller 6, i följd hvaraf paria vola mycket lättare kunde äga rum, än nu, då paria vota väl någon gång, när 8 ledamöter varit tillstädes, inträffat, men sådant sällan skett.
Det var en obegriplig blandning af allt möjligt, detta stor-Jaskas sångspel, när han var så der på treqvart. Än hotfulla, oförklarliga anspelningar på längesedan lidna oförrätter. Än klagan öfver ett förspildt lif, för hvars olyckor han anklagade de store. Än var det gamla slagdängor, stumpar ur någon gammal sjömanseller kärleksvisa. Oftast påspädda af egen fatabur. I qväll var det bara recitativ. Han hade öfvergifvit all slags form. Innehållet af sången var mer än vanligt dunkelt. Man kunde spåra uttryck af kärlek och svartsjuka. Han såg på Kajsa. Suckade, halfskrek, slängde med sina tunga armar och svängde sig långsamt och klumpigt som en elefant. Alltjemt stannade han, såg med hufvudet på sned bort till henne och sjöng med sorgsen, stark, skorrande basröst några i moll stämda strofer såsom: Det tunga, tunga hjertat mitt Som syndat Gud och djefvulen, Det är så argt ... ja, ... Han slutade med sången, och halfhviskade: Jaa, Kajsa, minsann är det så. Och du skall ännu en gång få förtret af ryssen! Ja, det skall du få. Mig vill du inte kyssa, nej! Men fienden, den lede onde fienden kysser du för det han har sammetskjolar om benen på sig. Åhoj! Det tunga, tunga hjertat mitt Som syndat Gud och djefvulen, Det harmas åt ett ansigt hvitt Som frestar Gud och djefvulen... Hå, hå, hå, vänner alla, ovänner skulle jag eder kalla, Bagarevalsen skall ni aldrig förglömma. Han blef allt mer oredig, det långa recitativet fick allt mer utsväfvande kadenser, och slutligen sjönk han ihop der han stod, blef trött och melankolisk, samt gick bort, brummande på en långt uthållen, sucklik ton en fermat, oändlig och tröttsam. Han gick in i stugan och kastade sig der på en bänk. Der låg han nu och sof så sött. De qvarblifvande drogo en suck af lättnad och gjorde sig lustiga öfver stor-Jaska.
(U. A.) Från Preste-ståndet har lill Utskottet remitterats en af kommin’- ster Janzon väckt motion, deruti, efter framställning af fylleribegäret såsom Sluts-Utskottets Utlåtande, N:o 139. 3 en af de förfärligaste sjukdomar, som någonsin plågat menniskosläglet, och det elände, som derigenom tillskyndades såväl den enskilde mannen, sorn familjen och samhället, och då elt räddningsmedel mot denna sjukdom, efter motionärens tanka, funnes i den af doktor Schreiber uttänkta kur, föreslagit, alt 3,000 r:dr årligen matte af allmänna medel anvisas för att låta 120 patienter af handtverkseller arbetsklassen, som icke mägtade betala omkostnaderna, gratis undergå den s. k. Schreiberska fyllerikuren, om de sådant åstuudade; hvarjemte, och då för sakens framgång vore nödigt, att dess ledning anförtroddes åt en nitisk och skicklig person, som med erfarenhet om sjukdomen förenade ihärdighet och tålamod vid dess behandling, motionären hemställt, om icke doktor S. E. Aterman, hvilken länge meri framgång praktiserat, såväl i denna som i andra svåra kroniska sjukdomar ochj utom en mängd belyg öfver lyckliga kurer just i denna sjukdom, äfven kunde åberopa friherre Berzelii fördelaktiga vitsord, borde anlitas om tillämpning af ifrågavarande kur. Uti afgifvet och af Riks-slånden gilladt betänkande af den 27 December nästlidet år, har Lag-utskottet afstyrkt bifall till väckt motion om inrättande af fyllerikur-anstalter; och då Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets betänkande af den 3:dje nästlidne Mars, hvarigenom blifvit föreslaget, alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes föranstalta, att tillfälle till inträde å länslasarettet) måtte beredas för sådana personer, som anmäla sig till undergående af den s. k.
Räntans nedsättning till 3 proc. för associationer, sorn låna på spanmål, erkänner jag mig inom Utsk. hafva tillstyrkt; men dä räntan förut var 5 proc. och rättigheten till låns erhållande för ifrågavar. ändamål icke blifvit begagnad, och denna belåning har sina svårigheter med sig, torde det creditiv, som nu blifvit lemnadt, vara tillräckligt. Dessutom bör man ihågkomma en annan sak, att nemi. Banken skall bispringa näringarne i den mån de sådant kräfva, men hufvudsakligen i den mån som Banken dertill äger förmåga. Jag tror, att enär icke allenast creditivet blifvit ökadt, ulan äfven andra förmåner lemnade för spanmålsbelåning, så bör det ock vara en möjlighet, att spanmålshandel i vårt land skall uppkomma, men det är ingalunda säkert att så skall ske. Det är således, som mig synes, intet skäl för handen att förändra de här föreslagna summorna, och jag tillstyrker således bifall lill Utsk:s förslag. Hr Rosenblad: I händelse någon underrättelse inlupit huru BorgareSt. i afseende å denna punkt beslutat, anhåller jag, att derom blifva underrättad. Undert. Ridd.secret. tillkännagaf, att någon underrättelse om BorgareSt:s beslut rör:de förevarande § ännu icke erhållits. Ilr Rosenblad: I sådant fall och då således anledn. förefinnes, alt jemkning kan ske, så vill jag så till vida instämma med Frih. Raab, att jag anser det vara billigt, att en förändring äger rum i §. Man liar fråntagit en rörelse, som hufvudsakligen kommit jordbruket till godo, en summa af 800,000 r:dr. Manbar i hög grad försvårat begagnandet af Handelsdisconten, som förut varit tillgänglig, och det torde då icke vara ur vägen att göra något för jordbruket, åtminstone på den mera directa vägen, som somlige ledamöter förklarat sig anse vara den rätta.
A batteritrumpetare är en brist af 3 och å afdelningstrumpetare en brist af 10; men då kommitterade anse att de för reservbatterierne beräknade 8 trumpetare ej på fredsfot behöfva finnas, emedan de lätteligen vid dessa batteriers organisering böra kunna anskaffas från vid regementena varande musikelever, så uppkommer här i stället endast en brist af 2 afdelningstrumpetare, hvilka jemte de tre batteritrumpetarne böra tillsättas. Å handverkare visar förslaget en brist af 49. Kommitterade anse, att vid hvarje af de 25 fältbatterierna böra finnas 2 stam-handverkare och att således det nu befintliga antalet bör ökas med 16. De öfrige 33 böra först vid artilleriets mobilisering anskaffas och kunna då troligen fås bland beväringsmanskapet. 5. Å hästläkare visar förslaget en brist af 38. Då under fredstid till hela svenska artilleriets öfning för det närvarande endast finnes 762 hästar, kan naturligtvis ej ifrågakomma att tillsätta 38 hästläkare, för hvilka tillräcklig tjenstgöring helt och hållet skulle saknas. Kommitterade föreslå att 3 nya hästläkare tillsättas, så att hvarje artilleri-hufvudstation bekommer 2 sådana. De öfriga torde kunna vid krigs utbrott anskaffas af elever från de båda i riket befintliga veterinärskolorna. De brister i befälets antal, som i fred ej ersättas, men vid krigs utbrott måste utur stammen fyllas, utgöra (då 20 officersplatser antagas tillsättas ur krigsskolans öfre afdelning) således: Officerare 23. Styckjunkare 22. Sergenter 32. Förste konstaplar 24. Andre konstaplar 56. 157. eller i rundt tal 160, hvilket sålunda är det antal, hvarmed stam-artilleristerne måste ökas, för att i någon mån blifva tillräckligt. De brister i personalen, hvilkas ersättande vore särdeles maktpåliggande äro sålunda följande: 1. 160 man stam-artillerister. 153 Såsom egande nära gemenskap med frågan om artilleriets organisation i afseende å personalen böra här tagas i betraktande åtskilliga förhållanden, rörande såväl sergentsoch förste konstapels-graderna som underofficers-graderna i allmänhet inom detta vapen.
Riksdag väckt enahanda fråga, som utgör föremål lör detta Betänkande, yttrade, på sätt i samma Betänkande finnes upptaget, då varande Lag-Utskott, att Utskottet visserligen delade Justitiae-Ombudsmannens åsigter i fråga om olämpligheten deraf, att jordegare fått sig tillagd rättighet att sjelf återhemta landbo, som afvikit inom samma tid, samt ansåg, att stadgandet härom i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken, äfvensom i sammanhang dermed 8 § i samma Capitel och Balk, borde till kraft och verkan upphöra; men att, i betraktande af de förluster, hvarför en jordegare skulle vara utsatt, derest landbo kunde, utan påföljd, rymma från hemmanet, samt medtaga och förstöra den egendom, uti hvilken jordegaren, enligt 17 Cap. 6 § Handels-Balken, egde förmånsrätt, för husröta, afrad och annan afgäld, Utskottet funne, att jordegaren, om förenämnde rättighet honom fråntoges, i stället borde ega att, genom vederbörande executors biträde, låta föra rymd landbo och hans gods åter; hvarjemte Utskottet förklarade sig anse det stadgande, i förening härmed, vara lämpligt, att, i enlighet med hvad i 17 Gap. 5 $ Jorda-Balken är husvärd i stad tillätet, jordegare finge qvarhålla en brukares gods, hvilken vid afflyttning häftade för lega, husröta, vanhäfd m. m. Det af Utskottet till följd häraf vid sista Riksdagen framställde förslag till förändrad lydelse af 16 Cap. 7 och 8 §§. Jorda-Balken blef bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, men ogilladt af de öfrige Riks-Stånden, hvarigenom frågan förföll.
Under del man sålunda oförsigtigt nog upplöst banden emellan husbonde och tjenare, bar man tagit sin tillflygt, såsom deremot svarande ersättning, att kasta omsorgen om arbetaren på kommunen, sägande: du skall vårda arbetaren då lian blir sjuk, föda honom då lian sväller, uppfostra hans barn, kläda dem och hans hustru, och detta allt utan att lemna kommunen, som sålunda måste räcka till och anlitas för och med allt, det dertill nödiga husbondevälde, till åstadkommande af ordning och tukt. Jag förbigår, såsom till ämnet icke cgeiftligen hörande, huruvida dessa anspråk kunna realiseras i ett land, der kommunalstyrelse i egentlig mening aldrig funnits till, der hvarken hospitalet* eller sjukhus finnas lill dess disposition, der man ofta har 12 mil fram och äter till närmaste provincialläkare, och der circa hvar 15:de person af en församling, såsom t. ex. Westrums i Norra Calmar län, kunnat under innevar. år i all tysthet dö bort, utan att någon särskild anstalt, hvarken frän auktorileternes eller kommunens sida blifvit vidtagen. 1?0 Den 4 December. Det kommer sålunda att visa sig alt, till följe af denna förordn. hvarken husbönder eller tjenare hädanefter skola finnas. Arbetaren har således blifvit myndig, men för tidigt innan hans ekonomiska bestånd blifvit tryggadt, innan hans moralitet genom folkundervisning blifvit höjd och förädlad. Ilan står nu ensam, visserligen fri och sjelfständig, utan tryckning af husbondeväldel, men äfven utan någon skyddande vaksam hand, under brydsamma och hårda förhållanden, visserligen sin egen med rättighet att försvara sig sjelf och de sina, men utan nödiga tillgångar alt betrygga de sinas lcfnadsbehof, och vid inträdande hungersnöd, i följe af hans isolerade ställning, menniskotiendtligt sinnad eller fatalistiskt likgiltig för morgondagen. För närvar, har en statkarls eller daglönares familj icke så mycket att den nödtorftigt kan lifnära sig. I min ort utgör statkarlens lön och stat 175 r:dr rtgds jemte husrum och vedbrand.
Bonde-Ståndet ingifna förslag, att grunderna för Bevillningens bestämmande vid denna Riksdag måtte blifva desamma, som närvarande Bevillnings-Förordning innehåller, uti hvilket förslag vice Talmannen Nils Per sson, Johannes Samuelsson och Anders Johan Sandstedt från Jönköpings, Sven Isacsson och Per Jonsson från Calmar, Lars Jacob Boéthius, Lars Johan Gezelius och Lars Olsson från Stora Kopparbergs samt Sven Jonsson och Anders Olofsson frän Jemtlands Län, äfvenson flere andre medlemmar af Ståndet sig förenat. Herr Gillbergs omförmälde förslag till nytt Bevillnings-system synes visserligen vara grundadt på en rigtig princip, i så måtto, att detta förslag antager en bestämd andel af bevillnings-summan för hvarje Län, tili fördelning emellan communerna; men då, i anseende till svårigheten att tillvägabringa en rättvis och billig fördelning på län, communer och individer, förslaget skulle medföra desto större osäkerhet i tillämpningen, som det - B-eviUnings-TJtskoUels BetänkandeN-o //. 3 samma jemväl hvilar på den förutsättning, att möjligen uppkommande brister eller afkortningar inom communerne skulle ersättas genom restitution af redan influtne och disponerade så kallade öfverskottsmedel, hvilkas användande för sådant ändamål sannolikt äfven skulle möta hinder af svårigheten att beräkna, i hvad inon något öfverskott icke erfordrades till betäckande af de årliga restantierne, hvilkas belopp i väsendtlig måtto skulle blifva beroende af communernes beskattnings-åtgärder, isynnerhet vid förefallande stridigheter om fördelningen, för hvilkas biläggande motionären icke eller antydt någon utväg; så anser utskottet sig böra afstyrka Rikets Höglofl. Ständer att Herr Gillbergs förslag till nya bevillningsgrunder antaga.
Frukten af åtta års ihärdigt arbete hade icke allenast satt honom i stånd att till sista centen betala tidningen, utan lemnade honom äfven ett litet öfverskott af vid pass 30,000 dollars *. Hans ställning var betryggad. Denna framgång var icke en följd af något slags lyckträff; den grundade sig helt enkelt på allvarligt, redbart arbete och sunda beräkningar. Sällan har väl en man arbetat så hårdt som Storey under dessa åtta år. Nästan hela tiden skötte han ensam det egentliga redaktionsarbetet. Endast de båda sista åren unnade han sig lyxen af en medredaktör. Hvarje förmiddag, utan undantag, var han den förste på platsen och han lemnade den aldrig förr än nästa morgon, då formame voro 4 Öfver 100,000 kronor.uppgjorda, och färdiga att gå i press. För honom var det ingenting ovanligt att klockan 4 på morgonen lägga sig ned på sitt skrifbord, hvila der och klockan 8 — fyrét timmar senare — ställa sig i selen igen för att draga dagens bördor. Slik sträfvan förtjente framgång — och den uteblef ej heller. Storey lyfte » Detroit Free Press * ur glömskans djup och gjorde den till den mäktigaste demokratiska tidning i vestem. Och sig sjelf höjde han samtidigt från hvad man kunnat jemförelsevis kalla fattigdom, till en i många hänseenden angenäm och oberoende .ställning. o Ar 1861 ansåg han sig ha utvecklat » The Press » så vidt en landsortstidning kunde utvecklas under då her-skande förhållanden i Norra Amerika. Liksom macedo-niem suckade han efter nya verldar att eröfra. Han kände inom sig behofvet och kraften att bryta en lysande bana och verka inom mera vidsträckta områden. » Läderlappen » hade, bildligen taladt, förvandlats till en öm, som ville och måste pröfva sina vingar. Länge vägde valet mellan Chicago och Cincinnati. Men Storey ’ s skarpsinne svek honom ej. Han slog sig ned i Chicago. I Chicago var det som Storey ’ s lifsgeming tog sin böljan. Hans verksamhet i Jackson och Detroit innebar hufvudsakligen ett slags förberedande studier. Der till-bragte han sin lärotid.
Lönerne för ber näowarande icke kunna undergå nägon förändring, torde åtminstone den prim cipen böra stadgas, alt bese löner alud oförryckt st-oka komma dem til godo hwilka bestrida de tjenster ttl hwilka de äro anstagne; en sak, hwilken jag tror förste» nar Högloft. Ridderffapets och Aoelus uptysta pröfning och ömma behjertande. Stats Ukstottet har med fästad upmärkiämhet hära, uti Dest Betänkande pä ett ganffa wärdigt sätt upgiswit denna princips fä lydande: "Pä afta de ställen dcr gamla, sjukliga, or» "keölöse och til tjenstgöring oförmögne CmbekSoch "Tjenstemän eller Betjente funnits hatwa antingen und''säct afffcd eller tjenstfrihet med Lönens bibehållande, "eller ock utan att hafwa erhållit en fada» förmän, än"dock lör ofwananförde orsaker icke göra någon tjenst, "har Utskottet flyktat dcM pä allmänna indragnings» "staten kil lika stor Pension med Lönen, pä der Lönen, ''mätte äterkomma till Werkst, sä att hwar och en "mätte kunna undfå den lön till hans Embete eller ''Syfta hörer, och Skaten för Hrenderncö behänga * gäng bestär, och denna anstallt har Utskottet hoppats, Fjerd? Bandet kil:o 42 "arr 64» Den 12 Detember. "att Riksens Högloft. Ständer skulle benägit täcka» "sinna wara lika sä billig, som nödig i en tid, dä ''Penninge Löntagande EmbelS, och Tienstemanna-Sta''ten ändock befinner sig i de knappaste löningswilkor". Jag ffnlle i sanning anse wig förorätta Högl. Ridderffapet och Adeln, om jag ett ögonblick twckads om Desi bifall till en sil billig och rätlwis grundsatkS, och jag wagar med säkerhet antaga den såsom gillad. Stars
Ständer hafva åtskilliga framställningar blifvit gjorda, rörande de fördelar, som för innevånarne uti nedannämnde landsorter skulle beredas, dels genom åter-upplifvandet af den tillförene uti Augusti månad hvarje år hällne frimarknad i Vrigstad af Västra Härad och Jönköpings-Län, dels derigenom, att en dylik marknad å Strandplatsen Stenungesund, på Hemmanet Stenunges ägor, uti Norums socken och Inlands Nordre Härad .: Götheborgsoch Bohus-Län, samt en oxmarknad vid den såkallade Tju rbacken , i Rydaholms Socken, inom Jönköpings-Län, kunde ärligen få hållas, dels ock derigenom, att en Stad finge anläggas uti Sunnerbo Härad af iCronobergs-Län, invid Berga Sockens kyrka, på den plats, för hvilken Konung IdAeBus Ladvl&.s redan år 1279 låtit utfärda Underdåniga Skrivelser, Stads-Pri vi legiér; Och ehuru Riksens Ständer erkänna den utmärkta nyttan och angelägenheten af sådane anstalter, hvarigenom så val en lifligare rörelse och lättad communication för den inhemska produetionens afsättning, som konstflitens uppkomst och tillväxt befordras, likväl, och dä Riksens Ständer icke äro i tillfälle, att inhemta erforderlig kännedom om de flera locala och öfriga speciella omständigheter , hvilka, vid gn fullständig pröfning af ofvanberörde frågor, böra komma i öfvervägande, fä till JEJ. K, M, Riksens Ständer nu i underdånighet öfverlemna att, efter vederbörandes hörande, pröfva om och huruvida frimarknaders hållande uti Vrigstad och Rydaholm inom Jönköpingsoch å S*randplatsen Stenungssund uti Götheborgsoch Bohus-Län, samt anläggningen af en ny Stad Uti Kronobergs-Län kunna bidraga' till de sälön* da afsedde ändamål, Riksens Ständer framhärda etc, Underdåniga Skrif v el ser» N:o 85. Upp!, o, godkänd hos Ridd. o. Ad. den 11 Ju!ii 1823. Preste-Ståndet den s 2 —- —•