Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtandej i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 354. (U. A.) Sedan samtlige Riks-Stånden beslutat återremiss af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 354, med tillhörande bilagor, angående anslag å extra Stats-regleringen, så får Utskottet till besvarande upptaga de anmärkningar, som vid berörde Utlåtande under discussionerna inom de serskilda Stånden förekommit, hvarvid Utskottet anser sig först böra afgifva yttrande, i anledning af den inom Presteoch Borgare-Stånden gjorda erinran, att, då Grundlagen icke omförmäler någon extra Stats-reglering, anvisandet af medel under en sådan form till bestridande af Stats-Verkets utgifter, icke allenast vofe olämpligt och origtigt, utan äfven innefattade ett ingrepp i kommande Ständers rätt att disponera öfver stals-medlen, för den möjliga händelse, att urtima Riksdag inträffade före den tid, intill hvilken extra Stats-regleringen blifvit anvisad att fortfara, på grund hvaraf det yrkande blifvit framstäldt, att anslagen å extra Stats-regleringen måtte, under sina vederbörliga titlar, varda uppförde å Rikets ordinarie stat. Och då Utskottets, vid ordinarie Stats-regleringens uppgörande, följde och uti Utlåtandet N:o 92, Irsta punkten serskildt anmälde åsigt, att, på lika sätt, sorn tillförne iagttagits, göra skilnad emellan Stats-Verkets årliga och permanenta utgifter, samt sådana anslag, som blott för en gång eller för serskilda till viss tid begränsade föremål erfordras, hvilka senare ansetts böra hänföras till den så kallade extra Stats-regleringen, grundad på de tillgångar, som utöfver årliga skatterna förefinnas, redan blifvit af Rikets Ständer dels godkänd, dels lemnad utan anmärkning, finnér Utskottet förutnämnde nu framställde erinringar icke kunna till någon serskild åtgärd å Utskottets sida föranleda.
Hvarje sådant ord, ja hvarje sådan tanka ökade Gunnars förfärliga agg till patronen, hvilken han ansåg som enda upphofvet till alla hans olyckor, all hans nesa, och Olle blott som ett redskap i patrons hand; och Gunnar kände sig sannerligen skämmas, när han såg någon i ansigtet, öfver blotta tankan att man kunde misstro honom att vara en inbrottstjuf, och det egna rena medvetandet var ej nog, för att låta honom blicka frimodigt in i ögat på hvem som helst. Detta hade Gunnar kanske gjort, om ej hans sinne varit mörkt och nedtryckt af andra sorger och bekymmer, och kanske bidrogo just dessa Gunnars skygga blickar att gifva det ohyggliga ryktet ändå mera fart. Lördagen, söndagen och måndagen af den första veckan i Oktober var Abraham ej framme på herregården, och man hörde i Viken ej någonting derifrån. Gunnar var, som man det antydt, sällan eller aldrig hemma, och var han det, så satt eller gick han i en jemn oro, blickade mot dörren vid minsta buller, och väntade, snart sagdt med en viss längtan, att man formligt och bestämdt skulle anklaga honom för den der stölden, på det hans oskuld äfven fullkomligt måtte kunna ådagaläggas. Men ingen ting hördes utaf, och hans lynne svartnade för hvarje stund. Tisdagsmorgonen, jemt en vecka efter bränvinsdagen, begaf han sig ånyo ut åt skogen, och ströfvade bort till den vildaste, tätaste del deraf, den blott en enda liten smal gångstig genomskar. På denna hade Gunnar nästan af en händelse kommit. Oktobermorgonen var klar och vacker, Gunnar vandrade tankfull framåt, med en något större last af «eldsvattnet», såsom amerikanska infödingarne så uttrycksfullt kallade sin allra värsta fiende: bränvinet, och med ett ändå dystrare lynne än vanligt. Han gick nu, så der obestämdt tankfull, och såg ned framför sig, då han i en hast, och helt oförmodadt vid stigens krökning mötte en snabbt framåt vandrande person, och man må sjelf dömma om hans känsla, nej, om hans tusental af känslor, då han blickar upp, och patron stod, icke som allt jemt förut, i svart inbillning framför honom, utan i klar tydlig verklighet.
Men på det område, dit fru H: s begåfning otvetydigt pekar, skulle det kunna finnas uppgifter, egnade att tillfredsställa äfven den mest granntyckta konstnärsambition och der skulle ett verkligt stort artistskap kunna förvärfvas och risken ej vara stor att fort och lätt bli stäld i skuggan af en annan. Som experiment betraktadt slog försöket med titelrollen i Dora vida ofördelaktigare ut än det ej häller fullt lyckade i Shakespeares, af hr Hillberg inöfvade » Så tuktas en argbigga ». Med fru H: s begåfning, rutin och energi var dock hennes Dora naturligtvis långt ifrån fullständigt underhaltig. Hvad de lugnare partierna af rollen beträffar, var hufvudfelet bristen på verklig individualisering. Det var samma unga flicka, som i den och den föregående rollen, samma unga intagande fru, som i en tredje och fjärde roll. I situationerna af starkare känslor verkade åter det hela alldeles för artificielt. Mimiken är ej smidig och rösten ej varm eller mjuk nog att tolka växling och djup i känslostämningarna. Den hesa klangen i denna senare liksom vissa af fru H. gerna tillgripna hufvud-ställningar och ögonknipningar göra föga verkan och lemna en vanligen oberörd. Det är ej med fru H. som icke sällan med fru Bäckström, hvilken i parentes sagdt också lär ha spel t Dora, att, fastän hon har så mycket emot sig, hon i dylika stunder liksom växer och griper åskådaren oemotstånd-ligt med sig, då deremot den förras spel i roller af ifrågavarande art må vara aldrig så rutineradt, intelligent och intagande, men ändå är och förblir det liksom något smått hos det och det gör ej intryck af någon verklig resonansbotten hos artisten sjelf. Den som det deremot var en oblandad njutning att se i » Dora » var hr Fredrikson, och hans öfverlägsna, af mästerskapets säkerhet präglade spel skulle måhända kunna vara en tillfredsställande förklaring till denna repris. Värdigt vid hans sida stod fru Fahlmans Zicka för den glöd, det koketteri och den äfventyrerskenatur,hon på behöriga ställen utvecklade. Med bortseende af hr Palmes oförsvarliga plastik och diktion var han äfven värd det erhållna bifallet för ett varmt och energiskt spel.
Statsverket indragen aflöning för de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerare och underofficerare m. fl. en summa af 21,600 R:drR:mt på förslag skulle ä allmänna indragningsstaten uppföras till Kongl. Maj-ts disposition, att användas till gäldande af sådana fordringar af nämnda beskaffenhet, hvilka inom slutet af är 1860 i behörig ordning anmäldes och styrktes; att hvad som af detta anslag icke blifvit, för det afsedda ändamålet användt måste, likasom öfriga besparingar ä förslagsanslagen för år 1860, i sistnämnda års Bih. till R. St. Rikshufvudbok tillgodoföras Riksgälds-kontoret, hvadan några medel af samma anslag, ehuru stäldt till Kongl. Majits disposition, ieke vidare vore för ändamålet tillgängliga; samt att, vid sådant förhållande, syftemålet med sökandens underdåniga anhållan icke skulle vinnas, om, på sätt begärdt blifvit, henne meddelades nådigt tillstånd att, utan hinder af den försutna tiden, få hos Stats-kontoret anmäla sig för att söka göra sin rätt i berörda afseende gällande, en åtgärd, som dessutom vore i strid med det af Rikets Ständer vid anslagets beviljande fästade vilkor beträffande tiden, inom hvilken ifrågavarande fordringsanspråk borde anmälas och styrkas; — hvadan Stats-kontoret hemställt, att sökandens anhållan måtte lemnäs utan afseende.
Ja, icke mindre än 17 frielever finnas där, för hvilka hon välvilligt öppnat sina dörrar, något som man förehållit henne såsom mycket » oklokt ». Hennes förstånd ger vännerna rätt, men hennes hjärta blöder vid tanken att släppa ifrån sig en enda af just dessa fattigaste, som alltid stått henne så nära. Och när hon ser, hvilka glädjande resultat som under årens lopp vunnits med dessa » förkastade », huru många af dem som blifvit nyttiga, verksamma, lyckliga varelser, hur skulle hon väl åt dem säga ett farväl, som kanske vore detsamma som ett förbi — ty ute i världen förbli de dock alltid oförstådda främlingar? Tvärtom är hennes önskan — hennes sista och varmaste — - att vid Johannesberg få bygga ett särkildt arbetshem, dit barnen vid lämplig ålder skulle få öfvergå, och där de skulle kvarstanna på den grund, att inkomsten af deras arbete till stor del skulle betäcka kostnaderna för deras underhåll. Det är det sista, det största hon tänker sig for sina kära. Det är en djärf tanke, nästan en förmäten, skola kanske åter de kloka säga. När Johannesberg nu har svårt att bära sig, huru mycket mera då! Om någon hade sagt, då fröken Carlbeck satt vid Nya varfvet med sina fyra elever, att hon en dag skulle i eget hem hysa 70 små, att hennes verksamhet skulle tilldraga sig välförtjänt uppmärksamhet, hedersbetygelser och statsunderstöd, skulle man äfven funnit denna tanke förmäten, och dock har allt detta skett — därför att Herren så ville; därför att saken var hans; därför att äfven dessa brutna knoppar, som kallas idioter, gömma i sig ett frö till högre utveckling; och slutligen därför kanske att hon, som med kärlekens hela värme arbetat för denna utveckling, skulle däri finna den enda lön hon begär. Och skulle ej Herren äfven kunna leda till en god utgång hennes oegennyttiga önskan om ett arbetshem såsom en tryggad fristad för hennes skyddslingar? Kan han ej i varma hjärtan uppväcka lusten att till denna nya byggnad lägga en kraftig grundsten? Sannerligen: för ett ädlare ändamål har sällan en känsla vaknat, en hand öppnats.
Adressen beslöts först af BorgareSt., den 18 Nov., i vissa punkter; de andra tillädes af de öfriga Stånden. — Den 2tdra adressen innebar en lyckönskan, som R. St:s ombud framburo till vår nu regerande Konung, vid hans kröning i Norrige. Frågan derom väcktes på samma dag, d. 16 Maj i alla 4 Stånden, såsom det synes, först hos BorgareSt., med hvilket PresleSt. instämde. Vid i8?.j års riksdag ifrågaställdes den a5 Januari, då sysom nu, genom cn deputation från Hederv. BondeSt., en adress rör:de Styrelsen i allmänhet, för alt, i anleda, af berättelsen 0111 hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, tacka Konungen, ''för de välgörande omsorger, Han i alla Styrelsens "grenar haft osparda till folkets sällhet och färderneslan"dets upprätthållande." PresteSt. biföll genast, BorgareSt. lade frågan på bordet, och samma ålgärd begärdes på detta rum af Gr. von Schwerin, Fredr. Bogisl. Vid början af påföljande plenum, den 27, aflemnadc Ilofcancelleren en nåd. skrifvelse från K. M., af innehåll, att, med undantag af de i 2Ö §:n Riksd.Ordn. omförmäldta tal på Rikssalen, K. M. icke af grundlagarnas föreskrift kunnat hemta någon bestämd anleda, lill dylika adresser å R. St:s sida alt då en tacksägelse-adress, innehållande en på alla K. M:s vidtagna åtgärder lämpad vördnadsbetygelse, möjligen skulle kunna synas lägga något band på den granskning, R. St. äga att utöfva öfver K. M:s ansvarige enrbetsmäns yltrade meningar, K. M., med fästadt afseende på grundlagens orubbliga helgd, och på R. St:s deruti förvarade rätt, ej en gång ville lemna den ringaste förevändning åt en sådan tydning; hvadan K. M. ansåg sig icke kunna emottaga den föreslagna adressen. — Frågan förföll i alla Stånden.
Rotar. inom Länet. inom Regemente eller Corps. rote inom hela roterade infanteriet. Norrbottens 483 66 — 66 — Westerbottens » » Westerbottens Kostnaderna för underhäll af soldat vid de afsutna rusthålls-regementena äro icke här upptagne, enär dessa vid nämnda regementen utgå olika emot vid de roterade och ej af markegångssättning beröres. 75 TAB. 6. Tabell, utvisande i sammandrag kostnaden, hvartill en roterad Infanterist uppgår för år. Roterad Infanterist. Vapenöfningskostnad. Beklädnad. Remtyg och Utredning. Tross. Gevärspersedlar. Rotehållarens kostnad. Rusthållskostnad. Indeld Ryttare. vapenoimngskostnad. Rusthållsoch Augments Räntor. Roteringsfrihet. Anmärkning. Roteringsfrihetsafgiftens belopp är hemtad från Kongl. Krigsoch Kammar-Kollegierna i det föregående omnämnda utlåtande. TAB. 8. Tabell, utvisande den kostnad, hvartill en Konskriberad Soldat uppgår för år räknadt. En Konskriberad Soldat. Marschkostnad. Underhåll eller naturaportion och tobaksskilling efter 56 öre. Beklädnad. Remtygsoch Utredningspersedlar. Gevärspersedlar. Kassernbyggnad. Sängar och sängklä- der samt kaserninventarier. Lägerkostnad (trosspersedlar, lägerhalm, granris, m. m.) Diverse kostnader (sjukvård, kokinrättningar, expenser). Summa. Tabell, utvisande den kostnad, hvartill en konskriberad Ryttarenummer (karl och häst) uppgår, för år räknadt. En Konskriberad Kavallerist. Marschkostnad för 1 portion och t 1 skilling efter ! cj Utfodring. Skoning och medikaLysning i stallarne och stallKasserntygg Sängar och sängkläder samt kasserninventarier. Lägerkostnad (trosspersedlar, lä- gerhalm granris, m. m. Stallb.vgg* Diverse kostnader, (sjukvård, kokinSumma. sg.
Under den 8 sisth Februarii har E. K. M. behagat till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition, angående controlerne för belåning af Tackjern på Stockholms Väg, hvaraf Rikets Ständer hufvudsakligen inhemta!: att, sedan Rikets Ständer, uti det vid sista Riksdag för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning utfärdade Reglemente föreskrifvit, att Tackjern, liggande på Stockholms Tackjerns-Våg, finge af Banken belånas med vilkor, bland annat, att våg-attesten skulle vara underskrifven afInspectoren vid Vågen, tillika roed tvänne af Drätsel-Commissionen, på dess ansvar, utsedde Statens Ernbetsoch Tjenstemän, hvilka alla tre derigenom, en för alla och alla för en, iklädde sig ansvarigheten att den i attesten uppgifna tackjernspost oförryckt qvarhölles för Bankens räkning, samt Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhållit, dels om vissa förordnanden, till större control och säkerhet, specielt i hänseende till Taekjernsbelåningen i Stockholm, och dels om Nådig Kungörelses utfärdande, angående några iakttaganden, hvad i allmänhet belåning af effecter å Stockholms och Götheborgs Vågar beträffade; så hade E. K. M. uti Nådig Kungörelse den i3 Mars i83o förordnat: att attest å sådant Tackjern, lig - 2S2 Expeditions-Ulskoltets Förslag till und.
OTTO (förlägen). Visst har jag det men det var sant KARL. Du har inte sett till den på länge. Nåja, du ska' få låna min, om du vill. OTTO. Din? Har du någon psalmbok du? KARL. Ja! visst har jag det! Der finnas många vackra sånger, som jag brukar läsa. OTTO. Såå! (Afsides.) Han ä' visst inte så ryslig ändå, som jag trodde. (Går in.) (Under senare delen af samtalet har det mörknat något, och månen har gått upp.) KARL (ensam). Stackars mitt lam, som skall offras åt girigheten och fåfängan! Men nej hon är för god att offras hon måste räddas; men om hon vacklar? Hon är ju ännu införlifvad med sin barndomstro, och om hon då i anfäktelsens stund i stället för att stödja mig komme mig att svika, då blefve mitt verk om intet. Jag måste derföre först pröfva henne. Vill hon öfverge allt och följa mig till ett lif, fullt af strider och försakelser, afsäga sig den flärd, som hennes förmögenhet kan skänka henne, men som förslappar viljan och mattar sinnet, och kan hon slita sig ifrån de inrotade fördomarne och den vantro, hon insöfts uti, så må ske! 27 AGDA (kommer ut ur huset). Är du här, Karl? Jag sökte dig för att få tala med dig några ord. KARL. Hvad kan du ka att säga mig då? AGDA. Är det sant hvad man sagt om dig, Karl? KARL. Hvad tror du? AGDA. Ack! Jag vet verkligen inte hvad jag skall tro. Gustaf brukar inte fara med osanningar, och du sjelf tillstår ju till en del? KARL. Du tviflar således på mig? Du anser mig för en förderfvad yngling? AGDA. Ack nej! Det gör jag visst inte men KARL. Du tror ändå, att jag brutit det löfte jag gaf dig, då jag som student första gången lemnade hemmet för att börja mina studier i Upsala.
Stats-kontoret utaf under händer hafde medel förskottsvis bestridde utgifter; Nio 282, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, om upplåtelse till staden Malmö af kronan tillhörig mark för dels utvidgning af stadens begrafningsplats och dels sammanbindande af 2 gator derstädes; N:o 283, i anledning af väckte motioner om medels anvisande lill beredande af tillfälle för landshöfdingen i Kalmar län att en viss del af året vistas i norra delen af länet; Nio 284, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för de Halländska flygsands-fältens skyddande och förseende med skogsplantering; Nio 285, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anslag af vinsäd till Ulrika församling i Östergöthlands län; Nio 287, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition, äfvensom väckt motion i fråga om ersättning till bergs-fogdarne för förlorade löne-inkomster; Nio 289, i fråga om ytterligare afbetalning utaf kreditivet för de genom post-skjutslegans förhöjning föranledde kostnader; Nio 290, i anledning af väckt motion om öfverflyttning till Riksgälds-kontoret af alla Staten tillhörige samt under dess omedelbara vård stående fonder och kassor: Nio 291, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden, angående hypotheks-föreningarnes obligationers uppköpande af Riksgälds-kontoret:
Junii 1807, rörande Kungsgårdens nu gällande öfverlåtelse, åtnjutas» §. 9- Sedan Kongl. Maj:t funnit det vara af erfarenheten ådagalagdt, att följden af de vid Riksdagen åren 1817 och 1818, till beredande af en mera verksam och förmånlig penningerörelse, af då församlade Biksens Ständer beslutne åtgärder icke svarat mot Kongl. Maj:ts förmo - i6 dan, och Kongl. Maj;t, af sådan anledning och under Bess oafbrutna omsorger så val för Närin-J garnes och Handelns förkofran, som för den enskildes bästa, i Nåder uppdragit åt en tillför.' ordnad Commitlc, att utarbeta och till Kongl. Maj:t ingifva Betänkande och Förslag, som kunde tjena till ledning för Riksens Ständers öfverläggningar om Penninge-Verkets reglering} så har Kongl. Maj:t, genom Nådig Remiss, under den 19. sistlidne Februarii, låtit tillställa Vårt Sats-Utskott Committéns arbeten i förenämnde afseende, samt uti skrifvelse af samma dag, med öfverlemnande åt Oss att besluta i ett mål, som så nära rörer Nationens välfärd, förklarat Dess Nådiga önskan, det Vi måtte finna tjenliga utvägar, att på en gång belästa den allmänna förmögenheten och det enskildta förtroendet, att bereda större liflighet i penninge-rörelsen och att afhjelpa den förlägenhet, hvari särskilde Medborgare-Blasser råkat, genom äldre financiella anstalter, eller andra tillfälliga orsaker; Och håfve Vi, efter öfvervägande utaf innehållet af ofvan åberopade Betänkande och Förslag, jemte de flere i sammanhang härmed inom Riks-Stånden väckte motioner, efter nogasta pröfning, fattat, öfver Rikets Penninge-väsende och de med detsamma gemenskap egande äm-r nen, följande Beslut; 1:0 Utvexling af verkligt mynt, till inlösen af Rikets Ständers Banques Sedlar, må icke nu företagas. 2:0 Af Banquens behållna vinst bör en simuna af 366,666 R:d. 53 sk. Banco
Enär den skiljaktighet, som uti förevarande hänseende yppat sig, således icke afser grunderna för beräkningen af stämpelpappersafgift i förhållande till boets behållning, utan den af Preste-Ståndet uttalade särskilda mening åsyftar införandet af en bestämd föreskrift i afseende å sättet för bouppteckningars upprättande, torde frågan icke kunna anses röra stämpelafgiftens belopp; Och då, vid sådant förhållande, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer Preste-Ståndets från de öfriga Riks-Ståndens skiljaktiga beslut böra anses hafva förfallit. Af Utskottets författningsförslag hafva §§ 6 och T blifvit från Borgare Ståndet återremitterade i de delar, som icke med föranledande af särskilda framställningar i Betänkandet blifvit af Ståndet godkända. Enligt hvad af diskussionsprotokollet inhemtas, har återremissen varit föranledd, bland annat, deraf, att Utskottet bibehållit de i nu gällande författning befintliga föreskrifter dels om stämpel å »Mästarebref till fabriksoch handtverksrörelse» samt »Tillståndsbevis till handels idkande utan burskap», dels derom att »Gesällbref» vore från stämpel fria, hvilka alla stadganden ansetts böra, såsom numera öfverflödiga, ur författningen uteslutas; Och som, på grund af de förändrade förhållanden, hvilka inträdt genom utfärdandet af Kongl. Förordningen angående utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, ofvan omförmälda handlingar, enligt Utskottet meddelade upplysningar, icke vidare lära utfärdas, anser Utskottet sig böra hemställa, att de från nu gällande författning om stämpelpapper bibehållna föreskrifterna om stämpel å »Mästarebref till fabriksocli handtverksrörelse» samt »Tillståndsbevis till handels idkande utan burskap», äfvensom derom, att »Gesällbref» äro från ali stämpel befriade, må ur författningsförslaget utgå. Beträffande åter jemväl framstäldt yrkande om borttagande af föreskriften angående stämpel å »Tillståndsbevis till anläggande af bergverk, manufakturier, sågar, pappersoch andra bruk», har Utskottet inhemtat, att sådana bevis fortfarande af vederbörande embetsverk utfärdas.
Man har vidare sagt, att då Institutet redan har rättighet att meddela den theoretiska undervisningen, hvad skall det då med sjelfva examen? Det är visserligen sannt, såsom äfven 1837 uttalades, att ett läroverks närmaste uppgift är att undervisa, icke att examinera; men då, såsom här i Sverige, undervisningen är kostnadsfri, då lärjungen således saknar sporren att skaffa sig valuta för sina penningar, och då läraren ändock måste vara mer eller mindre moraliskt ansvarig för den undervisning, som af honom meddelas, så måste också en examen finnas. Här sades i f. rn., att det vore tydligt, att lärjungarne skulle framdeles komma att helst aflägga sin licentiat-examen vid Institutet, emedan de i alla fall vore tvungne att för tjenstgöring vid klinikerna någon tid uppehålla sig der; men å andra sidan kan jag också säga, att en 140 D«n 14 Mar» e. m. stor del nu studerar vid universitetet, derföre att de'aro tvungna att der aflägga sin theoretiska examen. Jag vill visserligen icke påstå, att något moraliskt tvång i detta afseende utöfvas, men ingen må heller jäfva möjligheten af att så kan ske; och kan man supponera ett sådant från det ena läroverkets sida, så kan det också antagas såsom möjligt från det andra, utan att man derigenom träder grannlagenheten för nära; och då, såsom erfarenheten visat, antalet dissekanter vid Institutet aftagit, icke nu detta år, utan sedan 1861, — då en minskning i lärjungarnes antal uppstått för lärare, som förut haft att glädja sig åt en ganska talrik skara af åhörare, så tror jag att hvad sorn i detta hänseende är sagdt, icke har karakteren af en blott supposition, ulan af ett verkligt faktum. Man svarar härpå: hvad gör det, att ni icke har så många lärjungar? Desto grundligare kan deras undervisning blifva och dessutom vinner ni ju lättnad i er möda! Men för den nitiske och af sitt ämne genomträngda läraren är undervisningen ett kärt besvär och ett behof. Det går honom vid beröringen med lärjungen, som Antaeus vid berörelsen med modren jorden; han får nya krafter.
Att hafva, äfven för framtiden, ett sådant perspectiv , i händelse af en nu hrådstörtadt skeende realisation, vore i synnerhet för jordbruket och den inre rörelsen inom landet högst bekymmerfullt, och det är ofelbart, att från fruktan för en sådan utgång härleder den oro, hvarmed allmänheten motser den förestående myntutvexlingen, Visserligen bör man lugnas i någon mon nu för tiden emot de förra derigenom, att Sverige blifvit så uppodladt, att det sjelf kan förse sig med säd; men ännu står likväl boskapsskötseln långt efter utländningens deri hunna förkofran; och ännn fortfara inom oss de tvänne hufvudanledningar, hvarföre silfret vill alltid skynda från norden till södern. Den ena af dessa hufvudanledningar är, att söderns mildare climat, emot vårt, befordrar en större tillväxt af varumassan för lindrigare kostnad, och att silfret har derigenom en naturlig benägenhet i handelns vanliga gång att skynda dit, der varorna fås i största mängd och för lindrigaste pris. Det andra är, att som jorden i söderländerna redan blifvit i sitt hela omfång uppodlad, hvaremot Sverige stundeligen sysselsätter sig att vidga arealen af sitt jordbruk och förbättra den redan upptagne, våra södra grannstater alltså äro i tillfälle att öka sina capital i penningar eller silfver för deras förj^ttrade varumassa, under det deremot våra födoämnen mäste för* brukas och försvinna i ett ännu fortgående jordens upparbetande och samlande af hos Utländningen redan existerande inventarier och förlag för landtmannanäringarnes desto starkare bedrifvande.