Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa granskningar af säljarens åtkomsthandlingar, hvilka ofta för Domaren medföra mycken möda, i synnerhet då egendom gått i arf flera leder igenom, utan att köp och salu deraf skett, synes berättiga Domaren att deröfver till köparen utfärda ProtocollsUtc^rag, som af honom löses i och då det skäl Utskottet anfört för PrötocollsUtdrags utfärdande öfver första uppbudet, äfven ofta fortfar vid de andra, torde det icke vara orsak att härför göra undantag. I afseende på frågan om mundtliga stämningar genom Nämdeman, som skulle äga att blott på Den 15 Juni. e. ni. 363 partens tillsägelse verkställa kallelsen, får jag anmärka, att då Lagen i 11 Cap:s 1. §.-Rättegångs-Balken stadgar: ”vill man till annan kära, då äger Domaren utfärda skriftlig stämning;” och vidare i 2. §. att ”i ringare mål äger mundtlig stämning rum” är det häraf tydligt, att det är Domaren och icke Parten som skall utfärda stämningen, och som Domaren icke kan på en gång vara närvarande i de särskilda delarna af dess Domsaga , är det ett vedertaget bruk att han befullmägtigar vissa ombud, som å hans vägnar besörja stämningars utfärdande; men hos en af dessa bör hvar och en kallelse till Domstolen anmälas, innan den kan äga laga kraft. Om Nämndemän blott på partens tillsägelse skulle äga att muntligen stämma till Tinget, skulle derigenom tvänne olägenheter uppkomma; dels ägde man ingen annan upplysning hvarom stämdt vore, än Nämndemännens minne om de ord Käranden nyttjat, och jag.fruktar att flera tvister skulle uppstå blott derom , hurudant slämningspåståendet vore; dels klefve Domaren satt i okunnighet om, hvilka mål vore till Domstolen instämda, kunde icke i vederbörlig ordning uppropa dem till föredragande, och följaktligen satt ur stånd att iakttaga hvad Författningarne härom föreskrifva.
Hof-s — II — Si Hof-Rätt, om upphflfvande af skyldigheten att ställa borgen för kostnad och skada för (len som vädjer under. XI. B. 460- A. 461. — Krigs-. Se Krigs-FIöfrätt. Hovrätter, om Svea och Götha Hofrätters fördelning i särskilda mindre. Hoi-stat, Kongl. Majits, om skyldighet för civil eller militär tjensteman, som vunnit anställning vid, att frånträda sin lön på Rikets stat. Hof-staterna. Se Riks-statens Första HufvudTitel. Hofsten, Carl August von, yttrande: II. 373. Holmar, sex stycken i Göteborgs och Bohus liins skärgård, angående disposition af 1. 7|. R. 87. II. B. 744. III. A. 4. E. 39. — krono-, åtskilliga inom Göteborgs och Bohus län belägna, angående afgiftsfri upplåtelse till allmänt begagnande af. VI. 371, II. 464. VII. Homöopathiskt sjukhus, eller ock en poly klinik för horuöopathisk sjukbehandling, om inrättande i hufvudstaden af. II. 312. R. 551. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148. Horn, Grefve Fredrik, yttrande: VI. 466 Hufvud-Titlarne. Se Riks-statens Hufvud-Titlar. Hund, om skyllighet för egare af, att viss tid hålla den bunden. XI. B. 416'. 418. A. 426. Hunneoch Halleberg, om rättighet för allmogen inom Åse Härad af Skaraborgs län att erhålla utsyning å kronoparkerna. Husaga, om upphörande af husbondes rätt att utdela. Se Legostadgan. Husar Regemente, Kronprinsens, om löneförhöjning för subalternotficerare vid. H. 374 R. 569. Se vidare Riks-statens Fjerde Hufvud-Titel. — Smålands, och 4 skvadronen af Skånska indelta Kavalleri-Regementena, angående deras afsittande. V. B. 373. A. 417.
"om 5oo R:dr insättas för ett barn, fou ännu ej fyllt i år, erhåller detsamma vid 5i års ålder en pension at /po å 690 R:lr, hvilken pension årligen ökas under lo år, så att densamma för det 6i:sta och följande år utgör 585 å 1000 R:dr." Dessa beräkningar förefalla vid första påseendet overkställbar, och de, som ej närmare tänkt sig in i saken, förklara derföre vanligen alltsammans för ett bedrägligt charlataneri. Så är likväl icke förhållandet. Förklaringsgrunden ligger deruti, alt de föreslagna inrättningarne måste betraktas såsom arfsföreningar, der den enskildes besparingar öfvergå till andre behöfvande, då han sjelf icke mera kan draga någon fördel af dem, det vill säga, när han dör. Man försäksar sig der om vinst, för den händelse, att man uppnår den ålder, då krafternes förminskning påkallar understöd, emot det att man befarar förlust, i händelse man skulle dö tidigare — en förlust således, hvaraf man ej lider. Till de många moraliska skäl, sorn tala för bifall till molionerne, torde ett icke mindre vigtigt statsekonomiskt böra läggas, det nemligen att de betydliga praemier, som nu utgå till Englands och Tysklands Lif-försäkrings-anstalter, blifva för landet besparade, i händelse en dylik inrättning hos oss kommer till stånd. Skall emedlertid det af motionärerne åsyftade vackra ändamålet vinnas, måste det föregås af ett genom sakkunnige män uppgjordt, efter Sveriges förhållanden lämpadt och den strängaste granskning underkastadf, förslag.
Edmée hade ledsagad af Constant lyckligt smugit sig in genom gallerporten vid Pont National, och från terrassen in i Durocs våning, hvarifrån en vindeltrappa förde direkt upp i kammartjenarens rum vid sidan af Bonapartes sängkammare. Förste Konsuln bebodde den del af slottet, som, bygdt af Catharina af Medici och Henri IV, låg emellan Pavillon de l’Horloge och Florapaviljongen; under konungadömet kallades den «Hans Majestäts vintervåning» och bestod — utom kammartjenarens redan nämnda rum — af en sängkammare (den samma kungarne af huset Bourbon begagnat) och ett bibliotek, hvarifrån förde en dörr till «Kungens stora kabinett». Sålunda stodo hans privatrum i direkt förbindelse med den egentliga statvåningen, hvilken, från den mäktiga «Salle des Cent-Suisses» i ur-paviljongen, genom flera salonger sträckte sig ända till och med Dianagalleriet, som gränsade upptill Florapaviljongen, och hvilka alla — i motsats till den enskilda våningen — hade fönster åt gården. I Constants kammare kastade hon sin våta kappa och slöja och gick derefter hastigt — utan tvekan — allena in i Förste Konsulns sängkammare. Här behöfde hon aldrig frukta att bli öfverraskad, ty efter klockan elfva om aftonen tordes aldrig någon utan särskild kallelse sätta sin fot der. Den var efter denna tid till Mademoiselle de La Feuillades disposition; det kunde nemligen hända, att hon i timvis, då han var upptagen af arbete, kunde få vänta på honom. Ljusen voro tända som vanligt, och eld brann i kaminen. Bonaparte steg ofta upp midt i natten, och han tyckte om att se brasan, när han vaknade. Edmée gick fram och rörde bland vedträden, under det hon på samma gång lyssnade efter, om han kunde vara i biblioteket, hvilket han använde till arbetsrum. Då hon emellertid icke kunde förnimma något ljud, vågade hon försigtigt glänta på dörren. Der var ingen — men inifrån «Kungens stora kabinett», der hon visste man brukade hålla ministerråd, hördes deremot röster i ifrigt samtal. Hon stod stilla ett ögonblick — suckade — och gick fram till en spegel för att rätta på sin klädsel.
Utskottet föreslår derföre, att votering må företagas öfver följande proposition: 60 Siats-Utskottets Memorial, N.o 3oi. Den, som bifaller Stats-Ufskottets hemställan, att för Hof-Capellmästaren Häffners Enka å allmänna Indragnings-stalen uppföres en pension af 100 R:dr Banco, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, liommer nämnde enka att på berörde Stat erhålla en pension af 200 R:dr Banco. Hvad Utskottet, i fråga om allmänna Indragnings-statens reglerande, föreslagit, uti följande punkter, nemligen: 4:de punkten, med tillstyrkande af ett anslag till Secreleraren Strinnholm; 5:te punkten, dito af fortfarande anslag för Professor Schlyter; 6:te punkten, i fråga om löne-ersättning åt Professor Cronstrand och arfvode för Adjuncten Selander; l2:te punkten, angående pensions-rätt för tjenstemän och betjening vid Corrections-Ini ältningarne; i3:de punkten, med tillstyrkan af pension för Prolocolls-Secreteraren Borgs enka; _ ... > j/pde punkten, om fortfarande pension för Öfverste-Lieutenanten Nordencreutz1s enka; i5:de punkten, om beviljande af pension för Hof-Intendenlen Hjortsberg och hans hustru, om hon honom öfve;lefver; i6:de punkten, med afstyrkan af motion om uppförande af 2:ne Emeritilöner för hvarje Stift, att tilldelas Lectorer vid Gymnasierne och Rectörer vid högre Lärdoms-skolor; ly.de punkten-, om pension för Friherre Berzelius; legde punkten, om beviljandet af pension för enkan efter Professor Fries; •allsta punkten, om .afstyrkan af ifrågaställd löne-ersättning för PremierLieutenanten
En sådan förhöjning af legan, alt berörda besvär derigenom blefve fullt godtgjordt, skulle dock, om den finge af de skjulsskvldige uppbäras, otvifvelaktigl verka derhän, alt skjutsnings-bestyret blefve än mera fästadt vid jorden. Med bästa vilja alt befria de skjuts-skyldige från all tunga af skjut sen, måste likväl tillse, att icke trafiken genom allt för högt stegrade kostnader komure att hämmas, hvilket, derest legan vid hvarje gästgifveri uteslutande finge bero af entreprenörs anbud, skulle i ganska många och måhäuda de flesta fall inträffa. Del är derför nödigt alt söka så ordna saken, att hvarken legan eller bidragen af de skjuts-skyldige uppgå till ett obegränsadt belopp, och en utväg all vinna detta ändamål erbjuder sig om E. K. M:t täcktes, efter verkställd auktion, med afseende å för handen varande omständigheter, förhöja legan, eller ock tilläfventyrs hellre, om E. K. Mils Befallningshafvande erhölle rätt att bevilja sådan förhöjning, likväl under vilkor att entreprenören till de skjuts-skyldiges förmån afstår ett belopp, motsvarande den vinst han derigenom erhåller. Såmedelst blefve del till oell med möjligt att göra legan och de skjuts-skyldiges bidrag så beroende af hvarandra, ali högre lega erhölles endast der högre bidrag al de skjutsskyldige erfordrades, hvarigenom det komme att ligga lika mycket i det skjuts-skyldiges som i de resandes intresse att tillse, det entreprenörens anspråk icke blefve alltför högt uppdrifua. Såsom här ofvan blifvit anfördt, har under ärendets behandling vunnits den upplysning, att skjuts-ersättningen för hvarje häst per mil utgår till helt olika belopp, och någon utväg att ulan skjutsandes eller resandes obilliga betungande bibehålla eller jemna legan till lika belopp per mil för alla orter inom riket lärer svårligen under sådana förhållanden kunna upptänkas.
Denna motion vann ock så tillvida understöd inom Lag-Utskottet, att nämnda Utskott, uti sitt utlåtande, N:o 79, föreslog en ny redaktion af nämnda lagrum, och detta utlåtande blef jemväl i detta Högtärade Stånd bifallet, men lyckades icke att vinna tre Stånds bifall. Af detta skäl, och då jag anser den föreslagna förändringen i hög grad af rättvisa och billighet påkallad, samt en dylik rättighet att genom äktenskapsförord kunna särskildt förordna om förvaltning och disposition af egendom som hustrun eger före äktenskapet, jemväl tinnes genom Lag stadgad i flera andra länder och deribland med mycken omsorg bestämd Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 127. 295 i deu Franska civil-lagen, anhåller jag, att ånyo få upptaga detta förslag sådant det blef af Lag-Utskottet uti förenämnda betänkande, N:o 79, redigeradt, så lydande: ”Med ändring af 8:de Kapitlet, 1 §:n, Giftermåls-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, samt 9 Kapitlet, 1 §:n, nämnda Balk, förordnas att dessa lagrum skola erhålla följande lydelse: 8:de Kapitlet, 1 §:n. Vilja man och qvinna, eller der hon under giftoman står, giftoman å hennes vägnar, göra äktenskapsförord; då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta innan vigsel sker. Förord må göras om makarnes giftorätt, så ock om inskränkning i den rätt mannen såsom hustruns målsman tillkommer öfver sådan egendom, deri han ej eger giftorätt. Ej må förord gifvas till förfång för dem, som bättre rätt till egendom å den tid hafva. Äktenskapsförord skall öppet ingifvas till Kåtten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist, eller sätta sig ned att bo, i staden inom åttonde dagen, och på landet å nästa Ting sedan vigsel skett, och läte Rätten det i protokollet införas.
Björnstjernas förslag, i afseende hvarå jag med honom lill alla delar instämmer och återremitterar de öfriga punkterne till Bevilln.Utsk. för alt taga dem närmare i betraktande och sätta dem i en närmare öfverensstämmelse med hvad K. M. i Sin Propos. föreslagit. Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, kom jag alt underlåta att besvara några yttranden af Gr. Björnstjerna. Han ansåg åtskilliga förbättringar i poslväsendel vara nödiga och trodde, att postverkets tillgångar borde dertill användas. Del lärer väl icke kunna förnekas, att i delta hänseende åtskilliga förbättringar kunna vara af nöden, ehuru hans anmärkmr om posternas långsamhet i detta land torde grundasig på eli misstag. Jag skulle tro att ibland länder, der icke jernvägar finnas, skall det vara få, om ens något, der posterna färdas så fort som i detta land, men hvad angår de ifrågasatta förbättringarne, så synas de mig blifva svära att utföra, om man ställer så till, att postverket kommer att sakna inkomster, och sådan blifver otvifvelaktig! händelsen, åtminstone under de första åren, ifall man antager det medelporto som Gr. Björnstjerna föreslagit, såvida man får sätta tro till den erfarenhet, som vunnits i alla de länder, der man hittills infört ett sådant uniformt porto. Brefvens antal har tillvext, men inkomsterna hafva icke vext i samma proportion, emedan å ena sidan det fordras ofantligt många flere bref, för att med det lägre portot åstadkomma samma summa, som med det högre brefportot ingår till statsverket, och å den andra det ökade antalet bref föranleder ökade omkostnader af alla slag. Det är en ovigtig grund att gå efter, det raedgifver jag, att vilja anse postverket såsom en inkomstkälla för Staten. Dess ändamål är att befordra den allmänna rörelsen, och man mäste söka komma derhän att kunna befrämja detta ändamål, men man måste dervid gå tillväga så, att icke förbättringarne stanna af och det skulle kunna hända genom en så brådstörtad öfvergång, som här är i fråga.
Kräket hade ännu ej hunnit förtära hälften af sin läckra spis, då en kammarherre kom springande, med andan ur halsen, och anmälde, att landtmarskalken, bondeståndets talman samt ett par andre riksdagsmän ankommit till Drottningholm och begärde företräde hos Deras Majestäter. Mellan dem blef en öfverläggning, om de främmande skulle mottagas i China eller på slottet. Konungen var af den förra meningen, emedan han just nu fann det så trefligt här, i skötet af sina närmaste; drottningen åter af den sednare, emedan hon ej ville inlåta i sin helgedom personer, mot hvilka hon hyste ovilja. När de höga makarna började att vara af olika tankar, blef det alltid hennes, som slöt att varda rådande. De återvände således till slottet. Under vägen dit yttrade drottningen sin glädje öfver, att konungens sista, skarpa anförande till rådsprotokollet medfört en så ypperlig verkan, hvilket syntes deraf, att riksdagens inflytelserika ledamöter, hvilka ej gjort sin uppvaktning alltsedan de sammansvurnes ofall, nu åter infunno sig, förmodligen i ändamål att ställa sig in hos sitt höga herrskarepar. Det vore imedlertid angeläget, menade hon, att ej visa sig alltför angelägne, att upptaga de gunstige herrarne till nåder igen, och till en början borde man låta dem vänta en stund, innan de fingo företräde. Så skedde också. De främmande, som tröttnade och blefvo stötte af dröjsmålet, läto genom kammarherren anmäla, att de kommit å Riksens Ständers vägnar, från hvilka de hade ett vigtigt uppdrag. Denna anmälan påskyndade emottagningen. De utskickade voro: grefve Fersen, prosten Palmærus, borgmästaren Aulevill och Olof Håkansson. Deras besvärade sätt och uppsyn stärkte drottningen i hennes föreställning, att de voro komne, för att göra ett slags ursäkt, men fruktade, att bevågenheten kunde stå i vida fältet. Hennes villfarelse blef snart skingrad.
Det var dessutom en alltför stor frestelse att en gång för döttrarna, som så trofast, så manligt delat hennes bekymmer, och som skänkt henne så mycken glädje, få omtala något riktigt gladt och roligt. » Ja, kära barn, jag ser, att jag inte duger att gömma på hemligheter, » sade hon småleende och ställde ifrån sig tallriken, » det har verkligen händt något roligt, något mycket roligt till på köpet. Gamle morbror John, ni minns, som jag för många år sedan bad om litet hjälp, och som aldrig gaf mig något, han är död och har testamenterat mig 6 0 0 kronor. » » Ja, men lyder mamma också? » » Jag ska först ha pengarne i handen, » svarade fru Björk och sköt undan flickorna. » I handen! Tror mamma inte, att det är sant, när mamma själf sett testamentet? » » Man kan aldrig veta, » svarade fru Björk kort, » det skadar inte att vara försiktig. » » Nå, lofvar mamma, att när du har pengarne i handen, köpa en ny nattrock, » fortsatte Ida. Återigen var fru Björk litet döf. Hon hade gått fram till kakelugnen och nu satte hon tallrikarne i nischen med så mycket buller hon kunde. » Lofvar mamma att köpa en, så snart mamma har fått ut pengarne, » fortforo flickorna, som bägge ställt sig på hvar sin sida om modern. » 6 0 0 kronor! » Bägge flickorna slogo ihop händerna af förtjusning, och Ida började hoppa omkring i rummet och knäppa med fingrarne som en skolpojke. » Sexhundrakronor! Mamma, mamma, vi ä ' ju rika nu! / ' S. ; Hva ' i alla dar ska ' vi göra fg * - med så mycket pengar? » Modern svarade ej. Hon var rädd för att genom något svar eller någon invändning väcka till lif den ödesdigra frågan om nattrocken, » Hvad vi ska ' göra, » upprepade Ida, i det hon kom fram till bordet igen. » Jo, » tillade Se sida 428. hon och slog handen mot bordsskifvan, så att tallrikarne, som stodo på en hög, hoppade, » Nu ska » Jag lofvar ingenting, vi skola först riktigt lilla mamma ha en ny nattrock och det i syna den gamla. » morgon dag.
Vare Herr Grefven slutligen och innerligen försäkrad om Ridderskapets och Adelns beständiga och oförfalskade vänskap och tacksamhet. Grefve Brahe afgick derefter, åtföljd af 6 Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, till Kongl. Slottet, för att till Kongl. Maj:t i underdånighet återlemna Landt-Marskalks-Stafven; samt återkom efter någon stunds förlopp till Riddarhuset, och tillkännagaf, det han, vid det tillfälle han i underdånighet öfverlämnat Landt-Marskalks-Stafven till Kongl, Maj:t, i underdånighet yttrat sig sålunda: 448 Den 32 December e. m. Stormäktigste Allernådigste Konung! I stunden af ett fuliändadt Riksmöte, får Ridderskapet ock Adelil den nåden att genom oss, sina Deputerade, till Eders Kongl, Maj:t återlemna ett äretecken, hvilket alltsedan det vid samma Riksmötes början bortgafs, företedt det säkraste Vedermäle af den genomträngande blick, med hvilken Eders Maj:t upptäckte den Man, som genom sin redlighet, sitt sinneslugn, sin oväld och sin upplysning skulle på en gång göra sig förtjent af Eders Maj:ts nåd, och sitt Stånds odelade bifall och förtroende. I detta val har Eders Maj:t forvärfvafc sig en ny rätt till Ridderskapets och Adelns tacksamhet, och när de begagna detta tillfälle att den i underdånighet förklara, väckas i förening dermed alla de vördnadsfull känslor de äro skyldige en Konung, som med enstämmig vilja uppsöktes till Sveriges räddning, som verkställde dea, och som skall veta, att den upprätthålla, i trotts af alla ödets skickelser och de stormar, som kunde hota att upprycka de sanna och eviga beståndsdelarne för Konungarnes och Folkens lycka, sanning, enighet och menniskorätt. Våke den Allsmäktige öfver Eders Majrts dagar, öfver Dess Thron, och öfver Dess Konungsliga Hus.
2:o af Riksdagsmannen Johannes Nilsson från Malmöhus län, hvilken, utgående från enahanda åsigt, att det sätt, på hvilket Presterskapet för närvarande aflönades, vore olämpligt och derjemte Underligt för dess rätta verksamhet, samt att en förändring deruti följaktligen vore af högsta behof påkallad, föreslagit, att förordnas måtte, det alla Presterskapets nu varande inkomster må inflyta till Stats-Kassan, och i stället Presterskapets löner, i likhet med andra tjenstemäns, uti kontanta penningar till bestämda belopp utgå af Statens medel, vid reglering af hvilket aflöningssätt borde i främsta rummet tillses, att en Christlig själavård befrämjades, samt vidare dels att icke någon ordinarie Prest finge mindre uti inkomst, än hvad han till sitt och sin familjs anständiga underhåll behöfde, dels äfven att icke, såsom nu vore fallet, en del Prester linge en öfver höfvan stor lön, under det andra knappt nog hade bröd för dagen; och har motionären, som i öfrigt åberopade innehållet af den utaf honom vid sednaste Riksdagen i detta ämne väckta motion, ansett att en Kyrkoherdes inkomster borde bestämmas Allm. Utsi), neli Ekon.-Ulsk. Betänk., ,V:o 80. till högst 5,000 R:dr och minst 2,000 R:dr, samt en Komministers lön uppgå till högst 2,000 R:dr och minst 1,000 R:dr, allt Riksgälds. Härförutan har motionären gjort framställning derom, att, då Pastorsadjunkter, oaktadt de ofta nog lingö uträtta de besvärligaste af Pastors göromål, vanligen icke åtnjöto högre lön än 100 eller 150 R:dr R:gs, hvaraf den gifna följden vore en skuldsättning, som måhända för all framtid menligt inverkade på deras ekonomiska ställning, och billigheten således fordrade, att deras vilkor förbättrades, jemväl Pastors-adjunkters löner mätte, efter beskaffenheten af det Pastorat, uti hvilket de tjenstgjorde, bestämmas till vissa belopp af högst 600
Tab. litt. a. A. anförde. Jordegare i Bjursås, Gustafs, Leksands och Rättviks socknar hafva för skada å grödan genom hagel år 1858 åtnjutit understöd af allmänna medel, utan återbetalningsskyldighet, till belopp af 1,000 R:dr Rint. Lika - Tab. Litt. A. Handelspriser å säd. Hvete. Råg. Korn. Blandsäd. Hafre. Ärter. Potates. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. Understöd för missväxt. Trädgårds-och boskapsskötsel. Handelspriser å ladugårdsalster. ledes hafva utan återbetalningsskyldighet, men mot förbindelse att använda medlen för arbete å vissa vägarbeten, Särna socknemän och Öije kapellsboer till understöd i följd af 1855 års för dem svaga skörd utbekommit 1,750 K:dr, äfvensom Stenbergs byamän i Orsa socken, af enahanda anledning, under vanliga bestämmelser ett gåfvoanslag af 300 R:dr. Mot förbindelse att med J årligen försträckningen återgälda hafva jordägare i Westerdals samt Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier åtnjutit understöd för afhjelpande af behofven i följd af 1856 års missväxt, med ett sammanräknadt belopp af 114,610 R:dr 50 öre, som sedermera är vordet till fullo återbetaldt, äfvensom utan återbetalningsskyldighet tillsammans 6,350 R:dr Rmt, att användas till understöd, dels genom för orten gagneliga arbeten, dels åt behöfvande, som saknade förmåga att genom arbete sig försörja. Derförutom hafva, i följd af berörde allmänna missväxt och skada å grödan genom hagel, understöd blifvit under ifrågavarande fem år utgifne af länets Nödhjelpskassa till ett sammanräknadt belopp af 16,638 R:dr Rmt, dels mot återbetalningsskyldighet, dels mot förbindelse att dermed utföra gagneliga arbeten inom orten och dels såsom gåfvoanslag.