Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf återstoden af den, till säkerhet för åtskilliga, vid Götha kanals öppnande, icke fullbordade arbeten i hamnbyggnadsväg, likaledes innehållna summa, är Kanaldirektionen berättigad att, så snart styrkt blifvit, att det återstående arbetet är till fullo verkstäldt. lyfta de för detsamma i Riksgäids-kontoret innehållna medel, motsvarande 3 dubbla beloppet af arbetets kostnad, enligt det deröfver under den 25 Juli 1833 upprättade förslag; och kommer emellertid Fern procent årlig ränta att till Kanal-bolaget af Riksgälds-kontoret erläggas för den sålunda innestående summan, hvilken vid nästlidne September månads slut utgjorde Fyrahundratretiotvå R:dr. §. 9. Den af Rikets Ständer, vid 1828—1830 års riksdag, för Södertelje kanals underhållande beviljade fond af Trettiotusen R:dr skall, emot utgörande af ränta till Kanal-bolaget med Fem för hundra årligen, i Riksgälds-kontoret innestå, intilldess fonden behöfver för det dermed afsedda ändamål användas. §• 10. I afseende på förvaltningen och användandet af den, för Hjelmare kanals och slussverks framtida underhållande, i Riksgälds-kontoret afsatta fond, bestående ursprungligen af en utaf Kanal-direktionen, å Bolagets vägnar, under den 23 Januari 1839 utgifven och i samma Bolags fastigheter, Stora Wallby och Oppeby, intecknad skuldförbindelse å Femtontusen R:dr, med Fem procent årlig ränta, komma nedanstående, al Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års riksdag stadgade, bestämmelser och föreskrifter att fortfarande iakttagas: l:o. Räntan för omförmälda förskrifning, äfvensom de, genom utlåning af denna räntas årliga belopp, ytterligare uppkommande ränfemedel, förblifva under Direktionens värd ogIi förvaltning, intilldess en viss betydligare summa såmedelst blifvit bildad, och hvilken summa tilis vidare är bestämd till ett belopp af högst Sextusen R:dr; hvarefter
Propos., ang:de uplåtelse af mark från Eskilstuna Kungs-ladugård till skolhusbyggnad inom Klosters församling af Nyköpings län; samt JM 198, i anledn. af återremisser å Utlåt. JM 98, ang:de ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden i Wadstena. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne StalsUtsk:s d. 28 och 29 sisth Juli på bordet lagda Meni. JM 199, i anledn. af erhållne återremisser å Utlåt. JM 94, ang:de begärdt lån till Akademiska Föreningen vid Lunds Universitet. Föredrogs Const.Utsk:s d. 29 sisth Juli på bordet lagda Mern. JM 31, i anledn. af återremisser af Mern. JM 11, innehållande förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Reg.F:n och Riksd.Ordmn, i afseende på behandlingen af en del Regerings-ärenden. Detta Mern. företogs punktvis lill afgörande. l:sta punkten, innehållande anmälan, all Presteoch BondeSt:ns meningar icke kunna med It. o. Adis och BorgareShs i hufuudsaken förenas; 2:dra punkten, innehållande hemställan att RresleSl. måtte låta sin anmärkn. inut lämpligheten af benämningen Regerings Rätt förfalla; och 3:dje punkten, innehållande hemställan, alt BorgareSl. mätte luta sina anmärkn:r rör:de uteslutande af orden ”enl. förf'altnme" och ”öfoer embets-myndighelers meddelade besvär11 förfalla. Dessa punkter lades lill handlingarne. 4:de punkten, innehållande hemställan all orden i Utskis förslag ”må i enlighet med serskildt stadga” må utbytas emot orden ”skall på det sätt och med de undantag, som bestämmas i serskild stadga.'’'1 Denna hemställan bifölls. 5:te punkten, innehållande hemställan, att lill slutet af den Deli 2 Augusti. 7 utaf Utsk. föreslagna redaktion af 2:dra morn. i 17:de §:n Reg.F:n må läggas orden ”och minst lvu beklädl domareembete.
Derefter har ock ett Ombud från nämnde Gas-Bolag infunnit sig härstädes och tagit kännedom af localen samt inhemtat närmare underrättelser om förhållanderne i saken; men de sålunda erhållne upplysningarne lära icke varit af den beskaffenhet, att Bolaget ansett sig kunna ingå på den föreslagna nedsättningen i entreprenad-summan; hvadan den väckta frågan tills vidare förfallit. Förslag till Reservoirernes förflyttning utom Staden eller till sådane localer på dess yltersta gränsor, der de ingen olägenhet medföra, har varit under utarbetning; och ehuru verkställighet endast kan ske småningom, i den mon tillgångar kunna beredas, är det dock erkändt, att omtänksamheten för Stadens framtida bästa fcrrdrar, att Stadens Styrelse successivt tillegnar sig, genom köp, sådane tomtedelar, som äro behöflige för utförandet af dylika och flere andre gillade och obestridligen nyttiga företag; hvilket allt tagits i beräkning vid fastställande af anslag lill nybyggnader och inköp af fastigheter, uti den år i83" till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmälda och af Eders Kongl. Maj:t den 23 Februari 1838 stadfästade Inkomstoch Utgifts-Stat för Stockholms Stad. — I afseende på Renhållningen hafva åtskillige förbättringar blifvit vidtagne vid förnyandet af contractet med Entrepreneurerne. Hufvudstadens Allmänna Fängelser voro vid 183>y års utgång desamma, hvilka äro omnämnde uti Öfver-Ståthållare-Embetets sista Femårs-Berättelse. Deruti anfördes äfven: att till en förbättrad Fångvård i Hufvudstaden fordrades i första rummet, att
Under antagande, såsom en med intecknings-rätlens natur öfverensstämmande och för densammas betryggande högst vigtig grundsats, att den i concursmul uleblifua inteckningsegaren skall, oberoende af inteckningens löpande egenskap, hafva sin rätt förvarad, då han ej blifvit om concursen serskildt underrättad, och att således någon skillnad ej bör ega rum, ehvad den intecknade handlingen är ställd till viss nian, eller till innehafvare!!, eller till viss man eller ordres, hafva Rikets Stanler fästat uppmärksamhet dervid, att 88 §. i nu gällande Concurs-lag den 12 Mars 1830, ehuru, efter Rikets Ständers omdöme, grundad på enahanda åsigt, likväl lemnar rum för den emot lagstiftarens mening stridande tolkning, att tvetydigt vore, huruvida borgenär, som eger intecknadt löpande skuldebref, genom underlåten bevakning förlorar all rätt, änskönt han icke blifvit serskildt kallad, eller om han i sådant fall har sir. rätt qvar; och hafva Rikets Ständer, på det denna tvetydighet måtte undanrödjas, godt1'unnit, för deras del, besluta en förklaring af det innehåll: att det uti 88 §. af Concurs-lagen den 12 Mars 1830, meddeldta stadgande, enligt hvilket intecknings-egare, som ej erhållit serskild underrättelse om offentlig stämning i concurs, skall hafva sin rätt förvarad, der han ej försutit tiden till inteckningens förnyande, rätteligen bör sålunda förslås och tillämpas, att intecknings-rätten, uti der nämnda fall, skall anses på enahanda sätt förvarad, ehvad den intecknade fordran är grundad å handling eller förskrifning, som blifvit till viss raan utgifven, eller å handling eller förskrifning, sora blifvit 558 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelsej IV.o 248. till innehafvare)! eller till viss man eller ordres ställd; om hvilken förklarings utfärdande Rikets Ständer få hos E. K. M. underdånigst anhålla.
Stanna kamrarna i olika beslut sålunda, att den ena antager och den andra afslår utskottets förslag, skall frågan, utom i de fall, nästföljande tre upptaga, anses förkastad och för den riksdagen hafva förfallit. Derest den kamare, som saken först behandlar, med förändring antager utskottets förslag, eller fattar deraf 36 Konijl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 85. oberoende beslut, egetmed-kamaren, oni den icke Vill i berörde förändring eller beslut instämma, att, Sedan utskottet, der så nödigt finnes, blifvit ytterligare hördt, frågan för sin del afgöra, hvarefter målet skall ånyo till den förta kamaren öfverlämnäs* hvilken då har att utan förändring antaga eller ock afslå hvad deh kamare, Sötti sednare handlagt målet, beslutat. I sistnämnde händelse förfaller frågan med undantag som nästpåföljandc tre §§ utvisa. § 124. K. O. an Förslag till stiftande, ändring eller upphäfvande af grundlag, hvarom Iråga och 75. endast vid lagtima riksdag må väckas, skall, sedan det blifvit al lag-utskottet hand F§§ lagdt, kunna å samma riksdag förkastas, med ej slutligen antagas, och 81. Kunna ej kamrarne om beslut åsämjas, förfaller frågan, derest den icke var af Konungen väckt och någondera karnaren hans förslag bifaller. I denria sednare händelse, sa ock då kamrarne äro om bifall till ett förslag ense, skall det ä nästa lagtima riksdag ånyo pröfvas. Varder förslaget dervid inom båda kamrarne, medelst bifall af mer än hälften utaf hvarderas samtlige ledamöter, antaget, blifver det Riksförsamlingens beslut. Hvad då icke med sådan pluralitet godkännes, förfaller; egande kamrarne ej rätt att uti hvilande förslag ändring göra. Ej må beslut öfver hvilande förslag intill annan riksdag uppskjutas, utan att Konungen och båda kamrarne om uppskof ense äro.
Mea en och annan af samma generation bevarar bland bleknade hågkomster måhända, hvad hennes mor eller mormor berättat från sin barndom, då dansskolan kanske togs mera aux serieux än i våra dagar, och då man — för att citera Seblstedt — gick på bal ej för att skräpa, men dansade med lif och själ; man fick, som nu, ej benen släpa: det var en plikt att dansa väl; och fanns förmågan ej, men viljan, man benen snart till lydnad tvang; man spegeln satte ned på tiljan till öfning uti battemang. Och då skymtar kanske namnet Marie Strömberg fram. Säkert är, att man knappast kan få tag i någon svensk landsortstidning från medlet af 1790 talet till in på 1820-talet (i de norska tidningarna ännu längre), där man icke då och då finner annonser, däri fru Strömberg, eleve af balettmästar G-allodier, tillkännagifver, att hon anländt till staden för att lemna uppväxande unga demoiseller och herrar » undervisning i alla slags nu brukliga danser, så- som menuett, contradans, engelska danser, la nouvelle Allemande, vals och skotska danser med de moderna pas des glissade en variation och pas ballotté » eller » i de nya moderna pas chassé battues, chassé trois-pas och chassé battues en tournant, tillika med flere variationer i två tredjedels takt. » Hvad Maria Christina Strömberg personligen beträffar, kunna vi ej ens uppgifva hennes flicknamn. Vi veta blott, att hon var född i Stockholm den / 1777, förmodligen fått dansundervisning i Kongl.
Rysslands sjömakt, och materiella resurser, voro i denna väg då, på långt när icke stigne till samma höjd som nu; när våra utvägar deremot, genom förlusten af både Finland och Pommern, minskats, i samma mån som Ryska makten ökats. Vårt yttre sjöförsvar, eller den egentligen stora flottan, har aldrig lemnat några stora resultater. Att här ådagalägga detta, vore utan ändamål. Svenska flottans sjötåg af Törnqvist, och äfven sednare af Gyllengranat, gifva nogsamt vid handen, att tapperheten vid enskilda strider, varit öfver allt beröm utmärkt; men om vunna sjöslag eller bataljer, lemnar historien intet vitt nesbörd; ty segern vid Hogland, torde numera icke af historieforskaren kunna såsom sådan antagas, sedan den furstliga, s. k. rsegraren», till följd af de menskliga storheternas gemensamma lott, i grafven icke mera utgör ett föremål för smickret. Vare detta sagdt utan minsta afsigt att stöta någon korporations ömtålighet; der händelserna tala, kan dessutom sådant aldrig komma i fråga. Den uti 1789 års förslag öfver Orlogsflottan upgifne skeppsstyrka, var ingalunda utgången ifrån Sveriges egna medel. Den var en produkt af understöd från Frankrikes politik, att genom Sveriges uprätthållande, underhålla en öfversigt emot utvecklingen af Rysslands redan då befarade upstigande till det stora öfvervälde, som det i sednare tider, och särdeles genom inkräktningarne af Pohlen och Finland, åtminstone i synbar motto upnått. Jag har visserligen inom detta rum hört yrkas, att vår flotta borde upbringas ungefär till samma styrka, som det, af mig företedda förslaget af 1789 antyder; men jag anser våra financiella utvägar icke medgifva det. De dertitl erforderliga materiella tillgångarne, i fråga om skeppsvirke, hampa m. m. förefinnes icke inom vårt land; och en, för ändamålet fullt befaren sjöbemanning för en sådan skeppsstyrka, är hos oss påtagligen icke att tillgå. Döljom icke, att öfvermod, och ett allt för stort sjelfförtroende aldrig ensamt varit tillräckligt för bevarandet af Statens sjelfständighet!
Då härefter till pröfning förekommo utgifterna under riksstatens Sjunde hufvud-litel, innefattande anslagen för Finans-Departementet; •— erinrade först Departemenls-Chefen i underdånighet, hurusom de tillökningar uti anslagen å denna Hufvud-Titel, hvilka ansetts böra af Rikets Ständer äskas för (illvägabringande af den utaf Kongl. Majit under den 11 innevarande månad beslutade löureglering för Finans-Departementets Expedition och de under detta Departement lydande Embetsverk, nemligen Kammar-kollegium, Slats-kontoref, jemte Myntoch Koutrollverken, KammarRällen och Öfver-Intendents-Embetet, funnos uti protokollet öfver Finans-ärenden för nämnde dag upptagne; hvarefter Departements-Chefen underdånigst hemställde, att sedan, med anledning af gjord framställning angående förhöjning i ailöningen för gesäller och drängar vid Kronobageriet samt Slottsoch förrådsmagasinet härstädes, Kongl. Majit i enlighet med hvad ej mindre Stats-kontoret än Krigs-kollegium i underdånighet tillstyrkt, under den 2 November 1855, medgifvit, att, med beräkning från och med den 1 Juli samma år, den kontanta aflöuingen måtte få förhöjas, för 1 ordinarie och 4 extra gesäller vid härvarande Kronobageri från 25 ITdr (ill 33 R:dr 16 sk. i månaden för hvardera, och för hvarje af de 3 drängarne vid Slottsoch Förrådsmagasinet härstädes från J33 R:dr 16 sk. till 200 R:dr om året, samt att dessa tillökningar, utgörande tillsammans 700 R:dr B:ko, eller 1,050 R:dr Runt, linge, under afbidan af deras uppförande å stat under 7:de Hufvud-titeln, tills vidare utgå af 4:de Hufvud-titelns anslag till spanmålsuppbandlingsoch bagerikostnader, frågan om den sålunda tills vidare beviljade lönförhöjningens uppförande såsom tillägg å anslaget för Stats-kontoret och kronomagasinerna nu måtte ingå i den nådiga propositionen lill Rikets Ständer; Och tillstyrkte
Eller i underdånighet gjord anmälan om inträffade frostskador å 183(5 års gröda, beviljades genom Kongl. Brefvet den 18 Octo ber 1836' 15,000 att såsom ränlelritt lån till 1837 års slut, emot godkänd säkerhet, lemnäs åt någon person, som emot den betalning i penningar eller varor, som Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande ägde bestämma, åtoge sig tillhandahålla allmogen inom de delar af Länet, som mest lidit af frost, 500 tunnor till utsäde tjenligt korn af ortens säd samt (500 tunnor råg och 1000 tunnor korn till brödföda. Till afhjelpande af nöden inom Sollefteå, Ramsele, Resele och Junsele pastorater, som lidit af frostskada å 1837 års skörd, beviljades genom Kongl. Brefvet den 18 October 1837, till anskaffande af 500 tunnor spannemål för nämnde Socknars behof, på e nahanda sätt, sorn nyss är nämndt 4,000 alt återbetalas vid 1839 års slut. Sedermera beviljades till understöd inom hela Länet, enligt Kongl. Brefvet den 11 Maj 1838 ytterligare • 4,000 att efter Eders Kongl. Majlis Befallningshafvandes bepröfvande fördelas emellan Socknarne samt genom fattigvårdsstyrelserne och emot deras ansvarighet användas såsom räntefria förskott till anskaffande af spannemål att till de mest behöfvande i mindre partier utdelas. Återbetalningen skulle ske inom 1839 års slut.
Josef att de äro af förnäm ätt; på värden gör det icke något intryck, han ber dem gå till någon annan, der de kunna få det bättre, om de ej vilja nöjas med stallet; sjelf aflägsnar han sig, under det han mumlar något om, att sådant folk alltid så käckt tala om sin förnäma slägt. Maria och Josef beklaga sig; hon tycker det vara tungt att lefva, men han tröstar sig dermed, att allt stort i denna verlden endast är flärd inför Gud. Derpå gå de in i stallet. Andra akten. Maria berättar, att Jesus Kristus, gud och menniska i en person, nu är född. Hon och Josef prisa Gud, som håller sina löften. Josef vill lofsjunga Herran, men afbryter sig med att bedja Maria sätta sig, emedan hon är mycket svag. Maria säger sig väl vara trött, men än mera glad öfver den henne vederfarna ära. Sedan hon satt sig, beder hon Josef litet ”syta”(?) barnet: ”I måstet hårt ej fatta an;” Josef svarar: ”Jagh giör det bästa, som jagh kan.” Men Maria är ej nöjd dermed, hon återtager barnet och ber Josef se till att soppan är varm; men då hon smakat den, finner hon den kall, och befaller Josef slå ut den och i stället koka mjölksoppa i silfverskålen. Josef kokar. Maria prisar sitt barns skönhet och skyndar på Josef. Denne ursäktar sig med att veden är sur. Maria ber Josef om barnskeden, smakar på och berömmer soppan. Josef märker, att hon sitter för högt, och i brist på en pall erbjuder han henne en stock. Maria: ”thet är alldeles nock;” derpå sjunger hon; ”Ack min hiertans Jesu lill Tigh en säng jagh bädda will Min hiertans son, soff nu, soff! soff! Ställer in medh eder röst Josef, ty jagh har tungt bröst.” Men Josef ursakar sig; han är för gammal för att sjunga. — Sc. 2. Lasse och Hans, två herdar, plågas svårliga af kölden; Lasses fötter ”tjäla” vid hans skor och hans halfva pels är itu; Hans har aldrig upplefvat kallare natt, och ryggen är styf af kölden.
Uti den af Kongl. Maj:t till Rikets Ständer, under den 27 sisth Febr. aflåtne och af samtlige Riks-Slånden, till gemensamt utlåtande af Statsoch Banco-Utskotten, remitterade, Nådiga Proposition, angående ytterligare anslag till fullbordande af Götha Canal, har Kongl. Majit, som i afseende på sjelfva Canal-arbetet föreslagit Rikets Ständer, att anvisa nödige Medel till dess fullbordan i en ordning, som jemförelsevis förenade minsta kostnad med minsta tidsutdrägt, derjemte till Rikets Ständers bepröfvande och afseende öfverlemnat åtskilige af Canal-Directionens, å Actie-egarnes Tagnar, hos Kongl. Majit i underdånighet gjorda framställningar; samt i afseende på en af dessa, rörande vigten deraf att Directionen berättigades, till högst nödiga förberedelser, för det löpande årets arbete, nu genast å Bolagets vägnar, i Rikets Ständers Bank lyfta de af detta års förut anslagne Bygguadsbiträde, återstående 200,000 Stats-Utskottets Betänkaiulen. 42^ R:dr, utan att Directionen förut Lehöfde infordra den sista Åctie-insättning, som i8j5 års beslut inom detta års utgång föreskrifver, men om hvilken betalnings-termins förflyttning till nasta år Directionen, å Bolagets vägnar, anhållit* särskildt i Nåder fästat Rikets Ständers uppmärksamhet uppå angelägenheten, att denna fråga varder, oberoende af hufvudsaken, skyndsamt företagen och afgjord; så vida årets arbete skall efter den föreslagna planen kunna utföras, och en för hela återstående Byggnaden menlig verkan icke uppkomma.
Men ty värr! har jag haft allt för många lillla Ilen att öfvertyga mig, ej blott att ändamålet, med högst fä undantag, icke vunnits, utan äfven att ål gården visat och än mera kommer all visa så för allmänt som enskildt väl förstörande verkningar. Till största delen belägne i grannskapet al fjällen och således under ett hardt klimat och med en jordmån, hufvudsakligen beslående af så kallad sandmjulna, ej sällan af den beskallenhet, att i landlmätarens beskrifuingar flera tusende tunneland upptagas såsom saknande någon till åkerodling tjenlig lägenhet, fordra desse marker, med de derå ymnigt förekommande större och mindre frostledande myror och så kallade surkäiar, i allmänhet en ansträngning och ett arbete 89 för deras försättande i fruktbärande skick, som borde förutsätta hos nybyggaren egalidet af ett för hans underhåll under arbetstiden tillräckligt kapital. Lä likväl något sådant hvarken funnits elier kunnat påräknas hos de enskilde nybyggessökande, sorn med få undantag tillhört den tarfligaste klassen och vanligen utgjorts af personer, hvilka, tidigt inträdde i äktenskap samt för sig och familj i saknad af bostad, varit nödsakade på hvad vilkor som helst förskaffa sig en sådan, och det under arbetsåren sparsamt utdelade kronounderstödet ej varit tillräckligt för familjens uppehälle, har nybyggaren, då han icke helt och hållet slagit sig ned på skogens tillgodogörande inom det vidsträckta området, vanligen måst tillgripa denna utväg såsom en behöflig binäring. Utom behofvet, som under alia förhållanden utgör en mägtig häfstång, har dessutom en slags anvisning på en dylik verksamhet blifvit leornad derigenom att afvittrings-landtmätarne, i följd af obekantskap med de i Författningarne bestämda vilkor för nyttjandet af kronojord, ej sällan vid skatlläggningsberedningen tagit möjligheten af skogsprodukters afsättning i beräkning, då få lägenheter lili åkerodling fö ref mili i Is.
Domhafvandens afresa från tinget, sådana expeditioner efteråt blefve skickade till Länsmannen i distriktet, och att denne för sitt besvär att tillställa de rättssökande deras handlingar affordrade dem 75 öre Riksmynt för hvarje expedition, med hvilket belopp alltså den tillständiga lösen i sjelfva verket ökades och parter obehörigen betungades; har Riksdagsfullmägtigen Måns Månsson från Calmar län, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, väckt förslag om utfärdande af det stadgande, att den Domhafvande, som icke vid tingets slut har utslag och andra expeditioner utskrifna och färdiga att af vederbörande lösas, skall, vid ansvar, låta tillställa de rättssökande deras handlingar utan annan lösen, än den expeditions-taxan föreskrifver. Denna motion har blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, men till följd af ärendets beskaffenhet ansetts tillhöra Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som härmed får afgifva utlåtande öfver densamma. Uti 15 § af Kongl. Förordningen om expeditionslösen den 30 November 1855 föreskrifves, att de expeditioner, som, efter afslutadt ting, icke blifvit före Domhaf vandens afresa från tingsstället löste, böra af honom öfverlemnas till Länsmannen eller annan lämplig person, för att tillhandahållas vederbörande emot lösen, samt att för de expeditioner, som icke blifvit inom 14 dagar efter tingets slut utlöste, ege Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 13. Domaren att låta utmätningsvis uttaga lösen. Att Länsmännen skulle ega att, för sitt besvär med expeditionernes »tillhandahållande» åt parterna, af desse fordra betalning, dertill ger författningen icke anledning, lika litet som den synes medgifva Domare att, på det sätt motionären uppgifver vara vanligt, genom bemälde kronobetjente utkräfva lösen för expeditioner, som icke varit i rättan tid färdigskrifne.
Lag Utskottets bepröfwande warda remitterad, men jag sär derjämte gä någor widare, oaktadt Lag Utskottet med ändringar i lagen öfwer höfwan bljswit besmäradt, tror jag dock den omständighet förtjena någon upmärksamhtt, att arswingar ärfwa olika efter deras olika S>äi,d so:n ärswas skola, samt olika i Landt och Stads egendom; hwav nyttig afsigt förre Lagstiftare haft, dä de infört denna besynnerlighet i wär lag kan jag icke inse; en sar har Stads egendom och da ärfwa hans barn lika, han säljer den och köper en Landt egendom och nu ärf» wa barnen efter landsrätt, bröderne taga halswa arft wel frän systrarne. Lft detta wisiigt? Mänga Föräldrar, sein insett denna orätlwisa, haswa särskildt stadgar att dötlrarne skulle ärfwa lika med sönerne, och i wänga hus finnes exempel, att bröderne warit sä wältänkande och ej begagnat sin lagliga rätt, utan lätit systrarne gä i lika ars med sig. I en tid dä största delen af den Clasi af gwinnoköuek, som cj med sina händers arbete kunna förtjena lifsuppehället, äro i största förlägenhet för sin utkomst, synes mig det wara af wigt att genom denna ändring af wär lag, göra ett stut pä deras i min ranka uppenbara förorättande. Ett fruntimmer med ett litet capital af 5 L 6,LOo R:dr. kommer' sällan i armod; deremot af de mauspersoner, som i detta land, äro sä säkunnige att nedlägga dylikt capital i tjenste - accord, bli de mäste ruinerade, hälst om de wäija den mililaiciska banan. Skulle Högloft. Nidderskapek och Adeln finna denna min kanka förtjena Dek upmärksamhct, anhalt - Z2v Den 6 De^cinber. häller j'g, att äfwen detta matte till Lag-Utskottet warda remitterat. L u 8rael van ^olslLin.