Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättegångsbalken, af laga jäf hindrade att med saken domarebefattning taga. Dessa jäf gillades af RiksRätten, hvadan Herrar Presidenterne Skogman och Friherre von Schulzenheim uppstodo och bortgingo. Herr Presidenten von Rosen uppgaf, att han är syskonebarn i skyldskap med H. E. f. d. JustitieStatsMinisteru Herr Grefve Rosenblad, på grund XXIII hvaraf och då II. E. vore tilltalad, i 26 bland de 30 till åtal för vista punkterna, och i förstnämnde 26 punkter jemväl, i mer eller mindre mån, förekom anmärkning emot hvar och en af de öfrige svaranderne, hvilka således jemte II. E. voro derutinnan sakägare, Herr Presidenten ansåg sig likaledes enligt åberopade lagens rum jäfvig att i saken vara domare. RiksRätten fann det uppgifna skyldskapsförhullandet utgöra lagligt jäf för Herr Presidenten von Rosen att döma i saken, så vidt den rörde H. E. Herr Grefve Rosenblad. I följd häraf afträdde Herr Presidenten von Rosén, och Herr Presidenten Friherre Cederström , såsom äldste i tjenst varande Presidenten, intog, jemlikt stadgandet i 102 §. Regeringsformen, Ordförandeplatsen; deruppå Herr Presidenten af Billbergh yttrade, att ehuru Herr Presidenten efter erhållen kallelse infunnit sig härstädes, ansåg sig likväl Herr Presidenten, enligt Grundlagen, icke vara behörig Ledamot i RiksRätten. Utom det att, efter Herr Presidentens tanka, Lagstiftaren uttryckt den allmänna grundsats, att hvarje medlem af RiksRätten borde vara i utöfning af det embete, som berättigade honom till säte derstädes, stadgade åberopade 102 §. i Regeringsformen bestämdt för Presidenter, alt de böra vara i tjenst. Då det vore kändt, att Herr Presidenten af Billbergh för närvarande åtnjuter ledighet från utöfningen af Presidentsembetet i Kongl. Kammar Rätten, ansåg ock Herr Presidenten det icke vara förenligt med anförda stadgande i 102 §. Regeringsformen, att Herr Presidenten vore Ledamot i RiksRätten.
Ajö, ajö, mina små turturdufvor! (Kysser Ada Nej, nu får jag verkligen lof att slita mig ADA. närmare hit än hem till sig. Ja, det gör han nästan hvar dag. Han har (De fortsätta samtalet skämtande och skrattande.) KAMMARRÅDINNAN KULL (betraktar de förlofvade). Häradshöfding Bergenhjelm ser då ut, som om han vore den lyckligaste fästman under solen. FRIHERRINNAN LEJONSKJÖLD. hon heller. Jag tycker inte lilla Ada ser olycklig ut, FRU LETSTRÖM. När ska de gifta sig? FRU HERMENS. De vill inte vänta längre än till sommaren. FRIHERRINNAN (med en blick på Hanna). Nå, än Walter då? FRU HERMENS. Åh, han har inte tid att tänka på det ännu. Banken upptar honom så godt som hela dagarna, och så har han förmyndargöromål och andra lof att skaffa sig en ställning. uppdrag dessemellan. Han får först och främst FRU LETSTRÖM. Tänk hvad han ä' snäll och arbetsam. Han ä' och blir en glädje för sina föräldrar. FRU HERMENS. måltiderna och efter tio om kvällarna. HANNA. få tid att gifta oss någon gång, så blir det en kväll klockan elfva. Eller elfva. Du ska få se, tant, att om vi Ja, man ser honom knappt annat än vid FRU HERMENS (utan att låtsas om henne, på handen). Och så ska Hanna resa hem till sina förHANNA. Längta de efter mig (Tystnar tvärt vid en blick från fru Hermens.) Hannas ord, men klappande äldrar en tid. De längta så mycket efter henne. KONSULINNAN HORNER (till Ada och Ernst). Ajö, ajö, nu får jag lof att gå. (Fortsätter att prata.) FRIHERRINNAN (leende till Hanna). pröfva hvarann en tid för säkerhets skull. HANNA. Det har vi gjort i fyra månader. KAMMARRÅDINNAN. Så länge? Och känt hvarann i fem? HANNA. Sex. Jag kom hit i september.
Della låter sig dock icke för det nämnde göra hvad de ordinarie räntorne angår, emedan tiden för uppsägnings verkställande icke är slut förr än vid Thomae dag. Jag instämmer med dem, som yrkat på ogillande af denna punkt. Många ledamöter ropade på propos. Hr Stuart: Det fordras visserligen att taga sin tillflykt till ”circulationsbruk” för att framalstra sådana förslag, som det att i förstärkt StatsUtsk. votera om den kreditivrätt, riksg:s-kont. har på banken. Om denna kreditivrätt, är nu alls ingen fråga, fastän nämnde kreditivs anlitande lill högre eller mindre belopp kan komma att i viss mån bero af frågan om förändring i tiden för uppbördens verkställande. Det är sannt, att en framflyttning af uppbördstiden icke inverkar på statsregleringen, så vida man härvid inskränker sig inom kalenderåret; men då en sådan förändring skulle, såsom nu är föreslaget, utsträckas på det sätt, att under loppet af ett enda år 2:ne års afgifter skola uppbäras så måste denna åtgärd naturligtvis i betydlig mån inverka pä beloppet af statsverkets inkomster under samma år. Enligt Hr Printzenskölds satts skulle man kunna framkomma jemväl med det orimliga påståendet, att ett beviljadt anstånd, med skattebidragen, emot vederböndes skyldighet alt framgent på en gång eller i serskilda terminer erlägga flere förflutna års skatter, icke skulle inverka på statsregleringen, oaktadt, till följd deraf un - Den 25 S c p t e m b c r. 465 under hela regleringsperioden icke en enda skilling af de eljest ingående skatterne komme att inflyta. Statsverket skulle ju äfven i detta fall äga en fordran för det utestående skattebeloppet och möjligen kunde äfven hela detta belopp under en följande statsreglering blifva för statsbehofven disponibelt. Jag torde måhända icke behöfva erinra, att det var först under 1835 års riksdag som II. St. beslöto alt blott en uppbördsstämma skulle hållas.
Uti särskildt underdånigt memorial har jag redogjort för de hinder, i anseende lill hvilka inga entreprenader i detta län kunnat åstadkommas, och de omständigheter, som i öfrigt med frågan ägt gemenskap. Det torde således vara nog här i korthet antyda det hufvudsakligaste, nämligen att orten, som i allmänhet icke lämpar sig för hästafvel, har brist på sådana djur, hvilka äfven medtaga stor kostnad att underhålla. Det skulle således erfordrat alltför stora uppoffringar, för att sätta en entreprenör i tillfälle att underhålla det för skjutsningen erforderliga hästantal; och den enda möjligheten att få entreprenader i stånd hade varit att, under namn af sådane, tillåta bildandet af nya skjutslag eller de gamlas sammanhållande genom enskilda öfverenskommelser emellan dem och entreprenören. Dä hade likväl olägenheterne af skjutsningsbesväret egentligen ingen förändring undergått, men resandes i författningen godkända rättighet till lika skyndsam och beqväm fortkomst, som igenom de äldre skjutsningsanstalterne, blifvit underkastad bra mycken osäkerhet, i anseende dertill att 15 skjutslaget, för möjligen visad tredsko och försummelse, blifvit ansvarsskyldig! inför entreprenören i stället för de laglige polismyndigheterne. § 8- Politi. Anstalter till sedlighetens och ordningens vidmakthållande. Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning al den 29 Augusti 1843, hafva Kyrkoråden erhållit en ny organisation och en del af deras fordna bestyr blifvit öfverflyttad på en, genom nådig förordning af samma dag, grundad ny institution, kallad Socknenämnder å landet, till hvilkas uppdrag vidare hörer att handhafva och tillämpa de öfverenskommelser, till befordrande af allmän ordning och sedlighet, som i Socknestämma blifvit fattade, hvarjemte Socknenämnderne kunna derutöfver af Socknestämma anförtros förvaltningen af vissa andra socknens gemensamma ekonomiska angelägenheter.
Hon sökte att gifva sina ord en anstrykning af högdragenhet. – Säg era hustrur, att jag vill taga afsked. Sjelf tycks ni glömma, att två gäster allt för länge väntat er derute. – Jag har glömt gästfrihetens af Gud föreskrifna pligter för er skull. Han steg utan synnerlig brådska ned från upphöjningen, påstötte sina tofflor och lemnade rummet. Då Nelly slutligen efter en mycket lång och omständlig pantomim kom ut på gården, såg hon Emin och de två herrarne sittande med kaffekoppar och vattenpipor på gårdens skuggsida. De samtalade synbarligen om serbern, som ärnade öfvergå till Islam, ty Blumenbach tvistade med Emin. Det var högst egendomligt att under denna ordvexling iakttaga de tre männens olika temperament. Harven småskrattade, skeptiskt godmodigt. Blumenbach var röd och upphettad, sprang ofta upp från stolen och talade fort och högljudt. Emin rökte i djupa drag och teg mest. När han yttrade sig var det i en mörk, utmanande, hotfull ton, som hade han med hvart ord underförstått ungefär följande: – Jag hör af artighet på ert svammel, men förhindrar ni min vän serbern att afsvärja er tro, skall jag framtrolla hundra tusen hämdlystna araber ur marken. Nelly gjorde, följd af Liljornas Väktare, en lång krok utefter gårdens väggar för att slippa närma sig herrarne. Hon betraktade med låtsad nyfikenhet gårdens marmorrutor och böjde sig ned öfver blomsterkrukorna. Hon stannade länge och granskade en väggmålning, som syntes henne likna några leksakshus och leksaksträd stälda på en sned hylla. – Mecka, Mecka! – upplyste Liljornas Väktare och lät sin ögonhvita blixtra samt pekade på målningen. – Aha, Mecka! Nelly tänkte emellertid alldeles icke på Mecka. Hon öfverlade i stället tyst med sig sjelf om hur hon skulle bete sig, då det slutligen blef tid att taga afsked af husets värd. Hon beslöt att alldeles icke besvara hans afskedshelsning. På det sättet skulle hon låta honom förstå, att hans kyssar förnärmat henne och att hans mötesförslag var en barnslighet utan like.
Derjemte har blifvit till Utskottet öfverlemnad en af Riksdagsfulimägtigen August Danielsson från Norrbottens län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 208), deruti, med åberopande af ett utaf Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län i frågan till Kongl. Maj:t afgifvet underdånigt utlåtande, föreslagits: att de Kronans marker, hvarå funnes odlingstillfällen till såväl åker som äng af sådan rymd, att derå hemman elier så kallade kronotorp kunde grundas, måtte användas till nybyggen; men deremot, att de marker, som saknade sådana lägenheter, måtte anslås till skogsbruk och ställas under allmän vård; att, enär odlingsmarken naturligtvis vore ringa i förhållande till den stora skogsarealen samt svårare att urskilja än skogarne, som genast falla i ögonen, bestämmandet af hvad till hemmansanläggningar eller skogsbruk tjenligt vore, icke ensidigt måtte försiggå, på det sätt att först vissa rymder till skogsbruk aftages, utan blifva föremål för sakkunnige mäns åtgärd efter noggrann undersökning vid allmän afvittring, hvars afslutande vore så mycket snarare att förutse, som ekonomiska karteverkets mätningar till betydligaste delen voro fulländade; att vid sagda afvittring tillses borde, att såväl hemmanen som öfverblifna skogsrymderna gålvos lämpligaste form; att landets uppodling genom hemmansanläggningar och uppbrukande oförhindradt måtte få fortgå, änskönt afverkning af skog, till den kraft och verkan sådant kunde medföra, å vissa trakter kunde förbjudas; samt att smärre trakter af Kronans skogar omkring bebodda delar af landet och ej i aflägsnare ödemarker måtte inrättas till mönsterparker, der skogsplantering, skötsel och vård till föresyn bedrefves, helst det vore att hoppas, att vården af små trakter med sådan belägenhet skulle vara möjlig; och slutligen att alla åboerne på de hemman och nybyggen, som hädanefter omfördes till skatte, måtte tillförbindas att i afseende på skogens begagnande ställa sig till efterrättelse vederbörligen fastställda hushållningsoch afverkningsplaner, vid ansvar som för åverkan. Statssamt Allm.
För min del vill jag gerna medgifva att man bör betänka sig noga, innan man beviljar pen* sion åt presters enkor, hvilka erhållit nådår. Men undantag från denna princip finnas, och jag tror att just i denna punkt förefinnes ett sådant. I)e flesta af husets ledamöter äro för unga att hafva kännt Professor Agren annat än som lärare vid Carlberg. Jag deremot, som tillhör en äldre generation, har varit i tillfälle att se huru han verkade, och vet att han var en af dem, som bidragit till genomförandet af nyare tiders skolsystem och införandet af vexelundervisning och ämnesläsning i skolorna. Han var en af de verksammaste ledamöterna i 1825 års komité, som fick sig uppdraget att granska tillståndet af rikets undervisningsverk och föreslå deri behöfliga förbättringar. Han var ett af de mest nitiska och skickliga biträden Generalerna Reutersköld och Lefrén hade vid genomförandet af sina reformer vid Krigs-akademien, och rådfrågades vid inrättandet af skolan vid Barnängen och nya elementarskolan. Han var en man, som lefde för sin vetenskap och för idéer. Sådane män samla sällan pengar. Det är visserligen sannt att han erhöll ett bättre pastorat på sednare tiden, men han hann ej deraf draga någon egentlig nytta. Han dog nemi. snart och hade ej hunnit afbetala sin skuld. Hans maka och harn ville icke att efter honom skulle blifva konkurs, utan hopsamlade alla tillgångar för att, så vidt möjligt var, beläcka hans skulder. Enkan fick blott ett nådår, och hennes ställning måste anses så mycket mera behjertansvärd, då man erfar alt hon har att försörja 3 faderoch moderlösa dotterbarn, i deras spädaste ålder. På grund af hvad jag nu anfört, får jag derföre, lika med Hr von Francken, anhålla om en årlig pension af 600 rdr åt Enkefru Agren. Hr von Francken: Gr. Cronstedt har sagt att man inom Utsk:t icke velat frångå den princip, att icke gifva pension åt Den 28 September e. m. *25 ecklesiastike ernbetsmäns enkor och barn. Denna princip har Ulsk:t dock frånträdt i 88:de punkten, lika såväl som i den 70:de.
Och extraordinarien var trogen som alltid, höll i med visiterna, dinerade med de gamla damerna och promenerade med den nya juvelen, som också värkligen hette Bijou. Till hans och hans kreditorers stora sorg hade hans tant den taktlösheten att i hela sex år öfverlefva sin Fidèle. Men vid hennes död hade han dock ej arbetat förgäfves. Hela sin förmögenhet hade hon testamenterat till honom, »och», slutade dokumentet, »jag skänker honom äfven min lilla Bijou som ett dyrbart minne från den tid, då han umgicks i mitt hus. Jag är viss, att han på honom skall öfverflytta en del af den ömhet, han städse visat mig.» Extraordinarien tog arf efter sin tant, satte sorgflor på hatten för tre månader, betalade sina kreditorer och firade den lyckliga händelsen med en stor fest för sina vänner. Bijou lät han döda med kloroform. EN AMATÖR. Det var middag hos kammarherren, en trappa upp, Regeringsgatan etc., en liten fin middag, endast åtta personer. Kammarherren tyckte ej om, att man var flere. Sköldpaddsoppan hade gått. Det första glaset rödvin hade druckits. En och annan satt ännu och smackade med läpparna för att justera sitt omdöme om varans beskaffenhet. Det var ett halfstort rum med mörka tapeter och tunga, långfransade gardiner. Stolarna voro gammaldags af snidad ek, och rundt omkring väggarna hängde gamla porträtt i breda, förgylda ramar. Bordet var dukadt med yttersta omsorg. En stor silfverskål med sydfrukter stod midt under glaskronan, slipade vinkaraffer voro placerade med lämpliga mellanrum, servisen var äkta ostindiskt och vid hvarje kuvert stod ett litet saltkar af kristall. Mellan rätterna kringbars munvatten. Sällskapet bestod af idel förnämiteter, idel folk, som kunde äta med smak och dricka ett glas vin utan att låta det störta genom strupen, som vore det vatten. Det var en hofmarskalk, en hofstallmästare, tre grefvar, en grosshandlare, en simpel adelsman, som titulerades »herr», och kammarherren. Kammarherren var en liten tjock gubbe, som hade svårt för att gå.
Uppvisas vid en och samma antekning tvenne eller flere fullmagter för en och samma Ätt, varde alla, ehuru af behörig man ulgifne, ogillade. Anmälas sådane fullmagter vid olika anteckningar, galle den, som först Den 7 September e. m. först uppvisad blifvit. Den, som med obehörigt utgifvande af en eller flere fullmagter beträdes, kommer för ett sädant förhållande, hvilket uti RiddarbusUtskottet undersökas bör, att anses Säte och Stämma på Riddarhuset för längre eller kortare tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln in Pleno derom kan rättvist pröfva. §. i5. Den, hvars anhållan om inträdespollet icke blifvit beviljad, vare berättigad, om lian det äskar, att få förhållandet genom Ordföranden i RiddarhusDireclionen eller RiddarbusUtskottet anmäldt i först inträffande Plenum bos Ridderskapet och Adeln, på hvars slutliga afgörande frågan kominer att bero. §• *6. Ingen må på Riddarhuset inträda, innan han för vakthafvande Underofficern uppvist tien honom lemnade inträdespollet. Utlånar Ledamot sin pollet åt någon till inträde på Riddarhuset icke berättigad person, för att honom såmedelst inträde förskaffa, vare den, som polletten utlånt, Säte och Stämma den Riksdagen förlustig. Frågan härom bör i RiddarbusUtskottet undersökas, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno afgöras. 4o II. 18 Den 7 September e. m. §• *7* Innan andra anteckningen för sig gått, må ej beslut fattas uti Ståndet rörande ämnen, hvilka tåla uppskof. §. 18. Sedan Riksdagen blifvit af Konungen å Rikssalen öppnad, böra nästa Söknedag derefter, så vida Plenum Plenorum icke å samma dag är anbefaldt, Bänkmansoch Electors-valen verkställas.
LandsSecreteraren är Landshöfdingen på Embetsresor följaktig, att denna person pröfvar och afgör de Cantzliärenden, som icke kunna till Landshöfdingens återkomst uppskjutas, utan måste af Effi* betet, under dess frånvaro, med slut afhjelpas. Att detta kräfver ändring, lär icke bestridas; och det är af sådan anledning, sorn Utskottet för sin del finner lämpligt, att den Comité, som kommer att utarbeta planen för tjensteregleringen, göres uppmärksam på nödvändigheten att vid LandsCantzIierne tillsättes en LänsNotarie på Stat, med Full magt, ansvarighet och befordringsrätt, emellan hvilken Tjensteman och Secreteraren en sådan fördelning af göromålen komme att af Lanås \3 £5 höfdingen göras, som localoinständigheter kräfva. Såsom vilkor för antagandet härtill, borde då stadgas sådana prof. som äro föreskrifne för dem, hvilka söka inträde i Andra Ilikets Publika Verk; och till den nödiga aflöningen torde något serdeles betydligt anslag icke erfordras, då, genom nyssnämnds göromålen» fördelning, en del af Sportlarne, hvilka nu ensamt tillfalla LandsSecreteraren, toyde blifva för LänsNotarien att påräkna, och det arfvode, sorn nu uppbäres af-LandsCantzlisten, kunde inbegripas i den nya Lönen, helst skrifvarehjelpen bör af Secreteraren och Notarien, hvilka uppbära Lösen, bestridas, och således LandsCantzlist-arfvodet från Staten utgå. Serskildta Utskottets Betcinkanden. gzi Dock varder detta allt Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen understäldt. Stockholm den 17 Juni 1818. R. H. S. Serskildta Utskotts Betänkande i anledning af gjordt förslag till de Norrländska Länens sammanslående. TT • - '-'ti ett från Hedervärda BondeStåndet den 18 sistlidne månad till Serskildta Utskottet, med anledning af 56 §.
Nu stadnade han invid platsen derifrån han upptagit sin dame, samt bugade sig för mig: mitt namn är R. vågar jag af Mamsell Sommer utbedja mig en valtz? jag tackade, och fördes af honom flere hvarf kring salonen. Då jag åter uppnådde platsen, qvarstadnade han några ögonblick framför Rosa, underrättade sig huruvida den förestående flyttningen till Liljedahl snart skulle försiggå, och så vidare, samt sluteligen anhöll om den första Françaisen. Den är troligen en äldre bekant till dig Rosa, yttrade jag, sedan han lemnat oss, säg mig då hans karaktär, han nämnde mig endast sitt namn. Under mitt tilltal hade Rosas kinder oförmodadt uppflammat till hög rodnad, hon syntes brydd och kunde knappt halfhögt besvara min fråga; jag fick likväl veta R. vara Häradshöfding, och för resten gissa mig till hvad jag ville. Så Rosa lilla, tänkte jag, slår det så till, min aning hade då ej bedragit mig; hennes hjerta var ej mera fritt, det hade den uppstigande rodnaden på dess kind förrådt. För att i grund förjaga Rosas iråkade förlägenhet, den jag ej hade hjerta att låtsa märka, slog jag genast om med en likgiltig fråga, beträffande Fröknarna Cloty och Jettchen, hvilka i ett litet kabinett bestyrsamt sågos ruska om sina yfviga styfstärkta kjortlar. Nu blåstes i detsamma upp till en Française, och åtföljd af unge Grefve X. nalkades mig Baron C., hvilken af den förstnämnde mig föreställd, anhöll om den nämnde quadrillen. Vid den förnyade signalen närmade sig åter Baronen, erbjöd mig med belefvad artighet handen, samt ledsagade mig till min plats. Här stod jag nu, bestormad af tusende känslor, en främling i den stora vidsträkta societén, utan någon enda anhörig, ett mål for nyfikna och beställsamma blickar, hvilka, om ej för min egen, dock för min meddansares skull, i talrik mängd voro riktade på mig.
Pr»p. N:o 1, om Statsverket 18(15, Transport 483 skulle, för spel och gevärshandtverkare, erhålla anslagna 7 roter och kontant anslag för . tillsammans 497 nummer. att Westerbottens korps, som nu har effektiva soldatnummer ma, efter kontraktstidens utgång, rekrytera nu indragna och anslagna nummer . samt erhålla af båtsmansrotering, om sådan till arméen öfverflvttas och nyroterad jord inom håtsmanshållet 401 »9 460 4 17 477 Korpsen, indelad på 4 kompanier af 119 man, skulle för gevärshandtverkare erhålla anslagen 1 rote och kontant anslag för spel . 20 tillsammans 497 nummer. att indelta soldaten efter 18 års tjenstetid må vara berättigad till afsked, om han det önskar, men vara oförhindrad att derutöfver qvartjena, om han dertill är villig och har förmåga, för öfrigt i öfverensstämmelse med nu gällande författningar; att, vid alla regementen och korpser, så kallade nummerlöner anvisas endast till spel och gevärshandtverkare, utom till förenämnda volontärer, samt alt ingen erhåller mer än 1 nummerlön, att spelet bestämmes till 20 på bataljon, deraf 4 fältmusikanter och 16 egentliga spel eller trumslagare; att, i stället för särskilda Gevtirssmeder och Stockmakare, blott en Gevärshandtverkare antages på hvarje bataljon; att hela antalet, för spel och gevärshandtverkare behöQiga, rustoch rotehålls-nummer vid indelta infanteriet fördelas på regementen och korpser i förhållande till deras styrka, så att de svagare få färre eller inga och de starkare flera anslagna och indragna nummer; att af de starka regementena eiler korpserna, icke något regemente eller någon korps må erhålla flera anslagna nummer än för sina spel och gevärshandtverkare, eller 21 på bataljon jemte volontär-nummer, hvaremot de öfriga, sorn blifva afsedda att stå vakanta, indragas till regementets eller korpsens lönefond; att de svaga regementena och korpserna få, i stället för fullt antal rusteller rotehållsnummer till spel och gevärshandtverkare, ett motsvarande i Bil.
Till denna hemställan hemtar Herr Grefven anledning deraf, att sedan nämnde tvångslag icke synes något annat* än ett förmynderskap, att alla på Landet skola på ett eller annat sätt ega ersättningsanspråk för brandskador, hvilken föreskrift syntes vara olämplig och icke böra inne* bära vidsträcktare förbindelser för Hem* mansbrukare än för Husegare i Städerne, hvilka icke af författningarne äro ovillkorligen ålagde deras hus brandförsäkra, hvarförutan, vid närvarande förhållande, de qvarblifvande i Brandstodsföreningen komma, att utöfver behörig proportion, mera än förut, med Brandstodsersättningar be* tungas, då desse qvarblifvande måste erlägga hvad de bordt utgifva, hvilka Brand* stodsföreningen frångått, och hvilket, synnerligen i mindre Härader, kan blifva ganska betungande. Med afseende härå före* slås! Att hvar och en Hemmansegare äfven må vara berättigad, att, utan villkor och förbindelse, att ingå i Allmänna Brandförsäkringsverket, skilja sig från Allmänna Brandstodsföreningen, med tillkänngifvande deram hos Landshöfdingen eller Härads* Lagutskott et i Betänkanden. § 82 LagUtskottets Betånkanäen. Rätten; men att till betryggande af större kosnader än fornt, borda de qvarblifvande i Brandstodsföreningen icke komma att erlägga Brandstod i annat förhållande, än till det hemmantal hvari de förut deltagit; så att om t. ex., i ett Härad af 40 Mantal, 20 frångått Bandstodsföreningen, hvarje Mantal af de återstående 20 blott erlade en ^otdel af förut på Häradet belöpande ersättning, och hvarvid äfven borde tilläggas, att de som erhållit brandskadeersättning, icke blefvo berättigade, att skilja sig ifrån den mattning, der de en sådan förmån tillgodonjutit, åtminstone icke förr, än de i Brandstod utgifvit det belopp, som kan svara emot samma förmån.