Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
här kallar Judam Redivivum, at stella uthi then meningh, at sedan i aff Terentio twå Comædier på latijn skodat edher för all benägenheet tacksam finnass skulle. Ty haffwen, iagh tå medh thenna mijn suenske Comædie effter mins ämbetes läghenheet icke till städer noghot edher approbation och gillningh mig upwäckia, till at i framtijdhen nogot merkeligare foretagha. Men hwij henne haffwer låtit aff trycket uthgå, äre bland andre thesse orsaker till. Först, att iagh menar rett wara, at inthet bör prentat eller tryckt warda, vthan thz i sigh stoort extraordinarium arbete antagha, vthan heller medh iagh icke såsom andre, och som wanlighit plägar wara, 4 siälfft wyrdigt och höghlofflighit är, när thz och först Men effter iagh nu mitt arbete huarken högt rekna prentande återhååldh haffwa. Till thz andra om än af them som thz widkommer proberat och gillat warder. eller igenom andra skatta låta kan, syntes bättre medh thetta wärket eller annat som iagh göra måtte aldrigh stoor at iagh noghon trykningh bekosta kan. Ther så kostelighit wore, är doch min förmögenheet icke så före bedher iagh att i henne till godho anamme, medh thz diäknetrycket som hon är uthgången medh, och enom aff edher itt exemplar icke kan öffwer giffwa; effter talet på prentarenar thz är skriffwarenar icke sådant will medgiffwa. ther hooss migh icke misstycker att iagh huarjom och goda behagh, läte thetta ringa wärket skaffa then frucht, till huilket thz ärnat är; han giffwe oss sijn wälsignelse, och församblinghene nyttigare att arbeta, huilken iagh edher samptelighen och synnerlighen till all andeligh och lekamligh wälfärd wil haffwa befalta.
Föredrogs Gr. Lagerbjelke.?, Gustaf, d. 1 dennes f. m. på bordet lagda motion om bestämmande af den tlag, då R. Stir skola lill nästa lagtima Riksdag sammankomma. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Jag kan icke dela Gr. Lagerbjelkes åsigt om fördelen af alt bestämma Riksdagens början till den lista Nov. Om man nemi. tager i betraktande de många aflägset boende Riksdagsmän, sorn under denna sena årstid hafva att företaga den långa och ofta ganska besvärliga resan, torde man finna att tiden för Riksdagens början borde bestämmas än tidigare, och jag skulle i detta fall vilja föreslå d. lista Oktober, såsom i min tanke den mest lämpliga. Man kunde då ifrån både södra och norra Sverige begagna sig utaf ångbåtskommunikationen, och undgick derigenom vådan att förstöra sin helsa under en långsam resa i oblid väderlek och uselt väglag. Skulle man företaga denna resa lill d. lista Nov., så påstår just då folkflyttningen, hvilken enl. tjenstehjons-stadgan visserligen inträffar d. 24 Oktober, men dock vanligen räcker uti 8 dagar. Man skulle då lemna hemmet just pä den tid då det gamla tjenstefolket derifrån allägsnat sig, och sålunda lemna egendomen utan all eftersyn eller vård. Jag kan således icke finna någon vinst vid alt framflytta Riksdagen dessa 14 dagar, och om R. Slir icke vilja bestämma sig för d. lista Oktober, önskar jag för min del att den närvaride liden, eller d. laide Nov. mätte bibehållas. Om man deremot utsätter Riksdagens början till d. lista Oktober, skulle man derigenom, utom den beqvämlighet som vunnes genom de lättare kommunikationerna, äfven vinna den förhoppning att Riksdagen något tidigare kunde slutas. Om man, såsom förhållandet varit med mig, reser upp till Riksdagen och stannar här under en del af motionstiden, men sedan vill resa hem för att hos familjen tillbringa jul-helgen, så får man göra en resa af 120 mil utan att likväl hafva något egentligen uträttat vid Riksdagen.
En gammal trogen betjänt, som åtföljt mig till Lund, förde mig med outtröttlig omsorg tillbakars och afvände med sin tålmodighet flera quereller, för hvilka min otålighet på gästgifvaregårdarne mig blottstälde. I Småland hvilade jag några dagar hos min faster Kajsa Gripenwall, enka i första giftet efter gref Olof Gyllenborg och i det andra efter en Silfversparre. Hon var en liten trinn och gladlynt gumma, undfägnade mig på det bästa och vid mitt afskedstagande med 12 dukater i respenningar. Jag fortsatte från denna goda slägting min resa utan vidare afbrott och anlände vid slutet af april till Stockholm, där jag hade den glädjen att råka mina älskade föräldrar vid god hälsa. Glädjen tecknades utan förbehåll i min fars öppna ansigte vid mitt emottagande. Min mor, med en medfödd allvarsam uppsyn, omfamnade ej med mindre ömhet sin älskade Benjamin. ANDRA DELEN. Ifrån 1738 års riksdag hade min slägt egt en betydande inflytelse i de allmänna ärenderne. Efter ett mångårigt välde hade grefve Arvid Horn blifvit föranlåten att nedlägga sina ämbeten och riksrådet grefve Karl Gyllenborg i hans ställe af rikets ständer förordnad till kanslipresident, tecken till det högsta förtroende. Grefve Fredrik Gyllenborg, tjugu år yngre och den yngsta af 8 bröder, hade från den tiden till den närvarande bidragit till partie(t)s befästande och framgång vid riksdagarne, som af honom med ett vidtomfamnande snille ständigt bereddes till en bana för nya segrar. Min far, Jan Gyllenborg, kallad den ärlige, instämde med partiet i dess hufvudprincip, kärlek för friheten, som hos honom var oföränderlig, men ingick för öfrigt aldrig i biafsigter, där den högsta rättvisa icke alltid kunde iakttagas. Han hade i sin ungdom med högsta omsorg blifvit uppfostrad och känd för kunskaper och lärdom, var intet mindre än ämnad att ingå i krigstjänst, när han vid dess presentation för konung Karl den 12:te utnämdes till kornett vid ett dragonregemente. Att vägra en förment ynnest af denna envåldsherren hade varit vådligt både för fadren och sonen.
Regerings formen uttryckligen stadgar, att StatsSecreterare skola vara fyra, och 8, 9, to, 58 §.jf. bestämma deras ansvarsfulla åligganden, synes det oförklarligt, att trenne af dessa StatsSecreterare-platser längre tid varit ledige. Skulle ej SLatsRådet hafva påyrkat ett mera lagenligt förhållande i denna del, så måste det synas för många, som hade StatsRådet derigenom velat eludera Grundlagen, velat så tyda Ordalydelsen uti 8, 9, 10 §.§. i RegeringsFormen, der det står: StatsSecreterare eller de sorn deras tjenst förrätta, och i 38 §• der det står: den föredragande, som skulle vicarierande Personer vid dessa tjenster vara tillåtne oftare, än då verklige Stats - Secreterarena, genom laga förfall, vore hindrade att deras tjenslbefattning utöfva; då likväl den sist åberopade §. äfvensom /j.2, 106 och 107 §.§. tydligt förutsätta de Ordinarie Stats-Secreterarnes ständiga tillvaro , hvarföre äfven de tjenstförrättande icke finnas i Ansvarighets-Lagen nämnde. Likaledes anmärkes , att Justitite - Canceller, som enligt 27 f. Regerings-Formen skall 126 ConstitutionsTJtskottets Betänkanden. af Konungen nämnas, i flere är icke varit till. Anledning till anmärkning linnes i de flerfaldiga exempel af Tryckfrihets Lagens origtiga tolkning , dä StatsRådet, med bifall till de af ITof-Cancelleren, tid efter annan, mot yttrande rätten rigtade Ambetsåtgärder, ingifvit Nationen den vädliga tankan på en hotande fara för friheten. Dä hvarje misstydning, hvarje kränkning af den Constitutionela rättigheten, som linnes hvarje Medborgare förvarad i Lagen, att genom tryck kungöra sina tankar öfver Regeringens åtgärder, att offentligen klaga sin och sina likars nöd, att klaga öfver förtryck och orättvisa, nödvändigt måste verka ofördelaktigt på samhälls byggnaden och undergräfva dess bestånd; kan ett sådant förhållande icke undgå ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet.
Don 18 December. Del har af en talare blifvif yltradt, att det nu under öfverläggning varande förslaget är en produkt af fruktan för packets rörelser 1848, och samma talare har amplifierat sin mening genom förklaringen alt med pack förstås det sorn till fots stryker gatan, och det sorn aker i vagn; och jag åsidosätter gerna analysen af det ta yttrande sorn säkerligen gör sig sjelf till mera eller mindre förmån för den värde talaren; men lämmeligen strängt var yttrandet emot förslagets uphofsmän. Samma värde talare har äfven som grund emot cn föreslagen representationsreform påstått, att så länge olika jordnaturer i vårt land förefinnas, så är icke reformen länkbar; men jag föreställer mig deremot, att alla behötliga och nyttiga reformer icke kunna finna någon annan utgångspunkt än ifrån sjelfva statsförfattningens reformerande. Jag. kan icke underlåta alt nämna: det Konungens -rådgifvare® försvar fördel hvilande förslaget, med undantagafen, förleden gårdag, och af den som sednast före mig yttrat sig i dag, i min tanka icke inneburit den styrka och den värma, som faderskärleken synts mig kunna ingifva; särdeles som jag tror, att försvaret för förslagets grundsatser icke varit svårt; och det har ingalunda undfallit min upmärksamhet, att kryssningen emellan Seylla och Caryhdis någorstädes tagit seglarens hela försigtighet i anspråk, för undvikande af skeppsbrottet. Men jag anser mig villigt, pä grund af egen erfarenhet, böra vidgå, att det är ingenting som sä förlamar känslan, och förslöar tankegången, som alt strida för en redan afgjord sak. lag finner Mine Hrr, att jag emot min föresats fördjupat mig på diskussionens område; och hvarföre jag nu öfvergår till redogörelsen för den bifallande röst jag kommer att afgifva. Jag måste anmärka såsom en egenhet, att vid det K. förslagets föredragning till öfverläggning, dess upläsning icke ens varit ifrågasatt, och icke holler af någon Ståndets ledamot begärd.
Jag ber om ursäkt, alt jag återkommer på åtskilliga af de frågor, om hvilka Grefve Posse och jag äro af olika tankar, och dervid först om de skogsägandes rätt till utsyning, i händelse skogstillgången på en Allmänning skulle sådant medgifva. Jag håller mig härom till bokstnfven i Författningarne. Allmänna Lagen och SkogsOrdningen säga: ”Landsoch ”Härads-allmänningar måga de nyttja, som ”i Länet och Häradet bo. Ther måga de ”sorn ej hafva sådant på egne Ägor njuta Den io September e. m. i53 ”mulbete, timmer, ved, gärdsel, löf, näf”ver, torf, bast och annat som der finnes ”till egen nödtorft, men ej något deraf lill ”annan upplåta eller sälja;” och SkogsOrdningen tillägger, att den må ej njuta understöd, som med egen skog illa farit. Hvad åter angår delningsgrunden för Socken-allmänningar efter 8 §. i SkogsOrdningen, får jag gifva tillkänna, att mig är bekant, att vid ganska många Allmänningars delning ej alla hemman deraf erhållit dél. Jag vet bestämdt, att i Skaraborgs Län, vid Allmänningars delning, icke alla hemman i detta Län fått det, utan att afseende fästats på de utmarker, som hemman förut ägt. En värd Ledamot har sagt, att jag önskar delning af Härads-allmänningarne, och att jag derföre bestrider Utskottens förslag. Jag är derom af samma tanka som Grefve Posse, alt jag hvarken uteslutande önskar eller uteslutande är emot dessa skogars delning. — Jag känner temligen väl förhållandet med Allmänningar, och vet att många icke kunna bibehållas till intressenternas bästa, såsom varande dels af inskränkt rymd, dels sönderskurne af intäckter, så att de icke löna mödan att vårda och bevaka. Det är sådana Allmänningar, som jag tror böra delas, men jag tror också att, då man vill det, böra sådana grunder för delningen fastställas, som leda dertill. Om Utskottens delningsgrunder antagas, kan efter min öfvertygelse ingen delning medgifvas af de skoglöse.
Ställd inför denna eventualitet, föredrog hon emellertid att flytta till hufvudstaden, där möjligheter finnas att kunna vårda operativa fall, utan att betungas med egen klinik. Hedda Andersson är ännu ung både som kvinna och läkare, och ingen kan ännu mer än ana den lifsgärning hon har framför sig. På samma gång vi önska henne välkommen till Stockholm såsom vårt samhälles andra kvinnliga läkare, äro vi henne tacksamma därför, att hon ägnat sina studier ej endast åt kvinnosjukdomar. Ty det är ej blott i speciella kvinnosjukdomar, som kvinnor behöfva hjälp af kvinnor, utan äfven i många andra fall kan det vara af stor vikt att kunna rådfråga en kvinnlig läkare. A. G. A. - * - " EQissbrukad kvinnokraft. " Ur Ellen Keys föredrag på Vetenskapsakademien den 17 dennes. Efter föreläsarinnans manuskript. |n hvar vet, att den s. k. kvinnofrågan är frågan om att på alla områden frigöra de kvinnliga krafterna. I detta syfte hafva kvinnosakens förkämpar med full rätt framhållit de många fall, där kvinnokraften varit missbrukad genom att vara obrukad. Man har yrkat, att hvarken lag eller sed skulle stänga vägen till ett enda fält, där kvinnan vill pröfva sin förmåga. Man har påpekat alla de missbruk, dem kvinnorna själfva, männen och samhället öfvat med den kvinnliga hängifvenhetcn, genom orimliga pliktsbegrepp å kvinnornas, orimliga kraf å männens och orimliga lagar å samhällets sida. Inga af alla dessa missbruk behöfva således nu mera framhållas — lika litet som den art af missbrukad kvinnomakt, hvilka de manliga diktarne, allt sedan Homcros ' dagar, haft skarp blick för. Lika litet behöfver man framhålla, huru rik på framgång kvinnoemancipationen varit. Såväl ideelt som matcrielt har kvinnosaken gått från seger till seger. Krafvct på rätten till full individuell utveckling och full laglig likställighet med mannen, liksom på full arbetsfrihet, har åt kvinnan öppnat den ena banan efter den andra, vunnit den ena lagliga rätten efter den andra. Visserligen fattas ännu viktiga rättigheter, bland dem den mest oafvisliga, den gifta kvinnans myndighet öfver sin person, sin egendom och sina barn.
Man komme derigenom äfven att begå den mest skriande orättvisa emot vissa orter, som icke ännu fått sina hypothekslåneanstalter fullständigt ordnade, och hvilka nödgades vänta till nästa riksdag, innan deras behof kunde blifva tillfredsställda. Vidare har Hr Åkermau framställt 216 Den 13 Oktober. den förmodan, att ett inhemskt fondsystem icke skulle kunna på detta sätt komma i gång, emedan det icke funnes några öfverflödiga kapitaler inom landet, och aldraminst då Riksg.Kont. på samma gång upträder som lånesökande; men det är ju klart att för. hvarje inteckning, som hvpotheksbanken öfvertager, så blifver en deremot svarande penningesumma ledig, och det finnes derföre ingen anstalt bättre lämpad för att uptaga inhemska lån, emedan detta sker utan annan rubbning eller åtgärd än en enkel omsättning. Att då vilja göra en inskränkning genom stadgande af ett maximum finner jag så mycket orimligare, som jordegare för närv:de äro berättigade att sammansluta sig till hypoteksförening för uptagande af lån utan begränsning, hvilken rättighet nu skali i och med den nya hypotheksbankens bildande uphöra. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: Då jag numera är den enda, som yrkat af slag å 9:de §:n, vill jag derifrån afstå, och förenar mig med dem, spm begärt bifall till Hr von Köchs förslag. Hvad beträffar Hr Åkermans framställning om bestämmande af ett maximum, tror jag att ett stadgande i sådan syftning lämpligast borde utgöra en särskild g för sig, såvida det icke kan införas såsom Irsta mom:t i g ld. I alla händelser anhåller jag att derom må framställas särskild propos., så att denna fråga icke sammanföres med öfriga stadganden i nu förevrde g. Att för öfrigt, såsom Frih. Tersmeden sagt, genom denna banks operationer så mycket penningar skulle blifva lediga inom landet, kan jag icke fatta, ty de af hypotheksföreningarne hittills uptagna lån äro förmodligen ställda på 40 års amortering och lära väl ej kunna af låntagaren godtyckligt upsägas.
Utskotten hafva icke trott sig finna, det någon grundad farhåga bör hysas derföre, att de medel Riksgälds-Contoiret förvaltar icke skulle vara tillräcklige , för att jemväl vid uppvisandet infria skuldsedlar å 3 proc. Första årets upplåning kommer alltid att vara ganska ringa, i jemförelse mot de fonder Riksgälds-Contoiiet disponerar. En stadgad Credit för desse skuldsedlar vore således vun-s nen innan andra och följande årets upplåningar komme i fråga; och det synes med säkerhet kunna antagas, att mera penningar skola till Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, xxxiii till utlåning erbjudas, än som för beliofvet erfordras. Om äfven desse obligationer , såsom mera begärlige än annat Creditmynt, ej bomma att blifva i dagliga rörelsen gångbara, skola de likväl utgöra en del af penningestocken för alla större liqvider och penningeaftal, och osäkerheten, att, när hälst man åstundar , få tillvexla sig sådana obligationer, skall föranle-, da till deras förvarande i det längsta möjliga. Således skall någon inlösen sällan komma i fråga i andra fall, än då räntan å en obligation, som längre tid varit utelöpande, vill lyftas. Då föreskriften för Fullmägtige, att för hvarje år upplåna en viss summa , äfven innefattar rättigheten, att inom samma belopp upptaga nya lån i stället för dem , som vid obligationernes uppvisande blifvit betalde, kan tillgång för Riksgälds* Contoiret aldrig saknas, att fortsätta en sådan lånerörelse, utan att Contoirets egne fonder annorledes, än för någre få dagar, derföre behöfva ålitas. För att likväl i alla möjliga händelser lemna fullkomlig trygghet derföre , att obligationerna genast blifva inlöste, hafva Utskotten ansett lämpligast, att, i händelse Riksgälds-Contoiret emot förmodan vid något tillfälle skulle för ögonblicket sakna tillgång till sine skuldsedlars inlösande, Fullmägtige då måge ega att uti Banco-Disconten af de till beläning å publike papper anslagne medel upptaga Lån, på sätt här nedanföre förmäles.
II Afd. 47 > 4^' Den 27 Maj!. ledes alt närvarande project högeligen förtjenar gillas derföre, att det i allt det hufvudsakliga bibehåller samma representation sorn. Svenska Folket hos sig utbildat allt ifrån den tid det började tala Svenskt mål, och blef en Europeisk Christen Nation. Det kan nemligen för ingen, som någorlunda sett sig om i fäderneslandets häfder, vara obekant, att från uråldriga tider öfverlade Konungen med Riddare och Svenar, Clerkerij, menige Köpstadsmän och Allmoge om Rikets angelägenheter och bästa. Det är sannt, sättet af denna representation, dess, om jag så får säga, yttre och timliga uppenbarelse, har visserligen undergått förändring, likasom Svenska Språket antagit en annan utdaning, än det hade under Folkungarnes dagar, och dylika modificationer kan den visserligen i oändlighet emottaga. Men det hufvudsakligen väsendtliga, den innersta roten och stammen måste alltid förblifva densamma, emedan den är national, emedan den som Svenskar tillhör oss och caracteriserar vår Stats individualitet. Dock icke blott för det Svenska Folket, af ålder, blifvit representeradt af Bönder, Borgare, Presterskap och Adel anser jag det vådligt att vidröra denna författning, utan i dubbelt mått derföre, att jag tror att denna construction af Ständerna i Stats-theorien är fast grundad. Statens inre lif utgöres af inbyggarnes arbete och inbyggarnes personliga värde, och då det nu är ideen af detta Statens inre lif, som Ständerna skola representera, måste dessa båda principer i deras legislativa författning Den 2 'j Maji. 571 nltala sig. Men arbetet ian oell mäste ses under tvänne synpunkter: antingen går det ut på production af rudimaterier, eller på dessa 'rudimateriers omsättning och förädling. Det förra verkställes genom den egentliga Jordbrukaren, det andra af Handlande och Manufacturister.
Råd är jag skyldig att tillika taga i betraktande Statens tillgångar och behof i allmänhet, och ur den synpunkten kan jag icke lemna Utsk;l ett lika erkännande. Det är nemi. omöjligt att Statsregleringen kan blifva väl upgjord, då, sedan K. Mit efter för handen varande förhållanden beräknat Statens tillgångar och utgifter, samt på grund deraf äskat de nödvändiga anslagen, StatsUtskit, utan någon närmare eller noggrannare beräkning, nästan slumpvis tillstyrker ökade anslag på grund af en mängd enskilda motioner, utan att på samma gång bereda några nya tillgångar, hvilka snarare tvärtom blifvit minskade. Jag har velat yttra detta dels för att från Regeringen afvända skulden för hvad som troligen kommer att inträffa, nemi. att tillgåugarne ej räcka till att betacka utgifterna, dels äfven som en förklaring på förhand, hvarföre jag möjligen kan komma att med mindre ifver än jag eljest önskade, försvara sådana at K. M:t äskade anslag, som af StatsUtskit blifvit afstyrkta. Hvad beträffar den nu föredragna punkten, gör jag mig så mycket mindre samvete af att tillstyrka hvad som blifvit hegardt, som något förökadt anslag icke kommer att till följd deraf utgå under innevide statsregleringsperiod, emedan den nuvide K. Bibliothekarie!) har ett särskildt anslag för utgifvande af »Svenska språkets lagar», och icke kommer i åtnjutande af någon löneförhöjning, så länge detta fortfar. Jag anhåller således i alside å denna punkt om bifall till hvad K. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade Utskits yttrande rörande lönen för Bibliothekarien vid K. Bibliotheket, det blifvit yrkadt, att R. o. Ad., med afslag derå, skulle bevilja det af K. M:t äskade beloppet, 5,000 rdr, dock under det af K. M:t för tjenstens nuv.de ning icke förekommit vid Utskits hemställan angtde lönen för vice Bibliothekarie!]; och skulle, med anledn. häraf, delning af propos. ega rum.
Det är, mine herrar! nied tullförsnillningarna alldeles sorn med de menniskor, hvilka dö och begrafvas, i följd af läkarnes misstag; de låta aldrig höra af sig, och tull-chefen är den siste, som någonsin får kunskap om deni. I förhemligandet af de aftal, sorn träffas emellan speculanten och tulltjenstemannen, emellan fyra ögon, äga de ett lika intresse; ty uppgöres saken så dumt, att den blir röjd, så mister tjenslemannen sin syssla oell speculanten sina varor och pliktar derutöfver. Har tjenslemannen sina underlydande besökare i sin hand, hvartill han liar utvägar, dels i sitt förmanskap, dels i sin klokhet att gifva med sig åt dem, hvarigenom de på dubbelt sätt bindas till tystnad, och varan en gång blifvit från packboden ut lein nåd; sä är försnillningens upptäckande rent af omöjlig, då deremot den vara, sorn är förbjuden, men blifvit lurendrejad, angifvetsig sjelf, ehvar lion finnes. —. Att näringarna gått framåt sedan 1823, bestrider jag icke; men jag bestrider, att orsaken legat deri, att man då antog friare principer; åtminstone säger mig sunda förnuftet, alt dessa principer icke kunnat hafva någon verkan på de näringar, som ännu i denna dag njuta förbuds-beskyddet till gido: och om det krämare-inlresse, som sysselsätter sig med införskrifning af luxarliklar, af bronzer, af leksaker och annat bjäfs, samt med dessa varors försäljning; 0111 dessa krämare kommit lill välmåga, så har fäderneslandet fått sitta emellan derpå; ty man torde väl ändå icke vilja bestrida att de 3 å 4 millioner r:dr, som tor sådana saker gått ur Den 29 J u I i c. m. Riket, kunnat, erni de fått stanna inom oss, LiiLtre anv a 11 tias.