Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
6:o erfordras; c) behörigt intyg, att arbetet är börjadt; samt derjemte, då statsbidraget skall utgå som lån: d) en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd, af Fullmägtige godkänd skuldförbindelse, som, i fråga om låneunderstöd för vattenaftappning eller annat odlingsföretag, skall innefatta vcderbörandes betalningsansvar, intilldess sådant 28 Ståts-Utskottets Memorial JX:o 220. lån, jemlikt Kongl. Kungörelserna af den 13 Juni 1845 oell den 3 November 1848, blifvit fördeladt på de hemman, hvilka för återbetalningen skola ansvara, och föi-delningen vunnit laga kraft samt uti jordeboken på föreskrifvet sätt antecknats; och e) af Fullmägtige godkänd borgen eller säkerhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande; 9:o, de låneoch säkerhetshandlingar, sorn, för statsbidrags utbekommande, till Riksgälds-kontoret aflemnats, förblifva uti Kontorets vård; dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigheter kunna blifva i behof att begagna, tili dem på behörig reqvisition utlemnas; 10:o, i händelse afvikelse, utan dertill erhållen vederbörlig tillåtelse, skett från den fastställda arbetsplanen, eller arbetet, utan af Kongl. Maj:t medgifvet anstånd med detsammas utförande, icke blifvit fullbordadt inom derför bestämd tid, ankommer på Kongl. Maj:t att låta inställa all vidare utbetalning af statsbidraget samt återfordra hvad deraf uppburits att på en gång eller successivt till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, som bestämmes af Kongl. Maj:t eller af Rikets Ständer, till hvilkas pröfning frågan om uppburna medels återbäring lärer komma att öfverlemnas, derest längre anstånd dermed, än till nästa riksdag anses erfordras. Fullmägtige böra tillse, att sådan inbetalning ingår i vederbörlig ordning; ll:o, stad, ort, bolag eller enskilde, som af ett genom statsbidrag befordradt företag komma att draga omedelbart gagn. böra, i den mån Kongl.
M. klagomål öfver mina åtgärder härutinnan; men anstalterna genomfördes icke destomindre och lyckades fullkomligt, äfven i det fall, att statscassan snart nog återbekom de för ändamålet förskjutna betydliga anslagen af undsättningscreditivet oafkortadt eller med ringa förlust. Min d. 3i Dec. 1831 till K. M. afgifna und. berättelse om utgången, hvilken härhos bifogas*), tolde kunna bibringa närmare upplysning i dessa afseenden. På lika sätt och med lika goda följder hafva undsättningsanstalterna i Elfsborgs län blifvit liandhafda och utförda efter den sist inträffade, eller iSäy års missvext. En enda entreprenör, sorn hade fått lyfta omkring 5o,ooo r:dr i räntefria förskotter på viss tid, försträckte då åt allmogen spanmål för nära 120,000 rtdrs värde, utan att lian derpå gjort anmärkningsvärda förluster, oaktadt han en eller annan gång medgifvit förlängdt anstånd med betalningen. Emedlertid tviflar jag nu mera ej derpå, att ju icke så beskaffade undsättningsåtgärder äro de vida tjenligaste och kunna hädanefter, när omständigheterna någon gång skulle påkalla Statens mellankomst, vid utomordentliga behof användas öfverallt med enahanda framgång och fördel, fastän deras utförande kan möta något större svårigheter, i hänseende till de norra länen, der tätare missvexter bör förutsättas inträffa. De hafva dock, efter hvad man vet, med vissa modificationer äfven der blifvit tillämpade under sednare åren. Jag tror mig väl känna, att sådant ej skett med lika fö rmånliga resultater i afseende på statscassans ersättning för dertill utgifna förskottsanslag; men det hufvudsakliga och välgörande ändamålet att undsätta af missvext li - *) Den und. berättelsen är förut från trycket utgifven. Den j Mars f. ra. dande, behöfvande landsorter, utan Stålens directa inblandning vid spanmålens utrninutering, lärer likväl äfven der hafva vunnits.
Under dess lummiga höljen af blommor och blad både ett domherrepar slagit sig ned öfver sommaren, såsom det brukat göra i flere år. Sin blygsamma lilla boning hade de sinnrikt inrättat åt sig i en djup skrymsla invid stammen, der två grenar sköto ut mycket nära hvar andra. Här hade de det riktigt godt i solskenet och den ljufliga blomsterångan. Också hoppade de muntert omkring i trädet, under ett kort enstafvigt qvitter, hvilket på fogelspråket förmodligen betydde: » Här är bra! du är min, jag är din, vi ha mat, Gud ske lof! » Så der ungefärligen antogs det, att deras lilla konversation kunde öfversättas, åtminstone af en liten flicka på sex är, som stod fundersam i det öppna fönstret, stödjande hufvudet mot händerna och betraktande de två smä bevingade i trädet. Den lilla flickan, som för en stund sedan slutat lexorna och läsningen i bibliska historien för mamma och moster Margareta i huld förening, hade sedan lekt med sin yngre syster, narrat henne att skratta och att eftersäga små meningar; nu hade lekkamraten somnat in sött på sitt öra i den lilla hvita bädden, och domherrarnes pipande och flaxande hade dragit den äldre till fönstret. Här stod hon tankfull. Hvar sommar hade hon sett sina vänner domherrarne der emellan qvistarne, beställsamt stökande med deras lilla b o; och barnpigan brukade låta barnet kasta brödsmulor till dem, då ju trädet stod så nära fönstret, att en af dess grenar vid minsta vindpust strök sig emot rutan. Ingen visste dock, att den lilla flickan hade tagit sig den vanan att låta domherreparet spela en icke obetydlig roll i hennes lekar och barnatankar. När hon läst något eller hört någon intressant fesaga berättas, satte hon alltid detta i sammanhang med sina vänner i trädet. Hon stod just nu och tänkte på, huru hon föregående dagen läst om Adam och Eva i paradiset och om kunskapens träd. Ja, der var intet tvifvel, det trädet såg bestämdt ut som äppelträdet utanför fönstret. Våra första föräldrar hade nog suttit under grenarna och pratat i menlös ro, till dess den der stygga ormen kom fram och talade så obeskedligt!
På så sätt vet jag precis, hvad som gått åt under året, jämför med den bestämda inkomst min man har och vet så, om jag hjälpt till att ruinera honom eller bidragit till höjande af fa miljens ekonomi. Besväret är så litet och tillfredsställelsen så stor — vanligen sköter jag min kära bok om kvällarne, sedan allt är lugnt och jag har min stund för mig själf. Och får jag för min del er känna, att sedan jag kom att börja med alla dessa » konton », så är hushållsboken på mitt skrifbord ingen lång ledsamhet mera, utan anses som en kär vän, hos hvilken jag mången bekymmersam stund funnit goda råd och hämtat nya krafter. Och den nyttan har den äfven, att den käre gubben ej så ofta brummar sitt » du måste hushålla », ty i min bok har jag mitt försvar — förut famlade jag liksom i det tomma intet, suckade och trodde, att ingen var ett sådant vidunder att misshushålla som jag — men nu, kom nu. Xantippe. Hatten. Kostym-kåseri af Comme il faut. fKpsatten af för hatten, mitt herrskap! Denna 2Jj^ " » påtagliga hufvudsak med inre öfvertygelse » — som en vitzig definition lyder — kan yfVas af anor högre och mera lysande, än man skulle tro. Den har under flydda sekler varit en symbol, en lösen, en underpant på ämbeten och värdigheter, på frioch rättigheter. Den är ännu en af de mest iögonenfallande delarne af toaletten: en smakfull hatt kan försona mångt och mycket, som brister i den öfriga dräkten, en ful och smaklös hatt förstör effekten af den i öfrigt utsöktaste toalett. Hatten har i alla tider varit en symbol på friheten. Blott den frie romerska med borgaren egde rätt att under Saturnalierna bära den spetsiga hatten, » pileus »; slafven var det förvägradt, när han frigafs skedde det under öfverlämnandet af en hatt. Efter Caesars mord läto Brutus och Cassius, som tecken på statens nyvunna frihet, prägla mynt med en hatt på. — Och när Nederländerna afskuddat det spanska oket, präglade de mynt med alldeles liknande stämpel: en hatt mellan två korslagda svärd.
Haraldson kysste och strök med sin grofva hand hennes glänsande lockar; sedan lyftade han henne tillbaka ned på golfvet så varsamt, som han fruktat att göra henne illa. ”Jag ville önska, mamsell Erika,” återtog han med stolt sjelfkärlek, ”att min hustru fått lefva. Det hade gjort henne godt i själen att se det här barnet. Jag tror inte, skam att säga, dess make så lätt är att finna! Det skulle tröstat Britta Lisa för många ledsamheter.” ”Jag tror tvertom. Det skulle kommit henne att lida dubbelt, både af missnöje med det närvarande och fruktan för framtiden,” svarade Erika strängt. ”Ja kanske, sedan hon lärt sig af er att vara stormodig både i ord och tankar. Men det är som ordspråket lyder, att ’makt ger mod.’ Hon kan likväl komma ihåg att myggan surrar så länge omkring ljuset, tills hon bränner sig. Mamsell Erika stämde inte pipan så högt för tre år sedan.” ”Låt mamsell Erika vara i fred, far!” sade Birger sträft. ”Hvad skulle det bli af flickungen der, utan henne?” Haraldson, hvilken i sonen såg bilden af sig sjelf i sin ungdom, ville ej reta det vilda blodet; han lät derföre sitt eget visligen svalna och yttrade i halfgod ton: ”Det var ju inte så illa ment, vet jag.” ”Men du såg så styggt på Erika,” sade Gabriella. ”Hvarför gjorde du det, pappa?” Erikas blick uttryckte lugn. Hon visste hvad hon var för invånarne på Tistelön, och att endast hennes fasta, bestämda själ höll henne i den aktning, som erfordrades för en qvinna, hvilken sällsamma omständigheter dömt att vistas i en sådan omgifning. ”Tag god natt, lilla Gabriella! det är tid för dig att gå till hvila,” yttrade Erika vänligt till sin skyddsling. Lydig bjöd Gabriella munnen åt sin far – handen fick hon aldrig kyssa. Derefter nickade hon rätt nådigt med det lilla hufvudet åt Birger; men med ett språng var hon i Antons famn. ”Skall du också ut i mörkret på sjön, Anton?” ”Nej, inte, om jag fick slippa! Jag vill mycket hellre vara hemma,” svarade gossen med en half suck.
Men då infusorien lättare kan kännas än ses, anser jag onödigt att i bild framställa någon individ af släktet såsom prof. J a g ämnar dock göra föreläsningen så åskådlig som möjligt, och i tvistiga fall vädjar jag på förhand till herrskapets egen erfarenhet. I. Kärleksbacillens n a t u r oeh Kärleksbacillen. En kvasi-vetenskaplig föreläsning för Idun af Jonas Dugge. Kärleken är underlig och kan falla till och med på en Stall-Pelle. Karl XI. Mina ärade ståndsbröder! Kärleken är i alla lanileiiudar lika allmän som — potatissjukan. Petter. J. Jönsson i Träslända. Jj ärleken har i alla tider varit ett ämne, li som framför andra sysselsatt icke blott (konstnärer och skalder, utan äfven gemene man. De gamle hänledde denna mystiska kraft från ett skalkaktigt gudabarn, som lade allt i universum under sitt välde; frän och med de förgängliga jordemänniskorna, ända till invänarne i Zevs-Jupiters skimrande olymp. Kärleken ansågs odödlig och kallades Eros eller Amor. Han var, trots sin litenhet, den skö- naste bland gudarne. E r o s afoildades alltid naken och bevingad, bärande en båge och pilkoger i händerna. D e t var med dessa vapen som han särade sina offer och sålunda UPP7 verkningar. Kärleksbacillen är mycket svår a t t studera, dels på grund af faran för vetenskapsmannen att själf bli angripen af infusorien och dels emedan bacillen är så utomordentligt l^ten, att han endast med tillhjälp af de starkaste optiska instrument kan upptäckas och klassificeras. Han har ingen afsevärd längd, och det skulle vara ett fruktlöst göra att söka väga honom på ett vanligt lodbetsman. Den finaste ljusstråle förhåller sig till kärleksbacillen som en kabel till ett hårstrå. Till färgen är bacillen röd, hvilket med blotta ögonen kan iakttagas, då han i stora massor vid kritiska tillfallen purprar damernas kinder och läppar.
Dessa skäl hafva ock föranledt Utskottet, att afstyrka bifall till ofvannämnde motioner, så vidt de afse en direkt beskattning å kapitaler i vidsträcktare mån, än som redan eger rum; Och vidkommande Herr Westerstrands alternativt framställda förslag, alt bevillnings-afdrag skulle ske äfven å ränta, som blifvit förskrifven till blott 5 procent eller derunder, så kan Utskottet ej föreställa sig annat, än att ett stadgande härom nästan alltid skulle eluderas på det sätt, att gäldenären finge föreskrifva så mycket högre ränta, än den eljest tilltänkta, som erfordrades för att göra Iångifvaren betäckt för bevillnings-afdraget, enär, äfven med antagande att tillbud och efterfrågan af penningar någorlunda motsvara hvarandra, den lånbehöfvande, vid uppstådd kollision, merändels är den som nödgas gifva efter. På grund häraf får Utskottet hemställa, att ifrågavarande alternativa förslag må lemnäs utan afseende. Hos Högv. Preste-Ståndet har Herr Kontrakts-prosten Almqvist, uti väckt motion, lastat Utskottets uppmärksamhet på vigten och lämpligheten att äfven i vårt Iand införa beskattning på sådane artiklar, som måste anses utgöra lyx och öfverflöd, isyn - 12 Bevillnings-Utshollets Betänkande, N:o i. nerhet som en sådan beskattning sedan längre tid funnes införd och ännu vore gällande i flere andra länder, samt icke heller vore någon obekant skattetitel i Sverige, hvarest bevillning förr utgått för begagnande af tobak, siden m. m., hvadan motionären förklarat sig vilja, såväl för framgången af den utaf honom väckta, bär förut omförmälda, motion angående personella bevillningens upphörande, som för sakens egen skull, föreslå, att, för dén händelse Utskottet skulle träffa svårigheter alt fylla den blifvande statsbrist-surnman, i öfvervägande måtte tagas huruvida icke, till ersättning för den personella beviiln,ingen, vissa öfverflödsoch lyx-artiklar kunde med lämplig bevillning beläggas.
Men landlbruksläroverken måste, för ali kunna behörigen verka i denna riktning, sättas i det skick, att de kunna svara mot tidens fordringar äfven härutinnan, hvilket ännu ej är händelsen med vårt enda Landtbruksinstitut, och ä hvilken omständighet jag velat fästa R. H. St:rs upmärksamhet. Jordegare inom Upsala län, har jag vid åtskilliga tillfällen besökt Ultuna Landtbruks-Institut, och dervid tagit närmare kännedom om denna nyttiga läroanstalt, samt mäste beklaga alt Institutet ej eger något mejeri, och alt ladugården, hvarest K. M:s o. Kronans dyrbara och utmärkt vackra Stam-Holländeri af Ayrshire-race herbergeras, är, såsom distriktets Revisorer ock anmärkt, ”med hänseende till dess osunda läge, samt dess bofälliga och i öfrigt mindre ändamålsenliga beskaffenhet, ingalunda motsvarande hvarken behofvet eller nutidens fordringar, ej ens å enskilde personers egendomar, således än mindre å en så beskaffad Statens mönsterinrättning som Ultuna, äfven i detta hänseende, borde vara." Jag anför detta ej för alt klandra Landtbruks-Institutet eller dess Styrelse, ty jag känner nogsamt, att Styrelsen, som med berömvärdt nit och lyckad framgång handhaft Institutets organisation, saknat medel att efter önskan ombygga ladugården, äfvensom att upföra en så väl behöflig mejeribyggnad. De medel Institutet för dess organisation bekommit, nemi.: anslaget motsvarande Kungsgårdens afkastning, ' 4,000 R:dr B:ko för åren 1841 — 1848 32,000: samt d. 15 Dec. 1849 af Sjette Hufvudtilelns besparingar . 11,059: 23. 8.
Götha Canal - 2,100,000: — —- Södertelje D:o - 133,333; 16, — Hjelmaren D.o - i5o,oOoJ — —- Strömrensningarne 300,000: — Riksgälds - Conto irets, Diseontskulld 2,750,9*5; 4. g. Summa tillgångar 57,178,543: 13, 4* och deremot följande Skulder, Guld och Silfver, disponeradt af Statens medel - I»792* Handl, Leman — l,5oo: Gamla Lånebanquens Skulder eller L, B. Outtagne upplupne Räntor 27,067: — Disposition af Konungen för Piastrars lyftning 73l,55-?: Depos. Räkning för medel till Silfv. inköp _ — 4G;,coo; •—• — Vexel-Banco - skuld: Banco-sedelstocken samt de i Banquen vid. anfordran disponible medel 26,027,428: ij. I. Slatsoch Banco-ZJtskottens Utlätandeit. cxxxv Diverse Räkningar _ 40,817: 28,267,790: Öfverskott efter Bok 8,912,755:. Vexel-Banquen och Läne-Banquen aro här sammanblandade. Banco-Disconten, hvars Crodiliv för närvarande utgör 6 millioner på Namn och a million på publika papper, har icke till fullo detta begagnadt. Utredningen -af Malmö f. d. Diskont visar, enligt första Qvartals-förslaget innevarande år. följande: Skuld: I Banquen - 253,868: 4, 5, Utelöpande Attester 828: 29. 8. — Till utredningen af Götha Canal-Di scont _ 354,882: 24. — Deposition af Anrepps Concours massa C54: 8. — Ofver levererade medel 82: j0. Depon.
Dessa förändringar afse nemligen, att ännu inga andra arrendatorer oell jordtorpare böra få rösträtt, än de, sorn genom minst tre års kontrakter äro betryggade i sin besittning; att gemenskapen af arméen och flottan samt så kallad vaktbetjening icke ännu må utöfva rösträtt, annat än i de fall, då de ega fast egendom; att jemte tjenstehjon äfven stattorpare tills vidare uteslutas; samt att de, som under sista åren njutit understöd af fattigvården, men detsamma ej återgäldat, icke få i val deltaga. Äfven har jag föreslagit, att de nuvarande fyra riksstånden skulle för den första riksdagen få tillsätta hela landstinget, då nya val-lagen göres gällande till folktings-valen, för att lemna dem en behöflig inflytelse på den närmaste tidens lagstiftnings-åtgärder. Det är i öfverensstämmelse med dessa åsigter, som mitt vördsamma förslag är följande : Förslag' till Regeringsform. i. Sveriges Rikes Regeringssätt. § 1. Sveriges Rike skall styras af en konung och vara ett arfrike. Ej må någon R. del från detta rike söndras genom försäljning, förpantning, gåfva eller på annat dylikt sätt. R. § 2. Tbronföljden skall vara nedstigande och agnatisk, sådan som den finnes stadgad R uti Successions-ordningen af den 26 September 1810. § 3. Svenska folkets till riksdag grundlagsenlig! valda ombud kallas riksdagsmän; församlade till riksdag utgöra de riksförsamlingen. § 4. Grundlagar äro: denna regeringsform, lagen om val till folktinget, successionsR. ordningen af den 26 September 1810 och tryckfrihets-förordningen af den 16 Juli 1812, med de förändringar i samma förordning, hvilka sedermera blifvit fastställda, eller hädanefter kunna fastställas. Hvad i successions-ordningen och i tryckfrihets-förordningen i afseende å Rikets Ständer blifvit stadgadt och omförmäldt, skall hädanefter på riksförsamlingen tillämpas. Ej må någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarne stadgas, r, utan på det sätt, som enligt 135 § iakttagas bör.
Tjenstehjon är den som &c. Beträffande frågan om att dämma till Krigstjenst, är jag förekommen af Herr Hjerta. Hvad åter vidkommer de så kal - Den 7 September e. m. lade backstuguhjon, måste de med skäl anses för en den värsta ohyra, som fräter hemmansägaren; väl vore, om en utvidgad hemmansklyfning kommer att lemna dem begagnade tillfällen att blifva nyttiga medlemmar i samhället. — Jag ber blott att vid de vackra tal jag hört, örn rnenniskans frioch rättigheter_, få erinra, att inga rättigheter gifvas utan motsvarande skyldigheter. Vill man ej tillstädja Församlingarne, att tillhålla den lättjefulle att förvärfva ett stod för sin ålderdom medelst idoghet under förmågans dagar, så hör man afstå från att döma dessa församlingar att föda dem, hvilkas lättja vållat deras nöd. Herr af Grubbens: Egenteligen för att besvara Herr Hjertås anmärkningar angående nödvändigheten af Gesäilherbergenas bibehållande, har jag begärt ordet. GarfvareSkrået här i Staden liar inga Gesällherbergen, utan då en resande Gesäll hit ankommer, har han att anmäla sig hos Åldermannen, som gifver honom anvisning på den Mästare bos hvilken lian får qvarter; denna Mästare åligger att hafva honom i sitt lius i 8 dagar, så framt icke någon Mästare genast behöfver honom, och sjuknar lian under tiden, skall ock den Mästaren låta vårda och skola honom. Derigenom undvikes åtta dagars supande i herberget, och då så kan tillgå i Garfvarehandlverket, 40 H. 16* 244 ®en 7 September e. m. vet jag icke, hvarföre det ej skulle kunna ske i hvilket annat Skrå som heldst. Herr Munck af Rosenschöldj Eberhard:
Af dessa torde väl Knut Almlöfs gästspel i böljan af detta år ha lyckats bäst, ekonomiskt taget, intägten af fröken Almatis gästspel torde ej ha varit synnerligen stor, och Rossis gästspel kan väl svårligen ha medfört annat än förlust Oss förefaller det som ett vågadt försök att inkalla Rossi för att konkurrera med våren, utvärdshusen och cirkus. Och har detta försök gjorts såsom ekonomisk spekulation, och så ser det ut, att döma af tiden för hans gästspel, då torde man häri finna en naturlig förklaringsgrund att teaterdirektionen nu måst tillgripa teatrarnes sista tillgång, om vi få begagna detta uttryck: det af riksdagen beviljade krediti vet å 15,000 kr. Då man sammanlägger dessa tre fakta: att man behöft flere representationer för att komma till samma recettsumma, som föregående år, att man behöft dyrbara extra medhjelpare, som ibland åtminstone ej kunnat locka folk, och slutligen att man måst tillgripa sista resursen, riksdagens nödfallskreditiv, då kan en vän af svenska teatern, särskildt af operan, nog få ett och annat att fundera på. Vi talade äfven om en ökning i antalet representationer. Det var då endast fråga om det föregående året, men går man längre tillbaka, skall man finna, att denna ökning antager ganska betydliga dimensioner. Sålunda gåfvos spelåret 1882 — 83 på båda nationalteatrarne sammanlagdt 400 representationer, men spelåret 1885 — 86 har man drifvit upp siffran till 461. Man behöfver ej vara så stor räknemästare för att finna, med hvilken summa dessa ökade representationer tynga ned teaterns budget, men det torde vara nog att nämna att för några år sedan uppgick dagkostnaden för hvaije representation å operan till 240 och å dramatiska teatern till 115 kr. Det är ju då lätt att finna att ökningen i representationernas antal visserligen ej är, eller åtminstone ej behöfver vara liktydig med någon ökad behållning för teatrarne. Och som man nu sett, har detta ej heller blifvit förhållandet.
Antalet af stadens handlande vid 1847 års slut utgjorde 97 och af skeppare, som ägde burskap på utrikes sjöfart, 68; men af de förre voro många, som icke idkade någon rörelse, och ibland de sednare funnos flere, som antingen saknade sysselsättning, eller seglade såsom styrmän, hvaremot åtskillige i andra rikets städer burskapsägande skeppare härifrån förde fartyg på utrikes orter. Handtverkerierna hafva i Gefle icke uppnått den tillväxt, som man, i förhållande till stadens folkmängd och handelsrörelse, borde kunna vänta. — År 1847 funnos här 144 handtverkare, af hvilka flere dock saknade sysselsättning. Vid anställd jemförelse visar sig, icke allenast, att flera rikets städer, med betydligt mindre folkmängd, än Gefle, hafva ett större antal handtverkare, utan ock att få städer i riket finnas, som icke, i förhållande till sin folkmängd, hafva flere handtverkare än denna stad. Det borde då med skäl kunna förmodas, att det jemförelsevis ringa antal handtverkare, som här finnes, skulle vara i goda omständigheter, men sådant är icke förhållandet. Få af dem ega någon ringa förmögenhet; en del hemtar af sitt yrke endast en knapp bergning, och många befinna sig i verklig fattigdom. Ett af de förnämsta skälen härtill är, att stadens handtverkare icke kunna af den kringliggande landsbyggden påräkna den arbetsförtjenst, som flera andra städer äga af de dem omgifvande landsorter. Af invånarne på landet är det egentligen ståndspersoner, som lemna städernes handtverkare någon betydlig arbetsförtjenst, och af sådane finnas i denna provins ett vida ringare antal, än i de flesta öfriga landskap i Riket. Af fabriker och manufaktur-inrättningar funnos här i staden vid 1847 års slut: l:o En fayence-fabrik, drifven med fem mantalsskrifne och tre icke mantalsskrifne arbetare, med ett tillverkningsvärde för sistförflutne år af 3,600 Riksdaler banko; 2:o