Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
till Iärarnes aflöning m. m. endast återstode 5,870 r:dr; att denna summa visserligen icke vore för besagde ändamål tillräcklig, men att hvad, som bruste, ansetts kunna fyllas genom den större afkastning, som kungsladugården borde komma att lemna, då ett ändamålsenligt brukningssätt derstädes blifvit infördt och ladugårdsskötsel uppdrifven till den höjd, som kungsladugårdens rika höbord lätteligen medgåfve; att, ehuru det begärda statsanslaget, jemte egendomens närvarande afkastning, utgjorde 2,000 r:dr b:ko mindre än hvad institutet vid Degeberg årligen åtnjutit, styrelsen hoppades, att, om detta statsanslag erhölles och kronoparken Lilla Djurgården blefve upplåten till institutets disposition, denna läroanstalt skulle kunna försättas i det skick, att det motsvarade alla billiga fordringar; på grund af hvilket allt styrelsen i underdånighet förnyat den af kommitterade förut gjorda ansökning om nådig proposition till Rikets Ständer om ett årligt anslag af 4,000 r:dr b:ko, att framgent oförändradt utgå till landtbruksinstitutet på Ulltuna så länge detsamma komme att fortfara såsom en allmän bildningsanstalt för landets jordbrukare. På grund af hvad styrelsen för Ulltuna landtbruksinstitut i underdånighet anfört, ansåg Statsrådet sig böra tillstyrka nådig framställning till Rikets Ständer om beviljandet af ett fortfarande anslag af 4,000 r:dr för nämnde landtbruksinstitut, med vilkor, att minst sex elever och ett lika antal lärlingar skola der städes kostnadsfritt lemnäs uppehälle och undervisning. b) En af herr f. d. Statsrådet G. Poppius, i egenskap af landtbruksakademiens direktör, till Kongl. Maj:t ingifven underdånig skrift af den 20 sisth September, deruti, efter en framställning till ådagaläggande, hurusom det vid egen domen
Papper: tryck-, limmadt och olim m a d t, k o n c ep toch tspet" • ••••• »•*«•••• 1 skålp. U:dr sk. 1 rist 6 imperial-, regal-, median-, olifant-, post-, skrifoch alla andra slag hvitt, ej specificeradt . 1 skålp. 3 färga dt, pressadt, tryckt, figureradt. försilfradt eller förgyldt 1 skålp. ■ 4 press1 skålp. 2 Papperstapeter och border 1 skålp. 10 — Paraplyer och parasoller: siden1 stycke 1 24 andra slag . 1 stycke 36 — Pennorj skrif-, alla slag 1 skålp. 8 — Penslar 1 dussin 9 — Peppar, alla slag 1 skålp. 3 — Perlor: oäkta glas1 skålp. 10 andra slag . 1 lod. 2 Perukmakarearbeten 1 skålp. 3 16 Piphufvuden , med eller utan heslag: af sjöskum, äkta eller oäkta 1 skålp. 24 andra slag 1 skålp. 12 — Plommon, brundier och sviskon 1 skålp. 1 6 Plymer, alla slag 1 skålp. 10 — Paradiskorn, hånförcs under Apoteksvaror. Paraplyställningar eller delar af paraplyer ; se Slojdevaror, ej specificerade. Pastellkritor; se Färger, ej specificerade. Pelsverk; se Hudar och skinn. Pennor, blyerts-; se Blyertspennor. Pereat;1 se Väfnader, bomulls-, Pergamcntsskinn; se Hudar och skinn. Perlegryn; se gryn af Spanmåi. Perlemor, arbetad; se Slöjdevaror, ej specificerade. Persikokärnor, hänföras under Apoteksvaror. Pinschback; se Mctalier, sammansatta. Pipor, tobaks; se Piphufvuden. Fiqué; se Väfnader, bomulls-. Pistacier; se Frugter och bär, ej specificerade, torra. Pistoler ; se Slöjdevaror, ej specificerade. Plataer; se Slöjdevaror, ej specificerade.
Bevillnings-Utskottet måtte hos Riksens Ständer tillstyrka, att alla de Läns innevånare, som af Kammar-Rätten blifvit annorledes dömde, mätte utan afseende derå deras rättmätiga befrielse till godo njuta; och, om en sådan framställning skulle föranleda till återbäring af de lika beskaffade afgifter, hvilka en gång blifvit frivilligt utgjorde, anser jag rättvisan vara lika förbindande för Stater, som för Statsoch Bevillnings-TJts kottens Betänk anden. 855 enskilde, och alt thy likmätigt en sadan återbäring må äga rum j men i denna händelse och på det beloppet deraf icke måtte komma i obehörige händer, torde, förr än något anslag dertill beviljas, hos Kongl. Majit i underdånighet böra anhållas, att noga undersökning måtte anställas och behörigen Verificerade förteckningar upprättas på alla de Personer i hvarje Län, sorn en sådan afgift utöfver deras i Författningarne stadgade skyldighet betalt och den återfordra.” Riksdagsmannen Johan Magnus Wessing från Westmanland yttrade:
175. — angående granskning af åtskilliga författningar rörande. 73 — H — Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o U. Handel med salt inom riket, om rättighet till fri, m. m. VII. B. 442, 447. A. 528, 529. Å. A.' 533. Handelsbalken, 3 kap. 1 § om ändring af. III. B. 505, 614. A. 670. — 3 kap. 1 och 5 §§, om förändring af. IV. B. 532. V. 175. A. 211. — 3 kap. om dels ändring i 3 §, dels upphäfvande af 4 §. IV. E. 198. Handelsböcker och handelsräkningar, om förändring af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, angående. XI. B. 416, 418. A. 426. Handels-doinstolar, om inrättande af. XI. B. 21. A. 77. Handelsfrihet, om upphörande af den allmogen i sju härader af Elfsborgs län, samt städerna Borås och Ulricehamn beviljade särskilda. VII. B. 442. 447 A. 534. Handels idkande i salubodar under Helgdag, om förhöjd straffbestämmelse till förekommande af. I. 396. 450- R. 451. Handels-Ordningen af den 22 December 1846. jemte åtskilliga dermed sammanhang egande författningar, äfvensom rättighet till fri handel med salt inom riket, angående. VII. B 442, 447. A. 528, 529. Å A. 513. Handtverksoch Fabriks-Ordningen af den 22 December 1846, om ändring i. VII. B. 442, 447. A. 534- VIH. E. 103. Handt verksprodukter och fabrikater, om anvisande af en särskild fond för belåning af. XI. B. 418, 427. 430 A. 432.
Penningarna kunde ock under samma mellantid blifva liggande ofruktbara, dels at Köparen såsom okallad wid Tredje UpLudet, kan dä ej wara tilstädes at lyfta Bördestillingen, som likwäl är ändamälet med ckoxoliläou i Börd; dels at uti stern landsorter och smärre Tingslag, der tinget inom fä dagar slutas, har Bördemannen wid Tredje Upbudet ingen eller gansta inskränkt tid at bewaka sin talan; dels, at vin lagfartstrden någon gäng hindrar köpare til större Landtegendomar, at genast börja med odling och byggnad, inträffar likwäl icke denna olägenhet med Allmogen, som sällan styndar med förändringar eller odling; och dels, at »m lagfartstiden ifrän natt och är til aderton wecker mindstas, det will saga trettiofyra wecker, dä köp blefwe lagständet netto et är frän första upbuoet, som med i kaninen pantsatta Egendomar lärer wara wanlicp, synes iniz, det lagfarten icke widare kan förkorrtas, sä framt Böroemannens ratt statk bivehäilas och bestå; Och ändteligen stadgas härigenom för laga stånds tiden en termine^ stxrw, som är sä növwändig för katalia? och ej wännes, om fjerde Tinget, som kan hallas Tre mänader förr eller sednare stall utmärka laga ständ. Beträffande dernäst Lagfartstiden i de orter ther allenast Et Ting hålles, sä lärer ester ffilcourterna derom wara olika'meningar. För min del bifaller jag Kongl. Mastts Nådiga Lropoluion, at Lagfartsliden mätte förklaras gä til ända wio stulet af andra Tinget, sä framt icke klander förut instammes och penningar äeponLrag. Bördetiden blifwer der lika läng som der Try Ting hällas.
Der skrattas, pratas och skrikes, kyparne kunna knapt komma fram med sina brickor, och öfveralt inne i de små, oregelbundna rummen ljuder ett oafbrutet slammer af knifvar och gafflar, af skedar, som slås mot ägg, och af tallrikar, som vårdslöst kastas ner på de hvita dukarne, fläckade af sås och höljda med brödsmulor. På golf och stolar ligga högar at karnevalskostymer, som man helt ogeneradt tar på sig midt ibland de ätande gästerna, och det är ganska lustigt att se en städad tysk privatdocent plötsligen draga blå arlekinsbyxor öfver sina korrekta grå »onämnbara», dölja sin filosofiska Göttingerfysionomi i en målad skråpuk och försvinna under allehanda »famösa» krumsprång, åt hvilka hans lärda hemstadsauditorium säkerligen skulle baxnat. Och bäst du gläder dig åt att se med hvilket behag din unga svenska landsmaninna gnager på ett hjerpben, stiger hon upp, ställer sig bakom en skärm – gudbevars en icke alt för stor skärm – och återkommer höljd i en gräslig chamoisfärgad domino, med gräsgrön kapuschong öfver det blonda håret och en ståltrådsmask för ansigtet, hvarigenom man blott kan skönja pupillen, men ack hvilken glänsande, munter blå pupill. Hon går förbi dig och kastar du då en näsvis, granskande blick på henne genom din »enkeltjusare», kan det nog hända, att hon riktar en parfymstråle emot dig, som nödgar dig att blunda och gifver en egendomlig bismak åt dina franska ärter. Ser du ut genom fönstret, på gatan, kan du vara viss på, att någon tjufpojke på trottoiren sänder en hel grabbnäfve confetti mot rutan, så att glaset skallrar och kulorna sjelfva brista sönder för att smattrande i små sockerpull lika flisor rassla ned på gatan. Fördelaktigare är det emellertid att gifva akt på grannarne, ty annars är det ingalunda omöjligt att någon skämtsam individ lånar din börs – bara på narri förstås – och sedan icke visar någon benägenhet att återställa lånet.
Nya Teatern, hvars musikaliska smak mot slutet af förra spelåret fördelaktigt dokumenterade sig genom uppförandet af Glucks » Bedragne Kadi » och Cagnonis » Pappa Martin », har denna termin hedrat sig med Mozarts » Teaterdirektören », som, låt vara att de musikaliska krafterna här lika litet som i de tvenne nyssnämnda operorna räckte ens tillnärmelsevis till, dock icke förfelade att göra ett godt intryck genom — förutom naturligtvis den formklara, älskligt graciösa musiken — den håg och det bemödande som märktes hos de utförande, af hvilka fröken Jonson med sina rikare medel som vanligt bäst uppbar den musikaliska delen, liksom fröken Sjöberg den dramatiska. Äfven reprisen af » Madame Angots dotter » hör till dem, som icke billigtvis böra af musikkritiken klandras, enär detta arbete, frånsedt librettons delvis af lokaloch tidstonen betingade små frivoliteter, erbjuder små musikaliska genrebilder och konversationsstycken i Lecocqs allra bästa stil, som rätt mycket i denna opera närmar sig den franska komiska operans heroer, hvilka det eget nog långt mindre lyckats kompositören att följa i spåren, då han skref sin på Opéra-Comique uppförda Ur Dagens Krönika. 9stora opera » Plutus ». Fru Hjortberg och — fröken Björke-gren (! ), som introducerade denna opera på N. T. i denna« barndom, efterföljdes i sina resp. roler af fru Östberg och fröken Vendela Andersson, hvilkas prestationer antagligen voro de bästa, man i en sådan opera som denna någonsin sett och hört. Fru Stenfelt och fröken Sjöberg hade alltsa ett ganska kinkigt uppdrag att söka ersätta dessa begge omtyckta och begåfvade konstnärinnor, och att det lyckades dem så bra som det gjorde hedrar deras redbara och talangfulla ansträngningar, om det också naturligtvis långt ifran lyckades dem fullt ut Vo / onta / re.Ett publicistlif. Det var i slutet af april, en blåsig gråkall dag, då den nyss 30-årige Karl August Strömbäcks stoft i Ladugårdslands grafkapell invigdes till den sista hvilan. Begrafningscere-monierna försiggingo så sans ceremonie som möjligt, och det hela var undanstökadt på några minuter.
Man hade såliinda under veclians lopp i sektionerna diskiiterat h n e n s&amp;dana som: D draktrefonnen D, ~sedlighetsfrAgan&gt;, wpedagogislra frågor)) m. fl. Fredagens seletionssam1nantr~c1e var agnadt åt &gt; arbetare-frtigan D. Waturligtvis hade social-demokraterna ej försinininat tillfallet att rycka in med sina basta hjälptrupper; inen man vm viil rustad att taga emot dem. Diskussionen inleddes af fru Jeannette Schwerin med ett aiiförande öfver frBgan: » På hvillza sociala arbetsfiilt kunna kvinnor nr alla sainh~llsklasser förena sig till ett gemensamt arbete? » Inledarinnan yavisade, hurusom en dylik sammanslutning på en hel del områden vore, ej endast möjlig, utan afven redan genomförts. Med lika mycken kraft som hofsamhet bemötte hon den a.£ det socialdemokratislra partiets ledarinna mot de borgerliga riktade utmaningen: » Ni hiimiila oss väl, men ni betvinga oss ej D. Den borgerliga Icvinnorörelsen hade icke, ville icke betvinga någon. ' hots socialdeinokraternas förnekande af all samhörighet s l d e den borgerliga kvinnan oförtrutet verka för, att &amp; j blott kvinnan af hennes egen klass, utan afven arbeterskan, ja alla kvinnor, vunne en st2isllning, öfverensstämmande ined deras allmanmanskliga riittigheter. Det V W en ytterst liflig dislrussion, som följde på denna inledning. De socialdemokratiska talarinnor, som uppträdde i främsta ledet, voro natwligtvis de, som vid föreggende tillfallen på ett s&amp; eklatant satt dokumenterat sig som sitt partis före~pra~lcerskor: den förnämt öfverliigsna, hånfulla fru Braun och den alltid lika omotiveradt hiitska och passionerade fru Zetkin. Dessa tal. försmadde emellertid att närmare ingå på de olika punkter, som inledarinnan till klargörande af frågan preciserat. Dämmot förnekade de på samma hänsynslösa satt all socid betydelse hos den borgerliga livinnorörelsen.
Mor och Karin sitta inne med de fremmande, de sakna dig icke. Du berättade en gång en saga för oss, kan du icke någon annan?" Att höra berättas sagor, var på denna tid ett nöje, också för fullvuxna, icke uteslutande en barnfägnad; eljest hade väl föga Hebla varit så fallen för att föreslå sagolek. Den saken var också Peder med om. Sigrid steg opp, bortlade den prydliga boken och sade: "Nå hvarför icke. Vill ni höra sagan om de två fångna barnen?" Ja, det var naturligtvis allt bra, och Sigrid började: "Det var en gång en kung och en drottning. De hade tvänne barn, en gosse och en flicka. Och gossen var fager, som en dag, och hade långa gyllne lockar, som föllo utför axlarne, och hans ögon lyste som stjernor, och på honom sågo alla, och alla prisade och smekte honom, och kungen lät göra åt honom en liten guldkrona, på det folket skulle veta att han skulle bli kung. Men flickan hon var just ej vacker, utan sådan som folket mest är, och ingen brydde sig om att se på henne, ty alla sade att sådana flickor kan man nog få se i hvarje stuga, icke behöfde man söka opp en prinsessa dertill, och icke frågade brodern heller efter systern, fast han gerna lekte med henne, för att hon var så from och tålmodig, och aldrig motsade honom. Men gossen hette Veli, och han var stolt öfver sitt guldgula hår och sina fagra stjernögon, och han märkte ej att systerns hjerta var fagrare än guld och stjernor. Fanns det så vid hofvet en hög herre, som var slägt med kungen, och som sjelf ville bli kung, när den gamle kungen skulle dö, och han beslöt att döda de bägge barnen för att sjelf få ärfva kungariket. Och han ställde in sig hos hofvets giftblanderska, en stygg och ohygglig qvinna, och lofvade gifta sig med henne, bara hon ville taga de båda barnen af daga. Men giftblanderskan tänkte: "dödar jag barnen, så håller han ej ord, och gifter sig ej med mig. Nej, jag måste hålla dem vid lif sålänge, och gömma dem för att skrämma honom med dem."
Jag vill nu endast tala om ämbetet att vara husmoder, utan att taga hänsyn till alla de mer eller mindre svåra och invecklade själsförhållanden, hvari alla husmödrar, liksom alla människor lefva. Men jag vill då påstå, att en husmoders verksamhet är för en kvinna den lyckligaste verksamhet. Den är den lyckligaste därför, att den innehåller de flesta möjligheter till en kvinnas hela utveckling. Det är mycket vanligt, att höra kvinnor beklaga sig öfver, att deras husliga arbete är ett så materielt arbete, som i längden gör dem slöa och trötta och småningom likgiltiga för andliga sysselsättningar, men orsaken härtill är icke, att arbetet är materielt, utan att det uppfattas på ett materielt sätt. Allt mänskligt arbete har en yttre form och behöfver ett material för att uttrycka sig, men en husmoder har i sitt arbete det mest omfattande material till sitt förfogande; – hon har lifvet själft i hela dess omväxling. När man vet, hur många andliga resultat ett synbart materielt arbete kan ha, borde man icke nedsätta det materiela arbetets värde. Man vet, hur mycket lyckligare de människor äro, som få ordentlig mat, när de äro hungriga, en väl bäddad säng att ligga i, när de äro trötta, som lefva i renlighet och med en bestämd indelning af tiden, i hela det välgörande tillstånd, som består i att icke plågas eller hindras af yttre ting. Det är en husmoders uppgift att för flere eller färre skapa en sådan tillvaro, alltså lägga grunden till, att en del människor gå gladare, lyckligare och friskare till sitt arbete – hon själf inberäknad. När man en tid har lefvat på hotell eller, ännu värre, har sett, hur ett oordentligt, oroligt hem kan förstöra och förslappa all handlingskraft, ser man, hvilken stor betydelse ett välstyrdt hem har. Ja, ett hem! De flesta veta nog, att det är en god sak, men de glömma, att den, som hufvudsakligen skapar ett hem, är husmodern, och att därför hennes ämbete är ett välsignadt ämbete. Allt, som kan lätta, förbättra, försköna tillvaron för hennes omgifning, bör därför vara henne kärt, och till allt arbete, som hennes hushåll bjuder henne, bör hon gå så lätt och lycklig, som den går, hvilken vet, att hon gör ett nyttigt arbete.
Således är äfven i detta afseende skäl för handen att afslå de extra anslag, som blifvit begärda. Hvad den militäriska delen af frågan angår, är jag icke competent att bedöma densamma och vill derföre inskränka mig till en enda anmärkning, och den är i korthet, att det synes mig vittna om föga militärisk plan, att man gjort en fästningsanläggning midt i landet, på hvilken, om jag icke minnes orätt, man redan arbetat 12 år och för hvars fulländande enligt K. M."s nåd. propos , ofh anslaget skall beviljas, ännu fordras eu arbetstid af 45. år. Jag hemställer, om det bevisar plan att företaga en fästningsanläggning, som går ut på en arbetstid af 60 år, då man vet, huru sakerna under tiden kunna förändra sig. Hvad förevar, anslag till kustpiecer Beträffar, fär jag på de af Utsk. anförda skäl tillstyrka afslag å detsamma. / Den 3 November e. m. , a3 Frih. Franc Sparre, Bengt Erland: Jag vill icke trötta R. o. Ad. med alt upprepa, hvad som förra gängen i detta ämne sades, utan får jag blott tillkännagifva, att jag på det sakrika yttrandet af Hr Breitholtz, hvars competence att tala i detta ämne af R. o. Ad. säkerligen är lika erkänd, som han sjelf otvifvelaktigt af oss alla är högligen saknad, stödjer den öfvertygelse, att denna punkt alser det vigtigaste af alla anslag för artilleriet, emedan fråga är om ett nytt, för artilleriet högst tjenligt vapen. Jag hoppas derföre, att R. o. Ad. lemnar detta ämne allt det afseende , det förtjenar, och anhåller om propos. på afslag å Utsk:s tillstyrkande och bifall till K. M:s nåd. proposm. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Den talare, som näst före den siste yttrade sig öfver det ämne, som nu utgör föremålet för öfverläggningen, nemi. extra anslagen, delade sin framställning uti den politiska, den linanciella och den militära sidan. Jag vill försöka att gå samma väg med ett kort besvarande af hans yttrande.
Syner, hvilka vanligen förrättas i Augusti och September månader, då Landtmannen är sysselsatt med inbergning af sin gröda och Höst-utsädets beredande, äro så mycket iner betungande, som det till och med vid ansenligt vite varder lloteoch Rusthållarne ålagdt, att till Syne-Rättens förskaffande hålla 5 a 6 Hästar i beredskap, den förändring alltså måtte vidtagas, att Syner å Hussaroch Soldate-Torpen höra hållas endast hvart örte år, och att antalet af Syne-Rättens Ledamöter inskränkes till en Officer, en Krono-Betjent och arne Nämndemän, samt Besv. och Occon. Utsk. Persson från östergöthlands Län, att de å Soldate-Torpen livart 3:dje år anställande Sjner mätte så mycket hellre inskränkas till hvart 6:te år, som de alltid medföra stora kostnader och mycket besvär för Rotarne, emedan Synemännen ofta äro till antalet 10 a 12 personer, hvilka af Rotarne måste förses håde med kosthåll och skjuts; hvarjemte Anders Persson föreslagit, alt Soldaterne sjelfve höra i fredstid hota förefallande bristfälligheter å deras Torp-byggnader, då Roten dertill lemnar erforderlige materialier.
Lånet utbetaldes år 1858. 12,322: 92. till staden Falkenberg, å 47,000 R:dr, för hamnbyggnad, emot dito dito; utbetaldes år 1859 45,083: 24. » staden Warberg, h 30,000 R:dr, för fullbordande af hamnanläggningen derstädes, emot årlig inbetalning af 5 procent å denna summa, hvarvid 3 procents ränta å kapitalåterstoden beräknas; utbetaldes år 1844, 21,489: 17. » sistnämnde stad, å 22,500 ILdr, för samma ändamål, emot dito af 6 procent och beräkning af 4 procents ränta för återstående kapitalbeloppet; utbetaldes år 1849, 15,768: 23. Transport: 2,342,814: 18. 2,518,621: 29. till staden Strömstad, å 15,000 R:dr, för fullbor dande af hamnanläggningen vid nämnde stad; utaf hvilket lån årligen skola återbetalas 6 procent, hvarvid beräknas 4 procents ränta; utbetaldes år 18-58, 14,394: 2. 14,132: 15. » staden Amål, å 8,000 R:dr, för hamnbyggnaden derstädes, emot dito dito; utbetaldes år 1861, 8,000: —• 8,000: — » staden Grenna, å 37,500 R:dr, för byggande af hamn vid nämnde stad, emot dito dito; utbetaldes år 1861, 37,500: — 36,745: 83. » staden Wadstena, å 48,000
Men den arma kandidaten hade ingenting att ställa emellan sig och guttens vidöppna ögon, ty mitt förslag, att vi skulle skiftas till denna gerning, förkastades utan pröfning. Gubben låg redan på bänken, insvept i fårfäll och tobaksrök, och då nu denna senare i väldiga skyar drog bort öfver vårt läger samt bildade en molnstod emellan oss och gutten, tog kandidaten ett raskt steg, klef upp i sängen och beredde sig till att försvinna. Men, o ve! Tobias den andre sträckte ut sin hand mot härdens slocknande eldbränder, dessa sprutto till af skräck och sände ett flammande sken ut i stugan, och der stod nu kandidaten i blå låt mig säga, gymnastikdrägt, omgifven af en gul strålglans, en obemantlad Svea, mindre hög, betydligt mindre allvarsam, och i stället för ett argt, gapande lejon låg jag storskrattande vid statyens fötter. Hvem har väl tid till öfverflödig sömn under en dylik feriefärd? Icke jag åtminstone, derför fann jag det fullkomligt i stil med hela omgifningen, att gubben vaknade klockan 3 och började röka samt fortfor dermed tills han fann det vara tid att tända på brasan i spiseln. Det var en präktig gubbe, oaktadt han säkert var lika genompyrd af dålig, usel tobak, som vår svenska bokmarknad af öfversättningsliteratur, och jag förvarar med tacksamhet den vandringsstaf han skar mig af god fjellbjörk. Det regnade på morgonen och var betydligt vått på gångstigarne, men vädret blef bättre uppåt dagen. Vi beslöto att fortsätta vandringen sedan vi alla ätit middag hos den stillsamme, men klokt blickande sätergutten, som otvifvelaktigt var känd som ett godt parti i bygden. Det är temligen troligt, att den förr omtalade gumman, som skänkte honom åt den minsta jenten bland oss, trodde att vi, lockade af hans stora rykte, dragit från Sverge endast för att fria till honom. Han sjelf gaf dock inga »anledningar», utan skötte sitt hushåll med sådan stilla ärbarhet, att vi fingo liksom en profetisk inblick i framtidssamhället, då männen bli hushållare, och den synen var rigtigt vacker.