Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antagom, att vi inskränkte våra behof af öfverflödsvaror så,att \ af vår vanliga import deraf endast ifrågakom. Vi skulle då nödgas, att sälja till iänder och orter, som icke bade påräknat så stor tillgång af våra allster, utan sjelf ämnat afsätta mera af sine. Hvad månne förlusten på dessa våra exportvaror då skulle blifva? Och månne den stadnade vid detta året? Månne ej följande år tillgången ännu inverkade på prisen, och de en gång på afsättningsställena fällde pris icke så lätt återbringades till jemnvigt? Nej! M. H. skyndom att återinsätta oss uti det lyckliga förhållande, ett Mynt bereder Samhället! Ihågkommen att det är genom ett sådant, som menskligt omtankan afhjelper de missförhållanden naturhändelserna icke blott tillfälligt, utan äfven fortfarande, draga med sig! Rädoms ej att taga ett steg, som skall föra oss in på sanningens, rättvisans, upplysningens och statsklokhetens vägar, ifrån oredlighetens och oordningens villostigar! Och beslutom: att som Rikets Ständers Bank äger en reel fond, uppgående till | af den utelöpande Bancooch Riks gälds Sedelstocken, sedan motsvarande Lån ä Metaller, exportable effecter och LåneBanco-Obligationer blifvit af dr agne, skall Banken nu genast öppnas till utvexling, efter nu stadgadt värde af ia8 sk:r BancoSedlar pä en R:dr Specie efter 1664 3a H. 5 66 Den 9 J111 i i f. m. drs Myntfot. Jag bör äfven vid detta tillfälle erinra, att det skadligaste man kan göra, vid ett sådant tillfälle, som detta, är att besluta, utan att genast verkställa. Följden deraf skall blifva, de skadligaste speculationer på ett tillstånd af allmän osäkerhet. Man lofvar liqvid efter 128 sk. per R:dr Specie.
Björnstjerna har verkligen missförstått mig om han trott, att det kunde falla mig in att förneka det Kavalleri - Den 23 April e. m. 59 och Infanteri-officerarnes skicklighet vore af hufvudsaklig vigt för dessa vapens bestånd. Jag har endast yttrat, att det är möjligt för Kavallerioch Infanteri-trupp att genom tapperhet ersätta hvad Kavallerioch Infanteri-officerarne möjligtvis brista i skicklighet. En schock kan lyckas, om äfven den är oskickligt utförd, ett bajonettanfall likaså, men jag vågar påstå, att, om t. ex. elt Artilleri-batteri skall med ricoschetering beskjuta fienden, som står betäckt bakom en kulle, det vore omöjligt att lyckas i fall icke Artilleri-officeraren har sådan skicklighet att lian kan bedöma distans, taga elevation, afpassa krutladdning m. m. Artilleri-truppen, endast handtlangare åt officern, mäste ega det kalla mod att under kulregnet ordentligt utföra sina värf, men den kan aldrig genom tapperhet godtgöra hvad officern saknar i skicklighet. Deruti ligger enl. mitt förmenande skillnaden. Hvad slutligen Gr. Sparres yttrande beträffar, så får jag nämna, alt om jag egde lika mycken skicklighet i det juridiska facket, som han tyckes ega i det militära, sä skulle jag visserligen, när frågan om anslag lill Hofrätterna förekommer, motsätta mig detsamma, likasom han nu gjort med anslaget till Artillerivapnet, men jag är rädd för och förmodar, alt R. o. Ad. då, skulle göra lika mycket afseende pä mina ord, som jag nu hoppas att Ståndet måtte göra på Gr. Sparres. Hr von Hartmansdorff: Dä en civil embetsman talat mot återremiss, sä torde R. o. Ad. icke misstycka att en annan talar för densamma.
Författaren började med att förklara, att han i denna fråga stode aldeles utom partierna, och att han följaktligen tilltrodde sig att kunna döma opartiskt. Därefter följde en half spalt, som på ett vackert och tilltalande sätt tog till orda för aktning mot olika tänkande. Och förf. antydde, att han ansåg, att de nya frihetskämparna icke gått till väga med tillbörlig pietet, och att altså deras uppträdande för toleransen vore en smula öfverraskande. »Friheten», stod det till sist, »är en mycket vacker sak. Ja, när det gäller religiösa spörsmål, skulle förf. till dessa rader till och med vara benägen att kalla den sublim. Den var dock kanske ännu vackrare före 1789, innan man ännu lärt sig att begripa, att de vackra orden ej altid äro så lämpliga att realisera. Ty nekas kan ej, att en idé förlorar smått på att predikas på gatan. Det kommer något af vulgärt öfver den, något, som smakar af pöbeluppträden och krogdemonstrationer. Du sublime au ridicule il n’y a qu’un pas. Och det är ej utan, att man tycker det steget vara taget, när man ser hela denna lilla orkan i ett vattenglas, som ger sig min af att vara, om inte verldshafvet, så åtminstone en liten vik af detsamma.» »Det är verkligen förvånande, att något sådant kan förekomma inom denna studentkår, som just haft sin styrka i sin så att säga stabilitet, om nämligen med stabilitet menas frihet från rörelse. Det är litet för tidigt att vilja börja med att reformera verlden, när man ännu inte lemnat akademien bakom sig, och när man ser, med hvilken häftighet det samhällsförbättrande raseriet tycks hafva gripit omkring sig, beklagar man blott, att man ser så ringa utsigt för ett resultat i de unga frihetskämparnas reformationsträfvanden. Men det fins ett litet fält, där man kan arbeta och möjligen också uträtta något. Män väcker kanske intet uppseende därigenom, men arbetet torde ändå kunna hafva sitt intresse. Det är ett gammalt råd, men som tycks vara glömdt. Och det lyder så: ’Sök att reformera dig själf, innan du försöker att reformera andra’. Jag tror, att herrar religionsfrihetsifrare på den vägen med mindre väsen skulle uträtta mer.»
Om emedlertid nyssnämnde tydning antages vara med lagen öfverensstämmande, och om än en modifikation deraf för det fall, att jorden icke göres för egaren onyttig, skulle anses ändamålsenlig, så möter likväl härvid den omständighet, att den föreslagna modifikationen endast afser ett enstaka förhållande eller anläggandet af elektriska telegrafer; och att för detta partiella fall tillvägabringa en förändring i allmän lag, synes desto mindre lämpligt, som något behof deraf ännu icke visat sig. Dessa äro skälen för Utskottets ofvan yttrade åsigt, enligt hvilken Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtte förklara, det ifrågavarande förslag ej kan till någon lagstiftnings-åtgärd föranleda. Af herr Cederschjöld, R. T. “Om Lag-utskottet anser en lag, hvaruti förändring blifvit föreslagen, redan i sig innefatta den mening, sorn förändringen afser, så bör Utskottet bestämdt uttala en sådan åsigt, helst densamma ensam utgör ett tillfyllestgörande skäl att förklara förändringen obehöflig. I stället att nu så gå tillväga, har Utskottet uttryckt sig i sväfvande ordalag, och såmedelst lemnat Rikets Ständer i okunnighet om, huruvida Utskottet anser lagen af den 20 November 1845 böra så förstås som motionären föreslagit, eller icke. För min del kan jag ej gilla detta förfaringssätt och jag har derföre ansett mig böra tillkännagifva, att nämnde lag, så vidt jag förstår, endast innefattar skyldighet för jordegaren att med full eganderätt afstå hvad af jorden lill allmänt behof erfordras, men deremot icke förbinder honom till någon så beskaffad upplåtelse af jorden, som motionären åsyftat och hvarförutan de af honom omnämnde telegraf-inrättningarne ej kunna anläggas. — Häraf följer således, att, derest Rikets Ständer skulle anse de ifrågavarande telegrafinrättningarne vara af sådan allmän nytta, att hindren för deras anläggning böra undanrödjas, en förändring af Kongl. Förordningen den 20 November 1845, i den syftning motionären föreslagit, enligt min åsigt, blifver af behofvet påkallad.“
Jag förbiser härvid ingalunda, alt inoch utförseln af metallisk myntvaluta af myntadl och omyutadt guld och silfver under detta decennium letnnar det skiljaktiga resultat, att under de första 5 åren af denna period införseln (beräknad för hela riket) öfversteg utförseln med tillsammans ett värde af 690,000 r:dr, hvaremot under de sista 5 åren utförseln öfverstiga införseln med tillsammans 7,091,000 r:dr. Dä emellertid härifrån måste afdragas omkring 4,000,000 r:dr, för bancosedlarnes indragning från Finland, så återstår omkring 3 millioner, som, att sluta af vexeloch penningerörelsen, skulle kunna anses utgöra en brist i sednare årens export för betäckandet af importen. För att förklara denna brist, finner jag likväl ingen anledning att skrifva det på slöseriets räkning. Jag ser förklaringsgrunden mycket närmare uti, den inträffade plötsliga stagnationen i afsältningen af vår förnämsta exportartikel, jernet, hvaraf åren 1842—43 tillsammans utskeppades 260,000 Sk0 mindre, än som varit er - 152 Den 11 Januari f. m. forderligt atl fylla medeltalet af de nästföregående fyra årens skeppning. Räknas värdet häraf och derjemte prisskillnaden å det qvantum, som skeppades, så skall man finna balancen ensamt härigenom uppgjord. Jag har vid ett föregide tillfälle yttrat den åsigt, att det öfverklagade missförhållandet mellan import och export under de sednare åren icke af mig kunde tydas så, som skulle importen varit i betydlig mån uppdrifven utöfver det naturliga måttet för landets förbrukning, utan alt detta missförhållande egentligen borde tillskrifvas den ogynnsamma coujuncturen för vår jernhandel, och att jag i allt fall hyste den öfvertygelse, att ojemnheter af denna beskaffenhet, lemnade åt sin egen naturliga utveckling, kunde botas, utan anlitande af sådane medel, som nu äro i fråga. Jag har sedermera haft den tillfredsställelsen att se de mest (öfvande liknelser till verkliggörande af denna förhoppning snarare än jag väntat.
Ängden ligger sänkt i drömmar, älfven ensam vakar, strömmar emot hafvet hän ... Brusar häftigt, när hon finner stenar i sin väg ... försvinner tyst bland mörka trän. Just i kröken utpå näset, där en gångstig genom gräset sina slingor slår, lutad öfver skumstänkt vatten, mörk emot den ljusa natten, hög, en kvinna står. Febersjuka ögon stirra vildt i vågorna, som irra om på ilsam färd; febersjuka tankar följa hvarje pärlbekransad bölja hän mot okänd fjärd. Härligt vore det att glida, glida emot hafvet vida hän med böljors tåg, utan lif och utan smärta drifvas bort med fruset hjärta öfver skummig våg! Härligt vore det att domna, domna hän i kyla, somna ifrån blodets brand; somna ensam, öfvergifven, hamna ensam, vilsedrifven, på en okänd strand! Härligt vore det att glömma, glömma tankarne, som ömma, glömma, glömma blott! Och där nere glömskans vatten rinner frestande i natten, glansfullt, månskensgrått Tätare blir ängens dimma. Ljusa, lätta skyar simma öfver marken hän; fina hvita andeväsen sväfva luftigt öfver gräsen mellan dalens trän. Sakta, sakta fram de smyga till den mörka kvinnan. Blyga, dröjande på tå, en sekund de tveksamt stanna ... höja sig, kring hennes panna sina vingar slå. Öfver ögon febersjuka strykas händer, kyligt mjuka som en majdags vind. Öfver tinningar, som brinna, stora, svala tårar rinna ned på hennes kind. Månprofilen långsamt glider öfver fästet, natten lider, ängens dimmor fly; vaknande i närmsta alen, ser den gråa näktergalen morgon gry. Öfver stigen, som från näset genom daggbestänkta gräset sina slingor slår, ses en ensam, högrest kvinna långsamt vandra bort ... försvinna mellan dalens snår.
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande Jti 21. penningebristen svårligen stöde att afhjelpa, så länge statsbudgeten årligen tarfvade en summa, fullt motsvarande riksbankens hela utelöpande sedelstock. Då likväl icke någon giltig anledning synes Utskottet kunna af berörda omständigheter hemtas till en underdånig framställning om en så vidsträckt omskapning af rikets embetsförvaltning, som motionären antydningsvis påyrkat, helst motionären icke uppgifvit något enda af de embetsverk, han ansett öfverflödiga, så att Utskottet icke ens är satt i tillfälle att häråt egna någon pröfning, samt motionären icke heller uppgifvit inom hvilken gren, vare sig i administrationen eller jurisdiktionen, tjenstemännens antal skulle vara för stort, det Utskottet ej har sig bekant; och då, på sätt Utskottet i ett förut afgifvet, af Rikets Ständer godkändt betänkande (N:o 8) angående ifrågasatt nedsättning i expeditionslösen, yttrat, det icke sedan ofvannämnda s. k. dyra tid inträdt någon sådan förändring i lefnadsomkostnaderna, som berättigar till den slutsats, att dessa kostnader skola framgent blifva af stadigvarande lindrigare art, föranlåtes Utskottet hemställa, att berörda motion så i ena söm andra afseendet måtte lemnäs utan uppmärksamhet. Stockholm den 19 December 1865. Ank. till Exp.-Utsk. deli 21 Dec. 1865, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motionär angående föränd,ring i sättet för kronobrefbär ingens utgörande, m. m.
Balans från år 1861: Skulder: enligt 1861 års räkenskap för Westra stambanan från Stockholm 665,080: 10. dito dito » Göteborg Södra dito » Malmö 801,<81- aa. Utgifter. Byrå,-afdelningen: Tjenstemäns och betjentes aflöning 28,371: 94. Rese-ersättningar och dagtraktamenten 2,290: 50. Extra skrif biträden 7,044: 50. Ritoch skrifmaterialier m. m 4,231: 97. Eldning m. m. af Byråerne 1,514: 86. — Böcker och kartor 54: 50. Inventarieförbrukning och omkostnader 96: 69. Gratifikationer och missräkningspen ningar „ 1,282: 96. Underhåll af Ofverstyrelsens lokaler 2,361: 8. Ingeniör-afdelningen: Tjenstemäns aflöning 15,100: — Banmästares dito 30,017: 26. Hyror och inqvartering 5,566: 86. Banvallen m. m 8,876: 8. Broar och kulvertar m. m 2,451: 42. Inläggning af nya sliper 35,760: 49. Dito af nya räler 8,355: 57. Vaktstugor och postkurar 2,988: 34. Verkstadsbyggnader m. m 3,359: 33. Vändskifvor m. in 5,307: 94. Lastbryggor och stensättningar 1,607: 72. Signaler m. m. • 638: 12. Materialier för signaleringen 2,016: 71. Snöplogar och dressiner 401: 98. Expropriationsräntor och kontributioner 3,027: 2. Eldning m. m. åt banbevakningen 4,688: 82. Reseersättningar och hushyror 2,174: 87. Maskin-afdelningen:
Jag hoppas, att mina medbroder här, vid närmare eftersinnande, skola finna, att följderna blifva sådana, som jag anlydt dem; men jag vill icke gifva något bestämdt råd i detta hänseende, utan har endast velat framlägga mina betänkligheter och stannar dervid tills vidare. Frih. Cederström, Jacob: Då tidpunkten att fram 8 H. 44 34fi D e il 20 Juni f. m. lägga skälen för bifall eller afsiag å förslaget att förändra tiden för nksdngarnes återkommande ej inträffar förr än vid nästa riksdag, har jag egentligen ingenting att invända hvarken emot återremissen eller de förslag till gemensamma tankar, sorn dels af Gr. Posse och dels af andra ledamöter blifvit afgifna; ty det kan vara mig likgiltigt, i hvad skick förslaget vid denna riksdag kommer att hvila ; men jag skullet tro, att Ståndet ej borde borttaga för mycken tid vid denna riksdag med discussion Om beredningen af ämnet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust : Till de skäl, Ulsk. anför för riksdags återkommande livart tredje år, skall jag utbedja mig att få lägga ännu ett, nemi att man derigenom vunne likhet med förhållandet hos Brödrafolket. Jag tror det kan vara ganska nyttigt, alt riksdagar förekomma här på samma tid som storting i Norrige, på det folkens representanter, i händelse af behof, må kunna båttre communicera sig med hvarandra. En värd talare har yrkat, att riksdag må återkomma hvartannat år. Det skulle jag ej hafva något emot; men jag vill dock erinra, att den fördel han deraf lofvat sig, nemi. att revisionerna skulle kunna upphöra, icke synes mig lämpligen kunna ei nas. J.ig troinemi., att det icke blott för riksdagsgoromålens förkortande är nyttigt och nödigt, att dessa revisioner ske, utan jag tror det också vara ganska vigtigt, att en annan personal, d. v. s. StalsUtskts ledamöter, pröfvar anrnärknla, än den som sjelf gjort dessa anmärkn.T.
St:s skrifvelse syftade på gevärsfaktoriets utarrenderande eller icke, emedan en sådan utarrendering icke lämpligen kunde ske och således icke heller kunde af Konungen beviljas. Jag kan icke anse saken så likgiltig. Att begära hvad man på förhand tar för afgjordt icke kunna beyiljas, synes mig å R. St:s sida vara att fela i aktning både mot sig sjelfva och Konungen. De böra naturligtvis icke begära annat än hvad de sjelfve finna välgrundadt och derföre kan vinna Konungens bifall. Jag förnyar min anhållan att R. o. Ad. måtte godkänna det förslag lill und. skrifvelse, jag redan afgifvit, eller något dylikt. Hr Adelborg, Otto: Man behöfver icke ens hafva varit militär för att inse nödvändigheten deraf, att Kronan äger ett eget gevärsfaktori. Någon vidlyftig utveckling synes icke vara af nöden för att visa de olägenheter, som för framtiden skulle uppkomma deraf att man öfverlemnades åt enskilte att förse Kronan med dess behof af gevär. Följden deraf skulle kunna blifva, att då Staten hade största behof af gevär, skulle den icke kunna få annat än möjligen dåliga gevär till högt pris. Jag tror derföre, att den besparing, man möjligen kan göra genom att öfverlåta ifrågavar. inrättning i enskilda händer skulle Staten dyrt få umgälla genom de förluster, densamma vid andra tillfällen måste lida cch hvilka måhända ofta icke kunna i penningar beräknas. För den händelse att R. o. Ad. likväl anser sig böra bifalla Utsk:s be - De n 24 Maj. 129 betänk., får jag för min del anhålla, att den tid, inora hvilken raan vill afvakta verkningarne af ett förändradt tillverkningssålt vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori, måtte utsträckas till slutet af år 1851 i st. f. år 1849.
Lag-beredningens förstärkning med ökadt antal arbetande Ledamöter, så och enär af nämnde Extra Siats-anslag blifvit besparade under år 1841 .11 ,225: — _ samt under år 1843 266: 32. — eller tillsammans Rdr 11,491: 32. — Stats-UiskoUets Utlåtande, Ar-o 28. 3 föreslog Kongl. Maj:t, som vore betänkt alt, under Riksdagens lopp, till Rikets Ständer göra framställning, angående ytterligare bestämmelser i fråga om granskningen af Civil-Lagförslaget, med det mera, som till Lag-Beredningens verksamhet kan böra, det Rikets Ständer nu måtte medgifva, att, tili betäckande under tiden och till detta års slut af kostnaderne för LagBeredningens nya Ledamöter, finge af ifrågavarande besparingssumma användas så stort belopp, som för berörde ändamål erfordras. Utskottet, som jemväl tagit kännedom af de yttranden, Contracts-Proslen Gumcelius3 m. fl. Ledamöter af Preste-Ståndet, afgifvit i anledning af ifrågavarande Nådiga Proposition, har inhemtat, att Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag, i skrifvelsen N:o 382 den 9 Juni 1841, till arfvoden för Ledamöterne, Secreterares aflöning samt expenser för Lag-beredningen, å Riksgälds-Contoret anvisat 12,000 R:dr årligen, att utgå från den tid, densamma trädt i verksamhet och intill 1844 års slut, dock att hvad af anslaget möjligen icke erfordrades, blefve inneslående uti Riksgälds-Contoret till kommande Ständers disposition, hvarjemte Rikets Ständer, som serskildt anvisade, för tryckning af Lag-Beredningens arbeten, ett förslags-anslag af 3000 R:dr, medgåfvo, att, i fall Kongl. Maj:t kunde täckas till Ledamöter i nämnde Beredning inkalla de ännu lefvande 2;ne Ledamöter af f. d.
Ständers Bevillningsutskott afgifne Betänkande, rörande i-ost-Inrättningen m. m., i hela dess vidd godkännes, och att en förhöjning af Tjugufem procent i Post-Taxan för inre BrefVäxlingen följakteligen skall äga rum; voterar. Ja, den det ej vill, Nej; Vinner Nej, så kommer den nu gällande Post-Taxan för In« rikes brefvexlingen att oförändrad fortfara och den af densammas förhöjning påräknade inkomst för Stäts-Verket i stället att sökas genom en förhöjd afgift för Consumtionen af Bränvin och Tobak, men Utskottets Betänkande för öfrigt godkännas. Efter det Voterings-Sedlarne blifvit opp nade, funnos Sextiofyra Ja, och Femtiofem Nej; Och, som Ja således vunnit, så är följakteligen det af Bevillnings-Utskottet afgifne Betänkande, rörande Post-Inrättningen m. m. i hela dess vidd godkändt och kommer en förhöjning af Tjugufem Procent i Post-Taxan för inre brefvexlingen, i följd deraf, att äga rum. Stockholm den 25 Junii 1818. Bihang till Riks-St, trot. N:r iij. tjs. 1954 Stats-Utskottets Betärikandtn', N:r 321. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta Stats* Utskotts Memorial, angående den till Förstärkta Stats-Utskottet öfverlemnade fråga om en stadgad afgijt till Veneriska smittans hämmande. Oxenom Protncolls-Utdrag af den 13, den 13 öch den 18 i denna månad hafva Respective Råks - Stånden till Förstärkta Stats-Utskottet* handläggning öfverlemnat frågan om den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne afgift utaf 3 skilling af hvarje Mantalsskrifven person i stället för den förut varande frivillige afgift inom Uänen, till bestridande af kostnaderne vid nödige Curhus anstalter för Veneriska Smittans hämmandet
Eusebias kind, annars fiffigt färgad af helsa och ungdom, är i dag något blek, ty blekhet kläder botgörerskan. Konsten har här, med några lätta drag af en pensel, doppad i hvitt smink, uppfyllt en önskan, som naturen, lemnad åt sig sjelf, för ögonblicket icke kunde tillfredsställa. – Annæus, säger Eusebia i mildt förebrående ton, och hennes blick sväfvar mellan bärstolens gardiner hän mot gruppen vid marmortrappan (som då ännu väntade på Myro): – du var således äfven denna natt upptagen af vigtiga sysselsättningar. Var det med statssaker eller med theologien? – Med theologien? Nej, min Eusebia! Med statssaker? Ja, vid Herakles, bedyrade prokonsuln, och han tillade i halft förtviflad ton: – dessa statssaker jägta mig till döds. Prokonsuln uppdrog ur gördeln en purpurkantad duk och torkade sin hjessa, liksom om blotta tanken på dessa ansträngningar kom honom att svettas. Under tiden skickade han ett förstulet ögonkast till sina hedniska vänner, Epikureerna, der särskilt de begge bärstolarne ådrogo sig hans uppmärksamhet. – Annæus, sade Eusebia och hotade med fingret; – du har ännu det rysliga oskicket att svära vid de hedniska gudarne, och likväl är du katekumen. – O, förlåt mig, Eusebia! Jag skall, vid martyrernas benrangel, vid helgonens relikskrin, hädanefter vakta min tunga för denna synd. Ack, när få vi återvända till vårt Korinthos, goda Eusebia? Detta Athen, i hvilket kejsarens vilja qvarhåller mig, denna stad, som skenbart är så lugn, så stilla, så aflägsen från händelserna, – ah, du anar icke hvad som jäser i dess barm. Min själ är i en oupphörlig spänning. – Stackars Annæus Han är dock ännu vacker, den arme i mörkret vandrande ynglingen. Dessa sista ord, som Eusebia endast tänkte, icke uttalade, gällde icke prokonsuln, utan Karmides, som just nu steg till häst. – Jag vet, fortfor hon, – hvad du menar.
Men det ska vara nå'n, som A NNA . J ONAS . sköter den. ifrån! Ja, vill du bli dräng hos mig, så säg bara ( Upp. ) J ONAS . A NNA ( fram till kolarkojan ) . Hvart ska du ta' vägen? Ja, vill du titta på det, så kan du stanna. ( Dunkar på dörren. ) L ENA ( skriker till ) . Hvad är det för slag? K ARL J OHAN . A NNA . Det är nå'n, som vill tala vid dig. Ja, men jag vill inte tala vid dig. A NNA . K ARL J OHAN ( ut ) . Du vill, att jag ska gå nu, förstås. K ARL J OHAN ( gör en otålig rörelse ) . Och du vill allt bra gärna få vara i fred med K ARL J OHAN . A NNA . A NNA . den där söta jäntan, som du springer efter. Jag har då aldrig sprungit efter dig åtminstone. Nu har jag då aldrig hört på maken! Du var ju som från vettet. Och du svor så innerligt ­ 90 ­ Lofva är lättare än hålla. K ARL J OHAN . A NNA . Du skulle gifta dig med mig, sa' du. Och... Ja, si det är just det, som jag inte kan minnas. Ja, för du vill inte. Hvem är det? K ARL J OHAN . värdt, att du står här. Det är ändå fåfängt te pipa, när ingen vill dansa. A NNA ( gråter ) . Det får du veta se'n. ( Till Anna. ) Inte är det jag ska gå till far din och mor din. K ARL J OHAN . Och det kommer du och säger åt mig! Men Jag ska inte. Gå du. De känner dig. Och de köper dig ( In igen. ) A NNA ( gråter ) . Anna du! Är du kvar? J ONAS . A NNA . J ONAS . sa' han. Det är fåfängt te pipa, när ingen vill dansa, Men jag vill dansa, du. A NNA . andra vill inte. Ja, så är det alltid. Den ena vill. Och den ­ 91 ­ Ja, ja. Men om du nu ville A NNA . J ONAS . mycket, innan solen går opp.