Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var mycket blek och såg ovanligt sedlig ut, alldeles som jag önskade att tvillingarnas pappa skulle ha sett ut, i stället för att vara mörk, rödblommig och liflig som eld. I kapprummet stod ett medelålders fruntimmer med kropp som en stör och ett mycket strängt ansikte. »Ska frökens moster tala i kväll?» frågade hon med en röst, som kom mig att hoppa högt i vädret, ty basröst hos fruntimmer hör till det som jag allra minst tycker om här i världen. »Ja, jag tror det», svarade Ester. »Kära du», hviskade jag, »hör din moster till federasjon?» »Hon hör till allt där det behöfs mod och blod», svarade Ester, och så trädde vi in i salen, som just inte var något vidare vacker. Herrar var det värkligen ondt om, men det är det ju alltid, när de inte kan få dricka litet punsch. Jag tror, att om federasjon bara anordnade en liten servering, så skulle den nog få männen att svälja till och med litet sedlighet, och det tycker jag den borde göra, ty om något samfund i alla afseenden bör vara mest för herrar, så är det det samfundet. Bredvid mig satt en dam, inte just så värst ung, med kortklippt hår och mannsrock. Jag tyckte först att hon såg bra lite treflig ut, men så lutade hon sig fram mot grannen och skrattade, och då tänkte jag just, att ingenting i naturen är fult, om det bara får den dager det ska ha. Tänderna var hennes dager. De lyste upp hela ansiktet! Bredvid Ester satt en gammal dam med hvitt hår, nästan inga läppar och spetsslöja. Hon såg fin ut, men framför oss hade vi ett fruntimmer, som jag hade riktigt svårt af, så stygg tyckte jag att hon såg ut med sitt svarta hår, sin gröna hy och sina långa gula tänder, som sköt fram ur munnen som spelmarker. Jag blef riktigt glad att få lyfta ögonen från henne till grannen, en ung, söt människa med grå tröja och en den lilla allra som näpnaste hårpirivipp midt bak i nacken. Eljest var det mycket ondt om unga ansikten, och det är ju inte underligt. Hvem bryr sig om sedlighet, när man är ung! På en upphöjning stod ett bord, och på bordet låg några papper.
De Kongsoch Kongs-Ladugärdar, hwilka efter nu gällande Comracler gifwa Kronan en ringare afkastning än af EgendoMarnes wärde skäligen bör kunna päräknas, har Urstoltet hänfört till z:ne Clafier, och i första Classen uptagtt fädane Arrenden, hwilka blifwit af Riksens Ständer eller pä deras åtgärd sturne och hwarä Arrende.tiden ännu ej lupik till ända; uti hwilka Comracler Nilstotter funnit någon rubbning, hwarken kunna eller böra äga rum. Uti denna Claffen finnes blott z:ne Krono-Domainer, hwaraf -:ne äro uplärne pä bestämda lider och en eller Lindhofs Kongs-Ladugärd under perpetuel! Arrende. Uri Högwördkge Preste-Ständet har blifwit anmärkt, att bibehållande af perpetuel!» arrendet icke borde bifallas, äfwensom att arrenden pä 120 är moro oformelige och olaglige, hwadan nägon modificarion borde äga rum. Stms-Utstoktet, som ansett perpetuella arrenden, såsom innefattande abalienakion af Kronans tillhörigheter likasom Contracter om arrenden pä 122 ars tid, icke widare böra tillätas, har dock funnit högst betänkeligt, alt tillstyrka uphäfwandet af i fräga komne Comracler, dä derigenom skulle medgifwas att i mäl, som sä nära hafwa instytelse pä ägande rätten, nägon rubbning wore tilläten uti hwad Konung och Ständer gemensamt förordnar. Den tillförlir som hwarjs 983 Den 2i Zebruarii. Medborgare bör aga för Samhällets förenade högsta Auclorlket, skulle såmedelst blifwa wackande, och ett mistlrveude upkomma afwen om beståndet och »varaktigheten af hwad pä lika fullständigt och kraftägande sätt nu blefwe stadgadt.
Majit har Prosten i Olands och Frösåkers kontrakt af Upsala stift Fredr, von Friesen i underdånig skrifvelse den 29 September 1858, anhållit, att som nämnde kontrakt bestode af 15 särskilda församlingar, deraf 2 utgjordes af städerna Öregrund och Östhammar, men sökanden uppbure allenast 11 prostetunnor, och således 4 mindre än hvartill han vore berättigad, Kongl. Majit Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 72. 15 matte i nåder antingen bevilja ett anslag af ytterligare 4 prostetunnor, att från och med år 1845, då prost-embetet i detta kontrakt af sökanden tillträddes, till samma embetes innehafvare årligen utgå, eller, om kronotionde-spanmål icke funnes dertill disponibel, till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om det sökta anslaget i spanmål eller deremot svarande penningar efter medelmarkegång såsom fyllnad i bemälde Kontraktsprosts aflöning. Öfver denna underdåniga ansökning, som af Konsistorium i Upsala blifvit med dess förord till Kongl. Maj:t insänd, har Kongl.
S. D. Rikets Ständers Revisorers berättelse angående granskning al Banco-Verket, förrättad ar 1839, föredrogs och remitterades till Banco-Utskottet. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Peter Perssons lian Calmar Län memorial, om förvandling af böter. S. D. Ånyo föredrogos Riksens Ständers Revisorers uti sista plenum bordlagde berättelser, afgifne uren 1835 och 1837, öfver samma är verkställde granskningar: l:o af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning; 2:o af de under Cominerce-Collegium ställde fonder och medel; 3:o af Riksgälds-Verket samt den åt Riksgälds-Contorets styrelse uppdragne utredning af Götha Canal-Bolags samt Malmö f. d. Discont-Verk. Och blefvo dessa berättelser remitterade till Stats-Utskottet. Från Höglofl. Ridderskapet och adei.n. Den 5 Februari 1840. S. D. Remitterades till StatsUt skotte t: N:o 1. Grefve Anckar svär ds} Carl Henric, den 1 dennes på bordet lagde motion, om hemmantals-eller extra-ordinarie räntans upphäfvande. Bevillnings-Utskottet: N:o 2. Grefve Anckarsvärdsj Carl Henric, den 1 dennes på bordet lagde motion, om nedsättningen i allmänna hevillningen efter 2 Art. §§:ne 9, 12, 13 till hälften för Handlande, Fabricanter, Manufacturister, Handtyerkare och samtlige Borgare i städerna samt för deras betjening och arbetare. Hvaremot Ridderskapet och Adeln icke biföll remiss af nedannämnde 3:ne, likaledes af Grefve Anckarsvärd, Carl Henric> afgifna och den 1 dennes på bordet lagda motioner, nemligen: N:o 3.
Herr Akrells, Carl, den 2 9 sisth Maji, på bordet lagda Motion om försäljning på öppen Auction af en Hemmanet Tofta förr tillhörig Skog, jemte ett derå beläget Torp. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 8 sisth Maji, under N:o 64 afgifna och, den 1 dennes, på bordet lagda Utlåtande , i anledning af gjorda anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Betänkanden, fann Ridderskapet och Adeln, att Pröt. Vt lif a g den 4 Junii iS2g. 21 samma Utlåtande endast borde läggas till Handlingarne. S. D. Då nu a nyo föredrogs Banco-Utskottets, den 22 sistl. Maji, under N:o 45 afgifna och, den 29 i samma månad, på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckta Motioner om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna Tackjern , blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Banco-Utskottet återremitteradt. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den r8 sisth Maji, under N-.o 32 afgifna samt, den 29 i samma manad, på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjord framställning om Allmogens i Vadsbo Härad befrielse från hjelpe-dagsverkens utgörande till Marieholms och Catlirinaabergs Kungsgårdar, S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar, Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, den 5 sisth Maji, under N:o 27 afgifna och, deri 29 i samma månad, på bordet lagda Betänkande öfver väckta frågor, rörande den så kallade Gårdfarihandel. S. D.
Nu efter ärendets aterförwisning , har wäl Utskottets pluralitö gjort en, med min tanka öfwerensstammande förklaring, i anseende till Lagsökningsstegets, fullföljd, när stamningsukwägen widtagrs; men i anseende kill Utmätnings - ansökningen hos Konungens Befallningshafwande sig utlåtit, att som afgörande! deraf berodde icke pa Borgenären utan pa Konungens Befallninashafwandes åtgärd och förestrift, kunde annan tid och påföljd i denna del Borgenär icke föreffrifwas, än förra Betänkandet innehaller. Jag sinner wäl lika med Utssottet, att malers afgörande till tid och sätt beror pa Konungens Befallningöhafwandes godtfinnande; men i likhet med hwad rörande stämningen blifwit stadgadt, will jag deremot hafwa Borgenären förelagdk, att sa wida han will hafwa sin talan förwarad genom Utmätnings ansökningens ingifwande hos Konungens Befallningshafwande mom preskriptionstiden, *» ban ^46? Den 9 Julli. han da genast derefter, sä widt del pä honom möjligen ankommer, genom Communicativn med löftesmannen och det mera, föranstaltar och bereder denna mälcts fullföljd. Jag äberopar derföre i denna fragg mitt förra yttrande, äfwen deri det afwiker fran Utskottets betänkande. Men i alt öfrigt forn rörer Justitie Ombudsmannens Berättelse förenar mig Med hwad Uttkottet ester ätcrförwisningen besiutat, och i ert afgifwande ytterligare Memorial kommer att anföra, samt torde detta i anseende till Lagförklaringen fä till Riksens Högloft. Ständer utfösta Handlingarne. Z:o. Herr Doctor Hedren: Da jag i allt det öfriga instämmer uti det Utlåtande Högl.
Om dagen satt hans moder ensam med den tyste Assim i skogen; om dagen voro hans fader och han sjelf olyckliga; men natten kom med berusande sällhet åt dem alla. Med riddaren gick det slutligen derhän, att han föll i en feber, under hvilken han en gång rusade upp ur sängen och var nära att genomstinga Sorgbarn med sitt svärd. Gossen räddades af priorn och en annan munk, som vakade vid den sjukes säng. Riddaren talade under feberyran mycket om en grotta och om en kulle, på hvilken en gran vexer; han kallade Sorgbarn stundom son, stundom en liten djefvul. I få ord: hans feber var svår och hans hjerna uppfylld af förvirrade bilder. Under dessa dagar väntade Singoalla förgäfves sin riddare; men Sorgbarn besökte sin moder ofta. Då herr Erland åter var frisk, beslöt han bigta. Priorn blef icke litet förskräckt, när riddaren bekände, att han var besatt af tvenne djeflar: den ene uppenbarade sig för honom lik en qvinna; den andre hade antagit Sorgbarns skepnad, utan tvifvel för att derigenom håna pilgrimen och hans fromma värf. Pater Henrik kallade riddaren i hemlighet till klosterkapellet och besvor de onda andarne att vika. Riddaren kände sig lättad och trodde sig vara befriad. Men följande dygn hade det onda återvändt. Då riddaren vaknade om morgonen, erinrade han sig, att han hela natten varit plågad af de begge afgrundsandarne. Icke lång tid derefter hände en natt att riddaren vaknade, icke i sin säng, utan i skogen. Nejden belystes af ett blekt månljus, och då riddaren förvånad skådade omkring sig, såg han en flyende gestalt, som liknade Sorgbarn. Huru hade riddaren kommit till skogen? Han gaf sig icke tid att grubbla häröfver, utan skyndade efter den flyende vålnaden. Men när riddaren öppnat dörren till tornkammaren, låg den lille pilgrimen på sin matta. Från denna stund återfingo riddarens tankar sin första riktning. Han arbetade flitigt med att sammansätta de sönderslagna bilderna i sin själ till ett begripligt helt.
Banko, som motsvarar de i Bergvalls balans inberäknade Tull-statens Pensions-medel, och ej heller af den på det öfriga beloppet åklagaren i målet tillkommande provision; hvaremot och enär, genom utkräfvande jemväl af det härefter å baiausen återstående belopp, Öfversten af Ekenstams sterbhusdelegare skulle blifva nödsakade att till borgenärer afträda all boets egendom, Kongl. Maj:t härmed vill i Nåder föreslå Rikets Ständer att befria nämnde Öfverstes efterlefvande döttrar från den honom i lifstiden ådömda ersättning, utom hvad angår ofvanberörda pensions-medel och åklagare-provision. 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 45. De till förevarande ärende hörande handlingar skola tillställas det Utskott, till hvars handläggning frågan varder af Rikets Ständer öfverleranad. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Slats-rådet å Stockholms Slott den 16 December 1856. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim, samt Stats-Råden: Herr Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.-ts, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående eftergift af den framlidne Öfversten ra. m. Israel af Ekenstam, i egenskap af Chef för Westra Tull-distriktet till ersättande ådömde andel utaf Tull-kassören G. E. Bergvalls balans. Kongl.
Men då veckorna gingo, och Gaetano aldrig sökte att närma sig donna Micaela, började hon tvifla och tänka, att han aldrig hade älskat henne. Hon sade sig, att han aflockat henne löftet att fly med honom endast för att visa henne, att madonnan kunde göra ett under. Men om så varit, visste hon ej hvarför han ej fortsatt resan utan vändt om. Detta förorsakade henne oro. Hon tyckte sig ej kunna behärska sin kärlek med mindre än hon visste om Gaetano älskade henne. Hon vägde för och emot, och hon blef allt mer och mer viss om att han aldrig hade älskat henne. Under det att donna Micaela tänkte på detta, måste hon sitta och hålla don Ferrante sällskap. Han hade legat länge sjuk. Han hade haft ett par slaganfall, och han hade kommit upp från sjuksängen som en bruten man. På en gång hade han blifvit gammal och slö och rädd, så att han aldrig tordes vara ensam. Han arbetade aldrig i boden, han var i allt en annan människa. Han hade gripits af en stor lust att vara förnäm och lysande. Det såg ut, som hade den stackars don Ferrante blifvit högfärdsgalen. Donna Micaela var mycket god mot honom och satt timme efter timme och jollrade med honom. »Hvem kunde det vara,» brukade hon fråga, »som en gång stod på torget med plymer i hatten och snören på rocken och värja vid sidan och som spelade så, att man sade, att hans musik var upplyftande som Etna och mäktig som hafvet? Och hvem var det, som fick se en fattig, svartklädd signorina, som ej vågade visa sitt ansikte för människor och gick fram till henne och bjöd henne armen? Hvem kunde det vara? Kunde det vara don Ferrante, som hela veckan står i sin krambod och har topplufva och kort tröja? Nej det kan alls ej vara möjligt. Icke kunde en gammal köpman göra något sådant? Don Ferrante skrattade. Så just var det han ville, att hon skulle tala med honom. Hon skulle också tala om för honom hur det skulle blifva, då han kom till hofvet. Det skulle kungen säga, och det skulle drottningen säga. »De gamla Alagona ha då åter lefvat upp,» skulle det heta vid hofvet.
Vid den sistnämnde, som för tre år sedan anlades på en fjerdedels mils afstånd från Gelle stad, har tillverkningen sista året uppgått till ett värde af 51,460 Riksdaler banko. Genom de af Rikets Ständer beviljade anslag för omläggning af backiga och för trafikerande eljest svåra vägar, har uppmärksamheten blifvit allmännare fästad å behofvet att genom landsvägarnes förbättrande lätta afsättningen af landets produkter. Till följd deraf hafva, utom de i sista berättelsen omförmälda vägomläggnings-arbeten uti Ljusdals och Delsbo socknar öfver Gryttjesbergen, uti Hanebo socken öfver Röstebergen och uti Segersta socken öfver den så kallade Rråbrickan, under sednasto quinquennium vägomläggningar till undvikande af större backar blifvit verkställde: af Söderala och Skogs socknemän å allmänna landsvägen utmed hafskusten emellan Stråtjära och Myskje Gästgifvaregårdar; af Alfta, Hollnäs och Regnsjö socknemän å den väg, som går från Dalarne genom nämnde socknar till Söderhamns stad; af Tuna och Rsbo socknemän å vägen emellan Sanna och Rerge Gästgifvaregårdar; och af Ilogdahls socknemän å vägen från Jemtland genom nämnde socken till Helsingland; hvilka arbeten blifvit understödde med statsmedel till ett sammanräknadt belopp af 27,847 Riksdaler 43 sk. 3 r:st. banko. Derjemte hafva, utan understöd af allmän na medel, arbeten till förbättring af landsvägarnc blifvit verkställde uti Ofvanåkers, Bjuråkers, Forssa, Hög och Rogsta socknar. Undersökningar äro äfven hällne och kostnadsförslag uppgjorde för flere vigtiga och högst behöfliga vägomläggnings-arbeten å vägen från Uplandsgränsen till Gelle stad, samt från Dalarne genom Thorsåker och Ofvansjö socknar, likaledes till Gefle, äfvensom ifrån Herjeådalens gräns till Hudiksvalls stad med flere, men verkställigheten deraf, hvartill sockne-menigheterne förklarat sig villige att lemna bidrag, beror på det understöd, som dertill kan af staten erhållas. §• 3- Politisk författning.
Regeringens ledamöter icke kunnat förekomma afslaget å det lån, som redan under förra riksdagen blifvit beslutadt; men jag frågar: står det i Regeringens ledamöters magt att förekomma allt, hvad hos R. St. beslutas, att förekomma alla de saker, som de gerna hade önskat afböja? Då nu frågan kom till K. M:s kunskap, då lånet hade blifvit afslaget, var det tids nog för Regeringens ledamöter eller Konungens rådgifvare alt yttra sig om saken. Då var rätta tiden inne att vidtaga en åtgärd, och denna åtgärd blef också då vidtagen. Hade jag då varit närvar., hade jag säkert tillstyrkt densamma och fått äran dela en anklagelse, sorn förefallit mig lika oväntad, som den för mig var obegriplig. Hvad åter beträffar, att man tvifiat på redligheten af den framställda afgiften att understödja jordbruket, så vågar jag fråga, 0111 från den tid, då nuvar. Styrelse inträdde, icke beständiga omsorger blifvit ådagalagda till lättande af jordbrukets bördor; och jag frågar, hvem som nu skall kunna draga nytta af det ifrågavar. lånet, om icke jordbruket och de näringar, som dermed hafva sammanhang, hvilka vinna i samma förhållande, som jordbrukaren kan producera mera och betala bättre. Det är först då, när jordbrukaren blir mindre skuldsatt, som han blir i tillfälle att utveckla all den förmåga och alla de krafter, som ännu i Sverige äro outbildade, samt att begagna alla de förbättringar, sorn sednare tiders upptäckter hafva medfört, och hvilka till en stor del genom bristande capitaler nu icke kunna användas. Man har hemställt frågan om statslåns nytta för Sverige, och man har sagt, att de kunna vara nyttiga i länder, sådana Som England och Frankrike, men nekat deras nytta liär. Man bör likväl påminna sig, alt det statslån, hvarom fråga här blifvit väckt, icke haft till föremål statens behof, såsom förhållandet varit i England och Frankrike, utan att fråga här är om ett allmänt creditbehof, om återställande af ordning och credit i allm. rörelsen.
- Mera vittnesbörd behöfves ej för att försti en orsak till den herskande osedligheten. Mot detta förvända system kanner man dock behofvet af en reaktion. Det visade bäst det intresse, hvarmed den franska publiken &amp; hörde hvarje meddelande fr&amp;n utlandet om samuppfostran. ' Kongressen uttalade sig ocksi för samuppfostran sisom den ratta vkgen for niende af högre sedlighet och större lilist8llighet. Frausmaunen fördes dock i detta fall med den utländska strömningen, ty de ansigo allmänt, afven de mest avancerade af dem, att en samskola p&amp; högre stadiet f. n. vore i Frankrike en fullkomlig omöjlighet. *) I samband härmed m i namnas ett föredrag af med. doktor Blanche Edwards, fracsyska till börden, om den unga flickans hygieniska uppfgstran. Hon var orolig för det svaga kvinliga slägte, som nu fostrades i vira skolor, och ansAg, att orsaken berodde derpg att man gifvit kvinnan ratt till andligt arbete p&amp; samma g&amp;ng som man annu vägrade henne den frihet, utan hvilken hon ej kan med frambhng studera. Hon fordrade för den unga flickan större frihet att röra sig ute i friska luften. Man skulle ej hindra henne för att springa, att klättra, att med ett ord fritt utveckla sina muskler, framför allt skulle man ej genom osunda kläder hindra hennes fysiska utveckling. SBsom egendomligt m&amp; n h n - nas, att hon förordade militäriska utmarscher kfven för den kvinliga ungdomen, särskildt under utvecklingsAren, d&amp; den rythmiska marschen för nervsystemet skall hafva bAde en lugnande och stilrkande verkan. IilädfrAgan mA väl kallas, om nigon, bland kvinnofrhgans brännande punkter,. och den hade naturligtvis nitiska förfaktare, sarskildt bland den anglosachsiska rasens representanter. Man s8g deii dock uteslutande fr8n hygienisk synpunkt. Att afven kvinnans fAfhga och flard vore att bekkmpa, det synes ingen hafva tankt p&amp;. Z) erp&amp; arbetade ej ens genom sitt exempel de flesta af dessa damer.
Preste-Ståndets privilegier och 4 Stats-Utskottets Utlåtande , N:o 326. skulle leda till betydliga förluster för berörde Inrättningar , äfvensom till minskning uti löneförmonerne för de Stater och Corpser, hvilka för närvarande hafva indeldte löner sig anvisade; äfvensom dels inom nyssnämnde, dels inom Borgare-Ståndet: att, då allt hvad Rikets Ständer vid sista Riksdagen ansågo [böra föregå en dylik förändrings införande, icke inträffat, frågan derom ej nu bordt upptagas; att förändringen ej eller bör utföras, förrän verkan af fix. tuli på spanmåi och ny organisation af markegångssättningen hunnit visa sig; samt att de öfverklagade olägenhelerne af det indeldta löningssätlel, medelst prejerier å räntetagarnes sida, ingalunda vore så allmänna, alt någon föiändring uti sjelfva lönesättet deraf påkallades; varande föröfrigt, i afseende å Utskottets förslag, 1 hvad angår sättet och villkoren för den ifrågakomne förändringens verkställande, uti de Riks-Stånd, som Betänkandet återremitterat, (oljande erinringar gjorde: att Utskottet icke tydligen utmärkt, huruvida den till kyrkor anslagne tionde jemväl, som sig borde, vore uti förslaget inbegripne; alt de räntor af boställen, hvilka för närvarande äro uti bosta!Ishafvarens lön intagne, icke böra indragas till Statsverket, utan vid lönernes bestämmande tagas i beräkning, på det tjenstemannen ej må behöfva att till Staten erlägga en rlel af hvad sedermera skall honom såsom aflöning tillfalla; alt det föreslagne medgifvande! för Kongl.
Nu har icke fråga varit om garantiens belopp utan blott om sådana omständigheter, sådana vilkor vid sjelfva denna garanti, som icke kunna i och för sig inverka på statsregleringen hvarken nu eller framdeles eller på Riksg:skont:s nuvartde eller framdeles blifvande inkomster och utgifter; och derföre är del, som jag ansett de förändringar, hvilka jag tagit mig friheten föreslå kunna göras utan ålerremiss. Detta till svar å Hr Bråkenhjelms i f. m:s gjorda anmärkn. Frih. Palmstjerna har åter ansett att det förslag, jag tagit mig friheten framställa, såsom varande eli nytt förslag, icke kunde komma under R. o. Ad:s pröfning. Frilun har likväl sjelf yrkat afslag, och således ovilkorligen subsumera! frågan under 3:dje mom. i 49 § Riksd.Ordn. Der förekomma likväl de orden: ”göres dervid anmärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest ulredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit upgjord, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot del äskar, i annat plenum besluta”. Således om Frih:n har rätt i sin åsigt att förslaget kan genast förkastas, så måste äfven jag hafva rätt i min, att ett förslag lill förändring kan göras och af Ståndet antagas. 1 öfrigt är det egentligen endast tvenne, ehuru visst icke så obetydliga förändringar, som jag har föreslagit uti den ifrågavaride punkten och man har, serdeles, såsom den vigtigasie punkten, fästat sig vid förslaget, att man i st. f. ”Köping” såsom föreslagen ändpunkt, skulle endast nämna ”sjön Mälaren”. Två Stånd hafva redan i detta fall underkänt min åsigt och deras bifall till Utsk:s betänk, torde blifva ett skäl för många, alt här bifalla detsamma.