Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s öfverläggning, och i mitt minne ledan år 1828, vid 1834 års riksdag i mer eller mindre män, fvenså vid 1844 års riksdag och nu slutligen vid 1848 års iksdag. Om man nu ätlats med den frågan i 20 års tid mer ellt mindre ifrigt, så kan man väl icke säga alt det är något förbytande om man nu vågar träda fram och 72 Den 7 September e. m. säga: nu är det tid alt fatta beslut i frågan; oell om beslutet förekommer något förhastadt, så är det derföre att han icke sysselsatt sig med frågan förut. Denna förutsättning kan väl icke tillämpas på Hr von Hartmansdorff, som, jag är säker derom, visst icke har underlåtit att taga kännedom om alla de ämnen som hit höra och hos honom har man icke något förhastande att äfventyra; men afsigten är naturligtvis att icke fatta något beslut i frågan pi detta sätt, utan på något annat sätt, som Hr von Hartmansdorff ännu icke har framställt. Här är äfvenledes sagt, att 11. St. böra i denna fråga gå önskningsvis tillväga, och för K. M. endast framlägga hufvuddragen eller den syftning hvaruti R. St. anse frågan böra afgöras, på det att frågan må hållas öppen. Frågan har nu hållits öppen i 100 år. Jag tror att det då kan vara tid att besluta. Önskningsvis hafva R. St. tillvägagått vid föreg:de riksdagar i afseende på sältet att utgöra räntepersedlarne efter medelmarkegång. Vid 1834 års riksdag framställdes denna önskan. Vid 1840 å-s riksdag voro äfven 2 Stånds beslut i denna fråga, men de öfrija Stånden funno att frågan var för invecklad i sina accessoirer, så att deraf icke biet något beslut. Det utlåt, hvarom vi nu öfvsrlägga år afgifvit i anledn. af det förslag, som K. M. har framlagt. Således har både K. M. tagit initiativet i frågan, och R. St. gått önskningsvis tillväga, såsom Hr von Hartmansdorff siger alt det har bordt ske. När K.
Enär Revisorerne icke medhunnit att granska de författningar, som bestämma beloppet af de stående lagren i proviantförrådet vid Kongl. Flottans station i Carlskrona, hafva Revisorerne icke heller kunnat yttra sig öfver behöfligheten numera af de stora qvantiteter, som i detta förråd böra finnas upplagde, utan anse sig blott böra fästa blifvande Revisorers uppmärksamhet på detta icke mindre vigtiga ämne. § 7. Sjökarte-verkets ställning inhemtas af följande tabell: l:o. Debet. Uppbörd: Yärdet af försålda sjökartor och beskrifningar 4,339: 16. Skillnaden emellan utgifter och inkomster har godtgjorts af handelsoch sjöfarts-fonden med 51,271: 80. Credit. Utgifter: Aflöning, ljuspenningar och gratifikationer 3,346: 50. Skrifmaterialier och expenser m. m 12,860: 46. Anmärkning: Af det i riks-staten uppförda anslag till lotserioch fyrin gs-staterna har dessutom anordnats aflöning 1,950: — 2:o. Debet. Dalans från år 1857: SS!' Lager hos försäljare 7,493. 2,072. Dito i Sjökarte-kontoret 3,813. 2,858. Upphörd: Under året tillkomna nya kartor 3,415. 3,000. Credit. Under året försålda 2,159. 736. Till offentliga myndigheter och främmande makter, utan ersättning aPemnade 85. 58. Kasserade och förbrukade 2.867. 1. Lager hos försäljare 5,846. 2,191. Dito i Sjökarte-kontoret 3,764. 4,944. Anmärkning: Försäljningssumman för året utgjorde 5,262: 25. hvarifrån afgår försäljnings-provision 923: 9. så att Sjökarte-verkets behållning uppgår till 4,339: 16. Kongl. Sjöförsvars-departementets Kommando-expedition. Räkenskapen, ^granskad utan anmärkning i Kongl. Kammar-rätten, upptager inkomster och utgifter sålunda: Debet.
Det vore ej konstitutionen, som gjort kommunal-författningarne, utan de sednare som gjort den förra. I Belgien funne man en ganska utbildad kommunal-frihet, fullständigt erkänd i sjelfva konstitutionen. Häruti inginge äfven en i de flesta delar sjelfständig provincial-styrelse. Norriges kommunal-författning, hvars välgörande verkningar bevittnades så väl af regering och embetsman, som af sjelfva folket, utmärkte sig egentligen genom den skillnad som deruti uppdrages emellan den beviljande myndigheten, det s. k. representantskapet, och den förvaltande, förmanskapet, samt genom det nära sammanhang som eger rum mellan de kommunala myndigheterna och statens. De grunder, som ännu återstode af vårt eget urgamla kommunal-väsende, vore socknen, häradet och länet, af hvilka den förstnämnde vöre den, som, till följe af dess mera oförstörbara natur, blifvit minst rubbad. Af häradernes urgamla betydenhet återstode föga, hvaremot länen i vår tid utgjorde den enda egentliga mellanlänken emellan socknen och staten samt borde derföre intaga en plats i ett ordnadt kommunal-system. En sådan mellanlänk återfunne man ock i de flesta andra länders kommunal-förfaltningar. Den inrättning till kommunal-styrelsc, som i de flesta förslag blifvit kallad länsnämnd, men åt hvilken motionären hellre ville gifva namnet landsting, borde hafva tili föremål: i:o Bestyret med allt hvad som för närvarande uppdrages åt särskilda kommittéer; 2:o Lagstiftande rätt i allt hvad som rörer länets ekonomi och hvarom ej i allmänna lagar och författningar särskildt blifvit stadgadt; 3:o Den vidsträcktaste petitionsoch motions-rätt inför de båda stats-makterna. Och ansåg motionären val till landstingets ledamöter böra förrättas af socken-nämnderna, sedan dessa erhållit en ändamålsenlig organisation, samt ordförande och vice ordförande böra utses af och inom landstingets ledamöter. Då motionärens afsigt likväl icke varit att framlägga ett fullständigt förslag i ämnet, hemställde motionären, alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes åt sakkunnige personer i
Enligt hvad det begarne därinne, som de _ officiella nyheterna från hållit kunskap om allt st ämdt försäkras lära Transvaal anslås under en af grönt tyg bestående detta? Af Ealph! Hvem dessa hennes alster återtafla, å hvilken i stora bokstäfver läses ordet: Sydär Ealph? gifva ingenting mindre Afrika. Ealph är den i må- än månens flora och Å vår illustration till dagens krigskrönika framnen varande ensamme THERESE VALLENT. fauna. ställes just en af de många dramatiska scener, som anden, hvilken leder fru Vallents hand vid för närvarande stundligen utspelas i det engelska Hittills har man ju ej haft något fullt klart bekrigsministeriets depeschrum. Där är ett oupphörligt grepp om, hur det egentligen ser ut på denna vårt hennes teckningar, denE X MÅNBLOMMA. I IDUN — 1899. kommande och gående af folk ur alla samhällsklasser från den förnäme lorden och hans i sammet och dyrbara pälsverk insvepta lady till den fattiga kvinnan i sin tunna bomullsschal och den sotige arbetaren i blus och mössa. Men så snart de öf verstigit tröskeln där inne, är det, som om all ståndsskillnad mellan dessa människor plötsligt försvunne, och den gemensamma ångesten för deras anhöriga, om hvilkas öden på det fjärran Afrikas slagfält de kommit för att läsa å de uppspikade anslagen, förenar för några ögonblick fattiga och rika, kända och okända från millionstadens olika delar i gemensamt deltagande eller gemensam glädje. Där nalkas till exempel ett par unga blonda flickor depeschväggen, å hvilken de med af ängslan bleka kinder och glänsande ögon söka på namnlistan öfver stupade eller tillfångatagna engelsmän. Då de ej finna det namn, de leta efter, stråla deras anleten af barnaglad lycka, och de kyssa hvarandra ömt, medan strax bredvid på en stol en fattigt klädd kvinna snyftande sjunkit ned, ty hon har funnit sin sons namn på dödslistan. Glädje och sorg, hopp och förtviflan skifta därinne som bilderna i ett kaleidoskop, medan Englands och Transvaals kanoner alltjämt sjunga sin dödssång på andra sidan ekvatorn och fylla listorna med nya namn.
Genom den säkra tillgången på arbete och utsigten att kunna efter utståndet straff åter förvärfva sig både ärlig utkomst och samhällets aktning, skall den frigifne fången undgå de många frestelser och förförelser, som, genast vid hans utträdande ur fängelset, ligga i hans väg, och icke så få af dem blifva räddade, hvilka eljest snart nog, antingen i följd af nya brott eller såsom försvarslösa eller frivillige fångar, återvända lill fängelset, der de sedermera hafva sitt enda skydd, hvilket äfven visat sig hafva den påföljden, att många, särdeles bland sistnämndes klass, föredraga fängelsets instängda luft framför det fria samhällets mera friska atmosfer. Denna förderfliga fängelsevana skall således äfven försvinna på grund af det nya system, som mitt förslag kommer att förorda. För att ännu mera verka välgörande för återinträdandet i samhället, såsom en dit återvunnen god medborgare, borde en frigifven fånge, som en längre tid arbetat uti en läns-arbetsinrättning, derifrån kunna utgå til! enskildt arbete, då sådant sig erbjöd, med oafkortad arbetsförtjenst och med så kalladt rent prestbevis, skild från al! underrättelse om hans förra brott, och derföre undergången bestraffning. 3. Men på samma gång den frigifne fången genom lagstiftningens åtgärd och kommunens välvilja tillförsäkras en tryggad framtid bör han jemväl vara underkastad en sträng påföljd för missbrukandet af sin återvunna frihet. Återfall i hrott måste således med särskild straffbestämmelse beläggas. Oordentlighet, oärlighet och osedligt förhållande å arbetshus, utmärkande bristande Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 705 vilja och förmåga att vara en fri medborgare, måste medföra tvångsarbete utan tillgodnjutandc af någon arbetsförtjenst, hvilket tvångsarbete under vissa förhållanden skulle kunna utsträckas till liera år. Till sådant arbete borde jemväl hvarje fånge uti gemensamhels-fängelserue förvisas, som der flere gånger brutit emot stadgad ordning och disciplin. Härigenom blefvo dessa fängelser så småningom befriade från fångens våldsamma och vilda lynne eller inrotade vanart och den skadliga inverkan deraf på de mera stilla och lili sinnet bättrade tångarne komma att upphöra.
Denna öfvertygelse är hos mig djupt rotad, såsom grundad på en lång erfarenhet af alla de olägenheter och allt det trassel, som föranledes af den ifrågavarande qvarnbeskattningen. Den förre talarens argumenter vände sig hufvudsakligen omkring den mening, alt en så betydlig statsinkomst, som qvarnräntan utgör, icke bör efterskänkas; men, i förhållande till de dermed förknippade olägenheter, kan jag ej anse den för annat än en obetydlighet, särdeles om man till afdrag beräknar de kostnader för det allmänna, som uppkomma af de flerfaldiga qvarnundersökningarne, och af debitering, uppbörd och kontroll. Motionären har väsendtligast framhållit de olägenheter och missförhållanden, som åtfölja de otilllörlitliga skattiäggnings-åtgärderna, och som försvåra en noggrann tillämpning af de i ämnet gällande författningar. Jag vill ytterligare framhålla 2:ne arter af missförhållanden i afseende å ifrågavarande beskattning, som icke äro minSre tänkvärda. Gällande författningar medgifva, som bekant är, anläggande i stad af tullmjölqvarnar, som drifvas med ånga, utan att vara underkastade qvarnränta. Såsom hvarje annan industriel anläggning, erlägga de endast bevillning. Att icke allenast stadens, men äfven omkringliggande landsorts befolkning, då det finnes beqvämligare, låter vid sålunda anlagd ångqvarn för - •m Den 29 November f. m. mala sin sätt, är naturligt. Men om detta, såsom ostridigt är, leder till orättvist förfång för de med qvarnränta belastade landsortsqvarnarne och i samma mån undergräfver det gamla beskattningssystemets grunder, så skall detta än mera blifva förhållandet i den mån, som, genom lättade kommunikationer, ångqvarnens mäldtillförsel kan ökas och afsättningsfältet sålunda vidgas.
Sådana förbindelser utgöra en summa af R:dr 439,196, b) För äldre insatta Capitaler, tillhörande Corporation er och enskilda, å hvilka ursprungligen dylik ränta varit förskrifven, men nedsattes, efter föregångna uppsägningar, år 1792 till 3 procent, sorn nu betalas endast efter numerairen i BancoSedlar. Sådana förbindelser utgöra en summa af R:dr 446j685. c) För de, till understöd i afseende på 1800 års realisation, upptagne lånen i Silfver, hvarå Banken, enligt utfästelse, godtgör 4 procents ränta, dock endast efter numerairen i Bancosedlar. Sådana förbindelser utgöra en summa af R:dr 83,343, Redan från äldre tider tillbaka hade de förstnämnda båda slags förbindelserna fått belånas mot enahanda ränta som för sjelfva Capitalen betaides, med den skillnad allena, att ränta på ränta hvart halft år fick beräknas för de utgifna lånen, men icke så för de upplånte Capitalen; hvadan högre Låne-rätt ej medgafs än till 99 procent af Capitalet, så att ränte-dilferencen skulle kunna i qvittnings-väg betäckas. Enahanda jBanco-Utskottets Betänkande N;o 49• a7 låne-rättighet tillädes, vid 1815 års Riksdag, de sistnämnde, eller så kallade 4 procents Silfver-sedlarne, i och med detsamma dessa Sedlar förklarades ej ega anspråk att, framför Bankens Transport-sedlar, med klingande mynt infrias. Banco-Utskottet har funnit skäligt tillstyrka: a) Att Låne-Bankens omförmälda äldre och nyare skuldförbindelser framgent må af Banken belånas med högst 99 procent af hvarje Obligations Capital-summa.
Och hennes grannhustrur gåfvo honom ett namn, och sade: Naemi är födt ett barn; och de kallade honom Obed; han är Isai fader, som är Davids fader. Detta är Perez börd: Perez födde Hezron; Hezron födde Ram; Ram födde Amminadab; Amminadab födde Nahesson; Nahesson födde Salmon; Salmon födde Boas; Boas födde Obed; Obed födde Isai; Isai födde David. Det var en man af Ramathaim Zophim, af Ephraims berg; han het ElKana, Jerohams son, Elihu sons, Thohu sons, Zuphs sons, hvilken en Ephrateer var. Och han hade två hustrur, den ena het Hanna, den andra Peninna; men Peninna hade barn, och Hanna hade inga barn. Den samme mannen gick upp ifrå sin stad i sinom tid, att han skulle tillbedja och offra Herranom Zebaoth i Silo: och dersammastäds voro Herrans Prester Hophni och Pinehas, både Eli söner. Då nu en dag kom, att ElKana offrade, gaf han sine hustru Peninna, och alla hennes söner och döttrar, stycker; Men Hanna gaf han ett stycke sörjandes; ty han hade Hanna kär; men Herren hade igenlyckt hennes lif. Och hennes haterska gjorde henne harmt, och kastade henne före hennes ofruktsamhet, att Herren hade igenlyckt hennes lif. Så gjorde hon hvart år, när de gingo upp till Herrans hus, och gjorde henne alltså harmt; men hon gret, och åt intet. Och ElKana hennes man sade till henne: Hanna, hvi gråter du? Och hvi äter du icke? Och för hvad sak är ditt hjerta så illa tillfrids? Är jag dig icke bättre än tio söner? Då stod Hanna upp, sedan hon ätit och druckit hade i Silo; och Presten Eli satt på en stol utanför dörrene af Herrans tempel. Och hon var full med hjertans bedröfvelse; och hon bad till Herran, och gret;
Då religionens bestämmelse är att genomtränga hela menniskan och det hos menniskan utgör en väsendtlig bestämning att vara tänkande, så måste, i samma mån som den menskliga tankeförmågan under civilisationens fortgång utvecklas, religionens innehåll göras tillgängligt äfven för menniskans tanke och begrepp, om icke religionens magt öfver menniskan skulle mer och mer försvagas, tronså småningom öfvergå till vantro eller otro och i religiositetens ställe bräda fanatism eller gudsförnekelse. Vända vi oss åter till elementar-läroverken, så möter oss den egna företeelsen, att vissa lektorat i theologi äro förbundne med prebende-pastorat, andra deremot icke. Jag vet ej om man håller före, att lärarrie på de vid prebenden fästade lärostolarne böra ega dubbelt så stora krafter, som de lärare med samma undervisningsskyldighet, hvilka icke tillika äro pastorer; eller om nian anser undervisningen i theologi vid de förstnämnde läroverken kräfde endast hälften så stora krafter, som vid de sistnämnda. lag tror dessa antydningar vara tillräckliga för att från lärareverksamhetens synpunkt ådagalägga olämplighet») af det theologiska lärarekallets och församlingsvårdens öfverlåtande åt en och samma person. Betrakta vi nu saken från synpunkten af den pastorala verksamheten, faller detsamma, om möjligt, ännu bjertare i ögonen. Ty om än en och annan finnes, som af misslörstånd och okunnighet underskattar religionsvetenskapens värde och betydelse; icke gifves väl någon, som icke erkänner den kristliga uppfostrans och själavårdens utomordentligt stora vigt; ingen, som vili bestrida, att en kyrkoherde ej har någon tid öfrig för annat än sitt heliga kall, om han fattar detta sannt, i sin Herres och Apostlarnes ande. Icke kan någon inbilla sig, att anställandet af en esomoftast ombytt vikarie för den ordinarie församlingsföreståndare!) någonsin skulle kunna afhjelpa det missförhållande, som uppstår derigenom, att denne sjelf ej får synnerligen vårda sig om sin församling?
På samma gång man här söker upplösa de fasta 64 Den 15 N ovember f. m. korpser man har att tillgå för fartygs bemanning, söker man i andra länder att med ganska stora kostnader nybilda sådane. Hr Brakel har föreslagit, att inskrifningsåldern för en båtsman skall vara 20 år. Genom granskning af mönster-rullor vet man att medelåldern vid antagning är 22 till 23 år. Då jag tror att det skulle möta betydligt motstånd hos rustoch rotehällaren, om han skulle vara tvungen att anskaffa så ung rekryt, som motionären föreslår, och skillnaden emellan det nuv:de faktiska förhållandet och motionärens förslag icke är så särdeles stor, torde några förändrande stadganden ej erfordras. Den korta tiden har icke tillåtit mig att granska i motionen förekommande sifferuppgifter; men en sådan kan jag dock icke underlåta att påpeka, nemi. den om anskaffande af tillgångar för en utsträckt exercis. Motionären uppgifver härför en summa af 1,003,066 rdr 20 öre. Motionären har härvid beräknat hvad kostnaden för den af honom föreslagna personal uppgår till, och de tillgångar, som för närv:de finnas. Bland dessa tillgångar upptages kostnaden för aflöning, naturaportion och beklädnad för uppbådade båtsmän. Då båtsmän icke äro att tillgå för arbete på flottans stationer och varf, måste detta utföras af antagna arbetare; men äfven de måste hafva något att lefva af, och hvarifrån skall det tagas? Det väsendtligaste af hvad jag ämnat säga, tror jag mig hafva anfört och anhåller jag att mitt yttrande måtte få åtfölja remissen. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: Innan Hr Brakel väckte den nu ifrågav:de motionen, hörde man talas om densamma, och man gladde sig deråt, dels derföre att man visste att Hr Brakel skulle begära högre anslag till flottans nybyggnad än K. M., och dels emedan Hr Brakel alltid vid alla vigtigare tillfällen, då han uppträdt, varit lifvad af en varm fosterlands kärlek. Jag beklagar emellertid, att dessa förväntningar icke blifvit i allo uppfyllda.
Utskottet icke kan eller vill ingå i bedömandet deraf, huruvida icke vissa förändringar i sjelfva systemet framdeles må finnas behöfliga, tror Utskottet sig dock böra yttra, så väl alt sådane större och mera befolkade Arbetsoch Corrections-inrättningar svårligen skulle kunna förläggas på någon lämpligare ort, än vid Hufvudstaden, som att, så vidt Utskottet kunnat inhemta, någon grundad anledning icke finnes till den af Herr Montgomery omnämnda farhåga, som skulle dessa Inrättningar för Hufvudstaden och de densamma närmast omgifvande trakter vara vådliga. I följd häraf, anser Utskottet Herr Montgomerys motion icke föranleda någon åtgärd å Rikets Ständers sida. Ankom till Exp.-Utsk. il. 14 Junii. Utlåtande, i anledning af väckt motion om straff-fängelsens inrättande för arbetsfångar m. m. (U. A.) Sedan förslaget lill ny Brottmålslag numera är färdigt och, ibland de deri föreslagne straffarterne, det correctionela fängelsestraffet framstår såsom det mest använda, så, ehuru det väl kan vara tvifvel underkastadt om det blifver lämpligt, att i Sverige antaga detta bestraffningssätt i den vidsträckta mon, som Lag-Comite'en ifrågaställt, men då likväl tvekan ej synes böra uppstå, att det ju icke till någon del bör införas, har Herr Strålej N> W*> uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, lill Stals-Utskottet remitterad motion, fästat uppmärksamheten på viglen deraf, att, så vida Lagen antages, de för Lagens verkställande oundgänglige Inrättningar äfven finnas.
Proposition N:o 10. 5 tenen Grafström beräknad; varande såsom grund för denna anhållan, anfördt, att, enligt hvad företedda planen öfver byggnadsföretaget äfven utvisade, endast den till öfverlåtande ifrågaställda platsen kunde blifva lämplig för slussanläggningen, hvilken åter påkallades deraf, att stadens hufvudsakliga rörelse och omsättning af landtmannaprodukter är i den södra eller gamla staden, hvarest den hufvudsakliga befraktningen af ortens landtmannaoch bruks-effekter endast ändamålsenligt kan verkställas; att naturen och konsten gemensamt i hjerdt af staden bildat en djup och rymlig bassin, som lämpar sig till en utmärkt hamn, hvartill magasinsoch torgplats donerats; att, genom hamnens uppfattning till öfra staden, hela östra, nu obe - byggda stranden längs öfra ån finge ett ökadt värde för stadens tilltagande befolkning; att alla stadens delar finge lika fördelad nytta af hamnen, men att den andra utom staden belägna hamnen blefve högst behöflig för en del af fristaden och gevärsfaktoriet, samt till upplag af trävaror, kol och dylika effekter; derförutan Kapiten Grafström vitsordat, att genom slussanläggningen förflyttades hamnen till medelpunkten för stadens rörelse och bereddes större utrymme för de trafikerande, enär öfra ån å båda sidor lemnade beqväma lastageplatser, hvilka fördelar äfven gåfve den äldre kanalen ett ökadt värde. Likaledes är af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader, hvars underdåniga utlåtande i ämnet blifvit infordradt, framställd den mening att genom Eskilstuna kanal-leds utsträckande, såsom Bolaget ämnat, betydande fördelar skulle uppstå, då oafbruten farled och en tjenlig hamnplats vunnes för den del utaf staden, hvilken eljest skulle nödgas föra varor till eller från nuvarande hamnen på axel; hvadan ock då ett för en fruktbar och industri-idkande ort nyttigt företag kunde komma till verkställighet med obetydlig uppoffring från stadens sida, utan något direkt bidrag af allmänna medel, Styrelsen ej tvekade att på det lifligaste tillstyrka, det platsen måtte för företaget kostnadsfritt upplåtas. Kongl.
Sedan till följd häraf sådana förslag blifvit af Förvaltningen afgifna först i afseende pä fyrinrättningen å Gottska Sandön och sedermera rörande de öfriga fyr-anläggningarna, blef vo under den 17 Juli och den 28 September 1858 samt den 22 sistlidne Februari nödiga föreskrifter för arbetenas verkställande i nåder meddelade. 91:o af den 15 Januari 1858, angående reglering af utgifterna under Riks-statens 5:te Hufvud-titel. (195). 1858 den 2 och 17 Februari föredragen och vederbörande derom i nåder förständigade till behörig efterrättelse, i hvad på dem ankom; hvarjemte erforderliga föreskrifter meddelades i afseende på användandet af de särskilda anslagen samt de åtgärder, som i öfrigt funnos af denna Rikets Ständers skrifvelse föranledas. 92:o af den 27 Januari 1858, angående ytterligare anskaffning af lifbergningsbåtar med tillhörande apparater. (197). 1958 den 26 Februari föredragen och Förvaltningen af Sjö-ärendena i nåder anbefalld att med utlåtande jemte förslag i ämnet till Kongl. Majit i underdånighet inkomma ; hvarefter och sedan, uppå bemälda Embetsverk häraf föranledda framställning, nådig föreskrift under den 24 Augusti samma år gifvits om närmare undersökning af de ställen, der anstalter för skeppsbrutnes räddning ansetts vara af behofvet påkallade, Kongl.