Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då, på det hela, detta äfventyr mäste anses enahanda, elivad Låneförsträckningen på en persons namn är utgifven genom Upplånings-Disconten allena, eller derjemte lill någon del från Banco-Disconten, Låne-Contoiren eller den serskilda Fonden för Lån på Adier och Documcnter, så har Banvo-Ulskollel, i betrak - 6 Bil, t. Banco-U-t.sks Memorial, N:o i3a, lande af dessa omständigheter, funnit sig bora härigenom vördsamt hemställa, orri icke, till Bankens bi iryegande, må, lili de reglementar i-ka lör eskrilterne för Uppoch Utlånings Rörelsen, inflyta det allmänna Stadgande: atl uti den för Upplånings-Disconten hest,'inada Maximi-Summa af Rdr /jo.ooo, inbegripas neli i beräkning tagas äfven de Län eller Ansvarsförbindelser, för hvilka en persons namn kan finnas häftande i de förra Disoont-Inrättningarne, Hvilket till Rikets Ständers närmare upplysta bepröfvande, jemte bilagde Reservation jrer, öfverlämnäs, Stockholm den 2 Mars i83o, Reservationer: af Herr Helsin gilis: Emot Högloflige Banco-Utskottets beslut om tillstyrkan hos Rikets Ständer, att uti den för UpplåningsDisconten bestämda Maximi-Summa skulle inbegripas och i beräkning tagas äfven de Län eller Ansvarsförbindelser, för hvilka en persons namn kan finnas hällande i de för-? ra Discoul-lnräUningarne, nödgas jag reservera mig, emedan jag finner en sådan tillstyrkan alldeles stridande emot hvad Hög^ loflige Banco Utskottet förut i detta dfseeji-?
Uti sitt i ämnet infordrade underdåniga utlåtande, upplyste likväl Kongl. Kammar-Collegium, att, genom besparingar från föregående år, å Riks-Statens anslag till reparationer å Kronans hus och byggnader i landsorterna uppkommit ett öfverskott för år i843 af icke mindre än 35,65o R:dr 43 sk. 1 r:st., hvilket ej allenast lemnade full tillgång till den anslagssumman öfverstigande kostnaden för den nya residensbyggnaden i Wexiö, utan ock medgaf att ett betydligt belopp derutöfver blefve lill andra angelägna byggnader och reparationer användt. Då följaktligen tillgång till den ökade kostnadssumman för denna residensbyggnad förefanns uti nyssnämnde besparingar, så och med fästadt afseende å ifrågavarande byggnads framtida nytta och varaktighet, äfvensom densammas bestämmelse att utgöra boställe för den högsta embetsmyndigheten i Länet, förordnade Kongl. Maj:t, genom Dess Nådiga Bref af den 8 April 1843, att de af Kongl. Öfver-Intendents-Embetet uppgjorda ritningar och kostnadsförslag borde, med några serskildt föreskrifna iagttagelser, tjena till efterrättelse vid bj^ggnadsarbetets utföran - Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o l6^> 3 de; hvar jern le Kongl. Majit tillika förklarade, att verkställigheten af byggnaden skulle, genom anställandet af vederbörligen kungjord entreprenadauction, åt den minstbjudande upplåtas; dock finge entreprenad-summan icke öfverstiga det belopp, kostnadsförslaget upptog. I fråga om byggnadskostnadens godtgörande stadgades för öfrigt uti högstberörde Bref, att det af Rikets Ständer härtill anvisade anslag skulle, på sätt redan är uppgifvet, af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret Kongl. Majits Befallningshafvande tillhandahållas, samt det derutöfver erforderliga kostnadsbeloppet från Länets Landt-Ränteri utbetalas och å 1843 års byggnads-anslag afföras.
Tramp, tramp, tramp, sa det på gatorna; vagnarna rullade så hårdt, alldeles som om de velat krossa någon. I det ögonblicket tyckte jag, att hela staden var som ett vilddjur! »Nej, Lovisa Petterkvist, det här duger inte», sa jag till mig själf. »Du måste skaffa dig sömn. Du ser ju syner midt på ljusa dagen. Vilddjur, kan tänka!» Men hvad federasjonen angår, så ska jag alldrig säga ett ondt ord om den vidare. De där orden om »själföfvervinnelsen» kommer jag att minnas och akta i all min tid, men för deras möten tackar jag allra mjukast. Herre Gud, något roligt ska man väl ha i denna världen, men för att någonsin kunna ha roligt när man oupphörligt hör talas om sådan där synd och uselhet, ja, till det måste man visst vara alldeles ovanligt utvecklad. Men ett kan vi hvardagshustrur göra för att hjälpa dem hålla efter hvar och en sin! Vore roligt veta hvad 60-åringarna skulle komma att tycka om det! SEXTONDE KAPITLET. En riktigt svår Sug-djes-sjonshistoria, samt »man vet hvad man har», och så vidare. »Tant Lova måste försöka med hypnotismen», sa Villy här om dagen. »Det här går, ta mig tusan inte an längre! Tant Lova ser ut som en fluga!» »Jag är för ovig, kära du», sa jag. »Ovig!» »Ja, lektor Kull har sagt, att alla flugor söfver sig själf genom att stryka sig med bakbenet öfver hufvudet. Och är jag nu en fluga, så –» »Se så skoja inte. Jag menar allvarsamt jag. Vet tant Lova hvad en sug-djes-sjon är?» »Nej, söta du, det vet jag visst inte!» Och nu skulle den präktiga Villy förklara hvad en sug-djes-sjon var för slag, men endera var jag ovanligt dum, eller också var saken ovanligt invecklad. Jag begrep inte en smul.
Sedan för den mark, som till Vestra Stambanan blifvit från Häradshöfdingebostället Lindhof i Botkyrka socken och Svartlösa härad exproprierad, i vederbörlig ordning bestämd ersättning öfverlemnats af Styrelsen för Statens jernvägsbyggnader till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län med 1,009 Rdr 68 öre; så har bemälde Befallnings hafvande uti underdånig skrifvelse den 21 Maj 1864, med tillkännagifvande att innehafvaren af nämnda boställe, Häradshöfdingen m. m. N. C. Claeson, hvilken intill den 1 nyssberörde Maj fått af Styrelsen uppbära sex procent årlig ränta å beloppet, uttryckt önskan att, så länge han innehade bostället, få antingen sjelf disponera ifrågavarande medel eller fortfarande tillgodonjuta sex procent ränta derå, hemställt huruvida icke medlen borde öfverlemnas till Statskontoret, för att göras fruktbärande samt ränta å beloppet efter sex procent årligen från Statskontoret vederbörande boställsinnehafvare tilldelas. Efter Kammar-Kollegii hörande har Kongl. Majit under den 15 November 1864 föreskrifvit, att ifrågavarande expropriationsmedel skulle af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län till Statskontoret aflemnas, för att Riksgäldskontoret tillgodokom Bill. till Ii. St. Brot. 1865. l:a Sami. l:a Afd. 1 % Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. ma, hvarjemte Statskontoret förständigats att af underhand ägande medel till Häradshöfdingen Claeson årligen utbetala 50 Rdr, utgörande omkring fem procent å medlen, från den 1 Maj 1864 räknadt, intilldess denna årliga ersättningssumma kunde vara å ordinarie stat under Andra Hufvudtiteln uppförd.
Deu 19 April. eller mindre ekonomiska fördel eller olägenhet, hvarmed ifrågavarande onus är för jordbrukaren förenad, utan hufvudsakligen på grund af den ställning, han måste anses intaga till andra klasser inom samhället, så länge detta onus åligger honom. Att ett personligt tjenstebestyr tynger på den ena klassen till den andras förmån, är nemi. alldeles oförenligt med den grad af utveckling, samhället i närvarande tid nått, och kan icke utur någon synpunkt försvaras, hvarken under ett eller annat förhållande, men allra minst efter det stora steg, som på framåtskridandets bana nyligen blifvit taget, och hvarigenom en större likhet i rättigheter blifvit samtliga samhällsmedlemmar emellan införd. Det är således nödvändigt att erkänna den under nuvarande förhållanden obestridligt riktiga grundsatsen, att ifrågavarande skyldighet skyndsamligen bör lyftas Irån jordbruket och öfvertagas af Staten. Vid realiserandet af denna grundsats måste naturligtvis efter tid och omständigheter lämpade modifikationer iakttagas; men det är omöjligt att i afseende på utförandet uppgöra något förmedlingsförslag, utan att dock på förhand halva fullkomligt utstakat den grund, hvarpå man vill bygga ett sådant förslag och det bestämda mål, hvilket man genom detsammas utförande så fort ske kan bör söka uppnå. Det tjenar derför till ingenting att söka lösa problemet medelst halfva åtgärder, utan man måste laga steget lulli ut och i allo erkänna rigtigheten af den grundsats, att Staten bör öfvertaga skjutsningsbestyret. Så länge man ej frångått, att jordbruket ensamt bör draga denna tunga, är det omöjligt att, dåinan uppställer den efter nutidens kraf rigtiga fordran, att Staten skall iilvertaga densamma, dervid låta Staten skaffa in den kraftiga hjelp vid skjutsningsbestyrets ombesörjande, som den måste erhålla, om den tager i anspråk den mägtiga häfstång, som ligger i konkurrensen; ty om man utbjuder skjutshållningen tili den minstbjudande, utan alt dervid vara bunden viii reservskjutsställen, om så sker, och om man på samma gång erkänner den i sjelf rätta principen, att den resande sjelf bör bekosta skjutsens fulla värde, så hr min fulla öfvertygelse, att den ifrågavarande förändringen ganska lätt och utan för stor kostnad lör Staten skall kunna genomföras.
Då jag härigenom antydt hvad som ändå är bekant för alla dem, som något gjort sig förtroliga med Svenska Bankens angelägenheter, vore det förmätet att vilja påpeka några serskildta förhållanden. Jag kan dock icke underlåta att tillkännagifva det min tro är, att innan 72 § i Banko-reglementet får en annan redaktion, lär det vara fåfängt att söka genomdrifva någon verklig reform. Parti-åsigter hafva hindrat denna §:s förändring, och Banken har beherskats af en dubbel koalition mellan ytterligheterna ; emellan stryparen, — sorn, mindre noggran med säkerheten, vill hafva hög ränta, och slösaren eller den insolvente, — som, med ringa säkerhet, betalar huru hög ränta som fordras; — emellan den ultra konservative, — som vill hafva allting in slatu qtto, och den ultra radikale, som vill begagna Bankovinsten som häfstång att störta ministérer — och kanske än mera. Hvilket parti, som vinner härpå, är en slump, men säkerligen är det ej landet, — icke nationen i sin Den 30 April. 217 helhet. Äfven Bankens benämning ger anledning lill missförstånd, ly den tillhörer icke R. St., utan nationen, och borde upkallas derefter. Om så skett, skulle förvaltningen måhända äfven kommit att bestämmas i en annan anda, nemi. mera till landets allmänna bästa än Bankens ens kild ta; ty Banken är till för landet, — icke tvertom. llypotheks-föreningar och privat-banker hade dä ej upstått i sitt nuvar. skick, och Bankintressel hade dä icke, som nu, hotat att qväfva de sednare, som dock förtjent ett bättre öde, ty de hafva utan nödiga kontroller upfört sig exempellöst väl, gagnat landet, — och kunna endast anklagas för de fel, man tillåtit. De förra åter, på hvilka Banken nu lefver, men pä bekostnad af den Svenska jorden, bade bort understödjas i sina läneoperationer inom landet; — och detta hade väl kunnat låta sig göra; ly hvarifrån får utländningen hufvudsakligen sina kapitaler? han lånar af framtiden, och det kunde äfven vi hafva gjort.
Preste-Ståndets heslut. 2:0 att den mening, som å 3:djeoch 4-de raderna förekommer: ’’eller det till brukning eller arrende upplåtna hemmanets egare eller innehafvare” också utgår, älvensom 3:o att sista perioden af §:n: ”dock med rättighet — fatt vidkännas", uteslu tes (i hvilken del alltså Bonde-Ståndets inbjuduing blifvit antagen.) En ny §. skall införas, lill hvars j:sta moment antages det af Bonde-Ståndet uppgjorda förslag. esta momentet: "I det fall, att egare 'af större jordegendom, bruk eller fabrik ”redan eger eller, efter erhållet tillstånd af öfrige församlingsboer , genom sockne' stämmo-beslut, hädanefter inrättar fattig”värd för sitt ego-område, vare han skjl"dig, att för de fattiges understöd inom 'samma område, utan församlingens betungande, ansvara 2:dra momentet: "Der tillfälliga verk elller inrättningar, såsom bruk, fabriker, "grufvor, skeppsvarf, sågverk, m. m j upp"stå eller ock redan uppstått, utan att fattigvården rörande den dervid anställda "personal blifvit behörigen ordnad, må del "bero af församlingens och vederbörande "egares elter disponenters öfverenskommelse ’’å Socknestämma att derom , såsom tjenligt ' funnet, förfoga. 1 vidrigt fall bör, då behof af fattig försörjning vid of vanbemäl - Boreare-Ståndets beslut. Bonde-Ståndets beslut. Såsom en ny i ordningen den i/jtde, skall införas följande stadgande: ” 1 det fall, att egare af större jordegendom, etc. (dika lydande med motstående 1 :sta mcm.j) TI §• ... §■ '2. §• *3. §• *4- §■ i5. §. 16. 7?//. f?'// Lagsam,t, Allm, Besaoch Ehon.-V'Iskottens Betänkande, A7:o 75.
I anseende till inträffad hastig uppstegring af vahruprisen, och i sjmnerhet på sådane vahror, som vid Allmänna GarnizonsSjukhuset mäst consumerades, har Kongl. Maj:t den 17 Januarii 1827, i Nåder tillåtit, att Entrepreneuren för GarnizonsSjukhusets mathållning, Lieutenanten Lindberg, linge understödjas med en oafkortad Gratijication af 400 R:dr, att med xoo R:dr qvartaliter ifrån den 1 October 1826 utgå af de för Allmänna G arnizons Sjukhus et anslagne medel. Vid pröfningen af bemälde Lieutenants underdåniga ansökning, alt, af ofvan nämnde orsak, i Nåder undfå förhöjning i priset på matportionerne, har Kongl. Maj:t i Nåder funnit någon ändring uti det med Lindberg om mathållningen för Garnisonssjukhuset afslutade Contract af den 27 November 1821 icke kunna göras. Och enär det sjmts Revisorerne, som, i följd deraf, icke eller någon större utgift af anslaget för Sjukhusets underhåll bordt för mathållningen ofvanberörde år äga rum; hafva Revisorerne ansett, att ofvanomförmäldte Gratification bordt utgå af annan Fond, såsom af de på Åttonde IIufvudTileln afsatte medel till extra utgifter.
Det är högst oväntadt att det Högvordiga PrestStåndet kan till sina MedStänder inkomma med ett inbjudande, som är alldeles stridande emot Grundlagens föreskrift i 90 §. af RegeringsFormen. Det förutsäiter utom dess ett eget slags misstroende till Domaren, att den icke skulle följa Lagens bokstaf, med mindre en sådan åtgärd af Konungen skulle vidtagas som, PrestStåndet i underdånighet anhållit om , och tili hvilken rubbning i personliga säkerheten skulle icke ett sådant prejudicat leda, att Konungen vid vissa tillfällen skulle kunna gifva Domstolen i förväg en rigtning åt dess beslut. För enskildt förföljelse af mägtiga ovänner skulle ingen då mera vara säker. Af dessa skäl anser ;jag följa, att Ridderskapet och Adeln icke kan instämma i det Högvörd. PrestStåndets önskan. 154 Den 8 Juni. Grefve Marner, Carl Stellan: Detta Riks* Stånd har väl ingenting odelt med Herr ÖfverDirecteuren Grevesmöhlen, men då det icke kunnat undfalla någon Riksdagsmans uppmärksamhet, huru som denne Författare till flera utkomna Strö skrifter under närvarande Riksmöte på det skamlösaste och mest oförsynta sätt missbrukat TryckfrihetsLagen, tror jag det vara Riksens Ständer värdigt att ifra mot en man, hvilken så högtidligen gäckas med Religionen, Corporationer och enskildta Medborgare } med anledning häraf får jag ödmjukast tillstyrka, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln går det Högvördiga PrestStåndets billiga önskan till mötes, samt med dem förenar sig, att hos Kongl. Maj:t underdånigast anhålla, det Vederbörande Embetsmän måtte få nådig befallning , att med sorgfälligaste uppmärksamhet befordra Författaren till utkomna Strö-skriften under Titel: Fjerde Acten af Baron Boyes Pinos Historia till näpst, hvartill han enligt Lag gjort sig förtjent j så att exemplet, enligt Högvördiga PrestStåndets eget uttryck, må blifva varnande för andra. Herr Hammarsköld, Lorenzo, conformerade sig med Grefve Mörner. Friherre
För ett fullkomligt utredande i denna del fordras utförliga afhandlingar vid hvarje punkt; ty skiljaktigheterna äro så många såväl i anseende till förändring af ord som begrepp. Inskränker man sig till antagande och motiverande af erforderliga, hufvudsakliga förändringar, så kan sådant utan alltför stor tidsutdrägt och svårighet tillvägabringas; men skulle alla skiljaktigheterna i sammanhang granskas, tror jag, att dertill erfordrades mera tid för ett Utsk. än en hel riksdag. Hr Cederschjöld: En värd talare har trott, att det ej vore rådligt att till afgörande företaga ett par balkar särskildt, emedan andra principer kunde blifva rådande vid en kommande riksdag, och lagen sålunda kunna komma att sakna nödigt sammanhang. Men jag tror, att dylika considerationer icke böra afhålla oss från att påbörja granskningen af det vigtiga arbetet. Man måste i detta såväl som i andra fall något lita på lyckan och Guds försyn. Eljest och om man ville fullfölja den yttrade principen till dess yttersta gräns, skulle man icke ens kunna våga fatta något slags 20Ö Den 21 April. beslut, emedan det ju vore en möjlighet, att genom en förändring i personalen andra meningar kunde göra sig gällande i nästa plenum. Trenne utmärkt kunniga och aktade jurister hafva afrädt företagande af lagförslagets granskning vid denna riksdag och tillstyrkt uppskof, emedan frågan vore så särdeles vigtig oell behäftad med många svårigheter; men jag skulle anse det af vigt, att vi företaga granskningen just under det vi äga ibland oss dessa utmärkta jurister, så att vi kunde få begagna deras insigter och erfarenhet. De, som kunna så tydligt inse alla svårigheter, mäste äfven bäst förmå afhjelpa och undanrödja dem. Derföre tror jag, alt vi vid denna riksdag böra påbörja granskningeu; hvars och ens lif står i Herrans hand. Den siste värde talaren har ånyo upprepat och åberopat första §. Gifterm.-balken såsom förment bevis på den gamla lagens företräde och på olämpligheten att göra någon ändring utan trängande behof. Han har anfört, att uti gamla Jagen står:
Jag vågar också så mycket mindre hoppas, att vi kunna erhålla de förmånliga vilkor Herr von Troil yrkat, som det nya Preussiska lånet, hvilket utbjöds för g6f procent, enligt de underrättelser jag i går aftons af en bland Stockholms större handlande derom erhöll, icke ännu lärer vara afslutadt, ehuru några enskilta Preussiska partialobligationer gällt gg procent; och dock bör härvid anmärkas, alt inga sådane omkostnader der förekomma, som de, hvilka betunga vårt lån. Jag vågar derföre ej med säkerhet tro, att vi skulle kunna erhålla ett 4~ProcentsIån till g3 procent, hvilket, när 3 procents omkostnader afgå, är det samma som 96 procent, och jag anser derföre oss ej kunna utsätta något min* Den 3 Mars e. m. dre minimum, än det Utskottet föreslagit, hvarvid jag dock ber, att ännu en gång få erinra, att det är ett minimum. Herr von Troils förslag, sorn förutsätter, att vi skulle erhålla gg procent eller al pari, vore detsamma som ett fullkomligt afslag å hela afifairen. Jag anhåller derföre om proposition lill bifall på förevarande punkt. Grefve Björnstjerna: En värd Ledamot, Herr von Troil, bar ansett, att ett lån å procent al pari vore bättre, än ett 4-procentslån å po procent. Detta är en arithmetisk kalkyl, hvars riktighet under en parlamentarisk öfverläggning icke kan visas eller bestridas. Jag tror likväl, att om förhållandet varit sådant, hade säkerligen SlatsUtskottet uppgifvit detsamma, och jag skulle för min del då icke hafva emot, att man fattade ett alternatift beslut af innehåll, att lånet skulle upptagas antingen såsom Utskottet föreslagit, eller ock mot 4| procent al pari, om sådant kunde erhållas. Jag skulle också så mycket heldre tillstyrka denna åtgärd, som jag anser, att ju mera man gifver RiksgäldsContoret fria händer, ju förmånligare är det för sjelfva saken. Hvad angår minimi-beloppets utsättande till 96 procent, så är kalkylen derom snart uppgjord.
Räkning blifvit utbalancerad till ett belopp af R:dr 242,587: 26. 4> hvaremot, enligt Omslutet, Contorels förskottsfordran vid samma års slut, i stället, besteg sig lill R:di’ 326,390: 10. 10. Siats-Utskottets Ullålande N.o 1l8. 3 Såsom resultat af den origliga bokföringen, iiro alltså, uti 1831 års Hufvudbok, Riksgälds-Contorets skulder, efter afdrag af fordringar och tillgångar, utbalancerade till ett belopp af R:dr 1,201,780:41.9. Men när härifrån afgå: 1:0 den Contoret påförde skulden R:dr 342,587:26. 4* ecb 3:0 tillägges Coutorets förskotts fordran — 326,390: to. io. 568,977:37. 3. blir Contorets rätta skuld, Sfter afdrag af fordringar och till gångar, vid 1831 års slut, endast R:dr 63a,8o3: 4- 7* hvilken sistnämnde summa i832 års Revisorer uti deras Berättelse till Rikets Ständer äfven uppgifvit. (Se Bilagan N:o 3 till samma Berättelse). Sjelfva saken är i och för sig sjelf icke af någon vigt, eller in verkande på Riksgälds-Contorets ställning, enär otnföring endast skett ifrån den ena till den andra Räkningen, hvilka icke afse några liqvider, hvarken med enskilde personer eller med andre Verk.
Men under tiden ville det aldrig blifva slut på de två äldste brödernas gäckeri, utan den yngste prinsen var just glad, när hans gull-äple hoppade af inåt skogen; der kunde han åtminstone vara i fred för deras spe-ord. Prinsarne drogo så åt hvar sin led, liksom förra gången, och de begge äldste kommo snart till gården hvarest den elaka styfmodern bodde med sina döttrar. Der stadnade de, framburo sin faders ärende, och undfägnades som prinsessorna mente bäst, med hafre-kakor och spicke-sill. Men den yngste prinsen red genom skog och mark, så länge dager lyste på himmelen, ända till dess han fick se hvar det lilla ljuset tindrade emellan träden. Då steg han af, band sin häst vid en gren, och fann jord-kojan, der han hade sin käresta, den lilla råttan. Vid han nu öppnade dörren och trädde in, skall man tro der blef en glädje, så det stod högt i tak. Den lilla råttan steg genast upp ifrån sitt högsäte, helsade honom välkommen med många kärliga ord, lät breda hyende på bänken, och bjöd prinsen taga plats vid sin sida. Likaledes ock de små mössen, der de sprungo af och an på golfvet; somliga tände upp ljus, så det lyste i hvar vrå, andra blandade mjöd och vin i präktiga käril, och åter andra dukade bordet med kostlig mat, så att ingen konung kunde ha det bättre. Icke heller glömde man prinsens gångare; utan mössen buro dit både elfve-gräs och jungfru-halm, och andra fagra örter som vexa om sommaren; och sjelfva kråkan, som eljest alltid såg så högfärdig ut, nickade med sin grå hätta, och vippade på stjerten, och var så innerligt beställsam, bara för att allting skulle vara prinsen i lag. När så konunga-sonen hade ätit och druckit, satte han sig hos sin lilla käresta, och begynte glamma om både ett och annat, och förtäljde tillika om sin faders ärende och begäran.
Utom hvad redan är nämndt om missbruken af privat-bankens låneunderstöd, kan man vidare påstå, med temlig visshet, att diskont-rörelsen — som i början var dubbelt så stor som kreditiv-rörelsen, och sedermera till och med år 1842 bibehållit en mer eller mindre Öfvervigt, troligeu derföre att den ensam vid opåräknade mindre pennirgebehof kan anlitas — icke på sådana vilkor som privat-bankens reglemente utsätter, kunnat vara till någon fördel för idkare af landtbruk, eller mera allmänt sådana närin - 31 gar, som icke skyndsamt återgifva förlags-kapitalet, samt att bankens sedelemission, som till och med år 1840 var i jemnt stigande, verkat en stegring i varuvärden och landtmanna-produkter, samt i följd deraf äfven i fastighetsvärden och jordarrenden, sorn sedermera i återfall hållit jemna steg med sedelemissionens minskning, hvadan ock derest alla de genom privatbanken utlånte kapitaler vid oktroytidens slut skola plötsligt indragas, utan alt någon annan låne-inrättning inom provinsen organiseras för att öfvertaga och successive inkassera Privat-bankens fordringar, man icke utan skäl torde kunna antaga, det hafva varit bättre om Privat-Banken aldrig funnits till. Här tillägges en tablå, utvisande Smålands Privat-Banks ställning efterföljande år: Teckningss uruma. Utestående på Diskonträkning. Utestående på Kreditivräkning. Summa fordran å Diskontoch Kreditiv. # "O . 2: Sf B TT4 C n I/ C Utelöpande Kreditsedlar. Det med Eders Kongl. Maj:ts nådiga sanktion bildade allmänna Brandstods-bolag för åbyggnader och lösören på landet omnämndes i sista Femårsberättelsen, men hade då ännu icke träd t i verksamhet. Detta skedde den 14 Mars 1839 och vid första brandstods-årets utgång den 1 påföljde November bade från 56 Sockne-kommitléer blifvit aflemnade försäkringsuppgifter till ett värde af 5,373,770 R:dr.