Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna brist uti hospitalsvården har under sednare åren varit orsak till llerfaldiga brottsliga handlingar begångna af vansinnige, hvilka af bristande utrymme ej kunnat i hospitalen intagas, förutom de stora olägenheter, som enskilde och kommuner äro underkastade genom den svåra, ej sällan omöjliga vården af våldsamma sinnessjuke i hemmen. Till följd af nu anförda förhållanden anser jag för ett trängande behof att nya hospital inom riket upprättas, så att platserna å hospitalen för sinnessjukes vård komma att uppgå till ett sammanlagdt antal af minst 1,500. De nuvarande hospitalen äro till antalet nio, nemligen: Hernösand, Upsala, Stockholm, Nyköping, Wadstena, Wexiö, Götheborg, Malmö och Wisby. Vid betraktande af dessa hospitals lägen finnes lätt, hurusom vissa af rikets landskap äro särdeles vanlottade på tillfällen till vård af sina sinnessjuke, genom det långa afståntill hospital. Hit höra i främsta rummet Wermland, Dalarne, Nerike, Westeroch Norrbotten samt Jemtland. Enligt Statistiska Central-byråns sednaste berättelse funnos år 1855 inom Wermland 267, inom Dalarne 248, inom Nerike 130, inom Westerbotten 38, inom Norrbotten 55 samt inom Jemtland 40 sinnessjuke, hvaraf synes att det låga antalet sinnessjuke inom de trenne sistnämnda landskapen ej torde för det närvarande göra behofvet af någon ny hospitals-inrättnig derstädes så tvingande, då deremot de tre förstnämnda landskapens höga sjuk-antal förtjenar i hög grad afseende. Jag föreslår derföre upprättandet af ett nytt hospital, egnadt att emottaga sinnessjuke från Wermland, Nerike och Dalarne, och då det sammanlagda antalet sinnessjuke uti dessa landskap år 1855 utgjorde 645, bör detta hospital hafva utrymme för omkring 200 sjuke. Lämpligaste platsen för detta hospital torde böra bestäm - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. 95 mas af Kongl. Maj:t, efter inlletntade utlåtanden af Serafimer-ordens-Gillet och respektive Landhöfdinge-embeten.
StatsContoiret i underddiet sig icke kunna tillstyrka något afseende å hvad i denna det blifvit hemitäldt; att beträffande den väckte frågan om Fängelsebyggnadens underhållande af Staten, så vore skyldigheten dertill för Länets innebyggare lika bestämd som den, att bekosta Fängelsets uppförande, samt för Betänkanden, N:o 211. 385 öfrigt gemensam med livad, sorn i de andre Norrländske Länen af ålder varit ett serskildt åliggande; och skulle alltså, efter K. KammarCollegii oell K. StatsContoirets tanka, ett undantag härutinnan för Norrbotten väcka anspråk på enahanda befrielse i de öfrige af desse Län och derigenom för Staten uppkomma en icke obetydlig tillökning i utgifterne för underhållet af allmänna Byggnaderne, men hvartill det nuvarande StatsAnslaget för samma behof icke vore beräknadt och följagtligen äfven otillräckligt. Af enahanda tanka liar ock K. StatsContoiret varit i frågan om uppbyggandet och underhållandet af LänsFängelset i Jemtland; anförandes dervid alt K. M:t jemväl, uppå BiksdagsFullmägtiges från nämnde Län underd. ansökning, genom Nåd. Bref d. 12 Mars 1817 förklarat, det Allmogen ej kunde, emot hvad förr brukligt varit och densamma godvilligt sig åtagit, från Länshäcktets uppbyggande frikännas. Dock skulle Fångvaktbetjeningen samt Arrestanterne dädanefter aflönas och underhållas af allmänna medel; hvaremot K. KammarCoIIegiuna för dess del andragit, att då en sådan händelse, sorn enligt K. Brefvet d. 23 Jan. 1819 föranledde till Kronans deltagande uti kostnaden till en ny Fängelsebyggnads uppförande i Westerbottens Län, nu äfven inträffat i Jemtland, att nemligen Länshäektet derstädes genom vådeld afbrunnit, och fördetta Läns Innevånare, enligt hvad Krgens Befthde uppgifvit, skulle falla än mera tryckande, att kostnaden till ett nytt Länshäcktes återuppbyggande allena bestrida, K.
Der kunde hon sitta de dagar hon skulle värpa, nedborrad så att hon knappt syntes, blinkande med sina uppspärrade ögon, då och då fixerande något föremål på dynan, sänkande näbben och plockande upp hvad hon kunde hitta; allt med det djupsinnigaste allvar, som en höna egnar och anstår. Dess emellan svassade hon omkring på stugugolfvet, nickade med hufvudet för hvart steg, kacklade sotto voce, icke utan sentimentalitet, troligen i känslan att vara ensam och oförstådd, och grep sig så an helt plötsligt och började sprätta med sina starka gråfjälliga ben, åt båda sidor och med en bredbent öfverlägsen yrkesskicklighet, som visade att hon var af god extraktion. Men Pernilla hade en pojke, en hvithårig, okammad unge med smal hals och iklädd en frånvuxen gammal tröja, som icke nådde dit den skulle, samt ett par slubbiga mollskinnsbyxor, hvilka blifvit afklippta på längden för hans bruk, men hvilkas ofvandel passat åt en vuxen karl. Denne lofvande ungdom stack sällan sin näsa ut om stugans knut, emedan han osvikligt väckte folkets jubel genom sin byx-ofvandel, och han tyckte icke om offentligheten. Han var för finkänslig för den. Vare dermed icke sagdt att han saknade talang, han besatt tvärtom en alldeles eminent begåfning i sin genre — det var också det enda han egde —: han kunde härma hönan. Han stälde sig i position midt på golfvet, och hvad helst hönan tog sig till, det gjorde han efter. Särskildt hade han tillegnat sig en färdighet i att sprätta. Han hade ett par långa skor, torra af brist på smörja och med breda, uppfläkta nosar, der tårna borde tittat fram, om de nått så långt. Och med de skorna sprätte han. Det var ett himmelens under att de blefvo på, men på blefvo de. När han så stoppade händerna i sina oformliga byxfickor, svängde med kroppen och skrapade golfvet med sina långa labbar, då kom det i sjelfva hans uppsyn och halsens sträckning någonting som på ett utmanande oförskämdt sätt liknade hönan.
Städer, der skjutsen redan är ställd på entreprenad; att, med afseende å den större tunga skjutsnings-skyldigheten medför vissa årstider, då Landtmannen är poin mest sysselsatt, högre Skjutslega bordt 24 Besv. och Oecon■ Utsk. bestämmas för reserv-skjutsen under dessa tider, nemligen Maji månad, samt från och med medio Julii till slutet af October; att skjuts-entreprenaderne torde omfatta både Hålloch Reserv-skjutsen och inrättas i större scala, så att en och samma Entrepreneur åtog sig skjutsningen på flere stationer efter hvarandra; att Skjuts-entreprenader borde befrämjas, utom genom högre Skjutslegas beviljande i allmänhet, äfven genom användande af vissa Kronan behållna räntor, hvaremot, å en annan sida, hållits före, att sådant borde ske medelst sammanskott af skjutsskyldige Hemman, och åter, å en annan, att på frivilliga öfverenskommelser af Gästgifvare och Reserverne med Håll-lagen borde få bero, att de förre åtogo sig skjutsningen, hvarförutan äfven den öfvertygelse blifvit yttrad, att hela frågan om Gästgifveri-skjutsen borde till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverlemnas, att derom, efter locala förhållanden, för hvarje Län bestämma och förordna; att Utskottet icke upptagit Herr Rosenblads j Bernhardj förslag om en central autoritet för Styrelsen af Skjutsväsendet; att stadgande saknas, efter hvilken beräkning Legan skall betalas, då Kronan beslår resan; att, hvad angår fördelningen afGästgifveriskjuts-skyldigheten på alla slags hemman, utan afseende på deras olika natur, undan - Besv. och Oecon.
Johannes Andersson, från Skaraborgs, Anders Larsson, från Elfsborgs, Nils Mänsson, från Malmöhus, Carl Fredrik Berg, från Bohus, Börje Börjesson och Petter Andersson, från Hallands, Johan Svensson, från Elfsborgs, Anders "iohansson, från Vesterås, Olof Olofsson, [råa Östergöhtlands, Anders Nilsson, från Carlstads, Lars Ericsson, från Gefleborgs, Olof Håkansson och iohannes Myrin, från Elfsborgs, Anders Mattisson, från Bohus, iohan Longberg, från Gefleborgs, Lars Lidman, från Östergöthlands, några fullmägtige från Carlstads Län, jemte mångå andra af Ståndets Ledamöter, hafva tillstyrkt bifall till Utskottets förra Betänkande. Då Utskottet nu går att besvara de sålunda gjorde anmärkningar, tror det sig uppfylla Riksens Högloft. Ständers önskan, om det dervid söker iakttaga den möjligaste korthet; och det är af denna anledning, som Utskottet, med förbigående af alla tröttande reflexioner, under åberopande af sitt förra Betänkande, och i den ordning detta punctvis utstakar, vördsamt underställer Riksens Högloft. Ständer de ändringar och tillägg, som det, efter den noggrannaste pröfning, funnit nödigt föreslå. 986 Besv. och Ekon., Utsk. Betänkanden Första Momentet, Det lärer icke kunna bestridas, att jordbrukarens öfverklagade förlägenhet % hufvudsaklig man härrör deraf, att han, saknat afsättning på sina producter, eller nödgats afyttra dem till ett pris, sorn till och med varit under productions-kostnaden.
Då icke antagligt är, att de föreslagna sammankomsterna skola fortfara längre tid än högst en månad, torde icke böra ifrågasättas, det tjenstledighet skulle förvägras de medlemmar af Ridd. och Adeln, som deraf vöre i behof, för att kunna i Sammankomsterna deltaga. Till följd häraf får jag vördsamt hemställa att sista punkten af § 7 måtte ur förslaget utgå.» Friherre Leijonhufvud., C. V., och Herr Ramsay, A. D , hafva häruti instämt. Af Friherre Leuhusen, med hvilken Grefve Taube, A., Friherre Leijonhufvud och Herr Belfrage, J. G. W., sig förenat: »Mot det af Utskottet från nu gällande Rhs-O. bibehållna samt i dessa §§ begagnade uttrycket »Ståndet», måste jag mig reservera. Att döma af det ställe, der ordet »Stånd» i nu förevarande förslag till Riddarhus-Ordning först förekommer, vill det synas mig, som om Utskottet föreställt sig, att den omständighet, att R och Ad. ledamöter på grund af Riddarhus-Ordningen och i enlighet med densammas föreskrifter sammankomma å Riddarhuset, hädanefter skulle konstituera de vid sammankomsterna närvarande ledamöterne af R. o. Ad. till ett »Slåud», men att denna Utskottets föreställning icke kan vara riktig, torde jag knappt behöfva påpeka. Dessutom synes mig bibehållandet af uttrycket »Stånd» icke stå val tillsammans med 114 § Regeringsformen, sådan dess lydelse nu är föreslagen. Ij strid mot Utskottets fleste ledamöter anser jag derföre ordet »Stånd» böra undvikas och föreslår derföre, att ifrågavarande §§ måtte erhålla följande lydelse: § 19. »Ordföranden åligger — Ej må han kunna, utan de närvarande ledamöternes samtycke, ett sammanträde upplösa.» § 20. »Hvarje ledamot Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck; sker det, äga R. och Ad. närvarande ledamöter pröfva, huruvida etc» § 24. »Då de i nästföregående § omförmälda ärenden första gången hos R o.
Majit år 1825 i Nåder förordnat, med förklarande, att kostnaden dervid borde af Manufactur-disconts-fondens vinstmedel utgå, har redan vid medlet af förlidet år kunnat träda i verksamhet, hvarefter Elevernas antal vid Institutet allt mer och iner tilltagit. Vid pröfningen af Rikets Ständers i enahanda afseende gjorda underdåniga hemställan om förslags utarbetande till ett Central-, Handelsoch Navigations-Institut, har Kongl. Majit, som ansett undervisningen i de för Handel och Navigation behöfliga kunskaper icke lämpligen kunna blifva föremål Kongl. Maj. ts Nådiga. Berätt. No t. för en enda gemensam läroanstalt, dels öfVerlemnat åt Comiterade för granskningen af Rikets allmänna Undervisningsverk, att tillse, huruvida Apologist-Skolorna i Riket kunde vinna en så beskaffad förändrad organisation, att undervisningen derstädes må varda utsträckt äfven till de elementaira läroämnen, som för Handelsyrket erfordras, dels i Nåder förordnat, att, i stället för ett enda Central-Navigations-Institut, hvilket Kongl. Maj:t ansåg icke kunna uppfylla det åsyftade ändamålet, till en början fern allmänna Navigations-Skolor i hvardera af Städerna Stockholm, Götheborg, Gelle samt någon af Stapelstäderna i Malmöhus och Calmare Län, borde inrättas, och förslag dertill upprättas, sedan Skepps-Rederierna och Handels-Societeterna blifvit hörda om det bidrag, de till dessa Inrättningar vilja lemna: varandes det Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt, att för Rikets Ständer framlägga nämnde förslag. Kongl. Maj:t har emedlertid i Nåder stadgat, att framdeles en hvar, som i Sjö- och Stapelstad söker burskap som Coopvaerdie-Skeppare, ovilkorligen skall dessförinnan undergå examen, i närvaro af en Sjö-Ollicer, eiler annan i Navigations - vetenskapen kunnig man, samt en Magistrats-person och en Coopvaerdie-Skeppare. I följd af Rikets Ständers beslut angå - 100 KonglMaj.Is Nacliga. Ber att.
I nyssnämnde $ heter det nemi.: ”Tillstyrker Constit.Utsk., hvad en riksdagman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utsk. ”med tilleller afstyrkande å en af Konungen i lika ända”mål gjord propos., varde Utsk:s yttrande vid samina riksdag öfverlemnadt till R. St., hvilka vid densamma må der”om kunna öfverlägga, men icke vid densamma besluta.” Ännu kan den värde talaren på visst sätt hafva rätt; ty bär är icke bestämdt, hvad som menas med Constit.Utsk:s yttrande, hvarom man först sedermera får upplysning. Längre ned heter det nemi.: ”Göras i R. St:s plena icke några ”anmärkn:r emot Gonstit.Utskts yttrande, bvile detsamma ”såsom ett R. St:s utlåtande, hvaröfver först vid nästa ”riksdag, och då endast med ja eller nej, skall kunna beslutas, och galle då &c.” Det utlåtande, hvaröfver Ständerna vid nästk. riksdagen skola besluta, kan väl icke vara Gonstit.Utskts raisonnement, utan måste vara sjelfva redactionsförslaget till grundlagsändring, och följaktligen måste detsamma, sorn här förstås med ordet utlåtande, vara detsamma, som menas med ordet yttrande pä förre stället. Vidare heter det i samma $: ”Göras åter i RiksSCns plena ”emot Utsk:s yttrande anmärkntr, blifve de, hvilka hvarje ”RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tanke, ”till Constit.Utsk. hänvisade.” Följaktligen är det samma utlåt., hvaröfver R. St. vid följande riksdagen skola besluta, hvarvid anmärkntr kunna göras; och i denna punkt står Konungens propos. i samma kategori som Utsk:s förslag. Men jag går nu till ämnet för denna diseussion, och vill blott erinra, att Ständerna stå i denna fråga, nemi. örn juryinrättningens afskaffände tillika med indragningsrnagtens, alldeles på samma punkt som vid sista riksdagen. Utsk. Pen 18 December c. ro. 35g hade också da satt sig i opposition mot allm. opinionen inom RiksSt.
En annan talare åter har tillkännagifvit sin öfvertygelse vara, att lika stor, om icke större våda inträffar genom nu existerande förhållande; och har han dervid fästat uppmärksamheten på den nogsamt kända omständighet, att, åtminstone hvad den mindre handeln beträffar, köpmannen icke sjelf står och utlemnar allting, utan måste förlita sig på sin betjenings anteckningar, dem han måste med ed fästa. Jag hemställer till en hvar, huruvida en sådan edgång, som den sednast omnämnda, kan anses mera värd, än den, som en person måste Den 9 April f. m. 171 aflägga, hvilken sjelf moltagit varorna och således måste veta hvad han fått? Dä man dessutom tager i betraktande, att det för närvarande vid dessa utborgningar, icke sällan lärer inträffa, att den, som borgat varorne, först långt efteråt får veta till hvad pris han dem bekommit, så frågas om ett sådant förhållande är att uppmuntra? Utsk:s förslag går ut på att inskränka utborgningar, och deruti tror jag förslaget vara väl betänkt. Då nemi. köpmannen vet, att han icke får med ed styrka sin bok, måste han se sig före att icke lemna credit åt personer, till hvars ärlighet han icke äger fullt förtroende. Ar således den person, som vänder sig till honom för alt få borga varor, icke väl känd eller ansedd såsom fullt ärlig, så erhåller han ingen credit, utan det fordras af honom antingen skuldsedel eller contant betalning, och hvilketdera som sker, är bättre än nuvarande förhållande, hvarigenom så mycken oreda och sä mycket trassel uppkommit. Alt nu vilja utsträcka förändringen till handlande inbördes, skulle, på sätt Utsk. i dess betänk. äfven anmärker, i hög grad försvåra rörelsen, såväl den större, som den mindre. Utsk. har i denna del, genom dess uti ett annat betänk, framställda förslag om ett tillägg till K., förordn. af d. 2S Juni 1798, gjort hvad som kunde göras. Denna förordning stadgar, alt då handlande på credit lemtiar varor på längre lid, än 3 månader, skall han å beloppet taga revers. Detta stadgande har hittills visat sig overksamt.
I den trakt jag bor t. ex., har det gifna anslaget varit så ringa att det icke räckt till mera än några få dagars öfning om året, och som instruktören måst resa från socken till socken, har öfningen blifvit ganska knapphändig. Jag hemställer äfven, om det icke oberoende af skarpskytteföreningarne måste vara ganska nyttigt att till landets manliga ungdom meddelas undervisning i vapenlöring, ty då de genom skickliga instruktörer inöfvade ynglingarne sedan komma i arméen, beväringen eller landstormen, skall den förberedande kunskap i vapenföringskonsten som de inhemtat, säkerligen visa sig lemna dem stor nytta. Den enda grund hvarpå en annan talare bestridt anslaget, var att K. M:t icke begärt så mycket, och att det högre anslag, som af Stats-Utsk:t förordats, således skulle vara för högt. Jfetta anser jag dock icke vara något giltigt skäl, ty då det blifvit bevisadt att behofvet ökats och tvenne andra Stånd bifallit en annan högre summa och man genom det högre anslaget kan skaffa sig ett större antal skicklige instruktörer, så böra vi icke Den 2 Mars. låta ett så godt tillfälle gå förloradt, att med ett jemförelsevis mindre betydligt anslag, kunna befrämja en så nyttig sak. Jag yrkar bifall till hvad Utsk:t här föreslagit. Gr. Mörner, Carl Göran: Efter de anföranden, som här blifvit afgifna, kan det synas vågadt att uppträda med en olika mening. Jag anser mig dock icke kunna underlåta att fram ställa de betänkligheter, som hos mig uppstått med afseende på det sätt för ordnandet af våra försvarsanstalter, hvartill en början gjordes vid förra riksdagen, och vi nu vid denna riksdag äro på väg att taga ett stort steg. En talare har sagt att understödjandet af skarpskytteväsendet skulle leda till upplifvande af hågen för landets försvar, men jag tror att denna håg finnes redan förut. Man har hedrat nämnda skarpskytteväsende med benämningen »Nationalförsvar,» men vi hafva haft ett sannt nationalförsvar långt förut: vi hafva haft det allt sedan beväringen kom till stånd.
I mål för hvika annan prestman är förordnad att Socknestämma hålla, vare han ordförande. Hvarjemte efter denna mening, skulle tilläggas: Den som eger rätt att om Socknestämma förordna, eger ock att sjelf eller genom ombud när vara och i öf v erläggningen, men ej i beslutet, deltaga. Början af 3:dje meningen i 1 mom. af 9 §. skulle få följande lydelse: Protocollet må, när så ske kan, genast, men skall, i annat fall o. s. v. och 4:o meningen i samma moment skulle erhålla följande lydelse: Protocollet undertecknas af ordföranden, hvilken för dess rigtighet är ansvarig, och bestyrkes af minst 3:ne Församlingens ledamöter, eller i händelse detta antal ej är närvarande, af en kronoeller kyrkobetjent, som beslutet öfvervarit; vägrar närvarande ledamöter att Protocollet med sina underskrifter bestyrka, teckne derå skälet till denna sin vägran, hvarefter saken genast hänskjutes till Konungens Befallningshafvande att vidare derom förordna. Sista meningen i 2:a mom. af 9 §. skulle erhålla följande lydelse: Skulle så inträffa, att å Socknestämma fattas beslut, som ordföranden anser lagstridiga, då bör han deremot göra föreställningar och sådant till Protocollet anmärka, hvarefter och sedan justering föregått, det genast skall af Ordföranden till vederbörande embetsmyndighet insändas såsom dess fastställelse understäldt. Ordförande vare berättigad att för skrifmaterialier erhålla ersättning af kyrkans medel. 10 §, skulle erhålla följande förändrade lydelse:
Ar 1763 då Högstsalig Konung ADOLF FREDRIG fann nödigt att Guldverket borde förses med nödig betjening af Körslor, Dagsverken och Kohl, samt derjemte att pålitliga underrättelser inhämtades oin den öfriga hushållningen derstädes, ansågs denna förrättning utgöra ett värdigt föremål för dåvarande Kongl. BergsCollegii President frarnledne Grefve Liljenberg samt en af Kongl. Collegii Ledamöter afledne BergsRådet Svab, bägge utmärkte för insigter i BergsVettenskapen. Desse Herrar ansågo undersökning om Grufvo:nes beskaffenhet stå i oskiljaktigt sammanhang med den sednare delen af deras förrättning, hvarföre de ock sjelfve beforo Grufvorne. Enär förr eller sednare å nyo kommer i fråga att undersöka tillståndet med Grufvedriften, samt huruvida det kan anses lönande att fortfara med Grufvornes bearbetande, synes lika förfarande med förrbemälte Herrars böra äga rum. Af förda Böcker, af Verkstädernes tillstånd, af Berättelser, kunna i sådane ämnen fullständiga upplysningar ej hämtas, eller säkra slutsatser dragas. Endast under Grufvornes noggranna befarande kan bedömmas i hvad mohn och på hvad sätt brytningarne fortgått under den tid de varit besörjde af Arrendatorer. Endast genom skådandet af sjelfva Malmgångarne kan slutas till ut. sigterne för framtiden. Att uppdraga en så beskaffad förrättning åt Sfi Bergmästare} förutsätter ett om haas insigt** 266 JustiticnOmbudsm. EmbetsBeråtteher, honom så mycket mera hedrande begrepp, som de icke ovilkorligen tillhöra hans egentliga Ernbetsmanna-kall att vara BergsDomare. Annu mindre bör man vänta att finna dem hos en K ronofogde, hvars tjenste-befattningar hafva så olika föremål emot den Bergskunniges yrken. Vice KronoBefallningsmannen Cederblads Rapport af den 29 November 1815 är derpå ett bevis.
Förordningen den 20 September 1859 om utsträckt frihet för bergshandteringen hafva bruksoch hyttearbetare erhållit samma ställning, sorn fabriksarbetare i allmänhet. En vigtig förändring har härigenom inträdt, men då denna Kongl. Förordning icke börjat tillämpas förr än med slutet af året 1860, kan det inflytande den må hafva haft i detta eller andra hänseenden nu icke blifva föremål för utredning. Ehuru i stigande uppgår tillverkningen ännu icke till det belopp, som under gynnsammare konjunkturer förr var vanligt. BAL Vid Dylta har dessutom tillverkats följande belopp vitriol: 1856, 1857 och 1858 hvartdera äret 510 Ska, 1859 376 Ska och 1860 584 Ska St.V. Rödfärgstillverkningen, som bedrifves vid Dylta och Ridkärn, å sistnämnde ställe dock obetydligt, uppgick 1856 till 4,273 fr, 1857 till 3,987 fr, 1858 till 3,974 t:r, 1859 till 4,403 t:r och 1860 till 2,680 t:r. Det i Lerbäcks socken såsom binäring bedrifna nubboch spiksmidet för hand har tilltagit, så att årliga tillverkningsvärdet nu kan skattas till vid pass 200,000 R:dr. Dessutom tillverkas i samma socken saxar och Landshöfdingc-Embelcls uli Örebro län urnl. ber. för åren 1856—1860. 8 18 Örebro län. Bruk. Fabriker. Binäringar. Transportleder. liar för ett sammanlagdt årligt värde af omkring 25,000 R:dr, allt Riksmynt. Detta smide afsättes öfver hela riket och äfven till någon mindre del å utrikes ort.