Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. behagade bifalla de första punkterna i denna 8 §. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag till sista punkt i 8 §:n. Ropades nej. Uppå derefter framställd propus, blef derefter det af Hr Landtm, förut upplästa, bär ofvan intagna, förslag till förändrad redaction af sisla punkten i 8 §:n af R. o. Ad. antaget. 9 §:n* Hr Råfelt, Anlon: Dådetla förslag redan ingår i de minsta detaljer, sa torde det ursägtas mig, om jag föreslår ett tillägg, som är af mindre betydenhet, af innehåll, i enlighet med hvad sorn stadgas uti 8 §:n af 1817 års förorda. att ordform må vara berättigad att för skrifmaterialier njuta ersättning af kyrkans medel. Frih. Cederström: Vid första moro. af denna § tillstyrker jag, att efter ordet ”men” på åttonde raden må införas ordet "skall" 1 afseende på andra 1110111. liro lleraanmärkn:r att göra, hvarföre jag anhåller att vi måtte få propus, först på första inom., med deri rättelse jag föreslagit, och att andra mom. derefter måtte till afgörande förekomma. Gr. Taube, Gust. Joli.: Äfven jag tager mig friheten föreslå ett tillägg uti första mom. af 9 §:n , nemi. att efter den meningen — ’'och åligger det ordform att vid slutet af hvarje sockenstämma tillkännagifva å hvilken af dessa dagar justeringen kommer att förrättas,” måtte tilläggas, i öfverensstämmelse med hvari som finnes stadgadt uti 8 §:n af 1817 års förordn., följande mening: ”äfvensom att beslutet, i händelse besvär icke anföras, vinner laga kraft." Detta tillägg kan visserligen synas öfverflödigt, enär 11 §:n föreskrifver sättet för meddelande af besvärshänvisning; men jag skulle tro, att för en allmoge skadar det icke, att ordform tillkännagifver att beslutet vinner laga kraft, i händelse icke besvär anföras. Frih. Cederström: Det af Gr.
En tjur hade för sjuklighet måst nedslagtas, men de öfriga djuren befunnos alla friska och vid godt hull. Westmanlands län. De vid länets holländeri på Lycksta egendom uppställda djur, som alla, med undantag af en från England inköpt korthornstjur, utgått från Ultuna landtbruksinstitut, befunnos vid inspektionen sorgfälligt vårdade och rikligt utfodrade. Stora Kopparbergs län. Sedan, såsom uti nästlidet års revisionsberättelse omförmäles, innehafvaren af Näsgårds kungsgård, derefter meddeladt nådigt tillstånd, ett halft holländeri, bestående af en tjur och åtta kor, år 1860 blifvit uppställdt, förklarat sig vilja till Kronan återlemna de hos honom uppställda djuren, har Stamholländeri-styrelsen, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i länet förslag, under Maj månad år 1861 låtit verkställa holländeriets förflyttning till Grängshammar bruk i Stora Tuna socken. Holländeriet, som under året blifvit kompletteradt till det från början bestämda antalet af en tjur och tio kor, befanns vid den under sommaren verkställda inspektionen i godt och lofvande skick. Nyköpings län. Inom detta län, der, såsom utaf nästlidet års revisionsberättelse inhemtas, något holländeri förut icke varit stationeradt, har under året, vid egendomen Fjellsköfte inom Floda socken och Oppunda härad, blifvit uppställda ätta kor och en tjur af Ayrshirerace. Stockholms län. Sedan, på grund af gjord framställning, Stamholländeri-styrelsen beslutat, att låta uppställa ett holländeri af Ayrshire-race vid egendomen Östanå inom Riala socken och Akers skeppslag, hvilken egendom, i följd af sin rikliga fodertillgång och sina goda saltsjöbeten, ansetts för ändamålet särdeles lämplig, hade, enär tillräcklig tillgång på tjenliga djur icke förefanns, å nämnde egendom till en början blifvit uppställda en tjur och fem kor.
Jag ber att få erinra derom, att 5o §:n Riksd.Ordn. säger: ”att ingen må vara ”berättigad att tala utom prot.;” att 58 §:n af samma grundlag innehåller: alt ”vid justering af prot. eller prot.utdrag ”kan ett beslut ingalunda ändras, men väl sådana tillägg göllas, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer. Utur ”ett protocoll må vid justeringen, med Ståndets bifall, och ”på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck, ”och äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej ”sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grun”dar. När härtill kommer, att i den följande §:n står, att prot:n böra till deras fullständiga innehåll genom trycket ulgifvas; så finner jag ej någon möjlighet att lika med Frih. Cederström tyda grundlagen derhän, att Ståndet skulle hafva rättighet att förändra prot.föringen så att endast ett sakprotocoll skulle komma att uppsättas och tryckas; men jag gör mig det hopp, att vi ifrån Const.Utsk. kunde erhålla ett sådant förslag till nästa riksdag, så alt vi då kunde undgå denna onödiga, öfverflödiga och dyra prot.föling. Hvad nu angår det förslag, som jag gjort, rör:de sättet för referenternes aflöning, så får jag uppriktigt bekänna, att då jag framställde det förslag, att samma majoritet, som skaffade oss dessa referenter, älven kunde besluta örn deras aflöning genom bidrag af Ståndets ledamöter, så gjorde jag det på grund af den önskan jag hyser, att desse referenter måtte 464 Den aS Not ernber e. m. hos oss alldeles upphöra, emedan jag förutsåg, hvad Gr. Anckarsvärd äfven yttrat, att en protest emot detta aflöningssätt inom R. o. Ad. skulle framställas; men jag anser lika rätt att besluta ett sådant sätt att utgöra denna kostnad, som om man skulle besluta att taga den ur en cassa , hvilken är bestämd till helt andra ändamål.
Efter upläsningen af Utsk:ns förslag till denna g lydelse, yttrade Hr Hjärne, Harald: Sedan R. o. Ad. i sednaste plenum beslutat, att Utsk:ns förslag till förändring af §:n 20 ej skulle antagas, utan att den gamla författn:ns föreskrifter i afseende å destilleringsrätten borde bibehållas, så är det här föreslagna 3:dje mom. alldeles öfverflödigt, hvarföre jag anhåller att den gamla författn:ns ordalydelse måtte i denna g bibehållas. Fri h. I) o ii G M aj f. m. 45(7 Frih. Raab, Adam Christian: Jag ber att få erinra R. o. Ad. derom, att Ståndet vid behandlingen af 20 §:n beslöt, att bränvins destillering skulle få äga rum under 10 månader af året, då bränvins-tillverkning icke är tillåten, men ej under de 2 månader då bränvins-tillverkning bedrifves. Häraf följer naturligtvis att destillerings-redskap skola vara förseglade just under de sistnämnde tvenne månaderne och att således en föreskrift derom bör i §:n inflyta. Jag kan följaktligen ej instämma uti Hr Hjärnes begäran, utan anhåller att få afgifva förslag till den redaktion af §:n som jag anser densamma böra få. I första mom. bör emellan den första och den andra meningen infogas en mellanmening af följande lydelse: »likaså den i 20 §:n omförmälta destilleringsredskap, under den tid destiHering förbuden är.» Vid slutet af 2:dra mom. skulle följanda ord tilläggas: »Lag samma vare om destillerings-redskap då densamma icke är till begagnande angifven»; hvaremot det af Utsk:n föreslagna 3:dje mom. skulle utgå. Jag ber Gr. af Ugglas fästa upmärksamhet på detta mitt förslag. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Enär Frih. Raab bedt mig upmärksamma det förslag till <§:ns ordalydelse han afgifVit, får jag säga, att jag för min del ej har något att deremot anmärka. Hr Hjärne: Om jag rätt har upfattat Frih.
Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och föreslagit. 14:de punkten, ang:de förhöjning af vagnslega//. Frih. von Stedingk: Jag ber att fä fästa upmärksamheten derpå, att i betänk, star: ”den förhöjning i skjutslegan som Utsk. föreslagit”. Som frågan derom icke blifvit bifallen, så lärer väl äfven hvad i denna punkt föreslås böra försvinna. Frih. Cederström: Någon skrifvelse kommer icke attafgå rör:de de punkter deri motionerne blifvit afslyrkta; den kommer endast att uptaga de delar, hvari tilläfventyrs godkännande åt förslagen vore vunnen. Således synes mig all då R. o. Ad. egde goda skäl alt afstyrka den föreslagna förhöjningen af skjutslegan, synnerligast med afseende på de å gästgifvaregårdarne i allmänhet för de resande tillgängliga åkdonens dåliga beskaffenhet, sä kan man ganska väl bifalla slutet af Utsk:s framställning. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt afgifna afstyrkande yttrande. 15:de punkten, ang:de förändring i beräkningen af ersättning för resor i embetsärender. Ulsk:s yttrande bifölls. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 19 och 21 dennes på bordet lagda betänk. N:o 122, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o 61, i fråga om inskränkning af den genom K. förordn. d. 22 Dec. 1846 beviljade frihet att å landet idka handel m. m. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: I fullkomlig konseqvens med hvad jag yttrat när denna fråga sednast hos R. o. Ad. förevar, får jag nu äran nämna alt jag icke heller inom Utsk. biträdt ifrågavar. förslag, hvilket jag icke anser vara af behofvet påkalladt äfvensom jag finnér Utsk:s motiver ogrundade.
För öfrigt har en annan Ledamot uppgifvit, att upplösningen borde uppskjutas till år i834- Deremot får jag erinra, att då skulle nuvarande Ständer fatta ett beslut, som först skulle gå i verkställighet, sedan nästa Ständer sammankommit, och det lär väl ej gå an; ty efter min räkning skola nästa Ständer samlas inom i833 års slut. Herr Ribbing: Om det skulle vara någon förlust på de första åren af att indra - I 44 Den 12 J u n i i f. m. ga Assistancen i anseende till Embetsmännen, så hemställer jag, om man jemför den mångfaldigt större vinst, som några år efter uppkommer, då inrättningen, som årligen kostar r4,ooo R:dr, upphör, om icke det skall blifva behållning för Staten, enär skilnaden emellan en sednare och förr skeen-i de upplösning omöjligen kan gå till denna summa, i hvad utgifterne för tjenstemännen angår. Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde Proposition till bifall af StatsUtskottets berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Tham: Jag skulle hemställa, om vi icke kunde få återremiss. Ridderskapet och Adeln har ju i j^lla fall sin rätt öppen, alt afslå eller antaga förslaget. Nu kan man ej annat än afslå eller antaga Utlåtandet. Då meningarne äro delade, och det är fråga örn modificationer, torde en återremiss vara lämpligast. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förn jade de af honom nyss é Den 12 J u n i i f. in. 45 gjorde Propositioner, hvilka håda åter med Ja och Nej hesvarades. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob:
Då frågan förra gången förevar, var det en inblandning af några termer, som gaf anledning till olika begrepp om saken, och till den förvillelse, alt hvad som gäller för Båtsmansliållet, äfven skulle gälla för Rustoch Rotehållare. Långt ifrån att lägga på jordbruket en skatt, som icke tillhört detsamma, åsyftar detta förslag således icke annat, än att bibehålla hvad som förut varit stadgadt. Jag skulle derföre tro, alt Betänkandet är väl grundadt, och att det blott är för att undandraga Båtsmanshållet tillfälliga vexationer, som Utskotten föreslagit, att beklädnadsbidraget skall utgå efter Markegångspris. Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet. 49 H. 12* i8o Den ii November e. m. Herr Hjerta: Friherre Cederström haf yttrat en satts, sorn Utskotten icke erkänt i sitt första Betänkande, nemligen att både Rustoch Rotehållare!! skulle vara skyldige att bekläda båtsmannen under krig. Detta är likväl endast händelsen med Rusthållaren. Rotehållaren behöfver blott utrusta karlen med full och ordentlig mundering, men icke underhålla honom under sjelfva kriget. Sedan Kongl. Maj:t gjort upp Contracter, och förklarat Rotehållaren icke vara skyldig att bekläda karlen under krig, kommer man nu med ett förslag, som alldeles icke innefattas i s816 års Gonlract. Det måtte vara detsamma, som att kasta på Rotehållaren hvad som icke är hans skyldighet. Friherre Cederström: Den siste Talaren har företagit sig påstå, att en BålsmansRotehållare icke är pligtig att utgöra någon mundering under krig. Detta är alldeles orätt; ty i alla Contract, så väl för Rustsom Rotehållare, förklaras de skyldige att utgöra munderingen, så i fred som krigstid. Att munderingen icke kan skickas efter på sjön, faller af sig sjelf; men den besÖrjes af Befälhafvaren, och Rotehållaren får sedan betala efter räkning.
Fröt. 1834. lale Sami. %dra AJd. 2 7:de liäftet. io LtCigsamt Allm. Bcsv.- och Oecon.- Utsh'.s Betänkande JY:o 2f. meddelade att gälla serskildt för hvarje Län, men icke ensamt för vissa delar deraf. Det af Motionairen åsyftade ändamål, att tillvägabringa enhet i detta lagstiftningsämne inom hvarje Län, är således redan vunnet, vid hvilket förhållande och då Utskotten af den, utan alla motiv, gjorde framställningen icke ansett sig kunna hemta anledning att för hela Riket föreslå någon allmän delningsgrund vid skiften uti inegor, tillstyrka Utskotten, att Peter Perssons motion i denna del må förfalla. Hvad beträffar yrkandet om upphäfvande af 2 Mom. uti denna §., hvari stadgas, att, der laga kraftvunnet storskifte finnes, hör hvarje delegare vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskattnings värde mot de egor svarar, som han enligt storskiftet innehaft, få Ulskotten tillkännagifva, att Utskotten för ingen del kunna deruti instämma» Den egolott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, är hans lagliga egendom, hvilken icke utan ett våldsamt ingrepp i egande-rätten kan honom fråntagas. Ilan må kunna tvingas att ingå i nytt skifte och utbyta sin jord emot annan, om skäl dertill förekomma, men intrång i egande-rätten hör aldrig kunna sättas i fråga. Det torde få anses som en ovedersägligt vigtig sals, att skifte bör betraktas, icke såsom ett sätt att förvärfva, utan blott såsom ett sätt att genom utbyte till förmonligare bruk ordna och sammandraga egor, och på grund häraf lärer med säkerhet kunna antagas, att ifrågavarande stadgande är fullkomligt rättsenligt och således hör oförändradt bibehållas. 10 Gap. 1 §.
Maj nämnde upplysningar inkomna; och målet 1850 den 22 Maj i underdånighet föredraget, hvarvid beslutits: att frågan om Hof-Jaktvarfvets försäljning må förfalla; alt den del af Varfvets tomt, som icke redan, enligt beslut af den 2 November 1847, blifvit åt stadens Drälsel-commission uthyrd, skall, jemte de byggnader, hvilka icke för Flottans behof böra bibehållas, i författningsenlig ordning utarrenderas, med ett års uppsägning, samt med rättighet för arrendatorn att lösa de bj^ggnader han emottager, men åliggande, i annat fall, att underhålla dem; att de för Flottan ej nödiga byggnader, hvilka Arrendatorn ej åstundar begagna, skola på auction försäljas; att de för Flottans behof bibehållna byggnader ställas under Stationens vård; samt alt de Varfvets fartyg och båtar, som pröfvas böra bibehållas, förflyttas till Skeppsholmen, likasom elen vid Varfvet hittills commenderade bevaknings-personal, men de fartyg, hvilka icke behållas, på för Kronan förmånligaste sätt försäljas. fiko af den 27 Maj 1848, angående en Fyranläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs Klubb (92). 1848 den 15 Juni i underdånighet anmäldt och remitteradt till Förvaltningen af Sjö-Ärendena. 1849 den 15 Juni berörde utlåtande afgifvet; samt 1849 den 6 Juli i underdånighet föredraget, hvarvid beslutats och anbefaldts uppförandet af en Ledfyr på skäret Näskubben, beläget söder om skäret Simpnäsklubb. f^:o af den 21 Juni, angående Båtsmans-beklädnadens öfvertagande af Kronan, emot viss afgift af Rustoch Rotehållare (113). 1848 den 30 Juni Förvaltningen af Sjö-Ärendena i Nåder anbefalld att i anledning häraf i underdånighet inkomma med nödiga uträkningar, förslag och yttranden, hvilka 1848 den 28 Juli i underdånighet afgåfvos, hvarefter 1848 den 22 December Nådig
På nytt försökte han att fasthaka tankarna vid andra, likgiltigare ting, men hvart ord träffade hans uppriktiga barnahjärta och han satt med böjdt hufvud. Det var för honom en vederkvickelse, då vagnen åter förde honom till Karlberg. Där stängde han sig inne på sina rum, och icke ens änkedrottningens bestämda tillsägelse kunde förmå honom att gå ned till taffeln. I rummet utanför sofkammaren lågo de böcker, som begagnades vid de mer och mer sällsynta lästimmarna. Han filosoferade redan gärna öfver skapelsens gåtor och han tjusades alltid af kunskaper, men han begynte förakta boken ungefär som en munter och lefnadsyr trubadur. Det öfversta arbetet handlade om jordkunskap, och han bläddrade fram och åter och kastade det sedan åt sidan. Därefter framdrog han i stället, häftigt och på måfå, den nedersta boken. Med den blef han sittande. Den var bruten i hörnen och svåra nött, och den innehöll bara några skrifna blad med den kvällsbön, hvilken han som barn hade inlärt att uppläsa. Flera meningar och ord hade redan frusit bort ur minnet, men då han nu såg de välbekanta raderna framför sig, behöfde han endast genomläsa dem ett par tre gånger för att åter kunna dem utantill. Om aftonen förtärde han endast en kopp ölsoppa, och vaktmästarna begynte därefter att afkläda honom. Han dolde sin häftiga sinnesrörelse så skickligt, att de endast trodde honom vara trött, och när de lyfte peruken från det kortklippta och mörkbruna, något vågiga håret och han med sin skjorta steg upp i den stora sängen, såg han ut som en liten flicka. Hunden Pompe kröp upp vid fötterna, och nedanför sängfoten sattes ett tändt ljus i ett med vatten fylldt handfat af silfver. Konungen var mörkrädd och det hade därför blifvit bruk, att dörren lämnades öppen till det yttre rummet och att en page eller lekbroder där tillbragte natten. I afton tillsade dock konungen med bestämdhet, att dörren hädanefter skulle stängas. Först när vaktmästarna hörde detta, begynte de undra och oroas och märkte att han var upprörd till sinnes.
”Den, att man kan rifva bort så många blad man vill utan att boken derföre mister i sammanhang,” svarade kandidaten, tog sin hatt och gick.83 Randbemärkningar till ”I harnesk”, anmäld i . № 554. Utan att på något sätt vilja oponera sig emot den ärade anmälaren kan dock insändaren icke afhålla sig från att göra några små anmärkningar angående ett arbete hvarpå , troligtvis med full beräkning, ej velat spilla många ord. Författaren till ”I harnesk” bör verkligen vara en temligen öfvad berättare ty detta är – om vi ej missminna oss – hans sjette större originalarbete oberäknadt alla bidrag för tidskrifter och författaren är ännu ung. Tänk hur mycket han åstadkommit, jemfördt t. ex. med I.P. Jacobsen! Hans iakttagelseförmåga är omfattande – synd att säga annat! – och han lemnar utförliga förteckningar öfver hvad han sett, men en menska med blott medelmåttig fattningsförmåga har ibland grufligt svårt att förstå hvad han menar eller om han öfver hufvud taget har någon mening alls. I första hälften af boken tror man sig läsa en visserligen långt utdragen, men ej illa skrifven inledning till det som komma skall, till det der författaren koncentrerat hela sin kraft och förmåga. I senare hälften af boken komma också konflikterna, men – hur är det med författarens förmåga att skildra dem? Man kommer nästan att tänka på någon slags yrfä. Han tar ansats, trasslar in sig, gör omotiverade utflygter, tar åter ansats, vill höja sig till inspiration, faller pladask, far åter upp och rusar i väg utan reda och reson. Korteligen: författaren har helt och hållet glömt konsten att ”stryka”, hvilken dock under vissa omständigheter är mera värd än den, att skrifva. Om framställningens oklarhet kan ingen göra sig en föreställning som ej haft tålamod att uppmärksamt genomläsa detta märkliga lappeller fuskverk till roman. Vare det insändaren blott förunnadt att lemna några få prof på författarens sätt att berätta. Bokens hjelte, löjtnant Helge Rosenborg, har blifvit trolofvad med en flicka som han ”älskar, älskar ursinnigt”. Den lyckligaste sinnesstämning skildras på följande sätt: Han började många gånger om ifrån början: Jag älskar henne.
Fem lyckliga år för banken oell landet äro nu förflutna efter realisationen; hurudana de kommande blifva, är hvad vi ej kunna känna, och jag kan således för min del ingalunda tillstyrka dessa medels skiljande ifrån banken, på ett sätt att de vore fästade, hvarigenom kunde hända, att banken ej skulle vara i tillfälle att fullgöra sina förbindelser. Det är af detta skäl, som jag tror att denna sak ej bör sammanbindas med den andra, utan tror att saken nu kan ganska val afgöras, och för min del betviflar jag ej utgången af denna pröfning, enär den disposition, som här föreslås , belt och hållet strider emot bankens princip. Då jag ej inser något skäl vara anfördt, sorn gör en sådan sammanbindning af dessa mål nödvändig, och ej inser hvarföre vi här skulle gå principvidrigt tillväga, så får jag afstyrka ett beslut, hvarigenom detta mål skulle sammanbindas med föredragningen af en annan fråga. Hr Lagerhjelm, Pelig’: Lika med Hr von Hartmansdorff anser jag ej något väsendtligt sammanhang emellan BancoUtskis nu föredragna utlåt, och den ifrågavar. motionen. Jag finner således intet skäl att uppskjuta behandlingen af detta betänk., för att gemensamt pröfva begge dessa ämnen, och anser mig oförhindrad att när som helst deltaga i afgörnndet af denna fråga. Deremot anser jag deras rutt ostridig, hvilka yrkat målets bordläggande för andra gången. Hr Lefren, Joli. Pehl': Äfven jag delar de åsigter, som Hr von Hartmansdorff och Hr von Hohenhausen framställt. Hr Mannerskantz liar anmält en reservation i ämnet, som efter mitt förmenande ganska riktigt utreder förhållandet. Jag anser ej angeläget vara , alt inför detta Hus vidlyftigt framställa orimligheten af så beskaffade' principer för bankens styrelse, som innefattas i detta tillstyrkande. Jag beklagar, att ej Gr. Bogislaus Schwerin nu lefver, för att kunna här uppträda och visa hela orimligheten deraf. Han har varit vår ledare på den väg, genom hvilken Sveriges myntväsende har fått stadga. Det vore skäl att tillåta hans grundsatser lefva längre, än blott emellan tvänne riksdagar.
Utskottet anser 71 oell 108 §§:ne stå i så nära sammanhang med hvarandra, att de vid dem gjorda anmärkningar böra på en gång upptagas till besvarande; och hvad då först beträffar frågan derom, att brandförsäkrings-värdet icke skulle, såsom hittills, utgöra minimum för uppskattningen af hus och byggnader i städerna, så, enär detta värde, hvilket i de flesta fall är afpassadt efter det verkliga, utgör en särdeles lämplig måttstock för dessa byggnaders uppskattande, samt någon fara ej gerna kan vara förhanden, att byggnader, genom att upptagas till brandförsäkrings-värdet, skulle blifva oskäligt taxerade, anser sig Utskottet böra vidhålla sitt från nu gällande Bevillnings-förordning hemtade och af två Stånd godkända förslag i denna del. Och emedan, såsom Utskottet i sitt förra betänkande yttrade, de i sednare delen af 71 § omförmälda hus i allt äro jemförligc med hus och åbyggnader i städerna, så kan Utskottet icke heller härutinnan frångå sitt af två Stånd godkända förslag. Angående vidare herr Stolpes framställning om ändring i förra delen af 71 §, så, enär denna del blifvit godkänd ej blott af Presteoch Bonde-stånden, utan äfven af Bidderskapet och Adelil, som gjort anmärkning endast mot §:ns sednare del, lärer ifrågakomne, af reglementarisk natur varande, fråga böra anses såsom afgjord. Hvad slutligen vidkommer den hos Borgare-ståndet framställda begära» «m närmare bestämning af rätta meningen med de i början af 108 § förekommande orden: rims å lägenheter och lust-ställen på städernas grund», så hafva Presteoch Bonde-stånden godkänt liela 108 §, samt Ridderskapet och Adeln [emmit densamma i nu omförmälda del utan anmärkning; och lärer således icke heller nämnde begäran, hvilken endast afser en redaktions-förändring uti ett reglementarisk t ämne, emot tre Stånds sammanstämmande beslut,- föranleda till någon åtgärd. g§ 73, 74, 75 och 76.