Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta krig, som är kändt vid namnet hunkriget, bröt så jättarnes makt och förminskade så deras antal, att de alldrig mer varda farliga för världsträdet och Midgard förr än kort före Ragnarök, då en ny fimbulvinter skall inträffa och jättefolken resa sig i sin gamla styrka. Intill dess är Tors hammare tillräcklig att hålla deras tillväxt inom vissa gränser. Vanerna erkände, att Oden handlat högsinnadt, när han kom dem till hjälp, ehuru de drifvit honom från Asgard. De insågo äfven, att de voro i största behof af asafaderns och hans väldige söners bistånd i kampen mot jotunvärlden. När hunkriget börjat, erbjödo de fördenskull asarne försoning på följande vilkor: De må återvända till sina borgar i Asgard, och Oden med en faders och herrskares hela rätt intaga sitt högsäte i Valhall. De kämpar, som å Haddings sida fallit å valplatserna och åt hvilka Oden under sin landsflykt anvisat boningar och lekfält i underjorden, må följa honom till Valhall och som einheriar njuta sitt sällhetslif där. Men de kämpar, som fallit på Svipdags sida, kvarstanna i Fröjas sal Sessrymner, och hädanefter skola Oden och Fröja kåra hälften hvar af det antal, som faller på slagfälten i Midgard. Vanerna frikännas från hvarje ansvar för de af asafaderns gärningar, som de ogillat, och till tecken på denna ansvarsfrihet må Njord, utan att vara bunden af sin plikt som gisslan, återvända till Vanaheim i tidernas fullbordan. Vanerna anse sig hafva fått bot för Gullveigs död; skulle hon pånyttfödas och åter visa sig, må hon icke brännas, utan förvisas till Järnskogen. Dessa villkor antogos, och asarne tågade på Bifrost tillbaka in i Asgard. Man såg därefter Tor och Ull, styffader och styfson, kämpa, som förr, sida vid sida mot Jotunheims resar. De gamla banden voro återknutna, och alla kände sig däröfver lyckliga.
Dock, som det skulle blifva vidlyftigt och i en framlid medföra olägenheter, att för hvarje hemman serskildt hafva bestämt skillnaden emellan den gamla och den nya spanmåls-skatlen, ega Comiterade på det sätt bestämma, huru stor del af den senare, lika för hela Länet, eller till det minsta för hvarje fögderi, bör, i förhållande till gamla spanmåls-skatten, ovilkorligen lösas med penningar, att den del, hvilken får in natura levereras, bör, för. helt hemman räknad, jernnäs till fulla kapptal och till det närmaste blifva motsvarande en tiondedel, en åttondedel, en sjettedel, en femtedel, en fjerdedel, en tredjedel, en half, två tredjedelar, tre fjerdedelar eller sju åttondedelar. >7:0. Örn ett förändradt stadgande för framtiden, rörande dispositionen af Kronans behållna kappmål. Bih. till R. St. Skrifvelse IV.-o 34S. Hvad Eders Kongl. Maj:t rörande detta ämne i Nåder föreslagit och här ofvan blifvit omförmäldt hafva Rikets Ständer funnit godt antaga» endast med den förändring, att lösen för den emot Kronans andel i kappmålet svarande en adertonde-del (yj) af hemmanstiondens belopp erlägges efter medeltalet af Tio års markegångspris, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers ofvan upptagna förslag i andra punkten. Slutligen hafva Rikets
Det af mig föreslagna tillägget innehåller endast ”spanmål och annan tionde”, hvaraf följer, att något ytterligare förtydligande af §:n icke rimligen kan ifrågakomma. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. uti denna punkt yttrat: 12:o An g: de Hr Rosenblads förslag, att åtminstone för de större städerna ett rninimibeloj)p för sammanräknade bevillningen å all borgerlig rörelse måtte fastställas, och deremot det hittills fastställda minimum för bevillningen af hvarje enskild borgerlig rörelse idkande person borde upphöra. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan. 13:o Ang:de det i 0 § intagna sista mom-.s uteslutande ur denna §, samt ett deri förekommande stadgandes införande i 11 §. I sammanhang härmed föredrogs Ulsk:s yttrande ifråga om ändring af sistnämnde §, äfvensom Utsk:s förslag till samma §:s redaktion. Den 8 April f. m. 03 Or Sandströmer: Då uti nu upplästa 11 § taxeringsman blifvit tillerkände rättigheten, att stadga afgifter emellan de i föreg:de § upptagne klasser, men frågan om deri omförmälde klasser är beroende utaf de stadganden, Bevilln.Ulsk. i öfrigt föreslagit, hemställer jag, om icke pröfningen af 11 §:n bör anstå intill dess 9 §:n blifvit afgjord. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge att med pröfningen af hvad Utsk. i fråga om 9 och 11 §§ föreslagit, borde anstå lills 10 § blifvit afgjord. Härvid ropades ja, men Frih. Palmstjerna anmälde sig och yttrade: Om jag rätt fattat Hr Sandströmers yttrande, så önskade han, alt pröfningen af 11 §:n måtte få anstå intilldess den 9 §:n blifvit afgjord. Hr Sandströmer: Jag får tillkännagifva, att min framställning af ämnet blifvit af Frih. Palmstjerna riktigt uppfattad.
Man kan sluta sig till af den diskussion, som vid remissen af den K. Propos. till StatsUtsk. egde rum, att, hvad sidoeller banintresse man ån må hysa, så lärer man dock väl i allmänhet vara af den åsigt, att man vill fullborda de påbörjade och redan till en del färdiga hufvudbanorna. Således kan jag icke finna annat ån att man. hvad lånets belopp beträffar, kan antaga antingen den summa, som K. M. har föreslagit, 25 mill.; eller ock 3 5 mill., om man skulle vilja tillträda den åsigt, som åtskilliga af Ståndens medlemmar och äfven jag uttryckt, att man på en gång skulle uptaga så mycket, sorn erfordras för hufvudbanornas fullbordande, och sålunda undvika den för Staten misskrediterande åtgärden att ånyo om 2.j år tråda upp och göra ett nytt mindre lån. Således kan jag för min del icke finna att man bör skjuta ifrågavale förslag å sido, då frågan år att uti väsendtlig måtto bespara utgifter för Staten. Jag tillstyrker alltså att R. o. Ad. behagade biträda den inbjudning, som från Ilögv. PrcsteSt. blifvit kommunicerad. Hr Bildt, Didrik Gillis: Mot StatsUtsk. har vid detta tillfälle, som vid många föreg :de, blifvit yttrat ogillande i följd af den långsamhet, med hvilken årender vid detta Utskott behandlas. Men år det då bevisadt att StatsUtsk. arbetar långsamt? Ingalunda — man tycker blott så. Det torde vål derföre vara skäl att man gör sig reda för sjelfva sakförhållandena. Låtom oss undersöka huru långe StatsUtskit vid denna Riksdag arbetat, med andra ord, når det kunde börja med sina arbeten. Motionstiden slutade med Nov. månad. Men de afgifna motionerna, K. Proposina, med till dessa afgifna yttranden expedierades ej till Utskit från de respektive Stånden förr ån småningom i ordets långsammaste bemärkelse; hvilken expedition ännu ej år afslutad. Emellertid kunde. Utsk:ts arbeten börja den 1 5:de eller 1 6:da uti förra månaden.
IlandelsBalken, som Motionairen tror tidsbehofven oumgängeligen påkalla; i hvilket afseende vidare andrages: att bland Statseeconomiens förnämsta åligganden är att sätta enskilde Samhällets Medlemmar i tillstånd att kunna ingå ömsesidiga förpligtelse!’ mot hvarandra och att gifva kraft och säkerhet åt uppfyllandet af sådane förbindelser, hvarigenom både egande rätt > detta dyrbara föremål för Statens beskydd, tryggas, och den Credit, det förtroende enskilde emellan befästes, sorn utgör ett onmgängeligt vilkor för all industriel tillväxt och för ali nationel förkofran j att vår Lag också upptagit flere Balkar, som innefatta föreskrifter till försäkrande af enskilde förbindelsers noggranna uppfyllande, och alt sålunda stadgar ifrågavarande §. af LagUtskotiets Betänkande». 73 p Cap. IlandelsBalken, att thet sorn försträckt är skall å dag förelagdan till Borgenären eller hans Ombudsman, eller till den hans rätt innehafver i samma slag jemngodt och till fullo återgäldas; men att detta Lagens visa stadgande likväl, genom händelser, af 1734 års Lagstiftare icke förutsedde, blifvit tillintetgjordt eller åtminstone underknstadt tvätydighet. Man kunde nemligen icke förutse, att det i Riket lagligen gångbara myntet skulle, genom vidlagne åtgärder, underkastas en vackling i värde, som kunde under loppet af 11 å 12 år, och till och med under vida korrtare tid, till mindre än hälften förminska, eller till mer än dubbeltförhöja verkliga beloppet af en förskrifven summa, hvilket olyckliga förhållande också hos många Långifvare och Låntagare alstrat omtankan att genom ställandet af förbindelser å låntagne summor i ett annat mynt, mindre underkastadt vackling i värde, trygga hvarandra mot förluster; men vid de tillfällen, då, för liqviden af sådane förbindelser, Lagen måst påkallas, skall stundom inträffa, att de orden i denna §.:
Ofverväger man nu alla dessa förhållanden, så skall man finna helt naturligt, att äfven med yttersta flit och arbetsamhet hos expeditionshafvanden, och utan att taga i betäckning möjligheten att han får sjukdomsförfall, hvilket således inverkar på fortgången af hans göromål, det vid de flesta tillfällen för honom blir rent af omöjligt, att kunna medhinna allt hvad honom åligger till utslagens försättande i det skick, att de till orten kunna afgå förr än minst fyra månader och ofta ännu längre lid från beslutens datum förflutit; sä att då dessa utslag ankomma lill läns-styrelsen sällan mer än 8 månader äro öfriga af praescrip lionstiden för deras gällande kraft emot den skattskyldige. Des sa 8 månader skulle nu vara tilIräcklige för läns-styrelsen, att expediera utslagen till samtlige redogörare och för dessa sednare, att af dem utskrifva transumter och låta dem tillställas deskatt 8* - 116 Den 2 Augusti. skyldige. Jag antager alt så är. Men om den skattskyldige är boende på en långt aflägsen ort, så att läns-styrelsens handräckning måste begäras för utslagets delgifvande genom en annan länsstyrelses försorg: om den skattskyldige företagit en längre resa pä längre tid, utan alt uppbördsmannen känner hvarthän: om han vistas på utlänsk ort ulan att kanske på flere år vara att återförvänta: om han slutligen, med kännedom om del lätta sätt, hvarpå han kan befria sig frän betalningsskyldigheten, håller sig undan, så att hans anträffande blir omöjligt förr än prtescriptionstiden är förbi, huru skall det då gå med utslagens gällande kraft. Skall den i alla nu uppräknade fall anses emot den skaltskyldige förlorad? Och skall den vändas emot uppbördsmannen, i hvars förmåga det icke stått att utslagen delgifva? Må de, som framkommit med förslag, af hvilka sådana frågor kunnat framkallas, dem besvara!
Utskottet har anmärkt sådant, och får i följd deraf för Riksens 1) Ständer tillkännagifva, att då Riksens Ständer hos Kongl. Majit anhållit om åtgärder, nödvändiga för alt sätta Riksens Ständer i tillfälle att, vid pröfningen af det utarbetade Civillag-förslaget, säkert bedöma den deri antagna begränsningen af Riksens Ständers lagstiftande makt, verkställighelen af dessa ålgärder, enligt Konungens Rådgifvares tillstyrkande, blifvit inställd och Riksens Ständer derigenom bragte i nödvändighet 4 Cbnstilutions-Utskotlcls Memorial, N.o 131 alt antingen uppskjuta lagförslagets länge väntade granskning eller ock på god tro antaga satser, sora djupt i gripa i frågan om Konungens rätt 20 och Folkets frihet. Konungens
St. sålunda komma att betala ytterligare 8000 r:dr, och Akerberg, på detta sätt, undfå 12,000 r:dr. Skulle Ståndet, såsom Gr. Sparre yrkat, bifalla Ulsk.-s förslag om de 1000 r:dr, anser jag en återremiss nödig, på det att Utsk. må komma i tillfälle att affordra Akerberg en afsägelse från alla vidare anspråk. Frih. Alströmer: I hufvudsaklig öfverensstämmelse med den öfvertygelse, Gr. Sparre yttrat, har jag äfven inom Utsk. framställt den åsigt, att Akerberg icke kunde förhindras, att göra sin rätt gällande, hvilket jemväl så ansågs af en del ledamöter inom Utsk. Men som pluralileten antog det beslut, hvari Utsk. stannat, blef denna åsigt ej synlig. Jag tror, att betänk, bör återremitteras, på det man må komma i tillfälle, att, i. händelse Akerberg erhåller de af Utsk. föreslagna 1000 r:dr, affordra honom en afsägelse, deri han afstår från vidare ersättningsanspråk. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Jemte del jag i allo instämmer i Hr von Hartmansdorffs yttrande, och således i begäran om en återremiss uti ifrågavar:de ämne, anhåller jag, att R. o. Ad. ville fästa BancoUtsk:s uppmärksamhet på R. Sits revisorers yttrande härutinnan. o Händelsen är den, att hos revisorerne förevisades Hr Aker - 256 Den 3 Juli. bergs sedelprofver, likasom de af Hr Broling författade, och revisorerne funno, att om Hr Brolings förslag blifvit inlemnadt, sam O ° ° 7 tidigt med Hr Åkerbergs, så bade den sednares profver blifvit underkände. Men det var en delikatesse af Hr Broling, såsom bankoverkets tjensteman att icke vilja tälla om belöningen med personer utom verket, och derföre uteblefvo Hr Brolings profver. Gr. Sparre: Jag vill icke åtaga mig, att vara någon förespråkare för Akerberg.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Mäns Mänsson , med hvilken åtskilliga bland Ståndets Ledamöter sig förenat, uti afgifyet memorial anfört, hurusom det syntes med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att hvarje jordegare finge sjelf förädla sin spanmål, och att honom således borde vara obetaget att för eget behof inrätta mjölqvarn. Detta oaktadt vore, genom Lagens stadgande i 20 Gap. 4 §. BB., om syn af Häradshöfding och Nämnd, hinder lagda i vägen för begagnande af en sådan frihet, hvilken jemväl ofta bestriddes af närboende tullqvarns-egare, ehuru dessa så mycket mindre egde anledning till klagan öfver minskning i den vid skattläggningen tullqvarnar påräknade mälde-tillgång, som den tilltagande odlingen mer än tillräckligt ersätter hvad som för husbehofs-qvarnarnes skuld förloras, på grund hvaraf Molionairen yrkat, att jordegare i allmänhet må förklaras berättigade, att, utan föregången Häradssyn , fä d sina egor till eget husbehof anlägga mjölqvarnar, dock när de för vatten vilja inrättas , endast såvida, genom förut i stadgad ordning skedd undersökningj utrönt är, alt, förmedelst uppdämning eller vattnets begagnande i öfrigt för inrättningen, skada eller men annan icke tillskyndas. Det är, efter Lag, icke någon betaget att, på hvad sält han kan anse fördelaktigast, för eget behof sjelf förmala sin spanmål, endast han icke begagnar den för ändamålet, som det vill synas, mest lämpliga inrättning, nemligen qvarn, inrättad för väder eller vatten, för hvars anläggning serskild tillåtelse, efter föregången embetsmanna-undersökning, mäste sökas och erhållas.
Jag skulle kunna besvara denna fråga med en annan, den nemi., ,om det är troligt, att något af de framställda förslagen, vare sig Utsk:s eller något af de öfriga, kan förmodas komma att vid nästa riksdag antagas. Men jag bcliöfver icke på sådant sätt be - Den 9 Maj. 4i9 besvara frågan, då jag endast kan hänvisa till 56 §:s Reg.F. uttryckliga lydelse, att det åligger Utsk. att söka sammanjemka de olika meningarne, utan afseende på huruvida någon eflect deraf kan blifva eller icke; och grundlagens bud waste uppfyllas. Den förebråelse samma värde talare gaf Gr. Frölich derföre, att iian föreslog en liten afvikelse från grundlagen, anser jag i större grad drabba honom sjelf, dä han föreslagit, att man alldeles icke skulle ställa sig grundlagens föreskrifter om sammanjemkning till efterrättelse. En värd talare har citerat ordspråket, att sådan som soppan tillredes, måste hon också uppätas; men det må tillåtas mig yttra, att det vore bra hardt, om vi, som icke haft någon del i lillreduingeo af den anrättning Utsk. för oss uppdukat, skulle, det oaktadt, anses skyldige att bidraga till dess förtärande. Jag förnyar mitt yrkande om bifall till Hr Lagerhjelms mening. Hr Lagerhjelm: Jag utber mig vördsamt att först få afgifva en upplysning, sorn är framkallad derutaf, att en ledamot af Const.Utsk. har gjort en framställning rör:de detta Utsk. och mig såsom motionär. Det är en sanning, att vid denna riksdags början jag afgaf till nationalrepresentations ombildning ett förslag,'som underkändes af Utsk.; men det är också en sanning, att de tankar, som jag nedlagt i min reservation emot utlåt. N:o 36, blifvit, på sätt Gr. Cronhjelm nyss anfört, exempelvis framställda och derjemte innehålla de en fullkomlig innovation i det förslag jag afgaf sistlidne höst, derutinnan, att i reservationen föreslås, att den nedre kammaren skulle äga att invälja ett visst antal ledamiiter inom sig, till ledamöter i den andra kammaren.
Bet, N:o 22. grannliet genomgått och öfvervägat alla nyss omförmälde handlingar, samt dervid, bland annat, inliemtat, huruledes Ofver-Post-Directeuren, vid fullgörande af Kongl. Maj:ts Nädiga befallning, i afseende pä förslaget om en fullständig reglering af Postväsendet i Riket, vidtagit den förberedande åtgärd, att sä väl i Embetsväg anmoda samtlige Konungens Befallningshafvande att uppgifva de förändringar i Postgängen inom Länet m. m., hvilka af dein önskades och tillstyrktes, samt anbefalla samtlige PostInspectorer, att insända nödige upplysningar, rörande Inrättningens tillstånd inom hvars och ens District, som ock att, genom Kungörelser i Allmänna Tidningarne, uppmana enskilde Gorrespondenter till anmälande af de giltiga skäl och förhållanden, som vid den förestående regleringen kunde föranleda till ändring i Postgången. Häraf har också uppkommit den följd, att icke blott hufvudsakligen enahanda yrkanden, som i ofvanberörde Motioner innehållas, utan äfven flere och i andre hänseenden yttrade önskningar, rörande de förändringar vid Post-Inrättningen, hvilka ansetts nödige och nyttige, blifvit hos Ofver-Post-Directeuren framställde och granskade, samt sålunda redan behörigen förberedde till att i ett sammanhang, vid ärendets slutliga reglerande, hos Kongl. Majtt komma i Nådigt öfvervägande. Sedan, genom dessa föregående anstalter, utrönts det verkliga behofvet af och de billiga Bevilln.- och Oec.-Ucsh. Bet. N:o 22. it anspråken på nödiga och möjliga förbättringar uti en Inrättning af så väsendtligt inflytande på Samhällets välstånd och trefnad, saint sakkunnige och ansvarige autoriceter inkommit med sina yttranden, förslag och calculer, så är ämnet härigenom så fullstänigt utveckladt, att de åtgärder och önskningar, sorn af Rikets Högloflige
Det är visserligen sann t, men formen här är icke likgiltig. Jag tror ej att det kan vara någons mening att vilja återkomma till den tid, dä li. St:r voro regerande Stäuder, som sjelfva omedelbart uptogo och pröfvade frågorna. Icke heller tror jag att någon skulle önska eller anse lämpligt, att StatsUtsk:t, som vid föreg:de Riksdag var iöranledt af tvingande tidsomständigheter, nu skulle ingå i pröfning af förbål landelia. Det mäste vara Regeringens skyldighet att meddela uplysniugar ang:de förslag, som äro af vigtigare beskaffenhet. Någon sådan framställning af frågan finnes ej; ty R. St:r veta icke ens om K. M. fastställt planen. De känna ej en enda sifferuppgift. De veta ej huru mycket arbetet skall komma att kosta. Jag hemställer, om detta är ett obetydligt fel i formen. Man har ordat om främmande stater och man har talat om huru Danmark offrade betydliga summor på sina försvarsanstalter. Låt oss st huru i främmande länder tillgår. Det är ej mångå år sedan Franska Deputerade Kammaren, efter mångsidig granskning, beslöt sig för att befästa Paris och till detta ändamål uptog ett lån, som jag vill minnas, på 150 millioner francs, hvarefter arbetet genast utfördes. Vi hafva för ej lång tid sedan sett, huru, efier det frågan blifvit förelagd Deputerade Kammaren i Belgien, för Antwerpens befästande ett Ifn af 45 millioner francs uptogs. Det är pä det sättet man i utländska representantkamrar behandlar sådana frågor, men ingenstädes underlåter Regeringen att lemna fullständiga uplys* ningar, att utreda sjelfva frågan, både ur militärisk och ekonomisk synpunkt. Man säger vidare att för dessa fel, som blifvit begångna, skulle man låta frågan ytterligare anstå och derigenom skulle hufvudstaden ännu några ar vara blottad på försvar och möjligen ganska lätt utsättas för anfall.
För en motsatt uppfattning har icke heller motionären angifvit något bevis; och Utskottet anser sig i alla händelser icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att med någon hemställan i ifrågavarande ämne gå den representation i förväg, som enligt nu antagna Riksdags-ordning snart sammanträder och har till valgrund kommunal-institutionerna, samt således lämpligast kan bedöma, i hvad mån kommunalförfattningarne, på sätt motionären förmenat, behöfva fullständigas, och huruvida den, enligt motionärens tanke, hittills felande länken i kedjan af våra kommunala institutioner behöfver bringas till stånd; hemställande Utskottet på dessa skäl, att motionen för närvarande icke måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 21 December 1865. Bih. till B. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 27. Reservation: af Friherre Cederström, B.: «Om än den omständighet, att ifrågavarande försl icke inom Höglofliga Ekonomi-Utskottet vunnit understöd, kan synas i sin m; utvisa, att behofvet af en representation för häradet icke befinnes vara allmä nare insedt och erkändt, och ehuru jag finner, det Utskottets antydan om den n; riksförsamlingens större befogenhet att, derest ett sådant behof framdeles gör s gällande, med ärendets utveckling taga befattning, torde hafva skäl för sig, ans jag likväl Utskottets uttryck, att motionären ej för en mot Utskottets åsigt i hu vudsaken motsatt uppfattning framlagt «något bevis», erfordra några ord till svar. - Jag anser nemligen de, genom ohejintliglieten af en lagstadgad representation, ut blifna, för häradet gemensamma, nyttiga företag, som, under inverkan af ett v alon nadt målsmanskap, kunnat för häradet åvägabringas, och dem jag åsyftat på dett sätt kalla till lif, utgöra en indirekt, men dock kraftig, bevisning för gagnet t den ifrågasatta institutionen, hvars förverkligande jag, alltså, då den närvarand tiden ej bedömts dertill lämplig, vill med förtröstan öfverlemna åt en, måhänd snar, framtids bepröfvande och omsorg.» Stockholm, tbyckt hos Sam. Allm.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Maj 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från samtliga Riks-Stånden fått till sig remitterade motioner, hvilka åsyfta, i större eller mindre omfattning, ändringar i Kongl. Stadgan för Rikets Allmänna elementarläroverk den 29 Januari 1859; varande dessa särskilda motioner åtföljda af protokollsutdrag öfver de diskussioner, som före remissen af desamma egt rum. I följd af det inre sammanhanget emellan de framställda förslagen och mångfalden al de ämnen, hvilka de beröra, synes det Utskottet vid deras besvarande lämpligast att, så vidt ske kan, ordna deras innehåll efter vissa hufvudämnen, ehuru en del motioner på sätt och vis komma derigenom att sönderdelas. Den framställning, Utskottet ansett sig först böra till behandling upptaga, innefattas i Jonas Anderssons från Östergötlands län motion (N:o 306): ”att elementarläroverkets tvänne lägsta klasser må afskiljas och förläggas till folkskolan, under det tyska språket borttages såsom läroämne i andra klassen och således uppflyttas till den tredje samt i följd häraf de elementarläroverk, som för närvarande bestå blott af t. ex. tre klasser, må i afseende på undervisningen uppflyttas tvänne klasser, så att desamma hädanefter må komma att bestå af tre klasser, nemligen tredje, fjerde och femte klasserna;” och torde i sammanhang härmed böra behandlas en af Grefve Björnstjerna, C. M., (i motionen N:o 130) gjord hemställan om behofvet deraf, ”alt undervisningen ända från folkskolan till universitetet, eller tillämpningsskolan, utgör ett sammanhängande helt.” Jonas Andersson har till stöd för sin mening anfört, att då uti första klassen af en elementarskola intet ämne förekomme, som ej lästes i folkskolan, funnes i Bih. till B. St.