Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han gjorde derföre någon likgiltig fråga på tyska, att börja med, men då hon icke tycktes förstå honom stort, gjorde han samma fråga på svenska, och dessa ljud tycktes vara henne mera bekanta, emedan hon repeterade några af dem. Harald var till hälften af tysk börd och född på Rügen. Dock blef han glad åt att Stella bättre senterade svenska än tyska ljud. Ty låt ock vara, att han, som allt sedan sitt femte år varit bosatt i Finnland, hans moders land, på bottnen kunde ha någon känsla för sitt egentliga fosterland och dess toner, så var detta dock nu, med hänsigt på Stella, af mindre vigt och utom saken. Det rann Harald dunkelt i hågen en idé, för hvars utförande Stellas vana vid svenskan vore honom nyttigare, än vid tyskan. Han fortfor: – Stella har varit i Stockholm, i Helsingfors? – I Stockholm Stella varit, vara i Helsingfors. Stella varit mycket. – Stella har? – härvid pekade han på hennes kostym. – Ja, men Stella inte mera. Non, non. Stella blir nu din figlia o sorella (dotter eller syster); du blir min padre o fratello (far eller broder). Det var just den idé Harald hade i hågen: att bli för Stella såsom en far eller bror, ty han kunde förstå, att hon icke hade lust att återvända till dem, under hvilka eller med hvilka hon förut varit. Men huru sätta en sådan plan i verket? Dertill skulle nödvändigt erfordras det som man kallar medel, penningar, och på dem var Harald just icke synnerligen rik. I skuld var han väl icke, och att han, som fyllt sina tvenne dussin år och dessutom innehade den höglärda magistergraden, drog ut på kondition, kom sig visserligen icke af den hos en del unga män rådande omtänksamhet och skygghet för den minsta skuld, utan snarare af böjelse för det romaneska ... konditioner gifva under vissa förhållanden mycket ämne till romantik, synnerligen om den, som ger sig ut derpå, icke mera är en oerfaren och lärd pedant till pojkslyngel, och dessutom valt sitt ställe väl. Men mera härom en annan gång, såvida det kan falla sig lämpligare än nu.
Det är skatterne, som trycka jordbrukaren, ty räntan på den intecknade skulden, eller minst 5 % på 400 milhr (20 milhr r:dr) måste beräknas såsom grundskatter, hvilka hvila på jorden, om också våra allmänna kassor och Hamburgerbankirer upbära denna skatt i st. f. statsverket. Englands åkerbruk, med sin ypperliga jordmån, har nästan inga direkta skatter, ty hela landets s. k. afsessed tax upgår knappast till 3 milhr i sterling. Frankrike, som alltid citeras som ett af de länder, der beskattningen är mest tryckande, — med ett jordvärde af omkring 83 milliarder francs, och som endast är intecknadt till '/17, — har omkring 300 milhr francs i direkta skatter. Svenska jordbruket har följande direkta skatter i runda tal. Ordinarie Räntan 2,000,000 R:dr R:mt. TiondeSpamnålen 1,200,000 » » Mantalspenningarne 400,000 » » Rust-, Rotoch Båtsmanshållet 4,500,000 » » Klerecistatens underhåll 4,500,000 » » Fattigförsörjning 2,000,000 » » Skjutsning och Väghållning 2,000,000 » » Diverse onera och allmänna besvär 400,000 » » Summa 17,000,000 R:dr R:mt. ') Entail. The rute of descent settled för »ny estate. Blackstone. Den 19 November f. m Lägges härtill 5 % ränta på den iuteckuade skulden af 400 milhr, eller 20 milhr, erhållas 37 milhr. Skulle åter de extraordinära skatterna härtill läggas, eller jordbrukets 8/g af de i K. M:s Nåd. Propos. äskade anslag: Bränvinsskatten, Tullmedlen, Postmedleu och ChartceSigillataemedlen, erhålles i rundt tal 17 milhr.
Aftglingar böra innehafwa 21 ars alder innan de såsom fnllmyndige personer böka kunna sä tillstånd sitt gods sjelfwe emottaga och warda; Ätt Mö, wiö hwad alder som hälst, bör stända under Förmyndares inseende, samt att Enkling elley Enka mäste eN wist stadgad tid, efter 8en förra Makans frånfälle lefwa ogifte 0. s. w.; men ej nagoti lärer kunna motsäga den sanningen, alt iiantrens haswor i anseende till snille, stadga och Moralis, äro menniskor olika tilldelade; Ätt veste egenskaper icke altid tvid lika alder utweckla sig; att oftast ripfsstrast och den krers menniffor, inom hwilken dett Uff - i?o8 Den 27 November. npwäxande ungdomen nlldanas, wcrkar inflytelse; att ungdomen lik wärblommcrne fortare och senare erna deras mognad, ehuru de till äfwenkyrs pä samma dag gjort deras inträde i merldcni art wid inträffande dödsfall af Föräldrar och barndomens ledare ej sällan hander, art den yngling eller mö, som enligt lagarne bör fia under andras förmynderskap är utrustad med och tillwunnit stg högre egenslkaper, förstånd, sedighek och rådighet, än den som enligt samma lagar är berättigad till Förmyndareivärdcn; ali denne sistnämnde ofta uppenbart men ock stundom Valdt, kan hasma inieresie stridigt emot den som skulle blifwa hans pupill; att, i synnerhet bland Allmogen det af lagen stadgade langwariga Enkoeller Enklingc-Ständ ffnlle medföra obotelig förlust för den i desi hushalls.bekymmer lämnade ensamma makan, som enligt lagen är förbuden att i sitt hus laka inflytta den med hwilken han eller hon bestmik framdeles dela sina öden, och hwars fattigdom, eller andra husliga omständigheter lägga hinder i wägen för främmande hjelp.
De kastade sig ned och berörde mattan med pannan, de sträckte armarne mot nischen, de anfäktade sig pB olika sätt. E n prest, igenkänlig på sin hvita turban, syntes i mängden, men också han förrättade tyst andakt. Bokstafveiis arma trälar! Hvilken makt ingaf er väl det orådet att snegla å t det håll, där jeg stod och försökte göra mig så liten. soni en mygga! Kändeii I väl i liifteii, att en otrogen ocli därtill en oskälig varelse hade lömskt beträdt det helgade området? Så måste det ha varit, ty, trots stundens allvar, vähdls det ena hufvudet efter det andra åt den sida, .soin var motsatt deii heliga nischen, Huru väl jag förstar era f~rtr~tsamina ' blickar! Nu masten I börja. om era långa, sh noga föreslwifna böner ända f r h början. Nii misten I p i nytt p % radbandet upprepa Allalis Iiundrade namn. Den stränga Allah tager icke emot en. bön om era ögon daninder rakat falla på en kvinna, och icke viljan I väl lämna ett Iiål PS. den väg till paradiset, som I så mödosamt stenlaggen med dagens fem oinstäiidliga böner? Iblis, den lede, kiiiide då finna den angreppspunkt lian söker. J a g kände mig träffad af deras rättiniitiga Iiarin ocli skyndade ut. Snart stodo vi vid det egentliga inalet för vår vandring. Vi koiliino in på en gård, stor som ett litet torg. En trädgård intog dess .midt, och rundtoinkring sträckte sig liga hus, livilka nästan skyldes af sina niånga verandor. Det såg ytterst trefligt ut. Många tatarfaniiljer bodde kring denna ' gård, och p % verandorna siitto kvinnorna obeslöjade: .sysselsatta med I~i~isliga arbeten. Vi hade beïedt oss på att f; se en bild af stort miinskligt elände, ty den fattiga kvinna vi sökte var i saknad af alla resurser ocli hade efter mannens försvinnande fått tvillingar.
Preste-rStåndet d. 8 Borgare-Ståndet d. 8 Bonde-Ståndet d. c) >— •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga omständigheterj hörande till Riks-BoksluteU S, A, K. fjäs Rikets Ständer hafva åtskilliga frågor, hörande tillRiks-Hufvud-Boken, förekommit; j anledning hvaraf Rikets Ständer vidtagit de åtgärder, sorn, i hänseende till Bok-slutningen, controllen och redovisningen i ali-» mänhet, blifvit nödiga ansedda, I afseende på redovisningen för de förskott, vare sig emot redovisning eller återersättning, som af Stats-medlen blifvit utbetalda eller vidare utbetalas, till följd af JL K. Maj;ts serskilda Nådiga föreskrifter , hafva väl Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den första innevaran-' de månad, rörande deras Revisorers åren 1825 och 1827 afgifqa berättelser om samma år verkställda granskningar af Stats-Verkets förvaltning åren 1822 med 1824, anmält de åtgärder, sorn, beträffande förskotts - 86 Exp.-Utsk. Förslag till and.
När nu alla de auktoriteter, civila och militära, som hafva befattning med beväringsmanskapets mönstring och möten, enstämmigt förklarat, att beväringsåldern borde framflyttas, då är det väl icke underligt, örn de män, som haft sig uppdraget att uppgöra förslag till arméns organisation, fäst sig vid ett sådant förklarande. En värd talare har yttrat, att förslaget innehölle en sammanblandning af systemer. Jag kan icke neka, att det förvånat mig, att man från det hållet skulle klandra att vi sökt konservera hvad som möjligt var af det gamla. Man har äfven sagt, att den ena principen aflöste den andra: de olika Dep:ts-cheferna hade olika principer till skötebarn; så hade en, sade man, haft till princip att skaffa penningar och derför skapat elit-systemet. Elitsystemets värde må nu skattas ringa eller högt, men tanken, som låg till grund för detsamma, var den, att man borde försöka att ur beväringen hemta ämnen till ett blifvande befäl. Det är icke första gången en sådan, om jag så får säga, illusorisk förhoppning misslyckats, och icke bör man derföre kasta löjlighet öfver sjelfva uppfinningen. Mycket har blifvit ordadt om friköpningen, som man anser borde tagas bort. Friköpningen eger emedlertid redan nu rum, och om jag i allmänhet hyser betänkligheter vid att förändra, är detta synnerligen fallet då förändringen skulle gå i den rigtning, att man skulle upphäfva en redan medgifven frihet, denna må för öfrigt vara riktig eller ej. Jag älskar tro, att den är rigtig, men äfven om den det icke vore, bör man dock akta sig för att bortaga den. Man kan icke framvisa något land, der friköpning från beväring icke är medgifven, och den vackra tanken, att alla skola personligen deltaga i landets försvar, kan icke tillämpas utan undantag. Detta visar andra länders erfarenhet, och jag tror, att man handlar klokt, om man stöder sig vid hvad andra länders erfarenhet gifver vid handen. Man finner det icke vara konseqvent att vilja framflytta beväringsåldern, då i landstormen ingå personer, som äro yngre än det nuv:de beväringsmanskapet.
Jag tror skälen,-hvarföre Krigsoch Sjö-Ärenderna böra åtskiljas, ligga i sakens na - Dm 1 December f. m. 55 tur och de fordringar sora i sednare tider framskridande fullkomning gjort på kunskaper om hvartdera af dessa vapen t helst då intet Lands Historia i sednare tider framvisat någon stor Amiral , som tillika varit en utmärkt General. Jag tror icke, att det anförda exemplet till jemförelse, nemligen Chirurgien och Medicinen, här är passande , emedan dessa begge Vettenskaper helt och hållet aro byggda på hvarandra , och begge användas på menniskokroppen, då deremot ett krig på det ena elementet aldrig kan komma i jemförelse med ett krig på det andra , och Sjö-vettenskapen äger nästan ingenting gemensamt med Krigs-vettenskapen till Lands. Så händer det ofta med exempel , tagna i heterogena ämnen, att de ingenting bevisa. Likväl då jag erkänner den första satsen, att särsk ilte Föredragande borde förvalta Arméens och Flottornas ärender, instämmer jag äfven deruti , att det vore önskeligt, om Cornmando-målen och Stats-Råds-målen kunde förenas under en Föredragande, likväl icke på annat sätt, än som Särskildta Utskottet föreslagit , att lemna Kongl. Maj:t öppet att härutinnan efter behag förordna. Det kan lätt visas , att det .kan finnas en General-Adjutant , som är ganska skicklig att under fred förestå krigsväsendet inom Landet, men likväl icke skulle passa till Armoens anförande under krig. Ännu en annan sak, då ansvarigheten tages i betraktande. Då finna vi, att ansvarigheten är helt olika i Sverige och i andra Länder, der den beror på det medhåll, som den ansvarige personen kan förskaffa sig inom Lagstiftande magten. 56 Dea 1 December f. m. Här åter är denna ansvarighet juridiskt fästad vid vissa fall , och är förenad med Embetets förlust vid många tillfällen , sorn äro af mindre betydenhet.
Slutligen får jag föreslå: att, derest Bankens disponibla vinst skulle på annat sätt och för andra ändamål komma alt användas, men tillgångar inom någondera af Bankens öfriga afdeiningar likväl kunna beredas, hvilket Banko-Utskottet torde tillse, de af mig härofvan föreslagna belopp i alla läll måtle för omskrifne ändamål anslås: Om remiss häraf lill Högloflign Banko-Utskottet anhålles. Stockholm den 19 November 1862. Nils Peterson, från Calmar län. Af Lars Ensson från Södermanlands län, om inskränkning i liden för Bevärings-exercisen (ill hvad den var före 1856 års riksdag. Ehuru jag är långt ifrån att våga hoppas på någon synnerlig framgång, anser jag mig likafullt af öfvertygelse manad att väcka motion i ett ämne, som i min tanke är af största vigt för landet, och derför förtjent af representationens uppmärksamhet. Frågan afser den af Svenska folket 1812 åtagna beväringsskyldigheten, hvilken, efter en nära h 0-årig fred, besynnerligt nog, blifvit för land och folk i dubbelt Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 139 mått betungande genom sednasle författning i ämnet, enligt hvilken öfningarne med beväringsmanskapet utsträckts lill 2 år. — Jag lemnar derhän om åtagandet af denna fördubblade beväringsskyldighet må hafva sin grund uti en folket på sednare tiden påkommen större håg för krigiska öfningar, eller ett fruktad! anfall från en mägtig granne, — men hvad jag fritt påstår är, att förändringen icke motsvarar det dermed afsedda ändamålet och de enorma kostnader densamma tager i anspråk. —• Alt en exercis i 50 dagars tid, äfven om den är fördelad på 2:ne år, skulle vara tillräcklig lör all bilda en person till soldat, lärer väl knappast någon vilja påstå, som sjelf undergått vapenöfningen.
Jag skulle tro, de söka, såsom redliga och rättskaffens män, att åsätta det pris, som efter deras öfvertygelse är det rättvisaste; men om man nu vill antaga att denna markegångssättning är godtycklig, med hvad skäl och med hvad rätt tillåter man sig då alt godkänna den grund, som komiterade och StatsUtsk. antagit för ränteförvandlingen? Innefattar icke Den 7 September e. m. 89 denna grundresultatet af ett 20-årigt handlingssätt af godtycke? Och utgöra icke påståenderna om markegångssältningens otillbörlighet ett talande bevis för otillförlilligheten i komiterades och StatsUtsk:s förslag till ränteförvandling. Må man då så gerna låta godlycket än vidare ärligen fortfara under förhoppning, att det må omvexla, ömsom till räntegifvarens och räntetagarens fördel, än alt taga detta godtycke för en tid af 20 år till grund för en beskattning, som skall vara för sekler. Slutligen har Gr:n erinrat huruledes BondeSt. i denna fråga förfarit, med tillägg, att det icke vore klokt af R. o. Ad. att motverka hvad förstnämnde Stånd i densamma beslutat. Jag får, i anledn. häraf, förklara, det jag, för min del, icke fäster något afseende på de beslut, som de öfriga RiksStm, det må vara hvilket som heldst, finna för godt att fatta, ty jag har äfven rätt att yttra mig i frågan och mitt enda rättesnöre dervid skall blifva det begrepp, som jag förmår alt göra mig om sakens sanna och verkliga beskaffenhet, skulle jag också derigenom ej lyckas att för en eller annan göra mig angenäm, eller alt vinna popularitet, hvilken jag aldrig ansett det löna mödan att eftersträfva. Jag tillstyrker, för min del, afslag å betänk., äfvensom jag förnyar min anhållan att R. o. Ad. icke måtte fästa något afseende på Frih. Palmsljernas förslag. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: K. M:s och R.
Preste-Ståndet, har till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens behandling blifvit öfverlemnad en af Herr Contra ets-p rosten Uddén väckt motion, deruti anföres, att, då åsigterna, rörande det gamla eller nya skolsystemets företräde vore olika, och då emellan dessa båda system herrskade en betydlig skiljagtighet, det vore af stor vigt, att försök, i praetisk väg gjordes, äfven i en annan rigtning, än dessa system utvisade. Sådane hade ock blifvit anställde i en enskild läro-inrättning, Stockholms Lyceum, der af det äldre lärosättet allt hvad, sorn befunnits ändamålsenligt, vore dels oförändrad t och dels med obetydlig förändring bibehållet och af det nya lärosättet antaget det, sorn man funnit, bäst och lämpligast. I nämnde Lyceum, sorn egde den gamla skolans grundlighet med den nyas större rörlighet, hade man ock lyckats förena de båda, så kallade bildnings-linierna, utan väsendtlig rubbning af klass-indelningen oell klass-läsningen, och denna läroiurällning, der undervisning i de practiska vetenskaperna meddelades samtidigt med de classiska, studierna, uppfyllde således äfven det ändamål, sorn åsyftades med det så kallade Re a I-Gymnasium. — en anstalt, som vöre iayu - Stalssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 69V 21 nerliel behöflig för Stockholm, hvarest en mängd ynglingar uppfostrades för borgerliga yrken. Om man kunde vinna en vigtig fördel -— den, alt undvika en total omskapning af de gamla läroverken, innan tillräckliga försök i flera riglningar anställts -— borde en utgift icke besparas; och då nya Elemenlar-skolan, i egenskap af experimeutal-skola, redan förut egde ett årligt anslag af 6,800 R:dr och nu begärt ett capital-anslag af 50,000 R:dr Ibco, ansåge motionären för Stockholms Lyceum, som likaledes vore en experimenta 1-skola, ett årligt anslag at omkring 3,000 R:dr Banco vara billigt.
Uti detta anförande hafva Herr Doctor Grevillius, Herr Fält-Prosten Bjursten och Herr Doctor Björkman instämt, den sistnämnde med anmärkning, att den af Utskottet föreslagna tid, inom hvilken lysning och vigsel skulle ske, vore för kort och borde, stället för tre, utsättas till sex månader; hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Petter Persson från Calmar Län, som yttrat, att då lysning icke vore annat an ett offentligt förkunnande af trolofning, och denna senare derigenom hvarken klefve kraftigare eller svårare att upplösa, så syntes något stadgande om viss tid för vigsel efter föregången lysning hvarken lämpligt eller behöfligt, helst antagliga skäl för uppskof ofta kunde förefinnas, Las-Utskotiets Utlåtande H‘.o l36. ö 7 sorn icke borde blifva föremål för någon embetsmyndighets offentliga granskning. Någon förargelse vore icke att befara, enär det är förbjudet fästehjon att före vigseln sammanflytta, och verkan af Q §. i 3 Cap. Giftermåls-Balken inträdde, då häfdande egt ruin, ehvad sådant skett före eller efter lysningen. Dessa anmärkningar, hvilka Utskottet till granskning förehaft, hafva icke rubbat Utskottets öfvertygelse, hvarken om lämpligheten af den föreslagna priescriptionstiden för ägtenskapsförbindelses fullbordande genom vigsel, sedan lysning föregått, eller ock trolofningens upplösning; ej heller om olämplighéten. af Herr Dom-Prosten Heurlins och Herr Kyrkoherden Bergvalls förslag, om föreläggande af tid, inom hvilken den, som häfdat qvinna under ägtenskapslöfle, borde tillförbindas ägtenskapet fullborda eller derå söka upplösning; hvadan Utskottet, som i öfrigt hänvisar till sitt förra Besänkande, ånyo öfverlemna!’ sitt förslag till profning af de Riks-Stånd, sorn detsamma återremitterat. Stockholm den i Oct.
Visst är, att Dombildens mästare, genom den bibehållna guldgrunden, visar sig okunnig om ett annat steg, som konsten gjorde med Johan von Eyck, hvilken bortlade denna grund, ställde sina figurer fritt i rummet och uppfann perspectiven. Dermed må vara huru som helst: Dombilden står högt öfver allt hvad jag här för öfrigt sett måladt på guldgrund. Ty jag såg flera gamla taflor af denna art i Senatorn Liewersbergs samling, hvilken ägaren – en gammal hedersman – med förekommande godhet sjelf visade oss. I nedra våningen af hans hus träffar man, bland de forntyska taflorna, flera med dylik botten. Här är samma sanning, samma trohet, särdeles i det liflösa, men för öfrigt dålig composition och teckning. Derutinnan voro dessa taflor oändligt efter Dombilden, der man blott i Jungfru Marias arm och hand (på utanverket) och i benen hos några af Riddrarne å de inre taflorna, märkte det här deremot öfverallt framträdande magra, spinkiga, misstecknade i formerna. För öfrigt innefattade denna samling sköna bilder ur konstens mer fulländade tid. Dessa voro sammanstälda i öfra våningen af huset. En Jungfru af Leonardo da Vinci – porträtt, som det tycktes,– intog mig i synnerhet. Ägaren sade sig erhållit den af en familj i Cöln, som med skriftliga documenter kunde bevisa, att den i Italien blifvit af mästaren beställd. Ett mindre ynglingshufvud af okänd mästare – den bedjande S. Franciscus af Van Dyk – ett gumme-porträtt af Denner – en hafs-utsigt af Vernet, (morgon, dimma, solen genombryter dimman) af den förunderligaste sanning – förträffliga landskaper af Nederländska mästare – fästade för öfrigt i synnerhet mina blickar. I tredje våningen visade gubben oss sitt hus-capell, måladt och decoreradt i göthisk smak af en Dilettant. Hos Assessor E. von Grooth (af samma slägt, som Grotius) sågo vi en ypperlig familje-tafla af Le Brun († 1694).
Yi tro oss hafva lemnat den genom insättande i hvarje domstol af en ledamot, förordnad af Styrelsen, hvilkens åligganden äro lika med dem, som tillkomma Styrelse-kommissarierne vid civila domstolar.» Dessa utdrag skulle kunna ökas med en mängd andra, *) utur olika författares erkändt goda arbeten, hvilka ända in på den närvarande tiden behandlat dessa ämnen, om icke sådant läge utom omfånget för detta vördsamma utlåtande. Det redan an - *) T. ex. Lo commerce ordinaire de la vie civile, uniquement reduit aux cngagemens contractés entre tes individues, que leurs besoins mutuels et certaines convenan^es rapprochent, no doit ctrc confondu avec le commerce proprement dit, dont le ministére est de rapprocher lps nations et les Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 10. förda torde ock vara tillfyllestgörande för vårt yttrande, att en bland grundorsakerne till de öfverklagade oredorne, till oordentlighet och osäkerhet i liqvider, underslef och brott vid konkurser är den omständigheten, att man sammanfört handelsoch civil-rälten. De äro båda, till sin idé och sina verkningar, hvar och en sui generis och måste såsom sådane behandlas, så vida lagen skall kunna utöfva något större inflytande på krediten såsom ett vilkor för nationalvälmågan. De theorier, som i motsatt riktning äro uttalade inom fäderneslandet af män, hvilkas varma fosterlandskärlek, hvilkas djupa kunskaper allmänt äro erkända, äro oss alldeles icke obekante. Men det oaktadt hafva vi icke kunnat undertrycka den mening, som här är yttrad, dertill manade lika mycket af liflig öfvertygelse, som af pligt, och vi ställa emot dessa uniformitets-läror snart sagdt all verldens erfarenhet. Och om vi häri skulle se felt, om dessa sammanförnings-theorier, som man här tillämpat och än ytterligare vill tillämpa, vore riktiga, hvarföre och huru hafva vi då kommit till denna' frnnkt af oreda och osäkerhet?
Herr Stråle har, med erkännande af i Sverige varande Corrections-anstalters gagnelighet i öfrigt, dock ansett desamma mindre lämpliga för nyss uppgifne ändamål och yttrat, det orsaken dertill sannolikt borde sökas deri, att deras inrättande här i Sverige vidtog just vid den tidpunkt, då i Amerika, der det correctionela straffsystemet är mest utveckladt, dessa Inrättningar undergingo en väsedtlig förändring, i det man öfvergaf det absoluta Cell-systemet, eller att hvarje fånge under liela arbetstiden var innesluten för sig och egde en serskild gård till arbetets förrättande, samt i stället antog ett, i så måtto modifieradt Cell-system, att arbetet förrättas i gemensamma arbetssalar, men hvarje fånge eger serskildt sofrum. Då, enligt hit ankomne berättelser, framgången af detta system visat sig så gynnande, att inkomsterne icke allenast betäckt utgifterne, utan äfven lemnat öfverskott, och sedligheten tyckts öka sig i mon af arbetsproducten, bar Herr Stråle tillstyrkt antagandet af nämnde grunder för Corrections-anstalternas organiserande såsom straff-inrättningar, samt, då det icke lärer vara möjligt att förändra en redan varande byggnad till likhet med de Amerikanska fängelsena, utan nödvändigt blifver, att sådane af nyo uppb3'ggas, föreslagit: 1:0 att, så vidt tillgångar finnas, en summa af 200,000 till 5oo,ooo R:dr må ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att, i den mon Kongl.