Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu gällande tullstadga föresluifver, att ull endast införtullas under 2:ne rubriker, nemi. ”grof Jutsk och Isländsk” och ”ali annan”, med olika tullafgifter för begge. Derjemte stadgar nuvar. tulltaxan, att införsel af grof Jutsk och Isländsk ull är inskränkt till vissa stapelstäder. Orsaken dertill var, att man ville söka förhindra förlust för landet, derigenom att finare ull skulle kunna införtullas under benämning utaf grof. När nu den grofva ullens införsel är begränsad till vissa städer, så är Generaltullkammaren i tillfälle att vid denna import fästa särdeles uppmärksamhet, och att vid lullkamrarne uti nyssnämnde städer anställa sådane personer, på hvilkas omdöme man kan lita. Då frågan förevar inom Utsk., så beslöt Utsk. att tillstyrka, alt ull, som förut, på sätt jag nyss anfört, varit förtullad under 2:ne rubriker, skulle hädanefter förtullas under 3:ne, nemi. grof, medellin och fin, alla med olika tullafgifter, och att för bibehållande af samma controll, som förut ägt rum, den gröfre och medelfina ullen endast skulle få införas till vissa hamnar. När detta betänk, föredrogs inför RiksStm, så antog 11. 0. Ad. Utsk:s princip, att ull borde under 3 classer 416 Den IG April f. m. förtullas, och alt gröfre och medelfin ull, endast fick till vissa städer införas. PresteSt. icke allenast afslog Utsk:s framställning, utan förändrade äfven det nuvar. stadgandet på det sätt, alt ull endast borde införtullas under en rubrik med cn åsatt medeltull, hvaraf följden blef, alt ingen restriction i afseende på vissa hamnar förekom, emedan vid ullens införtullande icke några missbruk i afseende på tuliafgiftens belopp då kunde äga rum.
Ständer wid sista Riksdag fattade Beftut och gjorde framställningar, som dlifwit af KonglMaut gillade, utfärdade och i werket ställde, akwensom öfwer de Beftut, hwilke den föregå, ende Riksdagen wäl blrfwit fattade, men innan sista Urtima Riksdao inträffade, icke hunnit akt werksiälias, man derefter likaledes blifwit Expidierade; Men harwid har Utstottel ansett sig icke hafwa någon åtgärd att widraga; Hwariemre Utstotret genomsett Herr Justitia-Ombudsmannen 6 Diarium och Re, gistratur, utan att derwid hofwa anmärkt något som ingar uti Ukstottets befattning; hwrlket avt, jemte Den z Junii. 4Z? jemte flere Ledam'ters i wiste fall yttrade särstildke meningar, Riksens Högloft. Stände>s pröfning wördsamt undrrstalles. Orebro den 2; Maji 1812. Pa Höalofl. Ridderssapeks PaHögw. PrestStanoch Adelns wäonar, dets wönnar, n. II'. Lrröinkelr. stoll. st. II6 cl ion. Pa Wallofl. ^BorgarePa Hederw. Bonde Standets wägnar, Ståndets wagnar, Oarll?!?. OAncIbeoA. I^iiosson. öV. lullZi-L. Uppläst H-S Ridd, och Deln den z Junii. s - Prey s Ständet dcn z - Borgare - Standetd. i - Bonde-Standet den i Utdrag af protocollct, hillet ut: Riksens Hsglofl. Ständer ^ Lag-Utskott wrd lstrtrma Riksdagen i Örebro den -s Maji -8^2. S. D>^ster ftukad justering af Ulstottets Betänkande till Riksens Högloft.
Då nu för vinnande af berörde mål nödigt är, ej mindre att antalet af de vid storskiftesoch afvittringsverken anställde tjenstemän ökas, än äfven att deras aflönings-vilkor, hvilka under närvarande förhållanden utan tvifvel äro otillräcklige att bereda desse tjenstemän en tarflig bergning och icke heller kunna anses motsvara deras trägna och ansträn - 38 Stats-Utskottets Utlåtande M 122. gande göromål, varda förbättrade, så att personer med skicklighet och erfarenhet kunna fästas vid ifrågavarande slags arbeten, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att, med bifall till Kongl. Majrts nådiga framställning, Rikets Ständer, utöfver det i nu gällande riks-stat för skiften och af• vittringar uppförde anslag af 63,000 R:dr, för enahanda ändamål anvisa och till Kongl. Maj:ts nådiga disposition ställa en summa af '171,000 R.dr R:mt, att med i årligen under hvardera af nästkommande tre år från Riksgälds-kontoret utgå. Varande detta anslags-belopp å den öfver extra anslagen å denna hufvud-titel uppgjorda tabell (JV2 9) upptaget. Genom det ofvanstående anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat tvänne från Bonde-ståndet till Utskottet remitterade motioner af J. P. Wallmark från Westerbottens och Sven Ersson från Stora Kopparbergs län, innefattande begäran om an slags beviljande för afvittringens fortskyndande inom förstnämnde län och för afvittringsverket inom Orsa och Elfdals socknar i Österdalarne. 10:o Från Preste-ståndet är till Utskottet remitterad en inom nämnde Riksstånd väckt motion af Prosten Gahne, hvilken anfört, att, till afhjelpande af den på ön Gottland rådande, för jordbruket derstädes särdeles skadliga egoblandningen, Kongl.
Hertigen af Östergöthland kastade en förstulen blick på sin svägerskas statsfru, grefvinnan Piper, men bockade sig, stillatigande, för öfverstinnan von Stauden. Detta qvicka, men behagsjuka fruntimmer kunde ej dölja sin belåtenhet. Grefvinnan Piper syntes likgiltig för det företräde, hennes fordne tillbedjare nu lemnade en annan. – «Hvilken sällsam tankspriddhet!« yttrade konungen, då hertigen af Södermanland, inbegripen i ett samtal, af föga vigt, med hofstallmästaren baron Rålamb, tycktes glömma sin ordning. Erinrad derom, skickade han mönstrande ögonkast kring hela sällskapskretsen, och valde derefter ett bland sin gemåls hoffruntimmer, hoffröken Rosenstierna. Konungen, förundrad, slungade forskande blickar, ömsom på sin bror, ömsom på grefvinnan Löwenhjelm. En orubblig köld målade sig i hertigens ansigte. Grefvinnans ögon voro fästade på hofstallmästaren baron Essen. – «Jag hade knappt väntat så mycken försakelse af mina herrar bröder« – yttrade nu konungen –; «men jag håller dem räkning för denna uppmärksamhet, och önskar bära edra färger, min grefvinna.« Fru Löwenhjelm syntes mera smickrad, än intagen af utmärkelsen. Baron Essen förnyade till sin granne en fråga, på hvilken han nyss fått svar. – «Nå, min frände;« – tog konungen åter till ordet, vändande sig till fursten Hessenstein – «ordningen är nu hos er.« – «Vid detta tillfälle, Ers Maj:t, är jag «till öfverlopps«, och anser för en nåd, om Ers Maj:t tillåter, att jag förblir en overksam åskådare« – svarade fursten. – «Som ni vill. – Se så, mina sköna fruntimmer, valet tillhör nu eder. Man är skyldig er någon upprättelse, grefvinna Höpken, för det obehag ni rönt. Jag lemnar derföro taglotten i främsta rummet åt er.« Med ett obeskrifligen ljuft småleende nämnde hon kammarpagen Wright, hvilken, strålande af glädje, kysste hennes hand.
Om detta allt och de flere grunder, Vi uti dessa och dermed gemenskap egande ämnen faststält, åberope Vi Oss de underdåniga Skrifvelser, Vi under den 2-'dra sistl. Mars angående kungörande af inskränkningen i Specie-Myntets ut.’ växling, den 26 Juni angående en förbättrad reglering i afseende på Lån-biträden till understöd för nyttige odlingar, och den urte i denne Månad angående Penningerörelsen i allmänhet till Kongl. Maj:t aflåtit , samt de serskilda reglementariska Stadganden Vi för verkställigheten af dessa Våra beslut utfärdat till Vare Fulimägtige i Banken och Riftsgälds-Kontoret. $• *3- I afseende på Göta Kanal-Bolags, Malmö och Göteborgs Diskont-Verk, af hvilka de tvenne förra kommit i den belägenhet, att deras Skill? RiRsda&s. Beslutet. O 74» iler vida öfverstiga Tillgångarne, och det sednare blifvit oförmöget alf för närvarande behörigen uppfylla sina åtaganden, bafve Vi, utan att erkänna någon Staten åliggande förbindelse att ersätta Diskont-Borgenärernes förluster eller skyldighet att med Diskonfernes utredande taga befattning, likväl trott Staten icke böra undandraga sitt bittäde i sist ornförrriälda ändamål, såsom enda utvägen att ej allenast afhjelpa den genom ifrågavarande Diskonters fall förorsakade Penninge-förlägénhet, utan ock förekomma det enskilda lidande, som eljest skulle träffa Di. skonternes både Gäldenärer och Borgenärer samt ibland de sistnämnde, hvad de hos Allmänheten utelöpande Diskont-Assignationer angår, troligen flere, hvilka tillhöra den mindre bemedlade och fattige Klassen af Medborgare. Men, om Statens biträde skulle kunna göras verkande till det ändamål, som åsyftas, håfve Vi funnit oundgängligen nödvändigt, att den utredning af Diskonterne, som Staten sig åtager, blifver aldeles oberoende af Diskont-Borgenärernes pröfning och godtfinnande.
Fullmäktige ega, att kreditivcn till större eller mindre del uppsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra; och bör, i dylikt fall, det till inbetalning uppsagda beloppet vara Banken godtgjordt sednast inom JVio månader derefter. Före granskningen af föreskrifterna angående Bankens Diskonto-rörelse, torde det tillåtas Utskottet, att till besvarande upptaga de inom Vällofl. Borgare-ståndet af herrar Rinman och Hörnstein väckta motioner om öppnande i Rikets Ständers Bank af uppoch afskrifnings-räkning, enär detta förslag af&er, att de medel, som på nämnde räkning emot en lägre ränta emottagas, skulle i Diskontväg utlånas. Enligt nu gällande bestämmelser, skola de publika Verken på räkning i Banken sina medel insätta, och flera enskilda personer, äfvensom Bolag och Inrättningar finna det med sin fördel öfverensstämmande, att, mot en ringa bokföringsafgift, hafva i Banken innestående de kassa-behållningar, hvilka icke i och för den dasliera rörelsen erfordras. ~ o För Banken utgör detta en fördel, ty ehuru så beskaffade deponerade medel måste såsom sedelstock beräknas, då desamma kunna när som helst till Bankosedlar förvandlas, är det likväl o tvifvelaktigt, att äfven under den mest brydsamma penninge-ställning, någon del af den sedelstock, som saknar motsvarande metallisk valuta, icke skall omedelbart verka på denna valuta. Banken skulle bilda uppoch afskrifnings-räkning, komme cn större del af de penningar, hvilka på 28 Banko-Utskottets Betänkande, ftiö 2t\ Depositions-räkning innestå, att öfverflytta» till den förra räkningen samt sålunda förorsaka en ränte-utgift, hvilken svårligen kundo ersättas genom utlåning af samma medel, enär, utom det att Bankens ansvarighet skulle på sådant sätt i sjelfva verket ökas, den summa, som kunde till utlåning användas, ovilkorligen måste i förhållande till insättningen på det hela bestämmas mycket låg, på det att icke vid tillfällen af uppsägning från insättarens sida maximum för sedelstock må öfverskrida».
I afseende på den derefter återstående anslags-summan, före* slog Kongl. Maj:t och biföllo Rikets Ständer vid sednaste riksdag, att denna återstod äfven under nuvarande statsreglerings-period finge i Riksgälds-kontoret innestå för att, i öfverensstämmelse med fastställda grunder och under förut stadgade vilkor, disponeras till inrättande af pensions-anstalter för folkskolelärare; men någon ytterligare utbetalning af dessa medel lärer sedermera icke hafva ifråga komma. I)å genom den af Doktor Björkman föreslagna och företrädesvis förordade utdelningen till stiften af det i Riksgälds-kontoret afsatta och der ännu inncstående anslag, hvarom nu är fråga, det ändamål, som ej mindre vid anslagets beviljande än vid de flera derom sedermera vidtagna beslut af Rikets Ständer åsyftats, ingalunda skulle vinnas eller ens på verksamt och ändamålsenligt sätt förberedas, anser sig Utskottot sakna skäl att tillstyrka Rikets Ständer bifall till den i detta hänseende gjorda framställning; och hvad beträffar förslaget, att den i Riksgälds-kontoret befintliga behållningen skulle till fördel för ett särskildt föremål göras räntebärande, så synes det Utskottet, med hänsigt till nu ifrågavarande likasom mångfaldiga andra vilkorligen beviljade, men icke Ivftade statsbidrag, särdeles betänkligt, att genom Riksgälds-kontoret ålagd skyldighet att för det särskilda statsbidragets föremål förränta de till utgående från detta verk anvisade medel öka anslags-summans bestämda belopp och bereda en ökad fördel för dem, som uppskjuta verkställigheten af de åtgärder eller utförandet af de företag, för hvilkas tillvägabringande bidrag af allmänna medel blifvit anvisade. Utskottet anser sig således icke kunna annorlunda eller i vidsträcktare nulu understödja förevarande motion, än att Utskottet tillstyrker, att återstoden af de till beredande af tillgång för afskedade folkskolelärares pensionerande afsatta medel må jemväl under nu instundande statsreglerings-period för dermed afsedt ändamål Kongl. Majrt af Riksgälds-kontoret tillhandahållas under de vilkor och förbehåll, som hittills i afseende på dessa medels användande varit stadgade.
Inkomsten, sorn samma Stat tillägger Hospitalet, är Räntan af 15 J Mantal med någre Utjordar, ängar och quarnar samt KronoTionde Spanmål uti 14 Socknar och består således hela inkomsten, enligt Utdrag af 1795 ars Räkning, tili; Krpno-Tionde - • 402 T:r «— Afradsoch annor Spannemål 345 Tillsammans 647 Tir 5 fj.-d. Spannernäl. Den öfriga Räntan och värdet på de smärre Räntepersedlarne, och hvad som vid Ladugården tillkommer, hvilka vid Hospitalet nyttjas in natura, utsattes efter Kroriovardering i Penningar 455: 11. Rågarne af Betjeningens Spannemål 54; 21. Interesse och Lage 691: 17. Inskrifnings-Pennirtgar 360: Hofoch Pung - Penningar 14; 3. För försåld qvarlåtenskap efter döde Gratialister 45; 34. Vinsten på Räntepersedlarnes förvandling 981: 26. Stats-Utskottets Betänkanden. 1643 inkomster, Räntorne af 1 Mantal och en till Hospitalet anslagen Ladugård, någre Utjordar, Qvarnar, 31 st. små Gardar och Tomter uti Staden, samt 52 Tunnelands åker utom Staden, Krono-Tionde uti 7 Socknar samt Tertial Tionden af Drothems Församling, sorn Pastoren derstädes ej nyttjar. För år 1754 har, efter ingifvit Utdrag af Räkningen, inkpmsten stigit nemligen: Årsväxten af Ladugården och Räntorne samt Tomtören af Hospitalets Lägenheter . - -* Krono - Tionden till 480 T;r 6 fj:d. Spannemål.
Högt för Norge! Låt oss se! Den hvars kast kommer högst, vinner för sitt land. Norge först och högst!« Och härmed kastade Harald en sten högt upp i luften. «Sverige först och sist!» utropade Susanna, i det hon äfven med all sin kraft slungade sin sten. Ödet ville att de båda stenarne skulle drabba tillsammans i luften, hvarefter de båda med en stark plums föllo ned i källan, kring hvilken just nu små-djuren hade församlat sig. Gässen skreko, höns och ankor flaxade förskräckta upp, kalkonhönorna sprungo till skogs, kalkontuppen följde efter, glömsk af all värdighet, alla dufvorna voro i ett nu borta, och rödbrusiga och häftigt stridande om hvilken sten hade kommit högst, stodo Harald och Susanna allena vid det upprörda och grumlade trätovattnet. Ögonblicket är kanske icke det förmånligaste, men vi vilja likväl taga det i akt, för att göra en lätt teckning af de två stridande personerna. Harald Bergman hade betydelsefulla, något skarpa drag, bruna ögon, i hvilka ett uttryck af stort allvar lätt kunde afvexla med ett af stor skälmaktighet. Det mörka håret föll i behagliga vågor öfver en panna, som tydligen kunde herbergera ljusa tankar. Hans figur hade vackra proportioner, och alla rörelser utmärkte stor ledighet och vighet. Han var uppfödd inom en ansedd familj, hade njutit en vårdad uppfostran och ansågs af vänner och bekanta som en särdeles förhoppningsfull ung man. Han hade just lemnat S ska seminariet och ämnade företaga en utrikes resa, för att ännu vidare utvidga sina kunskaper i landtbruket, då händelsen förde honom tillsammans med öfverstinnan Hjelm, när hon som enka återvände till sitt fädernesland, och följden häraf blef en förändring i hans planer. I ett bref till sin syster, yttrade han sig härom i följande ordalag: «Jag kan icke rätt förklara för dig, Alette, det intryck hon gjorde på mig.
Att det ifrågavarande Förslaget icke på sått Utskotten yttrat* voré stridande emot Enskiftes-Förordningens anda, enar denna icke innebår något som har inflytande på Storskiftes förråttningarnes beskaffenhet; samt att Utskotten kommit att förbigå frågan* huru och af hvilka personer den föreslagna aftösningen skall verkställas, enar EnskifteS Stadgan öfverlemna!* detta åt gode Män* Ulen sådane icke skola finnas vid Storskiften* Till besvarande häraf få Utskotten anföra, att om redighet och enhet vid skiftlåggningen utgöra våsendtliga föremål för en vål utförd Enskiftes-förråttning, så måsta det var? stridande émot Enskiftes-Förordnin'1 I agUt skottets Betänkandeti. gens anda, att utsträcka skiftens antal så långt, att ofvanoåmnde ändamål derigenom motarbetas eller förfelas; hvadan Utskotten äfven, med fåstadt afseende å denna omständighet, velat på annat sätt söka på de ställen, der Enskifte icke kunnat tillvägabringa*, i möjligaate måtto förekomma de olägenheter, som i Motionen öfverklagas och Utskotten hafva ansett tillämpningen af föreskrifterne uti Enskiftes-Förordningens 4 och 5 § till ifrågavarande fall lämpligast bereda hvad sålunda blifvit åsyfcadt. Den ovisshet som skall möta i afseende på verkställigheten af den derstädes förekommande afrösning, hafva Utskotten vid afgifvande af sitt Förslag icke delat, enär, oaktadt hvad blifvit anmärkt, det gode Män icke skola finnas vid Storskiften, 1783 års Kongl. Förordning om Landtmäteriet i Riket, som i 74 och 79 §. §. tydligen omnämner gode Mäns tillkallande vid åtskilliga tillfällen då Storskifte pågår; Och då således något hinder icke möter, att i fråga om afrösnicgar vid Storskiften, förfara på samma sätt som då de vid Enskiften förekomma, hafva Utskotten ansett någon särskild föreskrift härom icke vara af nöden , hvilken tanka Utskotten anse aig så mycket mindre böra frångå , som deras först afgifne Betänkande blifvit af Höglofl.
Petros, den homoiusianske biskopen, var ännu i sina kraftigaste år, en bredskuldrad, mager och muskulös man med högburet huvud, som i varje drag bar viljestyrka präglad. Stridshästen hade bättre än mulan anstått en sådan gestalt. Petros' panna var låg och rak, blicken skarp och letande, ögonbrynen långa och starkt välvda, näsan krökt och väl danad, munnen stor, men skönt bildad. Vilken motsats mellan denne man, ur folkets lägsta klass uppstigen till sin värdighet, och den patriciske Annжus Domitius! Prokonsuln över Akaja syntes liten och löjlig, där han i sin pråliga statsdräkt, med kal hjässa, pussig hy, dubbelhaka, istermage och kvinnligt fylliga vador stod framför Petros, biskop av Aten. Men förhållandet jämnades, när man iakttog romarens lugna världsmannahållning, hans spelande självmedvetna blick, det fina leendet på hans läppar. - Lysande och ädle herre, sade Petros i en ton, vars överlägsenhet motvägde ordalagens ödmjukhet, får jag den äran att i morgon se dig under mitt tak, eller tillåter du din ringe tjänare att vid samma tid besöka dig? Tiderna äro onda. Julianus' ursinniga företag har till fruktansvärd höjd stegrat modet hos kättarne likasom hos hedningarne. Här finnes mycket, som uppmanar oss till gemensamma överläggningar. Prokonsuln medgav detta under en betänklig skakning på huvudet och skyndade försäkra, att han skulle infinna sig varthelst biskopens gunst och hans egen plikt kallade honom. Efter utbytta hälsningar satte Petros åter sin mula i gång, följd av klerkerna. Prokonsuln vandrade i motsatt riktning över torget. Epikuréerna, som vi nyss lämnat, hälsades på sin färd genom den långa gatan Kerameikos med bifallsrop av bekanta och obekanta bland de skaror, som vimlade i samtalssalarne och portikerna. Men många voro även de, som korsade sig och valde en annan gata, när de varseblevo det lättfärdiga tåget. - Idel äkta atenare! Det gör mitt hjärta gott att se dem, sade en gammal utsvulten atlet. - Jag känner dem!
Jag skall nu icke längre uppehålla R. o. Ad., utan förnyar det yrkande jag förut haft, nemi. om antagande af BorgareStts beslut, hvilket jag då sade, att jag skolat vidhålla, om jag ej varit ensam, och hvari Frih. Cederström nu instämt. Jag kan således lika litet förena mig i Gr. Frölichs förslag af 33^ proc., som i Utsktns förslag att insatserna måtte bestämmas till 25 proc. af teckningssumman, hvilket jag anser alldeles för litet. Ju mindre de satte in, dess mera skördade de, och då de genom insatta inteckningshandlingar å fastighet, hvilken de sjelfve nyttja och draga revenu af, i banken erhålla vinst, så draga de dubbla inkomster deraf. Likaså, om jag nedsatt papper, som gå emot ränta, så bär jag upp denna ränta. Dertill kommer äfven vinst genom straffräntor, hvarigenom jag får ränta på ett capital, som ej finnes. Alltså — ju mindre min insats är, dess större blir profiten derpå; men bär är nu fråga om den allmänna säkerheten, och då tror jag att den bör afses. Jag får således fortfara i mitt förra yrkande, men skall dock ej vara envis och upptaga R. o. Adis tid med någon votering. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Till en början och i förbigående tager jag mig friheten till de ledamöter af detta Hus, som lika med mig ämna i dessa frågor sig yttra, aktningsfullt hemställa, huruvida vi ej må bemöda oss om att så kort och concentreradt som möjligt yttra vår öfvertygelse och våra moliver i des<a frågor. Dialectiska deductioner kunna i ett så invecklaut ämne nästan lill oändlighet utsträckas, utan att rubba någons öfvertygelse, och dessutom skulle denna discussion då möjligen upptaga hela både förnell eftermiddagen, så alt vi senare på aftonen, då blott 20 ä 3o personer vore närvarande, nödgades afgöra alla de vigligare bestämmelserna. Hvad först angår frågan om i §:n, så har man deruti redan i vederbörlig ordning kommit till ett bestämdt resultat genom 3 Stånds fattade sammanstämmande beslut, och jag anser R. o.
M:t då måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet, samt emellertid låta med uttagandet hos de skattskyldige af de dem till ersättande ådömda belopp anstå, intilldess Rikets Ständer fått tillfälle alt öfver den nådiga propositionen sig i underdånighet yttra. Och som den i författningarne gifna föreskrift för skattskyldige att med häradskrifvarens annotation låta förse de öfver erlagda kronoutskylder meddelade qvittenser, egde för ändamål att kontrollera kronofogden i dess uppbörd ; men i förevarande fall den uppbördsbrist, för hvilken förre kronofogden Öhbom, vid af gifvandet af summariska redogörelsen för 1836 års uppbörd inom Götheborgs fögderi, befunnits häfta, svårligen kunnat till större eller mindre del förekommas, äfven i händelse de skattskyldige, vid erläggnandet af deras utskylder för nämnde år, berörda föreskrift iakttagit, har E. K. M:t funnit vara af billigheten pfikalladt, att den dem i följd af deras försummelse i omförmälda afseende ålagda skyldighet, att för andra gängen betala samma utskylder må varda eftergifven; vid hvilket förhållande och enär för öfrigt, i anseende till den längre tid, som sedermera förflutit, den kronan sålunda tillerkända godtgörclse endast till en del torde kunna utgå, E. K. M:t, med stöd jemväl af Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga hemställan, nu behagat i nåder föreslå Rikets Ständer, alt ej mindre för bemälde sökande, än ock öfrige genom E. K. M:ts befallningshafvandes och Kammarrättens i målet meddelda utslag betalningsskyldighet ålagda skattskyldige måtte varda derifrån befriade; och hade E. K. M:t emedlertid nådigst förordnat, att, under afbidan af det beslut, som utaf Rikets Ständer kan varda i ämnet meddeladt, med indrifvandet af de ifrågavarande utskylderne må anstå. Rikets EospeditionsU(skottets Förslag till undt.