Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver likväl, att jag anser denna del af förslaget vara den minst vigtiga; och att jag icke skulle mycket ifra mot densamma, om jag icke måste betrakta den, såsom ett steg till godtycklighet, föregående tryckningen, som icke i våra lagar bör tillåtas. Jag har åtminstone ej, för min del, kunnat af Herr Hof-Canzleren öfverlygas , att i8og års Grundlag tänkt sig någon skilnad emellan periodiska pressen och vanliga bok-pressen. Sjelfva Tryckfrihets-förordningen synes ej en gång uppdraga en sådan, utom i de fall, hvilka angå ordningens vinnande med Hof-Canzlerens bevakningsskyldighet öfver tryckta skrifter. Så föreskrifver i §. 4 morn., angående tillståndsbevisets uttagande; 7 mom. angående författareansvaret; 8 mom. angående uppgiften af utgifvarens namn, derest rättegång mot dagblad ifrågakommer m. fl. Men någon skillnad, som bevisar, att Lagstiftaren ansett tryckfrihetsbrott i tidning eller bok vara till deras natur olika svåra, känner jag icke; och en sådan ordnings-anstalt, som borgen, synes mig derföre onödig. Skadas ej samhället mera af den brottsliga skriften, än af författarens oförmögenhet, att de ådöm de - Den 25 J a n u a r i i e. m. de böterne erlägga, synes vådan af borgens uteslutande föga betydlig. Dernäst förekommer Indragningsmagtens upphäfvande. Jag har redan derom yttrat så mycket, att jag ej behöfver mera än förena mig uti Grefve Frölichs åsigt öfver denna del af förslaget; jag anser, att Proposition om denna lagföreskrifts indragning bör väntas af Konunga-rnagten. Den mätte nu hafva insett alla de oformligheter indragnings-rättigheten innebär, och det ringa inflytande den kan medföra. Den måtte hafva hunnit skåda, hvad ondt denna rättighet har vållat; och huru omöjligt det är, att den kan uträtta något godt. Om den åter blott bl ef använd på ett sådant sätt, att den förhindrade smädelse och osanning, skulle den gerna för mig få qvarstå.
För min del hyser jag intet förtroende för det skydd, man genom denna författning velat lemna åt den s. k. husbehofsbränningen. Jag anser den hel och hållen hvila på ett missförstånd och tror, att hvarje näring bör vara fri; men Utsk:n hafva utgått från en annan synpunkt och ansett Statsmagterna böra reglementera öfver sättet, huru hvar och en skall få förädla sin produetion. Då nu frågan härom redan är afgjord, och det endast återstår att tillse, huru den orimliga lagen skall kunna handhafvas, anser jag mig ej kunna annat än, såsom en naturlig följd af hvad redan blifvit beslutadt, tillstyrka bifall till den nu ifrågavar. §;n, ehuru orimlig den i och för sig sjelf är. Hr Hjärne: Den siste talaren har redan besvarat Gr. Horn, och jag skall således endast upptaga Hr Cederschjölds ■yttrande. Jag skulle i sanning anse ganska vådligt, om Hr Cederschjölds åsigt, att beslagare böra anses som rofdjur, mera allmänt antoges; ty måhända skulle man då ej vara långt från den tid, då allmogen företog sig att äfven jaga dem som rofdjur. Jag reserverar mig emot en sådan åsigt och får i öfrigt förklara, att om man vill, att länsmännen skola gå på rof långt bort, fruktar jag, att det förhållande inträffar, att de i stället försumma mera magtpåliggande sysslor hemikring. Jag kan i följd häraf ej annat än vidblifva den mening, att länsmännen böra uteslutas från rättigheten att göra beslag utom sitt district, och får i anledn. af den yttrade farhågan, att lagöfverträdelser derigenom skulle kunna blifva strafflösa medelst connivence med länsmannen inom districtet, blott erinra, att det i allt fall finnes kronofogdar och landsfiscaler m. 11., för hvilka ingen sådan inskränkning skälle gälla. Hr Cederschjöld: Den siste talaren har fästat sig vid den jemnförelse, jag gjort emellan beslagare och rofdjur, hvilken liknelse talaren ogillat.
På grund af deremot gjorda anmärkningar återremitterades, vid förnyad föredragning, Statsoch Banco-Utskottens Utlå-j tande, N:o angående den Extra StatsRegleringen intill nästkommande .Lagtima Riksmöte. S. D. Vid förnyad föredragning af Statså Utskottets ytterligare Utlåtande, N:o 344, angående användande af den till Ädelfors Guld-j verk lydande Egendom med tillhörigheter j fann Preste-Ståndet för godt bifalla Utskog tets i ämnet afgifna Betänkande, N:o 275, med den förändring ofvannämnde Utlåtande inne* håller. *i P rot. Utdrag den 8 Januarii i85o» S. D. Vid föredragning af Expeditions* Utskottets Memorial, N:o 807, med öfverlemnande at dess Förslag till underdånig Skrifvelse, angående Dykerioch Bergnings-anstalterne i Riket, gillade Preste-Ståndet , med godkännande derjemte af sjelfva Förslaget, de uti detsamma gjorda och i ofvanberörde Memorial meddelade redactions-förändringar. S. D. Då nu å nyo föredrogs Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 313, med öfverlemnande af dess Förslag till underdånig Skrifvelse, Nto 312, fann Preste-Ståndet för godt att den af Utskottet vidtagna och i namn» de Memorial anmälda åtgärd gilla. S. D. Föredrogos och lades till Handlingarne, Expeditions-Utskottets Memorial: N:o 306, angående den till Kongl. Majit afgående underdåniga Skrifvelsen, angående regleringen af Allmänna Indragnings - Staten j och N:o 3n , i anledning af återremiss af idess Förslag N:o 293. S. D.
Nadja sof redan. Om en stund hade hon stilla i stugan. Jätten snarkade uppe i sin säng, diskarne stodo på hyllan, elden knittrade stilla i spiseln. Hon tog fram testamentet och beredde sig att läsa Då knackade det häftigt på fönstret. Hon lyssnade. Var det en af karlarne, som supit och nu kom full hem, någon som i förbifarten ville skrämma henne? Hon öppnade icke. Det knackade ännu en gång, ännu häftigare. En allvarsam röst ropade, att hon skulle öppna. Hon flög upp det for som en aning om stundande ondt igenom henne. Och just i dag, som hon varit så lycklig och förhoppningsfull! De stodo der fyra stycken och hade någonting mörkt emellan sig, som en af dem bar på axeln. Någon död? Hvad var det? Barnet, pojken, Weli! Död? Nej, icke död. Mjölnardrängen förklarade helt lugnt huru allt gått till. Han lefde och var bara litet afsvimmad. De skulle nog ha skött honom hos mjölnarens, men han grät och ville hem till mor. Och en af karlarne visste, att doktorn skulle vara på middag i dag på herrgården hos ingeniörens. Kajsa tog det långa, tunga barnet, bar det på armarne och förde det i säng. Armarne hängde slappa, kroppen var som utan lif. Ansigtet blått, fruset, en strimma af blod klibbade fast håret i pannan. Hvar har han fallit, är det i pannan som han slagit sig? frågade hon. Åh nej vars , svarade drängen och ref sig i hufvudet. Maja trillade under qvarnvingen, som far just skulle till att lossa, och pojkbytingen sprang efter henne för att dra henne undan. Och med det samma han slängde flickan ned och frälsade henne, fick han sjelf ett slag, först i förbifarten ett som inte var hårdt, men träffade i pannan. Men si, så kom den andra vingen, och den knäppte till med en så jäklig fart i axeln, så armen allt var nära på att lossna från kroppen på'n Anders der fick tag i benet med det samma, och när vi skulle bära in'en, ville han hit, och nu ä' vi här. Det var hela historien. Kajsa gaf dem en sup hvar och sände Anders till herrgården efter doktorn.
Pä Högwördige Preste - Ständets Ledamöters wägnar. Olok L i urbäck. ^ Pä LZ9Z Den »9 Augusts. PL Högtäräde Borgare Ständets Ledamöters magnar, k. Ig. 6 r s v e s m u k I. M Hedsrwärda Bonde - Ständets Ledamöters mägnax. ? st ter steflLtröm. stoh. I-tolmkerAsvfl, I8sa den 07 ^u!ik, uplöst i Borgare-Stäm Hets plenum, remitterades ti! Riksens ^ög!sst. bönders Lagckktstott; betygar Ax ArcUOLollo, s. H, kLtersofl. Ödmjukaste Memorial! Genom Kongl. Förordningen af den i Marti 1749 ar Magistraterne den rättigheten tillagd, at för Bonptekningsoch Arfffiftes Förrättning gar upbära en procent för de förra och en half procent för de sedngre af all i Sterbhuset befinteljg fast och lös Egendom utan annat undantag än at icke nägot för osäkre fordringar erlägges. Dä procenten säledes räknas efter Summa Inventärii, utan afdrag af Boets skulder, mäste naturligtwis denna afgift blifwa högst känbar för arftagare r Sterbhus, där qmaxlätenffN' pen haft a c för mycken gäld. Ander min tjenste-tid r egenffap af Magistrats Ledamot, har jag haft tilfälle at inse o lä - Den 29 Augusti. rZ99 lägenheten af denna Författning. Ofta har jag derwid önffat at nägot medel mätte utfinnas, tjenligt at hälla Magistratcrne ffadeslöse för deras i fräga warande acfivvde, utan at betunga de mindre bemedlade af Städernas innewänare. Jag har förgäfwcs, wäntat at se denna önffan gä i fullbordan. E^fwertygad at mine Ämbets'
Ständers frikostighet för att kunna blifva föremål för bearbetning, enär kommunernas egna medel och krafter ej äro dertill ensamt tillräckliga, som det är Landshöfdinge-embetets underdåniga pligt att i förevarande berättelse angifva de medel, hvarigenom länets förkofran i ett eller annat afseende må kunna beredas. Ramsele socken: Af denna sockens vidsträckta odlingslägenheter uppkallas uppmärksamheten i första hand på de omkring och i närheten af byarna Björkvattnet, Imnäs, Lungsjö och 10 andra byar befintliga myrtrakter. Fjellsjö socken: Fjorton särskilda byar hafva dylika odlingsbara myrer, hvilka med fördel kunna upparbetas till en areal af omkring 1,390 tunnland. Tåsjö socken: Der finnas betydliga odlingslägenheter på moland, med förträfllig jordmån på och invid såkallade Tåsjö-berget. Lidens socken: Genom dels utgräfning, dels sänkning af Åsoch Ytterkihls—sjöarna , hafva Näsåkers, Westanbäcks, m. fl. byar till ett antal af sex att påräkna landvinning till omkring 700 tunnlands vidd. Hellgums socken: Till förekommande af öfversvämningar å de omkring den öfver 1 mil långa och 'g mil breda Hellgumssjöns stränder belägna ägor, och för vinnande af tillökning i ägovidd, har företaget medelst denna sjös sänkning länge varit påtänkt; i anledning hvaraf plan och kostnadsförslag äfven äro af sakkunnig person uppgjorda; hvarförutan i denna del af frosten esomoftast hemsökta socken ett större antal tjernar och myrer finnas, genom hvilkas bearbetning detta onda kunde till stor del afhjelpas. Långsele socken: Genom utgräfning af Näs-, Nordsjö- och Näcksjö-sjöarna har antagits att en areal af omkring 930 Tunnland befriades från ett vattensjukt tillstånd, dels utgjorde en ytterligare landvinning. Sollefteå socken: på Råda och Westanbäcks samt Nylands byars områden ligga betydligare odlingslägenheter, hvarförutan genom Nordsjöarnes utgräfning stora fördelar anses kunna beredas. Skogs socken: genom Storsjöns och Löfsjöns nedsättning kunna vidsträckta och öfversvämmade jordvidder blifva tjenliga till odling. Nora socken:
Att gå till väga såsom Hr von Knorring föreslagil, eller att blott infordra uppgifter från socknarne, skulle tjena till föga; man finge i lyckligaste fall derigenom något så när veta, huru stor arealen är — detta vet man ju redan förut —men någon uppgift om skogens beskaffenhet kunde ju derigenom aldrig vinnas; det är väl dock detta som åsyftas. Jag vågar således tro. att Utsk:t kommit till det enda praktiska resultat, ty R. St:r böra väl ej hos K. M. begära åtgärder, de der icke för närvide kunna verkställas. Jag anhåller om bifall till Betänk:t. Hr Ros, Anders Emanuel: Jag hade måhända bort åtnöja mig med att endast instämma uti hvad Hr Gr. Björn stjerna anfört, samt att hoppas, det Utsluts Betänk, bifalles af Höglofl. R. o. Ad., utan något ordande å min sida; men jag anhåller dock att få tillägga några ord. Det är emellertid icke lätt att bemöta en motion, sådan som den ifrågavarande, med dess sväfvande uttryck »om statens skogar, hvaröfver Statsverket har att disponera» och »om vidden och beskaffenheten af de Statsverkets skogar, som finnas qvar i Norrland» o. s. v., och till denna svårighet bidrager också i sin mån den omständighet att motionären uti framställningen af ämnet ådagalagt en fullkomlig okunnighet, hvad beträffar lagstiftningen rörande de Norrländska skogarne, från Konung Gustaf den l:stes tid och derpå följande århundradet, samt om de härpå grundade afvittrings-författningarne. Till en början må jag fästa mig vid motionen och de i anledning deraf afgifna yttranden, såvidt dessa röra kronoparker och boställens, samt allmänna hemmans skogar i södra oell mellersta Sverige. Mig veterligen finnes ingen kronopark, likasom icke heller någon häradsallmänning, som icke redan är uppmätt och hvars areal icke exakt kan uppgifvas. Aro härutinnan K.
Hör nu farbror! Hvarifrån kommer farbrors dåliga lynne i dag? GENERALEN. Är det fasoner af dig att ställa till dylika scener med min hushållerskas dotter? Tänk på att du är i mitt hus! BARON. Det märker jag nog, utan att tänka på det. Men säg, – får man värkligen inte mera vara artig mot damer här i huset? GENERALEN. Det där nyss med stegen var redan opassande. Men att du knyter hennes skoband kallar jag minst sagdt ... (söker ord osnyggt! Tänk om Elise eller fru Segerstedt fått se dig i den där ställningen! BARON. Elise hade skrattat sig till döds, och fru Segerstedt hade inte svimmat häller. GENERALEN. Men med dylikt förlorar du din respekt i huset. BARON. (ler) Hvad ska jag med den och göra? GENERALEN. Den kan komma dig till pass engång –! BARON. Huru sa farbror? Hörde jag rätt? När då? GENERALEN. (kort) När du blir fideikommissarie här med tiden. BARON. (tviflande) Åh – fan! GENERALEN. (bortvänd) Det är min julklapp till dig. Jag adopterar dig. BARON. (står handfallen) Ja, hvad i helvete kan jag göra till det? Hör nu farbror! (tager honom om skuldrorna) Skämtar inte farbror? Är det bara ett sätt och göra mig riktigt flat? GENERALEN. Det är fulla allvaret. Det är inte din förtjänst, – det är fideikommiss-stadgarnas – samma stadgar, som medge att alt kan göras om intet igen. Sätra kan gå till Elise, eller till den jag vill adoptera i ditt ställe ... BARON. (öfvertalande) Nå, men det vill farbror naturligtvis inte. Farbror är en hedersman. (smeker honom). GENERALEN. (med tonvikt) Jag är inte död än! Du är ju ännu värre än far din med ditt lättsinne ...! BARON. Åh! – det är mitt goda lynne, farbror. Jag låter bara ingenting gå mig till sinnes ... GENERALEN. (allvarsamt) Det skulle du låta mina ord göra, kära Fredrik!
Sig icke böra längre dröja att serskildt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att, i afseende på dessa, för Riket magtpåliggande ämnen, beslut å Rikets Ständers sida, så snart möjligen ske kan, må vidtagas; hvarvid Kongl. Majit gör Sig förvissad, att den vigtiga frågan om penninge-väsendet ordnas på ett sätt, som tillfredsställer Nationens anspråk, icke mindre på myntvärdets upprätthållande, än ock å näringarnes och den allmänna rörelsens behof. Kongl. Majit förblifver &c. OMAK. S. A. Munthe." Enär Utskottet numera uti dess, under Nio 2y, till Rikets Ständer afgifna Betänkande, angående regleringen af Riks-Bankens låneoch creditiv-rörelse m. m., föreslagit de åtgärder, som Utskottet för myntvärdets upprätthållande samt näringarnes och. den allmänna rörelsens behof funnit vara af nöden, anser Utskottet något annat yttrande, från dess sida, i anledning af Kongl. Majits ofvanberörde Nådiga Skrifvelse, icke erfordras, Banco-Ulskottets Memorial, N'.o 3y. 5 än att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Muj:t i underdånighet anmäla de beslut, som af Rikets Ständer kunna under Riksdagens lopp vidtagas, i afseende på Riks-Bankens Låneoch Creditiv-rörelse. Stockholm den 5 December 1844. Aok. till Exp.-Utsk. <t. io Dec , kl. a e. m Memorial, med förslag till sammanjemnkning af Riks-ständens beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 15 och Utlåtande N:o 23. Enligt Utskottet tillhandakomne protocolls-utdrag af den 20, 23 och 27 nästl.
J a g skulle inte önska min värste ovän den existens, som väntar en flicka, hvilken utgått från ett solvarmt, af kärlek genomandadt h e m och måste slå sig fram bland främlingar, som förstå att draga nytta a f henne, medan hon med bästa vilja ej kan uträtta andra tjänster än s o m ett slags finare husjungfru. O m jag hade döttrar o c h måste förutse för d e m ett sådant ö d e, tror j a g, att j a g hellre i tid skulle blanda gift i deras morgonkaffe. » Men de förödmjukelser o c h missräkningar, som oftast äro förenade m e d en underordnads ställning, kunde de i sorglöshet o c h ett b e - hagligt hemlif uppväxta flickorna icke länge hålla ut m e d. » » M a n behöfver inte göra sina döttrar till några lärdomsljus för att skapa d e m en själfständig existens. A l l a gossar ha inte fallenhet för studier o c h ännu mindre alla flickor. O m ni inte mot talang o c h böjelse vill göra edra döttrar till målarinnor, virtuoser eller läkare, finner j a g det endast lofvärdt. L å t ni dem gärna för min skull lära sig konsten att sy, den högre bokföringskonsten eller den mest komplicerade af de kvinliga fackvetenskaperna: att i stor stil sköta ett hushåll. livad spelar en m y c k e t liten roll, men huru en så m y c k e t större. N ö j er bara inte m e d den olycksaliga dilettantismen, m e d det eländiga stymparo c h fuskväsendet, som ty värr kännetecknar vår moderna kvinnobildning. » F ö r svag att längre fortsätta den ojämna striden, föredrog hon ödet som » femme entretenue » framför att slafva o c h arbeta. Marie slöt sig nu i sin bitterhet helt o c h hållet inom sig själf o c h var d ö f för allt vänligt tilltal. » D e t var också några idéer! » tänkte generalskan, sedan den gamle herrn lemnat henne.
Ja, då man utgår från den praemissen, alt något resultat af pröfningen icke kan upkomma, — då är slutsatsen ganska riklig; men del är just riktigheten af denna prtemiss, som jag vågar bestrida. Öfverrätlens granskning af målet kan mången gång leda lill ett helt annat domslut, än det, hvartill Underrätten kommit, och så sker icke sällan i verkligheten. Omständigheter, förbisedde tilläfventyrs af Underdomaren, anlingeu af bristande skarpsinnighet eller af likgiltighet, men upmärksammade i Hofrätten, föranleda till förnyade undersökningar, och samme domare som friat, kan sedan vid deu anbefalda ytterligare pröfningen komma att fälla. Talrika exempel derpå kunna företes; och då så förhåller sig, torde med skäl kunna frågas: om del är räll all borttaga en sådan granskning, eller om det kan antagas ali rättvisan eller allmänna säkerheten skall vinna derpå, att ärenden, som röra samhällets moraliska hälsa, icke på det mest noggranna och sorgfälliga sätt vårdas? Man har sagt, att det finnes andra medel att tillhålla Domaren alt fullgöra sin pligt. Det är möjligt att sådane medel kunna utfinnas, och det vill jag ej bestrida; men alt ett vigtigl correctiv ligger i underslällningsskyldighelen, torde ej heller kunna förnekas. Dä Underrätts undersökningar i mål, som ej äro af underställnings egenskap, icke följa med den öfriga domboken då den renoverad lill Hofrätten insändes, sä lärer äfven någon kännedom icke komma att der förefinnas om Underrättens förfarande i alla dessa mål, och således någon kontroll deröfver ej eller vara möjlig. Det är likväl eli högst betydligt antal mål, i afseende på hvilka fråga är att nu borttaga all sådan kontroll. Jag medgifver visserligen ali underställning f. n. eger rum i en del mindre vigtiga mål, och skulle gerna bill ädl LagUtsk:s förslag, om dess Dea 30 Juli. 33 majoritet inskränkt sin åtgärd lili att utgallra så beskaffade mål, men i den allmännelighet, som förslaget nu förekommit, anser jag vådligt att biträda detsamma.
Jag nödgas då upplysa Frilen derom, att 5 af samma Stånds representanter inom Utsk., således pluraliteten, bifallit samma betänk. Jag tillåter mig visserligen icke att af 4 eller 5 ledamöters tänkesätt draga en slutsats om BondeSt:s allmänna tanka i saken; men då Frilen uppställt en jemförelse, så skulle jag tro alt, dä BondeSt. inom Utsk. äger endast 9 representanter, det snarare skulle tala för än emot, att 5 af dem voro för betänk., och endast 4 emot detsamma. — Hvad Frilen i öfrigt yttrat om svårigheterna i afseende pä reduktionen, har jag redan besvarat, då jag vidrörde Hr Gripenstedls yttrande; ty om jag skulle, som jag vill minnas Frilen framställde, vilja finna motsvarigheten emot 4 sk., sä vet jag naturligen att 4 sk. äro lika med lö styfver, Medan jag har ordet, ber jag att äfven få yttra mig i afseende på ett par anmärkmr, som af Hrr von Hohenhausen och Rosenblad blifvit mot LItsk:s betänk, framställda. Såväl Hr von Hohenhausen som Hr Rosenblad hafva fästat sig dervid, att Utsk. föreslagit enheten alt kallas ”riksdaler” utan något vidare tillägg. De hafva båda förmenat missförstånd derigenom lätt kunna uppkomma i penninge transaktioner, särdeles vid frågan om skriftliga förbindelser; men jag får fästa uppmärksamheten derå, att K. M. troligtvis alltid skulle, på sätt Utsk. föreslagit R. St., att i und. hos Honom anhålla, anse nödvändigt alt utfärda en allmän kungörelse om det nya myntsystemets antagande innan det sattes i verket, och att en sådan kungörelse icke kunde blifva fullständig utan att innehålla vissa föreskrifter huru förhållas skulle med Den 4 Mars e. m. 45 evalverande af sådana summor, som i skrifne förbindelser äro eller klifva utsatta, vare sig i silfver, b:co eller r:gds.
De uppgifter, Frih, Raab gjort till jordbrukets förmån i detta afseende, synas mig just bekräfta det vexlande förhållande, som jag förut anlydt, om än vid sjelfva det af honom uppgifna factum skulle vara något att anmärka. Bevilln. och Oecon.Utsktns betänk. N:o 3 återremitterades. Upplästes ett prot.-utdr. från PresteSt, af d. i dennes af innehåll, att Ståndet återremitterat Bevilln, och Oecon.- Utskrns betänk. PjT;o 3 samt, i stöd af 44 §> Riksd-Ordn., anmodat nämnde Utsk. att, sednast en månad efter delfående! af samtliga Ståndens återremisser af detta betänk., inkomma med det nya utlåtandet i ämnet; inbjudande PresteSt. sina Medstånd att i detta beslut sig förena, jemte anmodan att, i likhet med hvad PresteSt. vidtagit, med sina cancellier så förfoga, att återremisserna af ifrågavar. betänk., framför andra mindre vigtiga eller tidsödande mål, mätte så skyndsamt som möjligt varda till sammansatta Utskrn expedierade. Likaledes upplästes 2tne prot.-utdr. af d. 4 dennes, det första från BorgareSt., af innehåll, att Ståndet ej funnit skäl att PresteStts nyssnämnde inbjudning antaga, samt det andra från BondeSt., af innehåll, att Ståndet funnit öfverflödigt att i samma inbjudning deltaga, äfvensom att, då något dröjsmål hitintills icke ägt rum vid BondeStrs cancelli i afseende på expeditionen af remisser och återremisser till Utskm, Ståndet ansett sig icke äga, likasom PresteSt, anledning att vidtaga något särskildt beslut för beredandet af skyndsamt expedierande af aterremjssen i förevar, mål, R. o. Ad. fann icke skäl att antaga PreSteStrs nu föredragna inbjudning. Den 7 Juli f. m. Upplästes oell lades på bordet nedannämnde inkomna utlåtanden från: StatsUtskottet: ]V:o 170.