Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför jag anmärker detta, sker på den grund, att i de stadfästelser af Konung Magnus Erikssons privilegium af är 1347 för Kopparberget, hvilka af Konungarne Albrecht, Erik XlII:de, Christopher, Carl Knutsson, Christian d. l:ste och riksföreståndaren Sten Sture, samt slutligen Konung Gustaf d. l:ste, åren 1366, 1413, 1442, 1449, 1458, 1512 och 1525 blefvo utfärdade, äro de vid Kopparberget befintlige bergsmän lagné under särdeles Kongl, frid, hägn och värn, såsom nyttjande bergsrätt och bergsfrälse; och ehuru genom den emellan Drottning Margareta och riksdrotzet Bo Jonssons testaments-exekutörer, d. 22 Mars 1388 upprättade dagtingan, ibland annat, halfva Kopparberget blef, med all Konungslig rätt och ränta till bemälda Drottning öfverlemnadt, måste likväl Deu IG Februari e. m. 541 den slutsats, som deraf dragas vill, att Kopparberget skulle utur sådant skäl åter hafva blifvit en Statens egendom, anses vara, på grund af de sedermera utfärdade privilegii-stadfästelser, alldeles olillämplig. Således, och då ej allenast riksföreståndaren Sten Stures och Riksens råds förordn. örn malmberg af år 1485 bland annat stadgar, alt sådana berg, uppfunne eller bearbetade på frälsegrund, hvartill Kopparberget efter nyss åberopade privilegier måste kunna hänföras, skulle vara frie för afgift till Kronan; härtill äfven kommer att Kronan eller Staten under K.
Eesv.ö.Oéc. ZJtsk. UtLN:o51, ctamente af En Riksdaler Råneo för hvarje dag de använda till besigtningar å Kronan tillhörige byggnader och effecter, än jemväl tillstyrka, att Borgare af hvad yrke som helst, enar deras biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar celi besigtningar m. m., brandsyner å Kronans hus likväl undantagne, matte, jemväl då sådana förrättningar verkställas inom de Städer, der de äro boende och hafva deras hemvist, för, hvarje dag åtnjuta En Riksdaler Banco i tractamente, ehvad förrättningen fortfar längre eller korrtare del af dagen, har, vid föredragning af samma Betänkande inom de Respective Riks-Stånden, detsamma blifvit af Högfofl. Ridderskapet och Adeln saint Vällofl, Borgare.Ståndet bifallet, af Hedervärda Bonde-Ståndet afslaget, men af Högvördige PresteStåndet, med åtskilliga anmärkningar, till Utskottens förnyade handläggning återremitteradt. De erinringar, hvilka inom det Högvördige Ståndet blifvit af Herr Dom-Prosten Heurlin och Herr Prosten Elfström frami ställde, inskränka sig hufvudsakligen dertill,' att Städernes Borgerskaps besvär med besigtningar för Kronans räkning kunna jemföras med flere vida besvärligare landet åliggande municipal-befattningar, såsom Fjerdingsmans, Sexmäns och Nämndemäns, hvilka Allmogen, utan ersättning af Staten, måste bestrida; att, derest det föreslagna tractamentet skulle Stä* Stats• samtAllm.
Den innehöll, att Utskottet, på de grunder, Som uti Kongl. Majit* Nådiga Proposition i ämnet frönas anförde, väl tillstyrkte, det vid nya Kungsgårds-Arrenden Arrendatorerne skulle i Contracterne förbehållas, att in natura få utgöra Spannmåls-arrendet, så framt de dertill anmäla sig innan Thomaedag hvarje år; men Utskottet har icke funnit skäl medge en sådan rättighet för nuvarande Arrendatorer, emedan derigenom dels Kronan, som behöfver contante penningar, skulle komma i förlägenhet för Spannmålens förvirande och afsättning, dels ock nuvarande Arrenden voro uppgjorda undet berak, ning af Arrendets utgörande på det stadgade Sättet, Till vederläggning häraf torde jag få införa, att Utskottet under denna Riksdag flere gånger förut genom nedsättningar i ArrendeSummorne tillstyrkt ändring i contracterne; hvarföre och då en sådan ändring verkat betydligt mera minskning i Kronans inkomst, jag icke finner annat, än att ju den billiga ändring, som nu är i fråga, äfven må kunna medgifvas. '[ag bör härvid upplysa att före år 1810 gällde ej någon optionsrätt för Kronan i afssende å dessa Spannmåls - arrenden; den fianes icke heller klart stadgad i de vid igro års Riksdag meddeldte nu gällande föreskrifter , om Kungsgårdarnes utarrenderande , der orden i denna del lyda, att arrenden af dylike Lägenheter till wiss del böra utsättas i Spannemål att uD göras in natura eller efter årligt Markegångspris. Der står således icke, att Kronan skall förbehållas rättigheten, att årligen välja hvilketdera hon ville, utan denna options-rätt har blif - *68 Den 4 December f m. vit af Kammar-Collegium i Arrende-Contracterre införd', icke för att uppdrifva Arrendet till högre b lopp, hvilket ock Arrendatorerne aldrig föresett deraf skola uppstå, och deraf de således icke beräknat följderne, utan? för det Kronan skulle få efter sitt behof för året Spannemål eller penningar.
En annan reservant har anmärkt att 11 § qvarstår oförändrad och kommer derigenom att stå i strid med hvad i den förändrade § är föreslaget. Man kan säga att detta är en »cura posteriori); härutinnan kan jag dock icke instämma. Detta är hvad jag velat anmärka och jag förbehåller mig att längre fram få föreslå E. o. Ad. den gemensamma tanke som jag i denna fråga tror vara lämpligast. Hr Munck, Carl Jakob: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derå att i händelse den förändring som Const.Utsk. har föreslagit, skulle genom E. St:rs beslut blifva gällande, skulle derigenom inträffa att Konungen vore förhindrad att sluta afhandlingar eller förbund med främmande makter, om han vistades på andra ställen än der Regeringen har sitt säte. Han skulle således icke under vistande i Sverige utom Stocholm eller i Norrige, eller då han är i fält, kunna sluta afhandiingar eller förbund med främmande makter, ehuru det tyckes vara obestridligt att händelser kunna inträffa då det vore för Rikets sannskyldiga nytta oundgängligt att Den 25 Juli e. m. 491 sådana förhandlingar skedde äfven utom Regeringens säte. Jag får således anhålla om afslag å detta förslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För att börja der den siste värde talaren slutade, så lärer den betänklighet han hyser, förfalla, endast man genomläser den 8 § i R:sF:n och jemför densamma med nu föreslagna §. Den lyder sålunda: »Ej må Konungen fatta något beslut i mål hvaröfver StatsRådet höras bör, derest icke minst tre af StatsRåden, utom vederbörande föredraganden, tillstädes äro. StatsRådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i StatsRådet förekomma och Rikets allmänna styrelse röra. Sådana äro frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande, om uphäfvande och förändring af de förut gällande &c.»
Endast 2:ne medel känner jag till åstadkommande af en skyndsammare lagskipning å landsbygden, och båda äro lätt användbare, det ena, att häradstingen hållas mycket oftare, än nu sker; det andra, att häradshöfdingarne bekomma fast, årlig lön samt att domslösen i stället ingär till staten. Det förra, om det antoges, blefve ingalunda en nyhet i vår lagstiftning, alldenstund hufvudsakligen samma ordning var i äldre, ja i äldsta tider just den gällande. Också har den af den efter år 1809 nedsatta lagkommittéen blifvit föreslagen till återupptagande; och då jag härmed vördsamt föreslår, att Rikets Ständer ville för sin del genom lagstadgande föreskrifva tätare häradsting, tror jag mig bäst gagna saken, i det jag såsom min motion nästan ordagrannt upptager följande paragrafer af bemälte lagkommittés förslag till rättegångsbalk, såfia ne de lyda i lagberedningens är 1849 utgifna förslag. Häradsrätten hälle ärligen två ting, det ena mellan tjugondedag jul och midsommar, det andra mellan Oktober månads början ochjju!. De kallas lagtima ting. Allmänna rättegångsdagar skola vara sex under det förra och tre under det sednare af de ting, som i föregående paragraf sagde äro, nemligen under förra tinget tjugondedag jul, då den på måndag infaller, men eljest nästa måndag derefter, och sedan hvar fjerde måndag, som inom tingstiBih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 11 Sami 3 Afd. 4 26 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 12. dens slut inträffar, så räknadt, att alltid fyra veckor blifva mellan hvarje måndag, som allmän rättegångsdagär, samt under sednare tinget förste måndag i Oktober månad, och sedan hvar fjerde måndag, liksom under förra tinget. Infaller helgedag pä någon af de måndagar, som till rättegångsdagar äro föreskrifne; vare nästa söcknedag derefter allmän rättegångsdag, dock skall ändå tiden till nästa allmänna rättegångsdag frän måndagen räknas.
Låne-afdclningar af Rikets Ständers Bank kunna endast uti länens residensstäder inrättas, för att bedrifva Bankrörelse, antingen till ersättande af upphörd Privatbank eller för att underlätta allmänna rörelsen å annan ort, och medgifves uti desse Låne-inrättningar inträde för enskilda aktie-egare såsom bolagsmän, hvilka erhålla, under form af lån och kreditiv från Riksbanken, understöd till nedan upptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll; a) Sådan Låne-inrättning benämnes Filialbank och bedrifver till en början sin rörelse med så stort kapital, som motsvarar upphörd Privatbanks teckningssumma, eller till det belopp, som tarfvas nödigt för sådan ort, der Privatbank ej förut existerat; b) af det för Filialbankens rörelse nödiga kapital lemnar Riksbanken, såsom delegare, en tredjedel, samt aktie-egare tvåtredjedelar; c) Aktie-egare, som till antalet minst skola vara femtio (30), med aktier å lägst femhundra R:dr banko hvardera, ansvarar, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld, ej blott för alla Filialbankens förbindelser, till en del aktie-egare hafva delaktighet uti Filialbanken, utan ikläda sig äfven samma ansvarighet för de säkerhetshandlingar och förbindelser, som till Riksbankens betryggande för lemnade medels försträckningar kunna ifrågakomma. Sådan Bank får ej bilda sin rörelse mindre än hela rörelse-kapitalet uppgår till 300,000 R:dr banko; d) Aktie-egare utgör sin andel af rörelse-kapitalet sålunda: att minst l/4:del eller 23 procent af dess leekningssumma erlägges uti Rikets gällande mynt. För återstående %:delar eller 73 procent, afgifve delegare till den af Riksbanken gemensamt med aktie-egare utsedde Filialbanks-Direktion en till
Det dröjde derföre icke länge förrän följderna af denna lagens ofullständighet förspordes. Ofta hände nemligen att, sedan skriftvexlingen blifvit slutad och den utfärdade berättelsen underskrifvits utan något förbehåll, parterne inkommo med ytterligare skrifter, åberopade nya förut ej företedda handlingar samt begärde tillstånd att höra vittnen; och Hofrätten kunde, i anseende till anmärkte ofullständigheten, ej vägra pröfning af de ingifne skrifterna och handlingarne eller vittnenas hörande. Sådant öfverensstämde dock ej med grunderna för rättegången: och som med parters berörde förfarande ''sällan annat än obehörigt uppehåll åsyftades, ledande till förfång för vederparters rätt att erhålla skyndsamt slut,” sökte man förekomma detsamma; i hvilket afseende, genom Kongl, kungörelsen den 19 Januari t £02, stadgades, att, sedan skriftvexlingen är slutad och parterna, utan anmärkning eller förbehåll, undertecknat den skriftliga berättelsen eller vid anstäldt muntligt förhör vidare bevisning eller utlåtande sig ej förbehållit, någon ytterligare skrift icke må ingifvas och leda till uppehåll i målets hufvudsakliga «fslutande eller parterne vidare förhör i saken tillåtas, utan så är, att antingen parterne emedlertid förening sig emellan träffat elier saken genom någondera parlens dödsfall kommit i förändradt skick eller ock öfverdomaren sjelf finner nödigt parterne höra eller någon upplysning infordra. Detta stadgande har likväl endast till en del medfört åsyftad verkan och ingalunda återställt den ordning, 1734 års lagstiftare synas velat införa. Det har väl verkat der hän att, om part utan för behåll underski ifvit den utfärdade berättelsen, så är rättigheten att vidare höras förlorad, utom i de serskilda fall författningen undantager; men den inrymmer honom en rätt att, efter berättelsens utfärdande, få ingifva skrifter och handlingar samt höra vittnen; och denna frihet har orsakat att parter icke sällan afvakta berättelsen innan de tänka på att utreda sina saker eller att ingifva för pröfning deraf nödiga handlingar. Någon gång torde det ske af liknöjdhet, men ofta är afsigten att uppehålla sakens slut.
Till Finland har något jern och salt strömming exporterats. Ifrån Finland och andra utrikes orter är direkte infördi hampa, bomullsgarn, linfrö, stenkol m. m. Stadens fartyg bestodo vid 1842 års slut af två skepp, tre briggar, fjorton skonertar och en slup, hvaraf alla, utom ett skepp, under etthundrade lästers drägt. Halfva antalet eller tio fartyg äro nyttjade till kommunikation inrikes orter emellan. Tulluppbörden utgjorde sistnämnda år 10,295 Riksdaler 40 skillingar 10 r:st. Handlandes antal uppgick till tjugulre, af hvilka sexton hade öppna bodar, och vid samma tid funnos två Guld och Silfverarbetare, tre Bokbindare, två Hattmakare, tre Repslagare, en Bagare, en Kopparslagare, tre Skräddare, en Gördelmakare, en Spegelfabrikör och Glasmästare, en Kardmakare, en Snickare, en Blockmakare och två Färgare; hvaremot öfriga handtverk sakna idkare. Dessutom finnes i Staden en Apothekare. Utom Stadens område äger Borgerskapet tre fjerdedels mantals skatt i Grubbe, på en fjerdedels mil från Staden aflägsne by och uppbär räntan af ett mantal Grisbacka kungsgård samt har sig indelade mantal i Öhns och Tegs byar. Stadens odlade jord, undantagande Grubbe hemmanet, innehafves af enskilde personer under full ägande-rätt, emot skyldighet alt ansvara belöpande utskylder samt såkallade Yret-penningar till Staden, hvarförutan Stadens invånare emot årligt arrende fått sig af Ytterhiske nära Staden belägne by någon utmark för evärdeliga tider upplåten, beräknad till ett fjerdedels mantals skatt. All till Staden börande duglig mark är genom insyningar medtagen, så att nu mera endast återslå mindre odlingsbara myror, berg och stenbunden jord, hvarigenom invånarne kommit i saknad af muhlbete för sina kreatur, hvilket likasom vedbrand måste belingas från andra ställen. Hvarken kostnad eller möda äro sparade vid odlingen af lägenheterne inom Stadens område. Kornsädet är det allmännaste och hvarmed förhållandet varit lika som för öfrigt . i orten.
Jaså, ni är qvar här i huset ännu? Det är illa för er det! För nu kommer ni inte så lätt härifrån. Vänta bara, en polis skall väl vara här i rappet! – Ni skulle väl inte tro ...? – Puh, sådana der kan man tro om allt möjligt. – Men herr Lindberg, känner ni då inte igen mig. Jag blef ju presenterad för er på Gambrinisalongen. – Jag känner inte igen några äfventyrare. – Nå, så för mig då till er husbonde. Om han har kommit till sans nu, så bör han kunna veta om det var jag eller någon annan, som slagit honom. Detta gick Kristian in på. Han lät sin papperskorg stå och följde eller snarare ledde detektiven upp till våningen. Läkaren hade anländt och med lämpliga medel återkallat Brauner till medvetandet. Kristian gick in ensam och berättade att han fångat den förmodade våldsverkaren; men till hans stora förvåning förklarade den sjuke med bestämdhet, att ingen slagit honom. I ett anfall af svindel hade han fallit och stött sig mot något föremål. Betjenten blef förvånad, men kunde ingenting göra annat än att låta Hammar få gå sin väg igen. Detektiven gick men efterhörde först den sjukes helsotillstånd. Enligt läkarens utsago skulle konsul Brauner åtminstone för en vecka vara fjettrad vid sängen. Det slag han erhållit hade orsakat en lindrigare hjernkontusion, hvilken dock fordrade omsorgsfull vård. Hammar antog, att Brauner sökt beröfva sig sjelf lifvet, men misslyckats. På annat sätt kunde han ej förklara revolvern och morfinsprutan, hvarom betjenten talat. Emellertid, om någon hade gifvit konsuln det döfvande slaget, så hade detektiven alla skäl i verlden att kalla denne okände sin välgörare; ty så länge Brauner låge till sängs, kunde han ej rymma, och Hammar kunde på några dagar uppskjuta anmälningen af upptäckten om förfalskningsbrottet. Minst af allt kunde han föreställa sig, att han härför hade att tacka den andre medbrottslingen i mordbranden. När Hammar kommit hem och bytit kläder, tog han fram sitt fynd i papperskorgen. Det var ett telegram af följande utseende: Litt. B. Telegram. App.
Med ett lifligt och intressant föredrag öfver " Svensk konstslöjd " inledde doktor Looström programet för aftonen. Den berömde mtilaren Tirén föredrog med kansla nigra stämningsfulla fiolnummer af en ung svensk kompositör Berger, och tack vare intendent Upmarks välvilliga försorg bereddes sällskapet nöjet att f&amp; taga i skiirsk5dande en synnerligen vacker och rikhaltig utstallning dels af konstverk af svenska milare och artister, dels af utmärkta prof p5 svensk konstslöjd och konstindustri, alltsammans ordnadt med en konstkännares smak och urskiljning. Denna utställning gaf i t hela samkvämet en viss konstntirlig prägel, som ej litet bidrog att höja stämningen. Men ej blott för det estetiska var sörjdt, afveii stillskapets materiela Irraf hade den iilskvärda festkomitén tagit tillbörlig hansyn till. Supen var lika riklig och vhlsmakande soiii glad och animerad. Efter Dagny. densamma hade en kvinlig förbundsmedlem den atskvärdbeten att upplasa " Den lilla flickan med tandstickorna " af Andersen, mycket fint och sjiilfullt, och en af vira mer bemiirkta amatörslirigare lät höra n k r a vackra shnger. Kl. omkring 12 var festen slnt. De förvantningar med hvilka man begifvit sig till samkvämet hade ej kommit p&amp; skam: man hade haft en mycket angenam afton, en riktig Fredrika-Bremer-Förbundssamkvämsafton. Derom voro alls ense. En svensk kvinna prisvinnare 1 Amerika. @ id en t a a n, anordnad af en gldre, högt bildad m m i Chicago, DT. Oatiso~, i syfte att framkaiia en verkligt god biografi öfver en utmärkt kvinna, vanns priset (uppgalende till 3000 kr.) af en svenska, fröken C. W l o u i Sköfde. Till amne hade hon valt Red~i7xz Bremer. Med glädje kunna vi skledes anteckna att en svensk författarinna lyckats vinna ett betydande pris för skildringen af en bland Sveriges adlaste och mest begbfvade kvinnor, h a r s i Amerika alltid högt uppburna minne hon sllunda bidragit att förstärka.
Man öfvertygade sig nemi. om nödvändigheten att 20* 30S Den 29 Juli f. m. göra allt arbete mera solidt, än hvad här brukligt var, och af större dimensioner. Med ett ord, det år en gifven sak, att kostnadsberäkningen ej kunde slå in med verkligheten vid ett arbete, som börjades 1809 och ej slutades förr än 1832. Penningens förändrade värde, och lidens fordringar på en hell annan utveckling, gjorde förändring i alli. Se der orsakerne, hvarföre Götha kanal i verkligheten kostat så mycket mera, än man vid början förmodade. Men är del derföre sagdt alt förhållandet skall blifva detsamma med jernvägarne? Finnes någon orsak, hvarföre de skola undergå samma lag, drabbas af samma öde, som Götha kanal? Ingalunda! Vi arbeta till största delen ofvan jord. Vi arbeta på en linea, hvars fall blifvit ganska noggraunt afvägdt, och hvilken är den lättaste, jag för ett dylikt företag gerna kati föreställa mig. Den går så lillsägandes igenom en fortgående dalgång, och har inga stora moras, inga stora bergshöjder att passera. Jag vågar således påstå, att vi icke äfventyra de misstag i beräkningen af kostnaden för arbetets utförande som begingos vid Götha kanal-arbetet. Visserligen kan jag nu om jernvägen, lika så litet som Gr. von Platen om kanalen, bestämt säga, all jag skall blifva under siffran, men det kan jag ärligt bedyra, att jag framställt sakerna samvetsgrann!, såsom de ligga för ögat, och att jag alltid i frågan om kostnadsförslaget tagit den högre siffran i st. f. den lägre. Jag har gatt så långt mitt förstånd räckt. Mera kan man ej begära. Man har klandrat, att ej kostnadsförslaget blifvit framlagdt till granskning hos styrelsen för vägoch vattenbyggnader. Detta hörer ej egentligen hit enligt mitt förmenande åtminstone; flaen eftersom vi äro här församlade alt tala sanning, så må man tillåta mig säga, att del hade varit föga rättvist att framlägga detta förslag för styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader, då, såsom Hr Rosenblad sagt, detta embetsverks styresman redan a priori förklarat saken omöjlig. Denna enkla, denna simpla utsago om allting, så lätt att uttala; så svår att bevisa.
De öfriga anslagen äro uppförda efter den fördelning, som Utskottens derom afgifna särskildta Betänkande» utstaka; och hwad de Zo,aoo N:dr till Södertelge Qaaia.t-beträffar, efter det belopp Canalen förut ätnjutit, eller ,5,000 R-.dr för hwartdera af ären ,63o och ,831, Betänkande», N:o 22. 320 De tillfälliga utgifterna upptagas, efter som de med anledning af deras beskaffenhet förmodas Mgä, eller med nära hälften nu genast, och med äterstodcn, anslagen till Ekcplanteringar, byggnader och wäganläggningar, till ungefär lika fördelning pä de 5 efterföljande ären. Sedan den Extra Statsrcglcringen intill nästa Riksdag således blifwit uti ett sammanhang framstäld, och de fleste dclarne deraf antingen redan warit eller blifwa särskildta förcmäl för R. Sränders afgörande, äterstär här, att till R. H. Ständers bifall öfwerlemna endast följande wördfamma tillstyrkanden, nemligen: ,:o Att Vanco-Styrclfen, den 3, December hwarje är, ät Riksgalds-Contoiret anordnar den för äret päräknade summan af Bankens behällna räntewinst, under förbehäll, att liquid sedermera, efter fulländandet af Bankens bokslut, upprättas, dä Banken antingen tillskjuter hwad dest behällna räntewinst öfwerstigit, eller frän Riksgälds-Eontoiret äterfär hwad bon understigit den päräknade fnmman; men i bäda fallen, under wilkor, att de till silfwcrköp ärligen anslagna 266,666 R:dr 32 st. blifwit Banken af sin räntewinst förut godtgjorde. 2:0 M ,24,666 R:dr mätte af de Extra tillgängarne fä affättas, för att enligt framställning af Stats-Utstottet anwändas till de extra utgifter R. H.
Friherre 8rsel von k-kollsisin, OorkirL k. uäo i^. Sedan Ridderskapet och Adeln pä er dem wärdrgt sätt afgjort denna sak, som ej af Konungen vran af 2 :ne Riddersiapekö och Adelns Ledamöter bilsvik proponersä, sä får jäg ödmjukast anhålla, ak äfwe» de twänne MsmorialLr: som af Friherre chholit och Ofwerste-chierttensnren Lripsnvruläi blifwit inlem, vade, marke fä blifwa företagna och öfwerläggning der» öfwer äga rum» Hans Lxcollsncs Herr Grefman och Landt - Ma r ska l ke n erinrade ak han redan förklarat nägon öfwerlagginng om desto ärender ef hos Rlddetfkapct och Adeln kunna äga rum. Anksm dch infördes en Os^utLtinn frän del'H/, derrvärda Bonde-Ständet, hwars Ordförande, chrvpk LroZren, förklarade Bonde Ståndets listiga erkänsta ecb tacksamhet öfwer R-ddeifkaperSoch Adelns dem meddelta Bestut om Bo de-Standerg antagande ti! del> aktigh t uti 8c,>co-W rkecs Förwalciiing. BeswaradeS och a strödde. Uoropades och borrtgick den af Riddcrskapet och Adeln beslutade O:pur«ricm til dr andra Stånden, anförd af Grefwe kosts, ^rvrä Leio. Uplastes a nyo Riddarhus Uist°ottetF lVlemorirl M den 12. Mai', rörande den S-ixrnöij.Inraitning, Riddarhus Ulsrotret as Adcliga LLäertc-Skolans mede! pa dek fart föreslagit, at da denna CLäarrs, Skolas konä genom örliga Intsrerien hunnit förökas tjl 20^02 Rrked., den deraf fallande ränsa til torftiga ynglingar af Adelig!