Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de i pjesen inlagda tablåerna gör sig isynnerhet den, som framställer en revolutionsepisod, förträffligt gällande. Det nuvarande och förra seklets gudinnor framställas väl af fröknarna B. Lundqvist och (?. Lundeqvist. Den senare, en ståtlig företeelse, uppträdde i denna pjes i sin första roll. — Efterpjesen » Byråkraten » är temligen långdragen, men har många roliga situationer och erhåller ett vårdadt utförande. Särskildt vilja vi framhålla fru A. Lundberg som Ellen samt hrr Häuft, Varberg och Olsson som resp. grefve Meng, kamrer Lemke och Eberhard Meng. Bifallet är hvarje afton lifligt. Den 9 jan. Fröken Fine. Ett referat ur verkligheten af Georg Nordensvan. (Forts.) Æ % n vinterdag fram emot juleu var det stryk4^ * r^ ning hemma i salen. D å kom Otto, morbrors äldre bror, in. » Jag har ett bref till dig », hviskar han, då syster Anna är borta och byter om jern vid strykugnen. » Bref? Till mig! » Det var något, som aldrig händt förr. Hvem kunde skrifva bref till henne? I r\ I I k l I \ j \ J IN Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 2 5 öre pr 4 - spalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. » Det är från Axel. Han ber helsa och frågar, om du vill ta ' emot det. » nu helsa vi, Fine och jag, på far och mor och systrar och utbedja oss er välsignelse. » » Ja, visst vill jag det. » Hvarpå hon stack brefvet i barmen, utan att någon märkte det. Men pappa var ond och sade: » Sluta upp med detta opassande gyckel! » När de öfvertygades om, att det var allvar, blef det med ens förstämning, tystnad efter munterheten nyss. » Detta är en sak, som ej afgöres så här i brådkastet.
I 3 §. omförmäla Revisorerne, att 1845 års hufvudbok, uti särskildt liqvidations-conto, upptager en skuld till Stats-Kontoret af 10,801 Ridr 1 sk. 11 rst., utgörande värdet af från Kronans förråder, under åren 1835 till och med år 1843, utlemnadt bröd till Arbetsoch Betäcknings-kommenderingar på Carlstens fästning, å hvilket belopp år 1845 blifvit afbetalda 4,000 R:dr, äfvensom i 1846 års stat för samma ändamål funiros anvisade 3,000 R:dr; men enär denna skuld ej förr än år 1845 varit i räkenskaperna synlig, och svårigheter möta att efter så lång tids förlopp kunna kontrollera liqvidens riktighet, hafva Revisorerne ansett sig böra å det mindre formenliga härutinnan fästa uppmärksamhet. Såsom förklaring hvarför ofvanberörde skuld ej blifvit synlig i Afdclningens räkenskaper förr, än år 1845, får Kollegium i underdånighet anföra, att fordrings-anspråket från Siats-Kontorets sida ej hos Kollegium framställdes förr, än år 1844, samt att de af Revisorerne antydda svårigheter att efter en längre tids förlopp kontrollera liqvidens riktighet, äfven mötte vid målets handläggning hos Kollegium, såsom följd hvaraf skulden lill sitt af Kollegium godkända belopp icke kunnat tidigare, än som skett, eller i 1845 års hufvudbok, synlig göras; en omständighet, hvilken i öfrigt synes vaia af underordnad vigt, enär 1844 - 351 och 1845 års räkenskaper på samma gång utgjort föremål för Revisorernes granskning.
Festspelet skulle gifvet hafva vunnit och rosenhägrarne, dinglande på sköra stjälpå, att dessa båda bilder samarbetats till en. S Kristine Dahl, den bekanta ihärdiga förkar. Det är vindstilla i trädgården. Frukkämpen för den kvinnliga reformdräkten, har i Med allt detta förtjänar dock kompositören, på m fet dessa dagar ingått äktenskap med adjunkten hvilken man gärna vill ställa stora fordringar, ten är färdig att bärgas, men än har herrfa erkännande för sitt verk, hvilket ock gifvet tyder gårdsfolket ej kommit m e d stegar och k o r Wilhelm Troye i Bergen. 9 på en mindre vanlig begåfning och ställer i utgar för att plocka ned den. Man hör blott sikt, att han snart kan våga sig på lösandet af då och då ett äpple falla till marken, med U Nu, då hösten nalkas, och damerna skola djupare uppgifter i musikaliskt hänseende. ett ljud, som liknar en suck. förse sig med nya hattar, torde det vara på sin Ü Texten innebär en varm hyllning till kungenSyrsorna sjunga i trädgårdsmuren, en plats att åter erinra om några or d, som af våra jubilaren: djurskyddsvänner förut ofta riktats till Sveriges bizarr, söfvande melodi. De sjunga i det kvinnor: » Köpen aldrig för edra klädedräkter m a » Skön skall runan skäras yfviga vildvinet, som slingrar sig kring uppstoppade fåglar ej heller fjädrar af sådana som skedet prisar herrgårdsverandans spalier och börjar gå i fåglar, hvilka icke för matnyttiga ändamål änefter fem och tjugu somrars sol. » &gt; dock måst uppoffras! » rödt. o Det vore högeligen önskvärdt, att våra damer Det är en så stilla, väntansfull ton Personerna äro drotten (hr Séllergren), drotto allmänt beaktade detta vid nu förestående val af ningen (stum person), Saga (fru Östberg), Svea luften, en så blidblek dager öfver hela prydnader till höstoch vinterhattarna. Zoolo(fru Linden), en yngling (hr Ödmann) och en mö Ü M fi ger och statsmän, jordbrukare och skogsodlare, (fröken Timlin), de båda senare betecknande huset.
M o v c m l e r f. m. beskattningen rätlas derefter, hvaremot Gr. Hamilton medgifver tillverkningens och beskattningens beräkning för månad. Jag anser della sednare vara riktigare, emedan det är billigare. Hvar och en kan då inskränka eller utvidga sin brännvinsbränning eftersom honom bäst synes. Frih. Hamilton har 3:o föreslagit beskattning efter olika pannerymder, såsom 1835 års författning stadgar, men med 5o procrs förhöjning; då Gr. Hamilton åter föreslagit beskattningen lika för hvarje tillverkad kanna, antingen pannan vore större eller mindre. Jag anser Grefvens förslag rikligare, derföre att det icke gifvetnågon fördel åt de små pannorna eller derigenom bidrager lill deras bibehållande, utan låter näringen öfvergå till hvad jag anser vara det lätta, nemi. fabriksrörelse. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla Utskrs förslag i i:a §:n. Hopa des nej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, innan någon propos. framställes i afseende på Frih. Hamiltons eller Gr. Hamiltons förslag, han ansåg sig böra förklara, att hvad anginge Frill. Boyes förslag, det R. o. Ad. måtte fatta lika beslut som BondeSt., så kunde ingen propos. derom framställas, då BondeSt:s beslut i frågan icke vore R. o. Ad. genom prot.utdr. meddeladt. Innan något af de i reservationerna innehållna förslag för 1\. o. Ad. föredroges, torde R. o. Ad. måhända finna, alt Ulsktns förslag i 2:a §:n borde R. o. Ad. föredragas, enär åtminstone -Frih.
Likaså utgjorde afgiften för de utom Stockholm år 1858 afstämplade tidningar m. m 15,859: 29. men, med tillämpning af de nya beräkningsgrunderna blott 14,729: 69. utvisande således en minskning af 1,134: 60. minskningen på det hela skulle alltså utgöra R:dr 2,656: 73. Då Utskottet anser den beräkningsgrund, Utskottet föreslagit, dels vara grundad på rättvisa och billighet, dels medföra förenkling och reda vid räkenskapernas uppgörande och kontrollerande, får Utskottet, som finnér det vara sannolikt, att Bevillnings-Utskottets Betänkande M 22. 27 en del tidningar komma att, efter den nya beräkningsgrunden för stämpel-afgiften, blifva i tillfälle utvidga sitt format, och derigenom bereda Staten förhöjning i inkomsten af ifrågavarande afgift, vördsamt tillstyrka, att det af Utskottet uppgjorda förslag för stiimpel-nfgiftens beräknande såväl för tidningar, som andra periodiska skrifter och broschyrer, må af Rikets Ständer godkännas.
Ofverväldigad af de andliga och tekniska perspektiv, som hans geni öppnade for den reproducerande konsten och hvarigenom han höjde denna upp till den skapande konstens jemlike, kände sig Liszt ' på samma gång tillbakastött af Paganinis brist på allmän och mensklig bildning, af bristen på idealitet i hans konst I sin bekanta uppsats öfver Paganini tio år senare betecknar han såsom både utgångspunkt och mål för den samma » en trångbröstad egoism », och detta, som utgör inskränkningen i P: s storhet, utstakar tillika den bestämda gränsen för hans inflytande på Liszt I honom såg Liszt ett för sig sjelft bestämmande vittnesbörd om, » huru oskiljaktig den verkligt konstnärliga bildningen är från den menskliga, huru den menskliga storheten måste vara genomgångsstadiet för den konstnärliga »; det var detta, som aflockade honom det stolta, bevingade ordet » génie oblige » *, h vilket tryckt sin stämpel på hvarje handling af Liszt, i konsten som i lifvet, och det är genom detta * 1 den ofvan nämda uppsatsen om Paganini, skrifven med anledning af hans död 1840, hvilken slutar med dessa ord: » Måtte framtidens konstnär med glad t mod afstå från den fåfangligt egoistiska roll, hvilken, såsom vi hoppas, i Paganini funnit sin sisfa glänsande representant; måtte han ställa sitt mål inom och ej utom sig och virtuositeten för honom blifva medel, ej ändamål; måtte han dervid aldrig förlora ur sigte, att lika väl som det heter ’ noblesse oblige ’, med lika och ännu hogre rätt heter det äfven 9génie oblige ?. » dubbla inflytande, det positiva och det negativa, som Pa-ganinis konst for Liszt blef bryggan till en ny teknik, ett nytt andligt innehåll i pianomusiken. Etter att hafva hört Paganini, vände sig Liszt med fördubblad ifver till instrumentet. Han visade sig endast föga ute i verlden; som offentlig pianospelare så godt som alldeles icke. Paganinis teknik eggade honom, och med en otrolig uthållighet arbetade han under de följande åren på att utbilda sin egen till jemnhöjd dermed.
Utan en sådan diseussion, utan att man stadgat sin öfvertygelse derom, blir det omöjligt att komma till något slut. Att låta binda mig, kan jag ej, äfven för det rätta, eller underkasta mig något sådant vilkor. Jag ser ej hvad sorn vinnes dermed, och på hvad Grundlagsstadgande Herr Grefven och Ordföranden stödjer sin mening i denna sak. Herr Grefven och Ordföranden hemställde, huruvida Ridderskåpet och Adeln, yrkade, det proposition skulle framställas derå, ätt offentlighet vid Ridderskapels och Adelns öfveriäggningar må äga ruin, under förbehåll alt, efter särskild pröfning, fram - Den 3 Februarii f. m. lai deles få bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Friherre Cederström: Jag har begärt votering rörande den förra propositionen, och anhåller att den måtte företagas. Grefve Posse: Ehuru jag för min del ansåg, att den föregående propositionen var den, som då påkallades, vet jag ej, hvarföre man skall envisas att få den, utan hemställer till Friherre Cederström, om han ej skulle vilja afstå från sin begäran om votering, då i alla fall nu lär följa vägran af den sednast yrkade propositionen. Grefve Frölich: Jag kan ej förena mig i den tanka, som den siste Talaren yttrat, alt Herr Grefven och Ordföranden framställt denna sista proposition till oss, med syftning alt densamma vägra. Han har hemställt, om vi vilja hafva den sådan, och derpå hafva vi svarat Ja. Friherre Cederström: Under förutsättning af Herr Grefvens och Ordförandens vägran alt framställa en sådan proposition, om den yrkas, vill jag afstå från min begäran örn votering. Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln nu yrkat den proposition, att offentlighet vid 122 Den 3 Februarii f, m.
Orsakerna dertill hafva varit mångahanda; men det är kanske onödigt att här antyda dem. För hvar och en, som tagit kännedom om de förhandlingar, som Den 11 Februari e. m. rörande denna fråga egde rinn uti Engelska parlamentet, torde till någon del uplysning derom erhållas; och hvad jag kan försäkra, är att England icke efter denna undersökning funnit skäl att på något sätt förändra sin utrikes representation. Icke heller andra länder. Det finnes en stat, hvilken man ofta åberopar såsom mönster för enkelhet i seder och sparsamhet. Det är Förenta Staterna i Norra Amerika. Dessa stater föresatte sig, — d. v. s. kongressen beslöt, — för omkring 12 eller 14 år sedan, att till Ministrar i Europa endast utnämna MinisterResidenter. Så fortfor i några år. Följden blef dock att, sedan detta någon tid fortgått, så ackrediterade repuliken åter Envoyéer vid de flesta Europeiska hof. Konclusionen lemnar jag åt hvar och en att göra. Medan jag nu bar ordet, vill jag uplysa att med nfs. pä hvad jag nämnde rörande de främmande Staterna Belgien oell Danmark, hvilka jag anser vara de mest adaequata med Sverige, ttpgår budgeten för MinisterStaten i Belgien till 655,000 rdr, och för Danmark till ungefärligen 475,000 rdr rmt; men jag glömde dervid en omständighet, som har en icke obetydlig inverkan på denna jemförelse, den nemligen, att pensioneringen för rappellerade och afskedade ministrar i Belgien utgår icke af Utr.depitets budget, utan af Finans-depitets, och att, enligt de uplysningar, jag derom förskaffat mig, belöpa sig utgifterna för rappellerade och afskedade diplomaters pensioner i Belgien årligen till 75 å 80,000 francs, hvarmed efter den upställning, som vår budget har, den Belgiska sål. skulle ökas. Hvad Danmark angar, så tinnes på Utr.Ministerns budget upförd en summa, icke serdeles betydlig, för oförutsedda utgifter.
Herr Grefve Löwenhjelms mening, då han yrkar Grundlagarnes bokstafliga tolkning, vasar sig vid detta tillfälle icke sträcka sig längre än blott till en oinskränkt utöfning af allt hvad RiddarhusOrdningen icke positivt förbjuder, utan afseende å hvad som Riksdagsordningen obestridligt befaller. Herr Grefve Lövenhjelm anser det vara öfvreflödigt att påminna Ridderskapet och Adela om Grundlagarnes lydelse, hvilket för mig vid detta tillfälle synes vara detsamma, som att påstå Pierr Grefve von Schwerins motion hafva varit öfverflödig, då den likväl så fullkomligt och väl försvaras af det länge öfvade missbruket Misstaget synes mig vid denna Riksdag, likasom de föregående vara utgånget ifrån samma punkt, nemligen ifrån sjelf. 100 Den 20 Januarii, va fördelningen till Bänkmansvalet, hvarå de i 4i ^ Riksdagsordningen omnämnde personer aldrig bordt kunna uppföras. Jag har hört England och constitutionella Nationers exempel å beropas emot farhågan för den ministeriella inflytelsen ; jag vill icke ingå i någon discussion härom, emedan det vore att alldeles afvika ifrån hela föremålet för denna debatt, som tyvärr aflägsnat sig ifrån grundämnet, hvilket är lagens ordförstånd, för att på principernas område gifva en gränslös utsträckning åt ämnet. Jag har hört nämnas, att inga ministeriella bänkar finnas ibland oss, och jag har icke eller hört af någon påstås, att de som sådane äro ansedde; men jag vet, att der Ministrar och högre embetsman finnas, finnes alltid ett naturligt embetsmanna-inflytande, och det är detta jag velat motverka, så långt som Grundlagen icke allenast lemnar rättighet dertill, utan äfven bestämdt befaller, att det bör ske. Jag har i afseende å Ministrars och högre Embetsmäns förhållande till Representationen, likväl aldrig velat gå så långt som Herr Grefve von Platen, då han uppställer, det inbördes förhållandet emellan Ministrarne och Nationens Representanter kan jemföras med hvad Grundlagen stadgar för Svenska undersåtare af aldeles olika Religioner.
Jag liar ämnat utveckla de skäl, på hvilka jag grundar mitt bifall till berörde motion, men då Hr Björnstjerna uti sitt nu afgifne skriftliga anförande så fullständigt anfört alla de skäl, som tala derföre och äfvenledes lemnat det H. Ståndet en utförlig historik af det sätt, hvarpå denna fråga under de föreg:de riksd:r sedan år 1815 blifvit behandlad, så vore det att missbruka R. o. Adis lid och fela i grannlagenhet mot detsamma att nu upprepa hvad han sagt. Jag anhåller blott att få till besvarande upptaga några af de inkast, som Gr. Ehrensvärd uti sin reservation framställt emot ifrägavar. motion. Han har, ibland annat, yttrat, att Utskis ledamöter icke skulle vara att betrakta såsom R. St:s ombud. I det fallet är jag med honom af skiljaktig mening, emedan jag icke kan inse annat än att de handla i egenskap af ombud, dä de hafva sig ålagdt alt utreda och yttra sig öfver de frågor, som till dem af Stånden öfverlännäs och hvilka sedermera af R. St. afgöras. — På sätt Hr von Hartmansdorff i sin motion anfört, och hvilket man äfven vid granskning af R. o. Adis prot. för föregide riksdag torde finna vara ådagalagdt, har vid hvarje riksdag det kunnat inträffa, att slumpen bidragit dertill att minoriteten tillsatt Utskis-ledamöterne, eller ombuden, såsom jag nämnde, hvaraf det skadliga förhållande inträdt, att Utskm arbetat i motsatt rigtning emot Stånden sjelfve, hvilket förorsakat de mänga återremisser och den tidsutdrägt, hvaröfver man klagat. Jag tror icke att hvarken ärendenas gång derpå vunnit och icke eller att allmänheten kunnat vara belåten med de längre riksmöten, som derigenom förorsakats; detta missnöje har i synnerhet alltid drabbat detta stånd, som äfven i detta fall förtjent något klander. Ett af de hufvudsakligaste skälen, hvarföre jag talat för Hr von Ilartmansdorffs förslag, är att jag tror detsamma vara byggdt på rationel grund. Ett stånds beslut bör, efter min öfvertygelse, vara ett uttryck af de fleste ledamöternes individuella vilja.
Bolagets förvaltning har, vid deröfver af utsedda revisorer verkställd granskning, enligt revisorernes utlåtande, befunnits vara af direktiopen med utmärkt noggranhet, och omtanka ombeéörjd; så att vid de årligen hållna revisionerna icke ens någon an märkning förekommit emot bolagets förvaltning eller de till granskning aflemnade räkenskaperna. 40 Mälare-provinsernes enskilda bank tillhörer väl icke ensamt detta Län, utan sträcker sin verksamhet till flera provinser, men den har sitt hufvudkontor och sin centraldirektion i Westerås, hvarföre dess verksamhet och dess ställning här torde böra omförmälas i sin helhet; och som bankens räkenskapsår börjar den I Augusti och slutar den sista Juli, och penninge-transaktionerne för år 1855 således äro inbegripne i redogörelsen för sista bankåret, hvilket slutades den 31 Juli 1856, torde det vara lämpligast att anföra resultaterne af bankens förvaltning under det räkenskapsår, som tilländagick den 31 Juli 1856. Under detta sista bankår bedrefs bankens rörelse vid hufvudkontoret i Westerås, der banken har sin central-direktion, samt vid afdelningskontor för både kreditivoch diskont-rörelse och depositioner i Upsala och Nyköping, samt vid kommissionskontor, ensamt för kreditiv-rörelsen, i Arboga och Gefle, samt för kreditiver och depositioner i Hernösand • och Söderhamn. Afdelningskontoren i Upsala och Nyköping samt kom missionskontoret i Arboga inrättades redan vid början af bankens verksamhet, men för utvidgning af bankens rörelse inrättades kommissionskontoren i Hernösand år f 849, samt i Gefle och Söderhamn år 1855. Bankens utelöpande sedelstock under sista bankåret utgjorde i medeltal 3,342,000 R:dr B:ko. Den öfversteg högst betydligt beloppet af de föregående årens sedelstock och var den högsta, hvartill banken med dess närvarande grundfond kan våga sträcka sig. Yexlingarne uppgingo till 7,100,000 R:dr, hvaraf följer att omloppstiden för bankens kreditsedlar per medium utgjort 25 veckor, som betydligt öfverstiger förhållandet de föregående åren
Chartornas upphörande, närmare stadgat orri den lindring, allmogen samt gemenskapen af Arméen och flottorne skola vid flere tillfallen åtnjuta ; dels från Charta Sigillata fritagit både hälftenbruks-contracter med egne arbetare samt skuldsedlar under Tjugufem Rtdr; dels närmare och efter verkliga värdet jemkat Stämpeln å Vexlar, hvarvid de i förra författningen förekommande å Pesos Duros ställde, i hvilka, efter hvad upplyst ar, någon växel-handel icke blifvit på längre tid afslutad, äro förbi, gangne; dels funnit det enskilde personer, för eftersatte skylldigheter i afseende på denna författning, alagde ansvar, böra, utom i särskildt bestämde fall, upphöra, så vida Statens Embetsoch Tjenstemän egentligen äro förpligtade tillse att det allmännas rätt icke åsidosattes; dels meddelat mera bestämde anvisningar i afseende på den vissa handelshus i Nåder förunnade rättighet, att få stämpla egna växelbianquetier; dels mera bestämdt stadgat huru med inventeringar hos Chartas-Sigiilataj-försäljningsmän förhållas bör och när sådane ega ruin; dels bestämt under hvad vilkor Chartor måge åt Ordinarie eller Extra Domare utborgas; dels ock bifallit att de Chartor hvarmed visse till Banquen eller offentliga Cassör ställde Skuld-sedlar finnas belagde, må, så snart Lån ej derå erhålles, utbytas. 9* Undtrddniga S&rifvtlttr, Utom dessa förändringar hafva Riksens Ständer i allmänhet oförändrade bibehåll it, smärre rättelser i redactionen oafsedde, hvad den sist utfärdade författningen i allmänhet föreskrifver om värdet å stämpladt papper, vissa allmänt gällande föreskrifter vid bruket deraf, rättegångshandlingars Chnrtering, så väl särskild som allmän tillsyn å denna författning, laga Domstol för upptagande af brott mot densamma, ansvar derföre, de dervid fallande böters fördelning, samt anskaffning, kringsändning'och försäljning af det stämplade Papperet jemte uppbörd och redovisning af de derföre erhållne medel.
Da med freden i Abo 1809 sista lemningarne af Birger Jarls på östra sidan om Bottniska viken i forntiden ökade landamären frånskildes Svea rike, så häfver hans anlagda Stad Slockholm, som var beräknad till en medelpunkt i riket, i stället blifvit en gränsort; anläggningarne der äro för vackra och kostbara, alt aflemna och etablera i sådant skick på annat ställe inom Sverige, således måste väl Stockholm, om ej oväntade förändringar i framtiden inträffa, förblifva i sitt nu herrliga skick och bestämmelse; men vi äga derinom i guld och silfver flera millioner valuta i bankohvalfven, som möjligen kunde stå i fara, alt, vid ett ovänladt fientligt inbrott med krigshärs öfvermakt, af samma bortföras; hvadan med Götha kanals anläggning, äfven är förenad en central-depot med Carlsborgs fästning, dit ej någon fiende utan egen våda kan nalkas, och inom dess areal, bland andra behöflige byggnader, äfven är utstakad och på karla lagd, för byggnad af förvaring till rikets oumbärligaste redbarheter eller bank; så vore önskligt om fullbordandet deraf kunde börjas och slutas snart; ej i mening att helt och hållet ditflytta hela bankorörelsen med dess embelsmanna-corps, utan blott tjenlig» förvaringsrum, för det mesta af bankens omyntade guldoch silfvertackor, under någon enkel upppsigt, och utan att öka bevakningen mera, än sora redan på stället befinnes. Detta får jag äfven motionsvis inför H. R. o. Ad. samt de öfrige här närvar. Vallofl. MedRiksSt:n och blifvande Utsk. meddela. Remitterades lill BankoUlsk. samt communicerades de öfriga RiksStm. 9. Då man föreställer sig landets innevånare som en familj och Konungen landets gemensamma fader (med en enskild individfamilj), så häfver en omtänksam farailjfader den åsigt, att, om dess tillgångar medgifva, genom flit, besparing och omtanka i dess medelålder, samla för framtida oförutsedda behofver till välstånd och oberoende på äldre dagar.
Sättes barnet ut å sådant ställe eller under sådane omständigheter, som i 34 § sägas; vare lag, som der stadgas. § hillar qvinnan sökt enslighet vid födseln, och varder barnets död, utan hennes uppsåt, orsakad af det hjelplösa tillstånd, deri hon sig försatt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med tvä år. § 27. Har qvinna, som af oloflig beblandelse hafvande varit, födt i enslighet och fostret förstört eller å lön lågt; dömes, om hon den enslighet sökt, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om hon den ej sökt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år, der ej i något af dessa fall ut - It Kongl. Maj-ts Nåd. Proposition M 39. rönes, att fostret omkommit utan modrens vållande, eller att det varit dödfödt eller så ofullgånget att det ej med lif framfödas kunnat. § 28. Ovinna, som i uppsåt att döda eller fördrifva sitt foster nyttjar invärtes eller utvärtes medel, som sådan verkan hafva kan; varde dömd, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med två till och med sex år, och i annat fall till sådant arbete eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 29. Den som, med qviunans vilja, söker döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs, straffes såsom i samma § stadgadt är. § 30. Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foste», på sätt i 28 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och i annat fall till sådant arbete från och med sex månader till och med två år.