Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meningen med Utskottets tillstyrkan i 8:de punkten, har jag ej kunnat rätt fatta. Den omnämnde a3o §:n afser rättighet för Fullrnägtige alt upptaga lån till fond för Handelsoch Närings-Disconten, samt stadgar i 2:dra momentet, att icke mera får upplånas, än som i föreskrifven låne väg - Banco-UI'slottets Betänkande, IV: o 158, *7 väg kan åter utgå. För Handelsoch Närings-Disconten är nu en bestämd fond af 3,ooo,ooo föreslagen, och den ifrågasatta upplåningen skulle ej få tillitas för någon tillökning uti de Lill permanenta belopp bostämda lånefonder. Denna upplåning afser således att förekomma cursens stegring och indragning af en tillfälligtvis för stor blifven sedelstock, men för ett sådant fall eger Fullmägtige lämpliga föreskrifter i i 23 och i a4 §§• af 13ancoReglementet, der det dels stadgas: ”Att då Bankens säkerhet det fordrar, berättigas Fullmägtige upptaga lån emot räntebärande obligationer, ställda på viss tid eller uppsägning;” dels yttras: ’’alt Rikets Ständer tillförse sig, det Banco-styrelsen icke underlåter att dervid afse både Bankens egen fördel och industriens dermed i nära sammanhang stående ostörda förkofran.” Utskottet har* ej eller yttrat sig, huruvida, i händelse den nu tillstyrkta föreskriften blefve af Ständerna godkänd, densamma skulle i Reglementet inflyta, oberoende af, eller i stället för, det som nu i samma sak finnes i ia3 och 124 §§. stadgadt.
I förutnämnda Memorial yttrade Advokalfiskals-embetet vidare, under åberopande af Instruktionen för Öfverståthållare^ att, enär under den tidrymd, hvarom fråga nu vore, Ofverståthållaren icke personligen handlagt lagsökningsmålen eller ärenden angående verkställighet af straff, utan dessa delar af embetets åligganden varit öfverlemnade till hans ofvanbemälda biträden, desse, såsom handlande i Öfverståthållarens namn och å hans vägnar, följaktligen måste hvar för sig ansvara för hvad de härutinnan gjort eller underlåtit; att öfriga exsekutionsärenden, hvilkas behandling och öfvervakande icke kunnat eller bordt sålunda till dessa biträden hänskjutas, voro sådana, om hvilka fjerde anmärkningspunktens lista och 3:dje momenter handlade; och att, för hvad i dessa ärenden kunde vara hos Öfverståthållare-embetet feladt, ansvaret alltså ålåge den, som embetet utöfvat under den tid, då felaktigheten ägt rum; att Advokatfiskals-embetet, i enlighet härmed och under åberopande jemväl af den förut lemnade utredningen i fråga om hvilka af de anmärkta ärendena varit på en hvar bland de tilltalade beroende, anhölle, det Kongl. Hofrätten måtte derefter utsätta påföljden för dem i detta mål, och sålunda yrkade, att för försumlighet i handläggningen af och kontrollen å exsekutionsärenden, som tillvitats Öfverståthållare-embetet uti tredje och fjerde anklagelsepunkterna, sådana de i vissa delar blifvit närmare utvecklade och bestämde, dåvarande Herr Öfverståthållaren och Herr Understålhållaren, Herr Kogaten och biträdande Herr Polismästaren, hvar för sig, och i den mån han uti dessa ärendens handläggning deltagit, måtte varda ådömdt det ansvar, hvartill 9 kap. 52 5 § Utsökningsbalken och 1 kap. 12 § Rättegångsbalken kunde föranleda, samt dessutom Herr Underståthållaren, Herr Fogaten och biträdande Herr Polismästaren, särskildt anses efter samma lagrum, för Öfverståthållare-embetets uti första och andra anklagelsepunkterna anmärkta förfarande vid kallelsers utfärdande eller uppskofs meddelande i lagsökningsmål.
Då hemställer jag om det icke är en skyldighet alt sätta sig i den ställning, att man i lid må se sig före, om de medel, som äro att vidtaga, och hvilka alternativer böra väljas för att möta en sådan eventualitet. Man har sagt, att om Banken skulle behålla sin vinst, så upstår deraf strypning. Detta kan på visst sätt låta sig sägas, ehuru jag får säga, att jag tror det denna strypning af några 100,000 r:dr, som gä ur rörelsen, men likväl icke minska sjelfva Bankens lånefond med en enda skilling, är en ganska obetydlig, oskadlig och naturlig sak, emot hvad som kunde inträffa om man nu uraktlåter en sådan försigtighet. En af reservanterna har sjelf föresagd att om någon osäkerhet skulle för Banken inträffa, ”så lärer ”Fullmägtige icke underlåta att, deras pligt likmätigt, ovilkorligen 4 H. 29 450 Den 15 Mars f. m. ”och utan afseende på andra förhållanden vidtaga de åtgärder för ”betryggande af Bankens säkerhet, som äro dem anbefallda.” Den andra reservanten, båda bland dem, som vilja använda hela vinsten för Statsverket, anser att man, när omständigheterna föranleda till strypning, icke bör verkställa densamma utan genom en samtida förminskning i Bankens lånerörelse, ty åtgärden vinner derigenom i styrka. Då inträffar icke blott genom konjunkturernas eget förhållande en sådan kris, som jag nyligen har tecknat, utan då äro Bankofullmägtige äfven skyldige, (och reservanten påpekar äfven denna skyldighet såsom rättmätig) att vidtaga sådana åtgärder på det kraftigaste. Jag hemställer till R. o. Ad. om man upställer dessa båda alternativer, antingen att helt tyst och stilla låta den vinst, som finnes i Banken, ligga der för att minska missförhållandet emellan Bankens sedlar och dess silfver, eller alt nu släppa ut dem, under det förebådande tecken till hotande fara för realisationens bestånd visa sig, hvilkendera åsigten dä är klokare, ändamålsenligare och försigtigare. Man har så väl här som i de andra Stånden åberopat det förhållande, att Engelska Banken vid vissa tillfällen haft en vida mindre metallisk valuta i förhållande till sin sedelstock, än vår Bank har.
Under sådane förhållanden kan jag icke finna, att den fixa tullen på spanmål under alla omständigheter är en naturlig åtgärd, utan snarare alt den bör vika för den stalsekonomiska grundsatsen, först och främst att icke beskatta nödvändighetsvaror, som för den fattigaste classen äro oundgängliga, och för det andra, alt icke försvåra införseln af de behof, som för Riket i allmänhet äro oundgänglige. Emot båda dessa reglor felar man, om man vid inträffande missväxt later tullen å spanmål vara lika så hög, som den under goda skördar är och, lill skyddande af vårt jordbruk, bör vara. Mina tankar i detta fäll äro alldeles icke reactionära emot de grundsatser, som för närvar. äro af R. St. antagne; de äro ett bestridande af en mening, som af mig och många med mig ogillas. Jag utgår nemi, från den synpunkt, att en köpman, som lägger sina capitaler i spanmålshandel, rättar icke sina införskrifningar efter tullbestämmelserne, ulan efter det pris, som varan vid försäljningen kan komma att äga. Dessa priser bero hufvudsakligen pä skörden inom landel; kan han således beräkna, alt priset pä råg t, ex. stiger till 10 å 12 r:dr, och han tillika vet, att tullen icke kan nedsättas utan en allmännare brist pä samma vara, så måste han äfven med visshet kunna beräkna sin alfair, utan att äfventyra några förluster vid en skeende sänkning eller minskning uti införskrifuings-omkostnaderne. Gr. Frölich har äfven nämnt om oefterrättlighets-systemet, såsom skulle det af mig förordas. Det har icke varit min afsigt; jag kan sålunda icke mottaga denna compliment. Men jag skall dock gå så långt. Del) 14 J a ii u a t i f. m. 253 ali jag^ om vi taga halfparten hvar, vill taga den sista hälften, nemi. systemet, och lemna oefterrättligheten åt Hr Grefven.
Inför en samling af Rikets yppersta Mäa Den 19 April. e. nu 549 och Tänkare vore det visserligen afskrärkande att framträda för den mindre öfvade Talaren, om han ej visste att denna vördnadsvärt da samling mera dömde honom efter hans välmenta afsigt, än hans sätt att uttrycka den I detta glada hopp dristar jag att för första gången fästa några rader vid Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocoll. Det är vid den hittills gällande Eevillnings Förordningen jag vågar gora några, till en del kanhända obetydliga, anmäikningar: Förmodligen kommer denna stadga att undergå betydliga förändringar, kanske ock byggas på helt andra grunder och få en alldeles ny form. Mina påminnelser torde dock icke blifva alldeles utan nytta. Jag fäster mig nu endast vid sådana punkter, som vid Författningens verkställande förefallit mig tarfva förändring. Min afsigt är att i ett så angeläget ämne vinna all möjlig tydlighet. 5:te Art. 2 § 21 mom. innehåller förbud att afsäga sig förtroendet att vara Ledamot i Berednings-Comité, och utstakar ansvarighet för den, som blir borta utan att anmäla laga förfall. Härvid uppstår den frågan: kan något annat anses soin laga förfall, än det som Allmänna Lagen uppräknar i 1 2 Gap. Rättegångs* Balken? Ehuru smickrande Medborgares förtroende än är, kan ilet dock hända, att den valde har ganska många betydliga hinder, hvilka lagligen icke kunna anses såsom förfall. Möjligen kunna dessa hinder uppstå så sent, 5Jo Den 19 April, c, nv. att han icke hinner anmäla dem. Den åberopade §:n visar, huru han då måste anses. Svår ligen torde dock Sockneboer vilja göia tilämpning häraf. Ingenstädes finnes, huru förhållas bor, om en sadan ny Ledamot måste kallas ifrån annan Socken. Hvarje Lag, hvars verkställande ej blir görbgt, a.betar åtmindstone icke f r sitt ändamål.
Nio 62, angide föreslagna jernvägs-stamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande. I fråga om 8:de punkten af detta Utlåt., som nu först förekom, yttrade sig: Hr Lefrén, Joli. Pehr: Jag får hemställa, att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt, med den förändring, att i st. f. »förutsättning» sättes »vilkor.» Denna bana kommer att utgöra ett helt för sig, och det är i politiskt hänseende af största vigt att R. o. Ad. bifaller densamma. Frih. Cederström, Rudolf: Man bör, enl. min tanka, hålla Utsk. räkning för att det insett och behjertat vigten deraf i politiskt hänseende, att ett anslag beviljas till denna bana; ty förbindelsen med Norrige, den må hvila på mer eller mindre nöjaktiga grunder i afseende på upgörelsen, utgör dock ett stort oell betydelserikt faktum, en grund, hvarpå man bör fortarbeta, för att i allt högre grad befrämja den andliga förbrödringen mellan de förenade rikenas befolkning. För öfrigt instämmer jag i Hr Lefréns yttrande, VI H. 10 Den 10 Juni e. ra. att uttrycket »förutsättning» bör utbytas mot »vilkor.» Jag skulle likväl önska en annan förändring i denna punkt, icke med afseende pä anslagsbeloppet, ty det af Utsk. föreslagna är icke högt taget; men det är i ett annat hänseende jag önskade förändring vidtagen. Om man för kostnaden af en mill. Edr kunde anlägga och fullborda en jernväg från riksgränsen till Arvika, så skulle det måhända vara skäl att dertill använda denna million, ehuru denna sträcka är den del af nordvestra stambanan, som i industriell hänseende skulle tillskynda Sverige den obetydligaste fördelen. Men om man kan på samma gång vinna det politiska och militäriskt strategiska ändamålet, som man tillskyndar landet stora industriela fördelar, så synes väl ett sådant alternativ vara att föredraga. Jernvågs-komitén har i detta afseende föreslagit, att man borde tillvägabringa en förening mellan Wenern och Hjelmaren. Komitén har också hemställt, att såvida nästa StorThing skulle bevilja anslag för jernvägs anläggande på Norska sidan, E.
IVluj:t Ajordu, i us8eende pu unsluA till bumnb^A«nuder, vill l^0NA>. Nuj:t, bvud DidIiö>>inZS buuulb^AANucl unzur, sor densummu usliu en 8umiin» us ^ttutios^ru tu8en sjubundrusemtio (84,750) llilisduler, till sördelninA ^>u Uru ur, med en sjer del ärligen, eller sor 63,562: 24. — utt. under iuAttuAUnde us den för bumnb^A»nuden u!' blonAl. Nuj:t »illude plun, utAu med de gs 8t^relsen öfver VuAoeb VuttenbvAANuder söresluAnu, oeb i Drotoeullet öfver Li vil-/(renden för den 10 i dennu munud intuAnu villlior. I^onA>. l>luj:t sureslur liliuledes, utt, för en 1iujb^An,iml i studen ^VenersborA mu emot villlior, utt studen, jemte belio 3?runs^ort 179,312: 24. — S//-, K. §t, /'/ot. » VtimL / ,4/i/. , ^ 34 ^o/r^Z. Zl/cr/.-Z§ ZVäcZ. /'ro/-o«'ZZo/r, ZVZo 1. 1ran8port 179,312: 8tandet för öfrigt, verli8täller 8amma K^AAnad, enliZt den af Öfver8t6-I^ieut6nanten ^/Ze^ozr unp->iorda piri», ansläs /'o/' en 15,300: Vidare an8er Kon^I.
Det är för dessa, och endast för dem, som Utskottet ansett det ifrågasatta undantaget böra ega rum, då det måste vara oundvikligt, att dessa tjensters innehafvare, antingen genom ökad årsberäkning, eller genom försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring, tryggas emot farhågan att nödgas qvarstanna vid sådane ansträngande befattningar längre, än de uthärda att dem rätt handhafva. Emedlertid , för att tydligare uttrycka detta syftemål, får Utskottet, med frångående af sitt förra förslag i denna del, tillstyrka en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att, oberoende af hvad förordnande, som kan meddelas, i afseende på tjensteårsberäkningen för lärare vid de allmänna undervisningsverken, den förhöjda arsberäkningen för andra ecclesiastik-befattningar må , så fort som möjligt är, utan rubbning af nuvarande innehafvares rätt, upphöra, utom för de befattningar, der den presterliga tjenstgöringen fordrar sådan ansträngning, att, ehvad löneförmoner, som dermed förenas, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlet$ Utlåtande, N.-o tfa. de icke kunna, under en längre lid följd , af en och samme person behörigen bestridas, och för hvilka den förhöjda årsberäkningen således synes böra bibehållas, om icke det dermed åsyftade ändamålet heldre kan vinnas genom deras innehafvare gifven försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring. De uppgifter om löne-anslagen för Lärarne vid Elementar-Läroverken, aom Betänkandet innehåller, äro, enligt hvad Utskottet jemväl an tyd t, lierntade från de af Kongl. Maj:t fastställde Aflönings-staterne. Utskottet kan icke vara i tillfälle att tillförlitligt utreda orsaken till skiljagtigheten emellan desse anslag och de högre lönebelopp, som, enligt uppgift, skola åtnjutas af en del Lärare.
Är Svenska Folkets röst. Sjung, en hvar: Kung Gustaf är vår Far! Europa beundrar en så ädel Monark, Så kunglig, så vitter och i dygder så stark. Hvem vill icke kyssa din spira, din hand? Hvem vill icke lefva och dö i ditt land? Vi följe Dig; Vi hylle Dig; Och in i döden blir vår kärlek dyrbar och sann. Vår milde Kung, lefve Han”! Den i visst afseende märkvärdigaste yttringen af hans politiska öfvertygelse är det ”Tal hållet i Orangeriet på Carlberg” 138, hvarmed han 1785 firade den nyssnämnda dagen, och hvari han, från en praktfull målning af Carlbergsparken och det glada folk som hvimlar der, öfvergår till en grundligare framställning af den prisade statshvälfningens anledningar och betydelse, än man från honom skulle väntat. Ty detta tal, der det riksdagsvälde, då ”Till rikets möten opp sågs rikets bödlar vandra, Att plundra få hvarann och fängsla sin monark”, finnes skildradt med en skärpa i teckning och en bjerthet i färgläggning, mot hvilka nästan alla den tidens öfriga royalistiska behandlingar af samma ämne synas lenfälliga och matta, tillhör ej blott i allmänhet dem af Bellmans verk, som han med omsorg utarbetat såsom skrifter; det är derjemte af dem alla det, som visar det största måttet af reflexions-förmåga, – eller af en åsigt grundad på verklig reflexion. Hade en så stark bekännelse af hans konungskhet förnummits några år sednare, när förbittringen hos Gustafs inhemska fiender var stegrad till sin höjd, så skulle den å deras sida kunnat bekomma honom lika illa, som en mot Anjala-männen och Finlands-rymmarne rigtad ode var på väg att bekomma Lidner 139; – i fall de ej kanske velat för Bellman låta den ursäkt gälla, att han ju vore blott och bart en poetisk hof-gycklare.
Genom de ökade tillgångar, hvilka, i följd af ofvannämnda för jordbrukaren lyckliga handelskonjunktur, kommo honom till del, sattes han nemi. i tillfälle att för sin närings lyftning göra stora uppoffringar, äfven utan att af dem kunna vänta snar frukt; men då, med det svikna hoppet på fortvaron af de lörmånliga förhållanden, som bort underlätta bans företag meri egna beskärda tillgångar, dessa dervid snart uttömdes, fann han sig derelter, för den ovillkorliga nödvändigheten att fortsätta och fullända sitt började arbete, i behof och beroende af biträde genom lån. De särskilda hypotheksföreningarnes mera utsträckta negociationer i den utländska penningemarknaden blefvo häraf en gifven följd och befrämjade jemväl i dess mohn det afsedda ändamålet; men en mer eller mindre grundad farhåga för konkurrens emellan hypothekslöreningarne väckte då tankan på behofvet och fördelen af att genom en för dem alla gemensam organ ordna och fortfarande bedrifva deras gemensamma angelägenheter i ofvannämnde hänseende; och häraf föranleddes vid sista riksdag till R. St:r atlåtna Nåd. Skrifvelsen med förslag till förändrad organisation af hypotheksinrättningarne i riket. Ulan att nu vilja ingå i någon närmare granskning af detta stora och maktpåliggande ärendes nog brådstörtade behandling i riksdagens elfte timma, må det dock tillåtas mig uttala det omdöme, att det då uppgjorda förslag till författningar i ämnet synts mig bygdt på en grundsats af tvång, hvarigenom man velat centralisera hypothekslöreningarne och den allmänna krediten, utan att dock den för den centrala myndigheten bestämda organisation och verksamhet kan anses fullt garantera dess lörmågn att lemna jordbruksnäringen det stöd, som dermed afsågs och i förlitan hvarpå förslaget antogs. Huru behöflig och nyttig detta ärendes kommunicerande med samtlige hypothekslöreningarne varit före 522 Den 27 Maj e. m. dess framläggande för R.
N:o 62, ang:de vissa ifrågaställa förändringar i beskatlningsväsendelsamt uppbördsoch redogörelseverket; Bevillnings-Utskottet: N:o 32, i anledn. af RiksSttns skiljaktiga beslut, ang:de bestämmande af en assurance-afgift för summor, som under rekommendation med posten afsändas. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 3 e. m. In fidem prolocolli, Albert Munck, Thorsdag en den 7 September 1848. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af SlatsUtsk:s utlåt. N:o 312, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 242, ang:de dels K. M:s nåd. propos. om beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling, dels enskilde i samma ämnen väckte motioner. Härvid förekom 3:dje punkten af betänk. N:o 242, hvarom öfverläggningen i förmiddagens plenum blifvit börjad, men icke hunnit afslutas. Frih. Cederström, Jacob: Jag har begärt Frih. Palmstjernas yttrande förliden f. m. på bordet, och det var i anledn. deraf, att det förslag han framställt till contrapropos. i anledn. af Utsk:s förslag till räntornas förvandling i penningar icke ägde den fullständighet att det kunde i det skick hvaruti det af honom Den 7 September e. m. 55 framställdes, af R. o. Ad. antagas. Jag hemställer nu vördsamt att vi måtte fä komma lill slut med 3:dje punkten af Utsk:s betänk. och få votera om den, med öppen rätt, att sedermera i fall det blir afslaget, i ett annat plenum votera öfver Frih. Palmstjernas förslag. Jag anhåller att få anföra följande såsom exempel på ofullständigheten af Frih. Palmstjernas förslag. Han har uppräknat de hufvudpersedlar, sorn han anser böra vidblifvas, och utom hvilka alla öfriga skulle komma att lösas. Dessa äro spannemål af alla slag, hö, kol, ved och dagsverken.
Frikostig, rik, elegant, blef han upptagen med öppna armar i den gjörwellska familjekretsen, och belåtenheten öfver det »goda partiet» lyser fram i den brefväxling, som fadern nu börjar med sin älsklingsdotter, och hvilken räcker i alla väder ända till den gamles frånfälle, ett vackert vittnesbörd om den djupa och innerliga förtroligheten dem emellan. Med naturligt intresse följdes på Kaptensudden de ungas resa till sitt nya hem i Norrköping. »Det gladde oss intet litet,» skrifver Gjörwell, »at Du fick et så skönt väder til din Resa, och uti hvilken årstid gjör Du icke nu denna Resa? Uti Din Egen, den vackra, den allt lifgifvande Maji månad. Hela naturen ler således åt Dig på alla sidor och hälsar Efterskörd BERÄTTELSER. Bland stackare. Fönstret var högt, hvälfdt, och i jemförelse med sin höjd något smalt. De många små rutorna gåfvo det utseende af förgallring, som påminte om ett fängelse eller en kyrka. Fönsterkarmen satt också för högt för att vara i en privatboning, der fruntimmer böja sig mot dagsljuset med sina handarbeten. Höstsolen sken öfver trädens toppar, som likt en terrass sträckte sig under fönstret. Kastanierna prunkade i färgstarka skiftningar, gällaste brunrödt och mjukaste mossgrönt, här eller der en vippa i gult. Mellan de rundade kronorna syntes en och annan gran; allvarsam, djup i färgen och stadigt sträfvande uppåt. Men midt i alla höstens nyanser stack ett lärkträd upp sin fina barr, vårgrön ännu och i sin späda nakenhet anropande himlen om blidväder och sol. Bortom raden af spetsiga popplar syntes hustak. Der slutade lasarettets område och staden tog vid. Sjuklingen låg stilla på sina kuddar och njöt af den friska luft, som strömmat in genom fönstret och nu blandade sig med lukten af nymangladt linne. På golfvet framför kakelugnen låg sköterskan på fyra ben och afslutade de slingor hon med en kritbit drog upp på stenplattans fuktiga yta. Den sjukes blick följde utförandet med ett intresse, som icke var fritt från sin lilla ironi. Man kunde se att han nyss gjort morgontoilett.
Af s;ne onda ting måste man Den 6 Augusti e, m. välja det minsta. I allmänhet höres nu ock ingen klagan deröfver, och det torde endast behöfvas, att Riksens Ständer förblifva vid hvad i denna väg sistledne Riksdag beslutades och deribland äfven, att, någon ersättning för Disconten icke kan komma i fråga. För min del anhåller jag, att, ifall Ridderskapet och Adeln ej skulle finna skäl att genast afsiå Betänkandet, detsamma måtte till Utskotten återremitteras. Herr Tham, Wollrath; Då jag förmodar att Betänkandet blifver återremitteradt , anhåller jag få göra några anmärkningar vid hvad som blifvit anfördt. Ibland alla de förslag jag hört huru Götha Canal skall fullföljas , kan jag ej fatta, att något blifvit uppgifvit som innehåller en större misshushållning än det Herr Stråle framstält. Det är en halfmesur att endast underhålla de redan påbörjade delar, så att man framdeles må hända kan fullborda arbetet. Det inleder Staten uti en obestämd omkostnad , sorn man icke vet hvar den skall stanna. Om man nödvändigt vill upphöra med Canalen , om man ej vill fullborda den , örn man finner detta öfverensstämma med nationens sanna ära och fördel, må man då ej bortkasta små summor, må man ej utbetala ett enda runstycke och ej uppehålla nationen med det hoppet, att kunna fullborda arbetet. Jag kan således ej bifalla den mesur Herr Stråle föreslagit ; hvilken är den sämsta af alla. Hvad åter sättet för penningarnes utgörande angår , anhåller jag få anföra, några ord. Här har Den 6 Augusti c. ni. blifvit sagt, att bidraget till Canalen hittills utgått genom Bevillning. Grefve von platen och Herr Hjerta hafva så tillräckligt vederlagt detta, att jag med dem blott får förena mig. En värd Ledamot, som yttrat detta, har ock sagt , att lånesystemet ej borde införas , utan att det vore bättre att summan utgeck genom bevillning. Det är sannt , att han sedan medgifvit, att det varit genom Bankens gevinst; men detta är icke detsamma, och jag håller mig således vid det förra.