Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— praktiken — har varit källan till den förflutna tidens blomstring och allt framgent skall vara nog för slöjders och manufakturers välfärd. De voro af den meningen, att vetenskap är ingenting annat än spekulativt skräp, att teori och praktik icke hafva något att göra med hvarandra och att vanan att tänka vetenskapligt är ett hinder snarare än en hjelp vid skötandet af vanliga affärer. Jag har begagnat preteritum, då jag talade om de tidigare; men rörelsen hade knapt vunnit någon praktisk kraft före den tid, på h vilken jag häntyder.praktiska männen — ty sä fruktansvärda de än voro för trettio år sedan, är jag ej rätt säker på, om icke den rena rasen nu är alldeles utrotad. Också kan man verkligen säga, att de, åtminstone hvad argumenter beträffar, hafva varit utsatta för en sådan feu d ’ enfer, att det skulle vara ett underverk, om någon af dem undkommit. Men jag har iakttagit, attgden typiske, praktiske mannen har en oväntad likhet med en af Miltons englar. Hans andliga sår, sådana som slås med logikens vapen, kunna vara så djupa som en brunn och så vida som en kyrkdörr, utan att han ändå är en bit sämre för det, så när som möjligen på några droppar blodvar af himmelskt eller annat slag. Derför vill jag, äfven för det fall några af dessa slags motståndare händelsevis ännu skulle vara i lifvet, icke öda tid på ett fruktlöst upprepande af bevisningen för vetenskapens praktiska värde; men då jag vet, att en liknelse stundom kan borra sig in, der slutledningar icke förmå bana sig väg, tillåter jag mig att berätta en liten historia till deras begrundande. Det var en gång i tiden en gosse, som utan att hafva något annat att stödja sig på än sin egen kraftiga natur, kastadés in i den tätaste striden för tillvaron midt ibland en stor industriel befolknig. Han tyckes hafva haft en svår kamp, efter som hela hans disponibla förmögenhet, då han var i en ålder af trettio år, icke uppgick till mer än 20 p. st. Icke dess mindre lemnade hans medelålder, genom en ovanlig framgång, slående bevis för, att han förstod de praktiska problem, han på ett så hårdhändt sätt blifvit kallad ' att lösa.
Då erfarenheten i andra Länder nogsamt visat nyttan deraf, att personer, som icke egenteligen tillhört handelsyrket och ej velat eller kunnat såsom ordentlige Bolagsmän i handel ingå, fått genom i densamma instuckne penningar deruti deltaga, hvarigenom mångå Capitaler blifvit i handeln indragne och en större liflighet åt densamma beredd, hafva Utskotten, af de emot Förslaget i denna §. gjorde påminnelser, syftande dels på dess fullkomliga ogillande, dels på förkastande af tiliåtelsen för Ämbetsoch Tjenstemän att i förlagshandel deltaga , icke kunnat föianledas till föreslående af annan ändring deruti, än att från rättigheten att förlägga bandel må uteelutaä 192 JagVidotiitj Betänkande». sådsne Ämbetsoch Tjenstemän, sorn hafva Uppbörd, Tullbetjente i allmänhet, samt allmänna Åklagare, hvartill åter skälet igenfinnes, dels i den våda för tillgrepp af allmänna medel, som af denna rättighets be» gagnande skulle kunna uppstå , dels i den icke aldeles ogrundade farhåga, att i den strid, sorn derigenom komme att öppna9 emellan det ecskildta interesset och Ämbatspligtea , denna senare möjligen kunde komma att tystna för det förras fordringar. Likväl hsfva Utskotten, i anledning af en annan entusrkning, funnit början af så*om mindre tydlig och gifvande ett obestämdt begrepp, taifva någon rättelse; i hvilket afseende föreslås eo sådan redaction: Vlil någor: vied förlag deltaga i handelj ege en sådan För läggare då jorhållandet med behörigt Contrakt styrkes . samt så vidt handeln förestås af sådan person, som i anseende ttU insigter och i öfrigt vore behörig att den lår egen rakning idka att å handel erhålla burskap och detsamma bibehålla_, så länge Förlags-Contraktet räcker och berörde vilkor fullgores: Och vare denna rättighet ej eller förment Ämbetsoch Tjenstemän, härifrån dock undant agne de, som hafva bppbörd om händer, Tulibetjente i allmänhet j samt allmänna Åklagare, Andra Artikeln. » %.
Jag, som nyss röstade för en fixerad siffra i fråga om lärjungarnes antal vid ett elementar-läroverk, måste Den 10 Juni f. ra. 125 naturligtvis äfven vid denna punkt anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Ulsk:ts förev:de hemställan och förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till desamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med många ja, blandade nied nej; och förklarades ja nu halva varit öfvervägande. 6:te punkten (sid. 10), jemte förslaget litt. c. Hr von Knorring, Oscar: Denna punkt anser jag vara en af de aldra vigtigaste uti Betänk:t, eller, rättare sagdt, en af de farligaste att bifalla, och jag vill försöka att angifva 111- räckliga skäl för mitt påstående. Ulsk:t upplyser först derom, att enligt den undervisningsplan, som nu är gällande för dem, som läsa de klassiska språken, man börjar med latinet i den Salje klassen och med grekiska i den 4:de. Sedan föreslår lltsk:t att detta skulle ändras sä, att studiet af de klassiska språken blefve uppskjutet till en sednare ålder. Ulslct säger i sin motivering: »Hvad nu först angår de klassiska språken och till en början latinet, är Utsk:t långt ilrån att vilja tillstyrka en anordning, hvarigenom för dem, som verkligen behöfva lära detta språk, ett grundligt studium deraf motverkades. Men ej mindre med hänsyn lill delta språks förändrade bestämmelse såsom bildningsmedel för skolan, än till det gagn, lärlingarne kunna hafva af detsamma i en framtid, synes platsen för detta studium i nu gällande undervisningsplan icke vara den lämpligaste.
Af Ridd.Secret:n erhöll jag i går den upplysning, att motionen ej blifvit remitterad till StatsUtsk. på den grund att förvaltningen af denna fond, jemte dess disposition år 1812, blifvit lill K. M. öfverlemnad, och att således inga räkenskaper vidare kunde infordras. Min mening, då jag nyttjade uttrycket revision, var egentligen att anmoda StatsUtsk. att nagelfarande genomläsa de hvarje år ingående und. berättelserna och att i anleda, deraf yttra sig, huruvida de af 1812 års StatsUtsk. föreslagna och af R. St. antagna villkor blifvit uppfyllda. Ekon.Utsk. skulle endast kunna yttra sig öfver huruvida medlen blifvit använda till öns bästa. Detta torde blifva en sednare åtgärd; men det första vore att af StatsUtsk. få ett yttrande, huruvida det villkor, som af R. St. blifvit föreskrifvet, blifvit uppfyldt. Jag kan naturligtvis icke bestrida remiss till Ekon.Utsk., men får ödmjukast anhålla att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på, att denna motion äfven måtte remitteras till StatsUtsk. och att min reservation af den r3 Febr. måtte få såsom bilaga åtfölja remissen. Jag får således vördsamt anhålla om propos. på denna remiss till StatsUtskottet. Frih. Hamilton, Hugo: Med anledn. af den siste värde ledamotens yttrande, får jag upplysa, att betänk. rör:de den ifrågavar. motionen föredrogs i förrgår inom Ekon.- Utsk., samt alt Ekon.Utsk., som ej kunde tillstyrka någon åtgärd i anledn. af densamma, då hvarken målet eller motionens ordalag voro sådana, att någon åtgärd af Ekon.- Utsk. deraf kunde föranledas, har, på grund af detta förhållande, i vanlig ordning återskicknt motionen till Ståndet. Hr Brummer: Jag förnyar min anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes göra propos , synnerligast med anledn. af hvad Frih. Hamilton nu anfört, alt motionen matte remitteras till StatsUtsk.
Hvad angår den häfdvunna farhågan för byelag; så skulle jag tro, att en byordnings vidmakthållande och efterlefnad helt och hållet beror af dess beskaffenhet. Man må inrätta sitt jordbruk på så enstaka fot som möjligt; icke har man derföre fred på sina ägor, längre än grannen vill. Det blir deremot i byelaget icke svårare att hafva fred, i fall hvarje delägares gröda omslutes af en och samma inhägnad med alla de öfrigas. Och om ägornes indelning är sådan, att hvarje byeman äger lika många skiften, hvart och ett beläget i ett af byns särskilda gärden, i hvilka odlas ömsom särskilda sädesarter och foderväxter; så blir ingen byeman derigenom i sitt jordbruk annorlunda beroende af den andra, än att de måste samfäldt bidraga till fredhållningen för de gärden, som bära gröda; och att förmå en hvar till sin skyldighets fullgörande härutinnan, har troligen hvarken större eller mindre svårighet, än att för ett genom utbrytning tillskapadt enstaka hemman förskaffa sig fred mot alla dess grannar, hvilka måste i hägnadsskyldigheten deltaga. För öfrigt sköter en hvar i ett så indeladt byelag sin jord efter eget godtfinnande; och den enes försummelse hindrar ej den andres idoghet. Stor eller liten lott i hvarje gärde gör häruti ej någon skillnad. Fråga kan blifva, huruvida, för att kunna ömsom beta ett eller flera gärden, stängsel imellan dem skall upprättas, eller fred hållas genom vallgång. Härom kan lagen lemna vitsord åt högsta röstetalet i byn, eller möjligen åt den, som vill stänga; och i allt fall blir stängselbesväret obetydligt emot det, som uppkommer, när hvarje stor och liten byalott skall skiljas från den andra genom stängsel, och derefter dess område på samma sätt inom sig sönderdelas i gärden och beteshagar. Efter att hafva uppfattat denna synpunkt af ämnet, har jag trott mig finna, att de lagstiftningsgrunder, från hvilka våra ägoskifteslagar utgått, höra till de mest felaktiga och att i denna lagstiftning den mest genomgripande reform hade varit af nöden, så framt den nemligen blifvit i rättan tid påtänkt.
N:o 33, med förslag till ändring i 14 g 1 mom. R. O. Hr Munck af Rosenschjöld, Thomas: Då jag inom Utskrt icke var niirv:de, då detta Betänk, justerades, har jag icke kommit att antecknas såsom reservant mot detsamma, ehuru jag ansett den föreslagna förändringen hvarken nödig eller nyttig, och till följd deraf icke inom Utsk:t med min röst bidragit till dess framläggande för R. St:r. Det är sannt att nuv:de redaktionen af 14 g R. O. icke är särdeles lycklig, men sedan numera så väl ett Riksstånd som Högsta Domstolen på enahanda sätt tillämpat densamma, torde all tvekan om dess tolkning för framtiden kunna anses håfven. Deremot förutser jag, att, om den nya redaktionen antages, samma osäkerhet i afs:de å dess tillämpning skall upstå som förut egt rum i fråga om den nu gällande, innan praxis derom uttalat sig. Hvad uttrycket »mantalsskrifven och tillika verkligen boende» angår, blefve ganska svårt att afgöra, hvad dermed egentligen menas. Mautalsskrifningsorten är ingen svårighet att utreda; men om en person, till följd af den rörelse, han bedrifver, är nödsakad att företaga ouphörliga resor, är det icke lika lätt att bestämma, hvar han bör anses boende. Förslaget innefattar äfven en annan förändring, nemi. att en magistratsperson nödvändigt, för att kunna väljas, skall vara boende i den stad, der han utöfvar sitt embete; men då det är föreskrifvet, att man skall vara mantalsskrifven, der man har sin tjenst, torde denna förändring vara alldeles öfverflödig. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. behagade förkasta nu ifrågav:de af Konst.Utsk:t framställda grundlagsändringsförslag. Gr. Sparre, Erik: För min del instämmer jag med den siste värde talaren deruti att det är olämpligt att i grundlagen insätta att mantalsskrifningsorten bestämmer hvarest en person bör anses vara bosatt. Det är visserl. sannt att orden »bosatt», »boende» antagits lika betydande med ordet »mantalsskrifven»; men en sådan princip finnes ännu icke i lagstiftningen uttalad.
nämligast p&amp; grund af sin bekantsl; aSp med Ailialia Lindegren. p&amp; henne, Därefter fästes drottning Josefinas uppn~ärlw~mhet och hon fick resestipeiidiuin ocli kom utomlands. Det var dock ej genom iihgot energiskt persoi~lig-t ~ q p t r a d ~ n d hon e kom a t t g&amp; i spetsen för a.iidra. Det. lagej i Iiennes natur. Hennes ' blygsamhet stod allt för inyclcet i vägen därför. Hon snarare förvånades öfver, a t t man gjorde någon a r a r af henne. Detta bör dock ej anses förringa vardet af heiines lifsgiirning, d&amp; det var heiines flitiga, ihardiga, segraiide peniia och pensel, som. banade stigen. Med e t t flera ganger förnq.adt resestipendium uppeliöll hon sig i en följd af 6 it 7 Ar utrikes, studerade i Paris, Diisseldorf och Rom samt var några g&amp;nger öfver till England. I sin första genreta.flal, r~ryckesscen~), skattar boii ht sin för lifvets lustiga .sidor intresserade blick, 1 sina genrebilder ~Evmgelistaa Mattlieus~, » Pilgrlnieil&gt;~ in. fl. &amp; t sin under grens lopp allt starkare utvechllade religiösa kälisla. I sina I d e r fr&amp;n Roin,)) Italieiisk boiiclkviiiiia », » Piffera.ri », &gt;De faderoch moderlösa)), bBliiicl giibbe med siila bariibasrii »,)) Frieriet gaf hon luft å t sin känsla för det foriiivackra, ocli kanske skidle. några af dessa iiitagalide bilder ha kommit a t t iiiregistrerats bland idealismens sötsaker, on1 icke 110s liwrje tafla af Amalia Lindegren det omedelbara, liffiilla iittiycket gjorde sig gällande.
Föredrogs a nyo Lag-Utskottets Betänkande, N:o 89, i anledning af åtskilliga motioner om indragning af Lagmansoch Kämners-Rätter samt serskilda Domstolar, så ock om förändring i vissa Domstolars organisation och i Rättegångs-Ordningen m. rn., och deruppå fattade Ståndet följande beslut: i:tx punkten: om indragning af Lagmansoch Kaninen Ratter, återremitterades. 2:dra punkten: om förändring af LagmansRatternes organisation och tiden för deras sam* inantraden, återremitterades. jrdje punkten: om Stads-Domstolarnes voteringssdtt och organisation. Betänkandet bifölls. 4:de Prot. Utdrag den 21 Sept. 1829. 57 4:de punkten: om antagande af Lag-Contitern förslag till Notariat inrättning a Landet i eller, i annat fall, stadgande, att allmänna SakProtvtollet vid Haradl Rått skall ordentligt etli fullständigt fåras samt genast justeras. Betänkandet bifölls. j‘.-te punkten: om den förändring i Rättegångsordningen, att skuldfor dr ingsmål och j ordatvister må, genom vad eller besvär, fullföljas från Härads Rätt till Hof-Rätt. Denna punkt af Betänkandet beslöt Ståndet skola hvila, till dess frågan om Lagnrans-Rätternes indragning blifvec slutligen afgjord. 6:te punkten: om olägenheter ne af vad till LagmansRätt i tvister, angående husesyn å Boställen. Betänkandet i denna del lades till Handlingarne. p.de punkten: om upphäfvande af serskilda Domstolar eller så kallade Fora Privilegiata. Yttrandet, angående Öfre och Nedre BorgRätterne, Riksmarskalks-Embetet, Slotts-Rätterne» Post-Rätter, Kongl. Cancelli® - Rätten, Bergs* Tings-Rätter, Grufveoch Bergs-Rätter, Sjö* Tulls,- GränseTullsoch Hall-Rätter, samt rörande den, i afseende härå, pag. 81 af Betänkandet, föreslagna underdåniga Skrifvelse, bifölls.
Och hvilken betydelse skulle icke ett sådant vexelförhållande hafva I I andligt hänseende skulle vårt folk stärkas i tron på Guds ords sanning, i sedligt hänseende skulle släktet vinna i styrka mot frestelserna och i borgerligt hänseende skulle vårt folk då i likhet med fäderna lära sig att » ära konungen » och vara all mänsklig ordning underdånigt för herrens skull. » Men, » så slöt talaren, » slit detta band mellan hem, skola och kyrka, gör skolan misstänkt för de små, ryck dem därifrån och från kyrkan, låt ungdomen kasta sig i separatismens och otrons garn; bryt ned, menar jag, någon af de stiftelser, som Gud i sin barmhertighet gifvit oss till upp fostringsanstaler för oss och våra barn, och du skall med tårfyllda ögon och sorgtyngdt hjärta erfara, försent erfara sanningen af profeten Hoseas ord: &gt;Vind så de, och storm skola de uppskära! » Dessa inledningsord hade gjort ett djupt intryck, och Kerstin gaf i sitt hjärta talaren så rätt i det mesta han sagt. Hon hade nästan önskat, att ingen vidare yttrat sig, men så blef icke fallet. Där uppträdde den ene talaren efter den andra: det var den bleke, allvarlige skollärare Ros, som anR a m g å t a. Jag och lös och sågs något frikyrkligt anlagd, den poetiske Vestergren med sin formfulländade, men föga innehållsdigra svada, den myndige prosten Gade, som ursprungligen varit snickargesäll och fått sin utbild ning i Fjellstedtska skolan, hin som ansåg sig begripa allt mellan himmel och jord, bäst dock träslöjden bland skolungdomen; den döfve, frodige kyrkoherden Thorén, med sitt skorrande målföre och de framkrystade, afbrutna meningarna; den åttiårige skolveteranen gubben Änder med sitt blida, stilla sätt att tala; den reslige, svartskäggige skollärare Ostman, fanatikern, som alltid låg i strid med sin skolråds ordförande och jämt hade något otaldt med högvördiga domkapitlet i stiftstaden — och ännu många andra. Kerstin kände dem ej alla, men Karin Löf var gammal i stiftet och hade reda på hvarenda lärare och präst inom detsamma.
Utrikes handeln är uLi enahanda skick, som omnämnes uti sednast afgifne underdåniga Berättelse, med någon tillökning uti import, hvilket äfven visar sig af den högre tulluppbörd®». 1 Tullmedel . De uppfylla i allmänhet tämligen deras bestämmelse, helst flickskolorne, hvaraf läseoch arbetsskolan kommit i fullt åtnjutande af Eggerska donationen. De fromma stiflelserne äro jemväl oförändrade och väl handhafde. Sparbanken har tillväxt, så att den från 62,000 R:dr år 1838 hade den 3o Juni i843 att ansvara för insättningar till belopp af 101,923 R:dr 3^ sk. Den emottager ej penningar från andre än dem, sora tillhöra staden; och utgjorde insättarnes antal då 2,070 personer, hvaraf 453 fabriksarbetare, 335 andre arbetare och tjenstehjon, 184 arbetares hustrur och enkor, samt 5a6 minderårige. Ångfartygen fortfara att besörja den snabba sommarkommunikationen med hufvudstaden, och äro alla tre förenade under ett och samma bolag, hvarigenom priserne äro jemna, och fartygen väl uuderhållne. Vid Varfven byggas blott få fartyg, men vid Motala bolags härvarande verkstad sa fdel ni 11g insättas ofta njm pannor på ångfartyg och verkställes jemväl i öfrigt en och annan reparation. Förvaltningen af stadens inkomster fortfar att vara omsorgsfull, förutseende, sparsam och driftig; hvarigenom ock betydliga arbeten för stadens allmänna nytta alltjemnt ske. Ar 1841 inrättades stadens fattigvård på ett sätt, som helt och hållet skiljde sig från det som förut ägde rum, och förenades med ett arbetshus; hvarjemte noggrann tillsyn i alla stadens qvarter organiserades till förekommande af allt sjelfsvåldigt tiggeri. Till inköp af tomt och hus samt deras behöriga inredning och ordnande, lemnade Fabriks-Soeietelen ett capital af i2,ooo R:dr banko, och förmögnare enskildte sammanskjölo 4>5oo R:dr b:ko.
Uti ofvannämnda betänkande hade Stats-utskottet, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående framlidne förre Departements-chefen vid Kongl. Bih. till R. St. General-tull-styrelsen, Presidenten J. P. af Billberghs enkas och barns ansökning att njuta befrielse från Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd ersättningsskyldighet för den efter Uppbörds-tullPörvaltaren M. Finér yppade balans, tillstyrkt Rikets Ständer att medgifva, alt, sedan ett belopp af 6,606 r:dr 32 sk. blifvit i afräkning å ifrågavarande balans af Presidenten af Billberghs sterbhusdelägare till Statsverket inbetaldt, den bemäjde President ådömda ytterligare ersättningsskyldighet måtte efterskänkas. Detta betänkande bar, på grund af dervid gjorda anmärkningar, blifvit af samtlige Riks-stånden till Utskottet återremitteradt. Af de talare hvilka yrkat återremiss, hafva alla inom llidderskapet och Adeln, samt Preste-ståndet och de fleste inom Borgare-ståndet dermed åsyftat bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet; till stöd hvarför blifvit, bland annat, anfordt att den lindring uti ersättningsskylldigheten, som Utskottet afsett med sitt förslag, icke skulle derigenom vinnas, emedan den behållning i boet efter Presidenten af Billbergh, som bouppteckningen utvisade, då statens fordran ej tages i beräkning, i verkligheten icke förefunnes. Den såsom tillgång uppslagne jdel i Glasfors Bruksegendom, uti bouppteckningen uppförd enligt dess taxeringsvärde till 39,000 r:dr, kunde nemligen icke beräknas högre än till omkring 28,000 r:dr, hvartill, enligt hvad tillförlitligen blifvit upplyst, en annan tredjedel af samma egendom blifvit flir några år redan försåld; och om sterbhuset nu skulle nödgas att, för utbetalande af det föreslagna ersättningsbeloppet till staten, sälja nämnde fastighet, vore det utan tvifvel icke möjligt att under nuvarande för bruksrörelsen mindre gynnsamma konjunkturer kunna erhålla ens denna summa.
Så undgå vi att bry omdömet hos redliga menigheter, hvilkas sunda, men mindre öfvade vett icke skulle förmå uppfatta det purt objectiva i sådan lagmildring. Utveckling af denna min åsigt vore alltför lätt och rikhaltig i detta amne! Men jag röner dervid en motbjudighet, hvilken, om den, på säll jag tror, delas af de fleste bland oss, ensam bildar en verklig bevisning. Att så måtte af Utsk. anses, är hvad jag åsyftat med detta anförande, om hvars läggande till remissen jag anhåller. Hr Cederschjöld: Frih. Cederström och ITr Ribbing hafva med envishet vidblifvit, att det af Gr. Anckarsvärd i dess motion omnämnda våld å Konungens person redan finnes i lagen omtaladt. Jag kan ej deraf draga annan slutsats, än att de icke kunna göra skilnad på våld, som innehåller förräderi, och annat våld; och hade Frih. Cederström och Hr Ribbing endast gjort sig mödan att läsa öfverskriften å 4 caP' Missg.b:n, så hade de funnit, att der står blott ”om förräderi”, och då är det äfven klart, att det våld, som della cap. afhandla!', tillika är förräderi. Hade herrarne vidare läst i det nya förslaget till criminallag, så väl 9 som 10 captn Straff-b.'n; så hade de funnit, att de, som uppgjort det nya förslaget, äfven gjort denna distinction. 9 cap. handlar om förräderi, men 10 cap. deremot 0111 det slag af våld, sorn Gr. Anckarsvärds motion 190 Den 14 Mars. omnämner; oell sfi vida ett sådant våld skall upptagas i lagen, hvilket jag ansett icke böra äga rinn, skulle det (å sin plats i 5 cap. gamla lagen.
Det är ett factum, att, i det ögonblick jag väckte min motion, 3:ne Stånd, nemi.: R. o. Ad., Presteoch BondeStm hade beviljat ett särskildt anslag för beväringens beklädnad på det sätt, att R. o. Ad. och PresteSt. dertill anslagit 54,ooo r:dr samt BondeSt. beslutat, att för samma ändamål skulle användas 44>000 r:dr af de för armeens materiel beviljade 70,000 rJdr. StatsUtsk:s utlåt. N:o 3o2 blef af R. o. Ad. bifallet. Till pröfning företogs StatsUtsk:s d. 10 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 3o3, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 200, rör:de Gr. v. Fersens motion om de förändringar, som insmugit sig uti de af K. Carl XI confirmerade, med allmogen upprättade knektecontracten. Gr. von Fersen, Hans: Jag anhåller om underrättelse, huru denna fråga inom de öfriga Stånden är afgjord. Underteckn. Ridd.Secret.: StatsUtskrs utlåt. N:o 3o3 är lagdt till handkna af PresteSt. BorgareSt. har låtit vid Utsk:s utlåt, bero, och från BondeSt. är någon underrättelse ännu icke ankommen, om eller huru utlåt, der blifvitbehandladt. Gr. von. Fersen: Då man således ännu icke bestämdt länner, om frågan är definitivt afgjord, vågar jag yrka afslag å utlåt. Jag skulle visserligen önskat att genom bifall till min motion hafva kunnat bereda den fördel, jag vid riksdagens början åsyftade; men det torde svårligen låta sig göra, sedan frågan kommit i det intrasslade skick, hvari den nu befinner sig. Att något medel icke skulle finnas för att bereda den ifrågavar. öfverflyttningen, såsom StatsUtsk. medgifver, kan jag icke inse.