Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Atterboms utmärkta förtjenster och inflytelserika verksamhet i flerläldiga riktningar af Svenska litteraturen äro allmänt kända och för Svenska nationen alltför dyrbara, för att icke, vid det uppgifna förhållandet, att hans efterlemnade ogifta dotter är i behof af understöd, detsamma skulle af Rikets Ständer meddelas, hvadan Rikets Ständer beviljat Hedvig Atterbom en ärlig pension af 300 R:dr Runt, alt, så länge hon lefver ogift, utgå från Allmänna Indragningsstaten. 82:o. Linder åberopande utaf aflidne Matheseos Professorn vid Upsala Universitet Jöns Svanbergs utmärkta förtjenster örn sin vetenskap, och att, ehuru Svanberg genom sina arbeten under en lång och verksam lefnad förvärfva t Europeiskt namn och rykte, han likväl med en talrik familj af 12 barn ej kunnat af de iinga inkomster, han af Staten uppburit, samla någon behållning, tillräcklig att betrygga sin familjs bergning, hvadan lyra af hans efterlemnade döttrar, hvilka ännu lefva ogifta, befunno sig i ganska torftiga omständigheter, har i anledning häraf blifvit föreslaget, det Rikets Ständer mätte åt hvardera af dem bevilja en årlig pension. Då aflidne Professoren Jöns Svanberg genom sina vetenskapliga forskningar icke allenast intagit eli utmärkt ruin bland vårt lands vetenskapsmän, ulan äfven utom fäderneslandet gjort sitt namn kändt och aktadt, hafva Rikets Ständer beviljat hans fyra oförsörjda döttrar pension å Allmänna Indragningsstaten, tili belopp af 150 R:dr R:mt årligen lör hvardera, så länge de lefva ogifta och befinna sig i behöfvande omständigheter. 83:o. J anledning af E. K. Maj:ts nådiga proposition i ämnet, hafva Rikets Ständer, enligt hvad i underdånig skrifvelse den 6 Juli sistlidet år blifvit anmäldt, för godtgörande af innehållen och lill Stals-verket indragen aflöning lör de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerare och under-officerare m. 11., beviljat en summa 158 Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd.
I fall Hr Gr. syftat på mig, då Hr Gr. talat om den motsägelse, som skall finnas deri, att, på samma gång man yrkar den nuvar. rådgifvarepersonalens aflagsnande, man söker frånkänna personer ur oppositionens leder de nödvändiga qvalificationerna för att kunna blifva de förras efterträdare, så får jag öppet förklara, ätt jag aldrig yrkat något sådant aflagsnande, i ändamål att få de ledigblifvande platserna intagna, vare sig af Hr Gr. Frölich eller någon annan af den fordna Riddarhusoppositionens medlemmar. Mina yrkanden i berörde hänseende hafva inskränkt sig endast till yttrande af den önskan, att en lilligare värma för fäderneslandets angelägenheter, en större kraft vid deras behandling, en noggrannare omsorg vid undersökningen af landets allm. ställning samt en mera verksam förmåga att inse och benägenhet att uppfylla lidens fordringar och bebof måtte hädanefter uppenbara sig hos de personer, som kallas att deltaga i Styrelsen. Det är den mer eller mindre märkbara saknaden af dessa egenskaper hos Konungens nuvar. rådgifvare, som en eller annan gång framkallat uttrycket af äfven min missbelåtenhet. Med något yttrande om dessa personers förhållanden har jag för öfrigt icke vid något tillfälle uppträdt. Beträffande åter Hr Gr:s beskyllning, alt man vill stänga vägen för Hr Gris uppkomst, så kan jag för min del just icke taga åt mig detta tillmäle, ty jag har visserligen hvarken sökt eller kunnat lägga några hinder för Hr Gris bemödanden alt göra lycka; tvärtom gratulerar j_ag högligen Svenska nationen att snart få se Hr Gr. i tillfälle att sätta sina vackra och det allmännas väl endast afseende föresatser i verkställighet. Hr Gr. slutade med att omtala för II. R. o. Ad. sin höga ståndpunkt oell yttrade sig derefter om den ”alltför låga,” sorn jag efter Hr Grins förmenande skall hafva antagit.
Måtte Gud för ditt hjertas skull visa dig barmhertighet. Efter dessa ord lemnade Rakel kammaren och steg utför den trånga trappan ned till en gata, som förde till hamnen. Den vidsträckta, af tempel, portiker och förrådshus omgifna hamnplatsen låg tyst och folktom under det stjerngnistrande himlahvalfvet. Man hörde endast böljorna, som sqvalpade mot kajen och de vid samma förtöjda fartygen. Rakel lyssnade till dessa suckande och likväl friska toner. De förekommo henne som en maning att icke tveka, en vänlig hviskning från hafvet, att dess famn stod öppen för att vyssa olyckliga hjertan till ro. Hon ställde sina steg åt det håll, hvarifrån den manande sången nådde hennes öra. Utan att hafva blifvit sedd af någon, stod hon snart på en af de breda marmortrapporna, som förde till vattenbrynet. Hon lutade sig ned, och en bölja stänkte sitt skum på hennes panna. Det kändes friskt och upplifvande. Barnet, som hon bar i sina armar, blef oroligt och började gråta. Rakel tystade den lille med kyssar och smekande ord. Derefter löste hon slöjan, i hvilken han var lindad, och knöt den omkring sig sjelf och honom, för att de icke skulle skiljas i den vida grafven, der hon sökte ro för samvetsqvalen, svartsjukan och förnedringen. Tryckande underpanten af sin olyckliga kärlek hårdt intill sin barm, gick hon med slutna ögon mot randen af trappan. I detta ögonblick förnam en sjöman, som höll vakt på det närmast liggande fartyget, ljudet af en tung kropp, som föll i vattnet. Skymningen hindrade honom att se hvad det var, och när han icke hörde något rop om hjelp, egnade han icke vidare någon uppmärksamhet deråt, utan öfverlemnade sig åt sina tankar på den förestående resan och hemmet, som han egde på fjerran kust. ELFTE KAPITLET. Likhuset. Då Myro följande dagen vaknade, fann hon sig ensam i sin kammare. Undrande hvart Rakel med sitt barn begifvit sig, men ännu utan att ana någon olycka, rustade sig Myro till att göra sin toalett för dagen.
Jag tror derjemte, att det icke kan bestridas, att det, hvarom nu afhandlas, deremot är en fråga, som icke hör under nämnde §, ulan som rörer statsregleringen, ty, såsom ganska riktigt blifvit anmärkt, man kan förutsätta, att om denna ingress i betänk, om 5:le hufvudlileln icke hade stått der, sä hade Borgareoch BondeSt:u icke beviljat anslagen till flottans byggande. Jag kail äfven icke inse annat, än alt då det tillkommer B. St. alt säga, alt de anvisa till reparation af fartyg så mycket, och lill nya fatygs byggande så mycket, detta måste innebära en vidstr, äktare rätt, äu hvad som innefattas i Utsk:s förslag, nemi. att R. St. blott önska att K. M. måtte så använda detta anslag, att det icke begagnas till nybyggnad af fartyg, och jag kan icke fatta, hvarföre en mindre bestämd föreskrift om samma sak bör vara för R. St. mera förbjuden och annorlunda böra behandlas äu en strängare. Dä detta mål alltså rörer ett. statsanslag, så hörer det också till statsregleringen, och då bör derom enligt Reg.F. (i9 § voteras i förstärkt IJtsk. På denna grund mäste jag yrka bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit. Hr von Hartmansdorff: När tre Stånd redan hafva gillat propos., så är det för sakens utgång i detta ögonblick visserligen likgilltigt antingen R. o. Ad. låter bero dervid eller afslår voler.propos.; men grundlagens iakttagande är aldrig likgiltigt. Om man säger, att delta är ett villkor vid anslaget, så bör man åtminstone icke begagna ordet ”anhållan”, som står här i voter.propos. Anhållan är något annat än villkor, och om R. o. Ad. skulle anse, att man kan rösta i förstärkt Utsk. i alla sådana frågor, der två Stånd stannat emot två och der det förekommer en önskan eller anhållan, då skulle man också komma att rösta öfver alla sådana mål, som behandlas i Ekon.- Utsk., och som fått en sådan utgång.
Excellence Herr Grefven och LandtMarskaiken, att Plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsättas. Fortsattes justeringen af PleniProtocollet för den 18 dennes f. m. intill slutet af Grefve Frölichs, David, deruti upptagne munteliga yttrande, i afseende å Riddarhusordningen, efter hvars uppläsning Grefve Frölich anmälte sig, och anförde skrifteligen: Icke närvarande, då voteringens utgång rörande frågan om RiddarhusOrdningen lillkännagafs, har jag måst afvagta detta tillfälle, för att reservera mig mot det beslut, Ridderskapets och Adelns pluralitet åstadkommit. Resultatet deraf, rigligt betragtarlt, lärer icke kunna blifva annat, än ett godkännande från Ridderskapets och Adelns sida af följande märkvärdiga förfarande: Ett, från förutsättningen af Konungens oinskränkta pröfningsoch stadfästelse-rätt, tillkommit Utkast till en ny Riddarhusordning, emaneradt uti en af HofCancelleren contrasignerad Nådig Skrifvelse till LandlMarskalken, men hvaremot Ridderskapet och Adeln protesterat genom ett formligt beslut: detta utkast skickas icke dessmindre borrt lill Tryckeriet; der redigeras Ben 28 No vern ber f. ra. en ny Riddarhusordning, genom hopflickande af nytt och gammalt; med missbrukande af Konungens Höga Namn, sättes framför denna Riddarhusordning, såsom ingress, att den blifvit af Kongl. Maj:t stadfästad på Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan; en promulgations-åtgärd desto mera oformlig, som den coutrasignerande Embetsmannen på detta rum erkänt, att dertill icke finnes någon Original-handling, expedierad med Hans Maj:t Konungens Höga underskrift. Det, på ett så vidunderligt sätt tillkomna Lagstifnings-fostret, blir af LandtMarskalken gi! lael t och besvuret, från Kongl. Tryckeriet spridt, och slutligen utdeladt.
Gref ve von Schwerin, Fredric Bogislaus '■ Jag delar lika åsigt med Herr von Hartmansdorff, att så ofta Riksens Ständer genom särskilde för till^ fället valde Electorer lunna utöfva sin valrätt, böra de göra det. Således om Justitieombudsman dör, och Suppleanten efterträder honom, är det lämpligast, alt Riksens Ständer utse en ny Suppleant. Någon annan förändring uti 26 §. af Instructionen torde icke hehöfvas, än att dar »äges: Dör JustiticeOmbudsman, enar Riksens Ständer äro åtföljde Offe., det är då bestämdt lagdt, nar Fullmägtige skola suppléera Riksens Ständer Herr von Hartmansdorff har vidare talat ara 55 §:n. Jag tror den ej behöfva någon 901 Den g Octo ber /. m. förändring. Denna §. berättigar blott Justitieombudsmannen, att påkalla Suppleanten till tjenstgöring, äfvensom den ålägger Suppleanten att åtlyda kallelsen. Herr von Hurt mans dorff: Om Herr Hjerta hade behagat uppskjuta sitt yttrande til! dess ban läst mitt anförande, skulle han hafva funnit flere af sina anmärkningar redan besvarade. Dock får jag nu upplysningsvis upptaga några af dem, äfvensom Grefve von Schwerins. I afseende på ordalydelsen, trodde Herr Hjerta, att det ej finnes nå ;ot stadgande, hvarigenom bestämmes att Suppleantsrätt att efterträda upphör, när Riksdag börjar. 98 §. RegeringsFormen innehåller likväl: ”i fall han, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå.” Då det står innan den nästföljande Riksdagen, så måtte han upphöra att vara Suppleant så snart Riksdagen börjar, så vida ej den värde talaren nu vill förkasta den af honom tillförene förfägtade bokstafliga efterföljden af lagens föreskrifter. Uti a b §. JugtitiaeOmbudsmans-Jnstruction star ej bestämdt, huru förhållas bör, när Justitieombudsman dör under Riksdagen, emedan ingen tid utstakas.
Hr Ribbing, Arvid: Onekligen är det en under Riksdagen inträffad händelse, att Doct. Sandbergs motion fallit. Jag anser icke riktigt, att man nu mot motionären åberopat, att han med sin röst dertill bidragit. Det skulle kunna hända, hvad jag dock Den 25 Februari e. m. 303 icke vet, att hau sedermera blifvit öfvertygad derom, alt han icke den gäDgen röstat som han nu skulle önskat sig hafva gjort. Jag vet det icke. Jag anser visserligen att K. M. är oförhindrad och möjligen mera föranledd af Bondeoch PresteStms beslut i frågan, att förbjuda bränvinsbränningen, ehuru just dessa Stånd hafva största fördelen af en obehindrad bränvinsbränning. Frågans utgång inom dessa Stånd ådagalägger mera behofvet af bränvinsbränningsförbud än motsatsen, och detta för att bespara Rikets spaunmål under ett tidskifte som, säga hvad man vill, dock har sin betänklighet derför, att spannmålen på de flesta ställen inom Riket och der den vanligen är alt tillgå, är dyrare vid denna tiden än under något föregående år, äfvensom af de förhållanden, som väl äro kända och, som så vidt jag förstår, möjligen komma alt länge^ fortfara. Jag auser den föreslagna åtgärden böra och kunna af Regeringen vidtagas för besparing af spannmål till nödigt uppehälle, men heldre ser jag att bränvinsbränningen förbjudes än att sänka tullen å spannmål, och jag är benägen att bidraga lill detta ändamåls besparing af spannmål, hvilket måhända borde förberedas så väl på ena som på andra sältet, så väl genom förbud mot bränvinsbränning som genom utförsel af spannmål. Af sådan anledn. anser jag lika med en föreg:de talare, att det icke är så oriktigt att yttra sig i sak, ehuru här egentligen är fråga om form. Alla talare utom Gr. Lagerbjelke hafva gifvit mig skäl att bålla mig till saken och icke endast till formen. Till följd af hvad jag här i saken yttrat, anser jag, att, sedan Doct. Sandbergs motion fallit, händelser hafva inträffat, hvilka berättiga motionären att framställa sitt förslag. Mig förefaller, som om man vid denna Riksdag varit alltför sträng vid tillämpningen af 50 § R.iksdOrdn.
För att afhjelpa dessa olägenheter samt bereda Ytterligare tillökning af den odlingsbara och till största delen bördiga jord, sorn erhölls genom omförmälda partiela sjösänkning, hade strandegarne låtit uppgöra förslag till denna sjös ”totala sänkning”, hvarigenom mer än 7,000 tunnland jord skulle kunna vinnas och den förut aftappade marken blifva till odling mera användbar; men sorn kostnaderna för den ifrågaställa ytterligare och ”fullständigare sjösänkningen’’, enligt berörde förslag, skulle uppgå till 223,881 Rdr 42 sk. B:ko, så erfordrades bidrag från statens sida för att bereda verkställighet af detta kostsamma löretag, helst strandegarne, som till största delen utgjordes af allmoge, icke skulle våga att deruti deltaga, med mindre allmänt understöd för detsamma kunde påräknas. Motionärerne hafva derföre sammanstämmande föreslagit, att för de strandegare vid sjön Tåkern, hvilka förenat sig om denna sjös fullständiga aftappning, måtte beviljas ett län, som Herr Lallerstedt ansett böra utgå med 300,000 R:dr Runt, och de öfrige motionärerne med samma belopp, som det åberopade kostnads-förslagel upptager, eller 223,881 R:dr 42 sk. B:ko, och hafva i afseende pä betalningsvilkoren för det begärda lånet föreslagits, dels att det skulle få innehafvas räntefritt under 5 års tid och derefter återbetalas genom 6 procent årlig amortering och 2 procent ränta, dels alt i afseende pä samma lån skulle tillämpas de ränteoch betalningsvilkor, som för andra djlika under denna riksdag beviljade låneunderstöd komma att fastställas. Med anledning af den sålunda väckta frågan om ett nytt lån utaf allmänna medel för sjön Tåkerns sänkning, anser sig Stals-Utskottel böra upplysa, att för den af motionärerne omförmälda, år 1842 företagna och år 1845 fullbordade, sänkningen af meranämnde sjö, beviljades, utaf de lill vatlenaflappningars befordrande vid 1840 och 1841 års riksdag anvisade medel, ett lån å 20,000 R:dr B:ko.
Revisorerne tillkännagifva, att de funnit, år 1845, tillsammans 3,717 Rldr 26 sk. 7 rst. vara influtna för från Kronans förråder i Landskrona och Götheborg försålda odugliga gamla kanoner, men att de ej varit i tillfälle meddela upplysning, huruvida dessa kanoner utgjort någon del af dem, som uti föregående Revisionsberättelse, pag. 85 och 86, omförmälas. — 341 — Kollegium får härom i underdånighet uppgifva, att, utaf omförmälda summan, blifvit, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelser den 3 Februari och 24 September 1845, betalda 104 R:dr 16 sk. 5 rst. för kanoner till begagnande för hamnbyggnaden i Cimbritshamn, och 239 R:dr 25 sk. 4 rst. för sådana lili enahanda ändamål uti Ystad, samt att fyllnaden uti förstnämnde summa, 3,373 R:dr 33 sk., erhållits för, enligt Kongl. Majrts skrifvelse den 11 Juni 1842, bortsålda kanoner till det auktionspris, som funnits antagligt uti Götheborg. Alla de förytlrade pjeserna voro af de partier kasserade kanoner, hvilka omförmälas uti åberopade, föregående Revisions-berättelse, och äro medlen reserverade att användas till betalning af nya kanoner. De för öfrigt omförmälda auktionsmedels-poster, nemligen: 519 R:dr 14 sk. 11 rst. för år 1844, och 785 R:dr 2 sk. 4 rst. för år 1844, äro influtna för försålda diverse förslitna och kasserade persedlar, för hvilka så väl kassationshandlingar som auktions-protokoller finnas bokslutsverifikationerna bifogade.
Så gingo de fram, och talade med Konungen om det Konungsliga budet: Herre Konung, hafver du icke underskrifvit ett bud, att ho som helst i tretio dagar något både af någon gud, eller af någon mennisko, utan af dig Konungenom allena, han skulle kastas för lejon i gropena? Konungen svarade, och sade: Det är sant, och de Meders och Persers rätt skall ingen öfverträda. De svarade, och sade för Konungen: Daniel, en af Juda fångar, aktar hvarken dig, o Konung, eller ditt bud, som du underskrifvit hafver; ty han beder tre resor om dagen. Då Konungen detta hörde, vardt han fast bedröfvad, och vinnlade sig storliga, att han måtte fria Daniel; och arbetade derom intill solen nedergick, att han måtte hjelpa honom. Men männerne kommo samman till Konungen, och sade till honom: Du vetst, herre Konung, att de Meders och Persers rätt är, att all bud och befallningar, som Konungen beslutit hafver, skola oförvandlade blifva. Då befallde Konungen, att man skulle hafva Daniel fram, och de kastade honom för lejonen i gropena; men Konungen sade till Daniel: Din Gud, den du utan återvändo tjenar, han hjelpe dig. Och de båro en sten fram, den lade de på locket af gropene; honom förseglade Konungen med sin egen ring, och med sina väldigas ring, på det att ingen skulle eljest något bruka på Daniel. Och Konungen gick sin väg på sina borg, och åt intet, och lät ingen mat för sig bära, och kunde ej heller sofva. Om morgonen bittida, då det dagades, stod Konungen upp, och gick med hast till gropena, der lejonen uti voro. Och som han kom till gropena, ropade han till Daniel med sorgeliga röst; och Konungen sade till Daniel: Daniel, du lefvandes Guds tjenare, hafver ock din Gud, den du utan återvändo tjenar, förmått frälsa dig för lejonen? Då talade Daniel med Konungen: Herre Konung, Gud unne dig länge lefva!
Hvarje menniska, som vid begreppet om detta ord fäster någon annan tanka, än att menniskan och det oskäliga djuret äro lika goda, och böra komma under samma categori; hvarje obemedlad menniska måste väl, efter genomläsandet af Stats-och »EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 36, angående hästars presterande i stället för manskap af Extra Roteringsskjldigej fasa för det förnedringstillstånd, som den fattigare medborgareklassen derigenom äfventyrar. Utskotten hafva tillstyrkt, hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition jemväl innehåller, nemligen att det må på Extra Rotebållares fria val bero, att till både allmän och enskild nytta med Kongl. Maj:t och Kronan ingå öfverenskommelse om hästars presterande i stället för manskap under krig. Om man läser Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande af den 10 April 181 o, då Extra Roteringen af samma Utskott tillstyrktes, så finner man föl - i5o Den 3o J u n i i f. in. jande strof till stöd för Utskottets tillstyrkan: Då nu i följd häraf något annat medel till försvar mäste utfinnas, har Utskottet utgått ifrån den erikla och naturliga grundsats, att hvarje medborgare i Staten, som dertill äger krafter och förmåga, ovilkorligen är pliktig, att utan allt slags afseende på stånd, börd eller vilkor, gemensamt bidraga till ett älskadt fäderneslands värjande, enär det af flender hotas eller anfal/es; och det är i denna öfvertygelse sorn Utskottet ledt sin öfverläggning till de ide'er om sjelfva sättet för verkställandet, hvilka Utskottet här nedanföre får till Rikets Högloft. Ständers egen granskning vördsammeligen framlemna. Häraf torde det ej blifva svårt att inse, det Extra Roteringen tillskapades på de vackra grunder, att hvarje medborgare af kärlek för fäderneslandet skulle erbjuda sitt lif till fosterlandets försvar. Denna vackra och sköna känsla var väl ock den enda möjliga driffjädren, som 1809 års
Utskotten hafva tagit detta vigtiga ärende i behörigt öfvervägande; och då Rikets år 18sä3 församlade Ständer, uti till Kongl. Maj:t afgifven underdånig Skrifvelse, den 19 November samma år , förklarat; ’’det vara rStatens både pligt och rättighet att, genom ”vidtagande anstalter, vaka deröfver, att, vid ^inträffande skeppsbrott, de sjö-nödlidande "icke må plundras eller misshandlas, samt ’*att frånvarande godsegares och Assuradeu"rers rätt icke förnärmas, äfvensom att otillåtet ^eller oförtulladt gods icke i landet inprac”tiseras, hvilka anstalter,! det allmännas si”da, förmodats vara så mycket nödvändigare, ”sorn Sveriges vidsträckta och glest bebodda ^kuster lemna föga utväg till enskildes bi”träde vid skeppsbrott’*; på grund hvaraf Rikets Ständer jemväl ansett Dykeri-Inrältriin - 6 StatssamtAHm.Besv.e. Oec. Utsk. Uti. N:o 55. gen, ”såsom nyttig och nödvändig, böra bibehålla samt enär dessa åsigter med Utekottens fullkomligen öfverensstämma, hafva Utskotten icke tvekat att hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt tillstyrka, det måtte under allmän uppsigt ställda Dykeri-och Bergnirigsanstalfer äfven framgent inom Riket finnas att tillgå. I fråga dernäst om sättet för denna Inrättnings mest ändamålsenliga organiserande, hafva flere Förslag blifvit framlagda i de af Dikets Collegier, Konungens Befallningshafvande samt Magistrater och Handels-Corpser i Rikets Stapel - Städer, uppå Kongl. Majlis Nådiga befallning, infordrade och med Utskotten communicerade Betänkanden.
Constitutions - Utskott - Den 11 Maj. 339 skottet om detta Beslut vördsamt och vänligaa underrättas. Ut supra. Ett Memorial af Riksdagsmannen Andere Aberg från Westerbotten, angående Euxens härn» mande och Judiska Nationens medlemmars rättigheter. Ett Memorial af Banco-Fullmägtigen och Riksdagsmannen Joli. Longberg dels om hämmande af öfverflöd och dels inrättande af ett Lånings-Contoir till understöd för Jordbruket, jemte de i anledning häraf inom Ståndet yttrade särskildta meningar. T iil Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco - Ett Memorial af Johan Olsson Longberg, angående Rotehållarnes i Wester-Norrland befriande från Båtsmanshållet, emot erläggande af Vacance-afgift. Ett Dito af f. d. vice Talemannen Jon Jons. son från Blekinge, angående lindring af Båtsmans-Roteringen i Blekinge Län m. m. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Remitterades Till Särskildta Utskottet. Till Bancooch Särskildta Utskotten. nomieUtskotten. Ett Dito, af Erik Johansson fran Medelpad, i 90 Den 11 M aj. pad, innefattande anmärkningar vid Longbergs förslag angående Båtsmanshållet. Ett Memorial af Nils Håkansson från Chri. stianstads Län, innehållande ytterligare anmärk, ningar i samma ämne. Till Lag-Utskottet. Ett Memorial af Johan Ericsson från Stora Kopparbergs Län, angående ett strängare ansvar, än nu gällande Lag föreskrifver, för våldsver» kare å hägnader och grindar. Till Bevillnings-UtskottetEtt Memorial af Peter Johansson från K ro.. nobergs Län, innehållande att Bevillningen för Bränvinsbränningen måtte Upphöra. Ett Memorial af Bryngel Ericsson från Elfs. borgs Län"", angående Debet-böckers inrättande för Allmogen, i stället för särskildta Debetsedlar O ' på Bevillningen. Till Allmänna Besvärsoch Öeconomie.Utskottet. Ett Memorial af Anders Carlsson från Skaraborgs Län, angående Xronodagsverkens vid Kungsgårdarne afskaffande. Ut supra.