Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Europas politiska ställning; man har talat om ökade och af Rikets Ständer visserligen icke förutsedda vådor för Realisationens bestånd: och man tror sig med säkerhet kunna förutsäga, att den oförsigtiga åtgärden af en för tidig utvexling, snart skulle tömma Landets enda skattkammare. Långt ifrån att hysa den för Banken och dess Principaler lika förnärmande åsigt, att den plundrar Banken som sätter honom i tillfälle att ju förr dess häldre honorera sina förbindelser, har jag aldrig döljt för mig: att de 6 millionerna metall i Bankens hvalf ej äro våra, utan våra Credilorers; och att Silfvér-plantsen går ut och går in, köpes och säljes; men det allmänna förtroendet, hvarpå all Bank-rörelse ytterst hvilar, ej återköpes sedan det en gång blifvit förvdrkadt; och förverkadt är det, om den från och med den första Mars i83o regenererade Svenska Banken ej, enligt Rikets Ständers högtidliga beslut', sättes i stånd alt på utsatt tid börja Silfver-utvex lingen. Hvad åter ”de tunga molnen på den politiska himmelen” angår, skall jag alltid förblifva vid den öfvertygelsen: att det är nu, under den allmänna sinnenas spänning utom oss, under den fortgående kampen emellan det gamla, som blifvit barn på nytt, och det unga, som i tanka och handlingssätt ännu yisar sin omyndighet, nu om någonsin, den rätta tid - punkten, att öppna Rikets Ständers Bank; på det att, åtmindstone om oss måtte kunna sägas: de äro ej rädda om guld, men väl om ära och tro; och i deras land är ej allmänna rösten: en ny sakernas ordning; men; den gamla goda ordningen i Banken! Herr Grosshandlaren von Aken: Med anledning af Herr Grefvens och Ordförandens till Protocollet afgifna Reservation, finner jag mig befogad förklara, att jag anser det vara ej mindre nain skyldighet, än en mig tillkommande rättighet, på grund af slutet uti 2:dra Puncten af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer, att böra meddela mitt utlåtande, om hvad som den beslutade Realisationens fortgång och underhållande befrämja kan.
Proposition, N:o 66. 7 hälften korn, med den propotion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarar ungefärligen två-tredjedelar af värdebeloppet; samt att, på det allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje län uträknas, huru stor qvantitet af nämnde persedlar, som efter förut omförmälda medelpris för tjugo år belöper på En riksdaler, enligt nya rnynlsystement, dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, upptages såsom fyllnadspenningar i kontant: allt på sätt af kommitterade serskildt upprättade uträkningar närmare utvisa. Lika med kommitterade anser Kongl. Maj:t en, på ett eller annat sätt tillvägabragt, förenkling af persedelskatten utgöra ett bland de hufvudsakligaste vilkoren för vinnandet af det åsyftade andamålet: enkelhet i räkenskaperna, lättad kontroll å så väl debitering sorn uppbörd och redovisning samt möjligaste inskränkning i de vid uppbördsverket anställde tjestemäns antal. Det är äfven obestridligt att delta ändamål fullständigast skulle vinnas, om, enligt det af kommitterade framställda första alternativ], förenkligen utsträcktes ända derhän, att all på skattläggning grundad, i ordinarie räntan ingående, persedelskatt blefve lill en gång för alla bestämd penningeränta förvandlad; men häremot förekomma vigtiga betänkligheter, enär det visar sig, att värdet af sådana hemmanräntor som hittills utgått efter markegång, enligt förslagsberäkning, uppgår till det nog betydliga beloppet af omkring i,5oo,ooo r:dr, hvarå, i händelse af dessa räntors förvandling till lix penninge-skalt, kunde i en framtid, genom möjligen stigande varuvärden, uppkomma en för staten kännbar brist, hvilken då måste genom beskattning i annan väg fyllas. Den fördel, staten nu eger, att för en del af sina inkomster vara oberoende af vexlande varuvärden, medför ej heller för de skattskyldige någon egentlig tunga, enär ett förhöjdt värde å räntepersedlarne, förutsatt att de bestå af sådana varor, som utgöra alster af jordbruket, tillika måste hafva till påföljd jordegendomens så väl ökade afkastning som stigande värde; Och Kongl.
WILHELM (går emot Berta, då hon kommer tillbaka). Hvad vill detta säga? Det var ju Villes röst. därefter modern ut till höger). henne samt ger henne vatten). Hvad är det för en mystifikation. Är Lissi här? BERTA. Ja. WILHELM. Därinne? Hur i all verlden kommer hon hit? BERTA (med trött röst). ord att säga dig. Vill du vara god och sitta ned. Jag har några WILHELM. händt ? Hvad är det för ceremonier? BERTA. Hon hade gladt sig så barnsligt åt att få göra dig hon dig gå in med ett främmande fruntimmer. WILHELM. hon afvisat Hvad! Portvakterskan sade, att en dam, som BERTA. Det var din hustru, Wilhelm. WILHELM (springer upp). Fördömdt! Jag vill genast tala vid Lissi. BERTA (långsamt). Hon säger, att hon aldrig vill se dig mera. WILHELM. möjligt. Ah det är ju öfverspändhet det är ju inte BERTA. vinna ett sådant slag. Det fins vissa naturer, som aldrig kunna öfverWILHELM. dem. Det är väl möjligt men Lissi hör inte till Hon är så god hon håller af mig Lissi kom med ångbåten i går afton vid 10-tiden. Har någonting en öfverraskning. Då hon kom till din bostad såg hon är en sann kvinna hon kan inte förskjuta sina barns far. BERTA. detta, säger hon. Hon blygs att se sina barns far in i ögonen efter WILHELM. Det är du, som sätter upp henne. BERTA. män att fatta, hvad ett sådant slag kan vara för en kvinna. Vi sätta gärna all vår lit till dem vi älska. WILHELM. Hvad vet du om det? BERTA. andra har jag ju egentligen aldrig hållit af. Men Så älskar jag min mor och Lissi några Ja jag kan nog tro, att det är svårt för er om en af dem till exempel skulle svika mig i något det vore inte bara detta att bli besviken af dem det vore som att bli bedragen af hela verlden. All afseende det vore för mig detsamma som ja,
;:o Uti förklarande af den synnerliga erkänsla, hvartill Ståndet kände sig förbundet emot Riksens Ständers Revisorer 1813, förderas - J)en 29 Juli: ras noggranna och uppmärksamma granskning? hvarigenom ytterligare blifvit föranleda inrättandet af den Riks-Hufvud-Bok öfver Rikets inkomster oell utgifter m. m., hvilken mannu med säkerhet bör hoppas att snart se fullbordad, och hvilken ofelbart vid Stats-Verket och deröfver blifvande Revisioner skall medföra en ordning och ledning, sorn hittills varit saknade. 3:0 Uti det. beslut, att frågan om medel till Fabrikernas upphjelpande bor i hela sin vidd tili Kongl. Majus landsfaderliga omsorg och nådiga godtfinnande i underdånighet öfverlemnas. 4:0 Uti den anmärkning, att hos Kongl.' Maj:t borde i underdånighet anhållas derom, att de joo Rtdr, hvilka Biskoppen m. m. Doctor Wingård personligen såsom Hushyremedel njuter af Allmänna Arbetshus-Fonden, måtte på Allm. Pensionsoch Indragnings-Staten öfyerflyttas; och . med Héderv. Sonde-Ständet: Deruti att tillökningen uti Banco-Fullmägtiges arfvode bör från denna månads början beräknas. Ut supra. Ex Protocollo J, 17. Almqvist. S. D. Vid ytterligare föredragning af Stats» och Råneo-Utskottens Utlåtande af den 25 i denna månad, öfver de inom Höglofi. Ridder - Dtn s 9 Juli. 457 derskapet oell Adeln, Prest-Ståndet och He> derv. Bonde-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets afgifna Betänkande angående Götha Canal-Arbeles fortgång och ytterligare befrämjande, företogos äfven till slutligt afgörande samma Högiofl.
För Assigrationer ■ på Banquen äro serskiite Fölfattningar utfärdade, som stadga ansvar för den som på Banquen utgifver Assignationer, utan att där äga någon Fond. Men sådant är ej förhållande med Assignationer på Enskilte} hvarken linnés något ansvar för den, som utgifver As. signation på en Person , hos hvilken han ej äger någon fordran, ej heller någon säkerhet lör Assignations - innehafvaren , att Assignationen skall blifva infriad , om tillgång dertill finnes hos den , på hvilken han är stäld. Allmänna säkerheten fordrar således , att Assignationsrättigheten inskränkes så, att den ej kan medföra någon skada eller osäkerhet och i detta afseende tror jag ej att Lag-Utskottets Förslag är för vida sträckt. Hvad angår den anmärkta skiljagtigheten emellan det uti äldre Författningar stadgade ansvar för tryckta och graverade Assignationer samt det för skrifna Invisningar nu af Lag-Utskottet föreslagne; så Den r April. 27 här denna skillnad visst icke undfallit LagUtskottets uppmärksamhet} men något Förslag till ändring deruti har ej kunnat afgifvas, enär Motionen ej dertill blifvit utsträckt, utan fråga endast väckt om förbud för skrifna Assignationer. Sedan Motions-tiden nu mera tilländalupit lärer ej heller någon vidare fråga derom kunna väckas, utan så vida man kan anse densamma äga ett oskiljagtigt sammanhang med det nu förevarande ämnet. Friherre Stael von Holstein , Corfitz Ludvig: Sorn Återremiss icke kan vägras, om den begares, vill jag icke söka motverka den samma; deremot gör jag det förbehåll, att derest dessa Assignationer tillåtas, en Kungörelse måtte utgå, hvarigenom Allmänheten upplyses derom , att Riksens Ständer likväl ingalunda garanterar dessa Papper , utan att en hvar må skylla sig sjelf, om han på dem blir bedragen. Ehuru Riksens Ständer förklatade Disconternas Assignationer icke vara Mynt , utan att detankom på hvars och ens behag att emottaga dem eller sådant vägra ; gör Allmänheten sig likväl nu en pretention att
N:o 81 förevar, om jag icke då af tjensteforrättningar föranlåtits vara frånvar., och jag vet, att dessa motstycken till ofvannämnda yttrande af in - lag flir således först uppgifva det factum, att redan l8'->4, då jag i nåder hedrades med en del af det befäl, sorn 1111 är mig nådigst anförtrodt, var vid regttet den författning vidtagen, att ingen jägare, utan särskildt tillstånd oell vid äfventyr att blifva ansedd sorn lösdrifvare, kunde afvika från den bestämda socken och gård, som nfsättes i det tillståndsbref, han af K. M:s Bef:h:de erhåller, då lian efter slutade mölen permitteras. För det andra, att: detta äfven haft de välgörande följder, att t. ex. under förlidet år 18 J! icke mera än en enda jägare förtjent straffas för avvikande från den uti tillståndsbrcfvet bestämda ort, Samt blott Örne andra för mer eller mindre brottslighet varit anklagade under loppet af samma år; hvartill bör läggas att, enligt ett H. Ex. Hr Just-Statsministerns sista embetsberättelse bi fogad t sammandrag öfver brottmål för föregående året 18J2, ingen enda Wermlands fältjägare linnes upptagen såsom anklagad, hvilket hedrande factum, utan att åberopas de reg:ler till last, som händelsevis sett sig föranlåtna att utgallra några af manskapet, dock synes mig tala emot beskyllningar 0111 oordning och lösdrifveri.
Kollegium allt skäl vara för handen, att meranämnde skola klefve vid åtnjutandet af sitt nuvarande Statsanslag fortfarande bibehållen; hvaremot Kollegium för sin del icke kunde i underdånighet förorda den af Direktionen nu begärda tillökning i samma Statsanslag, dels emedan, hvad först beträffade den del af ifrågavarande anslags-tillökning, som, enligt Direktionens förslag, skulle lill belopp af omkring 1.150 r:dr erfordras för bekostande af undervisningen vid skolans högre afdelning, hvilken komme att motsvara en technisk elementarskola, det för vinnande af säkerhet derom, att det med techniska elementarskolor afsedda ändamål må vara att påräkna, otvifvelaktig! vore af största vigt, ali undervisningen dervid ordnades efter en hela riket omfattande plan 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
Emellertid skäms Julius Kronberg ingalunda för den titeln, Det är icke så synerligen länge sedan han stod på bygnads * ställningarne vid Thaveniska huset Strandvägen och utförde al sgrafitto en del ornament, som nu pryda denna i ädlaste renässans hållna fa^ad, och någon tid, innan han i höstas reste till sitt hem och sitt arbete i Rom, hade han för afsigt alt måla al fresco cn serie allegoriska bilder i — Östermalms nyligen öppnade saluhall, ett tilltag, som dock till all lycka för den » stora » konsten och för att i Kronbergs eget intresse konservera hans prestige, vid en bolagsstämma på en som ordförande fungerande högt stående persons tillrådan, gudskelof enhälligt stäfjades. Om » Drottningen af Saba » på ett något fordringsfullt sätt vädjar till vår fantasi och ett temligen utvec.kladt färgsinne, så vänder sig Nils Forsberg med sin tafla » En hjeltes död », helt fordringsfritt så att säga till publikens » sens commun&gt; och blir genom den allt igenom nyktra behandlingen af ämne och färg i ordets bästa och lyckligaste bemärkelse populär. Hvem vet ej i våra dagar att till sitt fulla värde uppskatta reklamen i tidningsspalterna? När Forsbergs med salongensstörsta medalj belönta tafla kom hit, voro både taflan och dess upphofsman på ett synnerligen uppseendeväckande sätt apoteo-serade. Den som med kännedom om reklamens magiska makt gick att skåda det mångprisade mästerverket af den förste svenske innehafvaren af konsthufvudstadens högsta diplom, trädde utan tvifvel framfor det med en fördom i bakhåll.
dem Öfver-Ståthållaren utser, tolf Borgare, nemligen tre af Grosshandels-, tre af Minuthandels-, två af Fabriksoch fyra af Handtverks-Classerna, samt fyra Stånds.* personer. Med valet af dessa sednare , så väl som Riks-Ståndens Ledamöter , förhålles på det sätt, att Taxerings-Comrnittéen, i dess plenum, bland sina Ledamöter utser sex personer, nemligen en af Ridderskap och Adel , en IJrest, tre Borgare och en Ståndsperson ; hvarvid iakttages , att en af dessa utses från hvarje af Taxerings-Committéens afdelningar; och afgifve Taxerings Committéen om detta utnämnande särskildta Proto* colls-Utdrag till hvardera af de väljande Stånden, samt till Magistrate-n för Ståndspersonerna; hvarefter med valet af öfriga Ledamöter i Pröfnings-Committéen förhålles på sätt om val ?f Ledamöter till Taxerings-Committre i Stockholm redan stadgadt är; dock må ingen vidare i Pröfnings-Committéen inväljas, som i det årets Taxering deltagit. 10 Morn, Den 2 Juli« 32I 10 Mom. Till Protocolls-förandc namne Ofve r»Ståthål laren den han tjenlig finner; skolande Kamereraren vid Öfver-Ståthållare-Embetet i Krono-Uppbörds-ärender, utan ■ rösträttighet, pä sätt som Lands-Kamererarne i Länen, härvid vara tillstädes. Öfver-Stäthällaren utsatte tiden för Pröfnings-Committéens sammanträde, och galle i allt-, som tillämpas kan, hvad om PröfningsCommittée i Landsorterna blifvit förordnadt. 11 Morn.
S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 3^. i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N-’o 18, öfver väckt Motion om Proste-Tunnors befriande från Bevillning, blefvo nämnde Betänkande och Utlåtande bifallna. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings * Utskottets, sedan den i5 sistlidne Junii, på bordet hvilande Utlåtande, N:o 28, i anledning af de, vid Betänkandet om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen samt för värdering af Fastigheter, inom Fiiks-Stånden gjorda anmärkningar, stannade Bonde-Ståndet i följande beslut; I frågan om Bevillning för hvarje öfverflödsvara, bifölls Betänkandet N:o 8. Utskottets ifrågavarande Betänkande, N:o 28, i livad det rörde återremissen af Utlåtandet, JN:o y, om beskattning för Kortspel, lades till Handlingarne. Pro t. Utdrag den 3 Julii 1829. 7 Utlåtandet öfver första och andra hufvudafdelningarne gillades. Tredje Hufvud-Afdelningen. För att tillvägabringa en för Allmogen af behofvet påkallad lindring i beskattningen, beslöt Bonde-Ståndet de förändringar uti första och andra Bevillningsgrunderne, sora innefattas i efterföljande nya Redactioner: usta Bevillning!grun den. ”Personlig skyddsafgift bör erläggas af hvarje i Mantalslängd skattskrifven perso*, olika för Mansoch olika för Qvinspersoner, samt efter sådant förhållande, att den hittills gällande skyddsafgiften nedsättes för mindre bemedlade, men deremot, i progressivt förhållande till inkomst och förmögenhet, ökes för mera bemedlade personer. Denna afgift utgår årligen från och med fyllda 18 år, till och med fyllda 60 år, då densamma upphör för alla dem, sota icke af egendom, tjenst eller rörelse, ega en inkomst af 100 Rdr, eller, som icke utgöra Bevillning af lön, e~ gendom, rörelse eller förtjenst.” itdra Bevillningsgrunden.
Sl;s verkliga mening varder med mera sannolikhet i dagen bragt genom en sådan tvåfaldig pröfning, verkställd sednare gången af en opartisk nämnd, sådan som StatsUtsk. i dessa frågor kan anses utgöra, — än om BevillmsUtsk., förstärkt, af görer ifrågavartde tvisteämne, hvari Bevilln.Utsk. så mycket mindre kan vara opartiskt, som just hos nämnde Utsk. ärendet fått sin (örsta behandling. Den fördel, som i berörde hänsigt nu eger rum, skulle alltså genom del nya förslaget gå förlorad. Det betryggande af alt hvarje Stånd kan genom sitt votum, skiljaktigt från de öfriges, bevara en fråga från alt få en möjligen förhastad utgång, och hänskjuta den till förstärkta SlatsUtsk:s slutliga ompröfning, bör alltså värderas och ej utan starka skäl försmås. Sådana synas mig ej vara framlagda för det ifrågavar:de förslaget. Jag hemställer derföre vördsamt att R. o. Ad. ville, såsom gemensam tanke, förklara detta förslag för hvarken nödigt eller nyttigt. Hr Printzensköld, Carl: Hade 109 års lagstiftning ansett ett så beskaffadi förslag, som del Coust.Utsk. nu framställt vara nödigt och nyttigt, så belviflar jag ingalunda att icke dessa lagstiftare infört det sått att votera i Bevillningsfrågor, hvarom nu är fråga, men då nu så icke skett och dä den erfarenhet, man vunnit under tiden efter nu gällande grundlags införande, visat, det icke ringaste olägenhet upstått deraf alt förstärkta StatsUtsk. afgör de Bevillningsfrågor, som genom förstärkt Utsk. böra behandlas, så anser jag just detta förhållande ådagalägga, att förslaget hvarken är nödigt eller nyttigt, hvarföre jag förenar mig med Frih. Cederström i hemställan, att R. o. Ad. ville uttrycka ett sådant förklarande, såsom sin gemensamma tanke. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I afseende på de af föregående talare nyligen nämnda tullfrågorna, anser jag väl icke betänkligt, att förändra nuvar:de föreskrift om förstärkt Utsk., men i afseende på frågan om allmänna bevillningen, skulle jag anse det vara mera betänkligt.
Svartlings motion, dels de vid Bevillnings-stadgan fogade formulärer; lät bero vid densamma stadga bifogade minim i -1 a r i IT för hemmansvärdet i hvarje län och antogs denna tariff såsom gällande till nästa riksdag; samt i afseende på riksdagsfullmägtigen Strindlunds motion, rörande städernas beskattning, biföll det af Friherre af Smidt, i dess vid Utskottets betänkande fogade reservation, frarnstälda förslag, med den förändring, att de deri förekommande orden ”nådig proposition” utbyttes emot orden ”nådig skrifvelse.” Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Kongl.
Och jag är öfvertygad art ett sådant exempel skali åstadkomma den bästa verkan ; ty hvarif ån härleder sig öfvertfödet i en Stat, om ej f ån de högre Classeme af Medborgare? HviLa der - 488 Ben 2? April. efter väcka lusten hos de lägre att likna dem, för att derigenom förverfva sig ett ytligt anseende och de Högas bifall. Herr Ceder skjöld har ock yttrat, att han ansåg tvångsmedel till hämmande af förbrukning af Caffe, icke vara lämpelige, och att i händelse nyttjandet deraf skulle inskränkas , ett absolut förbud vore mera tjenligt än de föreskrifter, Utskott et till vinnande af detta ändamål föreslagit j men jag får förklara, att jag för min del icke kan dela den värda Ledamotens tanka i detta fall. När en Vara till den grad blifvit allmän hos Nationen, som nyttjandet af Caffe nu är, till och med hos den lägre Folk-Classen, tror jag tvärtom, att ett absolut förbud icke voro lämpeligt. — Det förhåller sig härmed lika som med en svår sjukdom hos en svag Patient; man bör ej genast söka att genom starka medel häfva det onda, utan småningom genom lindriga utvägar befrämja tillfrisknandet. Jag tror att Utskottet uti sitt tillstyrkande gått en rigtig väg och rättat sig efter tiden, då det öfverlemnat till Kongl. Maj:t att efter förekommande omständigheter vidtaga tjenlige åtgärder till yppighetens inskränkning; och jag ir cfvertygad att om Betänkandet af Ridderskapet och Adeln brfalles, skola vi genom de Marerialier, Utskottet anskaffat samt med tillika fästadr af eende på de serskilte Förslag, som af de i Landsorterne nedsatte Comiterade för of anberörde ändamål framställt, otvifvelagtigt erhålla en Fö-fattning emot Luxe och Öfverflöd, hvilken på en gång uppfyller Fäder - Den 2? April. 489 neslandes vänners och tidens gemensamma for. dringar. Herr Cederskjöld:
De väldiga konflikter, som sålunda uppkomma, gå * emellertid mycket lugnt af stapeln, och förmodligen sitter vid det här laget Hallin som välbe-stäld prost med nio barn och en stor fjerding, som besparar honom onödiga grubblerier. Denna bok gladde mig genom sin emellanåt framträdande humor men allra mest derför att den innehöll den största elakhet, jag på länge sett i tryck. Dertill kommer jag sedan. Amnet är religiösa konflikter. På min tid ansågs detta såsom gammalmodigt. En tid under Gustaf IV Adolf utbredde sig från det bigotta h of vet en ström af helighet öfver lycksökarnes oräkneliga skaror, och man kunde fa det intryck, att den rena läran spelade hufvud-rollen i vårt andliga lif, derför att allt som fans af dumhet, allt som behöfde dölja några fuffens, all karaktärslös ärelystnad draperade sig i fromhetens mantel och beskärmade sig öfver gudlösheten hos slägtet. Men literaturen brydde sig ej mycket derom — den ansåg frågan afslutad äfven oro den rörde upp en del dam. Förhållandena nu tyckas hafva någon likhet med de dåvarande, och så har herr Geijerstam tagit frågan literärt under behandling. Hvad det än är, modernt är åtminstone detta problem icke, och den begåfvade ungdomen var redan för femtio år se ’ n tidigt nog ute öfver dogmerna — inte har den nu börjat bli troende igen, det framgår för öfrigt af herr G: s egen framställning. Afven herr Geijerstam narrar således den, som villstudera tideus fysionomi i literaturen. Hvad kunna de men-niskorna mena med att skapa en ny literatur? Det var som sagdt en elakhet i » Pastor Hallin », som gladde mitt gamla hjerta. Saken är den, att i den stifts-tidning jag läser — man var på min tid inte förvand vid många tidningar, och jag har aldrig kunnat komma mig för att följa med pressens utveckling och nöjer mig med min stifstidning och gamla Aftonbladet, som, när jag började med det, representerade oppositionen — nå, i stiftstidningen har man på senare åren slagit sig på moraliteten, och det är något som alltid förefallit oss gamle mycket lustigt, att se med hvilket högtidligt allvar en del folk kastar sig öfver den sporten.
Han behöfde n5gon som muntrade upp honoin, och det hade hon gjort förut. Han hade liksom solsken i hjertat en 19ng tid hvar g5ng se ' n han sett henne. Men nu var det en sidan tyngd öfver henne, skämta kunde hon inte alls, utgjuta sig om sina bekymmer ville hon inte och inte häller han. D8 var der ju ingenting att tala om. Han hade sjelf föga tro p9 framtiden, just derför trifdes han endast med de sangviniska, de rödkindade, de hoppfulla. Och sa träfiades de allt mer och nier sällan. Han flyttade till en annan stad. Det skar honom i h ertat, hvar g9ng han tänkte pB henne, men han kunde inte annat. Hon vande sig att tänka p9 ingenting, när hon somnade. Men ibland om vbarna, d9 björkarna och gräsmattorna vor0 sa hjertslitande vackra, att det inte stod till att gräfva ner sig som en mullrad i arbete och sömn, d9 kunde hon undra hur det hade varit, om han hade tagit afsked af henne riktigt, om han hade sagt rent ut, att han en g5ng hallit af henne, men att det hade ta it slut. Det hade ändf varit nigor säkert, soni hon kunnat t3nka p f ibland. Hon m r iiiistaii aldrig borta pS bjudningar. Och var hon det nigon gSng, hade hon inte roligt. Man talade om teaterpjeser, som hon inte hade sett, om böcker, som hon inte haft tid att Iisa och dessutom, om iif \ .eii samtalet rörde sig kring hnien, som hon kände. sS tillfredsstiilde det henne icke. Hon hade under sin seminarietid blifvit van vid verkligt tankerika samtal med Iiirarne och Iiirarinnorna och hade ocksi med kamraterna smakat 1) s hvad vcrklig, uppsluppen munterhet vill stiga, och (lerför viiinjcles hon vid denna s.ïllskal&gt;skonversation, som var p9 en gSng s9 tung och s5 ytlig. Om hennes person tog nian just ingen notis.