Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä under öfvei läggningarna i detta mål skiljaktiga meningar förspordes, skedde slutligen omröstning, hvarvid först referenten yttrade: att han, sorn deltagit i det af sökanden åberopade utlåtande, hvarigenom Kammar-rätten den 27 Juni 1843, hufvudsakligen på de i förevarande ansökning upprepade skäl, i underdånighet hemställt, om icke det ådömda beloppet kunde varda af gunst och nåd eftergifvet, fortfarande ansåge dessa skäl förtjena afseende, och då, vid besvarande af den nu erhållna nådiga remissen, något hinder alt i hela dess vidd pröfva den väckta hagan, i referentens tanka, icke kunde bernias från ordalydelsen i Kongl. Majlis nådiga bref af den 1 Oktober 1845, som, utan antydan om skälen eler till, endast innefattar det förklarande, att ansökningen ej kunnat i nåder bifallas, funne ock referenten, med afseende ä hvad i saken förekomme, sig föranlåten att i underdånighet tillstyrka, det måtte Kammarrätts-rådet Sylvander> i likhet med hvad andra sökande någon gång vederfarits, förunnas den nåd, att handlingarna öfverlemnas till Rikets nästsammantiädande Ständer, för att törande .medlens afskrifning sig yltra, och beloppet emedlertid och intilldess frågan blifvit slutligen afgjord, tå i kronans räkenskaper balanceras. T. f. Amiralitets-kanoroar-rådet, Protokolls-sekreteraren Bäckström förmälte, att han hufvudsakligen förenade sig i den af referenten anförda mening. Herr kammari ätts-rådet Edman instämde till alla delar med referenten. Herr kommendören m. m. Blomstedt yttrade, att, enär några nya eller andra skäl, än som funnes förhanden, då, uppå Kammarrälts-rådet Sylvan ders underdåniga ansökning att af gunst och nåd vinna befrielse från utgifvande Kongl. MajUs Nåd. Skrifvelse, N.-o 27. 11 af del honom i laga väg ådörnda ersättningsbelopp, Kongl.
Grunden fdr den plane jag vågat framställa hvilar på de särskilta åligganden, jag ansett tillhöra Statens $:ne penninge"Verk, nemligen Banken, Riksgälds-Centoret och Stats-Verket. Anmärkningarne åsyfta en rubbning af denna grund; en rubbning, som, om den gillas, i väsentelig del verkar på planens utförande i det hela, och hvarigenom jag befarat att den deraf påräknade goda verkan till det mesta skulle förfelas. Herr Commerce-Rådet vill nemligen realisera Riksgälds Sedlarna, så att vi måtte få blott ett representativt mynt, och fortsätta Riks-Discont-rörelsen uti ett utvidgadt förhållande , genom Bankens omedelbara administration. Då blir Banken det Verk sorn förvaltar Rikets Credit-vä&ende. — Da bör ock af samma skäl det öfriga af Riksgälds-Contoreis åligganden öfverdragas åt Banken, i hvilket fall Riksens Ständer hafva blott ett Verk att underhålla - 1033 Den <jo Junii halla 1 stället för 2tne, och hvarigenom åtmindstorte vinnes enhet i denna forändrade plan, jemte en annan ytterligare hushållning medelst mindskade löner och arfvoden. Men är detta förslag Verkligen nyttigt? böre vi ej en gång blifva ense, åtmindstone, att jag så må uttrycka mig, om localen der vi vilje anlägga våra byggnader? Och håfve Vi icke redan nog dyrt lärt oss inhämta Vådan Utaf att sammanblanda Statens Credit-Väsende med Bankens RörelseCapital? Att Rikets Ständers Bank varit ett medel till Statens uppehållande i flera vådliga och 'critiska ställningar, det erkännes säkert af hvarje medborgare; men det var just då man för ögonblickets förlägenhet för mycket ä 1 i tade dess kraft, som ett af dess hufvudsakligaste, dess egentligaste föremål blef förnärmadt, och följden blef den, att det fria utbytet mellan Silfret och Sedeln måste inskränkas. Jag, erinrar ännu en gång, att jag icke klandrar hvad sorn då skedde, ty momentet var kritiskt; men jag lemnar aldrig den öfvertygelsen, att man bör söka återkomma till det rätta.
M:ls nådiga framställning i dessa delar; i följd hvaraf frågan om dessa personers uppförande på ludragningsstat förfallit. 17:o. Vidare har E. K. M:t föreslagit, att af den pension, som vid 1844 och 1845 årens riksdag tillerkändes Statsrådet grefve Hårds enka, halfva beloppet eller 750 R:dr R:mt, måtte, efter hennes numera timade död, få öfverflytta» på grefve Hårds i medellöst tillstånd eflerlemnade ogifta 3:ne döttrar Gustafva, Sofia och Maria Margaretha Hård, att af deni tillgodonjulas med 250 R;dr hvardera, så länge de förblifva ogifta. Då de särdeles bevekande omständigheter, som föranledde Rikets Ständer vid förberörde riksdag all bevilja en pension af 1,500 R:dr R:int åt Statsrådet grefve Hårds enka, äfven äro gällande för hennes oförsörjda döttrar, hafva Rikets Ständer lemnat bifall lill hvad E. K. M:t sålunda föreslagit; äfvensom Rikets Ständer medgifvit, att pensions-bcloppen må utgå från och med månaden efter grefvinnan Hårds död eller från och med den 1 Mars 1856. 18:o. Med afseende på den nitiska och i många rigtningar gagneliga verksamhet, som framlidne Statsrådet Gabriel Poppius under en lång lifstid utvecklat både i Statens tjenst och för inhemska näringars förkofran, är i den Kongl. Propositionen föreslaget, att hans efterlemnade oförsörjda döttrar, Fredrika Gustafva och Augusta Charlotta Poppius, måtte på Indragningsstaten tilläggas en årlig pension af 400 R:dr R:mt hvardera, så länge de ogifta förblifva.
Lärarepersonalen skall utgöras af tre lärare och tre lärarinnor, biträdde, om så erfordras, af särskilda lärare i språk, teckning och koralsång; 5:o Ledningen af undervisningen i allmänhet skall tillhöra förste läraren, hvilken tillika skall vara skolans rektor; 6:0 Ledningen af under-visningen i fruntimmers arbeten samt uppsigten öfver lärjungarnas seder och skick tillhöra första lärarinnan, som ställes rektor närmast i myndighet inom skolan; 7:0 Skolan ställes under styrelse af en af Kongl. Majrt utnämnd direktion, bland hvilkens medlemmar fruntimmer äfven böra finnas; 8:0 Lärjungarne få ej öfverskrida ett visst måttligt antal, som af Kongl. Majrt uppå direktionens framställning bestämmes; gro En viss ärlig af gift ^ sorn på samma sätt bestämmes, erlägges af lärjungarne till skolans underhåll; 10:0 Skolans rektor erhåller samma befordringsrätt, som lärare vid elementarläroverken, men han, likasom hvar och en af öfrige lärare och lärarinnor vid skolan, kan af direktionen endtledigas, när den så finnér behöflig!. Då emellertid, för det närvarande, inga allmänna medel finnas af Rikets Ständer disponerade, som kunna användas för inrättandet af en sådan skola, och afgifterna af lärjungarne ej torde böra bestämmas till så högt belopp, att kostnaderne med dem ensamt skulle kunna bestridas, får jag i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Maj:t, för inrättande af en sådan normalskola för fruntimmersundervisningen, måtte af Rikets Ständer begära ett årligt anslag af 3,000 R:dr banko, en summa, hvilken säkerligen blifver erforderlig, då lokal för skolan skall hyras och den största grannlagenhet måste iakttagas vid valet af lärare och lärarinnor. 35 Kongl. Maj:t behagade, uppå jemväl Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, i nåder bifalla, att af Rikets Ständer skulle äskas ett anslag af 3,ooo R:dr banko för inrättandet af en normalskola, till bildande af lärarinnor för frunlimmersundervisningen. 16:0
När jag tänker på, att Lilly skulle kunna få gå igenom detsamma som jag, så kan jag bli alldeles tokig. LOUISE. Men du är ju alltid så glad och belåten. ERNA. Nåja hvarför skall man hänga läpp. Det ligger inte för mig. LOUISE deltagande, skyggt. Men du har det ju bra? Är du inte lycklig? ERNA. Du talar som ett barn, min vän, och det är du också ett stort, sjukt barn. ^Lågt och lidelsefullt.^ Lycklig? Ja, man kan öfverlefva allting. Det är det som gör verlden så usel och futtig. Man tröstar sig med en pipa tobak och ^ser hän till Henrik.^ Nej ^afbryter, reser sig hastigt upp och går ett slag öfver golfvet^ men det är underligt i alla fall, att inte barnen komma! ^Stannar i närheten af spiseln, der Henrik sitter.^ HENRIK. Du har varit hos Bergström i dag. ERNA. Ja. HENRIK. Med blommor! Det kan man kalla gentilt. ERNA. Jag skulle tro det. HENRIK. Du ger aldrig mig några blommor. ERNA. Du har inte brutit benet. HENRIK. Vill du inbilla mig, att det är för benets skull? ERNA. Visst inte, det är för hela karlens skull! Han är en snäll pojke. Hade han varit här, skulle jag inte ha behöft sukta för tobak. HENRIK. Jaså! Du erkänner således ERNA. Söta herr Adonis, han ska' få dubbelt så många blommor som Bergström. Han ska' få allt hvad han vill, bara han är snäll. HENRIK. Jag vill ingenting ha. ERNA gnolar och går fram till Louise. Nej, vet du, hade jag kunnat bli fri för Lilly utan att ta henne hit till Paris, så hade jag helst velat, men hon tiggde och bad i hvartenda bref, och när hon nu kunde ha godt af att lära sig franska riktigt ordentligt, så tyckte jag, att jag inte kunde säga nej. LOUISE. Kära du, hvad skulle hon ha för ondt af att komma till Paris? ERNA. Åh du!
De vid senaste Riksmötet ej afsedda förhållanden, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts tillkännagifvande, föranledt Dess höga Beslut om Urtima Riksdag, hafva, i afseende på det inre af Banco-verket, egt den följd, att, enär hvarken Cassa-rörelsen eller Sedel-rörelsen, under den förflutna perioden, medgifvit och påfordrat det förändrade skick, som för dem varit tilltänkt, samt utaf de egentligt nya Lån-rörelse-grenar, som vid sista Riksdag tillkommo, nemligen Tackjerns-belånirigen, Deposit-räkningen och Upplåningen mot Obligationer ä 3 och 2 procent, den förstnämnde mött hinder för sin verkställighet, hvad Stockholms Våg beträffar, och iifven i öfrigt förblifvit obegagnad, den andra i ordningen är vorden endast föga anlitad, och don sistnämnde icke heller kunnat erhålla den utsträckning, att något från den öfriga Låne-Banken afskiljdt Departement för dess skuU behöft ifrågakom 6 JBihang tilt R. St. Prot. i834* 6 Sami. 1 Af(l. 2 Haft. 42 Berättelse af Banco-Fullmäktige. nia; men Banco-Verkets förut liafda flerfalcliga functioner, år från år, icke afutan till-tagit; så har också elen, i Banco-Reglementet (pag. a5), åt Banco-Fullmägtige upplåtne rättighet, ”att under mellantiden, utan förnärmande af någon tjenstemans elier; betjentes rätt, göra de indragningar af tjenster, eller förändringar af göromål och tjenstebefattningar, som kunde finnas nödige och nyttige, för tillvägabringandet af en önskad, efter sakernes blifvande nya ordning, lämpad definitiv reglering,” varit i samma nion till begagnande föga påkallad; men dock föranledt följande, tid efter annan vidtagne anstalter:
Ständers valde Electorer, för att utse den man, som skall efterträda Rikets Ständers Justitie - Ombudsman, i fall han, innan nästföljande Riksdag, skulle med döden afgå; och befunnos, vid Valsedlarnes öppnande, sedan en sedel blifvit casserad, rösterne hafva utfallit, som följer: Lagmannen, JustitieBorgmästaren, JurisUtriusque Doctorn Herr JonasUllberg 38 röst. CancellieRådet, Riddaren af Kongl. Nordstjerne Orden samt af Kejserliga Ryska S:t Anne Ordens 2:dra Class och af Kongl. Preussiska Johanni ter Orden Herr August von Hartmansdorff 6 — RevisionsSecreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Herr Pehr Niclas Poignant .. 2 — Häradshöfdingen Herr Pehr Hernblom 1 — Arv. A:son Posse. Jean Noreus. C. F. af Wingård. P. Pehrsson. 22 H. 5 66 Den 3o April f. m. I följd hvaraf Herr Lagmannen, Justit. iaeBorgmästaren och Juris Doctorn Jonas Ullberg blifvit utsedd att efterträda Rikets Ständers Justitieombudsman, i fall han, innan nästföljande Riksdag, skulle med döden afgå. Ut Supra. Arv. A:son Posse. C. F. af Wingård. Jean Noreus. P. Pehrsson. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMår skalken framstäld proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln anmoda ExpeditionsUtskottet, att icke allenast angående de sålunda skedde valen uppsätta en underdånig ikrifvelse till Kongl. Maj:t, utan ock för de till Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och dess Suppleant valde ofvanbemälte personer författa förslag till behörige constitutorial å nämde befattningar.
Sedan Stats-Utskottet ansett berörde motion böra jemväl af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas, hafva Utskotten densamma till öfvervägande förehaft; och ehuru, enligt hvad Utskotten serskild inhemtat, de rustande inom Bjäre härad, genom ofvanberörde Kongl. Resolution, blifvit befriade från Kronotiondes erläggande; likväl och då, förden händelse, att, på sätt motionären uppgifvit, icke alla rusthållsnumren af en sådan befrielse kommit i åtnjutande, dem, som härigenom anse sig lidande, är öppet lemnadt att i laga ordning söka rättelse; samt i allt fall Utskotten icke äro i tillfälle att utreda orsaken till det af motionären öfverklagade förhållande, finna Utskotten sig böra tillstyrka, alt motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om l-.sta och 2:dra LifGrenadier-liegementenas befriande frän garnisohs-tjenstgöring i Malmö. Från Hederv. Bonde-Ståndet hafva Utskotten till handläggning fått emottaga ett af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands Bih. till R. St. Brot. 1845. 4 Sami. 2 A/d. 17 Haft. 3 18 Statssamt AllmBes v.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande „ N:o 76. Län ingifvet memorial, hvaruti han anfort, att de cornmenderingar till garnisons-!jenstgöring i Malmö, som irsta och nrdra Lif-Grenadier-Regementerra, tourvis med andia Regementen, de sednare åte» måst utgöra, varit för rustoch rotehållare serdeles betungande, i anseende till den hastigare och ojerona slitning af munderingar ne, som af en långväga marche och 4 månaders tjenstgöring på stället blifvit en följd.
Oj straff, c för sadana brottsliga nci säiskiUda förhållanden» Om Eders Kongs. Majit härutinnan wärLes i° genkänna den trohet och den tilgifwenhet för Konrmga. Huset, som ilian S've»i?a Män aro offikljakliga; sa äga ock Riksens Slä dcr den tilfrcdcfkällelst', at för hela wellde,! ja ådagalägga, at de icke wansiägfaS fran deras fädcrö tänkesätt för ara och dygd, jamt at ten öfiveilngckse ar hos Nirsers Ständer grundgästad, cg pä ordning hw'lar styrka, erch pa lydnad wargktlg» heren af alla S.unhaiienö bestånd. NlksenS Ständer framhärda m. m. Slsrmägligste Aäeruädigste Konung! Dä efter Kongs. Mains Nädlga förcrdd.ande, et U-.j?orr af Riksens S änd r kommer ar öfn-erse Gästg'ftvare-O'-dningen och fl-xa Hashälle.Författningar, Haiwa Rlstnö Stander alwen funnit, ar de himls wldkagna anstallccr ii! Fanaars sorlffaffands torde rarfwa någon ändring och jvrbättring. Riksens Ständer stafwa fördenskull ansett det icke wara. emot Kongs.' MastkS Nådiga afsigcer strj' bande, om detta H.ishallnings-Utskott tillika skulle sä sig uodraget at sör.sia er stut, at uran Kronans kost. nåd, genom i luvarje härad fog de anstallier, samt verkst stol da lamma,iffokt, ^ förfa för FangarnaS fortskassande, u.au at Aämogen derw.v wore särstkilldr be. tungrd.
N:o 168» stöd för fattigvårdens bestridande, mot sitt allmänna ändamål hittills fått inom Carlstads f. d. Superlntendentia, eller nuvarande Biskopsstift, afLänsHospitalet disponeras, såsom följd hvaraf ock de Församlingar inom detta Stift, hvilka ej redan genom serskilda Kongl. Resolutioner nämnde inkomst återfått, länge befunnit sig i saknad af ett bidrag till sina fattigas underhåll, som varit ämnadt att göra denna skyldighet mindre betungande; och då en återgång härutinnan långt före detta synes hafva bordt ega rum, ej mindre i stöd af ofvan åberopade Kongl. Resolution den 2g November 1^50, som till hela Carlstads Stift utsträcker den för Philipstads och Nyeds Bergslager då i underdånighet sökta och beviljade befrielse från Fattigprocentens aflemnande till Carlstads Hospital, än ock, såsom följd af 7 §. 2 mom. af Kongl. Resolutionen uppå Presterskapets Besvär den ao November 1786, derigenom förklaras: att, då hvarje Församling ovägerligen är förpliglad att underhålla och försörja sina egna så kallade husfattige och Allmosehjon — ett åliggande, som genom Kongl. Kungörelsen den 5 December 1788 än ytterligare blifvit stadfästadt — samt |:dels-procenten af arfskiften alltid utgjort en af Fattigcassan lagliga och ordentliga inkomster, hvilka, vid de årliga utdelningarne, nämnde fattige tillfalla, K. M. funnit merberörde Fattigprocent af Summa Inventarii dädanefter böra till Församlirigarne Öfverlemnas, att, på förut vanligt sätt, användas öfver hela Riket; så hafva R. St, Éxp. Utsi i FSrslag till tind. Skrijv. St. härigenom sköta t hos E. K. M. i underdånighet anhålla , att de i Carlstads Hospital för närvarande befintliga svagsint® personer och Hospitalshjon måtte, genom Kongl.
I Den i å J a n u a r i i e. m. tala för en utgift, förmodade jag att någon annan afsigt lag derunder, och jag är nu upplyst derom, att Herr Hjertås afsigt var att söka hindra Regeringen få lägga trupper hvar den önskade. Jag har icke bestridt senare delen, eller nämt ett ord om den föreslagne undersökningen, men jag har trott det vara onödigt att nu besluta sättet, huru lijelpen skall ske, hälst genom byggnader, då man känner att dessa, uppförde utaf Byggmästare för Kronans räkning, äro vida dyrare, än då det sker för enskild räkning. Jag tror städerna vara mera belåtna, om de årligen få en viss summa till underhåll af dylika byggnader. Det skulle fägna mig, om Staten, genom Friherre Cederstroms förslag, ej fick större tunga af inqvarteringen än här uppgifves, men jag delar icke den öfvertygelsen. Utan att återgå till småsinnet, och söka undandraga Ständerna de förbindelser de åtagit sig, måste jag dock vara försigtig och söka hindra åtgärder, som belasta StatsCassan med kostnader. I fall kostnadsförslagen gå till stora summor, så vore visserligen räntan bättre använd, om den lemnades till städerna, för att underhålla deras i och för ändamålet behöflige byggnader. Jag bestrider sålunda antagandet af första delen af Utlåtandet, såsom nu icke behöflig, men tillstyrker deremot senare delen deraf. Herr af Billbergh: Jag vill icke ingå i någon discussion med Friherre Cederström, Den i5 Ja nu ari i e. fri. ulan förbigår sålunda hvad han yttrat. Jag vill ej heller fästa mig vid Herr Munck af Rosenschölds yttrande, utan får endast citera 1720 års Riksdagsbeslut i detta ämne, der orden lyda sålunda: ”.De under denna nu ”öfverståndne Riksdagen och tillförene författa de samt af Kongl. Ma j:t stadfästade ordningar, instructioner, stadgar och påbud, ”blifva med étt allmänt samtycke och vedervågande gillade och godkände, så att de af "allmän och stadig lag äga kraft och verchau, nemligen: InqvarteringsOrdning för ”städerna af den 6 Julii.”
&amp; laoii fih akta att ej sysselsatta dem med allmaiiiia ärendeii, framclragn ilein pit lardoiiiens eller politi.hens Iia~ii~)). I 211 slcwpare orcltllag rasax eii monyiii förft1; cti.e till ett. arbete med titelii: 2Tankar om fo1liininslrni.nge ' i ocsli. sederiias förclärf i Sverige s&amp; vida kvinnovälde, bar~iainord och friisseri &amp; ro clartill förnainstn orsalceii)). Detta arbete, skrifvet af en riktig kvinnohatare, anses iloclr i Salvii)) Larcla Ticlniiigarr varclt att beakta och att öfcersätta.^ p&amp; frailska .. A t t kviunoliöiiet iipphäfver sig till. regent öfver mankönet, iii en t i r författasen, är tvart emot sliaprtrens mening och ar att al I se allenast som en sla.cllig följ d af köttsliga begärel sw. Mannen bör ej gifva kvinnan den kärlek och vördnad hrni allena &amp; r skyldig Gud, han bör med h a f t kiinim straffa och rätta Iielmes fel, hiilla henne inom hennes skrankor och e; j se genom fingranna med hennes uppsiitliga onclsl&lt;a. Hon slcall lj~dit, 1 i. d -, Iiet ej sker)) iileil sineli, fri,gra ord och vänl.igt~ kt1:) örcler; soin gmeiiligen linfvn regeringssj nkarl till. dciffjiiclrar och l~eclriigeri till andamkl », utan g&amp;om fulls tandig uppoffring, och mera dylikt i samma stil. Det gamla kvinnoidealet hotade att forsviiina.
Men man har icke rätt vetat, hvem som nu skulle taga initiativet uti det fallet. Man ansåg då uti komitéen, att det nu föreslagna sättet vore bättre; och fann icke några vådor uti, att öfverlemna denna rättighet att bestämma tax:s-distrikten till Komgens Befcde. Vi föreställde oss nemi., att Kon:gens Befide skulle vara bäst uti tillfälle att afgöra, huru stora ungefärligen distrikten borde vara, samt att icke någon skälig anledning funnes att antaga, det Komgens Befide skulle missbruka denna sin makt, för att på något sätt plåga folket. Sannerligen vi kunde föreställa oss detta. Jag tror ock icke, att man har någon skälig anledning att tänka sig, det Komgens Deii 18 Maj f. m. 211 Kon:s Befide äro så oförnuftiga och. tyranniska. Skulle de åter vara det, så finnes det likväl medel deremot i vårt samhälle. Man kan anlita offentligheten och man har vägen öppen att klaga. Jag för min del hyser inga sådana farhågor för missbruk af Kon:s Bef:de; och med denna öfvertygelse tror jag man näppeligen kan tänka sig, att någon annan myndighet skall bättre vara i tillfälle än Koms Befide att göra ifrågavide fördelning. Beträffande åter sammanträdes-stället, så har, äfven under den tid närvarande bev.-s-författn. varit gällande, någon gång inträffat, att taxis-komité för landet sammanträdt i stad, och således utom distriktet, hvilket dock strider emot föreskriften i 59:de §:n. I allmänhet tror jag taxis-komitéerna samlats vid tingsställena; oeh åtskilliga härader finnas, som hafva sina tingsställen i stad. Det var för att legalisera detta bruk, som vi ansågo det nödigt att stadga, det sammanträde kunde ega rum uti en närbelägen stad. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af den förev:de §:n, framställde H.
Man ansåg Ludvig nu som en helt annan menniska, och luften uppfylldes med de gladaste fröjdeljud: Lefve Konungen! – Knappt hade nyheten om detta lyckliga omskifte hunnit flyga till landsorterne, än frihetens heliga låga upplifvade alla, och folket försvarade sina rättigheter med vapen i handen ... På många ställen förstördes tyrannernes stats-fängelser” (de adeliga slotten ”Efter denna Konungens förening med Nationen återkallades Herr Necker ... och National-Församlingens enhälliga bifall gaf Konungen, i ett tal, titel af Franska Frihetens Återställare”. – Uppsatsen i N:o 6 om Menniskans Rättigheter, lyktar med att påminna ”mensklighetens vänner” och ”upplysta snillen” om några verser, så lydande: Destructeurs des Tyrans, vous, qui n’avez pour Rois Que les Dieux de Numa, vos vertus et vos loix, – Accoutumons des Rois la fierté despotique A traiter en égal avec la Republique Il nous rend nos sermens, lorsqu’il trahit le sien o. s. v. Både Stockholms-Posten och Dagligt Allehanda hade börjat yttra betänkligheter vid Medborgarens fransyska hänryckningar. En varnare i Dagligt Allehanda hade anmärkt, att ”ju mera folket vinner högsta makten, ju större blifva dess olyckor.” Häremot erinrade Medborgaren om, att ”vox Populi är vox Dei”, och lofvade ”bevisa, att det icke var Allmänheten eller Folket, som beröfvade Sokrates dess lif, tvingade Aristides i landsflykt och lät Miltiades sucka i fängelse”. Detta löfte utgör slutraderne af N:o 10, den 6 Febr. 1790; men i det samma kom munlåset, och frikallade honom från hela den vanskliga bevisningen. Sid. 143 o. följ. Bland dem, som försvarade ärftlig Adel, hvässte äfven Tham sin penna.