Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må doktrinen kämpa, den rätta åsigten segrar, oell må individen betänka sig på att skrifva sitt testamente så, att det anses bindande så väl för den ene, som för den andre. Jag tillstyrker afslag. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. G e. m. Frih. Armfelt, Magnus: Under tiden från 1734 års lags antagande och till slutet af 18:de seklet, har jag mig icke bekant hvilken tolkning följdes vid våra domstolar, när fråga förekom om inbördes testamente. 1734 års lag nämner icke något om inbördes testamente, och prejudikater från denna tid har jag åtminstone icke sett. 1798 fälldes den K. M:s dom, som uttalade grundsatsen, att då 2:ne makar upprätta så kalladt inbördes testamente, hvarigenom förordnas att den som efterlefver den andre, skall till sin död sitta i ostörd besittning af hvarderas giftorätt i gemensamma egendomen, hvilken derefter skulle tillfalla någon uppgifven person, så kan efterlefvande maken, om den begagnat sig af testamentet, icke ändra eller återkalla förordnandet. Efter detta prejudikat dömdes länge, och äfven lagkomitén hyllade den deri uttalade grundsats. För nämnde komités åsigter erkänner jag gerna att jag har den största aktning, men sedan komitén från trycket utgifvit sina arbeten, sammanträdde lagberedningen, och, utan att vilja afgöra hvilkendera bör anses förnämligare, tror jag dock att hvar gång dessa auktoriteter äro af olika mening, åberopas alltid den, med hvilken man för tillfället öfverensstämmer. Detta torde ock hafva varit skälet hvarföre Gr. Sparre i sitt anförande hållit sig till lagkomiténs förslag.
Om återremiss ändtligen önskas, skall jag ej sätta mig deremot, men ett afslag å detta Utlå* Den ii December f. in, i g tande anser jag sä mycket oformligare, som BancoUtskottets Utlåtande öfver samma ärmlie redan blifvit återremitterade Grefve von Schwerin återkom med Ridderskapets och Adelns ofvanomförmälte Deputation, och anmälte, jemte Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens lifliga tacksägelse och erkänsla för Ridclerskapels och Adelns smickrande Oppmärksamhet, alt Hans Excellences hälsotillstånd Vore så förbättradt, det Hans Excellence hoppades kunna i nästa Plenum sig infinna, om ej något recidiv af sjukdomen dessförinnan inträffade. Herr Ribbing, Arvid: Jag anhåller att först få fästa mig vid de former, enligt hvilka detta mål blifvit behandladt. Tvenne Utlåtanden i ämnet hafva inkommit, ett från BancoUtskottet, ett annat från Ekonomiutskottet. Båda aro af olika innehåll. Då målet således tvenne gånger förekommit, hafva Rikets Ständer blifvit satte i tillfälle att vid Samma Riksdag på olika sätt afgöra samma amne. Ett af Utskotten måste hafva Öfverträdt gränsorne för sin befattning. Det ankommer på Ridderskapet och Adeln att bedöma, hvilketdera misstagit sig. Banken står enligt Grundlagen Under Rikets Ständers disposition, genom deras BancoUtskolt eller Fullmägtige. 0m, Ekonomiutskottets Utlåtande antages, står 53 tt. a* ao Den ii December f. 111. Banken deremot under Ekonomiutskottet, emedan det bestämt disposition af mede!, att utur Rikets Ständers Bank utlemnas i och för belåning af spannemäl. Efter mili tanka var Ekonomiutskottet lika skyldigt att bedöma nyttan af åtgärden, som tvunget att dervid stanna, samt åt BancoUtskottet öfverlemna att yttra sig om medlen och lillgångarne för belåningen.
Bibliotheket och Kongl. Museum kan anställas, synes böra, såsom för alla ämbetsverk i allmänhet af Utskottet är föreslaget, efter närmare granskning utsättas, sedan hvars och ens göromål blifvit i Instructioner bestämda. *) jern. C. R. v. Hartmansdorff* försl., s. 173. z afdj 151 1 händelse det förjt framställda alternativet, att ett af de icke föredragande StatsRåden borde ega inseende å RiksÄrchivet och Kongl Tryckeriet, icke vinner bifall, så skulle de, efter det andra alternativet, och i likhet roed Committerades förslag, omedelbart höra under Ecclesiastik - förvaltaren; men hvad RiksHeraldicus angar, har Utskottet ansett öfverflödigt, att om bibehållande af detta ämbete sig yttra, emedan det icke är pä Rikets Stat uppfördt. Då Utskottet, såsom under Drätsel-Förvaltningen är anmärkt, ansett sig icke kunna föreslå, att Öfver-Intendents-Ämbetet skulle tilläggas någon egentelig befattning med Slottsförvaltningen i allmänhet; så kommer detta ämbete, såsom egande en vetenskaplig befattning, att höra under Ecclesiastik-förvaltarens omedelbara inseende. Yl. Inrikes Förvaltningen för Allmänna Hushållningen och Ordningen.
FÖRSPELET. tempel och lund; till venster klippor och mörk granskog. Mälarlandskap i midsommarnatt; till höger Balders LOKE och STORVERK (sonen) in i granskogen. LOKE. Här är svalt och där är skugga, Svarta furor ge oss skydd. Stanna son, här är en grotta Den är mörk, den är för oss. STORVERK. Är ej solen ännu bergad? Mina ögon torkat ut, Ej jag sofvit sedan vårdagJemnan kom med ljus. LOKE. Tröst min son, ty solståndsdagen Straxt till ända lupit har; Då vi börja åter lefva Vi af Jettars yfverborna Ädlaste och äldsta ätt. STORVERK. Säg mig, fader, hvem var först, Asen eller Jetten? DRAMATISKA FRAGMENT LOKE. Ymir, jetten, var den första! Bure var hans borna bror; Bures son var Odins fader, Bestla hette Odins moder Och hon var af jettebörd Hvem är jette hvem är Ase, Hvem har söndrat Ymers ätt? STORVERK. Säg mig, fader, Asa-Loke, Säg mig, säg mig hvem är Du? LOKE. Asa-Loke har Du nämnt mig; Odins fosterbroder förr jag var, Fårböts son jag eljes kallas; Om jag är det, vet ej jag. STORVERK. Säg mig fader hvarför solen Är oss fiendsk, endast oss? LOKE. Solen är ju Odins öga, Och det bränner, bländar; Se dit åt och Du blir blind, Du och alla Askurs söner; Gulnar icke bondens åker Svedas icke ängens örter Om ej Njord med regn och moln Skyddar för den hvassa blicken? Gissnar icke båt i strand, Blekes icke högtidsdrägten, Brynes icke jungfruns kind, STARKODDER SKALD När den sätts för solens strålar? Ja, det sägs, i sunnan-landen Menskans hud blir svart som beck... STORVERK. Säg mig, fader, Asa-Loke, Skola evigt Höga Magter Hata Ymers örna-ätt? LOKE.
Hr ÖfverStåthållaren till K. M. ingått med underd. hemställan i ämnet, måhända något när i den riktning jag gifvit denna motion; men jag föreställer mig, att ett tillstyrkande af li. St., med afseende mindre å Stockholms enskilda fördel, än den allmänna nytta landet skulle tillskyndas genom befordran af hufvudstadens tillväxt och förkofran, skulle gifva förökad kraft åt denna hemställan, äfvensom R. S:s medgifvande, hvad angår den ifrågasatta låneförsträckningen och den temporära befrielsen från kronoutskylder, i allt fall fordras. Med de af mig i ofvananförde måtto föreslagna förmåner tror jag, att många skulle uppmuntras till byggnadsföretag, hvarigenom äfven, med förbigående af de anförda, städse bestående och påräknade verkningarna af Stockholms utvidgning till fördel för landsorten, ett nytt lif i rörelsen genast skulle väckas af den mängd menniskor, som blefvo sysselsatta, och emedan betydliga quantiteter af murtegel, byggnadsvirke och födoämnen derigenom skulle beredas till afsättning. Arbetsfolk från spridda orter skulle ock få tillfälle till arbetsförtjenst, särdeles vigtigt, då missväxt öfvergått någon provins. Det torde mig tillåtas upprepa, att utan vexelverkan till inbördes fördel emellan städer, hvilka förtjena detta namn, och producenterna af landtmanna-varor kan ett land Den i Mars f. ra. icke stiga i cultur, industri och välmåga. Vissa städers behöriga storlek är i sådant afseende ett nödvändigt vilkor. Men sjelfva Stockholm är ännu nog småstad. Hvem har ej erfarit, huru en föga betydligt ökad eller fördröjd tillförsel hastigt stegrat eller fällt priset på en vara, en icke likgiltig omständighet såväl för en försäljares, som en köpares beräkningar; och på vår börs har en obetydlig tillgång eller brist på vexlar, hvilka på andra handelsplatser ej skulle varit märkbara, starkt inverkat på cursen.
Som de nu kommo på väg, var prinsen mycket bedröfvad, och tänkte han skulle få stå med skammen, när hans fader och fränder fingo se den lilla jord-kojan under ene-busken. Men annat blef det; ty när de kommo fram, fanns der hvarken jord-koja eller ene-buske, utan en präktig kungs-gård och ett stort konunga-rike; och öfver kungs-gården och konunga-riket rådde nu prinsen och hans fagra brud, som varit förbytt till en råtta. Då vardt den gamle konungen ännu gladare än förut, och blef der så skipadt, att den yngste prinsen äfven skulle få ärfva riket efter sin fader. En öfverlemning ifrån ~Södermanland~ skiljer sig ifrån den sednast anförda endast deruti, att den yngste prinsen uppgifves heta Bo. När han kom till sin fästemö, den lilla ~råttan~, och hon skulle väfva ett skjorte-lärft, sprang hon upp på bordet och ropade: »Upp, mina råttor och möss, och väfven en väf! Jag skall sjelf väfva. Likaledes när hon skulle fullgöra sitt andra prof, att sticka strumpor åt konungen, ropade hon: »Upp, mina råttor och möss, och spinnen, sno’n och sticken! Jag skall sjelf sticka.» Enligt en uppteckning från ~Upland~, stadnade den tredje konunga-sonens gull-äple på en sop-hög, hvarest växte en törn-buske. Under törn-busken bodde en fager ~råtta~, som prinsen fäste till sin käresta. Den lilla råttan fullgjorde derefter konungens prof: att sömma en brudgums-skjorta, en natt-tröja och en mössa. När så brölloppet kom, och prinsen skulle föra sin brud till kungs-gården, fingo de se framför sig på vägen ett stort hö-lass. Der sprang den lilla råttan upp, och i samma stund förbyttes hö-lasset till en guld-smidd karm, och den lilla råttan till en fager prinsessa med gull-krona på hufvudet.
I anseende till dessa skäl, och i afsigt att bereda Rikets Ständer möjligheten, att åt detta slag af lagstiftningen gifva en större varaktighet, utan att derigenom någon rubbning skedde i de Konungen eller Rikets Ständer genom Grundlagen ömsesidigt tillerkända rättigheter, har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, att 61 § i Regeringsformen måtte erhålla följande lydelse: »Alla afgifter, som {liksens Ständer under de i föregående § nämnde titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det är, under hvars lopp den nya bevillningen af Riksens Ständer fastställd blifver ; Riksens Ständer obetaget, alt dä, i stället för införselseller utförselsförbud, tullafgift bestämmes, sådan afgift stadga för en tid af högst tio år, derunder Riksens Ständer ej må densamma nedsätta eller afskaffa.)) Konstitutions-Ulskottet, som nu fullgör sitt åliggande att till Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver det af Kongl. Maj:t sålunda i Nåder framställda förslag,' anser sig böra främst fästa uppmärksamheten derå, att om det föreslagna bemyndigandet till stadgande af tull-afgift för längre tid, än 61 § Regeringsformen nu löreskrifver, vid någon Riksdag blefve af Rikets Ständer begagnadt, komme såmedelst under den bestämda tiden en väsendtlig rubbning i det genom Grundlagarne utstakade förhållande emellan de bägge Statsmakternas ömsesidiga rättigheter, i fråga om tull-lagstiftningen, att inträda. Då nemligen i afseende på de i stället för införselseller utförsels-förbud stadgade tull-afgifler, Rikets Ständer, enligt . hvad den nu föreslagna ordalydelsen i Grundlagen utmärker och af de anförda motiverna jemväl kan slutas vara menadt, saknade annan rätt, än att dessa afgifter till beloppen förhöja, qvarstode i sin fulla vidd Konungens obestridda makt att nedsätta samma afgifter, äfvensom Konungen bibehölle sin rätt att införselseller utlörselsförbud stadga; och den lagstiftningsrätt, som, till förekommande af dess begagnande i en för näringarne vådlig riktning, vore den ena Statsmakten beröfvad, kunde sålunda af den andra Statsmakten obehindradt utöfvas.
Först får jag anföra, det jag ingalunda ifrågasätter Ständernes rättighet att fördela anslagen i så många under-afdelningar, som de kunna finna för godt, och bestämma föremålet för hvarje sådant; men det återstår att tillse, om, vid det ifrågavarande anslagets beviljande, något bestämmande blifvit fästad!, sorn kunde lägga binder i vägen för Konungen att använda detsamma på säll som skett. Utom det extra Slats-anslaget, bar anslaget lill Fångvården bestått af 3:ne afdclmr: ett gammalt belopp af omkring 19,000 r:dr till aflöning åt någre tjenstemän och vaktbeljente vid fångvården i landsorten; ett annat af 4000 r:dr till Länsfängelsernes underhåll samt det tredje och sista, eller det stora statsanslaget till fångars vård och underhåll. Detta sistnämnda blef vid 1828 års riksdag förklarädt vara ett förslagsanslag, bestämdt för fångars vård och underhåll. ConstUtsk. lärer likväl nu för tiden anse att till vården af en fånge icke hörer att förse honom med nödigt husrum. Fångvårds-anslaget sönderfaller vid sitt användande i mångfaldiga delar, som Staten utvisar, och ibland dessa utgör anslaget för nybyggnader och reparationer en, som står främst. Den, som behagar genomgå dessa titlar och vill söka anledn. till anmärka' mot Regeringen, skall, som jag tror, utan svårighet kunna finna pä några andra byggnader och reparationer, vid hvilka anmärkn:r med mindre orimlighet skulle kunna göras. Om man t. ex. fästade sig vid fångarnes renhållning eller vid religionsvården, så kunde man säga att en fånge kan uppehållas ulan all snygghet och ulan all religions-undervisning. Ja, det är ganska sannt, lian skulle visserligen derigenom sjunka ner ännu djupare till djur men skulle ändock lefva; vill man deremot neka honom husrum, så lärer en hvar begripa att han skulle uphöra alt lefva äfven som djur. Den 7 Maj e. m. 325 Det torde i vårt luftstreck icke vara möjligt alt uppehålla hvarken menniskor eller djur utan att gifva dem husrum, eller tak öfver hufvudet
Visserligen hafva Fullmägtige härvid icke tagit i beräkning att i liqvid för en ringa del af nämnde vexlar emottagits till nominalvärde! obligationer, hvilka för närvarande kunna inköpas till ett detsamma understigande pris; men enär berörde obligationer bära Fyra procent ränta och sannolikt komma att förblifva i Bankens ego intilldess desamma, efter utlottning, infrias, sjnes, i betraktande af den obetydliga ränte-afkomst, Banken åtnjuter af åtskilliga laneoch kreditiv-försträckningar, det vara för tidigt att nu i förevarande fall beräkna någon förlust. Deremot visar det sig af den i 21 § af innevarande års Revisions-berättelse intagna utredning öfver inkomst och utgilt i följd af vexelhandel)! under nästlidet år att, efter afräkning från inkomsterna af den här ofvan utförda vinst lör sistberörde år å slutbetalda protesterade vexlar, R:dr 42,964: 35, Bankens behållning å vexelhandel samma år utgjort icke mindre än 84.760 R:dr 34 öre Runt. 1 den förklaring.; Fullmägtige afgifvit öfver anmärkningen i 22 § af 1858 års Revisions-berättelse, angående inberäkning i Bankens metalliska kassa af beloppet utaf protesterade icke infriade vexlar, hafva Fullmägtige förmält sig ej kunna, utan särskildt förordnande af Rikets Ständer, från metalliska kassan utesluta Bankens på dessa vexlar grundade fordran. Högloll. Utskottet behagade således härmare skärskåda denna fråga, och Fullmägtige afbida Rikets Ständers beslut huru för framtiden skall förfäras i så beskalfade fall. som det förevarande, hvilket, alltsedan Bankens vexelhandel är 1845 vidtog - Banko-Utskottets Memorial N:q 2. 17 tog, aldrig inträffat förr än i slutet uf 1857; åberopande Fullmägtige härvid den förklaring, Fullmägtige afgifvit med anledning af sednast församlade Herrar Revisorers yttrande i 22 § af berättelsen, angående protesterade vexlars inberäkning i metalliska kassan. § 16. Enär Kongl.
Uti särskild den 7 November nästlidet år till Rikets Ständer aflåten, af samtliga Riks-StåDden till Stats-Utskottet remitterad nådig Proposition (N:o 28), angående detta ämne, har Kongl. Maj:t till en början erinrat hurusom, i anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag gjorda framställning om behofvet af en förbättrad pensionering för arméens befäl och tjenstemän, Rikets Ständer, — jemte det de, med hufvudsakligt godkännande af de framlagda pensionsstaterna, anvisat nödiga medel för den nya pensioneringens tillämpning under åren 1858, 1859 och 1860 i enlighet med särskilda stadganden och vilkor, — i sammanhang dermed af anförda skäl anhållit att Kongl. Majit täcktes låta upprätta och vid påföljande riksdag öfverlemna förslag till fullständigt ordnande af pensioneringen för arméens befäl och tjenstemän, samt till beredande derjemte af nödig förenkling i förvaltningen. Sedan Kongl Majit derefter under den 14 Oktober 1859 i nåder förklarat att, — i betraktande af hvad i frågan förekommit, och då en ny och mera omfattande reglering af pensionsväséndet för arméen icke syntes kunna tillvägabringas, med mindre än att Staten öfvertoge hela pensioneringen och Arméens pensionskassas bestyr dermed helt och hållet upphörde, men Rikets Ständer icke gifvit tillkänna, huruvida en sådan genomgripande och med större omkostnader för Statsverket otvifvelaktigt förenad förändring varit Rikets Ständers afsigt, — något förslag i så vidtomfattande rigtning icke vid 1859 och 1860 års riksdag kunde framställas, helst för verkställighet deraf äfven erfordrades medgifvande från arméens sida genom dess krigsbefäl, hvars sammankallande under sådana omständigheter möjligen utan ändamål skulle medföra betydliga kostnader; hade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 5 Oktober 1860 vidare utvecklat sina åsigter i ämnet, hvarvid, bland annat, anförts: att Rikets
Jag har väl ofta talat för behofvet af ett utvidgadt lånoch credit-system, men just derföre önskar jag säkerhet för Banken, och att den vid betydligare criser icke må för mycket anlitas. Derföre anser jag ock nödigt, att få bestämdt stadgadt, att Statsverket ej har bättre rätt i Banken, än enskilte. Dessa äga väl rätt att öppna räkning med Banken, att låna mot hypotheker, men ej mot så osäkra, som blifvande Statsinkomster. Jag anhåller om proposition , alt mitt föreslagna tillägg må antagas såsom Ridd. och Adelns gemensamma tanka. Herr Rosenblad: Herr Munck af Rosenschölds förra anmärkning har han låtit Den 17 Februari i c. m. 133 förfalla; den senare fullföljer han; men jag ian lika litet gilla den, som den föregående. Sådane specialiteter i afseende på föreskrifterne i Grundlagen för Bankens rörelse, tror jag blifva hinderlige och bindande, utan att medföra någon nytta. Då Rikets Ständer blott äga att disponera Bancovinslen, och serskilta lagar bestämma i hvilket förhållande Statsverket står till Banken, nemligen i afseende på stora och lilla Creditivet, så är all nödig säkerhet vunnen. Men orimligt är det alt stadga, det Statsverket i Banken ej skall hafva annan rätt, än enskilte; ty desse hafva ej någon lånerätt derstädes, och förhållandet mellan Statsverket och enskilte är i detta fall högst olika. Banken kan utan minsta våda lemna Riksgälds-Conloret förskott mot ränta, enär Contoret alltid genom den inflytande bevillningen kan återbetala inom Junii månad hvarje år. Detta lånbiträde kan RiksgäldsContoret ej umbära, och Bankens säkerhet för de lånte medlen är alltid fullkomlig. Långt ifrån att förtydliga, skall Herr Munck af Rosenschölds tillägg mycket intrassla saken; och jag afstyrker det derföre på det högsta. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Då på förmiddagen Herr Munck af Rosenschöld vid Herr Rosenblads förslag gjorde anmärkning mot orden: ”Ri”kets Ständers Bank, för alltid skiljd från i84 De» 17 Fe bru a lii c. rn.
Att inoen för O lust skulle drabba Statsverket, om än någon falsk Assignation skulle inkomma, utan Uppbördsmännen böra vidkännas en sådan förlust, lärer vaTa ganska obilligt; då dessa Assignationer äro så lätt eftergjorde, så svåra att skilja ifrån de rätta, så att ett annat Discontverk till sin säkerhet ålagt inbetalare att endossera är det en hårdhet att blottställa en Uppbördsman för skada, när honom icke är tillåtet vägra emottaga eller att begära endossement. Friherre Cederström Jacob: Det förundrar mig att öfverläggningen öfver denna fråga kun - 170 Den 5 Augusti t. m. nät blifva så vidlyftig. Utskottet bar förklarat att , då icke enskilde kunna åläggas att emottagt sådana Sedlar, kan det icke heller befallas att de i Uppbörd skola emottagas. Lika litet som enskilte kunna förbjudas att dem emottaga , lika litet kan denna rättighet förjKonungen inskränkas. Såsom bevis får jag nämna att, om Hans Majit Konungen utgåfve en Författning, som ålade att emottaga sådana Sedlar, man och man imellan, vöre en sådan Författning olaglig. Det ar således på hvars och ens enskilda risque, då sådana Sedlar i rörelsen mottagas, äfvensom påJKonungens 5 och kunna således inga afskrifningar för sådana Sedlar någonsin äga rum. Herr Landt Mar skalken gjorde härefter proposition å den upplästa punkten af BancoUtskottets sednare Utlåtande, hvilken med Jfa besvarades. ^ Upplästes <5:te punkten af det första Memorialet, af innehåll att det skulle åligga Götha Canal Bolags Directeurer att fästa särdeles uppmärksamhet å de productiva Näringarnes behof, och tillse det de, i möjligaste måtto, blifva med Lån understödde. Friherre Cederström , Jacob, erinrade att det skulle blifva mycket svart för Riksens Ständer att bestämma det Reglementariska. Den exsecutiva magten vore den tjenligaste att härom anlita. Han finge derpå projectera att alla de föreslagne Reglementariska föreskrifter måtte öfverlemnas till Kongl.
Direktionen att, till och med år 1863, använda ett belopp af 1,200 R:dr R:mt ärligen, för att, jemte här ofvan upptagne missräknings-penningar, anvisas åt den tjensteman, som har att besörja de viii Låne-kontoret förefallande kassörs-göromål. Och hemställer Utskottet, i sammanhang härmed, att i blifvande Bankoreglemente jemväl måtte på lämpligt ställe uti nu ifrågavarande afdelning införas följande stadgande: 6:o Vid uppförande på ordinarie stat af den Banko-diskont-verkets i Stockholm samt Läne-kontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän och betjente under sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning, hafva Rikets Ständer fästat det vilkor, att den, som ingår på nya staten, skall vara förbunden att. underkasta sig den vidsträcktare tjensigöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Bankooch Diskontverket elier eljest i allmänhet kan varda stadgad. För Öfrigt har Utskottet funnit annan förändring i Banko-reglementets 4;de artikel icke erfordras, än att det åt Banko-fullmägtige, enligt 94 §, hittills uppdragna åliggande, att, då tjensteman vid någotdera Diskontverket af sjukdom eller annat laga förfall hindras att tjensten besörja, efter förslag af vederbörande Diskont-direktion bestämma arfvodesbeloppet för hans vikarie, må på Diskontdirektionerne öfverflyttas. Genom denna förändring skulle dels en onödig omgång undvikas och dels föreskriften bringas till likstämmighet med hvad förut linnes stadgadt i fråga om bestämmandet af arfvoden för dem som vid sjukdoms - 14 Banko-Ulskottels Memorial N:o 43. förfall för tjenstemän i Banken förrätta desses tjenster, hvilka frågor, jemlikt § 62 inom. 1, Bankens Understyrelse eger afgöra. Utskottet föreslår derföre 7 :o att 94 § i nu gällande Banko-reglemente må erhålla följande förändrade lydelse: Då tjensteman vid någotdera