Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har måhända lika stor nytta med sig deruti, att den lemnar tillfälle åt en mängd menniskor, som äro ägare af husdjur, och med deras skötsel hafva att göra, att lära sig känna, hvad dertill hörer; hvarutöfver danandet af skickeliga Hofslagare är ett af Inrättningens hufvud-föremål. Att förvärfva sig alla de kunskaper och färdigheter, som fullkomligen skickeliga DjurLäkare böra innehafva, är ej lätt. Jemte flit och oafbruten öfning, under en tid af minst 3 eller 4 år, erfordras egna anlag dertill hos de Elever, som deruti skola lyckas; hvarföre det torde inträffa, att af de sexton ifrågavarande Eleverne, endast fyra eller fem blifva verkeliga VeterinaireLäkare, och att de öfrige stanna vid att blifva Hofslagare; hvaruti äfven ligger ett skäl, att Elevernes antal må, på uppgifvet sätt, ökas. I afseende på hvad Grefve Cronhjelm yttrat derom, att det icke vore billigt att Staten betalade arbetet i Veterinaire-Inrättningens smedja, får jag anmärka, att det hopp är i den Kongl, propositionen gifvet, att underhålls-kostnaden för Yeterinaire-Inrättningen skall betydligen minskas i den mon arbetet vid smedjan framdeles lönar sig; och att en besparing således deraf är att förvänta. Friherre Toräng eli Jag förenar mig s& mycket heldre i Herr Hjertås önskan, att VeterinaireElevernes antal icke må utsträckas öfver det oundgängeliga behofvet, sorn jag alltid skall följa den princip jag antagit, att med möjeligaste sparsamhet handhafva Statens medel. Men 88 Den 25 Augusti e m. just den omständighet Herr Hjerta anfört, att visse provinser hittills från Danmark eller andra utrikes orter med större kostnad inföfskrifvit VeterinaireLäkare, och att de nu kunde nied mindre omgång och utgifter erhållas vid Stockholms Veterinaire-Inrätfning, — talar för det förslag, livarom vi nu öfverlägge, och jag anhåller på grund häraf om Herr Grefvens oell LandfiMarskalkens proposition, att Elevernes antal må ökas till sexton. Friherre Cederström'.
Ty si, de ogudaktige spänna bågan, och lägga sina pilar på strängen, till att dermed hemliga skjuta de fromma. Ty de sönderrifva grunden; hvad skulle den rättfärdige uträtta? Herren är i sitt helga tempel; Herrans stol är i himmelen; hans ögon se deruppå; hans ögnahvarf pröfva menniskors barn. Herren pröfvar den rättfärdiga; hans själ hatar den ogudaktiga, och dem der gerna orätt bruka. Han skall låta regna öfver de ogudaktiga ljungande, eld och svafvel; och skall gifva dem oväder till löna. Herren är rättfärdig, och hafver rätthetena kär; derföre, att deras ansigte skådar uppå det rätt är. En Psalm Davids, till att föresjunga på åtta stränger. Hjelp, Herre; de helige äro förminskade; och de trogne äro få ibland menniskors barn. Den ene talar med den andra onyttig ting; och skrymta, och lära utaf oens hjerta. Herren utrote allt skrymteri och de tungo, som stor ord talar; De der säga: Vår tunga skall hafva öfverhandena; oss bör tala; ho är vår herre? Efter nu de elände förtryckte varda, och de fattige sucka, vill jag upp, säger Herren; jag vill skaffa en hjelp, att man frimodeliga lära skall. Herrans tal är klart, såsom genomluttradt silfver i enom lerdegel, bepröfvadt sju resor. Du Herre, bevara dem, och förvara oss för detta slägtet, till evig tid. Ty det varder allestäds fullt med ogudaktiga, der sådana löst folk ibland menniskorna rådande är. En Psalm Davids, till att föresjunga. Herre, huru länge vill du så platt förgäta mig? Huru länge fördöljer du ditt ansigte för mig? Huru länge skall jag sörja i mine själ, och ängslas i mitt hjerta dagliga? Huru länge skall min ovän förhäfva sig öfver mig? Skåda dock, och hör mig, Herre min Gud; upplys min ögon, att jag icke bortsomnar i dödenom:
Om man deremot enkelt afslår Betänkandet, skulle det se ut, som Ridderskapet och Adeln vill inskränka granskningsrätten för Statens andel i den Cassa, hvars förvaltning ingen person af de öfrige Stånden reviderar. Herr Lefrén: Jag ber om ursäkt att jag ännu en gång b,egär ordet. Just den af Herr von Hartmansdorff upplästa tirad utmärker, att den fara icke är långt borta, emot hvilken jag varnat. Då man beslutar, alt Rikets.Ständers Revisorer skola äga rätt, att efter godtfinnande granska PensionsCas san, Den 12 October f. bi, 49 san, innefattar detta ett tyst erkännande, att hela Cassan är Statens Egendom. Men icke nog dermed; i det sednare Utlåtandet hemställer Utskottet, ”att Rikets Ständers ”Revisorer må tillhöra att granska Cassans ”räkenskaper och förvaltning för de fonder, ”sorn af Statsmedel bestå eller uppkomma.” Dessa ord äro tvetydiga, likasom de föregående, och man kunde lätt saga, att fonderna äro samlade genom Statsbidrag, ehuru de endast uppkommit genom enskildta besparingar. Således om Ridderskapet och Adeln finnér, att granskning skall äga rum, anser jag nödvändigt, att begära Ridderskapets och Adelns uttryckta mening, att granskningen må utsträckas blott till de delar, hvilka utgöras af Statsmedel. Herr Tham, Wolrath: Det har blifvit sagdt, att, om icke Rikets Ständers Revisorer få rätt att granska PensionsCassan, blir detta verkstäldt endast af Ledamöter från Ridderskapet och Adeln. Jag hemställer om detta är enligt med förhållandet, då ett stort antal af de andra Ståndens Ledamöter äfven äro Officerare, fastän icke Riksdagsmän. Således tror jag icke, att Cassan ovillkorligen hvarken förvaltas eller revideras af bara Adelsmän. Eli annan fråga är, hvartill en sådan granskning skall tjena, som den Herr Lefrén omtalat. En sådan är efter min tanka så öfverflödig» att icke en 45 H. 4 5o Den 12 October f. m. minut bör derpå uppoffras.
4. 3)ag menn nidit auger beni, im liten sl)fomente 2:ten § gefe|ten åiiertel ber 2ln^ leibe, alfo minbeftenS im S3elaufe Von StVreS Sterling 500,000 von beni bier in grage ftebenben 3:t>eit ber 2lnlei()e, entiveber jur Ueberiiabme angemelbet ober eiiu gejal)lt morben ift arn :ten december beS laufenben SapreS, ober jur Uebernabme angemelbet in ben 14 Sagen, ivovon im 2:ten unb 3:ten Étomente bes 2:ten S bie Stebe ift, baS 3teid)8*Sctulbens&omptoir bered)tigt fein foll, nåd) feinem ffiutfin — Sn SBetreff ber Sfudftude, )veld)e nöd) von ber ganjen Hlnleibe fibrig finb, follen bie ffiinjablungen, im galle baju äluffagungen gefd)eben, ftattfinben: fpäteflenS ben 1 September 1865 mit 250,000 Sivres Sterling. Summen jur läinjal)luug nidit ubergeblieben finb, foll baS Stefli renbe im 25ert)ältniffe ju ben julegt vert)anbelten ‘»ummeti angenommen merben, ben 3lnleibeöbernebmern febod) unbenommen bie @injaf)lungen fritzer ober in gröjjeren Sum* mer. ju belverfftetligen, mie im § 2 ermäbnt morben ift. § 5- gör ben ganjen löelauf, ben fid) bie Uebernebmer nåd) ben obenerlvät)nten föe
I Paludan Müllers skrift anföres, att en engelsman vid namn Wilh. Coxe, som i senare hälften af förra århundradet utgifvit en beskrifning om sin resa i Polen, Ryssland, Sverige och Danmark, deri berättat, att man i Sverige påstått, att Stjernros på dödsbäden bekänt sig hafva mördat konungen. Den vigtigaste omständighet i fråga om mordet på Karl den tolfte är Tollstadii förutnämnda berättelse om Cronstedts bekännelse på dödsbädden. Hvad man härom vet förekommer i nionde delen af det af P. Wieselgren utgifna Delagardieska arkivet sid. 128 och innehålles i en der meddelad uppsats af excellencen grefve Jacob de la Gardie af denna lydelse: »Historisk upplysning af säker hand om konung Carl XII:s död. Man vet huru många olika omdömen blifvit fälda om k. Carl XII:s död och att åtskilliga personer, stundom efter nog starka liknelser, både sjelfve såsom af samvetskval bekänt och andra åter blifvit misstänkte att genom något förrädiskt skott i förtid hafva slutat denne konungs dagar. Ja, man har härom icke en gång tyckts behöfva tvifla och man ansåg en sig sjelf anklagande brottsling icke allenast såsom den rätta, utan hans samvetskval äfven såsom ett honom redan tilldeladt straff. Dock har detta varit gissningar, grundade på andra gissningar. Och förvisst kunde man ej säga mera än att all liknelse varit, det en rebellisk kula slutat hjeltens lif, men hvem det varit som lossat detta skott, har ända hittills varit förborgadt, åtminstone icke bevist. Man har ändtligen dragit täckelset af denna okunnighet och funnit helt andra handlande personer än man tillförene föreställt sig. Den för sina geschwinda skotts uppfinnande rekommenderade öfversten grefve Cronstedt blef på sitt yttersta angripen af en mattande feber, som påskyndade hans slut. Sin biktfader N. N. (salig kyrkoh. Tollstadius i St.
Denna difinition på hvad sorn menas med tullförsnillning, hvilken Utsk:n lemnat oförändrad, uttrycker således, icke det förhållande, som de öfriga §§:ne innefatta, ty annat är alt aohålla gods, som någon söker i Iliket införa, och annat är att göra beslag på gods, som är under forsling inne uti landet. Då emedlertid ifrågavar. författning afser båda dessa förhållanden och jemväl så blifvit tillämpad , anser jag, det Utsk:n icke boi l bibehålla en definition, som icke uttrycker hvad man menar. Utsk;n hafva, såsom jag förut nämnt, icke allenast bibehållit utan äfven skärpt de uti denna författning förekommande straffbestämmelser. Jag anser mig vara skyldig att utmärka hvaruti det består. Utskm hafva nemi. i vissa Den i April e. m. 61 fall bibehållit de gamla straffbestämmelserna, roen framflyttat dem så, att det ansvar, som enligt r835 års författning ägde runi för 3:dje resan, nu skulle följa på andra resan itererad förbrytelse. Jag vill visserligen icke laga lagbrytaren i försvar, hvarken då lian begår ett brott första eller andra gången, men jag tror det vara en stor skilnad emellan om den brottslige straffas så strängt, sorn denna lag stadgar, andra eller tredje gängen, och jag anser det vara nog, om han först tredje gången straffas så hardt. Jag skulle derföre önska, att Ulsk:n ville låta den gamla författningen i detta afseende förblifva gällande. Men jag har äfven några anmärknir att göra i afseende på sjelfva straffbestämmelserna. 18>5 års författning stadgar, att den, som första gången beträdes med ifrågavar. förbrytelser, skall böta godsets halfva värde, andra gången bela värdet och tredje gången dubbla värdet, samt dessutom nied arbete vid der till a år.
Eder detta till nådigt svar och underdånig efterrättelse, befalle Yl Eder Gud allsmäktig nådeligen. Stockholms Slott den 2 Juni i83y. CARL JOHAN. Aug. v. Hartmansdor ff. Likheten med orginalet betygar, Wisby den 24 Januari 1848, Carl Ahlberg. Litt. B. Till Wisby Högvördiga Konsistorium. Rörande de i Wisby skole-kassas räkning 1845, såsom 8 års ränta å L. Gufstafssons skuld, utbalanserade 10S R:dr 8 rst., får jag upplysa, att Gustafsson, såsom af skolans handlingar synes, redan 1841 var lagsökt, men att rättegång om den af Gustafsson åt skol-kassan medgifna inlecknings giltighet gjordes anhängig vid Gottlands Södra Häradsrätt, som dömde skol-kassan samma inteckning förlustig, hvarefter vädjades till Hofrätt, som förklarade Häradsrätten obehörig att målet upptaga och undanröjde dess dom. Skolkassans mortpart, Herr Löjtnanten Bolin, sökte då hos Kongl. Maj:ts restitutio fatalium, men fick afslag. Rättegångens tillvaro har jag i de upplysningar, jag plägat vidfoga hvarje års räkenskaper, städse anmält; först den 23 sistlidne Oktober erhöll jag de handlingar, som fordrades, för att slutligen göra skol-kassans rätt gällande. Herr Löjt - — 477 — nant Bolin har, den 2 sistlidne November, mot vissa vilkor, fåLt sig af Collegium Scholasticum inteckningens öfvertagande medgifvet och har förbun dit sig att, inom af Collegium utfäst tid prestera nöjaktiga inlecknings-hand lingar. Emedlertid lärer ur den intecknade egendomen endast 3:ne års ränta utgå; och som efter Gustafsson inga tillgångar finnas, och af hans närskylda ingenting står att vinna samt tillfrågade jurister afstyrkt all rättegång rörande öfriga räntan för de år, under hvilka rättegången fortgått, så kommer i nästa kassa-räkning 6 års ränta att atskrifvas. Klinte den 16 Januari 1848. J. II. CitAMeit. Litt. C. OSCAR etc. Vår ynnest etc.
Jag var visserligen en bland dem, som påyrkade en sedelvalör af 66 r:dr 32 sk., och jag önskade, att en sådan valör skulle antagas i stället för den å ioo r:dr b:co; men då R. St. numera beslutat, att sedlar skola utgifvas å ioo r:dr b:co, är det Öfverflödigt och äfven oriktigt att derjemte bestämma en särskild sedelvalör å 66 r:dr 32 sk., helst som det kommer att finnas en valör å 33 r:dr 16 sk. b:co. R. o. Ad. har godkänt Utsk:s åsigt, att man bör hafva så fä valörer som möjligt. Det beror också nu endast på R. o. Ad. att bestämma, om 7 eller 8 särskilda valörer skola finnas. Dessutom torde det tillåtas mig erinra, att fullmägtige fått sig uppdraget att, utom de af R. St. bestämda sedelvalörerna, utgifva högst 2:ne valörer till, i fall behofvet så oundgängligen fordrar; och kunna altså till följd deraf fullmägtige, om sådant finnes oundvikligen nödvändigt för landets penningerörelse, jemväl utgifva sedlar å 66 r:dr 3a sk. b:co. Jag tror således, att man ej behöfver gä utöfver det af Utsk. föreslagna primitiva antalet särskilda valörer, och jag tillstyrker altså, att R. o. Ad. mätte frånträda sitt förra beslut i afseende på utfärdandet af sedlar å sistnämnde belopp. Hr von Hartmansdorff: Det beslut, de öfriga Stånden fattat om en sedelvalör ä 100 r:dr b:co, är ej öfverens - >74 D c n 16 M a j. stämmande med grundsatsen att hålla sig vid riksgtsräkningen. Således bör af denna omständighet intet skäl hemtas för en ytterligare afvikelse från grundsatsen. Man har sagt, att om man underläte besluta den ifrågavar. valören, kunde Bancofullmägtige vidtaga rättelse häri, så framt de funne sådant vara af nöden. Vi hafva dock redan hört en ledamot af Bancostyrelsen bestrida sådant.
Majit aflåtet underdånigt memorial samt jemväl till Fullmägtige öfve-lemnat en af Öfverintendents-embetet uppgjord ritning med dertill hörande kostnadsförslag, på det, med ledning af dessa handlingar, hos Fullmägtige kunde komma under öfvervägande, huruvida icke för närvarande, och intilldess näst sammanträdande Riksdag blifvit i tillfälle att taga frågan under förnyadt öfvervägande, med denna egendoms försäljning borde arsta. Och hafva Fullmägtige, som ansett sig böra lemna Rikets Ständer kännedom om innehållet af berörda nådiga Bref, på det Rikets Ständer måtte komma i tillfälle föreslå den förändring i det uti Riksgälds-kontorets nu gällande reglementes 149 § meddelade stadgande, som de i detta Bref omförmälda förslag och anförda förhållanden möjligen kunde föranleda, till Rikets Ständer öfverlemnat afskrift af det åberopade nådiga Brefvet, äfvensom den derigenom Fullmägtige tillställda ritning och kostnadsberäkning. I ofvanberörda underdåniga memorial har Öfverintendents-embetet hufvudsakligen anfört, att, enär kostnaden för egendomens iståndsattande medelst reparation skulle uppgå till ej mindre än 98,000 R:dr, och då, genom en dylik anordning, ej skulle kunna undvikas en olämplig indelning af rummen samt byggnaden dessutom, åtminstone till någon tid, komme att besväras af sättningar och allt framgent förblifva af mindre fast beskaffenhet, embetet, framför en dylik reparation, förordade husets fullständiga ombyggnad med ny, efter dermed afsedda ändamål lämpad planindelning.
Sparre anförda skäl; men då det heter högst 2 år och nedsättning således kan ske ända till 1 månads enkelt fängelse, måste jag fortfarande yrka afslag, enär det är angeläget att lagstiftaren för detta svåra brott utsätter ett högt ansvar. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden, dels att R. o. Ad. skulle vidblifva sitt förut i frågan fattade beslut och lägga prot.- utdraget till handlingarna, dels ock alt det förra beslutet måtte frånlrädas samt Borgare-St:s il'rågav:de inbjudning antagas; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att R. o. Ad., med vidblilvande af sitt förra beslut, skulle läsga prot.-utdraget till handlingarna, och sedan dertill svarats flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Jemlikt R. o. Arks den 14 dennes fattade beslut, föredrogs nu den del af Lag-Utsk:ts Mern. N:o 70, som rörde 14:de Kap. i Strafflags-förslaget. Undertecknad tillkännagaf, att Högv. Preste-St., enligt ankommet prot.-utdrag, godkännt de uti den 1111 föredragna delen af Mem:t upptagne voter.-proposme N:ris 2 och 3. Den 20 Oktober. 09 Gr. Sparre: Jag förmodar alt R. o. Ad. icke antager Utsk:ts inbjudning, och hemställer derföre att voter.-proposm måtte godkännas. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på antagande af Utskds ifrägav;de inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt godkännande af voter.-proposm, hvarvid svarades ja. Utsk:ts inbjudning rörande §:n 45 samt voter.-proposm N:o 3- Gr. Sparre: Jag anhåller att R. o. Ad. äfven i denna punkt, med vidblilvande af sitt beslut, måtte godkänna voter.-proposm.
Redan vid 16 års ålder blef Emma Forsström gift med kommissionären i Stockholms järnvåg Severin Bergh, således i mångens öga alltför tidigt bunden, men hon förstod, att andens frigörelse ej mycket beror på emancipationens framsteg, och hennes lifliga, varmhjärtade själ lefde sig in uti de nya intressen, som nu omgåfvo henne; och de rika anlag i konstnärligt och andra hänseenden, hvilka genom hennes tidiga giftermål ej hunnit utvecklas så, som de annars skulle gjort, meddelade sig nu till den barnskara, som snart tog hennes tid och krafter i anspråk. Denna barnskara utgjordes af fyra söner och två döttrar, af hvilka sistnämnda den ena dock dog redan vid sju års ålder. Den äldste sonen, grosshandlaren Severin Bergh, öfvertog vid faderns död, 1846, dennes affär, den andre sonen var den berömde landskapsmå- laren professor Edvard Bergh. Nya pröfningar väntade emellertid den älskande modern; icke nog med att dotter och make frånryckts henne, utan hon måste äfven se, huru hennes fyra söner inom jämförelsevis kort tid hemkallades, och nu återstod endast den yngsta dottern, Hulda, hvilken det blef förunnadt att intill sista ögonblicket under sällsynt ömsesidigt förtroende och hängifvenhet följa sin moder. Barnbarn och barnbarnsbarn hade under tiden växt upp — en sonson är vår framstående porträttmålare Richard Bergh — och för alla telningar, som skjutit fram kring den åldriga, men friska stammen, har alltid samma oförminskade intresse funnits. Fru Emma Bergh afsomnade stilla den 17 dennes. Det finnes s. k. älskvärda personer i tusental uti världen, men om vi pejla djupet, få vi snart se, att icke alla därför äro värda att älskas Den sanna älskvärdheten visar sig helt visst där, hvarest, trots vinterns snö på hjässan, ung och gammal i den åldrigas närhet känna något ungt och varmt genomströmma sina ådror. Så var det här. Hon var ung i ålderdomen, därför att hennes själ hade ett högre umgänge, hon var ödmjuk, därför att hon hade känt och erkänt en högre makt än hennes egen, och hon var glad, därför att hoppet ännu aldrig svikit!
Hennes ömmaste känslor innefattades i dessa tre hufvudstycken: hon afgudade sin äldsta son, var den andra hjertligt tillgifven, men höll sig på defensiven med sonhustrun, ehuru hon sjelf utsett henne till en af sina söner – det var Johans egen skull att det blef Patrik som fick i sin rörelse den vackra Henriettes 50,000 riksdaler banko. ”Kanske mamma vill sofva lite? Det kunde nog behöfvas!” dristade sonen att ödmjukt afbryta tystnaden. ”Jag sofver väl du, när jag blir sömnig! Jag hade god ro i natt som var – ty det här anfallet kom först på morgonen Men jag tänkte på syster min. Du får hålla dig dernere du, min snälle Patrik: jag vill icke att hon skall råka på villostråt, stackarn, som jag sjelf rådt att komma hit.” ”Och jag försummar icke kommissionen, mamma, lita på det! Arma fruntimmer, de blefve väl icke lite illa vid, om de, som förmodligen ingen själ på hela ångbåten tagit notis om, icke heller nu vid ankomsten finge se ett vänligt ansigte. Men jag skall trösta dem jag med den försäkran att de ha goda kusiner här!” ”Kanhända du ändå har svårt att komma ifrån dina göromål?” invände Henriette. ”I det fallet skulle kanske jag ”Åh nej, min sonhustru, gör dig icke det stora besväret – det blir bättre att du, såsom du nyss erbjöd dig, håller mig sällskap tills Patrik kommer igen.” ”Som mamma befaller!” Men då mannen gick, följde hustrun honom – troligtvis af artighet – ut i salen, der det i ett förtroligt mellanfyra-ögon hette: ”Du glömmer väl icke bort att jag ej väntar några kusiner!” ”Hvad menar du?” ”Att vi ha tross nog omkring oss förut, och att det är tillräckligt att största delen af linnsömmen för boden skall tas ifrån mamsell Pettersson – hvilken jag ärnat låta behålla den – för att ges åt folk, som man icke känner men dervid stannar det åtminstone!” ”Nå, söta du, icke kan väl jag neka för slägtskapen – du skall icke vara högmodig, lilla Henriette!”
Af rak ni n giContoiret en längre tid blifvit administrerade af endast 5 Commissarie r tillhopa, på det sätt, att, allt efter görojpålens. kraf, derstädes stundom tvänne och ibland 3 afdessa Ämbetsmän på hvardera stället varit placerade, Commissariatet redarr vid a8-i.9 års början funnit sig föranlåtet an» jtnäia hos Herrar Eullmägtige, att de utvidgade Fastighetsoch Odlingslänen samt det förhöjda beläningsvärdet på Guld och Silfver till den grad ökat Commissarie-gÖromålen inom jLäneBanquen, att i detta departement så väl Sorn AfräkningsGontoiret. 3 Ordinarie Corn-, missarier erfordrades, och i sammanhang dermed hemställt, om icke den på {Staten felande:} 2 x Commissaretjensten borde tilisättas, sä vida Banquens göromål skulle kunna bestridas ienlighet med de tid efter, annan gifna. före», skrifter; i följd hvaraf den anstallt då vid», togs, att en ordinarie Commissarie öfvergick frän YexelBanquee till LaneBancoGontoitet,. Banco ! riskotUls. B> UfniflHchM», 893 hvaremot en Tjensteman i Kamereraregraden tillförotdnades, att i afseende på blott de egentliga expeditions-göromålens jemna drift och fortskyndande, biträda Commissarierne i Vexel* iBanquen.
— Om det t. ex. hade varit fråga om något landtligt rätt visones säte, der, i en krets af fromt sig på domhafvandens vishet förlitande hedersman, någon ung jurist, nyss utsluppen från de Akademiska lärosalarne efter aflagde examensprof, huggit sina första lärospån uppå medborgares lif, ära och gods, eller andra medborgerliga rättigheter, samt derunder haft alt handlägga ett Riksdagsmannaval, men dervid, i sin oerfarenhet, råkat begå något förbiseende, som sedermera, af en eller annan ani., icke öfverklagats och sålunda råkat blifva hvad man kallar laga kraftvunnet, — skulle man väl då anse det vara så alldeles fördelaktigt, om RiksStåndens rätt att pröfva en olagligen vald ledamots behörighet vore utskuren? Kommen ihåg, Mine Hrr, att i alla eller åtminstone nästan alla andra länders representant-kammare en sådan pröfningsrätt finnes stadgad, som R, o. Ad. nu vill frånkänna våra RiksStånd! Jag torde i detta hänseende blott behöfva åberopa den Norska grundlagens 64 g; den är bestämd och oförtydbar, samt alldeles utan all inskränkning i StorThingets pröfningsrätt. Åtskilliga ledamöter hafva vändt sig klandrande mot mig personligen, för det jag icke kunnat följa mina Ståndsbröder inom Utsk:t, hvilka icke haft samma åsigt som jag. Men, Mine Hrr, det vore en feghet af mig att stillatigande mottaga sådana före bråelser, eller också vore det en alltför stor föränderlighet i åsigter, om jag på dessa få dagar skulle hafva ombytt öfvertygelse, och af sådan ani. lemnade anm:ne i sak utan all vederläggning. Ehvad fel jag än må hafva, och mig rättvisligen må tillvitas, dessa båda vidkännes jag dock icke. Må Ståndets medlemmar uttrycka sina individuella åsigter, det är hvars och ens rättighet; längre sträcker sig ej befogenheten vid detta tillfälle. Konst.Utsk:t har utöfvat den af R.O:s 55 g stadgade domsrätt; den kan ej vidare rubbas.