Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo Allmänna 1 besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 3 i denna månad bordlagde Utlåtande N;o i32, i anledning af väckt motion, -om åtskillige förändringar i Armeens organisation och Likets försvars-verk; Detta Utlåtande bifölls, S. D. Föredrogs åter La g-Utskottets, sedan den g i denna månad på bordet hvilande, Utlåtande N;o 148, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N;o8i, i anledning af Kongl. Nådiga Skrifvelse, med öfverlem nande af Lag-Comiléens förslag till allmän Civil-Läg; äfvensom öfver väckta motioner, hvilka dermed stå i sammanhang; Betänkandet N:o 81 gillades, med den förändring och det tillägg, som innefattas i Utlåtandet N:o 148- Den i5 Ffov^ i834- Fr ån II ö g v ö r d i g e Preste-Ståkdet. S. D, Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial, N:o i5g, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 107, öfver väckta motioner, angående förändring af Högsta Domstolens organisation samt arbets-ordningar för Högsta Domstolen, Ilof-Rätterne och Justitii*-Re visionen m. m. S. D. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets ytterligare Betänkande, N:o 134, i anledning af väckta motioner, angående Gästgifverioch Post-skjutsväsendct samt Forvagns-inrättningar: Ståndet afslog detta Betänkande och beslöt, att Rikets Ständer skulle, till befrämjande af Diligenceoch Forvagns-inrättningar, hos Kongl. Majit i Jlih, till B, St, Fröt, 1834. 9 Sami, V.dra Bandet, 4. 11 st a Häftet, / F: a6 P/oi.
Afven jag inser åtskilliga brister i detsamma, men har likväl icke anmält någon reservation, dels derföre, att jag af en tillfällighet var hindrad öfvervara öfverläggningarna inom Utsk., då grundsatserna afhandlades och afgjordes, dels derföre att jag är fullt öfverlygad om, att inom RiksStm finnas sakkunniga personer, hvilka nog uptäcka bristerna, utan att de utpekas, men hufvudsakligen derföre, att jag anser detta förslag vara ett öfvergängsförslag till en bättre lagstiftning i detta vigtiga ämne, och att det derföre må tillkomma blifvande Ständer, sedan banan en gång blifvit beträdd, att taga steget fullt"nt och sätta yxan till roten. Hvad jag dock med visshet tror mig kunna förutse, om förslaget till sina hufvudgrunder antages, är att tvenne af snart sagt hela Svenska nationen varmt uttalade förhoppningar skola till en betydlig del vinna fullbordan, nemi.: bränvinsflodens förminskning och den skadliga dryckens fördyrande, hvaraf följden äfven skall otvifvelktigt blifva all det omåttliga superiet hejdas. Jag öfvergår nu till den föredragna §. Den enda förtjenst som delta förslag kanhända har, men det är ock en stor fosterländsk förtjenst, är att det lägger en säker grund till en fabrikmässig behandling af bränvinsbränningen, hvarpå man i framliden kan bygga, och derigenom befria och lösrycka modernäringen från de band, som hållit desamma vid en så låg ståndpunkt, ty genom den olyck - Den 22 April f. m. 413 liga öfverlygelsen alt bränvinsbränningen är elt nödvändigt bihang lill jordbruket och en af dess mest lönande binäringar, bar landtbruket tagit en skef och oriktig riktning. Man har uteslutande sökt alt framalstra sådane produkter, som med fördel kunnat användas för bränneripannan, och sålunda försummat odlingen af fodervexter och i hög grad vanvårdat boskapsskötseln. Man prisar dranken, men detta är endast ett genljud från en svag minoritel, som ännu vidhåller dess förträfflighet.
Under åberopande af den, i afseende på lönevilkoren, nu iagltagnaoeh jemväl vid bestämmandet af andra förmoner vanligtvis utaf Rikets Ständer tillämpade grundsats, att likhet härutinnan emellan betjeningen vid oftanämnde 2tne Verk i allmänhet bör ega rum, anser Utskottet^, sig äfvenledes böra tillstyrka, att den, under namn af ljuspenningar ej mindre Fullmägtige än tjenstemanna-personalen och vaklbeljeuingen i Riksgälds-Contoiret tillkommande ersättning må hädanefter utgå efter enahanda grund och till samma belopp, sorn för Fullmägtige i Banken samt Bancostaten. Under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, får Utskottet, som icke kan tillstyrka fastställelse å det af Riksgälds-Contoiret^ Corn missaria t uti ifrågavarande hänseende uppgjorda förslag, såsom i flera delar skiljagtigt från de f or Banco-betjeningens ljuspenningar gällande bestämmelse)-, deremot hemställa, alt dessa, vid 1838—)83o årens Riksdag, af Rikets Ständer meddelade bestämmelser jemväl må, från och med innevarande år, tillämpas inom Riksgäfds-Conloiret, samt alt, i följd häraf, de af Kongl. Stats-Contoiret för Kongl. Maj:ts och Kronans Embetsverk, hvart 5:le år, fastställd» pris på vaxoch talg-ljus äfven inom 22 StatsUt srk o Ut Is Utlåtande, N.-o 449' förstnämnde Centoir böra tjena till efterrättelse vid beräknandet af den nedannämnde personer derstädes årligen tillkommandecontanta ersättning för följande, deras vederlikar inom Banken, tillerkända qvantiteter ljus, nemligen: 1:0 Fullmägtige och deras Secreterare samt Commissarierne, för 2 LU. hvita Vaxljus, hvardera.; 2:0 Registratorn och Archivarien, Kamererarne, Cassörerne, Referendarien, Ombudsmannen, Notarien hos Corn missaria tet samt Ca n 7,1 is ten i FulJmägtiges Expedition, för 1 LU.
Jag bekänner, att, ehuru jag medgifver, det vissa delar af det ifrågavarande anslaget böra beviljas, dels derföre, att de äro af verkligt behof påkallade, och dels emedan de äro af Regeringen påräknade, måste jag likväl motsätta mig största delen, till följd af den känsla jag erfarit, att hvarken i Utskottets Utlåtande eller i de documenter, rörande ämnet, som jag sett, hafva funnit någon no Den i November c. m. noggrann och grundlig plan uppgjord, så' alt jag kunde bevilja dessa anslag med öfvertygelse, att de skola leda till något bättre. Jag tror tvertom, att både Konung, Ständer och Folk skola vara mera belåtne med ännu några års uppskof, för att under tiden samla flere och bättre förberedelser. Jag vet visserligen, att mitt motstånd på detta rum är obetydligt, men jag bär åtminstone den tillfredsställelsen, att hafva gjort hvad jag kunnat. Att två Stånd bifallit Utlåtandet, bör icke eller inverka på vårt beslut, ty om de tvänne öfrige Stånden återremittera detsamma, blifver det i alla fall möjligt för Utskottet, att inkomma med ett nytt Utlåtande, uti hvilket flere besparingar blifvit iakttagne, och anslagen mera lämpade efter det verkliga behofvet. Grefve von Schwerin bar framställt åtskilige kanske lika rigtiga som djerfva satser; ty jag tror, att de bos rika Nationer skulle kunna verkställas, men deremot anser jag deras tillämpning bos oss skadlig, åtminstone innan den enskildta förmögenheten återvunnit någon stadga; under närvarande förhållanden är det nemligen vådligt, att inkasta sig i allt för stora fonder, och skulle föranleda till ett besynnerligt vingleri. Min mening är derföre, att de besparingar på skattemedlen, som kunna finnas, böra afsättas för creditiven, och användas först i den händelse, att rustningar verkligen skulle behöfyas.
Om nu arrendatorn skall upge arrendets belopp, så är det ganska säkert att han endast kommer att upge det belopp i pengar och spanmål, som är föreskrifvet, och i sådant fall föranleder upgiften endast till misstag. Det vill derföre synas som om det vore bättre antaga monnt utan denria sista punkt, och auhälier jag att It. o. Ad. behagade härtill lemna sitt bilall. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef momit bifallet med uteslutande af den sista meningen: »Egare af utarrenderad eller uthyrd fastighet på landet skall jemväl upgifva beloppet af det årliga arrendet eller hyran för den utarrenderade eller uthyrda egendomen». Bifölls. 5: te momtt. H. IX. 17 258 Den 25 Angnsti e. m. Gr. Lagerbjelke: Sedan 11. o. Ad. uteslutit föreskriften i lista mom:t att för tjenare i allmänhet upgilva lönevilkor, så lii* rer väl falla af sig sjelft att äfven denna upgift bör försvinna. Jag anhåller derföre vördsamt att K. o. Ad. måtte antaga detta morn., sådant det lyder i Utskits förra förslag. Efter härmed slutad öfverläggning oell uppå framställd propos, antogs mom:t, sådant det lydde uti förslaget i Betänk:t N:o 20. 6:te, 7:de och 8:de momm. Bi föl los. Utskits yttrande i ani. af B. o. Ad:ns, i sammanhang med återremissen af g 5, beslutade återremiss af Utsk:ts hemställan rör:de en af Riksdagsfullmm Johan Lönn väckt motion. B. o. Ad. lät vid detta yttrande bero. § 8. Utskits till Presteo. BorgareStm gjorda hemställan lades till handlingarne. § 10. Utskits hemställanden och förslag till g:us lydelse biföllos. § 11. Utskits hemställan angide förändrad lydelse af 6:te raomit. Gr. Mörner:
I anseende till beräkningen af Tullinkomsten, är Utskottets nedsättningsprincip mäst åskådlig, och då Herr Skogman redan fullständigt yttrat sig derom, samt jag sedt Friherre Åkerhjelm begära ordet, anser jag mig icke böra mera fästa mig vid detta ämne, än som fordras för alt påkalla upmärksamheten å de mindre förhoppningsfulla förhållanden Utskottet angifver, uti förutsättningen, att Tull-intraderne för Den 21 F e b r,u a r i i. 1829 böra blifva lägre än för 1828, under, såsom Utskottet uttrycker sig, beständigt tilltagande utgifter och administrationskostnader, hvaraf Utskottet hämtat anledning till den i min tanka alltför utsträckta frikostighet, att på förhand föreslå förvaltningskostnaderne, att beräknas till vida större belopp, än Kongl. Majit för dem begär; och torde det tillåtas mig yttra den mening, alt Utskottets Memorial föga upfyller det i Grundlagen stadgade åliggandet, att vid Statsregleringen afse nödige besparingar. I anledning af den angifne bristen uti Salpetterfonden, torde det icke finnas underligt, om den, som vid sist förflutne Riksdag motsatte sig fondens användande till annat, än dess bestämda föremål, nu finnér sig befogad, att i minnet återföra, huru åtminstone många ibland Styrelsens medlemmar yrkade denna fonds angripande, under påstående, alt återstoden alltid vore tillräcklig för fondens verkningsomfång. Resultatet visar nu, om man hade rätt eller orätt, alt försvara fondens förskingrande, men det är i sanning påkostande att finna, huru den af skatter nedtryckta jordbrukaren alltid, och under så olika former, kommer att belastas med bördor, dem lian visserligen icke ensamt borde bära. 3ra Den 2i Februarii. Den så kallade Saltpettergärdens up-, komst är uti Utskottets Memorial utveckr lad, och nian finnér derutaf, huru Landtmännen nödgats genom en åtagen gärd friköpa sig ifrån Saltpettersjudarens ej sällan våldsamma intrång uti dess Ladugårdar. Jag känner alltför väl det olika förhållande, sorn i anseende till Saltpetterns naturliga alstring äger rum emellan de sydligare, och vårt kaija luftstreck.
Insjuknad på en resa i ett af rikets södra landskap, kom hon om aftonen till en småstad, der hon skulle hvila. I samma hus var, för samma qväll, en assemblé med dans tillställd. Dans-sällskapet försporde, hvem den sjuka var – och förflyttade sig genast till ett annat hus; utan att hon derom hade någon kunskap förr, än följande dagen. Det gifves ett slags höfligheter, dem man tror sig skyldig en ryktbar författare, och för hvilka man återväntar något muntligt (kanhända ock, i ett såkalladt ”album”, något skriftligt) bevis på hans rättighet till sitt rykte, eller åtminstone på hemsökarens rättighet att kunna säga: jag har sett honom – jag känner honom – jag är med honom nära bekant. Sådana artigheter undvek hon, så mycket hon kunde. Visserligen fägnades hon, då någon oväntad lägenhet öppnades att se in i ett sinne, ett hjerta, der hon fann sig rigtigt och fullt förstådd. Men i det vanliga umgänget ville hon ej synas auktor. Hon ville der vara endast fruntimmer. Framförallt i sällskap med sitt eget kön: med hvilket hon derföre ock underhöll samtal blott och bart om de föremål, som hon visste vara dess allmännaste; ämnen, tillhöriga än barnkammaren, än möbelboden, än köket, än theaterns och soupéernas krönika. ”I hennes boningsrum” – säger Franzén – ”syntes aldrig en bok, aldrig ett skriftyg; knappt af dem, som hörde till hennes hus, träffades hon någonsin med pennan i handen”. Den, som ej känt henne mycket nära, skulle lätteligen kunnat förmoda, att hon ansåg mat och matlagning för ett af lifvets högsta interessen. Ej nog, att hon – ehuru med klok hushållning – gerna till ett läckert bord inbjöd gäster, som enkom förstodo värdera det; med dylika kännare blefvo dervid kok-konstens läror och upptäckter grundligt afhandlade.
– Och du tror att detta var den förmente döde egaren? – Jag säger dig ju att jag tror alldeles ingenting, men hvad mig angår, så känner jag icke den ringaste lust att inlogera mig hos honom. – Och hvarför icke? Jag deremot ser ingenting afskräckande deri, tvärtom något riktigt inbjudande. – Vackert inbjudande! – sade Lennartson med en axelryckning; – man påstår att mannen varit en mördare – Som icke fått ro på tyska kyrkogården, – afbröt jag skrattande; – åh det är charmant! hur kan du komma fram med en så utsliten barnsaga? Jag tillstår att jag hade bättre tanke om din uppfinnings-förmåga. – Men jag säger dig ju att jag alldeles icke uppfinner någonting. – Det är då detta löjliga prat som ingifvit dig en sådan afsky för detta hus? – Åh nej, men sjelfva det namn det fått, är i mitt tycke långt ifrån inbjudande – Nåh? – Man kallar det: ”Hin Ondes hus”. – Allt bättre och bättre, – återtog jag storskrattande; – men kan du då icke inse, att om jag förut varit hågad att bosätta mig der, så drifver du nu min lust ända till föresats? Hin Ondes hus, hvilket pikant namn! – Jag är säker att hin onde aldrig sedan syndafallet, då det påstås att det var han som blandade korten – spelat en sådan rol som i våra dar. Öfverallt figurerar Hans svarta majestät: i komedier, romaner och memoirer; och nu gör man honom till och med till husegare i Stockholm. Visst är det sannt att här finns vissa hus, der jag vid mina besök ofta misstänkt hans värdskap inkognito, då jag med länsad plånbok gått derifrån; men att han uppträder så här offentligt under eget namn, det är verkligen djerft, och jag begriper icke hur det är möjligt, med vår makalösa polis. Han är ju en personage, som alltid varit misstänkt som orostiftare och förledare. – Nej, lemna nu allt gyckel, – sade Lennartson helt allvarsamt – och säg mig om du verkligen ämnar hyra dessa rum? – Ja visst; innan aftonen är jag ditflyttad, i fall de äro lediga, och i morgon kan du besöka mig i min nya boning. – Nej tack!
De sinnligt religiösa hymner till Maria, hvilka redan tidigt uppstämdes inom den kristna kyrkan, blefvo hans käraste läsning – dessa jemte Visornas Visa af Salomo, i hvilken han kunde spegla sina egna känslor och återfinna sin egen erfarenhet påtryckt en himmelsk pregel. För Clemens, som förut aflägsnat ifrån sig allt, som kunde erinra om qvinnans tillvaro, framstod nu universum, det synliga och det osynliga, med qvinnliga drag. Jorden var Eusebia och himmelen var Maria. Hymnerna kallade Maria treenighetens hjerta. Det är till hjertat, bönen syftar, den må riktas till en menniska eller en gud. Hvad under då, om allt, från skaparen till hans härskaror, försvann för Clemens i den himmelska jungfruns gestalt. Men de anletsdrag, under hvilka han föreställde sig henne, voro Eusebias, ty något skönare än desse, sådane de nu voro för hans blickar, kunde han icke föreställa sig. Eusebia skänkte honom en afton sin miniatyrbild, målad på elfenben och icke större än att han kunde bära den på sitt bröst. Der fick den äfven sin plats. Men när han var ensam, framtogs bilden och var föremål för omättligt betraktande. När han bad, så var det med ögonen på densamma, ty det var ju icke blott Eusebias, utan äfven Marias bild. ÅTTONDE KAPITLET. Krysanteus återfinner sin son. Tvenne månader hade förflutit från Clemens’ första besök hos Eusebia. Det var en het Augustidag. Kristianernas arbete på Afrodites tempel fortgick ännu. Byggnaden var nära sin fulländning och glänste med praktfulla pelarrader i solens sken. Arbetet hade i dag varit plågsamt, till följe af den tryckande värman. Och i dag var det på samma gång den strängaste af alla uppsyningsmännen, som vakat öfver detsamma. Denne man var icke hedning, utan Kristian, men Kristian af den homousianska bekännelsen. Han hade förlorat anförvandter i den förföljelse, som Homoiusianerna anställde i Athen vid tiden för Juliani thronbestigning.
MAGISTER O. Detsamma I tillrådde mig, då jag var i min ungdoms nitälskan. KUNGEN. Och det behöfver Du råda mig tillbaks nu? MAGISTER O. Hvarför icke? Jag har lärt af lifvet, men I har glömt! KUNGEN. Hvad skall jag göra? MAGISTER O. Besvara Dackens bref! KUNGEN. Aldrig! Skall jag böja mig för en landstrykare? MAGISTER O. Gud begagnar stundom landstrykare för att förödmjuka oss! Föreställ Eder att det just är eldprofvet! GUSTAV VASA KUNGEN reser sig och går på golfvet. Jag känner att det ligger sant i hvad Du säger, men det tränger icke ända ner i mitt sinne. Säg ett ord till! MAGISTER O. Dacke har rätt så länge I handlar orätt, och Gud är med honom till dess I ställen Er på rätta sidan! KUNGEN. Jag kan icke böja mig! MAGISTER O. Så kommer någon annan att bryta Eder! KUNGEN går fram och åter. Menar Du dalkarlarne? Har Du hört att de rest sig efter sista afrättningarne? MAGISTER O. Det säges. KUNGEN. Jag är förlorad! MAGISTER O. Skrif till Dacken! FJÄRDE AKTEN KUNGEN slappt. Nej. MAGISTER O. Kejsarn skrifver till honom. KUNGEN. Det är sant! Kejsaren skrifver, hvarför skulle icke jag skrifva? Men det är ju alldeles orimligt. Hvem är denne hemlighetsfulle man, som aldrig synes? MAGISTER O. Kanske en Guds underman, på sitt sätt! KUNGEN. Jag vill se honom under ögonen! Jag vill skrifva att han kommer hit på lejd, så att jag får tala med honom! Må det ske! Gif mig papper och penna! Lars Anders och Jan Anders och deras barn Lars Anders och Jan Anders deras barn. En landtlig Comoedia i tre akter och af GUSTAF AF GEIJERSTAM. _______ Med 9 porträttgrupper af de uppträdande personerna. Uppfördt för första gången på Södra Teatern i Stockholm den 10 April 1894. S TOCKHOLM .
Jag är den förste, som till Zion säger; Si, der är det, och gifver Jerusalem Predikare. Men jag skådar dit, men der är ingen; och ser ibland dem, men der är ingen rådgifvare. Jag frågar dem, men då svara de intet. Si, det är alltsammans vedermöda, och intet med deras väsende; deras afgudar äro icke utan ett väder och fåfängelighet. Si min Tjenare, jag uppehåller honom, och min utkorade, i hvilkom min själ väl behagar. Jag hafver gifvit honom min Anda; han skall låta komma rätt ibland Hedningarna. Han skall icke skria eller ropa, och hans röst skall man icke höra på gatomen. En förbråkad rö skall han icke sönderbryta, och en rykande veka skall han icke utsläcka. Han skall lära hålla rätten i sanning. Han skall icke vara knorrisk eller grufvelig, på det han skall sätta rätt på jordene; och öarna skola vänta efter hans lag. Så säger Herren Gud, som himmelen skapar och utsträcker, den som jordena gör med det deruppå växer; den som folkena, som deruppå är, gifver lif, och anda dem som gå deruppå: Jag Herren hafver kallat dig i rättfärdighet, och fattat dig vid handena, och bevarat dig, och hafver gifvit dig till ett förbund i folkena, Hedningomen till ett ljus; Att du skall öppna de blindas ögon, och föra fångarna utu fängelse, och de som sitta i mörkret utu fångahuset. Jag Herren, det är mitt Namn; och jag skall icke gifva mina äro enom androm, ej heller mitt lof afgudomen. Si, hvad komma skall förkunnar jag framföreåt, och förkunnar ny ting; förr än det sker, låter jag eder det höra. Sjunger Herranom en ny viso, hans lof är intill verldenes ändar; de som i hafvet fara, och hvad deruti är; öarna, och de som der bo. Roper högt, I öken och städer deruti, samt med de byar der Kedar bor; sig fröjde de som bo på klippomen, och rope utaf bergshöjdene. Låter dem gifva Herranom ärona, och förkunna hans lof på öarna.
I alla de fall, då Ledamot af Directionen ej träffas hemma med lagsökning eller å Bankens contor, äfvensom då flere Directionens Ledamöter skola på en gång samfäldt sökas, kunna de, som med Konungens Befallningsliafvandes eller Rättens bud gå, å Bankens contor bevisligen aflemna, eller, om det linnes stängt, å dess dörr fästa skriftlig resolution eller kallelse; och gäfle då sådan åtgärd såsom laga delgifvande. 16 §. Hafva Directionens samtlige ledamöter undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas under enahanda tvång hos den eller de lottegare, mot hvilka fordringsegaren finnér för godt sin talan rigta. 17 §. Af Bankens delegare eller deras arfvingar eller sterbhusdelegare vare ej någon berättigad att under bolagstiden träda från Bolaget, eller sin lott å annan person öfverlåta, med mindre Eolaget dertill samtycker, och det i 2 § stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges. Äro den, i afgången Bolagsmans ställe, inträdde nye delegarens grundfonds-handlingar i ofvan föreskrifven ordning pröfvade och å bolagsstämma godkände; då är, efter dess slut och sedan sex månader förflutit efter det den timade förändringen blifvit hos Rätten anmäld och i allmänna tidningarne kungjord, den afgångne delegaren ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarför han dessförinnan blifvit lagsökt. 18 §. Den genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordring j allmänhet bestämda prescriptionstid af Tio år, ege ej rum i afseende på enskilde Bankers creditsedlar och invisningar; ej heller skall bevakning deraf, enligt concurslagen, erfordras i Bankens concurs eller i anledning af årsstämning, som vid Bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer; hvaremot när Bolaget upplöses, hvilket Konungens Befallningshafvande bör utan dröjsmål till Kongl. Maj:t inberätta, Kongl. Maj;t låter utgå Nådig kun - Exptditions-Utshollets Förslag till uncl.
Majit föreslagit och hvarvid Rikets Ständer icke funnit något att erinra, från nämnda spanmåls belopp 656,650 kubikfot, afräknas: a) den indelade spanmål, som, förut uppförd för Landshöfdingen i Wester-Norrlands län under Sjette Hufvudtitelns anslag till landsstaterna, numera ingår till Statsverket kub.fot 2,672, 6; b) behagligtids-förlänings-spanmål. som från Åttonde Hufvudtitelns anslag till kleresistaten, på grund af särskilda nådiga Bref, indragits kub.fot 322, 7; c) den spanmål, som å sistnämnda Hufvudtitels anslag för elementarläroverken finnes upptagen såsom indelad till Luleå och Piteå läroverk, men numera, likasom den till läroverken anslagna oindclade spanmål, ersättes lärarne kontant efter statspris kub.fot 412, 3; Summa kubikfot 3,407, 6; så kommer den indelade tiondespanmålen att uppgå till 653,242, 4 kubikfot, som, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, beräknats till ett värde af 1,306,485 R:dr, men här utföres med ett jemnadt belopp af R:dr 1,306,490: — Den Kronan behållna tiondespanmålen beräknades i medeltal för åren 1861—1863 till 145,317 kubikfot, eller i värde 326,774 R:dr; och synes, med tillägg af ofvan omförmälda under landshöfdingelönen i Wester-Norrlands län upptagne, men från och med år 1863 till Statsverket ingående spanmål, ifrågavarande Kronan behållna tiondespanmål kunna, i närmaste likhet med hvad den år 1863 utgjort, beräknas, på sätt Eders Kongl.