Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om återremise af Betänkandet , hvarom jag anhåller, icke skulle bifallas, och rättvisan således ej nu skulle kunna verka ändring häruti, utbeder jag nng likväl, att detta må inflyta i piotocodet, såsom ett bevis på iruna tänkesätt. Jag anser oundvikligt, att S hververkef, i afseende på rättigheten att draga till sig och begagna aila nästgränsande vattudrag, må undergå mycken inskränkning j ty i det skick det nu är, kan allt det silfver *om vid Sal-berget nu erhåiles, ej betala den skada detta Verk för Orten åstadkommer j helst det intet kan på långt när ersätta Statsverket de förluster det årligen deraf vidkännes; emedan till Verkets understöd hela Jordebok»- och Hemmans räntan, jemte mantalspenningarne af Salbergs Fögderiets 6 nedra Socknar, sam; Grufdrängshjelpen, s* af dessa sorn Fögderiets 6 öfra Socknar, och räntan af Hyllinge Kronoqvafn är o förlänade. Mantalspengarne utgå sålunda, att för hvar mansper: Dm 27 Maji, 501 son lefvereras 1 stafrum ved 11 qvarter långt; samt 13 qvarter högt och bredt Qvinfolken betala ra sk. contant. Grufdrängshjelpen er* lägges med en tjerdedels tunna säd och 8 öre silfvermynt för hvar mantalsskrifven mansperson. Dessutom är Allmogen i alla 12 Socknarne skyldig, mot så kallad lindring i Rote-» ringen, (som är att 3 mantal hålla en Soldat, när annars allmänt beräknas två, men hvilket åter icke är annat än rättvisa, emedan i de trakterna finnas många Hemman, som icke bestå af mera än 4, 3, ja till och med 2 Öresland) att utgöra så kallad kneckteved, 3 stafj rum för hvar mansperson, mot en ringa afgift från äldsta tider bestämd. Vissa arbeten af flerfaldig benämning är också Allmogens skyldighet att utgöra, och är dem icke tillåtit, att försälja kohl och ved från deras enskifte skogar annorstädes än till Bergslagen, mot viss stadgad betalning.
Skulle nemi. flere förslag framläggas, men icke befinnas vara af värde, sä kommer naturligtvis intet dylikt honorarium i fråga; hvaremot, om något skulle befinnas i vissa detaljfrågor äga fördelar framför det nuvar. arbetssättet, till den grad, att BancoUtsk. ansåg sig böra tillstyrka, och R. St. antaga några af dessa mindre förändringar, vedergällningen kunde, på sätt bemälde Friherrar föreslagit, rättas derefter. Dessutom anser jag det böra föreskrifvas, att de förslag, som sålunda komma att inlemnas, skola så tidigt vara färdiga, att de kunna på Bankens bekostnad genom tryckning meddelas allmänheten, på det all de personer, hvilka ämna bevista riksdagen, måtte få tillfälle att derom taga nödig kännedom. Då i alla fall de framlagde förslagen sedermera under riksdagens lopp förmodligen skulle komma att tryckas, sä utgjorde kostnaden derför, om den kom något förr eller senare, _ icke någon onödig utgift. Hr von Hartmansdorff: Man har omtalat huru dyr Ban - 420 Den 10 DecemLer. kens förvalIning är. Dervid bör man ihågkomma den stora kostnad, som årligen användes pä nya sedlars tillverkning och de gamlas förstöring. Man skall således icke vänta sig så stora fördelar af elt förändradt bokföringssätt, som Utsk. tyckes föreställa sig. Man har talat om de många Ijenstemännen i Banken; men jag vågar tryggt påstå, alt det icke är något af Statens embetsverk, hvarest i allmänhet flitigare och mera arbetas, än i Banken. Tjenstemän finnas der, som börja sitt arbete kl. 8 om morgnarne, ofta vid ljus om vintrarne, och som äfven befinna sig [iä cmbetsrummen sent om eftermiddagarne. Hvar sker sådant eljest? lag tror således, att man sträcker sina förhoppningar på inskränkning längre än skäligt är.
Ständer hafva trott denna gräns lämpligen kunna, med bevarande af nödigt rådrum för parten, bestämmas genom ett stadgande derom, att den part, som i sak, deri berättelse skall utgifvas, vill inlemna handlingar eller framställa bevisning, bör begära rutt dertill under skriftvexlingen; dock att, om begäran att förete handlingar och bevis ej blifvit framställd inom sålunda föreskrifven tid, rättigheten till företeende deraf likväl ej är förlorad, derest parten varit af förfall hindrad att densamma begagna, eller handlingarne och bevisen först derefter blifvit kunnige eller att tillgå, eller anledning till deras företeende ej förr förefunnits, samt parten, i händelse berättelsen blifvit utfärdad, iakttagit föreskriften i Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1802, rörande förbehåll vid berättelsers underskrifvande. I följd häraf skulle allt hvad som hörer lill sakens beredning böra föregå berättelsens utfärdande; och derigenom återställdes lagstiftningen i denna del till hvad 1734 års lagstiftare åsyftat, — infördes enbet i Hofrätternes förfaringssätt, — och blefve större ordning och reda i rättegångsbehandlingen, som åter verkade till en större skyndsamhet: omständigheter, som ej kunna nog framhållas i närvarande tidpunkt, då Hofrätterne dagligen öfverhopas af vädjade mål, i hvilka, sedan Hofrätten blifvit andra instansen, förberedande åtgärder oftare erfordras än tillförene. Stadgandena om kommunikation af besvär i vissa mål hafva synts tarfva den förändring, att i alla mål skulle tillämpas de påföljder för underlåtenhet att ingifva kommunikations-bevis och förklaring, som bestämmas i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, hvars 6 §. bjuder, att då besvär öfver Konungens Befallningshafvande* utslag i lagsökningsoch utmätningsmål anföras och Hofrätten anser andra Expedit iönsUtskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 209.
O. m. m., äfvensom de reservationer emot R. o. Ad:ns sistnämnde dag fattade beslut, hvilka före justeringen af prot:n för nyss omförmälda dagar blifvit anmälda, serskildt afdrag utöfver de 500 ex., som tillhöra Riksdags-trycket, skall på Riddarh.-kassans bekostnad i 3000 ex. tagas af förrberörda öfverläggningar och det den 7 Dec. af R. o. Ad. fattade beslut, jemte de emot samma beslut inom här ofvan bestämda tid anmälda reservationer, sedan dessa delar al profit blifvit ur den satta texten utbrutna och på lämpligt sätt till ett helt för sig sammanfogade; att härtill bör fogas en under Riddarh.-Fiskalens kontroll af Riddarh.-Ivansliet upprättad förteckning öfver R. o. Ad:ns till säte och stämma å Riddarhuset den 7 Dec. antecknade ledamöter, hvilken förteckning äfven skall i 3,500 ex. tryckas; att sedan 3,000 ex. af denna förteckning blifvit sammanhäftade med de serskildt afdragna exemplaren af R. o. Adtns Den 5 Januari. 51 prot., erforderligt antal sådana häften skall tillsändas vederbörande stifts-styrelser, för att genom deras försorg utdelas till rikets alla församlingar, med anmodan till pastorsembetena, att-, der sockenbibliotheker finnas inrättade, till dessa öfverlemna de öfversända exemplaren, men eljest låta dessa bland kyrkans handlingar förvaras, efter det församlingens innevånare beredts tillfälle att af skriften taga kännedom; att, då boktryckaren förklarat sig benägen till kostnadsfri tryckning af ytterligare 2,000 ex., eller ännu flera, om så erfordras, för att genom bokhandeln mot ett pris af 10 öre för arket hållas hugade köpare tillhanda, R. o. Åd. må till detta erbjudande lemna sitt samtycke; samt att åt Riddarh.-Direktionen må uppdragas att detta R. o. Ad:ns beslut till verkställighet befordra. Till detta mitt förslag får jag vördsamt anhålla om Hr Gr-.s o. Landtm:s propos. på bifall. Gr. Oxenstjerna:
13 embetsoch tjenstemän samt betjente förklaras skola vid afskedstagande! erhålla pensioner, beräknade eller 66| procent af de blifvande lönerna, med rättighet likväl för dem bland nu tjenande löntagare, hvilka efter denna beräkningsgrund skulle erhålla lägre pensioner än de enligt gällande Pensions-Reglemenle dem nu tillkommande, att vid pensionsrätlen efter nu innehafvande löner vara hibehållne, så länge de i samma befattningar qvarstå.
Då emellertid epiot förslagets detaljer åtskilliga anmärkningar blifvit framställda och då det dessutom synes mig som borde, innan förslaget slutligen fastställes, Stockholms stad genom dess myndigheter lemnäs tillfälle att sig deröfver yttra, har jag ansett att de medel, som af Rikets Ständer kunpa för detta ändamål anvisas, böra ställas till Kongl. Maj:ts nådiga disposition utan att genom be stämda föreskrifter vara vid dess användande bunden; och får jag, på grund af hvad jag sålunda anfört, hemställa: att det af Kongl. Maj:t för sammanbindningsbanan äskade belopp, 3,070,000 R:dr, ställes till Kongl. Maj:ts disposition för att inom Stockholms stad tillvägabringa en förening emellan den vestra och den norrut gående stambanan, sapit i sammanhang dermed anlägga en gemensam större bangård och i öfrigt ordna de stationer inom staden, hvilka för trafiken kunna anses erforderliga, allt efter den plan, som Kongl. Maj:t, sedan stadens myndigheter lemnats tillfälle att sig i ämnet yttra, eger bestämma.“ I denna reservation hafva instämt: Herrar Reuterskiöld, C. L., Sandels, L. G., och von Troil, S. G., Doktorerne Lindgren och Gumcelius samt Professoren Selander. Af Herr Leijonancker, F. W: “Utskottet har i donna punkt afstyrkt all vidare åtgärd för jernbanornas och stationernas ordnande inom hufvudstaden än den att draga norra banan till närheten af Nybroviken och anläggning derstädes af en station. Om ock detta beslut, i och för sig sjelft, är, enligt min åsigt rätt, torde dock såväl Staten som Stockholms stad hafva nog vigtiga intressen af vidsträcktare omfång för att ej böra förbises. Dessa intressen bero hufvudsakligen på 2:ne frågor, hvilka, i anseende till den olika betydelsen af och de olika vilkoren för hvarderas lösning, böra fristående behandlas ehuru de visserligen ega samband med hvarandra.
Landskrona straff-fängelse, angående väckt fråga om användande af medel från anslaget till fångars vård och underhåll tor uppförande af en byggnad vid. XI. B. 20. A, 76. E, 116. — L — 115 Landtbo, om ritt för jordägare att till kronans allmänna arbete få förpassad en uppsagd och aflyst, men likväl qvarboende. I. 534. II. R. 43. VII. B. 47, 310. A. 378. Landtörnks-Akademien, angående beviljandet af ett anslag för en gång af 25,500 R:dr Runt till byggnader, grunddikning och gödning å dess experimentalfält. I. 175, 190. R, 193, 343. R. 346. Se vidare Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel. — om upphörande af en från Nya Elementarskolan i Stockholm till denna årligen utgående hyres-ersättning. XI. B. 20. A. 76. Landtbruks-Akademiens sammankomst. Se Inbjudning. Landtbruks institut, angående inrättandet af ett sådant i Skåne. IV. 120. 122. R. 123. Landtbruksskole)', lägre, om förökadt stats-anslag för II. 357. R. 568- Se vidare Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel. Landtdomares inkomster, om förslag till förbättrande af. II. 390. R. 570. Land t försvaret., om förändrad organisation af. II. 78, 462. R. 480. Landtiörsvars-Departementet.' Se Riks-Statens Ejerde Hufvud-Titel. Landtmarskalkeu, Hamilton, Grefve Hennig Ludvig Hugo, dess utnämnande. I. Landtmarskalkens och Talmannens Riksdagskostnader. Se Riksdagskostnader.
Nåder föreslagne reglering af öfverskoltsräntorne, företer sig icke någon betänklighet för dess antagande, vidare än så vidt derigenom inträffar rubbning i de räntetillskott-gifvande hemmanens värden, hvilka naturligtvis skola nedsättas i samma nion, som ränte-tillskottet, genom den ifrågasatte förvandlingen, ökas. Men denna omständighet fårdock, efter Utskottens tanka, icke hindra förslaget, utan endast föranleda någon inskränkning i afseende å verkställigheten. Om det härvid, å ena sidan, måste medgifvas vara med sträng rättvisa öfverensstämmande, alt de ränteöfverskott-tagande hemmanen genast komma i åtnjutande af förhöjningen, såsom Riksdagsfullmäktige från Blekinge jemväl yrkat; lärer dock, å den andra, icke böra förbises, att, på sätt den Nådiga Skrifvelsen innehåller, det närvarande missförhållandet emellan ränlebeloppen och rustningskostnaden vållats af tiden och ett försämradt myntvärde, samt derföre bör af tiden botas, utan våldsam inverkan, hvarken på eganderälten eller på hemmanens bestånd; att, likasom, vid fastighetsköp i allmänhet, de fasligheterne åtföljande besvär inverka på. köpeskillingarne, har ock det olika förhållandet med Blekingska hemmanens rustnings-skyldighet på de för hemmanen betingade köpevilkor haft ett sådant inflytande, att köpeskillingarne blifvit för hemman med rustning öfver räntan, med afseende å det otillräckliga vederlaget aflillskottsränlan, nedsatte, men ökade för hemman med lägre rustning an räntan, i anseende till förmonen att få utgöra ränte-återsloden med en ringa penning; samt att följaktligen, i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, att en del åboer utan vederlag åtkomme förmonen af en ränle-förhöjning, som drabbade andra åboer, hvilka för samma förmon utgifvit lösen. Det vore således, i Utskottens tanka, billigast, att icke låta det nya förhållandet inträda förr, än efter en viss tids förlopp, hvilken, med afseende å den redan förflutna tiden, ifrån det frågan härom väcktes, synes 20 Statssamt Allm.
Vid öfvervägande af hvad sålunda anfördt blifvit, har hos Utskottet i framstå rummet fråga uppstått, huruvida icke det väckta förslaget grundade sig pa ett missförstånd om nu gällande Lags föreskrifter i de! fall, hvarom iii o tion en handfar, Hinder för äktenskap äro nemligen, antingen ovilkorlig*!j hvarmed förstås sådana oföränderliga förhållanden, som för alltid upphäfva äktenskapets laglighet och följagtligen göra detsamma, om det ändock tillkommei, ogddt, eller vilkorl/gaj det vill säga sådana, som hafva sin grund i tillfaliiga omständigheter, deder kunna undanrödjas, eller med tiden af sig sielfva försvinna. Då nu i 2 Capitlet 12 f. Giftermåls-Balken stadgas: ”Viger prest dem, som aktenskap ej bygga mage, vare vigsel ogild, och miste han sitt prest-embete ; sa vill det således synas, som detta stadgande endast hade afseende pa de ovil kor liga hhidren, men icke kunde tillämpas på det i 1 Capitiet |0 §. nämnde Balk omtalade vilkorliga hinder, att contrahenterne ej uppnatt den för äktenskaps ingående bestämda ålder; och häraf skulle åter vidare följa, att, da förseelse å prestens sida emot sistnämnde lagrum icke eller au - 15 Lag-Utshottels Betänkande, iY;e 16. norstädes i Imagen finnes med serskildt ansvar belagdt, detta ansvar alltid borde mätas efter de för tjenstefel i allmänhet bestämde grunder, samt det af Men ehuru Utskottet, för sin del, funnit åtskillige skäl tala för en sådan lagtolkning, måste dock Utskottet medgifva, att, vid jemförelse af de flere hithörande stadgandena, lagens mening uti förevarande afseende icke befinnes så klart och tydligt uttryckt, att all anledning till en motsatt tydning saknas, helst det uppenbarligen visar sig, att lagen i andra afseenden icke med erforderlig noggranhet skiljer emellan de vilkoiliga och ovilkorliga äktenskapshindren samt det olika inflytande de hvar för sig, enligt sakens natur, böra hafva på ett ingånget äktenskaps ogiltighet eller 1 estind.
Att målaren, halfliggande på den obligatoriska gueridonen, utan vidare kysser Pepita redan ute i salongen i stället för att vänta till dess de hunnit förbi etageren och in i kabinettet bakom de obligatoriska portiererna, är fullkomligt motiveradt och fint iakttaget. En viss obesvärad ledighet är nemligen karaktäristisk för målare. — Men det är ej tillräckligt med detta, icke på långt när, icke ens tillnärmelsevis. Ärftlighetslagarne måste äfven respektfullt iakttagas. Hvarför har Pepitas morbror sura ben? Kismet! Hans far var frisk, hans mor var frisk. Hur kunde alltså, frågar den moderne kriagranskaren, Pepitas morbror, som sjelf dessutom alltid varit frisk, få sura ben? Atavism! svarar författaren. Förhistorien utvisar att Pepitas morbrors morfar var lindrigt lastbar och ifrig Liebhaber af Ratafia. Låt vara att några af alla dessa fordringar på en modern bok kunna vara berättigade; vår granskning af »Pepitas Bröllop» söker dock måtta sitt hugg mot denna boks allt för monotona framställningsmetod. Trots alla sammanförda iakttagelser blir en dylik literär syllogism i längden snarare tröttande än intressant. Den kan vara välbehöflig och uppfriskande till en tid, men upprepanden blifva sällan roliga. Äfven en af så mycket bagage nedtyngd konst kan ju, som sagdt, likväl ännu göra ett djupt intryck, om den uppbäres af artistisk och personlig stil, ty allt som är talangfullt har i och för sig sitt raison d’être. Men när den skaldiska kraften sviker och äfven stilen kastar sin festdrägt, pådragande den simpla arbetsblusen, när man icke längre nöjd med innehållets nyktra hvardaglighet äfven ur framställningssättet utgallrar all lyrik och alla prydnader, sökande efter ett kyligt och trivialt språk, då står man inför det, som den upplysta dagskritiken välvilligt kallar: bilder gripna ur lifvet. Man ser fotografiplåtens färglösa verklighetsreferat. Hur svårt talangen har att böja sig under objektivitetens lagparagrafer, visar oss bäst Flaubert sjelf.
Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. 10 Kap. <§ 1 mom. Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. 600 Prot.-Utdrag den 18 September 1863. § 10. Med afslag å inbjudningen förklarade Ståndet sig vidhålla sitt rörande denna § förut fattade beslut. 12 Kap. § 3. Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. § 8. Preste-Ståndet antog för sin del den gjorda inbjudningen. § 21. Med afslag å Utskottets hemställan, förklarade Ståndet sig sakna skäl frångå sitt rörande denna § redan fattade beslut. 13 Kap. § 6. Utskottets inbjudning, så vidt den angår §§ 1 och 28, afslogs af Ståndet, som förklarade sig vidblifva sina beträffande dessa §§ redan fattade beslut, men deremot blef samma inbjudning, i hvad den rörer § 6, af Ståndet antagen. § 3 mom. 2. Ståndet afslog för sin del Utskottets inbjudning och vidhöll sitt beträffande ifrågavarande moment redan fattade beslut. §§ 4, 5, 10, 11 och 38. Med afslag å Utskottets hemställan, förklarade Preste-Ståndet sig sakna skäl frångå de beslut, Ståndet med afseende på dessa §§ redan fattat. § 48. Utskottets hemställan afslogs af Ståndet, som vidhöll sitt rörande § 48 förut fattade beslut. § 46. Med bifall till den gjorda hemställan, antog Ståndet Utskottets här framställda förslag till lydelse af § 46, likväl med den ändring, att de å raden 2 förekommande orden »eller på viss tid» uteslötos. 18 Kap. § 12. Preste-Ståndet afslog för sin del Utskottets inbjudning och vidhöll sitt rörande denna § fattade beslut. § 28. Lades till handlingarne. 16 Kap. § 3.
I anledning häraf får Direktionen i underdånighet upplysa att, sedan Stockholms Rådstufvu-rätt, uppå yrkande af Barnhusets Ombudsman, ålagt Bloms sterbhusdelägare, att i stadgad ordning ersätta Barnhuset en under Bloms tjenstetid uppkommen brist i de under hans uppbörd stående förråder, men Eders Kongl. Maj:ts och rikets Svea Hof-rätt uti dom, som af Eders Kongl. Maj:t under den 24 November 1857 blifvit fastställd, på anförde' skäl, ansett saken i dess dåvarande skick icke hafva tillhört Rådstufvu-rättens pröfning och i följd deraf, med upphäfvande af Rådstufvu-rättens dom, förklarat Bloms sterbhusdelägare ej kunna, i anledning af vederpartens uti nämnde sak förda talan, förpligtas att omtvistade beloppet eller någon del deraf till Barnhuset betala, så har Barnhusets Ombudsman, på sätt Direktionen uti underdånigt utlåtande den 28 December nästlidne år öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Barnhusets räkenskaper för år 1857 anfört, uti ett den 7 förutgångne September afgifvet memorial yrkat, att ifrågavarande balansmål skulle af Direktionen i första hand pröfvas, och Bloms sterbhusdelägare åläggas att balansen ersätta, hvarefter och sedan Direktionen utställt detta memorial till förklaring af bemälde, i olika delar af riket bosatte, sterbhusdelägare samt^ desse med förklaringar inkommit och Barnhusets Ombudsman den 24 Maj innevarande år påminnelser afgifvit, ärendet blifvit inför Direktionen den 28 nästlidne November föredraget, dervid beslut fattats om infordrande af ytterligare för målets pröfning erforderliga upplysningar, hvilka numera den 12 innevarande månad inkommit. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, S. DE MARÉ. C. A. EKSTRÖMER. AX. GABR. CARLSON. PEHR LINDSTÉN.
Yid sådant förevetande och då de af Revisorerne förordade ökade och fullständigare kontroller, hvilkas beskaffenhet dock ej blifvit af dem närmare uppgifven, ovilkorligen skulle fordra en tillökning i den för allmänna Vägoch vattenbyggnader anställda tjenstemanna-personal samt alltså jemväl förorsaka ökade administrations-kostnader, anser Utskottet den af Revisorerne uti ifrågavarande hänseende gjorda framställning icke böra föranleda någon Rikets Ständers åtgärd, helst Utskottet veterligen några egentliga olägenheter för det allmänna icke uppkommit af det utaf Revisorerne omförmälda förhållande. Beträffande deremot Revisorernes hemställan', angående berättelsers algifvande om foitgången af de med statsbidrag understödda allmänna arbeten, så, enär sådane upplysande underrättelser härom, som under sednaste tider sammanfattats och offent - 16 Stats-Ulskollels Ullålande Jt? 59. liggjorts genom en vid Vägoch vattenbyggnads-styrelsen anställd tjenstemans nit och enskilda uppoffring af tid och kostnad, icke kunna för framtiden med säkerhet påräknas, anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, till upplysning för Rikets hädanefter sammanträdande Ständer vid behandlingen och pröfningen af förekommande frågor om enahanda arbeten, en full ständig berättelse angående verkställigheten af alla med bidrag utaf allmänna medel understödda arbeten, som vid Rikets Ständers nästföregångna sammanträde icke voro fullbordade, mätte, genom Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader försorg, vid början af hvarje riksdag varda afgifven och genom trycket offentliggjord. 15:o. Angående utbetalningarne af de för Statens jernvägsbyggnader anslagna medel. (Rev. ber. sidd. 62—63.)
Det är ingalunda för att i denna stund tala emot en sådan anmärkn., som jag begärt ordet; men jag fann mig föranlåten att uppträda, då en af Styrelsens närmaste organer, samt den vid ståts-expeditionen anställde talaren uppträdde för att tadla ett af de förslag, som Utsk. ansett sig böra partiell tillstyrka, derföre alt denna tillstyrkan skett på moliver, sorn ej i Konungens prnpos. arn framställda. Det har här blifvit sagdt, att beväringens möten vore så utsatta i afseende på årstiderna, att tiel ingalunda vore behöfligt för detta manskap att dervid begagna klädesbyxor, och att ändamålet med hvad i det A Den a5 Noyembor c. m. afseendet blifvit iakttaget för denna del af beväringsmanskapets beklädnad icke vore att användas i fredstid utan i krigstid. Det torde -vära förlåtligt af Utsk., att icke hafva kunnat fatta, att plagg, sorn begärdes för alt complettera den utevarande och i bruk varande munderingen , icke voro afsedda för alt jemte denna mundering nyttjas; och då här blifvit sagdt, alt vården om manskapets helsa ej påkallade dem, ej ens i de norra orterna, så, ehuru betydande de auctoriteter må vara, sorn här uppträdt för att framställa en sådan sats, nödgas jag, då jag icke ville undanhålla hvad som sannt är, helt och hållet bestrida detta förhållande och förklara, att uppgiften derom icke synes mig kunna grunda sig på annat än en bristande sakkännedom, ehuru otrolig den ock må förekomma från dessa håll. Jag tror mig hafva betraktat dessa förhållanden temmeligen nära och kunna försäkra, att om ej, emot hvad som egentligen bort äga rum i de norra länen, manskapet varit tillåtet att under de af Kronan lemnade linnebyxor om nätterna begagna sina egna vadinalsbyxor, hade en betydlig del af detta manskap varit utsatt för fara till lif och helsa. Frih.