Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tredje red idkeligen volt; om aftonen var hästen utriden och ryttaren qvar vid stalldörren. Så hafva vi länge gjort i mångå och ganska vigtiga frågor. Sålunda ifrågasattes redan 1790, om vi borde hafva örlogsflotta eller bara skärgårdsflotta, eller båda och i hvad proportion; och detta ventileras ännu. Så hafva vi förfarit i de mest magtpåliggande administrationsmål, såsom financesystem, tull-lagar och brännvinsförfattningar, ja, t. o. m. i fråga om hållskjutsen. Sedan man kunde skäligen hoppas, att opinionen om dess skadlighet var stadgad; sedan ångbåtar och diligencer väl fått börja lätta dess afskaffande, får man ju höra anmärkas: ”att det är ändå bra, att ’’den vid landsvägen liggande bonden får förtjena en constant styfver till sina contributioner.” På detta sätt, mina Hrr, komma vi aldrig till en fast utgångspunkt i något; och utan en sådan kommer man aldrig till något nyttigt, till något dugligt i något. Hr von Troil, Emil: Med godkännande af de theoretiska principer, hvarpå motionen hvilar, kan jag dock ej gilla mer än en af de practiska slutföljder, motionären velat draga deraf. Jag anser i allmänhet orätt att på detta rum discutera principer, hvaraf ingen tillämpning för tillfället påyrkas; men då åtskilliga andra talare inlåtit sig på detta fält, vill jag i korthet säga min tanka, som är, att ett försvar, som hunnit utbildas till fullkomlighet, måste uteslutande bestå af en personal, som ej är legd. Den siste talaren har ordat om mindre arméers företräde framför massor. Om dermed menas obildade massor, tyckes det ej vara lämpligt såsom motskäl emot dem , som ifra för beväringens fullständigare bildande. Var det åter talarens mening att i allmänhet göra en jemnförelse emellan conscriberade och legda armeer, så vill jag i afseende på de förras användbarhet endast hänvisa honom till det land, sorn han måhända känner bättre än någon annan inom detta hus, det land, hvars segrande legioner vi minnas utbredda från Tajo till Moskwa.
Dock glömde hon i det ögonblicket alla sina företräden och var endast qvinna. Hvilket oskattbart tillfälle för naturstudium! Der fick konvenansen vika och den sanna verkligheten kom till sin rätt. Sommardagen var solig och lugn. Der var så tyst i hela huset, vi voro alldeles ensamma i hela raden af rum. Hon satt i en chaislongue, midt emot mig, så nära att icke en min i det gulbleka ansigtet undgick mig, icke en skiftning i de allvarliga, mörkbruna ögonen, nu vidgade af passionen, af mot hennes vilja frambrytande passion. Hvilken slät figur gjorde ej jag, men hon märkte det ej. Hur fattig var ej min kalla skepsis emot detta varma qvinnohjerta! Hvilken storhet i hennes sorg, hvilken usel litenhet i mitt spelade, beräknande deltagande! Och hon märkte det icke. Upptagen af sina egna stormande känslor. Och jag kände mig så usel inför henne att jag icke ens kunde njuta af den storartade anblicken af en sann, en verklig passion, en passion utan låghet och dock så helt mensklig. Hur smekande, men full af sorg ljöd ej denna annars så fasta röst! ”Han låg så fridfull och lugn så som jag sett honom så många gånger, sett honom med oändlig tillgifvenhet. Hur många gånger hade jag ej i lycklig tillförsigt och ödmjuk kärlek kysst denna hand, denna kära hand, som så oförtrutet arbetat för oss alla – och nu! Hur ångesten grep mitt skälfvande hjerta och hur minnena från lyckligare dagar blefvo till sargande törnen! Hvad som varit kunde aldrig, aldrig återkomma. Den trygga tilliten var ramlad, krossad, död, och ingen makt på jorden kunde gifva den lif igen.”116 Skulle medföljande lilla skizz ej befinnas värdig att införas i -s spalter torde den ofördröjligen återsändas enligt adress. Allt svar i b-l undanbedes på det bestämdaste. E.A. Adr. H.s (Afsändt från Hörby d. 6 Feb. 1883.) Afskrift. För åtskilliga till Svensk Folktidning lemnade bidrag betalar undertecknad till Herr Tardiff, Hörby, ett hundra (100) kr, d. 1 Feb. Stockholm d. 10 Dec. 1882.
Går in i hans portar med tackande; uti hans gårdar med lofvande; tacker honom, lofver hans Namn. Ty Herren är god, och hans nåd varar evinnerliga, och hans sanning ifrå slägte till slägte. En Psalm Davids. Om nåd och rätt vill jag sjunga; och dig, Herre, lofsäga. Jag handlar försigteliga och redeliga med dem som mig tillhöra, och vandrar troliga i mitt hus. Jag tager mig ingen ond sak före; jag hatar öfverträdaren, och låter honom icke när mig blifva. Ett vrångt hjerta måste vika ifrå mig; den onda lider jag icke. Den sin nästa hemliga baktalar, honom förgör jag; den der storlåtig är och högt sinne hafver, honom lider jag icke. Mine ögon se efter de trogna i landena, att de måga när mig bo; och hafver gerna fromma tjenare. Falskt folk håller jag icke i mitt hus; ljugare trifvas icke när mig. Bittida förgör jag alla ogudaktiga i landena, att jag må utrota alla ogerningsmän utu Herrans stad. En Bön dens eländas, när han bedröfvad är, och sin klagan för Herranom utgjuter. Herre, hör mina bön, och låt mitt ropande till dig komma. Fördölj icke ditt ansigte för mig; i nödene böj dina öron till mig; när jag åkallar, så bönhör mig snarliga. Ty mine dagar äro bortgångne såsom en rök, och mine ben äro förbrände såsom en brand. Mitt hjerta är slaget, och förtorkadt såsom hö; så att jag ock förgäter äta mitt bröd. Mine ben låda vid mitt kött, af gråtande och suckande. Jag är lika som en pelikan i öknene; jag är lika som en stenuggla uti de förstörda städer. Jag vakar, och är såsom en ensam fogel på taket. Dagliga försmäda mig mine fiender, och de som mig bespotta, svärja vid mig. Ty jag äter asko såsom bröd, och blandar min dryck med gråt; För ditt hots och vredes skull; att du hafver upphöjt mig, och i grund nederslagit mig. Mine dagar äro framgångne såsom en skugge, och jag borttorkas såsom gräs.
På detta sätt komme Riksens Ständer i. tillfälle, att genom en af deras Fullmäktige fortsatt ständig Revision, öfvertyga sig om Statsmedlens rätta användande, hvarom, med den hittills följda methoden, tillförlitlig kunskap svårligen lär kunna vinnas. LandtArméens samtelige ärenden komma att öfverlämnäs till en Krigsminister, som hos sig förenar de särskilta myndigheter, hvilka hittills innehafts af Presidenten i KrigsCollegio och GeneralAdjutarten för Arméen. Likaså öfvertager en Sj öMinister styrelsen af Flottornas ärenden, då den nu varande Förvaltningen, äfvensom GcneralAdjutantsExpeditionen för Flottorna, komma att upphöra. Utskottet har visserligen ansett för möjligt, att dessa bägge Ministerier kunde förenas under en persons inseende; men, då tilläfventyrs det ena vapnet kunde derigenom någon gång blifva gynnadt på det andras bekostnad, och någon egentlig besparing dessutom icke kan af ett sådant sammanslående föreses, har Utskottet trott sig böra för hvarje af dessa FörsvarsVerkets hufvuddelar föreslå en särskilt Minister med underlydande Betjening och egen AnslagsTitel, hvarmed sannolikt det Allmänna skall blifva bäst belåtet. Beträffande personalen i ds collegiaJa disposition under dess Hufvud-Titel ställda Serskildta Utskottets Betänkanden. 6ji Verk, sorn af dessa bägge Ministerdepartemenfcer komma att ersättas, åberopar Utskottet hvad ofvanföre rörande Inrikes Departementet blifvit yttradt. Ecclesiastique-vården och Uppfostringsverket tarfva, efter Utskottets tanka, likaledes deras egen Föreståndare. Då en del af den befattning, som i andra Länder tillhör Ministern för den allmänna upplysningen, i Sverige redan utöfvas af HofCanzderen, tror sig Utskottet böra föreslå, att denne Embetsman äfven öfvertager det öfriga, och såsom Minister ansvarar för beredningen och utarbetningen af alla mål, som röra den Allmänna Upplysningen, Litteraturen, Uppfostringen och Ecclesiastique-Verket.
Skrifvelse, J\S 91. 17 tande till nästa riksdag af nådig Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof täcktes föreslå de åtgärder, hvilka för vinnande af det med Revisorernes framställning afsedda syftemål må, vara erforderliga. Efter erhållna uppgifter angående dels antal, beskaffenhet och omfång af de Kronans hus och egendomar i hufvudstaden, hvilka äro ställda under Öfverintendentsembetets förvaltning, dels antalet af de rum och lägenheter uti ifrågavarande byggnader, som för myndigheters och embetsmäns inrymmande användas eller dertill voro användbara, äfvensom sättet, hvarpå dessa lägenheter, i öfrigt, för närvarande disponerades, hafva Revisorerne hemställt, huruvida icke, till förekommande eller minskning af de hyresersättningar, som, enligt af Revisorerne meddelad uppgift, till betydligt belopp utginge för en del härvarande embetsverk, Riksarkivets förra hus vid Skeppsbron samt det af Staten nyligen förvärfvade så kallade Hebbeska huset å Riddarholmen, kunde bringas i det skick, att vissa embetsverk och myndigheter der kunde inrymmas, äfvensom om ej åtskilliga bostadslägenheter, hvaraf några syntes Revisorerne vara större, än som erfordrades, andra åter vara så belägna, att de ej kunde af boställshafvarne begagnas, kunde delvis, eller helt och hållet till embetslokaler upplåtas; Och hade Revisorerne, såsom exempel på sådana bostadslägenheter, omförmält Justitie-statsministerns, innehållande 30 rum samt Hof-statybildhuggarens med 19 rum, förutom kök och atelier, belägna vid Östra Beridarebansgatan; Statsrådet och Chefens för Landtförsvarsdepartementet boställe, 25 rum, jemte 2:ne kök, uti f. d. Preisiska huset, N:o 36 vid Drottninggatan, samt Öfverdirektörens boställe med 15 och Myntmästarens med 13 rum, utom kök, i Myntverkets hus å Kungsholmen.
Genom den forskning, Justitie - Larj-Utskottets Utlåtande N:0 4. 5 ombudsmannen anställt, har lian emedlertid hemtat anledning till det omdöme, att en oegennyttig och välvillig anda visserligen är i lagskipningen rådande; men att, ehuru bildning och förädling gått framåt, den högre upplysning, den högre uppfattning af rättvisans idé ännu hos domaremakten saknas, och således återstår att önska. För rättfärdigande af detta omdöme, har Justitie-ombudsmannen jemväl sökt uppställa bevis. Han bar utgått från den åsigt, att utredningen af lagskipningens tillstånd icke är möjlig genom ett isoleradt betraktande af den tidpunkt, på hvilken betraktaren sig befinner, emedan, för bedömandet af hvarje tidpunkt, är nödigt att ega kännedom om de föregående; och, med anledning deraf, har han kastat en granskande återblick på lagskipningen under en längre tidsperiod, än bans embetsförvaltning omfattar, och dervid hufvudsakligen fästat sin uppmärksamhet vid lagskipningen inom Högsta Domstolen. Det är jemväl denna granskning och dermed beledsagade omdömen, som varit föremål för en allmännare uppmärksamhet, och som framkallat Justitie-ombudsmannens, i hans allmänna redogörelse förekommande, försök till försvar för sin granskningsoch omdömes-frihet. Då bedömandet af förhållanden ovilkorligen förutsätter granskning deraf, synes Justitie-ombudsmannens ifrågaställde åliggande äfven innebära den frihet han förfäktat, ehuru i sättet för Utöfningen af denna frihet en större varsamhet och grannlagenhet torde kunnat iakttagas. Men sättet för en rättighets begagnande är icke rättigheten sjelf, och det är om densamma, som Justitie-ombudsmannens öfvertygelse delas af Utskottet, som, med afseende å det inflytande, Högsta Domstolens lagskipning utöfvar på domaremakten i allmänhet, erkänner den vigt, som vid utredning af förevarande ämne måste läggas å samma lagskipning. Genom ofvanstående redogörelse har Utskottet sökt att för Rikets Ständer framställa de utmärkande dragen i den embetsförvaltning, som varit föremål för Utskottets granskning.
Preste-ståndets, för Stiften och Universiteten, af vederbörande Konsistorier, och för Vetenskaps-akademien af dess Prseses; Borgare-ståndets, för städerna, af Magistraten och Äldste, för bergsbruken, af valförrättandc Magistraten inom hvarje distrikt, och för Fahlu Bergslag, af Grufve-rätten och Bergslagens Deputerade; samt för Bonde-ståndet af Val förrättaren; börande tillika, för sistnämnde Stånd, val-protokollet, af Elektorer ne undertecknadl, medfölja samt, efter fulländad granskning af fullmakterna, till den valde återställas; och vare valförrättaren skyldig, att val-protokollet, före sin afresa från förrättningsstället utlemna. rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regeringsform af den 6 Juni 1809, jemte Riksdags-Ordningen och öfriga gällande grundlagar.” Fullmakterna underskrifvas: Preste-ståndets, för Stiften och Universiteten, af vederbörande Konsistorier, och för Vetenskaps-akademien af dess Praeses; Borgare-ståndets, för städerna, af Magistraten och Äldste, för Fahlu Bergslag och för Bergsbruken, af valförrättande Magistraten inom hvarje distrikt; samt för Bonde-ståndet af valför rättaren; börande tillika — ; — utlemna. Bihang III, Konstitutions-Utskottets Memorial N:is 14, 22 Riddcrskapet och Adelns protokoll för den 15 Juni och 10 Juli 1848. Preste-ståndets protokoll för den 17 Juni 1848. Borgareståndets protokoll för den 17 Juni 1848. Bondeståndets protokoll för den 17 Juni 1848. Förslag till ändring af 52 § R. F. och 24 § R. 0., angående tillförordnande af Ronde-ståndets Sekreterare. ffegermgsformeu. § 52.
Molins grupp “Bältespännare“, hvilket kolossala arbete såväl på verldsexpositionerna i Paris och London, som inom fäderneslandet tillvunnit konstnären ett rättvist och allmänt erkännande såsom en af nutidens största skulptörer, Rikets Ständer måtte ställa till Kongl. Majffs nådiga disposition en till 25,000 R:dr förslagsvis beräknad summa, för att sätta Professor Molin i tillfälle att för Nationalmusei konstsamlingar i brons gjuta omförmälda kolossala grupp. Redan vid sistlidna riksdag uttalade Rikets Ständer sin åsigt om önskvärd - 38 Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) beten deraf, att ett arbete af så erkändt konstvärde måtte, utfördt i ett dyrbarare material, komma att tillhöra Nationalmuseum, ehuru Rikets Ständer dels funno tillgångarne icke medgifva anvisande af den då begärda summan, 30,000 Rdr, för konstverkets utförande i marmor, dels ansågo med beviljande af anslag för detta ändamål kunna anstå intill närmare tiden för Nationalmusei fullständigare ordnande. Då emellertid nu Nationalmusei samlingar redan under innevarande år blifva för allmänheten tillgängliga; då, enligt hvad Utskottet inhemtat, den för gruppens gjutande i brons föreslagna summan af 25,000 R:dr lärer, med någon förändring i planen, kunna utan väsendtlig olägenhet inskränkas till 20,000 R:dr; och då, i fråga om utförande af ett arbete af nu ifrågavarande beskaffenhet, det måste vara af synnerlig vigt, att detsamma företages inom den tid, att ledningen deraf kan åt konstnären sjelf anförtros, har Utskottet, i betraktande af dessa omständigheter, icke tvekat tillstyrka, att Rikets Ständer må för gjutning i brons af Molins grupp “Bältespännare“ anvisa ett belopp af 20,000 R:dr, att enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition från Riksgälds-kontoret utgå. 147:o.
Genom detta lånesystem inkomma till Riksg.cont. skrinlagda summor, hvilka utgå i rörelsen genom de utbetalningar, som varit orsakerna till lånens upptagande, och derjemte utkom - 32 Den 12 Maj f. m. ma äfven räntebärande obligationer, livilka dels aro cou-s ranta i större liqvider, dels användbara såsom hypotheker, hvarigenom åter nya medel utgå i circulationen. Då dessa obligationer ära ställda på viss tid och uppsägning å Cont:s sida, är det ej svårt för Fullmägtige, då R. St. anvisat dem tillgångar på bevillningen och öfverskotten, att ställa återbetalningstiderna efter de påräknade inkomsterna. Följden blir, att då öfverskotten inkomma till Riksg.cont. 2 år ef-, ter, sedan de ingått till Statscont. (en sak, som ej kan undvikas, emedan man ej förr kan bestämma öfverskotten), komma tillgångar i alla fall att förefinnas hvarje år; och Conl:s skuld, fastän härflytande från statscassans resultat 2 år förut, blir i nära nog enahanda belägenhet, som om Cont. directe fick hela inkomsten; ty det vore då föranlåtet att i förtid bålla Statscont. stora summor tillhanda, färdiga att utbetalas. Statscont. kan väl ej reqvirera mera än statsbristsumman utgör, men det kan ej dermed bestrida alla de utgifter, hvilka det skall fullgöra; vida betydligare summor erfordras. Jag skulle således tro, att då man nu befinner sig i ett systematiskt förhållande med uppbörd och redovisning, emedan den allmänna bevillningen är den enda inkomst, som ej ingår till Statscont.; då alla inkomsterna äro underkastade behörig undersökning och granskning, så alt ingen orätt kan utan anmärkning ske; då nyttan deraf, att ett och samma verk har alla inkomster och alla utgifter, lärer vara obestridlig, skälen äro öfvervägande för att snarare låta allt ingå till Statscont., som står i beröring och sammanhang med bela den lefvande organismen af uppbörds-embetsmän och som öfver dem har ett slags förmanskap, än att göra en ännu större fördelning af dessa statsbestyr åtskilliga verk emellan, än den, som nu förefinnes.
För min del anser jag det som en oeftergiflig pligt att understödja en sådan sak som denna. Skarpskytteföreningarnes väsendtligaste nytta ligger i min tanke deruti, att de under freden bereda den stridbara befolkningen att kunna uppträda till landets försvar, då krig inträffar; och hafva en gång alla Sveriges vapenföra män blifvit försedda med vapen och förvärfvat skicklighet att dem begagna, så är jag öfvertygad, att icke en enda man, som kan utgå i striden, skall i farans stund der saknas. Jag tillstyrker på det varmaste hvad Utsk:t här föreslagit. 548 Den 18 Mar» e. m. Gr. Mörner: Jag trodde i sanning, för min del, att då hela den Svenska manliga befolkningen från 20 till 25 år är underkastad krigstjenst, det vore vigtigare att skalla denna ordinarie beväring nödig öfning, än att, på sätt nu blifvit föreslaget, uppmuntra några personer, som behaga roa sig med gevärs handterande. Jag tror också, att en trupp utan militärisk lydnad och disciplin är ett oting, och att staten icke bör göra uppoffringar af medel, utan att vara förvissad om att för dem vinna ett tillfredsställande resultat. Frih. Stjernstedt: Hvad Gr. Mörner nämnde derom, att skarpskyttarne skulle hafva blott en kollektiv, men ingen individuell skyldighet att gå i fält, häfves derigenom, att rullor öfver medlemmarne ingå hvarje år till K. M. De af K. M. utnämnde öfverbefälhafvarne äro ansvarige derför, att styrkan verkligen är beredd att gå i fält. Jag kan således ej finna att denna betänklighet förtjenar något afseende. Frih. Raab, Hugo: Då alla talare, som deröfver yttrat sig, medgifvit, att skarpskyttarne icke kunna anses för någon landtstorm, afstår jag från mitt särskilda yrkande i afseende å Utsk:ts motivering. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till Stats-Utsk:ts förev:de Utlåt., blef propos. derå framställd och med ja besvarad.
Sedan, uppå förekommen fråga, huruvida ett fjerde, icke föredragande Stats-Råd, med benämning af Hof-Canceller, borde ega uppsigt öfver Kongl. Tryckeriet , och om icke mål, så väl deiom , som angående RiksArchivet , hvaröfver speciella vården skulle honom tillkomma, borde af bemälde ämbetsman i Stats-Rädet föredragas, Herrar Ledamöter af de 2;ne Stånd, som ansett HofCancsllers-Ambetet böra bibehållas, dertill lemnat bifall; så reserverade sig emot beslutet : Herr Friherren och Ordföranden, som ansåg det af pluraliteten föreslagne anta! af 4 Stats-Råd vara så inskränkt, att en särskild Hof-Canceller klefve behöflig, inbegripen i det af Herr Friherren ofvan yrkade antal af Sex Stats-Råd; samt Herr Prosten Doctor Fornander, emedan Hof-Cancelleren, derest han finge föredraga i Stats-Rådet, också måste’ega rätt att vägra sin contrasignation, då han sålunda komme i samma categori med de öfrige Förvaltnings-cheferne, af hvilka han blefve den åttonde. Emot pluralitetens, i sammanhang med beslutet, att hvarje gren af Stats-Förvaltnin - 2 J I gen skulle erhålla en egen Expedition, framställda förslag, att Expeditions-Secreterarne i Konungens Cancelli må anses innehafva förtroende-poster, blefvo vidare reservationer anförda af Herrar Borgmästare Hagander och Hjertström samt Banco-Fullmägtigen Anders Danielsson.
I hans spår växa inga andra blommor än dem, om hvilka skalden säger: rBlodiga rosor han strör öfver ljungen^, men jag frågar, om det är en omild tanke, att vilja skydda en hufvudstad från de oerhörda förödmjukelser och de oberäkneliga förluster, som skulle följa af en oocupation, äfvensom från de vådor, som krigets tillfälligheter kunna medföra och ofta medfört, äfven för obefästade städer, synnerligast då dessa innehaft en så herskande strategisk belägenhet som Stockholm. Kiler är det mildare att öfvergifva denna stad, lemna den åt sitt öde, och att under återtåget, på sätt Hr Gr. Anckarsvärd anfört, förvandla det genomtågade landet till en ödemark, i ändamål att förhindra fiendens framträngande. Jag får slutligen tillägga att enl. den nyare hefästningskonstens reglor, befästningarne aflägsnas så långt från städerna att dessa i möjligaste måtto äro oåtkomliga för det fiendtJiga artilleriets eld. Och annorlunda har jag icke tänkt mig befästningen af Stockholm. Gr. Anckarsvärd har anfört, att man icke borde vänja nationen vid att fästa allt för stor betydelse vid bibehållandet af Stockholm genom att förvandla det till ett bålverk, på det folket icke skulle anse sin sak förlorad, om det blefve intaget. Den 28 Januari f. m. 127 Jag delar icke i delta fall Hr Gnns åsigt. Jag tror att Svenska folket skulle bittert ångra, om i följd af bristande förutseende eller illa beräknad sparsamhet, dess hufvudstad med allt hvad den innehåller dyrbart, i sin fulla blomstring, folie i fiende väld, men jag tror icke att vårt folk mer än andra som befunnit sig i denna belägenhet, skulle låta modet eiler händerna falla, derföre all ett af dess bålverk föll. Spanien förlorade under befrielsekriget, hvarefter annan, efter tappert försvar, de liesta af sina fasta platser Saragossa, Tortosa, Valencia.
Reservationer: Emot Utskottets beslut att till K. M:ts Nadina omprofvande i underd.-liet öfverlemna, att i sammanhang med Dess Nådiga sanction å den af 11:s St.r i underdånighet föreslagne mynt bestäm ning och realisation äfven utsätta tiden f då det nu fastställda Lånet må taga sin börj alij reserverade sig Hr Friherre Sprengtporten Hr Öfverste Lcfrénj Hr Prosten Grevilliusj Hr Lagman Noréusj Hr CommerceRådet Santesson, Hr CommerceRådet Lamberg, Hr Lagman Ståhle, Anders Nilson från Wermland och Anders Nilsson från Malmöhus Län, hvilka ansågo berörde punct böra erhålla följande lydelse: "att R. St:r jemväl till K. M:ts bepröfvande öfverlemna när början med lånets upptagande må göras.” Af Herr von Hartmansdorffj August; Sedan Rikets skuldsättning, för vissa enskildta fastighetsägares räkning, blifvit af 3;ne RiksStånd beslutad, har för mig, såsom ledamot af StatsUtskottet, endast återstått, att söka göra denna åtgärd för fäderneslandet så litet skadlig, som möjligt. En af de väsendleligaste punkter, hvari detta mitt bemödande misslyckats, angår tiden för silfverlånets upptagande; och jag anhåller att få fästa R, St:rs uppmärksamhet på vigten, att derom fatta ett bestämdare beslut, jan StatsUtskottet föreslagit. Betänkande n, N:o 4>5. 5a5 I sitt förra Betänkande N:o 383 utsade Utskottet bestämdt, att länet borde upptagas åren i83o och i83i, eller förr än Bankens silfverutvexling skulle äga runi.