Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-ståndet väckt motion, som blifvit till Stats-utskottet remitterad, föreslagit, att, då förhoppning icke funnes att hvarken genom Konungens befallningshafvande i orten eller Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena få de tryckande ojemnheter, hvilka förefinnas i båtsmans-roteringen på Gottland mildrade elier afhulpne, Rikets Ständer ville, med afseende så väl å behofvet af lindring uti roteringsbesväret, som å rote-andelarnas från hvarandra alltför afskiijda läge, hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att en sådan jemkning och reglering måtte med båtsmans-rotarne å Gottland företagas, att hvarje rote hädanefter komme att bestå af minst 4 fulla mantal och att afståndet emellan spridda rote-andelar i möjligaste måtto inskränktes. Sedan för denna frågas behandling Stats-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, få Utskotten gemensamt deröfver afgifva yttrande 5 och beträffande först det i motionen framställda förslag om den jemkning i båtsmansroteringen å Gottland, att minst 4 fulla mantal borde utgöra en rote; så enär sådant skulle medföra en rubbning uti indelningsverket och förminskning af båtsmännens antal; få Utskotten tillstyrka, att berörda förslag måtte förfalla. Angående sedermera motionärernes förslag om åtgärder till spridda rotars sammandragande , så få Utskotten erinra, att en lika beskaffad fråga förevarit vid 1840 och 1841 årens riksdag, men af Rikets Ständer ansetts böra förfalla, på den grund, att Kongl. Cirkuläret den 30
(Konstitutions-Ulskotlets Mern: N:is 3 och 5.) S. A. K. Vid förehafd pröfning af åtskilliga vid sistlidna riksdag väckta och till slutligt afgörande vid den nu innevarande lagligen beredda förslag till ändringar i Rikets Grundlagar, hafva Rikets Ständer, för sin del, samfäldt godkänt och antagit: dels de af dessa förslag, hvilka afse förändringar i Tryckfrihets-förordningen, för alt bringa der förekommande straffbestämmelser till öfverensstämmelse med Straff , agen 5 dels ock en jemväl föreslagen förändring i Tryckfrihets-förordningens 1 § 11 morn., angående boktryckares åliggande att aflemna friexemplar af tryckta arbeten; Och skulle, enligt hvad Rikets Ständer sålunda beslutat, nedannämnda delar af Tryckfrihets-förordningen komma att erhålla följande lydelse, nemligen: \ § 1. 8:o. Vid rättegångens inkalla. Skulle böter. Har boktryckare, ulan författarens eller utgifvarens tillstånd, dess namn en skrift åsatt, dömes till fängelse från och med två månader till och med ett år. 9:o. Hvarje skrift ensak. Lag samma utgifva. Utgifvare utgifver. Hvilken som å en skrift bedrägligt titelblad eller orätt författareeller utgifvare-namn utsätter, dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Diktadi hemtad. 12 Expeditiom-Utskottets Förslag titt underd. Skrif reise, N:o 5. 10:o. Å hvarje — förlustig. Utsätter någon å tryckt skrift falskt boktryckarenamn eller orätt tryckningsort, skall han derutöfver dömas till straffarbete från och med två månader till och med ett år. Hvad beskaffenhet. liro.
Sedan Ridderskapet och Adeln, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JVe 133, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel, bifallit Utskottets i 69:de punkten gjorda hemställan om pension åt Justitie-ombudsmannen S. L. Theorells enka, med den förändring, att pensionsbeloppet förhöjdes från 1,000 till 1,500 R:dr beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå framställning af Grefve Liljencrants, vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden att förena sig i det sålunda fattade beslutet. S. D Efter föredragning af Konstifutions-Utskottets Memorial, JV° 16, med förslag till ändring i åtskilliga grundlagsstadganderi, för att bringa dessa till öfverensstämmelse med strafflagförslaget, förklarades ifrågavarande grundlagsändringsförslog skola hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. 0. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JV° 153, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde hufvudtitel och i sammanhang dermed, jemlikt Ridderskapets och Adelns den 10 sistlidne Juni fattade beslut, 21:sta och 22:dra punkterna (sid. 28) jemte förslaget litt. k i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVs 118, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen; lättade Ridderskapet och Adeln de beslut, som här nedan omlörmälas: l:sta punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln Kongl. Majrts i ämnet gjorda framställning. Bih. till n. St. Utskottets hemställanden biföllos. 5:te punkten.
Hvarje pjäs är försedd m e d inskriptionen: » Skänkt af drottning Sofia till Sofiakyrkan i Jönköping 1895 ». Det hela är utfördt i förgyldt silfver o c h utgör tvifvelsutan det yppersta af svensk guldsmedskonst, s o m på länge förfärdigats för kyrkligt ändamål. Redaktör F. T. Borg f. M e d denne man, som i förra veckan afled i Helsingborg, har en af de ädlaste förkämparnc för kvinnans rättigheter i vårt land gått ur tiden. H v a d hr B o r g i sagda syfte verkat hafva vi redan en gång utförligt framhållit (se n:r 9 af Idun för år 1891) och påminna nu endast o m ett par af de viktigaste segrarna, s o m han vunnit för kvinnosaken, nämligen kvinnans rätt till inträde i skolråd och fattigvårdsstyrelse samt höjande af kvinnans äktenskapsålder, hvilka båda riksdagsbeslut nu äro gällande lag. v i d Pris kr. 1:26 pr butelj. operan återupptog i onsdags f. v. Humperdincks särdeles vackra o c h intressanta opera » Hans o c h Greta ». Operan, s o m redan under förra säsongen väckte det lifligaste bifall, har tydligen goda förutsättningar att ganska iänge hålla sig kvar på scenen. Innehafvarne af de båda titelrollerna äro de samma s o m förut, nämligen fröknarna Lindegren o c h Sparrman. D e gifva i yttre måtto g o d illusion åt de båda sagobarnen o c h sjunga sina partier erkännansvärdt, särskildt den förstnämnda. Fröken Sparrmanns intonation skulle n o g ock vinna ännu mera i säkerhet, o m höjdtonerna ej forcerades för mycket. — H r Lundqvist är särdeles förträfflig s o m kvastbindaren, o c h hans hustru har i fru AlmatiRundberg fått en bättre representant än förut. Ny för aftonen var därjämte fröken Thulin, hvilken i sandmannens lilla parti visade, att hon förfogar öfver en vacker o c h som det tyckes ovanligt jämnt utbildad stämma. Fru Strandberg och fröken Frödin utförde s o m förut häxans o c h daggmannens roller. Häxridten har vunnit mera i illusion än förut.
några premiérekvällar från de seDock, nare årens Dramatiska-teater-krö- orättvisa nika — hindra detta skynda vi oss att sparsamma nog, må så vara, o c h långt emellan — då taga ajl Skola vi nu bli igen! ännu ett För steg att förtillbaka i det bestämdt rykt upp en smula tiden, i vid stå vi inför en exponent af det bakom så kallade stora skådespelet, låt det fläkten ärevördiga dammet af en flink våd en ungdomligt spänstig häl. Och och oförhappandes vara ett tämligen moderniseradt vi börja ransaka vårt minne och » aflägg »: vårt samvete. ronne. V i börja därvid helt Coppées Pour la cou» H a d e kanske inte där så småningom känna på oss, att er skyddsling en värdig, en rikman aldrig obetingadt bör skriftigt utmärkt roll som zigener N. skan Militza? » » J o visst, högt ärade D i r e k - tion, hon hade det. njuta af V i fingo verkligen en gång Macchiavelli. några smulor himlafallen manna f ö r sin konstnärshunger. E n mycket hög hand, som alltid visat ju fingo sig roligheter höra en smekande klangfull versdeklamation, och ni minns j u också, hur snälla o c h öppen, sanna där talangen, en sammans. » nande och till hälften blidkad af våra m e d - gifvanden, skjuter ögon ett kanslistilsrader. blad, en roller, nu Direktionen pappersblad Se med fröken på de mera betydande Janson under åren fått göra vid » vår t e a t e r »! » Emilia G-alotti », sinnig » — ack soignerade där, säger detta pappersförteckning som under våra några de senaste vännen eller Echegaray vanskulle som den nämnda visst sluten. är ej unga att tvänne häg riken, konstnärinnan studieresorna och heller Men lycklig öfver denna gång Amanda Jansons » Francilion ». som jag Det är var så mig r o a d af m i n a och i synnerhet m y c k e t r o a d af s p r å k, satt min läsning med » Med flere » traktar oss utmanande.
Den 12 Februarii e. ra. 3 r i "sommars början och slut, sammandragas, "mönstras och exerceras; att, efter fyllda 25 "lill och med fyllda 35 års ålder, en gång om "året på kyrkobacken mönstras och exerceras, och att Bevärings-skyldigheten ändå "icke upphörde förrän med /\o års ålder,” jag tror, vill jag säga, att detta idkeliga mönstrande och exercerande under icke mindre än 23 års tid, — tillika med den ifrån 5 lill 20 års tid utsträckta Beväringspligten, — skulle, icke utan skäl, utledsna liela nationen, förvandla det sköna sjelfförsvaret till en fruktad samhällsbörda och afskräcka hvar och en från skolan och kyrkan* dit man i stället borde mer och mer söka uppmuntra och öfvertala äfven dem, som, utan att der mönstras och exerceras, dock sällan besöka någondera. Endast genom ett sådant förfarande, som det Herr Friherren föreslagit, skulle sjelfva föremålet eller försvarsbeliofvet blifva, hvad det ingalunda nu är, det största af allt samhälls-ondt. Man bör akta sig alt, genom för mycket långvariga, onödiga eller småaktiga vapenöfningar, göra Beväringspligten obehaglig och dymedelst småningom fruktansvärd. Den mätta och medelväg som dermed hittills iakttagits, har, som sagdt är, haft flera moraliskt — fast icke så många militäriskt — välgörande följder. Man bör 312 Den 12 Februari i e. m. icke obetänksamt tillintetgöra de förra för de senares skull. På sinnesstämningen, på den intellektuella bildningen, på känslan för yrket fäster jag vida mer vigt, än på exercisen och färdigheten att mer eller mindre prydligt handtera geväret *). Allmogens nuvarande belägenhet och behof af all den lilla arbets-styrka den äger, påkallar dessutom ett allvarligt behjertande, som, utan stora olägenheter och brydsamma följder, icke kan åsidosättas. Att vid det personliga deltagandet i den fria mannens *) Målskjutningen, såsom en folk-lek, anser jag icke heller så nödvändig, söm Herr Friherren. Lek och pligt kunna icke gerna sammanparas.
Men de som beseglade det, voro desse: Nehemia Thirsatha, Hachalia son, och Zedekia, Seraja, Asaria, Jeremia, Pashur, Amaria, Malchija, Hattus, Sebanja, Malluch, Harim, Meremoth, Obadja, Daniel, Ginnethon, Baruch, Mesullam, Abia, Mijamin, Maasia, Bilgai, och Semaja: De voro Presterna. Men Leviterna voro: Jesua, Asanja son, Binnui af Henadads barnom, Kadmiel; Och deras bröder, Sebanja, Hodija, Kelita, Pelaja, Hanan, Micha, Rehop, Hasabia, Saccur, Serebia, Sebanja, Hodija, Bani och Beninu. Hufvuden i folken voro: Paros, PahathMoab, Elam, Sattu, Bani, Bunni, Asgad, Bebai, Adonia, Bigvai, Adin, Ater, Hiskia, Assur, Hodija, Hasum, Bezai, Hariph, Anathoth, Nebai, Magpias, Mesullam, Hesir, Mesesabeel, Zadok, Jaddua, Pelatja, Hanan, Anaja, Hosea, Hanania, Hasub, Hallohes, Pilha, Sobek, Rehum, Hasabna, Maaseja, Ahija, Hanan, Anan, Malluch, Harim och Baana. Och det andra folket, Presterna, Leviterna, dörravaktarena, sångarena, Nethinim, och alle de som hade söndrat sig ifrå folken i landen, intill Guds lag, med sina hustrur, söner och döttrar, alle de som det kunde förstå; Och deras mägtige, togo sig det till för sina bröder, och de kommo till att svärja och förpligta sig med ed, till att vandra i Guds lag, som igenom Guds tjenare Mose gifven är, att de hålla och göra ville efter all Herrans vår Guds bud, rätter och seder; Och att vi icke skulle gifva folken i landena våra döttrar; ej heller vårom sönom taga deras döttrar.
En hufvudsak är likväl att afgöra om frågan verkligen är klar^och tydlig,”och sä länge meningarne härom äro i ringaste mån delade, inträffar ej detta förhållande. Någon votering om huruvida en sak är klar och tydlig borde således aldrig kunna ifrågasättas, ty om bloit en enda ledamot finnes, som derom hyser olika åsigt med de öfrige, bevisar detta att saken ej är klar och tydlig. Jag anser del nemligen ingalunda ligga utom möjlighetens gräns att ett, i ”sig sjelf eller för tillfället, fåtaligt Riks-Stånd kan af parti-yra så upphettas och förblindas att blott en enda finues, som förmår bibehålla lugn, sans och omdöme, och åt denne ende aktningsvärde man vili jag bevara ful! rättvisa, så länge ringaste tillfälle dertill kan gifvas. Om denna regel följdes skulle väl också ytterst sällan någon kompetens-fråga komma att afgöras inför Ståndet, utan inför juridisk^domstol, hvilket alltid är det säkraste. Skulle ett Riks-Stånd, sedan en sådan domstol fällt sitt laga kraftvunna utslag, åter kunna få upptaga frågan, så funnes ingen gräns salt för väld och godtycke, och 90 och 104 §§ blefvo en luftbild och icke en verklighet; ty, ehuru jag anser nödvändigt att äfven ett Riks-Stånd vid sina beslut, sin pröfning, följer lag, är det dock ganska tänkbart alt, under politiska stormar, Ståndet föga dermed befattar sig, hvarföre jag för min del anser både tjenligast oell rättast att, sä myc ket möjligt är, aflägsna de tillfällen då Ståndets pröfningsrätt får tillämpas, allrahelst då, såsom i förevarande läll, Grundlagens bud deremot strider. 1 motsats mot Utskottets majoritet anser jag således Talmannen på goda skäl hafva vägrat den äskade propositionen samt derigenom ådagalagt sin fulla förmåga att tillämpa Grundlagen, sin aktning för allmän lag och derjemte en prisvärd försigtighet vid behandlingen af en fråga, hvars skefva eller ensidiga uppfattning skulle kunna skaka samhällets grundvalar och rubba de vigtigaste rätts förhållanden. » af Herr Cederschiöld, R. i'h.: »Ett af de alira vigtigaste bland alla
Vid riksförsamlingens sammanträde må väl öfverläggning ega rum, men ingen ändring i någotdera (ingels beslut vidtagas. Då omröstas skall, utgöre folk-tingets beslut ja-propositionen och lands-tingets nej-proposition, och blifve det beslut såsom riksförsamlingens gällande, om hvilket de liesta rösterna sig förena. Huru grundlags-, beskattningsoch ordnings-frågor skola behandlas, derom är i 108, 135 och 136 §§ stadgadt. R. 0. § 49. § 133. Betänkanden, som från Utskott inkommit, folk-tingets beslut, som till lands tinget öfverlemnade äro, så ock lands-tingets återremisser till folk-tinget, skola efter första uppläsandet minst tre dagar ligga på bordet, innan frågan företages i det ting, dit den öfverlemnad blifvit. Den kan, vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning då egt rum eller ej, på flere ledamöters förenade begäran, åter blifva hvilande; men då saken tredje gången förekommer, skall den under pröfning tagas. R. F. § 87. § 134. Har Riksförsamligen fattat beslut om stiftande eller upphäfvande, förändring R 0 § 74 e"er förklaring af a"man•ag'» eller i annat ämne, som enligt denna regeringsform, af Konungen med Riksförsamlingens samtycke afgöras bör, varde beslutet af lands-tingets taleman till Konungen öfverlemnadt Gillar Konungen beslutet, underrättes derom Riks - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 29 församlingen, och varde det, i Hans namn och med Hans underskrift, offentligen kungjordt. Gillar Han det icke, gifves Riksförsamlingen tillkänna de orsaker, för hvilka det icke kunnat godkännas ; och må samma fråga under den riksdag icke ånyo upptagas. Kan Konungen icke, medan Riksförsamlingen samlad är, sitt svar afgifva, ege Han, före nästföljande riksdags öppnande, beslutet bifalla och kungörelse derom utfärda. Sker det ej, vare frågan förfallen, och läte Konungen å nästa riksdag underrätta Riksförsamlingen om de skäl, som beslutets godkännande hindrat.
Under litt. A. § i föreslås blott en ordin, sockenstämma att hållas i Maj eller Juni, och i § 3, att den ej får utsättas på söknedag, om val skall anställas. Dessa ändringar i gamla förhållandet synas mig högst olämpliga. Minst 2tne ordin, stämmor äro af vana och vei ki, behof påkallade; vallborgsmessans för räkenskapers afslutande och granskning, fattigförsörjningen under sommaren, och utförandet af anordnade byggnader: Andersmässan åter, för beslut och vinterberedelser till dessa byggnader, fattigvård under hårdaste årstiden, och mångahanda andra ämnen, med valförrättningar vanligen vid båda. Erfarenheten säger, att ärendena blifva sämst och hastigast behandlade på extra ordin, stämmor, efter gudstjenstens slut; emedan hvar och en då vill skynda åter till sitt hemvist. En omsorgsfull pastor undviker af detta skäl, så mycket görligt .är, alla extra sockenstämmor, och söker hopa frågorna på de ordinarie, som derigenom oftast erfordra livar sin hela söknedag. Förslaget B. § 8, ?.) lyder: ”då fråga uppstår om per - Den ia Februari e. ra. 4o3 sonliga bördor, må församlingens alla ledamöter till sockenstämman kallas och der äga rösträtt, livar och en lika; hvarifrån likväl undantagas de, hvilka äro i andras tjenst skattskrifna.” Härvid mäste dock anmärkas, att inga andra kunna i sådant fall blifva röstägande, än de, sorn skulle komma att underkastas den personella afgiflen; ty frågor kunna uppkomma, och inträ lfa redan ej sällan, om någon lunga särskildt på jordtorpar», särskildt på inhysesoell backstuguhjon, särskildt på socknehandtvérkarne eller på verk och inrättningar.
Ti olle Wachtmeister, Just.-Omlnidsra:n Frih. Mannerheim, Landshöfd:n EdelcreufZ^Kommerse-Rådet Lenngren, Hofrälts-Rådet Widman och BergS-Rådet Sandels. n, Från förslaget skiljaktig var ensamt Advokatfiskal Staaff, likväl endast i fråga om förbud mot skuldebrefs ställande och öfverlåtande på innehafvaren, hvaremot han, lika med komitéens öfriga ledamöter ansåg öfverlåtelse å skuldebref till viss man eller ordres ovilkorligen erforderlig. Då Lagkomitéen 11 år sednare ulgaf förslaget till allmän Civillag, hade komitéen frångått den strängare åsiglen att skuldebref icke finge ställas eller öfverlåtas på innehafvaren samt tillika medgifvit att öfverlåtelse af skuldebref till viss raan eller ordres finge ske genom borgenärs blotta namnteckning å skuldebrefvet. Vid en sådan åsigt Ilar. äfven Lagberedningen förblifvit i sitt år 1850 utgifna förslag ^111 llandelsBalk. _ I intetdera af dessa förslag har likväl lagsjKtaren förestälVi äg, att utsökning skulle /Kunna ske, än mindre utmätning ådömas för ett lill viss man eller .ordres stäldt skuldebref, utan alt detsamma blifvit från första innehafvaren öfverlåtel. Då emellertid nu gällande 4 § i 4 kap. U:sB:n af åtskilliga Domare på det sätt tillämpas, att jemväl förskrifning, ställd lill viss man eller ordres b e r ä lii ga rth LJuU uUnäJ n ing hos hvem den finnes, utan att transport—deraf lagligen skett eller fordringsegarens rätt blifvit å inaehaltfären öfverlålen, samt en sådan tolkning föranleder hide osäkerhet i i-igskipningen och v.ngleri i affärer, samt är stridande mot sunda pririciper och, jag är derom öfverlygad, älven den nuvartde lagens rälln mening, tager jag mig friheten föreslå att 4 § i 4 kap.
Författningar och dervid funnit den af år 1810 icke vara hitlämplig såsom endast angående utarrenderade Kungsgårdar och Kronolägenheter, då här åter är fråga om en af Indelningshafvare begagnad Boställslägenhet. Deremot finnes i detta hänseende tydlig föreskrift redan vara meddelad genom i8i5 års K. Kungörelses 8:de §. Enligt densamma har K. M:t, i afseende på de åt Kronan eller åt Indelningshafvare och andre öfverlåtne Räntedagsverken, ansett det böra förblifva vid hvad genom K. Circulaire-brefvet den 8 Mars 1770 och KammarCoilegii Kungörelse den it Mars 1811 förordnadt blifvit, likväl med den af R. Sttr forcslagne ändring, att desse dagsverken icke må kunna fordras in natura utgjorde från andre räntegifvare, Betänkan den, N:o 268. 3o3 än dem, sein bo inom en mil nära det boställe eller hemman dit deras räntedagsverken äro anslagne, oell skola således de längre bori t boende Räntegifvare vara icke allenast berättigade ulan äfven skyldige, alt samma dagsverken med penningar lösa; men åter dagsverken af de inom en mil boende Räntegifvare få göras eller fordras in natura eftersom vederbörande derom öfverenskomma oell med iagttagande i afseende på uppsägningen af de föreskrifter som för Spannemål och andra Räntepersedlar äro stadgade.” Dock är genom samma Författning undantag serskildt gjordt för sådane gällande Contracter 0111 Kungsgårdar och andra Kronolägenheter, som kunna innebära rätt till Kronodagsverkens utfordrande in natura äfven utöfver en mil från egendomen, hvilkas innehafvare, så länge Contracten gälla, ägde att utan inskränkning sina rättigheter bibehålla.
Det enda nordiska folk, hvars odling i många stycken kan upptaga en täflan med den svenska, är de intellektuelt anlagda danskarne, men deras yttre historia har icke samma äfventyrliga resning och icke samma egendomliga särdrag som tidvis svenskarnes – den utländska beblandelsen till trots. Mörka och nedtryckande skuggor rufva öfver nutidens Sverige, men intet kan vara falskare än att lägga ett par decennier till grund för bedömandet af ett folk med tusenårig odling. Svenskarnes lynne är dotter af en eröfrare, som tagit sin brud i främmandeland, och ögat skiftar från kallaste blågrått till den låga, hvilken måste ha fladdrat i Aladdins lampa, när han lyfte henne ur den underjordiska nischen för att med hennes bistånd varda sagornas hjälte. Ytterligheterna slingra sig om hvarandra som i Kanaan öknarna och vingårdarna och som taglet och guldet i Väringarnas mantelsnodd. Snikenhet och slösaktighet, världsklokhet och öfverdåd, tröghet och inbillning – allt ligger där sida vid sida som i en gammal slottssamling hemförda konstverk och krigsbyten stå uppställda midt bland stenyxor och flintspetsar från hedenhös. Du hinner knappast tillräkna svenskarne ett fel, innan du märker att det är en dygd, och knappast en förtjänst, innan du upptäcker, att den är ett lyte. Detta lynne afskuddar dock aldrig den utländska påklädseln mer än en gång och visar sig aldrig i full nationel själfständighet mer än en gång: det är i karolinernas tid, och därför är denna i ännu mycket högre grad än det trettioåriga krigets förtjänt att utforskas, vördas och besjungas. Sådant svenskarnes lynne gestaltat sig, är det Skandinaviens rikaste och intressantaste – ehuru underskattadt af grannfolken och förnekadt af sin egen tunga. KARL XII OCH DET TRAGISKA. NÅGRA ANTECKNINGAR UNDER NED SKRIFVANDET AF KAROLINERNA. LÅNGT ifrån att för alltid bortlyfta Karl XII:s bild ur folkfantasiens pantheon ha de senare årtiondenas historiska undersökningar tvärtom tändt en ny fackla öfver hans hufvud.
Expeditioner lill Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 180. om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern. VIII. 252. — N:o 181. angående ändring i Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningarne. VIII. 252. — N:o 182. angående ytterligare föreskrift i afseende på ett vid sistlidne riksdag Kaptenen B. Cronstrand beviljadt stats-anslag. VIII. 268. — N:o 183. angående förnyande af ett sammandrag af författningar m. m., som böra från predikstol nppläsas. VIII. 269. — N:o 184. angående lagbestämmelser rörande qvarnar och sågverk, som med ångkraft drifvas. VIII. 269. A. 274. — N:o 185. angående ändringar i nu gällande lagbestämmelser rörande stängselskyldigheten. VIII. 269. A. 274. — N:o 186. angående assurance-afgift för summor, sorn under recommendation med posten afsändas. VIII. IX. U. A. 350. N:o 187. om uppförande å indragnings-stat af de med Lag mans-embetena förenade löne-inkomster. VIII. 284. N:o 188. angående ett låne-understöd af allmänna medel för hamn-anläggningen vid Warberg. VIII. 284. N:o 189. i fråga om upphäfvande af förfaltningarne, angående 10:de-pennings erläggande af arf, som föres utur stad. VIII. 284. N:o 190. med öfverlemnande af nytlBanko-reglemente. N:o 191. med förslag lill förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. VIII. 285.