Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med grundfondens ändamål att, på samma gång lemna medel till rörelsens drifvande och till en del utgöra en säker tillgång, hvilken får tagas i anspråk endast i händelse andra genom rörelsen uppkomna tillgångar icke förslå till fullgörande af bolagets förbindelser, öfverensstämmer hvad som väl äfven i de flesta fall af delegarne betraktas såsom en fördel, att nemligen endast en del af grundfonden får utgöras af kontanta penningar, men den öfriga delen skall bestå af säkra, för det särskilda ändamålet användbara, räntebärande fordringsbevis, i vården af hvilka ett å det allmännas vägnar utsedt ombud jemte bolaget deltager. Såväl gällande Kongl. Kungörelse, som de sedermera uppgjorda lagförslag, medgifva inbetalning af grundfonden på det sätt, att allenast en viss del kontant insättes och återstoden aflemna» af delegarne omedelbart i säkerheter af föreskrifven beskaffenhet, och bar detta förfaringssätt i de flesta banker begagnats, under det några bolag kontant inbetalt hela grundfondsbeloppet, och genom sin styrelse låtit förvandla i bypotheker den del, som af sådana skolat utgöras. Ehuru af det förstnämnda förfaringssättet någon olägenhet icke synts kunna befaras, har det likväl visat sig, att aktiebref, hvilkas ordalydelse varit affattad i öfverensstämmelse dermed, när de kommit i tredje mans hand, för denne föranledt tvister och oförskylda förluster, dem han icke haft den aflägsnaste anledning att befara. Till förekommande af dylika, både utom bolaget stående personer och dettas delegare drabbande olägenheter, hafva Rikets Ständer ansett det vara af vigt att uttryckligen bestämma, det all inbetalning å bankbolagets grundfond skall ske i kontanta penningar; ankommande det derefter på bolaget att genom dess styrelse förvandla vederbörlig del deraf i föreskrifna säkerhetshandlingar. Häremot kan Expeditions-Utskottetsu Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 183.
Toll, Brita Catharina II: 123, 403 –, Ebba Carolina se Trolle, Ebba Carolina –, Per Axel II: 403 Topsøe, Vilhelm I: 111 Torpson, Nils II: 53, 398 Torsson, Karl II: 302 Tretow, August II: 27, 395 –, Ellen II: 27, 395 Trolle, Carl Axel II: 123, 403 –, Ebba Carolina II: 123, 403 Truedsson, Bengt II: 202f –, Aurora se Heurgren, Aurora –, Charlotta II: 399 –, Erik Isac I: 311, 319, II: 405 –, Gustaf Sven II: 36, 396 –, Josephina II: 84, 399 –, Justus II: 84, 399 Uexkull-Güllenband, Ida se Aalberg, Ida Ullman, Viggo III: 46(?), 394 Wadstein, Ernst Alarik I: 181, 313 Wagner, Cosima III: 247, 409 –, Richard III: 247, 409 Wallin, J. O. Van Hout, ? III: 363 Weber, Carl Maria von I: 310 Wendbladh, Ernst Leonard II: 128, 404 Wengberg, Per August II: 317, 419 Wenster, Christian I: 297 –, Emanuel I: 79, 297 –,? frk. I: 79 Wergeland, Camilla se Collett, Camilla Werin, Algot I: 319 Werner, E. (pseud. för E. Bürstenbinder) I: 286, 319 Westdahl, Carl II: 295, 417 –, Ellen se Tretow, Ellen –, Ida se Skarstedt, Ida –, Helga III: 31,393 Whittington, Dick I: 41 Wickström, Victor Hugo I: 138, 305 Victoria, kronprinsessa av Sverige III: 421 Widegren,? fru I: 254
Men båda dessa mesurer fordra, för att utföras, grannlaga undersökningar och beräkningar, genom hvilka det bör blifva närvarande Riksens Ständer förbehållet att utmärka sin sammanvaro. Friherre Boye, Ludvig. De ämnen, som blifvit upptagna uti Herr Grefve Mörners Memorial, äro af ett ganska stort och allmänt värde: och i Den 31 Mars sådant afseende torde samma Memorial förtjena att komma till Allmänhetens kännedom. De yttranden och de omdömen, sorn Herr Grefve Mörner, uti samma ämnen, meddelat, torde äfven, så till deras grunder, som till deras beskaffenhet, förtjena den närmare granskning, hvari Allmänheten tilläfventyrs skall önska att deltaga: och det är på dessa skäl, som jag vågar ödmjukligen föreslå, det Herr Grefven och Landtmarskalken och Höglofl.Kidderskapet och Adeln ville anmoda Grefve Mörner att från trycket utgifva sitt Memorial, och det så tidigt, att äfven den närmare granskning, sorn troligtvis derpå föijer, må komma Riksens Ständer till nytta, innan de åtskiljas. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken gjord proposition, blef den af Friherre Boye nu gjorda hemställan af Ridderskåpet och Adeln bifallen. Justerades följande : Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 31 Mars 1815* S. D. I anledning af gjorda anmärkningar vid StatsUtskotteis, den 23 Mars afgifna Och den 29 dennes på bordet lagda , Memorial, angående kostnadens bestridande till tryckning af RiksStåndens Protocoll med dertill hörande Bihang, blef detsamma af Höglofl. Rid - Den 3 1 Mars. 379 derskapet och Adeln återremitteradt, och anmärkningarne till Utskottet öfverlemnade. Ut supra. S. DVid föredragning af LagUtskottets, d-.-n 29. dennes på bordet lagda, Memorial, af den 23.
Majtt dock obetagit, att dem hwarje gäng pä högst 20 är förnya. 4:0 Privilegier pä Boktryckerier skola ej behöfwas, ulan stände hwar och en fritt att, uran hinder af någon Författning eller Boktryckeri-Reglemente, samt utan art wara underkastad nägon Skrä - Ordning, sädane Tryckeriet i Stad, eller pä högst en half mils afstånd derifrän, dock altid stälde under Stadens Jnrisdiciion, anlägga, af hwad beskaffenhet eller widd honom lämpligt synes, likwäl under det sörbehäll, att han, Trettio dagar innan nägon Skrift derifrän utgär, i Stockholm hos OfwerSläthällare-Embelet och Magistraten, samt i Orter, ne 766 Den 19 Zebruarli ne hos Landshöfdinge-Embetet sch den Stads Magistrar, derunder anläggningsstället syder, ullkännagifwer att och hwarest han Boktryckeri anlagt; och äligqcr det Kongl. Maj: s bemälte Befallningshafwande, att med omgäende post Hof-Cancelleren sädant wid handen gifwa. 5:0 Författare ware ej skyldig, att ä tryckt Skrift läka sitt namn utsattas. Ehwad han okänd wara mill eller ej, äligge hanvm att tillställa Boktryckaren en förseglad sedel, innehållande hans namn och hemwist, med päskrifwit betyg om besia upgifters riktighet af twenne utaf Boktryckaren wäl kände Män, hwilka äligge Författare-answar, i händelse Skriften inom laga tid ätalas skulle och Författarens namn och hemwist befunnes origtigt upgifna eller i sedeln saknades. Röjer Boktryckare Författares namn och hemwist, dä sadant honom ej af
Banco, samt dessutom ej fästade Kongl. 606 Riksens Ständers Maj:ts Nådiga uppmärksamhet å vådan af den förskämning, som oriad Spannmål under så lång och ofta besvärlig sjö-transport merendels är underkastad. Handels-expediten Fleischers uppgjorde calculer lemna Eevisorerne i sitt värde, men kändt är, att Spannmålspriserne uti Neapel redan i Junii månad samma år nedgått under hälften af hvad Fleischers uppgifter innehålla, och dessutom hafva Eevisorerne sig bekant, att afsättning på Korn uti Italien ganska sällan, och endast då brist inträffar samt andra Sädesslag ej finnas att tillgå, derstädes kan påräknas. Den utskeppade Spannmålens värde efter Räkenskaps-medelpris stiger lill 318,915 E:dr, hvartill böra läggas åtskilliga från Kongl. Directionens Cassa bestridda utgifter, 38,525 Ed., då hela kostnadssumman uppgår till 35^,440 R:dr Banco. Deremot äro för den uti Italien försålda Ha fran till Kongl. Directionen remitterade 57,832 R:dr, hvarjemte och om i ersättning för lidna hafverier, som dels redan blifvit liqviderade, dels bero på laglig dispache, kan beräknas 18,000 E:dr, samt ytterligare förslagsvis antages, att försäljningen af Kornet, efter de pris som varit och enligt sist inkomne raporter äro gällande uti Italien, kommer att lemna i behållning på stället högst 80,000 R:dr, så uppstår å Spannmåls-exporten till Italien i det hela en förlust af 201,618 E:dr, hvilken summa efter all sannolikhet ej skall finnas vara för drygt tilltagen, när en gång slutlig räkning, efter Ombudsmannens, Pro - Revisorers Berättelse. tocolIs-Secreteraren Askelöfs återkomst kan till vägabringas. Den beräkningsgrund Revisorerne följt vid bestämmandet af Spannmålens värde, synes vara det rätta, då största delen af den utskeppade Spannmålen togs af Inrättningens äldre lager, och den
Vid auktionen, som kort derefter egde rum, uppgingo anbuden, ehuru för olika lotter betydligt skiljaktiga, likväl till särdeles höga belopp, emedan inroparne endast fästade afseende å skogstillgången, men icke vid jordens beskaffenhet, och således icke betänkte möjligheten för jordegaren att, äfven efter skogens borthuggande, utgöra den erbjudna räntan. De menliga följderna häraf uteblefvo icke heller länge, ty på åtskilliga lotter var skogen snart så afverkad, att endast sjelfva marken, bestående af ofruktbar sandmo, återstod; och som egarne af dessa lotter sedermera icke förmådde utgöra hvarken jordräntan eller sina personela kronoutskylder, måste, till gäldande deraf, lägenheterna, i saknad af annan tillgång, tagas i mät. När dessa lägenheter derefter skulle ånyo försäljas, inträffade att tio särskilda auktionsförsök måste, ehuru utan framgång, anställas. Då försäljningen alltså ansågs omöjlig och det knappast kunde antagas, att någon skulle vilja ens såsom skänk mottaga lägenheterna, såvida dermed följde skyldighet att erlägga den förut bestämda räntan, samt härtill kom att, i anledning af väckt fråga om förmedling af räntan för lotten N:o 4, Kammar-kollegium, genom utslag den 9 Juni 1842, förklarat, det förmedling icke kunde ega rum å räntor, tillkomna i så beskaffad ordning och på det sätt, som skett med den berörda skogslott påförda räntan, hemställde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånig skrifvelse den 10 Juni 1844, att räntebeloppet finge för framtiden nedsättas till det genom Kongl. Brefvet den 8 Maj 1821 bestämda minimum af spanmål, motsvarande Sex skillingar för tunnlandet, samt de ifrågavarande lägenheterna med sådan ränta genom offentlig auktion ånyo till försäljning utbjudas. Genom Kongl. Brefvet den 50 Oktober 1845 bifölls denna framställning, hvarefter försäljning på de sålunda förändrade vilkoren också försiggick af lägenheterna N:s 3, 4 och 5 samt ££:delar af N:o 10 och Adelar af N:o 11.
Grefve Hard, Carl Gustafi Att publicitet är ett af hufvudvilkorenför en Constitutionel Statsförfattnings bestånd och fullkomnande, beitrides nu mera icke. Hvarje förslag till dess befordrande mäste alltså anses som bevis på nit och kärlek för Constitutionen, att med uppmärksamhet omfattas, men hvarje steg till detta mål måsie också sorgfälligt öfvervägas, så att man icke, för de lofvande utsigterne till fördel, öfverser de möjliga olägenheterne Om en sådan betänklighet och varsamhet i allmänhet är nödig, är den det i synnerhet i en Stat, der, såsom hos oss, Constirutionen är ny; der hvarken den närvarani de generationen blifvit bildad efter Constitutionens anda, eller Constitutionen varit en följd af Nationens allmänna bildning utan. man först af ett uppväxande slägte kan vänta sann medborgerlighet, en på öfvertygelse oin Constitutionens värde grundad kärlek för densamma, och bestämda begrepp om de rättigheter och skyldigheter, som densamma medförer. Med tillämpning häraf, går j»* ty yttra mig öfver den af Herr Friherre Åkerhjelm väckta motion, om tillåtelse för främmande personar, att öfvervara Ridderskapefa och A* 22 Den 27 Januari?. delns öfverläggningar. Den fördel, Herr Frihem tror deraf böra väntas, är hufvudsakligen den, att ett betydligt antal medborgare, utmärkte både för moraliskt värde och förmögenhet, som icke höra till något visst Stånd, genom en sådan tilla else, ‘•kulle komma i tillfälle att gagna och upplysa vid granskningen och algörandet af ämnen, om hvilka de kunna äga mycken kännedom, och på hvilkas rätta behandling deras rätt möjligen kan bero. Denna fördel vore visserligen stor, men vid förslagets utförande möta åtskilliga hinder och betänkligheter. Ridderskapets och Adelns samlingsrum är icke stort nog, för att rymma alla dess representationsrätt ägande Ledamöter, om de på en gång skulle infinna sig och knappt tillräckligt för \ delar deraf.
Ostridigheten att oftanämndd Gods skola hållas Kongl. Majit och Kronan tillhanda för ofvanberörde Summa, är således uppenbar, och får jag thymedelst i all ödmjukhet anhålla, att detta Memorial varder de öfriga respctive Slån - StatiUtskottets Eetänkanden. 1491 den Comtnuniceradt, samt remitlferadt till vederbörligt Utskott. Stockholm ettil 5 December 1817. Pehr Benctson, Eöt Halmstads, Höks och Tönnersjö Härader i Hallands Län.” Stats - Utskottet har härvid inhäntafj att ttiksens Ständer uti underdånig skrifvelse af den 27 Martii 1810 hos Kongl. Majit anmält, ätt då, uti den af Kammar-CullegiUm mftddelte uppgift å såtlane Kronans Jord Egendötnät och Lägenheter, söm under förpantnings-rätt innehafvas, Riksens Ständer saknat all upplysning om förhållandet med de uti Hallands Län belägne och under Drottning CHRISTINAS tid till Kämrriar och Ekonomie-Råder Daniel Schligel under förpantnings-rätt Upplåtne gods, för de af honom till Staten gjorde försträckningar af ioo.ooo Daler 36 U>re , 2 penningar Sunt, öch möjeligen ännu flere förpantade Gods och Lägenheter torde finnas, om hvilka ické eiler någon upplysning blifvit lämnad 5 Sa hade Riksens Ständer i anledning häraf funnit nödigt, ätt hos Kong'. Majit t underdånighet ailhålla, det Kammar Collegiiim inåttö undfå Nådig bebefallning, att låta närmare undersöka och till nästa Riksdag inkomma med en fullständig Berättelse örn så väl de redan uppgifne förparttningar, som ock Schiegelska Förpantnings-Godsen, samt de flera, som kunna finnas af lika beskaffenhet och till hvilka Kronan kan ägaf rätt till förpantnings!!* återlösande - *49»' Stäts-Utskottets Betänkanderil I anledning häraf, har Kongl. Maj:! härom uti Nådigt
gått i arf på mig. Men jag är, som du vet, inte farHan sa »tack», och jag sa »ingen orsak». Jag lade logo begge. Vi tänkte på grefvinnan Ulrikas be ridpiskan på bordet mellan manuskripten, och vi smårömda ridpiskdater. Så frågade jag honom om hans arbete. Han visade mig hvad han höll på med, och så resonnerade vi om Munkeborg-samlingarna. Det var han, som sa, att vi va en bråkig, men intressant blicks paus). En sådan otrolig förmåga han har att honom. Han går så helt upp i det. Han är så enfamilj, och det gaf jag honom rätt i. (Efter ett ögonfå människor att intressera sig för det, som intresserar tusiastisk och rycker alla med sig. Det vet du väl bäst själf, Annie. Han ryckte mig ur min apati och passivitet genom sin oerhörda, smittande arbetsförmåga och energi. Man kan inte vara sysslolös, när man ser man dras inom kretsen af hans tändande intresse. Inte sant? Jo. A NNIE . H ELENA . honom arbeta, och man kan inte vara intresselös, när hvilken grad jag kunde ryckas med och bli förströdd Jag blef slagen af förvåning, när jag märkte, till och jag kände mig så stolt (rätar på sig), så stolt som jag aldrig känt mig i mitt lif, när han erbjöd han uttryckte sig »hjälpa till». mig att göra utdrag och afskrifter åt honom, eller som A NNIE . nuens. Erik påstår, att han aldrig haft en sådan amaH ELENA . hade ingen erfarenhet, endast litet god vilja. A NNIE . Det vill inte säga mycket för de andra. Jag att sätta dig in i allt. Jag har nog hört talas om Och intelligens och kunskaper och otrolig förmåga edra resonnemang i röda salongen om aftnarna. I början tyckte jag det var roligt att höra honom berätta alla detaljer om Munkeborg och dig, men så små- ningom förlorade jag den sympati jag haft för dig, när jag ännu föreställde mig dig ensam och sörjande i de stora slottsgemaken. Det var Eriks skull. Han be
De inkast jag sedermera hort göras, hafva ej kunnat ändra min öfvertygelse. Jag tror det är Natiöflens eget bästa, sorn fördrar* att den ej skall ingå 2 pröfning af Mål, sorn den ej kan fullkomligen] känna och således ej med säkerhet bedömrna. Jag tror* ätt Constitutiönen tydligen utmärkt denna syftning, då densamma uttryckligen föreskrifva* hvilka ordalag, sorn, i fall äfen anmärkning emot vissa Émbetsmän, finge nyttjas, och således utvisat* ätt man ej Ville, att ConstitutionsUtsköttet, Vid profnirtgen af saken, skulle ledas af andra intryck, än af den kännedom* sorn igenom läsning af Protocollerne skulle inhämtas. Consti* tutionsUtskottet handlar vid detta tillfälle 1 egenskap af en Jury, söm i sin granskning omfattar det hela af en Embetsmalns förhållande* 6ch det ar också endast efter en sådan pröf^ Ridd. 0. Ad. Prof. VI. B. II. Aid. 53, 54, 178 Den 23 Maji. ning af förtjenster och af syftningen af en Embetsmans bemödanden i deras sammanhang, som ett rigtigt omdöme kan fällas, emedan det icke är blott i anledning af en anmärkning för ett isoleradt factum, så vida det ej är af en särdeles egenskap , som en anmälan om endtledigande af en Embetsman bör göras. Det är först då, när ConstitutionsUtskottet funnit anledning till en sådan hemställan, som Ständernas afgörande rätt vidtager, och det är då, som de säga: vi linna saken af den vigt, att 107. §. bör tillämpas, eller vi anse frågan af den beskaffenhet', att. den bör förfalla. Att vilja, det Riksens Ständer, sedan Utskottet, som kunnat granska det hela af en Embetsmans förhållande, ej funnit skäl till ett tilltal, skola likväl kunna följa, att sådant borde äga rum, det kan jag för min del ej finna vara rätt.
Hvad beträffar den förra omständigheten, så har jag ännu icke hört någon bestämdt förklara, att den lag, som nu är i fråga att upphäfvas, saknar nödig fullkomlighet, då den sättes i sammanhang med 17 cap. Mandelsten, angrde de tysta förmånsrätterna. Hvad’ åter beträffar den här förevarande nya lagen, så är R. o. Ad. ense om, att den K. propus, saknar den fullständighet, som är nödvändig för ali göra den antaglig; att jemväl reservanternas i LagUtsk. afgifna förslag icke eller, i anseende till deruti befintliga brister, äro antagliga, och att slutligen samma förhållande inträffar med det förslag, som Hr Nordenanckar afgifvit. När nu händelsen år sådan, når man är öfverlygad om, att den lag, man vill sätta i st. f. den gamla, om äfven möjligen i vissa hänseenden kanske något bättre, likväl på det hela icke äger den fullständighet, som erfordras för att göra den fullt ändamålsenlig; sä hemsläller jag, em det kan vara klokt att kasta bort den gamla lagen, för att antaga en annan, hvars brister man genast vid dess antagande liar anmärkt och insett. Jag erkänner, alt jag i detta hänseende hyser lika skuggrädsla med Hr Lagerhjelm. Jag anser del nemi. vara bättre att icke ingå pä försökens bana, än ali derigenom förlora den säkerhet man har i afseende på de verkningar, som den gamla lagen har medfört. Särskildt får jag, hvad beträffar förslaget alt öfverflytta delta bestyr på socken-nämnderna, anmärka, att, efter den erfarenhet jag äger, dessa socken-nämnder för närvarande visserligen icke finnas mer än på papperet. Uppgifter pä ledamöterna hafva väl till länsstyrelserna ingått, men frågar man dessa ledamöter, hvad slags verksamhet de äga eller om de träd t i någon verksamhet, sä helviflar jag, alt, i delta land, man af dem kan få eli tillfredsställande svar. Det synes också ligga i sakens natur, att dessa nämnder icke böra belastas med ett sådant sysslande, som det hvarom nu är fråga.
Ild/let. 2 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 5. bestämd kännedom egde han icke derom, och för egen del hade han ej skäl att öfver något sådant sig beklaga;, men då motionären icke påyrkat annat, än att det öfverklagade förhållandet måtte rättas genom allmänna kungörelser, funnes deruti icke något obehörigt eller olämpligt Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslaget och anfördt; så enär de af motionären uppgifne och öfverklagade missbruk utgöra öfverträdelser af allmänt kungjorde och gällande författningar och kunna i laglig väg beifras; finner Utskottet ifrågavarande ärende icke utgöra föremål för Rikets Ständers liandläggning Stockholm den 3o Mars i84o. Anktill Exp; Utskden 3i Mars, kl. ii f. m. Betänkande, i anledning; af RiksdagsFullmägtigen J. O. Widegrens, af Anders Jonsson från lhina såsom egen upptagen, motion, om befrielse för Allmogen att erlägga Bevillning för utöjvande och försäljning af handsmide. Under den 2? nästlidne Februari, har Hedervärda Bonde-Ståndet till Bevillnings-Utskottets handläggning remitterat en af Riksdags-Fullmägtigen J. O. Widegren från Östergöthlands Län väckt och af Riksdags-Fullniägtigen Anders Jonsson från Tuna, såsom egen, upptagen motion, deruti blifvit anfördt: att, ehuru från urminnes lider rättighet lill handsmide och dess fria afsättning varit allmogen i Fjellmo och Godegårds Socknar af Östergöthlands
Me» sädant kan hjelpas förmedelst er raktwist li^niäarions sätts fastställande, som rättade rabatrLn pä stulden »agot nara ester den lanade penningens eller den asstadda sakens Lanco-wäcde, när de försträcktes elier faldes. — Och dermed wore ds mangfalldiga LLn<gusroutter förebygda, som eljest nu likasom uppå I76o:kalet inträffade ester den da gjorda myncförändring.
Utan anspråk på antagande, skulle jag tro, att 0111 t. ex. den medelväg bär - 418 D c n 27 Juni f. ni. vid anlogs, att den beskattning i Utsktris betänk, som der återfinnes i 3:dje classens för ånga, Liefve medgifven motsvarande hemman der medgifna pannerymd, vore i denna del redan mycket vunnet, som t. ex., att den, som enligt Utsktns förslag äger rättighet tillverka brännvin med en 4° k:rs panna, hvars motsvarande beskattning i 3:dje classen med ånga är 106 r:dr 3?. sk. b:co, finge detta skattebelopp såsom gräns för sin rättighet, pannan efter dess eget val, antingen han önskade använda en 1G0 k:rs panna i i:sta classen eller en 53 k:rs med ånga i 2:dra classen, eller en 20 k:rs utan ånga eller 10 k:rs med ånga i 5:te classen, hvilkas hvardera beskattning utgör 106 r:dr 32 sk. o. s. v. ined 3:ne månaders bränningslid, eller med \ mindre redskap för 4 månaders bränningslid, eller med f.dels minskad redskap för 5 månaders tillverkningstid. Sedan det åsyftade ändamålet, brännvinets fördyrande endast genom denna begränsade tillverkning ernådd, vunnits, inser jag ej något skäl att förhöja skallen, enär denna förhöjning egentligen drabbar den redan tungt belastade landtmanncn, och ej som oundvikligt villkor dervid fästes, alt denna på en del af landtmannanäringen pålagda förökning i skatt kommer endast landtmannen till godo, medelst att inkomsten genom denna förökning endast användes till minskande af de utgifter indelningsverket orsakar jordbrukaren, såsom mötespassevolancen, beklädnaden m. m.; ty bil I ig hetsskäl tala ej för den idee att hela samhället finge åtnjuta fördelarna af en ny beskattning, pålagd endast en del af samhället. I alla hänseenden yrkar jag återremiss. Bevilln.- samt Allin. Besvärsoch Ekon.Ulskms betänk. N:o 2 blef af 11. o. Ad. återremitteradt.
Dårhuset möjligen är för trång för tillämpandet af den nyare ■jnethoden för dårars kuraliva behandling. Anmärkas hör emedlertid, alt Dårhuset, genom nödvändigheten att hysa älven sådane olycklige bland Hufvudstadens befolkning, egentligen blott är en å Hospitalet tillkommen utväxt, hvarföre man ock icke lämpligen kan bedömma detsamma ur den strängaste synpunkt, helst Dårhuset synes fullt motsvara hvad efter den äldre nrethoden ansågs vara riktigt i afseende på vansinniges botande. Önskligt vore, om sådane dårar, hvilka kunna h jelpas, blefvo flyttade lill en mera tjenlig lokal, t. ex. 'Fridhem, och Danviks Dårhus endast användes till förvaringsslälle för de egentligen iukurable. Telegraf-Inrättningen besågs den 25 nästlidne November af Revisorerne, hvilka dervid förnummo, att det anslag för anskaffande af telegraf-persedlar Rikets Ständer, den 7:de Juni 1841 (skrifvelsen N:o 872), medgåfvo till utgående af Postmedlen, ej tillfallit Inrättningen, af uppgifvet skäl att nämnde medel icke dertill lemnat tillgång. Revisorerne besökte den cjtde innevarande månad Utrednings förrådet å Skeppsholmen samt funno detta rika och för Armeen vigtiga Förråd i vanlig utmärkt ordning. Ett nytt Besigtningshus, hvartill an - — 325 slag vid näsllidne Riksdag beviljades, var nu uppfördt oell befanns både prydligt i yttre hänseende och väl ioredl. Kostnaden härför hade varit ovanligt billig. En åskledare hade äfven å det större Förrådshuset blifvit anbragdt, Veterinär-Inrättningen. Dess alltmer sig ökande samlingar af skeleller och anatomiska preparater befunnos vackra och så väl ordnade, sorn lokalen medgaf. Gfymnnstislia Central-Iiistltntet.