Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
+ 39,900 — - Julii 31 . 2,395 32,231,231 4 10 Adviserade invisningar . + 14,800 Aug. 28 . 1,970 32,014,193 22 8 Adviserade invisningar . + 12,500 Sept. 11 . 1,970 31,903,027 39 3 Fullmägtiges Berättelse af år 1840 (pag. 36) utvisar jemväl, att Bankens reela fond, vid 1839 års slut, stod till Sedeloch Depositions-skulden i ett så mycket fördelaktigare förhållande, än det af 2 till 5, att Bankens egen metalliska tillgång, evalverad till Bancovärde, då öfversteg sistnämnde förhållande med ett belopp af B:co R:dr 3,971,253: 14: 10. Sedermera har, under nedan uplagne tidpunkter, förhållandet härmed varit följande: 15 Egna guldoch silfver-tillgängens belopp i Riksdaler Banco. Deraf erforderligt för att, såsom 2 till 5, motsvara Sedeloch Depositions-skulden. Sedan Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref till Kongl. Majrts och Rikets StatsContor af den 4 April 1840, hvilket blifvit Banco-Fullmägtige delgifvet, förklarat, det Kongl. Maj:t funnit lämpligt i Nåder tillåta, att Rikets Ständers Banks förråd af Tv:dels Riksda Ierss tyck en af nya prägeln finge, enär BancoStyrelsen sådant äskade, varda å Kongl. Myntverket till ommyntning emottaget, samt att Banken skulle, emot erläggande af vanlig myntskatt, eller |:dels procent, få, efter räknevärdet, för omförmälde Riksdalersstycken af Myntverket godtgöras; så har förrådet af yT:dels Riksdalersstycken blifvit till Kongl.
Qvarantaines-commissionen och allmänheten, då qvarantaines-anstalterne böra sättas i verksamhet, och hvilka Orter blifvit förklarade böra anses såsom smittade, hvarvid Contoiret, öfver verkställigheten deraf, jemväl skulle ega tillsyn; äfvensom, då författningarne till förekommande af boskapssmitta från Utrikes Orter, skola sättas i verksamhet. De under CommerceCollegium nu stående Cassör och Fonder äro: ManufacturDisconten; Ull - Disconten; Spinnhus - fonden; Läst-afgifts medlen; allmänna Arbetshus-fonden ; Manufacturoch Eskilstuna fristadsmedel. Som förvaltningen af dessa medel är bunden vid vissa bestämda och tydliga föreskrifter, samt i öfrigt af ganska enkel beskaffenhet; så har Utskottet trott, att denna förvaltning, så vidt den rörer de till Manufacturernes upphjelpande anslagne medel, samt af Läst - afgifts - medlen för Naturalisation af utländska Fartyg, äfvensom allmänna Arbetshus-fonden , kan uppdragas åt Manufactur - och Commerce-Contoirets Chef, gemensamt med Contoirets Secreterare och Kammererare, 166 hvilka skulle blifva collectivt ansvarige; hvarigenom, och då det iakttages, att medlen alltid i Banken deponeras, tillräckelig säkerhet för deras förvaltning synes vara beredd; och har Utskottet i sammanhang härmed jemväl antagit, att Spinnhus-medlen böra, på enahanda sätt med öfrige Stats-medlen i allmänhet, till Landt-Ränterierne ingå, samt af Vederbörande Spinnhus-Directioner förvaltas, enligt den fördelning, som af desse medel kan, Spinnhusen emellan, varda fastställd. Härigenom biifver den af Committerade, sid. m, föreslagne Manufactur-Direction öfverflödig, och hör således Handelsoch Manufactur - Contoiret handlägga de för nämndö Direction upptagne detalj befattningar. Rörande Beredning af de författningar, sorn i afseende på Näringarne kunna utfärdas, har Utskottet i de allmänna grunderna för Statsförvaltningens inrättning sig yttrat ®).
Ack, huru många gånger har jag icke, som en vän, visat honom, att hon icke är honom värd! Huru har jag icke med ångest vakat öfver henne, som en mor vakar öfver sitt mot förderfvet hastande barn, och med blödande hjerta, med deltagande vänskap visat honom hennes brister, visat honom huru litet hon svarar mot, hvad han ägde rätt att fordra!“ „O Gud, Amina“, afbröt henne den andra unga qvinnan, „talar du sanning, är det möjligt? Då är det ju du, som varit ormen i deras paradis“. „Jag“, svarade åter Amina, „jag skulle vara ormen i hans paradis? Huru kan du ens tala så. Jag, som med glädje gåfve mitt lif för honom, för hvad annat lefver jag, än för hoppet att kunna gifva honom någon glädje, någon trefnad i ersättning för hvad han i hemmet umbär? Ack jag ville vara en engel blott för att rätt kunna vara hans själs glädje“. „Amina, jag älskar icke dina ord, då du talar så. Låt oss hellre sofva“. „Äfven du förstår icke att älska“, sade halft bittert Amina, „jag trodde det dock“. Begge tego nu, och Amina fortsatte tyst gången af sina tankar, hvilka småningom öfvergingo till drömmar; och hon tyckte sig stå inför en engel, som sade: „Jag är bönens engel, den som frambär inför Guds thron hvarje i hjertat buren önskan. Hvad är din bön?“ „Jag ville vara en engel som du“, svarade Amina, „för att rätt kunna vara min älskade en ersättning för bristerna hos den, som borde vara honom allt“. „Besinna dig ett ögonblick“, sade bönens engel, „tror du, att du som engel ännu skall hysa samma önskan?“ „Ja, ja“, svarade Amina, „just då mest, när min förmåga och min vilja skola stämma öfverens?“ Och Aminas bön hördes, och hon kände huru hennes väsende skärades till ljus och renhet, och som en ljus men osynlig ande sväfvade hon nu till den älskades hem. Men nu, huru annorlunda syntes henne icke allt det bekanta der!
Jag kan således icke tillåta mig glömma den liberalitet i tänkesätt, för hvilken denne Herre gjorde sig känd och värderad, äfven under den långa tid han var Ledamot af för detta Konungens Conseille; och då jag visserligen äfven bär det mest]aktningsfulla förlitande till ConstitutionsUtskottets öfrige Ledamöters fördragsamhet, så vågar jag hoppas, att Utskottet icke misstycker, att jag framställer några omständigheter, endast såsom ämnen för oss alla, att närmare eftersinna intill nästa Riksdag, då denna stora och vigtiga fråga bör afgöras. ■jag hade så hjertligen önskat mitt Fäder - 380 Den 17 Maji. nesland en upplyst, oberoende och till tänkesätt sjelfständig representation, hvars Ledamöter, mindre talrike, hade samlats under ett tak, till gemensamma Öfverläggningar, och hade samlats för en kort tid, men en gång om året. Likväl och då jag nu ej linner detta i Betänkandet, så vägrar jag icke att godkänna det skäl, som torde hafva varit orsaken; ett skäl, som äfven jag respecterar, och som troligen legat i den hilliga regeln, att, då tiden icke tillåter, att göra allt hvad man ville och horde, så gör raan hvad man kan. Jag utbeder mig att nu också få följa samma regel, då jag går att betrakta det. förslag Betänkandet ger oss. I Rikets första Stånd har Nationen varit vand att äga en förmur för sin frihet. I denna vana, förvandlad till fordran, ligger också grunden för det större inflytande, som Adeln i alla tider ägt på allmänna tänkesättet. Nationens väl begär att detta fortfar: och dertill fordras framför allt, att, vid grundläggning af vår nya Representation, vi väl söka oberoendet och sjeifständigheten i tänkesätt; hvarvid vi likväl böra erinra oss, att dessa egenskaper icke alltid vinnas genom val. Något annat sätt att söka dessa dyrbara egenskaper, tror jag likväl icke finnes, än blott att, så mycket möjligt är, utestänga allt hvad som kan verka emot dem; allt hvad som kan verka till förvillelse, försämring och svaghet i tänkesätt, hvilket allt jag ville kalla corruption.
Deremot innefattar den af åtskillige glasbruksegare ingifna, här förut nämnda skrift, underdåniga påminnelser både emot kommitterades förslag angående artikeln glas i allmänhet, jemte embetsverkens deröfver afgifna utlåtande, och synnerligast emot vissa delar af förslaget, hvars godkännande förmenades skola tillintetgöra större delen af svenska glasbruksindustrien. Under klagan öfver den otrygghet för framtiden, ofta återkommande frågor om förändringar i svenska tullagstiftningen förorsakade, i motsats till förhållandet i andra länder, är i omförmälde skrift anmärkt, hurusom Eders Majit vid 1847 års Riksdag skulle hafva föreslagit genomgripande förändringar för iullbehandlingen af glasvaror, hvarpå exempelvis anfördes fönsterglas, hvilket, dittills Kongl. Maj:ls K åd. Prop. JU SI. 59 förtulladt efter skifvor och band, upptogs tili förtullning efter vigt med en medeltull af 2 sk. banko skålpundet, som ansågs utgöra 25 procent af värdet, samt huruledes, sedan Rikets Ständer bifallit detta förslag, Bevillnings—utskottet redan vid nästföljande 1851 års Riksdag ifrågasatt tullafgiftens nedsättning till 1 sk. 6 rst samt äfven vid sistlidne Riksdag förnyat samma förslag, ehuru utan framgång. Så hade också kommitterade få månader efter utfärdandet af gällande taxa åter föreslagit väsendtliga förändringar, likväl med afvikande från syftemålet att närma svenska och norrska tullsatserna, samt utan någon egentlig motivering af det framkastade förslaget, hvilket icke heller blifvit af deröfver hörda embetsverk med behöflig utredning af sakförhållandena granskadt.
Förrättades, efter derom i vederbörlig ordning skedd pålysning och sedan wal-längden 8 dagar förut blifvit justerad, kyrkovaktare wal, hvilket så utföll, att gratialisten Olof Ståhl erhöll 32½, f.d. fältjägaren Hans Elf 2½ samt inhyses Clas Classon 19½ röster. Innan walet företogs beslöt församlingen att Clas Classon skulle förestå kyrkovaktare sysslan till årets slut. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet i Häggenås sockenstuga, den 8 junii 1856. Som flere af socknemännen yttrat den tanken eller misstanken att skolhusbyggningen inte med nog sorgfällighet blifvit upptimrad, så utsågs nu en så kallad byggnadscommittée, hvilken egde att besigtiga, hvad å huset redan gjort är, förordna, att det bristfälliga må blifva botadt, och sedan tillse, att skolhuset med omtanke och varaktighet blefve uppfördt. Till denna committé valdes nu, med enhällig röst, bönderna Erik Hansson i Storgård, Jonas Pärsson i Storbränna, Carl Pålsson yngre i Österåsen, Olof Jonsson i Storhögen och Lars Larsson i Kougsta, hvilken ock borde draga försorg att spjälor blifver anskaffade och pålagda taket, som genom nidings verk blifvit antändt och till stor del uppbrunnit, hvilket skedde middagstiden sistl. söndag den 1:sta uti innevarande månaden. Och uppmanades hvarje rättsinnig medlem af församlingen, att söka upptäcka gerningsmannen till ifråga varande nidningsverk som, utom betydlig kostnad, medför skam och vanheder för hela socknen In fidem N. S. Edlund Uppläst i Häggenås sockenstuga och till alla delar erkänd den 15 juni 1856, intyga Erik Hansson i Storgård Pehr Eriksson Jonsgård Erik Svensson i Nygård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA.
Dervid hafva de värde Ledamöterne förgätit, att lån på exportabla efFekter icke få omsättas, utan skola genast vid forfallotiden inbetalas och relaxeras; och der ingen omsättning äger rum, der har rörelsen fullt lif, Om panten är af silfver, eller af silfvervärde, får* dig att kunna förbytas i silfver, när som heldst, så kan Banken derpå ingenting förlora, utan vinner tvertom räntan. Herr Rosenblad har yttrat, att FinanceBeredningen åsyftat öfverföra rörelsen till lån emot säker pant; men att detta bör ske varsamt. Jag instämmer i denna tanka, och således har jag till exempel anmärkt orimligheten deraf, att Banken skall nu kunna uppsäga sina fastighetslån, emedan deras hastiga inbetalning annorlunda än i fastställd afbe - Den a^ Julii f. m. 35 talningsväg, icke blifver möjlig. Men af samma orsak har jag ock trott, att fastighetslånerörelsen bör upphöra, hvilket dock icke kan ske på mindre tid än 28 år. Herr Lefren har yrkat, att en summa såsom maximum borde fastställas till hvarje slags ef« fekts belåning* Dervid måste jag fästa uppmärksamheten på, att då guld och silfver måste vara inberäknade ibland de belåningsbara metallerna, det skulle förundra mig mycket, om Banken vore rädd, att emot silfver utge mera sedlar, utan annan särskild fond äh panten. Likaså bör Banken äfven Vara berättigad, att låna på annan lös Säker pant, samt acceptera godkända växlar, då ingen förlust derpå kan äfventyras. Det liar Ock blifvit yttradt, att Banken icke bör Vara tillgänglig för hvetn, sorn vill lå* na. Delta är naturligt, om personen icke är säker. Men den, som kan erbjuda en för lånefunclionen tillräcklig säkerhet, bör ock finna Bankens lånetillgång öppen.
Och då Mose och Aaron gingo ifrå Pharao, stodo de i vägenom före dem; Och sade till dem: Herren se uppå eder, och döme det, att I hafven gjort vår lukt illa luktandes för Pharao och hans tjenarom, och fått dem svärdet i händerna till att dräpa oss. Mose kom igen till Herran, och sade: Herre, hvi gör du så illa emot detta folket? Hvi hafver du sändt mig? Ty ifrå den tiden jag ingick till att tala med Pharao i ditt Namn, hafver han ännu hårdare plågat folket; och du hafver icke frälst ditt folk. Herren sade till Mose: Nu skall du se hvad jag skall göra med Pharao; ty genom en väldig hand måste han släppa dem; han måste ännu genom en starka hand drifva dem ifrå sig utu sitt land. Och Gud talade till Mose, och sade till honom: Jag är Herren; Och hafver synts Abraham, Isaac och Jacob, att jag vill vara deras allsmägtige Gud; men mitt Namn Herre gjorde jag dem icke kunnigt. Och gjorde jag mitt förbund med dem, att jag skulle gifva dem Canaans land; det land, der de uti vandrat hafva, der de främmande uti varit hafva. Och hafver jag hört Israels barns suckan, hvilka de Egyptier med arbete förtunga; och hafver ihågkommit mitt förbund. Derföre säg Israels barnom: Jag är Herren, och vill taga eder utur edar tunga i Egypten, och förlossa eder ifrån edar träldom; och vill frälsa eder med uträcktom arme och storom dom; Och vill anamma eder för mitt folk, och vill vara edar Gud; att I förnimma skolen, att jag är Herren edar Gud, den eder utfört hafver utu de Egyptiers tunga; Och fört eder in uti det land, öfver hvilket jag hafver upphäfvit mina hand, att jag skulle det gifva Abraham, Isaac och Jacob; det vill jag gifva eder till eget, Jag Herren. Sådant allt sade Mose Israels barnom; men de hörde honom intet, för andans ångests skull, och för hårdt arbetes skull. Då talade Herren med Mose, och sade:
Prepte-Slåndet fann för godt antaga Bonde-Ståndets förrberörda inbjudning och ansågos såsom följd häraf Expedilions-Utskottets Memorial N:o 11 och åtföljande förnyade adress-förslag ej erfordra annan åtgärd än alt läggas till handling arne. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedan omförmälda Utlåtande och Memorial: N:o 20, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående Bankens vexlings-, kassaoch deposilions-rörelse. Godkändes. N:o 27, i fråga om dat belopp, Banken må hafva på utrikes ort nedsatt. Utskottets förslag bifölls, med tillägg endast vid föreskriftens slut af dessa ord: rbörande det här ofvan föreskrifna förhållande återställas, sd snart sjöfarten efter del utländska länets indragning blifvit öppnad.” Och skulle de öfriga RiksStånden vördsamt och vänligen inbjudas alt i detta beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. I). Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Memorial och Ut låtanden : N:o 125, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en med slatsreglcringen gemenskap egande fråga. Utskottets yttrande godkändes. Bih. till B. St. Prot. 1859 $ 1860. 9 Sami. 08 558 Prot.-Utdrag den 18 Juli 1860 N:o 426, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandena N:ris 49 och 50, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Andra och Tredje Hufvudtitlar. Lades lill handlingarne. N:o 427, i anledning af ålerremisser å 28:de punkten af Stats-Utskottels Utlåtande N:o 95, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel. Lades till handlingarne. N:o 428, i anledning af väckt motion, angående militära boställens indragande till Stats-verket emot beviljande af förhöjd penninge-lön till militär—tjenstemännen. Bifölls.
Landtfolket flydde, så att Varnitsas kojor blefvo öde, men en stor oöfverskådlig här af turkar och tartarer uppställde sig i en vid ring med sina mörsare och fältstycken, och sent i frostiga nätter böjde sig en lång skepnad öfver brunnskanten och slamrade med bleckmåttets kedja. Det var den posterande Seved Tolfslag, som nyss hjälpt några janitsjarer att hemligt insmuggla sina hönskorgar och hösäckar. Strax bredvid stod Grothusen framför en lykta, och med sina från engländare, fransoser och judar hoplånade fyrkar betalade han allt till tredubbla värdet som hade han hvar morgon vaknat med stöfvelkragarna fulla af dukater. Ibland sprängde de svenska dragonerna på ljusan dag ut på fältet och hemförde bufflar och får midt inför de belägrandes ögon. Eller också red konungen till de fientliga vakterna och mönstrade dem och eftersåg att de fullgjorde sin plikt samt lärde dem att skyldra på det svenska viset. I kungshuset fylldes fönstren till manshöjd med jordsäckar eller stängdes med pålverk. Hultman och lakejerna inburo i matsalen den långa ekkistan med bordsilfret, och bland soldaterna på vinden instufvades de franska tapeterna och sidendynorna och de viktigaste böckerna och handlingarna. Regementsrullor, Tessinska kopparstick och franska tragedier bäddades sida vid sida under schabrak, öfversållade med guld och ädelstenar, och framför högvakten utdelades patronkök och musköter. Hela den lilla kungsstaden, hundratals mil från det egna landet, hade knappt så många mans besättning, som skulle tarfvats för att uppsätta ett enda fulltaligt regemente. Själfva den högtidliga hofmarskalken Düben måste med svetten i pannan öfva och exercera sina lakejer, kökspojkar, bagardrängar och silfverknektar. Mästerkocken Boberg fick kasta slefven på hyllan och mellan Hultman och den pustande köksskrifvaren stampa i stenarna med huggvärjan vid armen. Barhufvad, rådvill, bekyttad, med blankslitna rocksömmar och bläck på fingrarna marscherade Müllern framför sina kanslister.
Förordning om Indelte Infanteriets beklädnad, dels yrkande om löne-förhöjning för SubalternOfficerare och Under Oificerare vid Indelta Arméen, jemte anföranden i samma ämne af Grefve Gyllen* 5X4 ProtokolhZJtdrag d. 10 Janl 1818* lors, Johan Hennius, samt Herrar von Fieandt, Dan. Wilhelm, och Berghman, Ambrosius Magnus. 15:0 Yttrande af Friherre Björnstjerna, Magnus, i anledning af Friherre Wrangels, Henning, Memorial, om vidtagande af det beslut, att inga nya utgifter må beviljas, jemte anföranden i anledning deraf utaf Friherrarnjs Ankarsvärd, Carl Henric, Björnstjerna, Magnus, och Wrangel, Henning. 16:0 Ett Memorial af Friherre Sköldebrand, Anders Fredrik, innefattande anmärkningar vid Friherre Ankarsvärds, Carl Henric, sisth gårdag gjorde och till StatsUtskottet remitterade anförande angående förminskning af den indeldta Arméen, jemte Friherre Ankarsvärds svar i förstnämde Memorial. Om hvilket allt de öfrige Resps, RiksStånden skulle vänligen underlättas. S. D. Remitterades till StatsUtskottet : Yttranden af Grefve Posse, Claes Fredrik, samt Herr Munck af Rosensköld, Eberhard, i anledning af den förstnämndes till Statsoch BancoUtskotten denna dag remitterade Memorial, innefattande dels anmärkningar vid Friherre Wrangels, Henning, Memorial angående yrkadt vidtagande af det beslut attt inga nya utgifter må beviljas, samt dels, i sammanhang dermed, förslag uti Finanserne. S. D. Remitterades Till Staisoch Ekonomiutskotten: l:o Ett Memorial af Grefve Piper, Carl Claes, om erbjudande till Slaten af Höganäs Stenkolsgrufvor , jemte Herr Munck af Rosensckölds, Eberhard, anförande i samma ämne.
M:t i Dess nådiga proposition framsifäldt samt i ofvanberörde statsråds-protokoll närmare utveckladt hafva Rikets Ständer n. öfvervägande tagit och dervid inhemtat, att, ehuru nyttan och nödvändigheten af vitt kraftfullt sjöförsvar icke någonsin varit bestridd, meningarne om sättet för ernående af detta maktpåliggande ändamål likväl varit delade. Sa har å en sida den åsigt| sökt göra sig gällande, att en örlogsflotta, som egde förmåga att skydda handeln \ och afvisa fiendtliga anfall, borde utgöra hufvudvapnet, då, å en annan, den mening blifvit med förkärlek omfattad, att försvaret till sjös borde inskränkas till skyddandet af våra kuster, hvilket ansetts endast kunna ske af en stark och öfvad skärgårdsflotta. Af de i sednare tider nedsatta kommitéer har åter den förmedlande åsigt blifvit framställd, att det ena vapnet icke borde utesluta det andra; att begge voro lika nödvändiga för statens sjelfbestånd och följaktligen måste såsom delar af det hela lika omsorgsfullt vårdas; att linieskeppen voro oumbärliga, samt att genom deras borttagande försvaret skulle blifva i högsta grad ofullständigt, äfvensom de summor, hvilka på flottan dä användas, icke komme att bära önskade frukter; hvarjemte linieskeppens utdömande ansågs vara första steget att tillintetgöra Sverige såsom maritim nation. Då stridiga åsigter alltså yppat sig, rörande denna för rikets sjelfständighet så vigtiga fråga, anse Rikets Ständer sig icke kunna bifalla E. K. M:ts nådiga framställning om linieskeppens förändring till fregatter, äfvensom och med afseende derå, att flottan redan eger åtskilliga ångfartyg och af det vid sistl. riksdag för flera dylika fartygs anskaffande beviljade anslag medel ännu finnas reserverade, Rikets Ständer funnit sig icke höra bevilja något serskildt anslag för anskaffandet af ångbogseringsfartyg. Deremot dela Rikets
Länsmannen pustade ännu några ögonblick, lik en tröttkörd häst, och fortsatte derefter marschen med ökadt mod, då han såg förtruppens säkra hållning. Han ansåg det emellertid icke vara alldeles onödigt att för sig sjelf upprepa ett slags besvärjelseformel, den han lärt i sin barndom och nu, i grefvens tid, erinrade sig: ”Jöns, det är mitt namn, Mig till heder och ingen skam; Det är mig i dopet gifvet Och i lifsens bok inskrifvet. Mörkrets furste, flykten tag! Bort, du svarte afgrundshund! Ty ditt välde afsvor jag I mitt döpelseförbund.” Mumlande dessa ord inträdde länsmannen tätt bakom presten i Ingrids stuga. – Guds fred! sade Suenonius, i det han kastade sin blick kring rummet och derefter fäste den på Ingrid. – Jag kommer till dig, qvinna, i Herrans namn och å mitt heliga embetes vägnar. De i rummet närvarande blefvo synbart förvånade öfver denna högtidliga, i predikareton framsagda helsning. Ellen darrade och slöt sig nära intill Adolf. Denne, som nu var färdig att aflägsna sig, betraktade nyfiket presten och den bakom dennes rygg framkoxande länsmannen, i hvars feta ansigte fruktan och en mödosamt tillkämpad embetsmanna-värdighet på ett löjligt sätt blandade sig. Adolf beslöt att stanna qvar, såvida den i fråga kommande saken tilläte hans närvaro, och han fattade Ellens hand, för att lugna henne. – Ett ovanligt ärende synes vara på färde, sade Ingrid. – Sitten ner, gode herrar, och hvilen er! Och om J ej misstycken en liten förfriskning efter vandringen, vill jag bjuda er smaka mitt öl ... – Nej, gör er icke besvär dermed, svarade Suenonius. – Vi förtära ingenting under ert tak. – Gud bevare oss derifrån! mumlade länsmannen med en åtbörd, som om han skjutit en giftbägare ifrån sig. – Men hvad kan anledningen vara, att jag finner unge herrn på Signildsborg härstädes? frågade Suenonius med ett misstänksamt ögonkast på Adolf. Adolf omtalade i få ord nattens äfventyr och den menniskovänliga omvårdnad, han och hans ledsagarinna åtnjutit hos Ingrid.