Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tack vare ljuset från blixtarne och lågan, som redan omgaf de tre hvalfven på den nya bron, skyndade Catalina hem, utan att göra minsta buller då hon öppnade eller stängde dörren. Hennes man sof ännu. Catalina klädde af sig i mörkret och lade sig åter vid mannens sida, under det att elden med hemskt larm söndersprängde stenarne i San Martinbron. Kort därefter hördes ett doft och långvarigt dån öfver hela staden, och i hundratals kyrktorn genljöd den dystra brandsignalen, hvilken efterföljdes af en stark knall, som afpressade invånarne i Toledo samma utrop af smärta, som hördes, då San Martinbron störtade i hop under det bål, Henrik Bastarden tändt å densamma. Juan de Arévalo vaknade förskräckt. Catalina låg vid hans sida och, som det tycktes, sof. Juan klädde sig skyndsamt och skulle begifva sig ut på gatan, då han med glädje erfor, att elden redan fulländat brons undergång. Såväl ärkebiskopen som invånarne i Toledo ansågo slumpen eller himlens eld vara orsaken till eldsvådan; men om smärtan af brons förlust var stor, ansågo de likväl den fÖrtviflan vara större, som arkitekten måste känna öfver denna ödeläggelse, ty för honom var den förlusten af hans lifs största triumf. Men han själf, som var ea from man och alltid ställt sig under Guds beskydd, tvekade icke ett ögonblick att tro, att bron blifvit förstörd af himlens eld. Catalina sade, att hon var af samma åsikt. Gud bör icke taga i beräkning en lögn hos den kvinna, som med denna har räddat sin mans lif och ära.
Jag skall i sådan händelse blifva den förste att fälla mig sjelf till det ansvar 38 §. stadgar, hälst jag vid voteringen lade Ja. Jag hade visserligen ännu mycket att tillägga i detta ämne, men jag vill icke längre uppehålla Ridderskapet och Adeln, och jag inskränker mig derföre till den förklaring jag nu afgifvit. Herr Crusenstolpe: De upplysningar RiddarhusSecreteraren sednast meddelade, voro förenade med så manga örn och såvida, att jag ytterligare nödgas jn-ka remiss af YoteringsProtocoIlet och anteckningarna till RiddarhusUtskottet, för att få en stadgad Öfvertygelse om sjelfva factum. Herr Lefre'n, Johan Pehr: Den sista Talarens anmärkning ikläder sig nog mycket egenskapen af en anklagelse, då den innebär ett misstroende till de upplysningar RiddarhusSecreteraren meddelat, såsom Protocollsförande. För min del har jag största anledning, att hysa fullt förtroende till RiddarhusSecreteraren, så väl inom, sorn utom, hans tjenstebefattning. Den 20 Julli. 47 Herr Bråkenhjelm: Sedan Herr Crusenstolpe inskränkt sig lill det yrkande, att YoteringsProtocollen må remitteras till RiddarhusUtskottet, på det de upplysningar, hvaraf han anser sig vara i behof, må vinnas, och han således vill göra detta till en serskild fråga, finner jag för min del intet hinder derföre möta, utan önskar tvertorn, att en sådan remiss må äga rum, hvarigenom man säkrast lärer inhämta, huruvida VoteringsProtocollerna äro riktiga. Herr Crusenstolpe: Den anmärkning Herr Lefren gjort, och sjelf lärer ansett särdeles dräpande, har jag ganska lätt att skicka ifrån mig. Här är nemligen icke fråga om RiddarhusSecreterarens egna anteckningar, utan om de VoteringsProtocoll, som föras af några bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter, och uti hvilka RiddarhusSecreteraren icke tecknat ett enda streck. För dessa står han icke, hvarken i laglig eller moralisk ansvarighet.
Ridd.Ordn. 5 H. 6 4* Don i April. S «'• Häfver Stteman af högre värdighet. § 12. Don, hvilken första gången vederbörligen styrkt. § <3. Uppvisas vid en rättvist pröfva. § 14. Den livars anhållan kominer att bero. Utlånar ledamot in pieno afgöras. § 16. Innan andra — hvil ka tåla uppskof. § !7* Sedan riksdagen blifvit af Konungen å Rikssalen öppnad , bör nästa söcknedag derefter, såvida plenum plenomni icke å samma dag är anliefaldt, electorsval verkställas. Med detta val förhålles sålunda, att, enligt antecknings-listan, R. o. Ad:s samtlige ledamöter, med undantag af de i 4' §:n Riksd.Ordn. uppräknade, från val till utskotts-ledamöter uteslutne embetsman, delas uti fem lika afdelningar, hvarvid, om någon eller någre ledamöter skulle öfverblifva, desamme på de sisla afdelningarna med en person på hvardera fördelas. Sedan detta blifvit verksteldt, uppropas, på sätt ordn.stadgan om val i allmänhet föreskrifter, hvarje afdelning för sig, att förrätta electors-val, Svarar emot §:n 12 i i835 års Ridd.Ordn. Svarar emot §:n i3 i i835 års Ridd.Ordn. Svarar emot §:n 14 i i835 års Ridd.Ordn. Svarar emot §:n i5 i 1835 års Ridd.Ordn. Ändrad §. SvaraY emot 16 §:n i i835 års Ridd.Ordn. (Första meningen flyttad till ordn.stadgan.) Svarar emot §:n 17 i 1835 års Ridd.Ordn. Ändrad §. Svarar emot §:ra 18 i i835 års Ridd.Ordn. L I Ben i April. hvarvid hvarje ledamot aflemnar en enkel, sluten och hoprullad sedel, tecknad med 5 af de personers namn, som i afdelningen finnas; och äro derefter de fem, hvilka de flesta rösterna erhållit, behörigen valde electorer.
Kungörelsen den 23 Mars 1858 till vederbörlig efterrättelse meddelade beslut, det från rolebållarne eller soldaterna vid indelta roterade infanteriet, med en åttondedel af riksinarkegångsvärdet å en enkel mundering, förut utgående årliga bidrag till soldatbeklädnadens anskaffande och underhåll från och med år 1858 upphört, samt särskildt 4:de momentet af berörde Kongl. Kungörelse stadgade alt, dä beklädnadsbidraget för de 725 manskapsnummer, hvaraf Jemtlands Hästoch Fälljägare-korpser numera beslå, för rotehållarnes räkning utgått från Jemtlands rolerings-kassa, samma kassa skulle från nämnda bidrag vara befriad, borde härvid i betraktande tagas, dels huruvida, enligt grunderna för den af E. K. Maj:t för provinsen Jemtland fastställda nya rotering, skilnaden emellan det efter årliga riksmarkegångspriset å indelta soldatens mundering beräknade årliga beklädnadshidrag och det högre, på särskild uträkning grundade, bidraget lill häst jägarebeklädnadens underhåll bort af Jemtlands roteringskassa eller rolebållarne vid Häsljägare-korpsen från och med år 1852 till och med år 1857 erläggas och lill korpsens Beklädnads-direktion ingå, dels, om och i hvad mån, jemlikt ofvanberörda Kongl. Kungörelse, roterings-kassan eller vederbörande rotehållare kunde anses skyldige alt för liden från och med är 1858 något bidrag lill Häsljägare-korpsens beklädnad utgöra; och dä knektekontraktet för Jemtland af den 28:de September 1847 i 3 § stadgade, alt vid Jemtlands kavalleri, som underhålles af dertill anslagne tvänne rotar för hvarje nummer, Kronan bör bekosta beväringsoch remlygspersedlarne, äfvensom till hälften med rotehållarne bidraga till beklädnadsoch sadelmunderings anskaffning och underhållande, samt reglementet för Jemtlands roteringskassa af den 8 Oktober 1851 uti 3 § loreskrefve, att från kassan, bland andra kostnader för roteringen, skall bestridas det beklädnadshidrag, som af rotebällarne bör erläggas; bade E. K. Maj:t, på grund häraf, funnit, att roteringskassan bort till hälften med Kronan bekosta anskaffningen och underhållet af llästjägare-korpsens beklädnad under åren från och med 1852 intill 1858 års början, hvadan E. K. Maj:t (orordnat, att skilnaden emellan det för nämnde lid af roteringskassan erlagda bidrag lill beklädnaden vid Häsljägare-korpsen och det som af Krigskollegium blifvit för samma ändamål med 7 R:dr 1 sk. 9 rst.
Familles hufvud man derföre debiteras och denna ensam är för utgifvandet deraf ansvarig, till hvil - Den 27 Juli 1?. m. ken ända hufvudmanneh skulle åligga att å sin till hvarje års Mantalsskrifning af-» gifvande uppgift anteckna, att han verö hufvudman för sin ätt; hvarefter med debiteringen och uppbärandet af, samt iedo* visandet för denna afgift, skulle förhållas på enahanda sätt, sorn angående Capita* tionsafgiften redan är stadgadt. RiddarhusDireCtionen skulle sederine* ra äga, att, efter det någon betydligare summa genom denna afgift influtit, fördela densamma på Riddarhusets Tjenstemän efter vissa ProCent af deras föreslagna lönetillökning; hvarmed borde fortfaras intill dess de alla tillfullo erhållit den förhöjning» som Utskottet härofvan föreslagit; hvilket doek allt, jemte en Ledamots afgifna särskilda mening, till Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplysta ompröfning vördsammast öfverlemnas. Stockholm den 24 Ju* li 18154 På Riddarhus Utskottets Vägnar. Jon. G. OXENSTJERNA» L. S. N. S it o 11 s k t. Den 27 Juli X3l7 Utdrag af' Protocollet, hållet i RiddarhusUtskottet den 2.4 Juli 18?5 e. in, S. D, I frågan om föreslående af en Famillerafgjft på hvarje lefvande Adlig Att, till förökande af Riddarhusets Tjenstemäns löner, yttrade sig Herr Kongl. Secreterare»; Grundelstjerna skriftligen sålunda: Med Höglofl.
I samma ögonblick som jag förklarade min mening för den svenske officern, kom blixt och åska, åtföljda af ett slags orkan med hagel och regn, hvaraf vi alla blefvo genomvåta, hvilket uppehöll anfallet. Denna stund nyttjade jag att rekognoskera stränderna af strömmen, som flöt förbi svenskarnes högra flygel, der de upprifvit bron. Jag såg en trupp jägare på något afstånd från stranden midt emot och en officer, som nalkades, under det han ropade: ”God vän!” Jag bad honom komma närmare och frågade honom hvar öfverste Tranefeldt var, tilläggande att jag skulle vilja tala med honom, innan någonting skedde. Öfversten kom, och som kronprinsen befann sig vid min sida, frågade öfversten om han fick passera strömmen för att göra hans kongl. höghet sin uppvaktning, hvilket jag med nöje beviljade. Öfverste Tranefeldt for då öfver i en liten båt, och vi talade en stund med honom. Han nekade alldeles att retirera, såsom stridande emot en hederlig mans tänkesätt, och jag sade honom att det gjorde mig ondt att omständigheterna nödgade oss att strida emot ett så tappert folk. Sedan vi ytterligare sagt hvarandra några artigheter, föll mig den tanken in, att i samma ögonblick som vi åtskildes, kunde mina jägare, som redan lagt geväret till ögat, kanhända skjuta och såra hela hundradet af den lilla svenska truppen och kanonerna förstöra resten, hvilket så ömmade mig, att då öfverste Tranefeldt sade att han skulle önskat att bägge nationerna, som så länge varit vänner, hade förblifvit det alltid, svarade jag honom med häftighet: ”Nåväl, vi skola ännu vara det i afton!” Men då han frågade om det ej vore möjligt att vi kunde förblifva det en vecka, vägrade jag det platt och sade honom i sista ordet: ”I morgon bittida!” Derpå lät jag trupperna retirera och lemnade general Mansbach med två bataljoner der i byarna, men vi togo högqvarteret vid Skee kyrka i prostgården. Följande dagen om morgonen lät en af general Hjertas adjutanter och två andra svenska officerare anmäla sig hos mig.
Nämnder. Att företaga införandet af dylika, förr än i sammanhang med hela Domstolsorgapisationens 'förändring, anser jag visserligen vara tor tidigt; men då synes rigtigheten af grundsatsen att göra det, destornera komma i fråga. LagCommittéen har väl i 32 Cap. af förelaget tili en RättegångsBalk, till antagande uppgifvit SkiljemhiinaRätter, men låtit det på öfvcrenskommelser mellan de tvistande bero, om de vidja begsgoa sig af detta afgö - Den 2 5 Juni i e. rn. ringssätt. I begreppet afFörlikningsNämnder, ligger deremot att de ej få förbigås i mål der förlikning må äga rum, emedan tvisters biläggande i godo, alltid först bör försökas, innan de vid Domstol upptagas. SkiljesmannaRätter äro således något helt annat än FörlikningsNämnder. Till bevis på huru nyttiga de sednare varit i Norrige, torde Högloflige Ridderskapet och Adeln tillåta mig , att ur en officiel artikel i Norrska RiksTidningen N o 2 för innevarande år, uppläsa summorne af de mål, som ifrån 1815 till och med »821 blifvit vid FörlikningsCommissionema företagna, förlikta eller häfna, och till Domstol instämda: De öfriga af dem som, icke blifvit förlikta hafva, till ett antal från 600 till 1000 om året, blifvit uppskjutna; eller hafva parterna, ehuru deras tvister varit till Domstol hänvista, likväl sedermera funnit för godt att icke vidare fullfölja dem. Hos oss torde det vara förgäfves, att söka införa FörlikningsNämnder, så länge aflöningen för Dotnrarne af i:sta Instantien hufvudsakligen är ställd på papperslö'. en och så länge deras dagliga bergning och fördel följaktligen strider mot tvisters förminskande. Man bör hoppas, att äfven denna vig - 566
Att åter, så länge Sverige och Norge ömsesidigt med införsels-tull belägga hvarandras tillverkningar, beröfva de begge ländernas lörädlingsnäringar förmånen af tull-restitution vid utförsel syne* Utskottet icke vara billigt eller lämpligt. För den händelse, att införsels-tullen i socker här kommer att nedsättas, och sådant, med afseende å den Norska utförsels-premien, erkännes innebära vådor, vare sig för Svenska stats-kassan eller för vår sockertillverkning, så torde dessa vådor lämpligast böra afvärja* genom samma åtgärd, som den under sista riksdagen å Norska sidan beslutade utförselspremie då här framkallade. Emellertid torde det linnas vara för tidigt att derom nu afgifva förslag; och har Utskottet härmed endast velat antyda, hvarföre Utskottet anser de Norska förhållandena icke böra föranleda förändrade stadganden, angående den tull-restitution, som här må beviljas. Utskottet finnér sig på dessa skäl föranlåtet, att, utan afseende å de i Borgareoch Bonde-stånden gjorda anmärkningar, vidblifva förslaget till § 15 i tulltaxeunderrättelserna. Hos Preste-ståndet, som med afseende å det sammanhang, hvari 17 ^ »tode till de ännu oafgjorda tull-bestämmelserna angående »Bränvin och Sprit» »arnt »Vin,» beslutat att tills vidare lemna nämnde § öppen, anser Utskottet cig endast böra anmäla att § 17 är af de öfriga Stånden godkänd.
Alla särskilda afgifter, sorn kunna Hemman påföras, böra äfven i DebetSedeln utsättas, aå att en. idast en sådan för året åt hvarje betalande meddelas. Litt, E, HtJrer till Beyidn, Utjk, B«änk, 48, I N:o r. Beredningsoch Taxerings - Iwängd , hvari upptecknas egare af Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar, jemte Innehafvare af Besigtningsrätt å KronoHémman uti N. N. Socken för år i § Den Skattskyldiges Namn och Charakter Ofverste N. N. J E. Berggren Kamereraren N. N - Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar m. m. Stjernborg Wik Ibidem . Ibidem Wallby , . Dito Mjölnqvarn med 2 par stenar, går hela året . Dito Såg dito med i blad, går host och vår . DegelFabrik Grönlunds StenkärlsFabrik FrälseRäntor af 3:ne Mantal He mman. 2 c 3 g ro BeredningsCommittéens åtgärd. Fast Egendoms värde. cn £ 3 t, I F 20,000 4,000 5.000 3,800 7.000 8.000 4.000 10,000 cn 33 c c 3 31 3 C 61,800 3,600 Si p fB P CD' 3 3 era p *1 CB P* CD P cn P cr C/J era p n CD *•1 2. p w ?r cn C O hd tn cn CD CD 3 M 3 »1 O O 5 0) i-j 0> P P p: O p c10 Taxerings - Committéens förrättning. E3 P* ‘ 3 c/i CfQ Debiterings - åtgärd. Beräkning till BrännvinsBe villning.
Valkyrjornas verksamhet bestod alltså dels i den nämnda tjänstgöringen inom det gullskinande Valhall och dels i deras ledning af striderna på jorden. Det finnes två forndikter, som, hvar för sig, visa oss valkyrjorna i dessa deras olika sysselsättningar; och bägge äro de — författade i det tionde århundradet — de första, fullt utbilds.de vittnesbörden om den färdigskapade valkyrjemyten. Den ena sången är endast i behåll som fragment. Det är det kväde, som Norges trollska drottning Gunhild lät dikta öfver sin i England fallne make Erik Blodyx. Då Odin uppe i Valhall som bäst väntar kung Erik och hans vapenfällda följe, väcker han alla einhärjar och bjuder alla. valkyrjor att resa sig upp, bänkarne alla med bonader pryda, bordkaren fäja och bära in vin. På samma sätt befaller Odin i en Eddasång tvänne af valkyrjorna räcka sig hornet, fylldt af vin, medan de andra Valhalhmörna förse de bänkade einhärjarne med öl. I D U N 102 Förebilden till denna valkyrjornas ställning i Valhall har man utan tvifvel att söka i den tjänst, som alla härtagna kvinnor i allmänhet måste göra vid de nordiska furstehofven. I den andra sången från det tionde århundradet, i det berömda, präktiga Håkonsmål, se vi valkyrjorna ute på själfva slagfältet. Dikten är skrifven öfver den norske kungen Håkon den gode, sedan han år 961 stupat i striden emot sina brorsöner, konung Erik Blodyx söner, på ön Störd vid Norges västkust. En dag, berättar dikten, lyster det Odin att upptaga bland sitt följe » en kung af Yngves ätt »; och han sänder därför ut två af sina valkyrjor, Gandul och Skagul, för att hämta en sådan konung till Valhall. Vi se dem sväfva öfver slagfältet, där striden mellan kung Håkon och Erikssönernas härar som bäst rasar. De glädjas, när de se, hur ur kungens hand i kämpakläder svärdet bet som svängdt i vatten; huru svärden trå med tunga fötter djupt i sköldar, i nordmannahjässor; huru konungar färga med kämpars blod blanka sköldborgar.
I andra kammaren uppträdde motionären med ett varmt och sakrikt försvar, hvari han visade, a t t den reform hans motion begärde och hvilken här i landet ansågs som ett löst projekt af några fantaster, vore lag icke blott å många ställen af Nordamerika och i England utan äfven i Ryssland. Han visade de många absurditeter, som blifra en följd af den nuvarande lagstiftningen, huru i många familjer den bepröfvade modern vore den enda omyndiga medlemmen af hushållet, utan rätt att fritt disponera ett enda öre af det gemensamma boet. Han framhöll, hur den nuvarande lagstiftningen inom samhällets lägre klasser alstrade illegitima förbindelser, d&amp; mhngen kvinna, som eger en ' sparpenning, fruktar att ' komnia under mannens niålsmanskap och darföre föredrager en fri förbindelse. Och bland de högre klasserna torde finnas ' icke så få kvinnor, som ej vilja gifta sig, emedan de frukta att blifva tagna eiidast för sina, penningars sknll. Talaren erinrade vidare, o111 biskop Ernporagrius ' katekes, som utkom här i landet &amp; r 1669 och i hvilken talades on1 hustrun såsom mannens förnämsta lösöre, ett ' dylikt uttryck viickte numer endast löje och förvåning, men det oaktadt rann det talaren i minnet, hvar gång han genomläste vk giftermålsbalk. Han sliitade sitt föredrag med förklaring, att nu skulle, hans motion helt säkert falla, men den skiiile komma igen, och riksdagen .skulle till sist blifva tvungen att låta den svenska kvinnan vederfaras rättvisa. Denna profetia uppfyldes ' i sin förra del, då inotionen utan votering afslogs. Huruvida äfven den senare delen kommer att uppfyllas skall framtiden utvisa. Hvad oss beträffar, tanka vi tillräckligt högt om det svenska folket för att tro det.
Jordklotet bars af en elephant och denne åter af en sköldpadda, men då man frågade, hvem som bar denna, har ingen kunnat besvara det. På samma sätt är det ock med den yttersta controllen uti hvarje Samhälle; den gifves ingenstädes, eller finnes den endast i allmänna tänkesättet, som verkar och ger riktning åt dem, som äro kallade att handla i Allmänhetens namn, och som genom allas aktning för Lagen gör den till en kraft, mägtigare än allt motstånd af ögonblickliga intryck eller intressen. Men derföre att all annan tydlig coercitiv kraft måste saknas, är det väl oklokt, är det väl obilligt att föreskrifva former för Lagförändringar, att imellan sättet af Grundlagars och andra Författningars omskapning uppföra en skillnad, att således åt den förras bestånd söka förvara en större säkerhet och bereda ett mognare och visare beslut genom en långsammare och från ögonblickets intryck afskiljd pröfning? Den värde Författaren har anmärkt, att ett sådant stadgande är illusoriskt, och jag har medgifvit, att det kan illuderas. Men om detta inträffar med en stor del af menskliga Författningar, är det väl derföre sagdt, att inga sådane böra gifvas, att fruktan för föreskriftens uraktlåtande bör utesluta all omtanka att gifva den? Den värde Författaren har ansett det stadgande, hvarigenom Grundlagens förändring till en tid af Fern år uppskjutes, såsom irrationelt, emedan föregående Ständers vishet icke har något skäligt anspråk att anses öfverträffa de efterföljandes, emedan en förbindelse med sig sjelf, likasom en Ed man gjort åt sig sjelf icke är bindande. I förbigående får jag likväl, hvad det sednare angår, anmärka, att det gifves menniskor, som gjort åt sig sjelfva sådana löften, hvilka de obrottsligen iakttagit, att den ursäkt, att man har försvurit det eller det, i alla fall, der ämnet för en sådan förbindelse varit tillåtligt, alltid ansetts gällande. Den man, hvilken erkänt nyttan och nödvändigheten af en pligtförbindelse, bör väl lika beligt uppfylla den, antingen den angår honom sjelf eller andra.
I Konungens proposition är den icke uttryckt på samma sätt, eller beräknad efter samma grunder, som i Utskottets förslag. Derföre finner jag nödvändigt att i sjelfva propositionen intaga siffran, på det ingen tvist om beloppet må uppkomma. Grefve Brahe: Enligt min öfvertygelse bör den ifrågavarande summan bestämmas lill det belopp Herr Nordenfalk uppgifvit, nemligen skilnaden emellan hvad Kongl. 44 12 178 Den 5 October e. ra. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, och hvad Utskottet föreslagit. Herr Nordenfalk_, Johan: Då Konungens proposition, såsom jag i förmiddags nämnde, utgick från andra grunder än Statsutskottet, ansåg jag mig böra göra en uträkning efter samma grunder, som Utskottet uppgjort, och enligt denna uträkning inträffar, att 18,357 ^:c*r 24 sk* utgöra den brist, som skall fyllas för att komma på den punkt Konungens proposition innehåller. Lägger man denna summa till den af Utskottet föreslagna, eller 48000 R:dr, så uppkommer en totalsumma af 66,357 24 sk* Friherre Anckar swärd: Jag utbeder mig få ställa en fråga till Nordenfalk, huruvida dessa 18,357 R:dr 24 sk. äfven komma att utgöra en brist, sedan den inskränkning blifvit undanröjd, hvarigenom Konungen skulle hindras att af Cavalleriets öfverskott fylla Infanteriets brist? Jag skulle föreställa mig, att bristen då ej blir 18,357 R:dr 24 sk., utan så mycket mindre, som Cavalleriets öfverskott utgör. Detta tror jag Ridderskapet och Adeln vara i behof af att veta, innan summan uppgöres. Friherre Palmstjerna:
Emedlertid måste, så vidt möjligt är, förekommas, att den medgifna iegningsrälten verkar lill minskning af de fördelar, som af bevärings-inrättningen hos oss skäligen böra kunna väntas.» »Lagstiftaren har visserligen sökt ordna förhållandet på det sätt, att beväringsmanskapet, så vidt det finge ersättas medelst legokarlar, endast skulle bestå af fullt dugligt och vapenfört folk och derföre stadgat, att till legokarlar inga andra finge antagas, än sådane, som vore mellan 28 och 37 års ålder, samt derutöfver till 40 års ålder sådane, som förut varit i krigstjenst; men erfarenheten har visat, alt legokarlarne i allmänhet håde till duglighet och pålitlighet i tjensten samt uppförande i öfrigt äro betydligt underlägsna de ynglingar, som personligen fullgöra sin beväringspligt. De legda bestå nemligen lill en stor del af sådane personer, som till följd af bristande omtanka eller arbetsdrift ej lyckats att på annat sätt bereda sig utkomst och de äro ofta lika tvetydiga till sin frejd som försumliga i sina tjenstepligters uppfyllande. Bland de legokarlar, som förut varit i krigstjenst, ut göres största antalet af f. d soldater vid värfvade arméen, hvilka uttjenat sin kapitulationstid och sedermera, dels af brislande håg för krigareyrket icke velat, dels i anseende till oduglighet derför icke fått förnya kapitulationen, således i båda fallen mindre lämpliga att öfvertaga andras beväringspligt. Dessutom företer sig i afseende på många legokarlar det förhållande, att, när de tagit lega närmare slutet af den medgifna legoåldern, en alltför lång lid förllutil sedan de sjelfva blifvit vapenöfvade, så alt de hunnit längesedan förglömma den färdighet i vapen och militärisk tjenst - 24 Kongl. Maj.ts Nåd. l‘iop.