Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf har Banco-Utskoltet ej hyst något tvifvel, att en omedelbar upplåning i och för Bankens Discont-rörelse på viss uppsägnings-tid kan vinna framgång, mot en ränta af högst 3procent, såsom Utskottet uttryckt sig, i den förutsättning, att, genom öppnade tillfällen för täflan emellan Långifvare, Banken någon gång möjligtvis kunde erhålla äfven lindrigare Räntevilkor; och Utskottet, som, i följd af förenämnda erfarenhet, icke kan anse en sådan upplåning på något sätt farlig, i synnerhet då den vore inom visst belopp begränsad, och efter omständigheterna kunde inställas, fortfar deremot att tro, å ena sidan, alt en utlånings-rörelse, grundad på upplåning mot sådana löpande skuldförbindelser, sorn vid anfordran måste infrias, vore för Bankens operationer, såsom Vexel-Bank, af lika inflytande med enutställd Sedelmassa tillsamma belopp, och räntan för de upplånade medlen följaktligen i slikt fall bortskänkt, samt å andra sidan, Ba.nco-Utskolt.ets 81 dan, att1 en öppnacl utväg för penningars insättande i Banken mot Obligationer på en längre uppsägningstid för 4^5 procents ränta säkerligen skulle hafva till följd Capitals infordrande af enskilde, och försvåra vilkoren för Riksgälds-Contoirets upplåningar. På dessa skäl har Utskottet ej ansett sig böra tillstyrka rubbning i denna punkt vidare, än att uppsägnings-liden må kunna förkorrtas till 4 månader, och föreslår i enlighet dermed: att Banken tillätes upptaga lån mot Obligationer till högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af 4 månaders uppsägning, och med vilkor, att räntas beräknande på uppsagdt lån genast efter förfallodagen upphör. Med anledning af Utskottets Förslag i ändra punkten (pag.
§ 57 Svenska Folkets urgamla rätt att sig själv beskatta utövas av Ständerna ensam vid allmän Riksdag § 58 Vid varje Riksdag låter Konungen uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar för Statsutskottet. § 59 Konungen framställer efter överläggning med Utskottet vad som kan behövas för statens utgifter utöver den vanliga bevillningen. § 60 Dessa extra inkomster skall komma från tull, post, charta sigillata avgiften samt husbehovsbränningen. Inga avgifter kan höjas utan Ständernas samtycke, utom för inoch utgående spannmålstull. Konungen får inte förpassa Statens inkomster eller för egen vinning, enskilda personers och korporationer fastställa monopol. § 62 Sedan Statsverkets behov blivit utrett, åtager Ständerna sig att fördela summorna på särskilda ändamål och under bestämda huvudtitlar. § 63 Två summor skall avsättas till oförutsedda händelser. Den ena är tillgänglig för Konungen till Rikets försvar eller andra högst viktiga ändamål, sedan han inhämtat Statsrådets tankar. Den andra förseglade summan kan inte brytas annat än vid infallande krig och då Ständerna blivit kallade. Kallelsen skall vara kungjord i huvudstadens kyrkor. § 66 Ständerna åtar sig ansvar för Rikets Gäld och kan vid behov genom särskild bevillning skjuta till medel så att Rikets kredit är bibehållen. I den händelse 39 § omtalar, att Konungen, efter företagen resa, utöfwer Tolf månader ur Riket blifwer, sammankalle Regenten eller Stats-Rådet, då det Riksstyrelsen förwaltar, genom öppet Påbud, Riksens Ständer till allmän Riksdag, och låte Kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp uti Hufwudstadens kyrkor samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket kungöra. Till dessa sednare räknas Tulloch Accis-medlen, Postmedlen, Chartæ-Sigillatæ-afgiften, Husbehofs-Bränneri-medlen samt hwad Riksens Ständer dessutom särskilt hwarje Riksdag såsom Bewillning sig åtaga. Ej må några allmänna afgifter, af hwad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas, Tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen.
Grundlagssliftarne hafva icke särskildt omnämndt alla de speciella fall der drätselfrågor kunna förekomma; derföre har Gr. Lagerbjelke begagnat utvägen att påstå, att hvad som icke är civil-, kriminaleller kyrkolag, skall behandlas efter 69 § Reg.F. Men Hr Lefrén har till motbevisning omförmält ett stadgande om skrot och korn såsom utgörande föremål för Konungs och Ständers gemensamma beslut. Jag ber att dertill få lägga den del af Bankolagstiftningen som beror på Konungs och St:s gemensamma beslut. Banklagen af år 1830 är af sådan beskaffenhet. Nu säger Gr. Lagerbjelke och Hr Stuart med honom, att allt hvad som inverkar på Statsregleringen Deli 25 September. 455 skall blifva föremål för votering i förstärkt Disk. Kan någonting verka kraftigare på Statsregleringen än Banklagen af år 1830? Om den förändrades skulle ju beloppet af kronans inkomster och alla andra afgifter derefter förändras. Men fördenskull får dock icke förstärkt StatsUtsk. rösta öfver förändringar i denna lag, utan frågan behandlas af Bankooch Lagtitslcn gemensamt. Om tvä Stånd stanna emot två, förfaller frågan och den gällande lagen förblifver beståndande. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm., att Utsk. i första delen af förevande punkt yttrat: ”Hvad först beträffar Utsk:s hemställan, att för hemmansräntorne borde erläggas det belopp, som den fixa penningeräntan, hvaruti hemmansräntor enligt Utsk:s förslag skulle förvandlas, utgjorde, så lärer frågan härom, såsom inbegripen uti hvad i 3:dje punkten, rörande hemmansräntornes förvandling blifvit föreslaget, helt och hållet bero af det beslut, som i afseende pä sistnämnde punkt varder af R. St. fattadthvadan och dä R. o. Ad. torde finna det omedelbara sammanhanget emellan dessa frågor, Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge berörde i första delen af 28:de punkten förekommande fråga hafva förfallit, till följd af Ståndets i afseende på 3:dje punkten fattade beslut.
Är han bland dem, som parterne valt; gifve den part, som honom föreslagit, upp tvänne andre i hans ställe, och välje vederparten en af dem: är han af Rätten utsedd; namne Rätten andra, bland hvilka parterne välja må, efter thy i §.3 sägs. §- 12. När fulltalig Nämnd tillslädeskommit, skall den inför Rätten denna ed svära: ”Jag lofvar och svär, vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, utan väld och mannamån, efter mitt bästa förstånd och samvete, skall den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” §. 13. Nu är ed svuren, som i §-12 sägs; då skall Domhafvanden eller Rättens Ordförande underrätta Nämnden om det ämne, som i fråga är, och om hvad till Nämndens pröfning hörer; lemne ock till Nämnden de handlingar, parterne ingifvit. Sedan träde Nämnden tillsamman, välje inom sig en Ordförande och öfverlägge, inom lykta dörrar, om det beslut, som fattas skall. §. 14. Nämnden uppskatte i penningar, så väl jorden eller lägenheten, efter dess rätta värde för egaren, som ock serskilt den skada, annan än egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående, lider; allt med afseende på tiden för afträdandet, och med uttryckligt tillägg af den förhöjning, hvarmed, enligt §. 1, ersättningen utgå bör. Är fråga om llere lägenheter, som tillhöra serskilda egare, varde ersättningen bestämd serskilt för hvardera. §• 15- Anser Nämnden nödigt att, innan hufvudsakligt beslut fattas, parterne ytterligare höra, närmare underrättelser i saken infordra eller syn hålla; ege der rätt till. §• 16- Hvad de fleste i Nämnden säga, gälle för Nämndens beslut. Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 56, J8 §• 17. Då Nämndens beslut faltadt är, läte Ordföranden det upptecknas oeh af Nämnden underskrifvas, och lemne det sedan till Rätten, eller, på landet, till Domhafvanden.
Derjemte, och sorn Rikets Ständer vid handläggning af denna fråga erfarit, all åtskilliga arbeten ännu återstå, innan Carlsborgs fästningsbyggnad, enligt den antagna planen, kan anses vara lill alla delar fullbordad samt alt fulländningen af denna fästningsbyggnad. sorn till 1861 års slut kostat Slaten 3,501,335 R:dr, ännu skulle erfordra ganska betydliga utgifter; så, och då några vidare arbeten, vare sig inom eller utom fästningen, utöfver dem, som för slutvärnets fullbordan erfordras, icke torde böra företagas eller verkställas förr, än Rikets Ständer erhållit noggrann kännedom såväl om beskaffenheten af de arbeten, hvilka nu anses blifva nödvändiga lör att göra fästningen fullt färdig, som ock beträffande den kostnad sådant kan medföra, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:l läcktes låta upprätta och för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga fullständiga detaljerade beräkningar ej mindre öfver hvad som vidare erfordras till här ofvan omförmälda slutvärns fullständiga inredning och fulländning, än ock öfver alla öfriga behof för Carlsborgs fästuingsbyggnads fullbordande. 30m. Till fortsättande af fästningsbyggnads-arbetena vid Carlskrona har E. K. Maj:. äskat ett anslag lör nästkommande 3 år af 150,000 R:dr, att utgå med en tred jedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866. I afseende å dessa arbeten, för hvilkas fortsättning under innevarande slatsregleringsperiod Rikets Ständer vid sednaste riksdag anslogo en summa af 240,150 R:dr till lika fördelning under 3 år, inheintas af Statsråds-prolokollel samt de förslag och rit - 38 Expeditions-Utsknitets Förslag till underd.
54—56 stycket fr. o. m. orden Herr Biskoppen D:r Nordin yttrade t. o. m. orden måtte förfalla i a. a. sid. 121—123. 57 stycket fr. o. m. orden / anledning af t. o. m. orden anmärkning att anföra i a. a. sid. 75 och 124. 57—61 stycket fr. o. m. orden I anledning af t. o. m. orden till denna Beredning, i a. a. sid. 75—81. 61 stycket Derefter föredrogs t. o. m. orden så lydande i a. a. sid. 124, varvid är att märka, att i C. V. U. 1810 —1815 strukits både ordet Derefter framför ordet föredrogs och relativsatsen hvilket efter någon stunds öfverläggning lades på bordet efter orden så lydande. 62—71 stycket fr. o. m. orden Herr assessorn Galin t. o. m. orden pröfning remitteras i a. a. sid. 126—138. 72 stycket fr. o. m. orden Det af den 2:dra t. o. m. orden lades på bordet i a. a. sid. 139. 72 stycket fr. o. m. orden Derefter upplästes t. o. m. orden med Constitutions-frågor i a. a. sid. 147, varvid är att märka, att i C. U. lil. 1810—1815 efter sistnämnda ord tillagts orden så lydande. 72 stycket fr. o. m. Herr Grefven och Ordföranden t. o. m. orden Utskottet sitt bifall i a. a. sid. 150. 72—73 stycket fr. o. m. orden Ett af Herr D:r Almquist t. o. m. ordet Bifölls i a. a. sid. 42—43. 74—75 stycket, fr. o. m. orden
Ridderskapet och Adeln blifvit eritrradt, att Pensionerne voro för ringa, emot hvad i dylikt fall för längre tid sedan blifvit bestämdt och derjemte föreslaget, att, derest beloppen skulle anses tillräcklige, de samma borde fastställas i Spanmål, att efter RiksMarkegångsTaxan utgå; äfvensom hos Hedervärda BondeStåndet dels förments, a<t Pensionen för Herr RegeringsRädet LeMoine borde bestämmas i Hamburger Banco, dels ock af en Ledamot blifvit anmärkt, att Utskottet icke föreslagit någon belöning åt Hans 3£pngb Höghets Lärare i Religionen, Herr DomProsten DoCtor Wallin, sorn likväl vore deraf högt förtjent; och har detta ämne, i anseende till sådane Anmärkningar, bUL vit till Ufskottet återremitterad t* StalsUtsiottets Betänhanden. Hvad angar anmärkningen, att Herr CantzliRådet Tannström matte få upbära sin Pension o* vilkorligen och utan afdrag för den Rön han kan erhålla; så enär Riksens Ständer uti Deras vid 1809 och 1810 samt senare arens Riksdagar gifne yttranden, angående StatsWerkets reglerande och förvaltning, såsom en .grundsatts antagit, att Lön och Pension icke måga på en gång å Staten upbäras, hvilket äfven både i allmänhet och äfven serskildt i aldeles lika fall, som det ifrågavarande, är iakttaget; anser StatsUtskottet något undantag i denne del nu icke eller kunna äga rum.
Afvei-t af dem llax ett frivilligt och nitiskt a d ~ e t e blifvit iitfijrclt till Fijrhiiiiclets basta. filial. af byrAm. Byr&amp;ii. f it gör. det oinr&amp;ile, in.oin ~iviIli.et Fredrilia~B~~eiiiei~- Förbiin det trgder i ständig bei: ö.ring me '. ' deii al. : l.rn&amp;iili.et Förb~iiiclet tjallar. för Ic~iiinams biiutn fortgir ~~ta: n. a f brott, ett ai. ; Liete a f det mest inBagfalcliga slag, ett d ~ e t e so111, i inyclcet rör sig. med helt srnk detaljer, Iivilka flyktigt betraktade hunna förefalla ytterst obety~lliga~. Meii. det duger ej att så se dein, c1.e måste betral&amp;~s ocl~. bedömas i deras samiiiaii li aiig 11i.ei1 lifvet och t u h t e t i stort. Till bj~råii skulle maii f&amp; vai-tcla sig for att bega.raiipplysningax, och för uåda1i.t anclainW blir byrån al1.t flitigare aiilitacl. Bgråil sknlle göra sanzmn nytta som en bok, hvars titel. 1.ycle.r Frdyn wig o m allt. Byr&amp;ii kan visserligen icke tillniäta sig förmhga att besva: r ' t~ fr&amp;gor, tviirtoiii frRgor i,i,As te ofta före ko in.^^^ a, Ii d l ~ besvar&amp;nde u kr&amp;fva alJ.cleles speciel1.a kuiiskaper. ~&amp;cla~il.a, och den ~npplysi~.ing sökam de allilem, soiri.
Statsrevisionen icke reviderar Bancodisconten, utan denna granskas af särskilda revisorer, hvilka icke i den åberopade §. finnas omförmälda, kunde inga hinder ligga i D e ii a Maj c. m. 63 vägen för Ridd.-Direct. att till sistnämnde revision välja utaf DireeCs ledamöter. Utsk. har nu tillstyrkt, att föreskriften måtte utsträckas såvida, alt R. o. Ad. skulle förklara, att jemväl diseontrevisörerna icke skulle få tågås bland Direct:s ledamöter. Jag måste emotsätta mig denna tolkning. Jag har nemi. såsom ledamot af Ridd.-Direct. kommit i erfarenhet af, att nästan vid hvarje val lill allmänna förtroenden äga afsägelse!- rum; och Direct. har ofta varit nödsakad att välja bland sina egna ledamöter, för att göra taxeringscommilleer och dylika allmänna sammansättningar fulltaliga. Genom antagande af Ulsk:s förslag skulle nu ytterligare svårigheter i denna väg uppstå. Jag förklarar således, att jag anser intet hinder förekomma deremot, att ledamöter af Ridd.-Direct. kunna utses tili deltagande i de iflaga va r. discontrevisionerna; att jag tror något förbud i denna väg icke böra äga rum, samt att jag således yrkar afslag å Utskrs hemställan. Hr Riben, Carl Wilh.: För min del anhåller jag, att proposition må framställas, det denna puukt lägges lill handlingarna. Jag tror icke, att det är R. o. Ad. till ständigt att fatta något beslut i anledn. af Ulsk:s hemställan i denna del. Jag åberopar till stöd för denna min tanka, hvad den siste talaren, ehuru till bevis för en motsatt mening, anfört. Hela frågan refererar sig nemi. till 37 §. Riksd.- Ordn., och det är oss icke tillständigt att här förklara grundlagarna. Då ingen af Direct:s ledamöter kan väljas till revisor öfver Banken eller Riksg.-Cont:s styrelse och förvaltning, synes grannlagenheten fordra, att icke någon af ledamöterna bör vilja komma i fråga till revisor öfver Bancodisconten, om än ett arfvode af 3 r:dr b:co örn dagen med en sådan befattning är förenadt.
I S sultat kan vinnas. I~igeii 1118 diick anse denna sak outförbar, eiiieilan in5hSnda ej nigon längre del af dagen kan afsittas till stiidier. Med I&gt;lott en timme om dagen, viil aiiviind, harva m h g e n gilng goda resultat vunnits. n dotter i heniniet, en lärarinna, en i praktiska värf anstäid qrinna har alltid den iitvagen att stiga tidigt iipli för att tillrinna sig en sildan fredad arl~etsstiiiid. Unga hustrur och niödrar kunna, med n5got tillinötesgaeiide frin sin onigifning. i de flesta fall s5 ' ordna sin dag, att de M en arbetsstnnd för sig sjelfva, hvars resultat en gang skall komma familjen till godo. Ile nndcr sysslolöshetens eller trilngsnöjcnns tyngd lefvande qvinnorna skulle genom ett regelbundet tankcarbetc nfvinna lifvet nya intressen och bereda sig sjelfva att värdigme möta dess kraf. Enligt den uppgiorda planen skulle &amp; r hvarje stiulieäinne finnas en högste ledare samt efter behof en eller flera korresponderande lärarinnor. Ilet har lyckats förbundet att för dessa uppgifter vinna framst#.ende och för saken nitiilskanrle personer. Hufvudafsigteii med d e r511 och anvisningar, hvilka s8lnnda erbjudas. # r visserligen att tjenn dem, hvilka önska studera för kunskapens skull och för att främja sin] &gt;ersonliga utveckling; dock är det intet soin hindrar att begara ledning för vinnande af ett eller annat l~raktiskt mal, såsoni inträde i högre Iiirnverk, förmilga att undervisa mindre syskon m. m. Att kostnadsfritt lemna anvisningar för hemstudier och leda dessa skulle för Fredrika-Bremer.Förbnndet vara en omöjlighet. Så.
Då ändamålet med expeditionen enligt min tanka egentligen lärer vara at af sådane ämnen sorn på Rikets allmänna hushållning ega ett nära inflytande, som derjemte till sin beskaffenhet tydligen ligga inom vissa allmänna Embets Verks och Collegiers vanliga verkningskrets, och äfven i många fall deras närmare åtgärder, bereda för framtiden ett enformigt föredragningssätt, som medför all den nytta, hvilken kan hemtas af sådane uplysningar som från förenämnde Verk jemte Rikets allmänna Ärenders Beredning kunna lämnas, hämtade dels från en längre tids erfarenhet, dels från en mera detaillerad kännedom af sjelfva sakens förhållande, jemte skälen hvarpå förut vidtagne åtgärder sig grundat och de följder som kunnat ega rum: då man tillika erfarit huru i flera af de mål hvilka egande någon gemenskap med Rikets allmänna hushållning blifvit af Riksens Ständer önskningsvis i underdånighet framställde, förenämnde behandlings sätt egt rum då äfven 10 1 Rothoffs egenhändiga men ej undertecknade yttrande är såsom bilaga n:o 4 fogat till protokollet. Den 12 Juli 1815 719 § :n af Regeringsformen synes syfta åt ett dylikt förfarande; men ock tillika af de i StatsRådet förde Protocoll inhämtats at förhållandet häruti icke varit enformigt utan ombytligt och slutl. då jag för min del tror at så väl ett enformigt behandlingssätt som vederbörande Verks uplvsningars inhemtande kan blifva af nytta i flera hänseenden, har jag trott mig kunna anse en sådan expedition härifrån vara tjenligast, som utan at fästa sig vid en enda sak till Riksens Ständer endast anmäler huru förhållandet i förenämnde hänseende varit olika vid sådane mål som på Rikets allmänna hushållning, handeln m. m. s[ådant] kunnat ega ett större eller mindre inflytande, hvarefter R.
– Han skall tänka, att ni är en liten toka, som rymmer bort från en älskare, svarade han med ett smädelöje. I detsamma kom jag in i rummet, och då jag erfor anledningen till tvisten, kunde jag ej hindra mig ifrån att göra den nedrige förebråelser. – All förställning oss emellan är nu mera onyttig, genmälte han, och det är tid att jag för er tillstår rena sanningen. Vet då, att det var ej blott hämd, ej blott vänskap för er som förmådde mig att rädda er undan Rustans förföljelser. Redan då jag förmådde honom att välja mig till sin förtrogne, hade jag beslutit att narra bort hans älskarinna, efter jag icke kunde komma åt fadern. Men då jag såg er dotter, råkade jag på ett lyckligt infall, som tillika kunde förskaffa mig en verklig vinning. Den unge konungen i Afghanistan är en stor älskare af lefvande skönheter och betalar väl. Det var således naturligt, att det borde falla mig in, att sälja er dotter – och vi befinna oss nu på raka vägen åt Kandahar. Fanny föll med ett högt rop tillbaka i stolen. – Är det möjligt, grymmaste af menniskor, utbrast jag, att ni till denna höjd kan drifva er trolöshet och ert förräderi! – Jag, grym? är det då en så stor olycka att blifva drottning? Trolös! Visserligen har jag icke handlat så helt och hållit uppriktigt mot er, men ni är också icke utan fel; ty ni har varit mera enfaldig och godtrogen, än det är tillåtet en köpman och en man af edra år att vara. – Upphör, utbrast jag, att förena begabberi med nedrighet. Tag halfva min förmögenhet och frigif min dotter! – Halfva er förmögenhet: huru vet jag, huru mycket ni äger? Ni för förmodligen icke mycket pengar med er, och om ni också nu gåfve mig de säkraste förbindelser, så skulle ni utan tvifvel, då ni komme till ert hem och edra vänner, lätt finna utvägar att göra dem ogiltiga och inveckla mig i ledsamheter. Nej, herr Willmot, det skulle vara ganska oförsigtigt, att försaka en lycka man redan har i händer, för att fara 2 eller 300 mil efter en jemngod eller en mindre.
— Det är makan, som, om hon själf fått kraft från höjden, styrker och uppmuntrar sin make under hans ofta mödosamma kall, och som hjälper honom, att ej denna världens äflan och täflan få hos honom utsläcka all tro på och sträfvan efter idealet. — Och huru ofta är det ej minnet af en ren, älskande syster, som föresväfvar den unge mannen vid hans Erestelsefulla lifsvandving och som styrker honom i pröfningens stunder. Dessa allmänna satser och refiektioner rörande kvinnans stora inflytande bestyrkas och belysas af otaliga exempel så från det offentliga som det enskilda lifvet. I de bref och rapporter, som inlöpa ej blott från våra i utländska hamnar stationerade sjömanspräster, utan ock från sjukvårdare på de stora sjukhusen, ja, till och med från fängelsepredikanterna, förekomma ej sällan uttalanden, som på ett gripande sätt bevisa mödrarnas stora inflytande. De stundom råa, hårda sjömännen, ja, till och med straffångarne blifva ofta veka som barn, då man talar vid dem om deras moder och deras barndomshem. Mången förlorad son har aldrig kunnat glömma sin moders böner och förböner. De hafva blifvit en makt, som han i längden ej förmått emotstå. Den förvillade har slutligen återvändt både till sitt jordiska och sitt himmelska fadershem. — Från slagfältens nöd och död möta oss samma vittnesbörd. En varm, tacksam hälsning till makan eller modern är ofta det sista ordet på de döendes läppar. Ofvannämnda rapporter och bref ådagalägga djupet och varaktigheten af de goda intryck, makans, moderns eller systerns exempel och förböner efterlämnat i många förvillades hjärtan, intryck starka nog att rädda dem ur fördärfvet. Därtill må fogas några utlåtanden af ädla och framstående män om den för karaktären grundläggande eller stärkande inverkan, som beröringen med ädla kvinnor på dem utöfvat.
Således hemställer jag till Riclderskapet och Adeln, huruvida man bör förklara Bankens inlösningsskyldighet grunda sig endast på omyntadt silfver, då jag icke har något emot Herr Skogmans förslag, eller om meningen är, att det bör vara myntadt, i hvilket fall jag icke kan annat än tillstyrka bifall till Utskottens Utlåtande. Herr von Hartmansdorff '. Herr Hegardt har åter kommit på ämnen, som icke hö - Den 19 Oetober f. m. 35 ra till denna punkt. Men då Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat sin mening om öfverläggningens laglighet, tror jag, att Friherre Cederströms yttrande icke kan anses annorlunda, än såsom en enskild reservation. Jag anhåller följagteligen om proposition på Herrarne Skogmans och Lefrens gemensamma förslag, hvaremot de Ledamöter, som äro af annan mening, behagade uppgifva contra-propositionen. Herr Tham, Wolrath'. Jag skall alldeles förbigå alla frågor om förbehåll vid Ridderskapets och Adelns beslut, äfvensom de lärda utvecklingar här blifvit gjorda, och hvilka jag icke förstår, samt förena mig med Herr Hegardt. Jag tror icke, att Rikets Ständer höra, med upprifvande af sitt förra beslut, bedraga det hopp, som man fått, att efter en viss beräkning göra realisation, efter den grund, som här alltid varit i fråga att verkställas, nemligen 128 sk. mot den nuvarande Specie-Riksdalern. Alla förslag, som göra någon ändring eller minskning i detta förhållande, anser jag innefatta ett rubbande af det omtaldta beslutet. Att åter göra tvänne regleringar, och säga, att plantsar skola utvexlas efter den beslutade grunden, men deremot myntet blifva underhaltigt, finner jag innefatta den skadligaste 46 H. 3* 36 Den 19 Oetober f, m. åtgärd, sorn kan vidtagas. Jag vet icke, hvarföre man skulle få mera silfver för BancoSedeln, än för myntet. Om någon ordning i Bankens räkenskaper skall kunna införas, måtte meningen vara, att clet myntade silfret skall innehålla lika värde, som den omyntade massan.