Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke dess mindre finnas ännu de, som hylla denna mening, att man bör söka kufva kättarne genom böter, landsförvisning, fängelse. Det är likväl att märka, att icke alla varit kättare, som så blifvit ansedda, utan en hop sanningsvittnen hafva lidit martyrdöden för sanningen, ehuru de blifvit stämplade som kättare. Sjelfva Stiftaren af vår heliga kyrka, Hans egna apostlar och församlingens ypperste lärare blefvo på sin tid af auktoriteterna förklarade för kättare. Det är ett faktum, som historien uppenbarar för oss, att auktoriteterna icke alltid fällt riktiga domar, utan ofta misstagit sig. Derföre har också deras mening fått anhängare, som tro att Guds Ord kan försvara sig sjelf, att Guds Ord icke behöfver begagna sig af de vapen, som villfarelsen och lögnen begagnat, för att uprätthålla sina läror. Muhamed begagnade vid sitt upträdande dessa yttre medel för att skaffa anhängare åt sin lära. Påfven i Rom följde detta exempel och ville gå tillväga på samma sätt, men lian fick svåra nötter att bita på. Icke dess mindre gick han med sina autodafeer och förföljelser så långt som det var möjligt. Grundelementet i påfvedömet är att vilja undertrycka samvetet, att förhärda mentiiskans samvete. Vi må icke tro, att, vi strida för samma principer som Gustaf I eller Gustaf II Adolf om vi befrämja religionsoch samvetstvånget, om vi använda fängelsestraff och böter mot dessa olyckliga, som tagit miste om sanningen. För min del får jag bekänna, att äfven om en person offentligen bekänner och utsprider lärosatser, stridande mot den EvangelisktLutherska kyrkan, sfi anser jag mig icke berättigad, att mot honom tillstyrka användandet af landsförvisning, fängelsestraff eller böter. Jag kan icke anse honom för Den 3 Februari f. m. 159 annat än en sjukling, såvida han dyrkar lögnen, och om han dyrkar sanningen och sjelf är misskänd, då vore det väl förskräckligt att använda dylika straff mot sanningens försvarare.
Diskont-verken räntan nedsätta, dock icke under en procent, utan äfven bestämma å huru stort på en gång innestående belopp ränta må räkningshafvare godtgöras; och skall allmänheten, genom kungörelse i tidningarne, om räntefotens förändring underrättas». Men derjemte hafva Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, i öfverensstämmelse med Herr Bagers vid Utlåtandet N:o 48 fogade reservation ansett Banko-fullmäktige böra berättigas att vid Diskont-verken emottaga medel på deposit-räkning mot ränta; i hvilket afseende bemälda 3:ne Riks-Stånd, efter skedda inbjudningar, som deremot af Bonde-Ståndet afslagits, sammanstämmande beslutat följande stadgande, hvilket torde i Banko-reglementet få intagas näst efter föreskrifterne om uppoch afskrifnings-rörelsen, nemligen: »Likaledes bemyndigas Fullmäktige att låta vid Diskontverken emottaga penningar af enskilde personer, att återbetalas antingen å bestämd dag efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100-tal R:dr R:mt: b) öfver insättning mécldelas bevis, hvilket skall återställas då penningarne lyftas; c) räntan bestämmes till högst fem procent; Och ega Fullmäktige att till efterrättelse meddela de i och för verkställigheten erforderliga föreskrifter. 4 Banko-Vtskotlets Memorial N:o S7. Detta Rikets Ständers beslut, tillkommet efter det föreskrifterna angående diskont-rörelsen blifvit vid innevarande Riksdag af Utskottet uppgjorda och af Rikets Ständer gillade, påkallar till en början en förändrad lydelse af rubriken å den del af nämnde rörelse, dit deposit-räkningen skall hänföras, eller den som, enligt Rikets Ständers redan meddelade föreskrift, skulle benämnas: v Medels emottagande på uppoch afskrifning s-räkning samt genom insättning af Sparbanker^ ; och har Utskottet, vid betraktande deraf, att den Spar-bankerna redan tillerkända rättighet att hos
Bland dessa utrikes tryckta skrifter måste naturligtvis de på Svenska språket författade påkalla mesta uppmärksamhet, då de lättare kunna mera allmänt spridas och i följd deraf blifva skadligare, i händelse af brottslig beskaffenhet. Häraf borde väl följa, att Justitie-Statsministern skulle ega en vidsträcktare myndighet för att kunna förekomma spridandet af dylika skrifter och låta beifra de straffbara, än som erfordras för tillsyn öfver utländska skrifter på främmande språk, och sådant synes äfven vara afsedt med stadgandet i 10 morn., hvarigenom JustitieStatsministern blifvit tillerkänd lika rättigheter och åligganden i afseende på försäljning och utspridande af utifrån inkomna skrifter på Svenska språket, som i afseende på inom riket tryckta; men, om i betraktande tages, att för sådane utrikes tryckta, på Svenska författade skrifters innehåll enligt gällande rättegångsändring ansvar ej kan utkräfvas af boktryckare, författare eller utgifvare, så vida desse vistas utomlands, hvilket merendels är förhållandet, samt, äfven derest qvarstad egt rum, denna alltid bör, jemlikt 4 § 3 mom. och 5 § 8 mom. Tryckfrihets-Förordningen, efterföljas af remiss till Justitie-kanslern för åtals anställande mot den som vederbör, hvilken procedur likväl i afseende på utrikes tryckt skrift är i de flesta fall overkställbar, enär någon för lagen åtkomlig svarande part j rättegången ej finnes, så inskränka sig följaktligen de i förberörda 10 mom. Justitie-Statsministern tillagda rättigheter och åligganden i sjelfva verket tiil granskning af utifrån inkomna på Svenska språket författade skrifters innehåll, och då sednare delen af samma mom. innefattar allt hvad för sådant ändamål behöfver stadgas, synes det, som i 10 mom. förekommer, angående Justitie-Statsministerns rättigheter och åligganden, utan olägenhet kunna uteslutas.
Som låne-rörelsen på jern m. m. uppgått till högsta beloppet om vintern samt den på guld och silfver mest anlitats under sommaren hoppas Utskottet, att om under någon tidpunkt för den ena eller andra af berörde låne-rörelse-grenar skulle behöfvas ett högre belopp, än det här ofvan för hvardera serskildt af Utskottet beräknade, en annan gren dertill skall lemna tillgång; och har Utskottet, för alt ytterligare afböja den händelse, att berörde fond icke skall motsvara behofvet, här ofvan hemställt, att Banko-Fullmägtige må beta t tigas, att i dessa låne-rörelse-grenar använda odisponerade behållningar uti andre. Då det möjligen skulle komma att emot Utskottet anmärkas, att enär Utskottet förmodat det nu föreslagne maximibelopp för lån på rörlig pant kunna, vid någon tidpunkt blifva otillräckligt, Utskottet bordt bestämma Banco-Ulskoltcls Betänkande, N:o 29. 33 bestämma denna summa till ett belopp, som under alla förhållanden motsvarar låne-behofven, helst panten lör dessa lån innebär så fullkomlig säkerhet för Banken, har Utskottet ansett sig böra förklara, att en förhöjning af berörde maximum måste ske på andra låne-rörelse-grenars bekostnad, emedan afseende bör i främsta rummet fästas å Bankens ställning. D. Utlåning emot inteckning i fast egendom uti Städerna oell pä landet, samt emot hjpothek af intecknade och på Banken transporterade skuldebref.
KERSTIN (försöker draga undan handen, men lyckas inte). MATTSSON (kysser henne på handleden). Hvad menar ni? Håller ni af mig en liten smula? Herr Mattsson! KERSTIN. MATTSSON. sagt... Bara litet? Jag har inbillat mig... Ni har KERSTIN. sagt nå'nting. Hvad har jag sagt! Nej, nej, jag har inte MATTSSON. KERSTIN. MATTSSON. Går ni ifrån mig! Ni talar så besynnerligt. först... Håller ni af mig? O, min gud! Det kan väl hända. Men gå inte... Säg KERSTIN (med ansiktet i händerna). MATTSSON. Kerstin! Fröken Kerstin...! (Kerstin ser upp. Paus.) Kan ni inte! ­ 128 ­ KERSTIN. Nej. (Paus.) hvarför har ni varit det? Hvarför har ni varit så vänlig mot mig? Säg, KERSTIN. MATTSSON. MATTSSON. Skulle jag inte vara vänlig mot er! Nej, det skulle ni inte, när ni inte menade det. Ni skulle ha visat mig, varit ärlig. (Paus.) Kan det aldrig bli annorlunda? Nej. KERSTIN (tyst). MATTSSON. KERSTIN. Det ä' väl någon annan, ni håller af? Nej! (Sakta.) Ja... Nej. Jag vet. Nej, ni vet inte. MATTSSON. KERSTIN. MATTSSON (reser sig). KERSTIN. Förlåt mig, fröken Kerstin, förlåt mig. Jag har ju alltid tyckt så mycket om er. Ni har varit så snäll mot mig, och vi ha haft så Jag kan inte... trefligt tillsammans. Jag kan inte hjälpa det. ­ 129 ­ MATTSSON (Går till höger. Kerstin sitter kvar med ansiktet i händerna.) Ni skulle inte varit så vänlig... Fjerde scenen. KERSTIN. DAHLMAN (från sitt rum). Har det kommit någon brasa än? (Tittar åt kakelugnen.) Nej, ta mig tusan, lika svart! KERSTIN (springer upp). bort det. Jag ska säga till Karolina.
De hafva grott från en kärna af Den 10 Mars f. m. 53 sakförhållanden och växt upp genom århundraden. Men samma historia lärer oss äfven, att den Svenska ståndsförfaltningen ingalunda varit stillastående genom något enda århundrade, ulan visar sig tvertom ganska rörlig; såsom bevis hvarpå kan åberopas, att RiksSt:ns nu varande maktutöfning icke ens är ett enda århundrade gammal. Om man nu kastar en blick på det förflutna, hvad har man att vänta i det tillkommande? — förändring! — Stånden hafva haft sin egen bildningsperiod, märkvärdig i historien. Den ligger långt bakom oss; och likväl vill man nu skapa ett femte Stånd, af elemenler, hvilkas enda föreningsmedel synes bestå uti ett gemensamt tungomål! Af Svenska författningens historia visar sig ock, att densamma, jemförd med andra länders, är så utbildad och egen för vårt fädernesland, att man icke har någon anlednig att söka främmande mönster för nationalrepresentationens ombildning. Annorlunda har förhållandet varit i andra länder. Se på Norrige i den stund riksförsamlingen sammanträdde i Eisvold; ingen Norrsk representation hade funnits under århundraden ! hvad var att göra, om ej alt låna från andra folk. I Frankrike! sedan revolutionen bortsopat all högre organism inom samhällslifvct, huru bilda en representation på samhällsclasser, hvilka upphört alt vara lill? På andra sidan oceanen hafva nationer utan historia nödgats upprätta nya statsformer. De skulle fåfängt eftersökt en inhemsk grund. — Sverige är lyckligtvis icke i denna belägenhet. Måtte denna sanning aldrig förgätas! Men icke blott ståndsförfattningens historia, utan äfven dess nu varande politiska skick ger oss enahanda vittnesbörd, att nemi. ståndsförfaltningen hvarken skall helt och hållet upphäfvas eller förklaras vara till sin natur oföränderlig. Under öfverläggninggarne om rör:de det till denna riksdag hvilande grundlagsförslag har H. R. o. Ad. äfvensom Högv. PresteSt. förkastat de allmänna valen och förklarat, att representationens ombildning skall grundas på classval, under det att Vällofl. BorgareSt. och Hederv. BondeSt. hyllat grundsatsen af samfällda val.
Med den siste talaren instämmer jag i begäran om -afslag å Ulsk:s betänk., likväl ieke på de af honom anförda skäl; men Utsk. har föreslagit, att K. M. måtte höra stiftsstyrelsen i Lund och derefter pröfva frågan. Detta hörande skulle endast tjena till onödigt besvär för så väl orten som embetsmyndigheterna, då olikheten i presträtligheternas utgörande inom Skåne, Halland och Blekinge emot Calmar län gör mindre lämpligt att förena någon del af förenämnda landskap med Calmar stift, emedan inom samma stift, så vidt möjligt är, enahanda grunder i afseende på sättet för presträtligheternas åtgörande böra vara gällande, till undvikande af misstag och missförstånd emellan tiondegifvare och tiondetagare. Jäg vill icke så mycket fäsla mig vid den genom presterskapets privilegier i afseende på befordringsrätten inom stiften stadgade ordning, som tillägger stiftets presterskap rättigheten lill alla consistoriella gäll, ty deruti måste ofta ändring ske genom brist på prester, hvilka då mäste kallas från ett annat stift; men den omständigheten jag först omnämnde synes mig vara tillräckligt skäl för att icke besvära K. M. med undersökningar, som icke kunna medföra annat resultat än afslag å den ifrågaställa förändringen. Frih. Nauckhoff, Joh. Otto: Jag torde till en början böra undanrödja den reservation, sorn vid Utsk:s betänk. är fogad. Den rör hufvudsakligen afstånden. Dermed för - Den i A ugns ti. 9 förhåller sig icke alldeles så som reservationen upptager, ty vestra delen af Blekinge eller de socknar, som ero närmast Skane, få närmare lill stiftsstaden Calmar, än de socknar, som ligga i östra delen, hafva till stiftsstaden Lund. Det är således ofelbart, att en vinst i detta afseende skulle tillskyndas länet genom ifrågavar. förändring. Här har blifvit nämndt, att Lunds stift skulle blifva för litet efter en sådan delning. Jag hade i sanning ej väntat mig denna anmärka. af en ledamot, som icke längesedan, om jag ej misstagit mig, här väckt motion om delning af Lunds stift. Jag skulle tro, att han genom delta förslag gifvit tillkänna, det han tyckt Lunds stift nu vara för stort.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att af BondeStts förhandlingar i den omförmälda frågan må, emot ersättning utaf riksdagskostnaderna, särskildt tryckas 3ooo exemplar för att genom Konungens Bef:h:des försorg aflemnas och utdelas i socknarna. Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 11 sisth Nov. på bordet lagda mems N:o64, med förslag i afseende på Tryckfr.- förordningens rätta benämning. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om Const.Utsk. hade inkommit med något förslag till förändring af innehållet i Tryckfr.förordn., så kunde det visserligen hafva varit i sin ordning att äfven rätta titulaturen, men alt nu enstaka komma in med fråga blott om titulaturen, eller hvad författningen bör heta, utan att tala om hennes beskaffenhet eller deruti föreslå någon rättelse, synes mig hvarken vara högst nödigt eller högst nyttigt. Anmärkningsvärd! är afven, att Ulsk., som förut talat emot titulaturer på menniskor, nu afgifvit särskildt grundlagsändringsförslag rör:de titulaturen på en författning. Efter att hafva gjort dessa aninärknlr i formelt hänseende, lemnar jag saken derhän. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, attUlsk:s nu föredragna förslag icke vore hvarken nödigt eller nyttigt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. ansåg R. o. Ad. förslaget böra hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Lika - Den 4 December f. m. 121 Likaledes godkändes lill grundlagsenlig behandling vid hästa riksdag Const.UtsktS den 21 sisth Nov. på bordet lagda memorialer: N:o 65, med förslag lill ändring i 1 §:n 3 inom. Tryckfr.- lagen; N:o 66, med föreslående af ett tillägg i j §:n 5 mom. Tryck fr.lagen. Föredrogs ånyo Statsoch Bevilln.TJtskhis den 21 sisth Nov. på bordet lagda betänk.
Äfvenledes hafva från de särskilde RiksStånden blifvit till de förenade Utskotten remitterade flerfalldige af enskilde Riksdagsmän afgif. ne skriftlige Memorialer och munllige yttranden, hvilka afse ämnen af enahanda art, med dem hvilka till utredning af deri tillförordnade Corn* mittéen blifvit i nåder föreskrifne, och här ofvan finnas uti tvänne särskilde puncter uppgifne} Slnta^ och Banco-Utskottens Betänkande, 247 innefattande desse enskildes ofver samma arnnen yttrade tankar, dels utvecklingar af enahanda åsigter, sorn Committéens, dels inkast deremot, dels yrkanden af satser, stridande emot dem Cornrnittéen antagit, eller af åtgärder, fdreslagne till vidtagande i stället fdr dem Committéen tillstyrkt. Alla dessa till Utskotten dfverlemnade fratnftällningar af föremålen för den åt detta håll rigtade uppmärksamheten hafva Utskotten, vid deras noggranna genomgående och granskning, funnit otvunget kunna sammanföras under följande rubriker, nemligen: I) Sådane,'sorn äro af en allmännare egenskap och mer eller mindre fullständigt omfis. mäla, så väl A.) De såsom osviklige ansedde grundsatser, hvilka vid behandlingen af dylika ärender, som de förevarande, ovilkorligen böra följas; som B-) Fäderneslandets och dess invånaa res närvarande belägenhet, de orsaker, som närmast anses hafva vållat deri, och de följder, som kunna befaras, i händelse ändring deruti ej varder beredd. II) Sådane, hvaruti särskildt afseende fästes på penningeväsendets ställning i Riket, sådan den för närvarande är, och sådan den önskas att tillvägabringa, tillika med öfvergången från den ena till den andra; hvarvid på särskilda sätt Utredes: A.) Nödvändigheten att till visst orubb. Jigt värde bestämma, och vid detsamma Stats och Banco-Vtshöttens Bttankandu oförryckt bibehålla, det inom
Häraf får man ej fatta den tanken, att det är slöseri med såpa, ty det går ej åt mer än på det vanliga sättet, endast skölja väl. Emmy. Skafferiet. Flädereller hyllesaft. Få af våra husmödrar och kokerskor ha sig bekant hur nyttig, billig och vacker denna saft är, t. ex. att färga crémer och soppor med, då dertill förut tagits sur saft. Bären tagas vid denna tiden, eller då de fått frost, repas och läggas i kokande vatten att koka ' / « timma, silas och hälles i flaskor med smält talg i halsarne. Denna saft kan man utan svårighet förvara i många år. A. Matlagning ". Saftsoppa med » kyssar ». Vatten jemte saft uppkokas. Två matskedar potatismjöl upplösas i kallt vatten och ivispas i den kokande soppan. Mandel, skuren i strimlor, och socker efter smak tillsättes, hvarefter soppan slås i soppskålen. Nu rör man två äggulor med 5 matskedar fint socker och finsiktade stötta skorpor, att det blir en så fast massa, att man häraf kan forma små bullar, hvilka sedan rullas i stötta skorpor och derefter läggas i den något afsvalnade soppan. It. förstod så mycket bättre vinken och kände åter harmen koka i sinnet. » Hafsfrun nöjer sig ju, när hon bara får en vante, hörde frun häromdagen », svarade Halverson. Steinerz tryckte varnande Klaras hand under den sjalflik, som hon slängt öfver armen åt hans sida, men hon kunde ej mera hejdas. Hon hade j u lemnat Arildsläge för några dagar i hopp, att saknaden skulle blåsa nytt lif i en låga, som började bli matt i Steinerz ' hjerta. Återkommen hängaf hon sig besinningslöst åt sin längtan att få vara ostörd med honom, men fann ingen bättre utväg än denna utflygt till bergsgrottorna, och i sitt uppjagade sinnestillstånd betraktade hon sina tre andra följeslagare som rent betydelselösa bipersoner.
Slutligen har man sagt, att det skulle kunna föranleda till votering uti förstärkt Const.Utsk., om R. o. Ad. nu icke ville, i likhet med Borgare-och Bo ndeSlrn, godkänna Consl.Utsk:s förevar. mern.; och man har frågat hvarföre vi nu mot slutet af riksdagen skulle vilja tillställa ett sådant krångel. Måhända torde det tillåtas mig att vända denna fråga till Const.Utsk:s egna medlemmar och hemställa till dem, hvarföre de just nu mot slutet af riksdagen kommit fram med dessa tillställningar. Om det än skall blifva omröstning i förstärkt Const.Utsk., hvilket går mycket fortare än att här tvista om saken, så frågas: huru långt skall denna votering sträcka sig? Månne man vill rösta både om grundlagsförändringarna och om vägvisaren? Det torde väl blifva nödvändigt att erinra, det den sednare icke hör till grundlagsfrågor, och alt således Const.Utsk. är obehörigt att med den sistnämnda taga samma befattning, som med de förra. Om 2 Stånd stanna emot 2 ang:de vägvisaren, så mäste hon förfalla. Under sådana förhållanden och under den formella felaktighet, hvari Utsk:s mern. framkommit, finner jag ingen annan utväg, än att, på sätt Frih. Cederström yrkat, återremittera alltsammans. Om derpå aldrig skulle komma något svar, så verkar det på saken icke det ringaste; ty af Const.Utsk:s förra mern. och betänk:n är i alla fall kändt hvilka §§, som blifvit föreslagna att förändras. Dem kan Exped.Ulsk. i alla fall införa i riksdagsbeslutet; och då de förslag till förändringar, som uti det förevar. förslaget tillkommit, icke äro af någon vigt, emedan de, på sätt eu ledamot af Const.Utsk. yttrat, icke innehålla Den 12 Juni f. m. något nytt; så lärer ock deras hvilande intill nästa riksdag vara öfverflödigt. Frih. Cederström, Jacob:
Jag går så långt att jag anser Svenska kyrkotidningens citerade sats innehålla mycken sanning. Hvad är det man egentligen vill? Man säger att allt med nuvarande läromethod är blott en minneslexa och ingenting för förståndet. Men minnet är ju det första, som skall upodlas, och jag Den 18 Februari f. m. S67 tror att i och med detsamma minnet odlas, odlas sifvén förståndet. Man har påstått att presterskapet skulle vara så mycket emot detta förslag och att skälet dertill skulle vara att de frukta lekmannaverksamhetens inflytande; jag skulle (ieremot tro att presterskapet är ganska belåtet med den hjelp, som dem kan lemnäs, isynnerhet från föriildrarne, den bästa af all lekmannaverksamhet. Man har talat ora bibelläsning, till ersättning för katekesläsning; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr, huruvida rimligt kunde vara att grunda barnens religionsundervisning på folkskolelärares osäkra val och svaga förmåga i allmänhe.t i denna del. En orimlighet vore att hos K. M:t begära, det all utanläsning af vissa stycken skulle vid sKolor alldeles inställas; det vore att för mycket intränga på lärarens gebit. En lärare måste reglera undervisningen på sätt han finner lämpligast, såvida han skall kunna något åstadkomma. Jag fortfar att begära bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Schultzenheim: Icke för att uppehålla diskussionen eller ytterligare inveckla den, har jag begärt ordet, och lemnar jag derföre Hr Tersmedens anförande utan svar. Men för den händelse hans studier icke skulle hafva omfattat den af mig nyss citerade skrift, så vill jag upplysa att den är författad af en utmärkt Tysk, vid namn E. v. Braun, så att någon anmärkning öfver detta mitt citat icke lönar mödan att framställa, emedan den är värdelös. Jag inskränker mig sålunda till att återtaga min anhållan att B. o. Ad. måtte förena sig med hvad Hr Lallerstedt i sin motion yrkat, utan förenar mig med alla de Hrr, som begärt återremiss. Många ledamöter ropade nu på propos. Hr Cederschiöld, Gustaf:
Medan jag har ordet, anhåller jag, att det sednast föredragna betänk, i anseende till dess vidlyftighet måtte få hvila på bordet till ett annat plenum. Häruti instämde Frih:ne Cederström, Jacob, Ridderstolpe, Fredr., m. fl. ledamöter. Hr von Hartmansdorff, Aug., som anmält sig under uppläsningen af StatsUtskls utlåt. Nto 170, yttrade: Om Hr Frih. o. Landtm, icke anser det vara för sent, anhåller jag om votering öfver det förra betänk. och att contra-proposm måtte blifva återremiss deraf. Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Hr von Hartmansdorff, om icke han, då han icke anmält sig förr än sedan föredragningen af ett nytt ämne vore börjad, sjelf funne, alt någon vidare åtgärd i afseende på det förra ämnet numera icke kunde äga rum. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af Hr Frih. o. Landtnäs gjorda hemställan, afstär jag från min anhållan om votering. Jag hoppas i alla fall, att missbruken skola föranleda Hrr Landshöfdingar alt hos K. M. begära nödig rättelse i författningarna, och att K. M. gör mera afseende på folkets väl, än de herrar, som afslagit frågan. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag hemställer vördsamt, om icke StatsTJtsk:s utlåt. A:o 170 må förekomma nästa Onsdag, i anseende till dess vidlyftighet och svårigheten att på kortare lid genomgå detta ämne. Flere ledamöter förenade sig med Hr Lagerhjelm. Frih. Cederström, Jacob, anmälde sin reservation emot det fattade beslutet om afslag å Allm. Besvärsoch Ekori.Ulsk:s betänk. Frih.ne Nauckhoff, Joli. Otto, samt Ridderstolpe, Fredr., reserverade sig äfven emot samma beslut. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. , att StatsUtsk:s utlåt. Nto 170 bör till pröfning förekomma näst - Den 8 Juli f, ra.