Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill räknar jag icke allenast ledig innanläsning, skrifning och räkning samt Religionskunskap, utan äfven allmän grammatikalisk rättskrifning, fäderneslandets geopraphi och historia, en kort verldsoch naturbeskrifning, samt någon mechanik och linearteckning. Til! befrämjande af denna upplysning fordras folkskolor och allmänna läroböcker. Huru dessa skolor böra vara inrättade, lär väl bäst kunna öfverlemnas åt K. M. att bestämma; och huru medel dertill skola erhållas, måste jag lemna åt vederbörligt Utskott att uppgifva. Jag torde blott få anmärka, att om skatt på brännvin kommer att lemna betydligt öfverskott, skulle det helt visst icke bättre och ändamålsenligare kunna användas, än just till bildande af detta slags skolor. Denna skatt skulle då på dubbelt sätt bidraga till Nationens förbättring, nemi. både genom dess indrifning och dess användande. Afgiften för tillverkningen af Den i Mari f. m, 4i af medlet till vissa enskilda menniskors förnedring finge då tjena till medel för hela Nationens förädling. För öfrigt vill jag blott erinra, att det väl Loide blifva Statens pligt att skaffa tillgång på tjenliga lärare för alla de orter, hvarest lärarebefattningen icke tilläfventyrs kunde bestridas af någon Comminister eller Adjunct inom församlingen, och att bristen på de öfriga ställena torde i början, åtminstone till någon del, kunna aflijelpas derigenom, att läsningen inställdes under October, November och December, samt ungdomen då endast sysselsattes med slöjder och handarbeten; på det att torftiga studenter kunde vara belåtna med sådana skollärare-platser, för att af förtjensten under de 9 månaderna kunna spara till 3 månaders underhåll vid Universitetet, oell der kunna under höstterminerna genomgå sina examina. Derigenom skulle dessutom ett nyttigt samband stiftas emellan folkskolorna och de högre Läroverken.
Då nu Utskottet åligger, att öfver förenämnde 19 reclamationsmål utlåtande afgifva, får Utskottet vördsamt andraga, att, när K. M:t i Wäder pröfvat, att, emot de af i8a3 års St:r fastställde grunder, ersättningar icke kunde ega rum, samt Utskottet, efter noggrann granskning af hvad Handlingarne innehålla, icke funnit skäl att tillstyrka någon förändring eller utsträckning i de en gång af R. H. St.T i detta afseende fastställde grunder; så har Utskottet ansett någon ersättning, i afseende på merberörde, nu ifrågavarande 19 reclamationsmål, icke böra beviljas. I sammanhang härmed, får Utskottet serskildt anmäla, att, genom remiss af den 19 sisth Wovember* Betänkande n. 317 K. M:t i Nåder behagat till Utskottet öfverlemna Handlanden Eldrup* underd. Ansökan örn ersättning af Staten för dess lidna förlust, genom den, år 1824, i Södra America af en Spansk Kapare gjorda uppbringning af Briggen Sophia. Som, enligt sökandens egen uppgift, uppbringningen egt ruin efter sista Riksdag, och således icke ens tillhörer dem, hvilka varit föremål för 1823 års St:rs Beslut, har Utskottet ansett sig så mycket hellre böra den af Eldrup i underd. sökte ersättning afstyrka, som i allmänhet, efter Utskottets åsigt, förluster genom Skeppsuppbringningar, lika litet, som förluster i andra näringsvägar, böra komma i fråga att af Staten godtgöras. 2.'ne Ledamöters serskilda meningar bifogas. Reservationer: Af Herr J. U. Winberg: "Emot Höglofl. Statsutskottets fattade Beslut i uppbringningsmålen af skiljaktig tanka, får jag deremot reservera mig, och till stöd för min reservation andraga: Att sedan K. M:t i likhet med dess aflåtna Nådiga Remisser till Högh Utskottet, funnit någre af de Medborgare, hvilka lidit genom uppbringningar, förtjente af R. Stirs närmare uppmärksamhet, ehuru K.
Sparre antydt, och jag bestrider ingalunda Gr:ns anmärkn:r, så att BondeSlis representationsrätt skulle kunna något utsträckas, men PresteSt:s deremot något inskränkas, så skulle jag icke tro, alt några serdeles hinder möta för ett medgifvande omsider af hvad, som är billigt och rätt. Jag tror likväl, att denna fråga nu icke bör tagas i betraktande, emedan en rubbning eljest skulle åstadkommas i de principer, Const.Utsk. försitt förslag antagit. Annorlunda vore förhållandet om vi vore församlade inom den nya representationen, och då så icke är, måste jag afstyrka bifall till Gr. Sparres förslag. Gr. Sparre: Jag ämnar icke mycket strida för antagandet af mitt förslag, hvilket jag finner icke vara understöd!, ehuru, jag bekänner det, det är med ledsnad jag erfarit det, och jag uprepar det ännu en gäng, att dermed är dödsdomen öfver Const.- Utsk:s förslag äfven afkunnad. Det må visserligen vara, såsom en talare yttrat, att detta är en subjectiv öfvertygelse bos mig, och att bans subjectiva öfvertygelse kan vara, att, om mitt förslag nu antages, kommer Const.Utskrs sålunda modifierade förslag att vid nästa riksdag förkastas. Skillnaden emellan denne talares åsigler och mina i förevar:de fall består deri, att jag för min subjectiva öfvertygelse har lill stöd det factiska förhållande, all tvenne Stånd redan afslagit Utsk:s förslag, och som stöd för min öfvertygelse, att de 2:ne Stånd, hvilka nu kunna tilläfventyrs vara benägne att antaga förslaget, möjligen vid en kommande riksdag hysa en sådan benägenhet äfven med den modifikation i förslaget jag framställt, förekommer, att desse Stånd, som alltid vidblifvit ståndsprincipen, återfinna den i detta förslag, och hvilken princip år skyddad genom Ståndens serskilda veto, och att blott vid öfverläggningarna inora Riksnämnden antalet af det ena Ståndets representanter skall vara något mindre än de öfrige Ståndens. Men må mitt förslag falla.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans May.t Konungen i Stats-rädet ä Stockholms Slott den 20 Juni i85i. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stjerneld; Stats-Råden: Fåhraeus, Wallensteen, Gunther, Genberg och Gripenstedt. S. D. Tillförordnade Departemenls-chefen, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-utskott, angående eftergift af den en del skattskyldige inom Götheborgs fögderi af Götheborgs och Bohus län ådömda ersättnings-skyldighet i följd af förre kronofogden Chr. Öhboms balans. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag och befallte, att nådig skrifvelse skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständers Stats-utskott afgå, sådan den finnes protokollet bifogad. Ex protocollo, C. F. Smerling.' Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Juli 1831, kl. 2 e. ra. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Ståts-utskott, i fråga om bildande af en fond till understöd för afskedade folkskolelärare; Gifven Stockholms Slott den 7 Maj 1851. Folkundervisningen har under de sednare åren blifvit af Rikets Ständer befrämjad med en frikostighet och en omtanka, som obestridligen bära vittne om en sann och ädel uppfattning af denna vigtiga angelägenhet. Folkskolan, som af dessa gynnande tänkesätt redan vunnit betydliga fördelar, påkallar dock fortsatta prof af en hägnande omvårdnad, om den unga planteringen skall i framtiden kunna utveckla sig till en fruktbärande mognad.
Slutligen skall måhända mot mitt förslag invändas, alt det är obehöflig!, emedan K. M. uti Dess under d. 25 Maj innevar. år utfärdade nåd. förordn. ang:de fattigvården i riket redan påbjudit, ej allenast att vård skall lemnäs åt icke arbetsföre nödlidande, utan äfven att fattigvårds-styrelserne skola söka bereda arbete åt de arbetsföre personer, sorn äfventyra nöd lill följd af brist på arbetsförtjenst. I anledn. häraf får jag förklara, att det varit med den största tillfredsställelse och uppriktigaste glädje, som jag funnit de af mig nu uttalade principer redan vara af K. M. i nåder gillade genom högstberörde författning; men alt det deremot varit med stor ledsnad, som jag trott mig hafva funnit 3:ne misstag uti samma författning vara begångne, hvilka vid principernes tillämpning skulle leda dertill, att de deraf påräknade välgörande verkningarne ej kunna vinnas. Det ena af dessa misstag består deruti, att hvarje socken eller pastorat skall utgöra ett särskildt fattigvårds-samhälle för sig, i st. f. att fattigvården, enligt min åsigt, borde ordnas länsvis, på det att de mindre fattigvårds-samhällena icke längre måtte såsom hittills uppbjuda alla sina krafter för att få ifrån sig på annan socken öfverflyttad skyldigheten att de fattige underhålla och såmedelst verka i strid mot hvarandra, utan alla lifvas af samma intresse och inom länet äga en gemensam central-förvaltning, till hvars omvårdnad de, uti dem emellan öfverenskomnren ordning, skulle äga att öfverlemna sådane arbetssökande och orkeslöse fattige, som antingen icke tillhörde någon viss socken, eller ock ej kunde der behörigen sysselsättas och vårdas.
Handtverket hade varit skäligen inbringande, och min far hade dels ärft, dels sjelf sammanlagt någon förmögenhet, så att vi stodo oss ganska bra och hade ett trefligt hem. Men andra seder kommo och det blef knappt om arbete på verkstaden. Stadens medellösa fruntimmer började mer och mer befatta sig med fruntimmersskrädderi, de lemnade sitt arbete till en tredjedel af skräddarepriset, och kunderna gingo till dem. Allt mindre arbete inlemnades på vår verkstad, allt flere arbetare måste afskedas, och slutligen återstod för min far sjelf knappt något annat arbete än att jaga "bönhasarne", såsom han benämnde dessa sina qvinnliga fiender. Allt bittrare blef hans lynne, och allt otrefligare hemmet, i den mån "bönhasarne" inkräktade på hans område. Ordet "qvinnfolk", med en föraktlig betoning på "qvinn", var hans enda benämning för allt hvad fruntimmer hette. Jag var nu redan stora flickan och bad i mitt oförstånd att min far ville lära mig sy kläder. Nu blef gubben utom sig: "Du, mitt eget kött och blod, du, bli en af dessa förb. bönhasar! Nehej. Se så pass makt har jag dock att, åtminstone ur mitt eget hus, intet qvinnfolk skall komma och tränga sig i karlagöromål. Håll du dig till qvinnfolks seder och qvinnfolks arbete, snärta. Sy du din slätsöm, ja, du skall slippa till fru Danet i pension, till och med, och lära dig fransyska och schattersöm och hvad sånt der qvinnfolks skräp allt heter, men håll hon sig från karlagöromål, mamsell". Mycket försagd vågade jag ändå anmärka, att med den der pensionslärdomen skulle jag ej kunna förvärfva mitt bröd. "Hvasa, förvärfva ditt bröd? Det skall du väl, så för hin, också låta bli. Du skall gifta dig och bli en ärlig hustru och sköta hushåll och barn och inte förvärfva bröd". "Men min far, tänk om ingen vill ha mig?" "Låt bli att resonera, mamsell; kan hon ej ställa sig så, att hon får en man som försörjer henne, så är hon lagom att svälta". Nu var ej vidare att säga.
att roller. » af — sig o m det för n o k s å g o d e kraefter teaterns ett ha detsamma. BUFFET, KOMP. AF E. JOSEPHSON. som än H a n höll inte lik d e a n d r a hela ön, di kunde sjön U t till s j ö s skulle d e, så öskar. o c h båtarne o c h att till fisken hade botten m i d t för sina ö g o n, s e t t b å d e far o c h själf under, blef han o c h från var ensam hade inte bland o c h farbror när räddad han gå till var åtta ett hafvet. roligt ska fröken tro att alla d e a n d r a en sådan känsla morska invärtes. och stuggris blef gå pojkarne Hvad tala o m, o c h h v a d skulle han finger inte som genom han peka de M e n Carl den stunden hade han liksom en förskräckelse för Det snart Någonting annat t ä n k a p å eller t a l a o m. Justus med ön s o m inte hafvet l i k s o m sög o c h hålla i ett hvarken år, på heller. än Di o c h raka s o m fastländingarne, skulle bli? hennes röst blef » Det var inte — nät. Jag men af a t t väckt. en sådan här kväll, nej det blifvit bröt hon började på en klippa v i d s e x t o n år och han var tretton, g å o c h g r u b b l a för sig själf före s i n a år. så hafvet Jag ser stod framför m i g o c h hur lågade i hufvudet på SKÅNE BANKENS NYA PALATS I STOCKHOLM. skulle fröken hit och och honom. ' Vet han. du, hvad ' Träd möjliga varmt det och sorter, finns buskar och blommor granna och lugnt, inte inni landet ', färger, v a r m t, den här af en galen. Där sjunga fåglarne ingenting ', sade han, jag kan. och stormen det där igenom ansikte! plats. ' Jag skulle få ha arbete, det var m i n lust; om pade, dess ' Plats komst, ' För ö, som där vi, vi voro.
Man har äfven sagt, att hypoteksföreningarna endast öka skuldsättningen inom landet; men jag skulle tro, att de endast verkat nedsättning af räntan, och fördelen häraf må väl ingen betvifla. Emellertid, när nu fråga här är å bane att blott bereda landets hufvudnäring eller jordbruket en fördel, utan alt banken behöfver der4 H. 14 ilo Den 19 April e. m. före göra någon uppoffring, kan man icke annat än mell förundran erfara Utslcs afslag, oell Utsk. synes hafva förgätit, livad Sully yttrade på sin tid: '\Jc vois dans l'agriculture les mamelles tle 1'état.” Då jordbruket dessutom inom vårt land alltid måste bära de tyngsta skattebördorna, ulan att i någon mån röna uppmuntran, hoppas jag, alt R. St. bifalla del kreditiv, som hitintills varit hypoleks-inrällningarna beviljadt, och med kännedom derom, att 3 Stånd redan bifallit Utsk:s förslag i denna punkt, anhåller jag likväl vördsamt att återremiss må beviljas, på det alt Banko-Ulsk. må blifva i tillfälle att, efter närmare utredning af ämnet, tillstyrka hela det af mig begärda beloppet eller åtminstone 500,000 r:dr. Frih. Raab: Ehuru den siste värde talaren upplyst, alt 3 Stånd redan bifallit betänk, i denna puukt, kan sådant likväl icke förmå mig alt bifalla hvad jag anser vara skadligt för landet och till principen oriktigt. Till stöd för den återremiss, hvarom jag nu anhåller, torde Hr biskop Agardhs reservation få uppläsas, och mig derefter tillåtas att få yttra mig. Sedan till följe häraf Hr biskop Agardhs i afseende på ifråga var. punkt afgifna reservation blifvit uppläst, anförde Frih. Raab: Sednast församlade R. St. beviljade ett kreditiv å 800,000 r:dr åt hypoteks-föreningarne och ett å 500,000 r:dr ät associationer samt privatbanker för spanmåls-belåning, hvaremot nuvar.
Olof Isaksson i Österåsen att med första resa till Svedsta, för att antingen öfvertala Pär Carlsson, att mot betalning hysa och sköta den sjuke, eller om detta icke låter sig göra, transportera Erik Isaksson till sig i Österåsen, och tills vidare gifva honom den vård och skjötsel som kunde erfordras, och ville församlingen hålla Ol. Isaksson skadeslös för dervid hafvda kostnad och besvär. § 3. Vore delegarne i socken-magazinet sammankallade för att besluta, hvar och på hvad sätt den som tillagt materialer samt flyttat och reparerat magazinshuset \ skulle få ersättning der147 för / hvarvid en del projecterade att försälja huset för att dermed ersätta nämnda kostnader, men vid närmare eftersinnande och i betraktande deraf, dels att magazinshuset framdeles torde blifva behöfligt, dels och att försäljningssumman torde blifva otillräcklig till bestridande af reparations och flyttnings kostnader, beslöts, att sockenskrifvaren Jonas Jonsson skulle anmodas fördela på hvarje delegare oftanämnde reparationskostnads summa, samt indrifva medlen så fort ske kunde, på det hvar och en måtte erhålla betalning för hvad han gjort och påkostat. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 19 oct. 1851. § 1. S.D. Till följe af respective landshöfdinge embetets kungörelse, rörande markegångsättningen, voro socknemännen, efter skedd vederbörlig pålysning, nu samlade för att utse en deputerad vid priscourantens uppgörande, å Gärde gästgifvaregård i Brunflo, den 22 uti innevarande månad, hvarvid socknemännen fattade det beslut att, i berörde afseende, förena sig om samma deputerad som Liths församling dertill utvalt, förklarande Häggenås församling sig fullkomligen nöjd med hvad nämnde fullmägtig dervid gör och låter. § 2.
Reservanten har sjelf i sin reservation fästat uppmärksamheten derpå, att vissa mål kunna afgöras af endast 4 ledamöter. Vid sådant förhållande inser hvar och en, att då högsta domstolen utgöres af 12 ledamöter, så kan det hända att i frågor, der lagen är tvifvelaktig och så sällan förekommande, att icke vissa bestämda grundsatser hunnit göra sig gällande, det kan hända, att ^ af högsta domstolens ledamöter bedöma en dylik fråga olika emot hvad hvardera af de öfriga -J kunna anse vara rätt i en alldeles lika beskaffad fråga. Möjligheten af dylika ledsamma förhållanden skulle deremot, efter min förmening, minskas i händelse af cn tillökning i antalet af högsta domstolens ledamöter, ty då skulle högsta domstolen kunna fördelas i 2 särskilta afdelningar, en som sysselsatte sig med civila mål allena, och en som endast handlade brottmål, hvarigenom vore alt förmoda och hoppas att hvardera afdelningen skulle, såsom önskvärdi är, kunna bättre iakttaga likhet uti besluten i likartade mål. Samme talare har äfven föréspeglat vådan af den minskning i Konungens prerogativ, som skulle uppkomma derigenom att de s. k. besvärsmålen kunde blifva öfverflyttade till bogsta domstolen. Jag frågar: månne Konungens makt eller prerogativ bestämmes genom den mängd af mål som man öfverlemna!- till K. M:s direkta afgörande? För min del tror jag att, genom att belasta Konungamakten med afgörande af småsaker och detaljer, man riskerar alt minska dess värdighet, i st. f. att öka densamma. Deremot synas mig fördelarne af förslaget vara gifna. Man hör ofta klagomål deröfver, alt ärenden, som komma till högsta domsto - 140 Den 10 Januari f. m. len, i följd af ärendenas hvarje år tilltagande mängd, få hvila ofta flera år oafgjorda. Detta är ett hinder, som icke kan verka fördelaktigt pä förtroendet för lagskipnfngen. En förändring häruti kan endast vinnas genom tillökning i högsta domstolens ledamöters antal, och den olägenheten skulle således genom ett bifall till förslaget afhjelpas. Den andra vinsten, som derigenom skulle ernås, är förut påpekad eller att K. M. och
Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm och Grip. h) I närvaro af Tit. af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Poppius, v. Schulzen-* heim och Danckwardt. Bilagor till Constitutions■ Utskottets Memorial, JY.o i3. 13 disponera dessa lotter på det sätt, alt de blefve räntebärande fonder, under benämning af Jonas och Paul Filéens donerade embetsoch tjenstemäns, samt deias enkors och barns underhåll, i sammanhang med den allmänna pensions-reglering, som i detta afseende var under arbete; så har Kongl. Majrt den 16 April i836 fj), efter det Fileen den 26 December 1829 aflidil, befallt Directionen att, sedan den fått medlen under sin vård emottaga, vid hvarje års slut inkomma med underdånig anmälan om det räntebelopp, som å hvardera fonden vore disponibelt, då Kongl. Majrt Liefve i tillfälle att, om användandet deraf i öfverensstämmelse med testalors afsigt, förordna; och den töDec. i836 behagade Kongl. Majrt k'), efter dispositioner å enkeoch pupill-lotten, i Nåder förklara, alt de å denna serskilta donationsfond, anvisla pensioner skulle vara oberoende al hvad de personer, som dem erhållit, af civilstatens allmänna eller enskilla enkeoch pupill-fonder ätnjöte; hvarjemte Kongl. Majrt förordnade alt, då influtnc ränlemedel å den andra lotten för pensioner åt civile embetsoch tjenstemän, äfvensom hvad sålunda dädanefter inflöte, skulle, till dess annorlunda blefve i Nåder anbefaldt, genom Directionens för civilstatens pensions-cassa försorg förräntas, och räntan läggas lill capitalet.
Hr Gyllenskjölds förslag afsåg en förändring af 2 mom. i 12 §, hvarest såsom vilkor för embetsmäns deltagande i representationen föreskrifves innehafvandel af i mantal satt jord. Borttagandet af detta vilkor har R. o. Ad. genom den verkställda voteringen afslagit. Mitt förslag deremot åsyftar en förändring af 14 §, men alldeles icke af 12 §, och det är således en af den afgjorda frågan oberoende framställning, hvarföre jag anser R. o. Ad:s i 2:dra punkten fattade beslut icke lägga något hinder i vägen för bifall till det förslag, jag tagit mig friheten framställa. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag mcdgifver visserligen, att sä som jag upfattade proposm på Hr Gyllenskjölds förslag, och hvilket af R. o. Ad. blifvit ogilladt, skulle detta ogillande innebära ett afslag å embetsmäns representationsrätt i allmänhet, och under detta ogillande skulle således inbegripas äfven Gr. Mörners förslag. Jag förmodar dock, att R. o. Ad. utgått från en annan grund för sitt beslut nemi. att hvad Ståndet generelt afslagit kan å nyo förekomma, om det endast mera specielt framslälles, eller med andra ord, att hvad som vid en § blifvit framsfäldt men afslaget, kan ånyo förekomma vid en annan. Jag anser mig till denna förmodan så mycket mera berättigad, som under den korta tid jag i dag varit bär tillstädes, jag likväl öfvervaril 3:ne serskilda voteringar, hvilka, enl. mitt omdöme, angått ett och samma ämne nemi. bibehållandet af sjol fski'i f ven helen, och då denna fråga kunnat 3 gånger förekomma till pröfning ser jag icke, hvarföre Gr. Mörners förslag skulle derifrån uteslutas. Hade jag deltagit i voteringen öfver Hr Gyllenskjölds förslag, ang:de representationsrätt för embetsmän i allmänhet, skulle jag med lika mycket nöje röstat för hans förslag i denna del, som jag skulle hafva voterat emot hans förslag rör:de sjelfskrifvenheten, och derföre förenar jag mig med Gr. Mörner. Gr. Sparre:
Då förhållandet är, att de allra fleste exekutörer stå så oändligt lågt under de stora författares verk, de utföra, så vore det deras första och enda skyldighet att komma så nära som möjligt till uppfattningen af hvad konstverket vill uttrycka, och icke att däri inlägga sina små personliga nycker. Skall då den person, som utför musiken, alis intet betyda? vill man kanhända fråga. - — Jo, alldeles utomordentligt mycket! — Ju betydligare den exekverande konstnären är, desto mer är han mäktig att uppfatta allt. Ju flere nuancer han har i sin egen själ, desto mer skall han kunna följa med alla nuancer i kompositionen, och gifva uttryck åt komponistens tankar och känslor, men han vill endast uttrycka dem på det rätta stället. Har en exekutör den poetiskt-musikaliska begåfning, utan hvilken aldrig människor borde dyrka musik, så har han anlag att kunna skildra det pate-tiska och det skälmaktiga, det passionerade och det lugna, hela skalan af mänskliga känslor, men han ger ej luft åt dessa känslor, när det faller honom in, vid utförandet af en komposition, utan när komponisten fordrar det. Han förstår sin ställning gent emot diktarens verk, han förstår kompositörens innersta mening, och han förstår att tolka allt hvad denna mening kräfver i det rätta ögonblicket. Detta är just, hvad som kännetecknar de stora konstnärernas exekution. Då alla människor ha sina mer eller mindre prononcerade sidor, så kan man äfven finna, att till och med de bästa ha sin begränsning, ett~område, hvari deras naturel bättre gifver sig uttryck än i ett annat, ehuru de docrk alltid förblifva lika trogna och sanna i musikens tjänst.47° LADY WILMA NERUD A-H ALLÉ. Det finnes intet, som icke Wilma Neruda-Hallé spelar med denna vene-ration för kompositionens idéer, och som hon icke använder hela sin skona konst på att framställa så fullkomligt som möjligt, men såsom redan är sagdt, den sublima musiken tolkar hon bäst. Det ligger i hela karakteren af hennes väsen och begåfning något så upphöjdt, att det icke vidrörer den delen af det mänskliga område, där de farliga passionerna rasa.