Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Börandes Fullmagten, antingen Den 18 jin gus t i t, «• med utgifvarens stil öfver allt skrifven och underskrifven eller laglig bestyrkt, ovillkorligen vara författad efter följande formulair; Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i N. skall hållas och tager sin början (dendag oth år) befullmägtigas härmed (caracter och namn) att för Grelliga ) Ätten Friherrliga \N. N. N:o Commendeu Stämma på Riddarhuset, hvarvid lian ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse den af Kongl. Majit och Riksens Ständer antagne och besvurne RegeringsForm af den 6 Junii 180g, jemtej Riksdagsordningen af den 10 Februarii 1810 och öfrige gällandegrundlagar. Ort och datum. Adliga Säte och Namn Sigill Caracter. Dtn 18 Aug Uåti *. m, §. IQ. Uppvises vid en och Svarar mot 18 i samma anteckning tvenRiddarhusördningenne eller flere fullmagter för en och samma ätt, varde de alle, ehuru af behörig man utgifne, ogillade. Anmälas sådane Fullmagter vid olika anteckningar galle den som först uppvisad blifvit. Den som med obehörigt lifgifvande af en eller flere Fullmagr ter beträdes, kommer för ett sådant förhållande, hvilket uti RiddarhusUtskottet, uppå RiddarhusFiscalens anmälan, upptagas och undersökas bör, att anses säte och stämma på Riddarhuset för längre eller kortare tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln in Pleno derom kati rattvist pröfva. 5 2°- Den hvars anhållan Svarar mot ig §• i om intrådes-Pollet blifUtskottets första förslag vit, antingen vid de anoch ändrad.
Man skulle kunna å ena sidan gå så långt att ej anse som smädelse unnat än falska beskyllningar, och å andra sidan kan man anse allt yttrande smädligt, som förklenar ett godt namn och rykte. Härom blifva opinionerna ännu länge ganska olika, och jag har, utan att vidare yttra mig öfver dessa opinioner, blott velat visa den olikhet, sora deri råder. Men att pröfva sådana frågor, dertill äro lagens vanliga tillämpare icke skickliga; de bry sig sällan om att uppfatta opinionen, och det händer, att de bibehålla den opinion, de en gång fått, äfven om den allm. opinionen undergår aldrig så mycken förändring. En jurymän skall deremot sätta sig i den anfallnes ställe och pröfva, om han, efter det allmänna begreppet om smädelse, haft skäl att finna sig smädad, eller bör tåla anfallet såsom förtjent. Efter denna utveckling är det klart, att jag anser tryckfrihetsmålen ej böra ställas under bedömande af andra än jurymän; men en annan fråga är, om vår jury i tryckfrihetsmål är väl organiserad. I detta afseende biträder jag gerna Hr Dalmans förslag om en sådan organisation deraf, som Lagcommitteen föreslagit; dock anhåller jag, att R. o. Ad. ville fästa noga uppmärksamhet dervid, att en reform af juryinrättningen och dess borttagande äro tvenne helt olika saker. Då jag anser föga nyttigt att behandla saken så vidlyftigt, som tvenne värda ledamöter redan gjort, skall jag icke längre upptaga tiden, helst jag föreser, att dermed ej kan verkas någon ändring i opinionen, hvilken jag hoppas skall vara temligen allmänt stadgad derom, att indragningsmagten bör borttagas utan det vilkor, som Constit.- Utsk. dervid fästat. Fortsättningen af denna öfverläggning uppskjöts till eftermiddagen. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 17 October 1834- Plenum kl. 5 e. m. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Adlercreutz, Gust.
Utskottet tyckes särdeles hafva lastat sig vid antalet gifna tillåtelser, som under nära 3 års tid uppgått lill 35, hvaribland (> Norrmän, men huruvida delta antal bör anses högt eller måttligt, kan ankomma på hvars och ens åsigter. Att en handelsfirma besitter läst egendom, tyckes icke vådligare, än då sådant inträffar med ett bolag. Inleressenterne i detta sednare kunna vara ganska många, och svårigheten alt fä reda pä deras namn kan således vara fullt så stor som då fråga är om en handelsfirma, hvilken vanligen ej består af ett betydligare antal personer. Att råka i rättsförhållanden till dylika egare, bör således icke kunna medföra andra olägenheter än ett något ökadl besvär. Den troligen här egentligen afsedda handelsfirman, Prescot & Comp., hade redan i många år, med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, varit i besittning af tvänne betydliga sågverk i Norra Sverige. De nu lillköpta jordlägenheterne skulle dermed förenas, och Konungens Befallningshafvande i Wester-Norrland och Jemtland, som borde vara i tillfälle att bedöma förhållandet, tillstyrkte båda, i sina infordrade underdåniga utlåtanden, all Nådigt tillstånd till besittning af ifrågavarande fastigheter måtte beviljas. Angående den omständigheten, att en person erhöll tillåtelse att besitta fastighet, men nekades alt blifva Svensk medborgare, är förhållandet följande: del har hittills antagits såsom regel, att icke upplaga någon till Svensk medborgare, med mindre sökanden vistats en längre lid (några år) inom Sverige, så vida ej några särskilda bevekande omständigheter kunnat föranleda undantag. Några sådana omständigheter förcfunuos icke i förevarande fall, och sökanden, en Liibeckare vid namn Grabow, hade icke vistats i Sverige, hvaremot, enligt hittills följda grundsatser, någon svårighet icke mötte för tillåtelse att besitta fastighet, då mannen var förmögen och väl känd. Att exercis-platsen behöfde utvidgas, är uppenbart för hvar och en som känner lokalen.
Banko, och fattigvårdens alla utgifter under samma år hafva uppgått till 9,347 R:dr 45 sk. 11 r:st samma mynt, hvilka utgifter blifvit bestridde dels af uttaxerad fattigskatt för året, upplupne räntor å kapitalfonden och influten fattig-lolag, årligt statsanslag 3 å 400 R:dr Banko till garnisons-församlingens fattige samt diverse andra mindre betydliga intrader. I ^staden finnes en sparbank, som, stiftad år .1835, öppnades år 1836. Vid 1855 års slut utgjorde sparbankens ansvarighetssumma 222,515 R:dr 14 sk. 2 r:st Banko. Kontraböckernes antal uppgick till 2.368. Stadens skjutsningsskyldighet bestrides nu, som förut, af ett Vagnmanslag, som. mot fullgörande af detta åliggande, har sig anslagen 186 tunne8yifi kappland jord, derför endast en ringare afgift årligen erlägges till stadskassa!). Kostnaden för skjutsningsbesväret antages uppgå till det i tabellen utförda belopp, 966 R:dr 32 sk. Banko. Stadens allmänna vägar innehålla 2,695 famnar, hvilkas årliga iståndsättande med strandmal och sönderslagen sten bekostas dels af stadskassan för allmänna byggnader och dels af husägarne efter skeende uttaxering. Väghållningskostnaden uppgick för år 1855 till 1,687 R:dr Banko. De uti tabellerna upptagne belopp för stadens Presterskaps underhåll utgöras dels af kyrkans medel och utgående hyror och dels af å stadens invånare uttaxerade tillskott. I öfrigt beslår Pastors och Förste Stadskomministerns löneinkomster uti dem på lön anslagne stadsjordar, hvarförutan Pastor och förste Stadskommini stern åtnjuta omkring 60 tunnor årlig tionde af de stadens jordar, som äro tionde åsatte. Bland stadens diverse ouera förekomma för ar 1855 tionde till Malmö hospital, 250
Hofrätten, tillägga intygen af vittnena, hvilka uppenbarligen saknade nödig insigt för sakens bedömande, sådan vigt, att de borde urskulda vederbörandes underlåtenhetaf eller dröjsmål med föranstaltande af en undersökning, ledande till verklig och tillförlitlig upplysning i saken. Vidare ifall, såsom jag holle före, omsorgen om sanningens utletande i thy mål ålegat den myndighet, som häktat eller i häkte qvarhölle Hagberg, finge något afseende icke fästas på den omständighet, huruvida Hagberg påyrkat eller icke påvrkat noggrannare undersökning rörande det honom tillvitade R. St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 7 50 brottets verklighet, helst hans underlåtenhet i sådant fall berodde på oförstånd. Den omständighet slutligen, att Borgmästaren, två dagar efter Hagbergs häktande, i följd af domarejäf, skildes från ransakningens handläggning, kunde, efter mitt förmenande, så mycket mindre utgöra skäl för hans friande från åtalet som, enligt hvad jag förut anmärkt, denna omständighet, på samma gång hon kunnat af Borgmästaren förutses, tillika bort föranleda en ännu noggrannare undersökning af det brott, för hvilket Hagberg qvarhölls i häktet, enär behofvet af särskild Rådstufvurätts tillförordnande alltid skulle vålla uppehåll i ransakningen och derigenom förlängdt lidande för Hagberg, ifall denne vore oskyldigt häktad. Då jag således icke annat kunde finna, än att Hagberg ägde grundadt anspråk på upprättelse för det långvariga lidande, hvilket genom vederbörandes försumlighet blifvit honom tillskyndadt, ett anspråk, som jemväl i den allmänna rättssäkerhetens intresse borde förfäktas; anmodade jag Advokatfiskals-embetet, i skrifvelse den 19 September 1864, att genom underdåniga besvär saken hos Kongl. Maj:t fullfölja; och har nådigt utslag deruppå ännu icke blifvit meddeladt.
Judarne, som länge varit behandlade med övermod och förakt, hämtade även ur denna synpunkt ett skäl att uppbjuda alla krafter till det stora företagets snara förverkligande. Den gamle Baruk ansåg sig icke hava gjort tillfyllest, då han lämnade en stor penningsumma som tillskott till tempelbyggnaden. Han ville, även han, lekamligen lägga hand därvid; han ville åtminstone hava framburit en sten till de andra, och han prisade sina fäders Gud för lyckan att hava upplevat den tid, som äntligen skulle se Israels hopp uppfyllt. Nu utrustade han två skepp, som skulle föra honom och en mängd av hans trosfränder, rabbi Jonas inräknad, till det heliga landet. Då han samtalade med rabbi Jonas, uppbyggde honom denne icke längre med Platon och Filon; deras ord och tankar välvde sig kring templet, resan och den ljusa utsikten för Israels framtid. Under många år hade Baruk använt en del av sin lediga tid till den fromma sysselsättningen att avskriva lagens heliga böcker. Vilken omsorg han hade nedlagt på varje bokstav! Huru sirliga de måste vara och huru fullkomligt liknande bokstäverna i den äldre handskrift, som låg framför honom! Det kunde ju finnas och enligt vad rabbi Jonas försäkrade fanns det verkligen en hemlig mening i den godtyckliga avvikelse från den vanliga formen eller i den ovanliga storlek, som vissa av dessa otaliga bokstäver ägde. Fördenskull var det av vikt, att varje avskrift fullkomligt liknade sin urskrift. Det var således ett mödosamt arbete, men dess mer förtjänstfullt, när det äntligen var fullbordat. Och fullbordat var det nu till icke ringa glädje för den fromme köpmannen. De voro färdiga, samtliga rullarne, och lindade kring gyllne stavar, vilkas ändar pryddes med juvelknappar av ofantligt värde. Han hade ursprungligen bestämt dem för synagogan i Aten; men nu hade en äregirigare tanke uppstigit i hans själ. Han ville skänka dem till det nya templet, och han fruktade blott, att deras avskrivares ringa anseende bland de skriftlärde skulle göra honom ovärdig en sådan ära. Det var emellertid ingalunda Baruks avsikt att en längre tid stanna i Jerusalem, än mindre att bosätta sig där.
Cancellisterne hos Stats-Utskottet, hvardera „ 60. - och till Cancellisterne hos de öfrige Utskotten hvardera „ 5o. - Vidkommande deremot aflöningen för den hos Utskotten anställda Vaktbetjening, så hafva Hr Landtmarskalken och Hrr Talmän slutligen föreslagit, att densamma måtte nu bestämmas till enahanda belopp, samt få beräknas och utgå på lika sätt, som för Riks-Ståndens Vaktbetjening är vordet föreslaget. I sammanhang härmed, har Utskottet låtit sig föredragas en af Riksdagsfullmägtigen Fredric von Zweigbergk inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion om bestämmandet af ej mindre arfvodet för Ståndets Secreterare, än aflöningen för Cancelli-tjenstemännen och Vaktbetjeningen, hvilken StatsTJtskotti ls Memorial, N:o 7. 7 molion blifvit till Utskottet remitterad, jemte Bonde-Ståndets i anledning deraf meddelade yttrande, att Ståndet ansåg ifrågavarande arfvode och aflöning böra utgå till samma belopp under denna, som under sednast förflutna Riksdag. Enär i:sta mom. af i[\ § Riksdagsordningen, i afseende på aflöningen för den i Riks-Slåndens Cancellier oell Utskotten under Riksdagarnebiträdande betjening, bland annat, innehåller: att denna betjening bör vid Riksda gens slut, erhålla en efter göromålens vigt och mängd lämpad, vedergällning anser sig Stats-Utskoltet för närvarande icke kunna understödja von Zweigbergks förslag om besagde aflönings slutliga fastställande. Deremot får Utskottet tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med hvad som vid sednaste Riksdag m edga Is och nu blifvit af Hr Landlmarskalken och Hrr Talmän föreslaget, vissa för månaden bestämda förskott må, i afräkning å oftaberörde aflöning, efter hvarje månads slut, få lill vederbörande utbetalas.
Jag delar jemväl Ulsk:s öfvertygelse, att Svenska folket äger både vilja och förmåga att, för upprätthållande af fosterlandets sanna ära och betryggande af dess sjelfbestånd, utgöra den ifrägavar. summan. Ehuru betydlig i anseende till våra tillgångar, bör den dock, för det ännu mera dyrbara ändamålet, varda anvisad. Det sätt, hvarpå Frih. Palmstjerna vidrört denna del af frågan, synes mig icke mindre tillfredsställande än det öfriga, som af honom blifvit i ämnet anfördt. Förhållandenas vigt vid detta ärende har redan blifvit, af flere föregtde talare antydd; och ehuru mycket kunde vara att. dervid ytterligare utveckla till stöd för samma åsigt, anser jag icke lämpligt att nu ingå i vidare betraktelser öfver Sveriges inre och yttre ställning, än som för besvarandet af den K. skrifvelsen är oundvikligen nödvändigt. Slutligen torde jag likväl få framställa en erinran vid ett af en föregtde talare, Hr Grefve Liljencrantz fälldt uttryck. Jag kan nemi. för min del icke gilla såsom alldeles riktigt—om det är mig tillätet begagna detta ord, — alt man vädjar till den naturligen stridslystna känslan hos krigaren, under förutsättning att större delen af detta Stånd omfattat nämnde yrke. Derest jag rätt uppfattade det anmärkta uttrycket, innefattade det ett sådant vädjande. Ehvad som än må vara det medborgerliga kall, en hvar af oss för sig utvalt, må dock R. o. Ad. aldrig lemna utur sigte att det utgör en afdelning af Svenska folkets representanter; vi äro alltså pligtige att, då vi gå att fatta vårt beslut i detta vigtiga ämne, dervid tänka icke blott på den glädje, krigaren har af utsigten att få utöfva sin egentliga kallelse eller ålminstone taga del i en väpnad intervention, utan framförallt på det stora syftemålet af den föreslagna uppoffringen och noga jemväl besinna att den fattigaste skattdragande icke deraf må alltför mycket betungas. Den ädle Grefven erkänner säkert med mig vigten häraf.
Med flistad uppmärksamhet på dc alltmer bekymrande resultater, som af skogarnes vanvård föranledes, hade Rikets vid 1853 och 1854 års riksdag församlade Stander, som ansett lagstiftningens mellankomst vara af behofvet högt påkallad för att afvärja vådorna af denna vanvård och af den ringa omsorg, som, oansedt den stora averkningen, egnades åt deras återvext, uti underdånig skrifvelse af den 5 December sistberörde år hos Kongl. Majit anhållit: dels att ett på vetenskapliga grunder byggdt, efter olika orters beskaffenhet lämpadt, skogshushållningssätt måtte till införande påbjudas icke allenast å de under kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven å alla till civil-, militärsamt ecklesiastik-staten hörande boställens skogar; äfvensom att boställsinnehafvare måtte tillförbindas att, i enlighet med uppgjord och fastställd skogshushållningsplan samt under jägeri-betjeningens tillsyn, vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren att af de årliga afverkningarne å desamma föryttra hvad som öfverstege boställets behof af skogsfång; dels ock att samfällda skogar, som blifvit till menigheters disposition upplåtna och hvilka förblefve oskiftade, måtte ställas under tillsyn af jägeri-betjeningen tillika med af delegarne dertill utsedda ombud, på det att jemväl dessa skogar måtte blifva efter ett rationelt hushållningssätt vårdade. Härförutan hade Rikets Ständer, medelst underdånig skrifvelse den 30 November 1854, jemväl tillkännagifva den åsigt, att Bih. till R. St. Stats-, Lagsamt Ailm. Basa. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande JW 31. tillgrepp af vexande träd borde såsom tjufnad anses och straffas, samt hemställt att Kongl. Maj:t måtte täckas låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag ej mindre till en lag i sådan syftning, än äfven till de flera förändringar, som med anledning deraf blefve nödiga i lag och författningar.
Denna åtgärd, besluten för den nu inträffade Crisis, torde nu höra mildras, så mycket mera som Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse till JustiliaeCancellersEmbetet af den 29 sistledne October, tillkännagifvit sin Nådiga önskan vara, att intilldess, genom Kongl. Maj:ls och Ständernas gemensamma bemödanden, den nu inträffade förlägenheten hunnit afhjelpas, samtlige Kongl. Majrts Befallningshafvande, vid handhafvande af de dem uppdragna Executions-ålgärder, i anseende till Enskildas fordringar hos andra Enskilda, måtte icke allenast söka bemedla sådana uppskof, som omständigheterna kunna kräfva och med Fordrings-ägares säkerhet instämma, utan ock, när öfverenskommelser i denna del ej stå att vinnas, sjelfva lemna Gäldenärerne allt det anstånd, med Lag må vara förenligt, förklarandes Kongl. Maj:t sig äga det förtroende lill Sina Befallningshafvande, att de, med ett noga urskiljande af de serskilla oinsländigheter, som kunna sig förete å ena 340 Den 5 Januarii. sidan, i hvad på dem lagligen ankommer, verka derhän, det ögonblickets förlägenhet ej må leda till rättskaffens, utom eget förvållande, i svårighet stadde Gäldenärers undergång, men å den andra icke åsidosätta uppfyllandet af hvad Lagen ovilkorligen bjuder. Af hvad Herr af Wingård nu anfört, samt af ofvannämnde Kongl. Majrts Nådiga åtgärd, finnér jag mig uppmanad att förbyta en Motion, som jag vid. i8i5 års Riksdag gjorde, och om hvars nödvändighet jag under mitt deltagande uti det Serskilta Utskottets Arbeten hämtat full öfvertygelse. Jag tror att, för att göra öfvergångeq, från ett tillstånd af allmän Financiel oreda, till en bättre ordning, möjlig, utan allt för många Enskiltas undergång, så måste en temporair suspension af de rättigheter, som Debitorn medgifvit till säkerhet för sin Creditor, föregå. Hos Romarne vidtogs stundom en sådan suspenderande åtgärd och kallades Moratorium.
Införselsafgifterna för de under artikeln glas förekommande efter storleken klassificerade särskilta slagen buteljer, burkar och flaskor, karafiner och slipade flaskor derunder ej inbegripna, lära böra jemkas till 25 procent å de utsatta tullvärdena, mot hvilkas riktighet någon anmärkning icke förekommit, och alltså nedsättas å buteljer m. m. »af till och med Vedels kanna» från 32 till 24 sk., å dem »deröfver till och med Vi k:na» från 2 r:dr 16 sk. till 1 r:dr 36 sk., samt å dem »af större rymd» från 4 r:dr 32 sk. till 3 R:dr 24 sk. per 100 stycken, eller till de af Tullkommitteen föreslagna belopp. Fönsterglas tullbehandlas nu efter dess olika egenskap af grönt eller hvitt på skiljaktigt sätt, så att införselstullen utgör å det förra 6 r:dr 32 sk. för 120 skifvor och å det sednare 16 R:dr 32 sk. för 20 band. Den omständighet, att Glasfluster. Granatäpplen ; P stader. Gryn. Guld, Silfver. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 37 rutornas storlek kan omvexla, äfvensom att på senare tider förekommit i handeln så kalladt halfhvitt fönsterglas, har likväl ledt till öfverklagande från glastillverkarnes sida af sagda bestämmelser, och till det yrkande af dem, att allt fönsterglas, så väl grönt som halfhvitt och hvitt, måtte i tulltaxan blifva upptaget under den generiska benämningen ((fönsterglas» och förtulladt med en och samma afgift.
N:o 150. med anmälan om utgången af de i förstärkta Banco-Utskottet an ställde, i Banco-Uiskottets Memorial N:o 147 föreslagne, voteringar. 151. i anledning af Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt Högvörd. Prés te-Ståndets Utskottet gifne åläggande att inkomma med anmälan, huru Utskottet uppfattat Rikets Ständers beslut i fråga om Banco-Reglementets underdåniga öfverlemnande till Kongl. Majrt. j52. angående anordnandet af en gratification till delning emellan Bankens Vaktbetjening. * 53. i anledning af erhållne återremisser å Utskottets Memorial N:o 128 och Betänkande N:o i3o. [ STOCKHOLM, tryckt i Ecks tf.inska Boktryckeriet i835. BIHANG TILL unuet ®iss.®såa»®B8 YID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. SJETTE SAMLINGEN. 2 n* g&fti ellung en: Bancosamt Lag-Utskottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanclen. Bancooch Lag-Utskottens Bet. N.o /. i N:o 1. Ankom till Exp.-Uuk. den i Nov. i834- Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Peter Perssons frän Calmar Län motion, om åläggande för R. St:s Bank, att till vederbörande Domare årligen af emna förteckning på intecknade Jordringar. 1 ill Lag-Utskottets handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat ett till Ståndet ingifvet memoria), deri Peter Persson, efter framställning om de besvär och olägenheter Domare tillskyndas genom den dem ålagde skyldighet att tillse, det tredje uppbud icke meddelas å fastigheter, inlecknade till säkerhet för lån hos vissa allmänna cassör, innan skulden blifvit inbetald eller omsatt, föreslagit, antingen alt gravationsbevis alltid borde företes, då Lagfart sökes, eller ock, att den i Kongl.
S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 15, öfver ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud. Godkändes, med rättelse af summan 8S9 R:dr till 898 R:dr. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets Betänkande, N:o 12, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten att börda jord å landet. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Eko nomi-Ut skottets Memorialer: N:o 59, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 28; och N:o 60, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 31. S. D. Företogos val af Borgare-Ståndets Fullmäktige och Suppleanter uti Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor, samt till Direktörer och Suppleanter vid Låne-kontoren uti Götheborg, Malmö och Wisby; hvarvid utsågos: Uti Rikets Ständers Bank: , till Fullmäktige: Herr Grosshandlaren Frans Schartau, Herr Grosshandlaren och Riddaren af K. N. O. Carl David Arfvedson, samt Herr Rådmannen och Magistrats-sekreteraren Carl Christoffer Hörnstein; Och till Suppleanter, med skyldighet att, vid förefallande behof, uti tjenstgöring inträda, i följande ordning: l:o Herr Grosshandlaren Fredrik Adolf Rinman, 2:o Herr Rådmannen och Riddaren af K. N. O. Johan Fredrik Gråå, och 3:o Herr Grosshandlaren Nils Magnus Höglund.
För att äfven i denna fråga söka rättvisligen förmedla fabrikantens och konsumentens anspråk, hafva Komiterade infordrat och äfven fått sig beredvilligt meddelade, bland annat från 3:ne särskilda större sockerfabriker, noga bestämda upplysningar, af hvilka, ehuru något skiljaktiga sinsemellan, följande förhållanden kunna anses vara utrönta: A) att vid tillverkningen af raffineradt socker, hvarvid vanligast användes råsocker af flera slag, högre och lägre nummer, 100 skålpund råvara lemna, enligt uppgiften N:o 1, 84,88 skålpund raffinad och 14,75 skålpund sirop; enligt d:o N:o 2, 81,78 skålpund raffinad och 16,87 skålpund sirop samt enligt d:o N:o 3, 83,50 skålpund raffinad och 16,50 skålpund sirop. Då nu dessa uppgifter om produkten vid kokning af 100 skålpund råsocker sammanräknas, hvarvid 3 skålpund sirop antagas i värde motsvara 1 skålpund raffineradt socker, visar sig, att berörda qvantum, 100 skålpund, råsocker efter denna beräkning lemnar 89 skålpund raffineradt socker, då ett understigande, obetydligt bråktal utelemnas. Till ledning för omdömet angående dessa uppgifter, hvilkas trovärdighet Komiterade icke ega någon anledning att betvifla, tillåta sig Komiterade vidare att här anmärka, hurusom i Frankrike, der vidlyftiga undersökningar för bestämmande af råsockrets afkastning i raffinad, eller s. k. «rendement», på senare åren anställts, detta rendement i lagen af den 7