Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De» 7 November. utan wid en längwarig tjenstledighet allt komma i verksamhet, och som Herr Bistopp linZstaäius sch flere warde Ledamöter förmodat Lärosäten och Scholrväsendet i gemen, sch wäl som Kyrko Disciplinen förfalla. Witz frägan om ett ars offer ät kronan uti dest betrangda tillständ, wid ett timande dödsfall kan jag emedlertid ej annorlunda finna än att Bistoppar vch Prester i allmänhet btiswa mindre lidande än alle Civilevch Militaire Tjensteman; häldst enär det Högwördiga Ståndets efterlemnade Enkor och omyndiga Barn ätnjuta, jemte Tjensteäret, ett Nador till godo, innan Kronans Ecclesiastchue ingard infölle. Det ma sedan pä Konungens Nåd och bevekande omständigheter ankomma, om annu ett Nädär ät Sterbhusets Delägare bewiljas kunde. Hmad förstags upprättande wid Bistopsledigheker beträffar, sä mä dermed likasom tillförene tillgå, och dependerar utnämnandet förr eller sednare af Konungen; hwarmed ofta nog länge blifvit uppstju tit; och ibland flera Nädchr bliswit bewilljade. Wid Civileoch MMtaire Ämbeten stola äfwen förslag inom förestrifwen tid upprättas; men utnämnandet följer ej alltid lika snart deruppå. Herr profesioren Doctor kllarlinZskon yttrade sig, i anledning af hwad Herr IjZertffelm här osman anfört, medgifwa att de uti Privilegierna Presterstapet förbehällne inkomster och Löner ej more för de döda.
Rotejemkningar äro väl inom ätskillige socknar, der storskiften för sig gått, nemligen Bollnäs, Alfta, Jerfsö, Arberå, Undersvik, Mo, Regnsjö, Forssa, Usbo, Norrbo, Delsbo, Ljusdahl, Hogdahl och Trönö verkställde till en billig och lika fördelning af roteringen efter skatt inom hvarje socken, och nya roterings-längder i anledning deraf upprättade och till efterrättelse fastställde; men så länge ojemnheten emellan sockriarne är så stor, att till exempel uti Rogsta socken till en rote äro anslagne högst 61 och minst 3o öresland, och uti Ugglebo socken deremot högst io| och minst 44 öresland, måste utgöra en rote, hvilket förhållande oaktadt ett mantal i Ugglebo af Gestrikland består af endast io öresland och ett mantal i Rogsta af Helsingland af 16 öresland, tillräckligt visar ojemheten uti roteringen, sä återstår mycket att i detta fali önska. Allmänneligen önskas också icke allenast en fullständig rote-jemkning som likväl svårligen kan och ej bör äga rum utan en föregången allmän skatte-jemkning, utan äfven till och med lindring uti detta tryckande onus, på det sätt, att de nu extra roterade, och hädanefter tillkommande nya, ständig rotering underkastade hemman, måtte för det inom Länet redan varande rotetalet fä ingå, hvarom jag äfven, i sammanhang med frågan om den jemväl, mycket stränga, men ännu ej fasställda extra roteringen, deruti rättelse äfven önskas, hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet gjort anmälan.
Man måste tillslå, att det redan är en orättvisa, att en person, endast derföre alt hans brott begås inom Stockholms tullar, skall, utom det straff, som å förbrytelsen, derest den skett utom tullen, boil följa, åläggas särskildt arbelsslraff å spinnhus; ännu mera oorättvist blefve det, om han skulle insättas i ett fängelse efter del Pensylvanska systemet. Men äfven om vi antaga detta, så uppgår icke antalet af sådana personer till 3 ä 4°°> och det är för ett sådant antal, som fängelsebyggnaden, enligt Utsktns förslag, skulle inrättas. Likväl har jag aldrig varit emot försöket, såvida det låter verkställa sig. Min åsigt är och förblifver dock, att inga andra personer, med iakltagande af nuvar. lags föreskrifter, kunna komma att der insättas, än de, som till följe af K. nåd blifva befriade från dem ådömda straff, och på hvilka det således blir beroende att mottaga en sådan nåd med villkor att ingå i ett fängelse efter Pensylvanska systemet. Gr. Mörner: I en discussion om rätta förståndet af den gamla författning, jag åberopat, vill jag icke bär inlåta mig med Hr Cederschjöld. Det står icke föreskrifvet, huruvida de personer, som dömmas efter densamma, skola hafva sällskap i fängelset eller vara ensamne, och då denna förordning redan dr ett undantag, så blir den icke mera undantag genom den nu ifrågasatta tillämpningen. Om den är obillig eller icke, kan icke nu blifva föremål för pröfning. Hvad den andra anmärkningen angår, att icke något ändamål skulle vinnas, om icke fängelset blefve färdigt att begagnas före nästa riksdag, får jag erinra, att om man börjar att bygga 5 år sednare, så är det sannolikt, att man 5 år sednare får byggnaden färdig, och att äfvenså mycket längre tid åtgår innan något öfverslag kan göras; så att, för hvart femtal af år, som man uppskjuter byggnaden, ett femårig! hinder för alt komma lill resultatet uppstår. Frih. Sprengtporten:
I anseende till de klagomål, som vid alla Riksdags.; försports öfver Ranit - Tullarnes tillvarelse till iner eller mindre del, äro de, enligt Kongl. Cqmmerce-Collegii Kungörelse af den 22 Sept. 1817, inskränkte till 14 i hela Riket,' 12 Städer, Stockholm och Götheborg inberäknade, samt två på Landet, ^Elfkarleby och Hofva, Dessa äro lämpade, efter hvad erfarenheten visat, på de behölligaste vägar, till hämmande af det onda, som skall förekomma*. Vi vilja undvika ett ondt, visitation vid några Randt - Tullar, hvilken med skäl anses och är högst obehaglig för resande, och jag, lika med de fleste, gerna undandrager mig, om jag ej befarade, att just derigenom ett värre onde skulle uppstå, att Rurendrägaren fritt fick i ali beqvämlighet föra sitt kram kring i Landet» nar han väl kunnat undgå kustbevakningens uppmärksamhet, hvilken, vid ett Land, sorn vårts' i o86 Stats-nch Besvärs-Utskottens Beiiinkanderi. med öppen strand från Haparanda till Strömstad, ej kan förekomma allt, i synnerhet 5 månader af året, dä sjöfarten är stängd , och sorri Lurendrägaren ej försummar begagna till för* mårt, och således skall medföra de vådligaslö följder» emedan det ej allenast lemnar Luren* dragaren en skadlig och otilböriig säkerhet, utan den tillbörliga . Controllen fä Kustbévak* niftgen äfven härigenom upphör och försvinner» Kar Riksens Höglofl. Ständer önskat en Öfverflödsförordning, för att hämma Luxe och Öfverflöd, och grunderné ärö till en sådan af Ekonomi-Utskottet Utarbetade, men vi ej kunna veta, huruvida Konungen antager deri» till liela sin vidd; om det ej sker, finner jag ingert sammanstämmighet i våra önskningar, hämma öfverflöd, och befrämja Lurendrägferier. Att England ej har Landt-Tullar torde lika litet bevisa, att sä bör Vara i Sverige, sorn att allt hvad der är användbart, passar för vårt Land.
– Ja, hvad sa’ jag, – inföll Lisa, och stannade på tröskeln, – att någon olycka skulle ske mins inte frun hvad vi såg, det här brölloppet glömmer jag aldrig i mitt lif och Bengtsson här säger att midt ibland folket i går vid kyrkan var det en tiggerska, som föll ned och dånade alldeles vid brudparets vagn, och sådant, det är just elaka tecken tvi vali för sån’t när en ska stå brud; det säger jag, att heldre ville jag ligga tio alnar under jorden än stått brud i går. – Ja, och den der käringen, – inföll stalldrängen, – säger Erker, var galen, för han sporde henne till, och hon svarade aldrig ett ord, utan bara bligade på honom, så det gick som en kall kåre öfver ryggen på honom, sa’ han, men si, hon var ändå ute i parken och såg på bruden, och många fler ha sett henne både här och i kyrkan men ta mig döden vill icke jag ge den en riksdaler, som letar opp henne nu för ingen själ har sett henne se’n – Det tror jag väl – sade Lisa föraktligt, – trollpackor äro inte goda att hitta de – Men det säger jag likväl, att jag ville ge något om jag kunde få veta hur det riktigt hänger ihop, – återtog fru Berg, – jag sprang så att jag kunde stupa i morse för att få tag i Didrik eller Larson – för de två vet’et bestämdt, – men Didrik såg ut som ett syndaregister i ansigtet när han gick genom förstu’n, så det var inte värdt att fråga honom engång. Och Larson har hela förmiddagen hållit på att packa in åt hofmarskalken – för nu reser han med i morgon, så här blir då rent hus, och sen – Åh nog vet jag allt hvad Larson vet åtminstone, – afbröt Lisa med en min af hemlighetsfullhet, som stegrade fru Bergs nyfikenhet till det yttersta, – och med ett utseende som fullkomligt röjde hennes otålighet, inföll hon: – Vet du, Lisa, nu kan vi rätt slå oss i ro litet, och du kan komma in i min kammare och hjelpa mig nysta upp den der jemtlöparn som blef på ulltyget det är snart gjordt om vi bli två om’et. Och med
Länd att Malmköping, en af stad oberoende köping, anlagd å Malma Rusthålls egor, ej innehafver någon rotering underkastad jord ;; för Wermlands Län: att Arvika, en likaledes af stad oberoende köping, icke eger annan jord, än som belöper på i/4, efter helt räknadt, i Kronoskattehemmanet Solberga, Arvika socken, hvilken jord af staden blifvit inköpt för köpingens planerande och bebyggande, samt att köpingens invånare för sitt hemmantal deltaga med öfriga delen af hemmanet Solberga, så val i ordinarie rotering, sorn i öfrigt hemmanet åliggande skatter och onera; ■ Stutssamt Öecon,-.XJlth Betänkande N:o 28. att don af Kongl. Majit medgifna köpingen vid Tyksmark ick« kom imit. till verkställighet; för Jönköpings Lein: »i<t någon borgerlig rörelse icke utöfvas i de Jönköpings stad medgifne köpingar, Ullasjö, T alli agen, Maden och Wernamo; att då af de 3:ne -förstnämnde, staden hvarken haft eller kan få något gagn eller någon fördel, Magistraten i Jönköping saknat alic kännedom om beskaffenheten och egenskapen af den jord, hvarå deras anläggning är beviljad; att jor d ry m den vid Wernamo, sorn endast till marknadsplats af stadens Borgerskap begagnas, utgör omkring ett tunnland, hvilken jord icke blifvit skattlagd, och för öfrigt bebos af till större delen medellösa personer, sorn, skattskrifne å landet, derstädes erlägga bevillning; för Linköpings Län: att någon jord, som kunnat lill Båtsmanshåll uppföras, icke är anslagen till den under Norrköping lydande köpingen Hellestad, eller till oberoende köpingen Motala; att vid -den förre finnes blott en köpman, hvilken i senare åren ^blifvit i Norrköping för borgerlig rörelse taxerad, och jemväl deltagit i stadens Båtsmanshåll, och att bevillningen i Motala för de fern sista åren utgjort, för tomter 22 Rdr 40 sk >o rst., .och for borgerlig rörelse 171 Rdr 2S sk. Banco; för Kronobergs
S begäran, anläg Bruks Palonen för öfrigt alla de wigtiga Ml, som rala för skyudsamhetrN as f. d. Konungens skyltning öfwerwäga r, efter Bruks Patronens underdäniqa ranka, upkommande mindre betänkligheter, om sädant innan freden borde wärkställaS eller ej. Herr Bruks Patronen trodde således att det icke är af någon aldeles oundrvikelig nödwändighet, att Freden med Ryhlantz borde wara afflntad, innan sörberörde flyttning föreroges, hwilken han dersö» re önstade mätte uran afwakran deras och sä sort Kongl. Majt. sinner öfrige omständigheter der tilläta, blifwa wcrkstäld. Med hwatz Herr BrukS-Patroncn Lkersrein sälebes ytrrat, förenade sig de öfrige Herrar Ledamöter of Vorgare-Sländek. Korrirell. Enligheten med de till Kongl. Maj:l inlämnade Originaler intygar l.srs von Engeström. Herr Grefwe» och Landt Marskalks» söreflog derefter lill RidderMpet och Adelns bifall denna Konungens nädiga proposition sä wäl att f. d. Konung (ZllLkst Häolpk, med Desi Gemäl och Barn, genast ur Riket matte afresa, svin rörande den för Deras wi» Hände sörestagne ort. 540 Den 8 December. Härtill ropades ett ganska starkt Ja. Anmäldes och inbördes en D pukakion isian det Högwhrdige Preste-Standck, ansörd af Herr Diskoppen m. m Hcrr Doctor ^Veiäiuan, hwilkcn tillkänna» gif akt Preste Sländek kill aila dcl-r bifallit Kongl. Mains idag meddelade nådiga proposition samt tillika beslutat akt genom sin Taleman hos Hans Kongl. Majtl bclyga sin underdäniga wördnad och tacksamhet för Desi widkagne wisa och kraftiga anstalter, i hwilket sistnämnde beslut Preste-Sländct inbjöde sina McdSländer art deltaga.
Sedan 1831 har Bruket (i följd af Branden af öfre Verket) icke lefvererat till Banken något Skrifpapper, förr än mot slutet af år 1834» då Prisen för alla sorterne bestämdes på grund af de lägsta Priser, hvartill Banken under tiden efter Anbud gjort sina upphandlingar; och deribland 6 R:dr 3a sk. B:co för Skrifpapper N:o i samt 4 R:dr 32 sk. B:co för Skrifpapper N:o a, eTiuru något vid mindsta jemförelse så godt Papper, som det förstnämnde slaget af Tumba Bruks nuvarande tillverkningar, icke åtminstone på sednare tider, lärer varit i Banken begagnadt. Del Papper för hvilket de af Herrar Revisorer uppgifna Pris af ii: 24. —, 10: 2. — och 7: 46. — voro beräknade, hvilka dock bestämdes vida lägre, eller till 10: , g: och 7: tillhörde de af frami. Grefve von Schwerin föranstaltade profförsök, af det finaste och utsöktaste i såkalladt Skrifpappers-format. Jag kan slutligen ej förbigå, att om Herrar Revisorer, i fråga om sådane hos Fullmägtige vidlagne åtgärder, som ansedts vara af beskaffenhet att kunna föranleda till någon anmärkning, behagat, på sätt Herrar Revisorers Protocoller visa hafva ägt rum i afseende på en och annan af Bankens tjenstemän, lemna tillfälle till förklaring, före de ifrågakomne anmärkningarnes definitiva fastställande; skulle, såsom jag vill förmoda, åtminstone de fleste bland dem, derefter hafva funnits böra förfalla. Motala den 12 Mars 1836. Bernhard Rosenblad. (Bil. Lif. A). Utlåtande af Förvaltaren vid Tumba Pappers-Bruk Kamereraren C. Möller, till Herrar Banco-Fullmägtige af gifvet den 3 Februarii i836. Genom Herr Kammarherren och Riddaren Rosenblad har jag undfått del af följande Rikets Ständers Herrar Revisorers gjorda anmärkningar i fråga om Tumba Bruks förvaltning, jemte befallning att deröfver inkomma med utlåtande. a) I afseende ä Bokföringen.
I anledning af Herr Hjertås förslag, får jag, i egenskap af Contrasignent af Kongl. Majrts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse, fasta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på samma Skrifvelses ordalydelse. Om jag ej för mycket misstagit mig , innehåller Herr Hjertås förslag, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t skulle afgå, för att uttrycka Riksens Ständers underdåniga erkänsla för Kongl. Maj:ts begifvande till Riksens Ständers önskningar, alt BondeStåndet hädanefter alltid må tillsätta sine Notarier. Men Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse innefattar ej något sådant begifvande för alltid. Kongl. Maj:t förklarar Sig endast deri beredvillig att gå Riksens Ständers önskningar till mötes sålunda, att, utan afseende på förut iakttagit bruk, BondeStåndet må utnämna sine Notarier vid denna och nästa Riksdag; men ej vidare. Motivet till Kongl. Maj:ts 9 H>7 258 Den 9 Januari i. eoncession i detta fall var visserligen önskan att gå Riksens Ständer till mötes, men likväl under den förutsättning, att det af Kongl. Maj:t föreslagna tillägg i 24 §. Riksdagsordningen i grundlagsenlig form skulle behandlas och antagas. Denna concession varar således ej längre, än till dess Riksens Ständer fattat deras beslut i afseende på nämnde förslag. Herr Hjerta: Mitt förslag till underdånig skrifvelse innehåller visserligen allt hvad Herr von Schulzenheim trott sig deruti finna. Men jag skall ej ett ögonblick hysa minsta tvifvel om det handlingssätt Regeringen för framtiden skall iakttaga i afseende på tillsättandet af BondeStåndets Notarier, sedan Ståndet a:ne Riksdagar fått utöfva denna rättighet. Då våra Constitutionella förhållanden derförinnan uppnå en större utbildning, så måste man kunna taga för gifvet, att Konungens Rådgifvare icke mera skola vilja med Riksens Ständer strida om denna rättighets utöfning. Om 10 år finnes i Sverige ingen Ministere, som lärer bry sig med att tillsätta Ståndens Betjening.
Herren gjorde med Åssyriens konung då han tillstadde afguderi! Han slog honom och hans folk; derför får den rättfärdige lida med den orättfärdige! I den ende allsvåldige Gudens namn upphäfver jag denna Baalsdyrkan, om ock alla jordens konungar tillåta den; påfven ville sälja min själ åt satan, men jag ref sönder kontraktet, mins du det; skulle jag nu frukta en konung som vill sälja sitt folk åt Baalim! MÅRTEN (till de sina). (Han rifver sönder ordern.) I ären mina vittnen att han smädar konungen! OLOF (till de sina). I ären mina vittnen inför Gud att jag ledt hans folk från en ogudaktig konung! MÄSTER OLOF - MÅRTEN. Hören, I trogne! Det är för den kättarens skull som Herren slagit oss med pesten, det var Guds straff som först drabbade hans moder! OLOF. Hören I, påfvens otrogne! Det var Herrans straff öfver mig derför att jag tjente Sanherib mot Juda! Jag skall bota mitt brott, jag skall föra Juda mot Assyriens och Egyptens konungar! ket förskräckes.) (Månen har gått upp röd och ett rödt sken faller öfver scenen. Fol OLOF (stiger upp på en graf). Himlen gråter blod öfver edra synder och eder afgudadyrkan , här kommer att straffas ty öfverheten hafver sig försyndat! Sen I ej hur grafvarne öppna sina käftar efter rof GERDT (tar Olof i armen, hviskar honom till och för honom med.) (Panique.) ABBEDISSAN. Gif oss åter vårt skrin att vi må lemna denna förödelsens boning! MÅRTEN. Hellre må helgonets ben hvila i denna heliga jord än utsättas för kättares skändliga händer! OLOF. I frukten pesten, I fege! Var er tro på heliga ben ej starkare än så! blott en del stannat inne på scenen.) (GERDT hviskar till OLOF igen. Processionen har skingrat sig så att OLOF (till Mårten). Du kan vara nöjd nu, hycklare!
På desse samfällda skäl — då, efter min öfvertygelse, formerna icke tillåta ett sådant steg, då R. o. Ad. förut bestridt ett dylikt förfarande, då R. o. Ad. vid flere tillfällen och sednast vid' denna riksdag behandlat denna fråga, såsom en allmän civillagsfråga, i hvilken ingen reservation af ett Stånd emot tre är grundlagsenlig! tillåten, då ett sådant steg skulle, om det ledde lill det' åsyftade ändamålet, inverka på annan mans lagliga rätt och dess lagligen framburna önskan, och då slutligen detsamma är obehöflig!, emedan R. o. Ad:s tanka icke kan vara okänd af den, som i sista hand skall pröfva denna vigtiga fråga — vågar jag anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derå, att R. o. Ad. helt' enkelt måtte lägga nu föredragna betänk, till handlingarne, och således afslå den und. skrifvelse, som Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr Lagerhjelm, Pehr: R. o. Ad. har redan tydligen uttalat sin tanka i sjelfva hufvudsaken; frågan är här sålunda endast om formen, och det är just denna, som är af beskaffenhet» alt den onekligen påkallar den mest samvetsgranna granskning, innan R. o. Ad. går att deröfver fatta sitt beslut. Att den olika arfsrälten af ålder varit i Sverige allmän lag, lärer väl icke af någon kunna bestridas. Det visar sig af landskapslagarne. Denna olikhet fans innan Adeln hade några företrädesrättigheter, innan den hade uppträde såsom Stånd. Första frågan är således :< huruhafva de särskilda sätt, hvarpå denna allmänna lag blifvit tillämpad, tillkommit? Utgöra de privilegier eller icke? Den värde, motionären har, såsom grund för den protest, som här är ifråga alt - till K. M. afgifvas, framställt den sals, att arfsrätten i Sverige, icke är allmän, utan särskild, personlig och egen, en priva lex. för hvarje Stånd. Om denna sats vore sann; huru skulle då arf. skiftas emellan de medborgare, hvilka icke höra till något särskildt Stånd?
Kommitén bär likväl endast velat antyda detta förhållande, utan att uppställa någon beräkning, hvarigenom denna vinst af arbetsdagar till något visst penningevärde uppskattas. Sedan Kommiteradc nu sökt utreda, huru de tillgångar beräknas, hvilka för upprättandet af en elit-corps bland beväringen äro att använda, återstår det att tillse, huruvida och i hvad mån dessa tillgångar kunna anses vara för sitt ändamål tillräckliga. För att komma till någon visshet i detta hänseende, och då antalet af förenämnda elitcorps icke ens approximativt kan beräknas, förr än man har sig bekant, hvad kostnaden för hvarje man af en dylik corps skulle utgöra, så blir det nödvändigt att först beräkna denna kostnad. Och då densamma i åtskilliga fall bör vara jemförlig med kostnaden för den öfriga beväringen, torde det böra tillses, till hvad belopp denna utgår, beräknad för hvarje man öfver hufvud. Af föregående beräkning öfver kostnaden för vapenöfning af 20.000 man årligen visar det sig, att möteskostnaden för detta antal uppgår till Riksdaler 195,002: 9 öre, samt marchekostnaden till Riksdaler 71,240: 77 öre, hvilket för hvarje man gör Riksdaler 9: 75 öre under mötet, och Riksdaler 3: 56 öre under marchen till och från mötesplatsen. Hvad mönstringskostnaden beträffar, så lärer den för elit-corpsen icke behöfva serskildt beräknas, enär mönstring af denna corps alltid bör kunna ske i förening med annan mönstring. På dessa grunder kan kostnadsberäkningen för bevärings-eliterne uppgöras på följande sätt: Mönstrings-kostnaden ingår bland kostnaden för den öfriga beväringens mönstring, och upptages derföre icke serskildt. March e-kost n a dm till och ifrån mötesplatsen har lör beväringen hittills uppgått till 3 Riksdaler 56 öre per man, men torde hädanefter komma att utgöra ett något högre belopp, lill följd af förhöjdt värde å dagportion under marche, samt förhöjning af manskapets tobaks skilling - 17 skilling.
Sedan uppstår frågan , om skulden helt och hållet skall öfverlemnas åt kommande Ständers omsorg, elier huruvida amortering deraf genast må börja. Jag har först varit af den senare meningen, men då jag besinnat att härmed föga vanns, har jag öfvergått till den förra, och anser det numera vara bättre att öfverlemna denna skuld i arf åt r §36 lien 19 Julii f. m: 1828 års Riksens Ständer; dä Obligationeme endast löpa med tre procent, blifver operationen ej sa kostsam, som om Femprocents-Obligationer antagas. Statens ränteförlust titgö? nemligen då Första Aret 11,700 ; Andra — 23,400; Tredje — 3?.4oo; Fjerde — 3 9,900 °ch Femte — 44,400 R:dr. Detta blifver likväl maximum, ty då icke ■^lla lånen göras på samma dag, minskas räntorne successive , och. kunna derföre på sin höjd calculeras till 40,000 R:dr. Skulle man äter införa StatsObligationsi-systemet med 5 procents ränta finge man göra upplåningarne på annat sätt och således äfven större ränteförlust uppkomma. Om Femprocents-Obligationerne till en början införas, skulle detta system alltid komma att fortsättas , hvaremot de med Tre procent ej kunna äga rum längre, än det finnes eassa-tillgång i landet, och derefter ar detta låne-systemet slut. Efter man nu måste antaga någotdera låne-system , är det naturligtvis bättre att hålla sig till det, som nöd. vändigt måste slutas. Jag tillstyrker derföre * ptt Betänkandet måtte bifallas. 1 Jag har väl hört flera rigtiga anmärknin gar deremot göras, men jag betviflar att de föranleda till något förändradt resultat hos Utskotten, emedan, oaktadt all fruktan för Statsgbligationerne, dessas opinion för Treprocents Den 19 Julii f. m. 9 37 lånen, när dylika skulle inrättas, var öfvervägande, Jag tillstyrkte dl deras antagande med. endast två procents ränta, men pluraliteten bestämde den till tre procent.