Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En »madonna med barnet, vid hvars sida Johannes döparen och den hel. Georg», af Tizian, förtjenar serskild uppmärksamhet, icke blott såsom utmärktare än någon af dem i pinakoteket och Wien, utan äfven emedan en sådan omgifning är karakteristisk för Tizians heliga familjer. Här finnes också en annan dylik, der Paulus företräder S:t Georgs ställe. Bland de många ur Nederländska skolan nämner förf. endast af van Dyck: en tafla med »Karl II:s, Jacob II:s och prinsessan Marias bilder» såsom barn, en skön målning. Bland de nyare finnas flera fransoser, såsom David (1826), Vernet (Karl) (1837), Gerard (1837), Richard, hvilkas arbeten i Tyskland äro sällsynta. Ett putslustigt stycke af den sistnämnde föreställer, huru Henrik IV strör konfekt för hertigen af Bellegarde, hvilken gömt sig under hans Gabriellas säng, med de orden: »allt måste hafva något att lefva af!» Hess (Peter), historiemålaren, har här flera goda stycken. Äfven svenskarne, hvilkas arbeten väl i utländska gallerier äro sällsynta gäster, hafva här representanter uti en »utsigt af Gripsholm» af Fahlcrantz, och en af »hamnen i Kalmar» af Berger, det förra ett litet, utmärkt vackert stycke. En ännu större sällsynthet är ett eldskensstycke, en »Italiensk Osteria», af finnen Alexander Lauræus, (död i Rom 1823, 37 år gammal), som väl ej torde taga sig illa ut vid sidan af dylika utaf Honthorst eller Schalken. I katalogen heter han: »Lareus A. (Schwede»). Ännu har det Leuchtenbergska galleriet värde af några skulpturarbeten, bland hvilka Canovas trenne »Gratier» intaga första rummet. – Galleriet är öppet alla torsdagar. Deremellan vinnes inträde på föregående anmälan hos intendenten, hvilken, för att föröka sin dessutom nog stora inkomst såsom cicerone, noga tillser, att ej skilda sällskaper få inträda på samma gång. Och om en ensam person anmäler sig, så är denna för honom ett sällskap.
Vid tre andra masugnar, nemligen Brusaholm, Obs och Åminne, användes endast sjö och myrmalmer; och uppgår bela tackjernsblåsningen sammanlagdt tili 16 å 20,000 SkU. om året, oberäknadt 1,000 å 1,300 SkU gjuttackjern och gjutgods. Stångjernslillverkningen vid 16 stångjernsverk med 26 hamrar och 33 smälthärdar har årligen utgjort omkring 12,000 SkU.-, för 14 spikhamrar och manufakturverk är årstillverkningen uppgifven till 18 å 1900 SkU. Stångjernet afsätles vanligen å bruksbacken till ett pris, som särdeles under sednare åren varit högst fördelaktigt för tillverkaren, och blott en mindre del af tillverkningen, egentligen från Hörle och Nissaforss, vågföres i stapelstad. De bergsmän, som hafva tillräckliga egna skogar, skörda betydlig inkomst af tackjernstillverkningen. Inom Östra härad finnes Klefva nickelverk, hvars tillverkning är af mycken betydenhet, och bland fabriker och bruk, hvilka icke tillhöra bergsrörelsen, må särskildt nämnas det med Gyllen forss jernverk förenade glasbruk i Westbo härad samt Haga glasbruk i Östra härad, hvilkas tillverkning och afsättning likaledes är ganska betydlig. Husqvarna gevärsfaktori, i Hakarps socken och Tveta härad, sysselsätter omkring 250 arbetare, af hvilka 114 äro på stället bosatte och de öfrige i närmast belägna socknar, men mest inom Bankeryds socken.
Astley hade tillsagt värdinnan att skaffa dem hästar till eftermiddagen och att helsa den försvunne Meyerkopf, i fall han återkomme, att han borde vänta dem här. Morgonen var så vacker, och den friska vinden ifrån hafvet kändes så angenäm, då de gingo öfver den ljungklädda backsluttningen, som skilde byn ifrån parken till herrgården; flockar af hvitulliga får, vaktade af barn och raggiga hundar, syntes som oregelbundna halfsmälta snödrifvor mellan bergen, och det töcken, som på morgonen hade legat i dalgångarne, var nu uppstiget och förvandladt i glänsande molnflockar. Snart voro de på andra sidan af de kala höjderna, der blåsten icke tillät annat än några halftorra hagtornsbuskar att skjuta fram mellan klipporna, och der sjelfva ljungen vid denna tid af året var torkad af vinden och uppbränd af solen, — och kommo nu ned i den dal, der slottet och parken lågo skyddade emot den ständiga blåsten. Efter ännu tio minuter stodo de vid grindarne till parken. Astley stannade likväl ett ögonblick tvekande, innan han drog på snöret till den gamla metallklockan, omkring hvars kant ett bibelspråk var inristadt och deröfver årtalet 1602 samt på andra sidan det Hawerfieldska vapnet. Det föreföll honom motbjudande att gå in, då den, hvilken ansåg sig som egare till stället, fanns der, så mycket mer som lorden och han icke hade återsett hvarandra sedan den morgonen, då Hawerfields kula sträckt Astley sanslös i Lessleys armar. Nu berättade dem likväl grindvaktaren, att hans husbonde redan tidigt på morgonen ridit ut och ännu icke var återkommen. På Astleys fråga, om någon främmande sökt honom, svarade karlen: ”nej”; ingen främmande hade före de båda vännerna synts vid grindarna. — Det är då möjligt, att Meyerkopf ännu icke träffat honom eller också icke gått hit, — sade Astley, under det de fördjupade sig i parkens skuggiga gångar. — Det är troligt, att han mött honom på vägen. Vårt enda hopp är, att
Danmark har, genom Förordningen den 6 April 1855, erhållit fri ränta, endast med undantag för inteckning i fast egendom. I Norrige, hvarest, likasom i Danmark, diskonton sedan år 1799 varit fri, men den allmänna räntan blifvit tid efter annan nedsatt från sex till fem, och slutligen år 1772 till fyra procent, samt för så kallade vexelobligationer, enligt Förordningen den 13 Februari 1767, till fem procent, hafva sistnämnde tvenne räntebestämmelser fort - farande tjenat till efterrättélse, intill dess genom lagen den 8 September 1842 räntan på en gång frigafs för vexelobligationer och andra skuldförbindelser, hvilka icke voro förbundne med inteckning i fast egendom, och å hvilka betalningstiden ej var utsatt aflägsnare, än sex månader från utgifningsdagen. Denna lag beslutades af Storthinget på förslag af enskild motionär, sedan fråga om framställning i ämnet från regeringens sida blifvit väckt af Finans-Departementet, men af Kongl. Maj:t ansetts för det då varande böra förfalla; Och den Storthingets komité, som förberedde lagförslaget, yttrade i sitt betänkande derom, bland annat, att Komitén väl var af den öfvertygelse, att fullkomlig frihet vid ränteaftal borde ega rum, men att verkningarne af en plötslig förändring icke kunde förutses eller beräknas, och att det derföre vore en pligt att iakttaga största försigtighet, så att icke öfvergången vållade skakningar i den offentliga och enskilda förmögenheten samt blottställde invånarne för förlust af egendom eller välfärd. Lagförslaget, sådant det framställdes, betraktades derföre såsom en »förberedande början till friare och riktigare principer i denna vigtiga del af Statsekonomien.»
Upsala Län. Civil-Statens Pensions-Inrättning tillkommande Begrafningshjelps-besparingar efter aflidne Häradsskrifvarne Berg och Gullbergsson samt LandtRäntmästaren Ångman 178: — 2. Dito dito för i83q, Vakans-besparing efter från tjensten dömde Landt-Räntmästaren Tollin 222:11. I. Calmar Län. Transport Jönköpings Län. Till Civil-Statens Pens iöns-Inrättning, Vakansbesparing för 1840, efter Hof-Rätts-Rådet Collin, 292:44. — Dito dito för 1840, efter Häradshöfdingen Holm, ... 18: 36. — Dito dito för 1840, efter Provincial Läkaren Eneroth, .. 185: 1. 3. Elfsborgs Län. Dito dito för r84o» lill åtskilliga personer Westmanlands Län. Länsmannen Bomberg tillkommande Lönetillökning för år i8.35., som för samma år blifvit oriktigt besparad,. WesterNorrlan ds Län. Civil-Statens Pensions-lnrättning tillkommande Vakans-besparing för 1840, efter afskedade Andre Landtmätaren Stagnell, ., . .. Bilaga till i8j3 års Revisions-Berättelse angående Stats-V^erket. JLit S> Armeens Ackords-Ämor teringsfond tillkommande Ackords-räntor för 1839, efter till andre Regementer transporterade Under-Löjtnanterne Montgomery och Nyblaeus, . 6: Medikamentspenningar för 1840, för LifRegementets Korporalen m. m.. Armeens Ackords-Amorterings jond tillkommande Ackordsräntor för i83g, efter till andra Regementer transporterade Ryttmästarne Annerstedt och Sjöcrona, . t , 76: 24.
Yid sådant förhållande få Utskotten föreslå; att, då uttrycket "intill och med’’ innebär ett icke öfverflödigt förtydligande » detsamma måtte af samtlige Riks-Ständen antagas; äfvensom att, enär beräknandet af det egendoms-värde, för hvilket finge brännas Brännvin, antingen i enlighet med Ridderskap 6 Bevillu.-J Lagoch Oec.-Utsk. Meni. N.o 27. pets och Adelns godkännande af 1824 års stadgande efter 1822 års taxering, eller, jemlikt BorgareStåndets Beslut, efter uppskattningen för ur 1827 , synes vida mindre tjenligt, än Inskottens af 2:ne Riks-Slånd bifallne Förslag, att i83o års taxerings-värde härvid måtte tagas till grund, Hoglaft. Ridderskapet och Adeln saint Hällöf. Borgare-Ståndet alltså äfven måtte antaga sistnämnde grund; hvarjemte Utsi otten få anmäla, att,: enär Irenne, af Riks-Stånden på ofvannämnda sätt godkänt den i sammanhang härmed gjorda framställning, att i taxation, såsom grund för brännings-rättigheten, ej får ingå värdet för byggnader till större belopp, än högst en fjerdedel af-jördens värde, Rikets Ständers Beslut i denna fråga sålunda är i öfverensstämmelse dermed fattadtj samt alt Utskotten endast, till förekommande af all tvetydighet i sistnämnde hänseende, anse $ig härvid böra hemställa, att näst efter orden i nya Redactions-förslaget: ”högsten fjerdedel af jordens värde må intagas följande mening: ”hvilket stad - Beviiln-j Lagoch Occ.-Utsk. Mein. N.a 27. 7 gande galle för åbyggnader så. väl å landet, sorn. å stadsjord utom städernas staket.”
Direktionen för befrämjande af segelfarten på Wenern samt enligt Förvaltningens af Sjö-ärendena underdåniga tillstyrkan, under den 28 December 1843, i nåder bifallit, att nämnde sjö skulle ånyo uppmätas, karta deröfver upprättas samt beskrifning, grundad på den nya mätningen och gjorda undersökningar, författas; till hvilket allt 25,000 r:dr banko blifvit anslagne att af 19 Sjöfartsfonden utgå med 5,000 r:dr årligen i fem år. Då således staten redan anslagit en så betydlig summa för ifrågavarande ändamål, syntes den mening vinna ytterligare stöd, att staten, i likhet med hvad från äldre lider egt rum, med afseende å rikets yttre kuster, ock borde öfvertaga en inrättning, hvaraf en så ansenlig handelsrörelses säkerhet till stor del beror och hvilken svårligen kunde efter tidens fordringar åstadkommas af en o cj skilde, hvilka ega att åberopa serskilda vilkor och aftal, på samma gäng de äro deraf bundne. Med afseende å detta allt nu anförda och då härtill kom, att den fria farten från haf till haf kanalvägen tycktes med tiden allt mer och mer framkalla en transito-rörelse, då behofvet af en ordnad lotsoch båk-inrättning torde komma att än mera känbart låta sig förmärka, ansåg Förvaltningen af Sjö-ärendena lämpligast, att kronan ensam öfvertager ledningen af säkerhets-anslalterna för trafiken på ifrågavarande sjöar och låter derstädes införa en lotsoch båk-inrättning, så mycket heldre, som seglationen å dessa sjöar fullt ut kunde anses lika äfventyrlig och svår sorn den på rikets yttre kuster, samt jemförelsevis förenad med lika många skeppsbrott och sjöskador, och trodde Förvaltningen denna inrättning lämpligen kunna benämnas möllersta lots-distriktet.
Kommunerne lära icke underlåta, att utskrifva långa restlängder, som öfverlemnas till kronobetjeningen och den får då nöjet att indrifva hvad som är obetaldt, eller med andra ord, det blir en förökning i dess beslyr. Detta är den vinst, som tillskyndas kronobetjeningen och genom den af Frih:n yrkade återremiss beredes benne i sanning icke någon upmuntran. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Fastän jag ej reserverat mig emot Betänk., röstar jag dock för afslag. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. till bifall å Allm. Besv. o. EkonUlsk. förevande Betänk., men denna popos. besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad:n behagade afslå samma Betänk., samt, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte ett eller annat Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Som jag under gårdagens plenum icke deltog i öfverläggningen om Const.Utsk:s mern. M 2 med förslag till representationens ombildning, anhåller jag alt till prot. få nedlägga min protest eller reservation emot det af Ståndet Den 16 Februari. 133 fattade beslut, hvilket enl. min fullkomliga öfvertygelse icke är båtande för fäderneslandet eller R. o. Ad:s eget anseende och sanna fördel. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. Jl? 28 i ani. af väckt motion om ändring i K. M:s Nåd. Förorda, om sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843 och K. M:s Nåd. Förordn. om sockenstämmor i Stockholms stad d. 16 Mars 1847, i hvad dessa författningar röra ordförandeskapet i sockenstämma. Sedan uppå förfrågan af Hr Adelborg, Anders Otto, underl.
Härförutan har Consistorium i und&rdånighét gjort hemställan om ett anslag af 750 Ridr till pension för extra ordinarie Professoren Anders Uppströms enka, Maria Charlotta af Uhr, och deras sex oförsörjda barn, under anförande, bland annat, att Professoren Uppström, som egnat sina bästa krafter och sin mesta tid åt Elementar-läroverket i Upsala, varit vid Universitetet anställd sedan 1850 såsom Docens och från 1859 såsom extra ordinarie Professor med årligt arfvode för denna sednare befattning af 1,500 R:dr, samt att han under denna tid genom bearbetning och lifgifvande från trycket af alla de qvarlefvor, hvilka finnas af det meesogötiska språket, förvärfvat sig både inom och utom fäderneslandet ett vetenskapligt anseende, som hedrade icke mindre honom än det universitet han tillhört. Då han vid sitt frånfälle lemnat sin familj nästan utan alla egna tillgångar och utan annat understöd än 800 R:dr från Universitetets pensionskassa och vid pass 40 h 50 R:dr gratial från Erkestiftets pensionsmedel, vore det, enligt Consistorii underdåniga mening, billigt, att staten äfven för sin del lemnade något understöd åt de qvarlefvande efter en vetenskipsman, som under troget uppfyllande af sina tjenstepligter användt sina lediga stunder til arbeten, hvilka gagnat vetenskapen och befordrat fäderneslandets anseende. Och har Kanslern ansett sig böra förorda denna underdåniga hemstäl» lan till Eders Kongl. Maj:ts nådiga behjertande, så mycket hellre som behållningen i Professoren Uppströms sterbhus utgjorde, enligt bouppteckning, endast 692 R:dr. I betraktande af nu anförda förhållanden tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra framställning derom, att å allmänna indragningsstaten må uppföras ett årligt anslag af 750 R:dr, att utgå såsom pension åt Professoren Uppströms enka och oförsörjda barn.
Lag antages, skall deraf den allmänna följd uppstå, att Vattenverk förlora i deras varde och att de, med ökad svårighet mot hittills, skola kunna försäljas, då besiktningen deraf kommer att hvila på till tid obegränsade pretentioner af närboende jordegare. §. 3 i Lagförslaget, med af Utskotten Lagutskottets Bttankanchn. 525 gjorde tillaga;, innehåller: ”Att Vattenverk, som på uppgifven grund måste aflätas skall lösas med Femtio procent ofver fulla värdet; men tillhörande Inventarier endast efter derå satt värde, dels emedan det vo» re anledning tro, att Mechaniske Verks tillhörigheter skulle blifva lågt värderade då de ej mera på bestämdt ställe finge an« Våndas, äfvensom lika anledning förekommer, att, sedan innehafvare!) blifvit skiljd ifrån Vattenverket, han på annat ställe sällan lärer finna tillfälle använda dylika inventarier, anser jag att ersättningsgrunden derföre, eller 50 procent öfver värdet, äfven bör blifva gällande. §. 4 med Vattenverk, som på sådant Sätt afstås, skall särskildt i varde ingå cch beråknas så mycken jord, som ej år tillräcklig för enskild åbo derå vara besuten. Deraf följer, att under ett Bruk eller annat Vattenverk lydande flere eder fårre hemman kunde Innehafvaren få behålla då han nödgades afstå det förnämsta eller Vattenverket. Här förekommer i min tanka, å ena sidan, en obillighet att för lili vägabringande af odling ä vattenriränkt mark, ej mindre Vattenverk än alia tillhörande lägenheter måste lösas; men åter; hvad värde eger eller hvad lördel kan det lemna innehafvaren bibehålla underlydande hemman, seda!) den förnämsta egendomen, Vattenverket, gatt honom förlorad? Jag skulle ensamt härifrån vilja hemta skäl för lagens olämplighet. 52G LagUtskcttcis Betanhanåtnl §.13. I frågan om allas som kunde få mer eller mindre nytta af Vattenverks rifning, skulle i kostnader och den på jorden förflyttade skatten deltaga, eller attén dylik kostnad och skatt endast skulle drabba den eller deni, som påstående derom våckte, har efter votering 2 Stånd stannat emot 2.
Då detta amne första gången var under öfverläggning, blefvo så många vigtiga skål anförda emot Utskottets Betänkande, och äfven nu har af flere värda Ledamöter så mycket grundligt blifvit yttradt emot den af Utskottet föreslagna Lag-förändring , att alla tillägg utan tvifvel äro öfveiflödiga, för att bestämma Högl. Ridderskapets och Adelns opinion i detta fall. Likväl tror jag mig böra till besvarande upptaga en anmärkning af Herr Stråle. Han har nemligen förment det Vara nödvändigt, att ”stadga dödsstraff för sådana, som äro dömde ”till fästning för lifstiden, men efter erhållet ”tillfälle att rymma derifrån, ytterligare betra. ’*das med tjufveri.” Den värde Ledamoten anser dödsstraff i detta fall vara så mycket nödvändigare , ”sorn eljest alldeles intet straff ”vöre, hvarigenom en Lifstids-arrestant kunde ”afskräckas från försöket att rymma.*’ Jag torde härvid blott få äran fästa Högloflige Ridderkapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att lifstidsiängelse är till sin natur ett så orimligt straff, att man synes kunna hoppas, eller nästan vara förvissad, att det aldeles lärer afskaffas i den Lag, som en upplyst LsgComité skall, i i9 de Århundradet, under." kasta Riksens Ständers pröfning. Det skulle således vara olämpligt, att nu skärpa straffet för tjufvar, blott för att emellertid, intill dess den nya Lagen hinner blifva färdig, göra den gamla consequent i orimlighet. Jag vågar derföre hoppas, att Högloflige Ridderskapet och Ad Ridd, o. Ad, Prot. VI. B. !• Afd. 5» 6. 34 Den 21 Maji. deln ej skulle vilja ytterligare skärpa en Lag, som redan är för sträng och barbarisk, och hvilken vi förmodligen alla önska, att innan kort tvärtom kunna mildra, och göra mera svarande mot dess ändamål. Äfven borde jag få göra den anmärkning, att den af Utskottet föreslagne tjuf-stämplingen skulle möjligen kunna gifva anledning till ett nytt slags brott af den aldra rysligaste beskaffenhet.
Den siste Mohikanen och Susquehannas källor, Bulwers Pelham och Den Förskjutne, samt tvenne smärre arbeten – instuckna emellan de andra och hvilka borde för tillfället vara de icke minst välkomna – nemligen: en beskrifning öfver Stockholm och en dito öfver kanal-linien jemte karta. ”Hvilken godhet, hvilken vänskap, hvilken uppriktig önskan att både gagna mig och göra mig nöje!” sade Blenda till sig sjelf. ”Denne främling måtte säkert mena mig mycket väl jag skall också icke glömma hans råd, ifall det händer att – man observerar mig.” Under den obehagliga färden öfver Wenern, ännu upprörd efter den föregående stormen, nödgades våra passagerare hålla sig orörliga i hytten. Sjösjukan minskade vår gamla nåds pratsamhet och stäfjade en smula hennes fantasi. Det enda hon nu fantiserade öfver var den sorgliga och harmfulla omständigheten att frukosten och middagen, som hon ej kunde förtära, ändå måste liqvideras. Också vädjade hon till alla kända makter, om det ej var det mest, himmelsskriande och oanständiga prejeri i verlden att låta folk betala för hvad de icke erhållit. Endast en ganska ofullkomlig tröst låg i den tanken, att hon följande dagen skulle bjuda till att äta för två. Blenda, som visserligen äfven mådde något illa, var likväl icke så förlorad: hon kunde både äta och läsa, och gjorde sig nu på förhand hemmastadd med allt det sköna och underfulla, som hon skulle få se. Hon var kanske i synnerhet förtjust öfver lyckan att icke behöfva synas alltför okunnig och att kunna hejda de utbrott af plötslig förundran eller hänryckning, åt hvilka hon utan fråga skulle hafva öfverlemnat sig, om icke den obekante ”riddaren med slutna hjelmen” eller ”riddaren af svarta rosen”, såsom hon också fann nöje i att nämna honom, förutsett och förekommit allt. På eftermiddagen greps hon likväl af längtan att se det vida, upprörda elementet, och som hon kände sig kunna stå på fötterna, gick hon upp på egen hand, medan mamma sof.
I anmärkningarna till femte momentet, tyckes Herr af Dar elli mena, att en långsamt successif realisation af nuvarande Pappersmynt då först bör begynnas, sedan det, genom handelsvågens upphjslpande, hunnit någorlunda å-tervinna sitt tillbörliga anseende. Men så vackert detta än låter, och så nyttigt och godt det i vissa hänseenden än kan synas; så skulle likväl hvarje gäldbunden Svensk i sjelfva verket snart erfara, hvad olyckor ett slikt förfarande skulle medföra. Under det pappersmyntet, som han till låns erhållit, dagligen förbättrades, slutligen kanhända ända tili 100 procent, skulle naturligtvis den egendom han köpt, förlora lika mycket i sitt nomuiala värde Med mindskade tillgångar skulle han således framdeles nödgas, i oförändrad ziffra, återgäld ; ett mynt af ett dubbelt större värde, än det han erno.tagit. Han skulle sålunda , utan s tt ringaste förvållande, förlora en stor del af sin förmögenhet. Uenna olycka skulle Vara så mycket rysligare , som han redan på afstånd Den 20 Mars. i f 3 af tand kunde se henne nalkas med långsämma, men säkra, steg, och det under en fullkomlig oförmögenhet att afböja eller undvika dem» Grefve Lantingshausen, Albrecht, hemställde, om icke det af Herr Silfverstolpe nyss upplästa Dictam,en måtte befordras till trycket , alldenstund han ansåge det innehålla flera så märkliga och väl utförda saker, att de borde komma till Allmänhetens kännedom. Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelm, inStäfnde i hvad Grefve Lantingshausen yttrat , och tilläde derjemte den önskan, att Herr af Darellis Dicfamen ej förr måtte med de öfriga respectiva Stånden communicefas eller till vederbörligt Utskott remitteras, än Herr Silfver, stolpes yttrande hunne blifva tryckt, och kunde åtfölja Herr af Darellis Dictameo Uppå af Hans Éxcellence Herr Grefve Kuuth begärd och af Herr LandtMarskalken gjord proposition, blef hvad Grefvarne Lantinqshausen och Lilliencrantz hemställt, af Rid* derskapet och Adeln bifallet.