Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Män i sitt Råd, inskränkt till en grad, som helt och hållet strider emot espriten och afsigten med den rättighet, som Konungen i allmänhet, enligt Grundlagen, äger och bör äga, att till hvilken Konungen behagar, endast efter förtjenst, besätta Rikets Embeten och Tjenster, hvilken inskränkning i Konungens magt skulle blifva så mycket obehagligare för Konungen och i öfrigt olämpelig, som inga Embetsman, enligt sakens natur, snarare böra bero af Konungens fria val, än de, hvilka directe deltaga i RiksStyrelsen och i detta afseende äfven närmast omgifva Konungens Person; och 4:o Skulle en sådan inskränkning i Konungens Magt, att fritt utvälja sitt Råd, enligt min tanka nog direct uttrycka ett högst oförtjent misstroende till Konungens vishet, rättvisa och Den 12 Martil. 381 oväld vid tillsättandet af de vigtigaste Embeten i Staten. Af dessa skäl och omständigheter, vågar jag ödmjukast hemställa, att då, vid detta tillfälle, dessa ord Frälse eller Ofrälse i 4 §• icke kunna alldeles uteslutas, de må oförändrade bibehållas, och den föreslagna förändringen afslås. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludwig: Vid alla de förändringar af Grundlagarne, som hittills blifvit gjorda, har alltid någon inskränkning i Ständernes rättigheter varit en följd, det är nu för första gången sådant är föreslagit om Konungens: Att lägga ett hand på Konungens vilja och behag, vill man anse otjenligt; man besinnar likväl intet att sådant ingalunda sker, om än Ridderskapet och Adeln skulle bifalla den nya Redactionen: Om Konungen vägrar sin Sanction, så förblifver det efter det gamla; sanctionerar Han det deremot, så har man ju uppfyllt dess vilja. Då de trenne Ofrälse Stånden lagt så mycken vigt på denna förändring, så tror jag ett afslag af Ridderskapet och Adeln skulle vara menligt för den sämja Stånden emellan, som, för det allmännas bästa, man bör på, det högsta önska. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
I längden för 1880-talet står antecknat: ”utfattiga”, vidare om Ola Isaksson: ”obefintlig” och om Else Sjöberg: ”lefver skiljd från mannen.” Skilsmässan tycks ha varat livet ut. 1891 har mannen flyttat till Södra Åsum där han senare avled 1913. Else Sjöberg stannar i Hörby till 1895, husförhörslängden för 90-talet anger: ”utfattig. Mannen Ola Isaksson. Obefintlig.” En konfunderande anteckning i längden för samma tid, vid Else Sjöbergs namn, ”rest till Amerika 95”, är överstruken, vilket så vitt jag förstår kan tolkas antingen som en felskrivning eller som att hon verkligen rest men återvänt. Senare anges nämligen att hon den 2.7 1908 utflyttat till Södra Rörum, strax utanför Hörby, där hon avled den 11.2 1922. I Södra Rörum var hon skriven på prästgårdens torp. Enda möjligheten för den utfattiga kvinnan att resa till Amerika (och sedan återända!) bör ha varit om något av hennes barn emigrerat dit och sedan sänt efter henne, men att hon inte trivdes utan ville tillbaka till det Hörby där hon slitit ont. Långt sannolikare verkar det vara att antaga att noteringen felaktigt skrivits vid hennes namn. Bakom dessa torftiga data från ett slitsamt liv har tydligen funnits en kvinna som var som ”en lefvande krönika fullproppad med sagor och påhitt”, en kulturbärare som inspirerat Victoria Benedictsson att skriva ner och illustrera flera folksagor. Denna version av sagan är tryckt i SS 7, sid. 61 ff. Silhuetterna är avbildade på sid. 305. På sid 88 ff i Stora boken är ”Pingsoen” nedtecknad på bygdemål. Jmf not 59. Brev till Arthur Hazelius (1833–1901), som 1882 givit ut Ur de nordiska folkens liv, 1–2. En recension av häftena i Post och Inrikes tidn. 1.7 1882 har uppmärksammats av VB som delvis skrivit av den i sin Studiebok 2. I recensionen hyllas en annan skånsk kvinna näml.
Justerades ett prot.utdr. för d. 11 dennes f. och e. m, samt pleni-prot:n för d. 1 samt f. och e. m. d. 4 dennes. Öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.- Utsk. efter N:o 311. Frih. af Ugglas, fullm. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2309. Hr af Dalström, Gustaf Jakob. Hr af Dalström: Af för mig vigtiga skäl, nödgas jag afsäga mig det förtroende, hvarmed R. o. Ad. behagat hedra mig, alt vara ledamot af Bevilln.Utsk.; men jag anhåller lika vördsamt, att likväl, under den tid tjensten mig det lillåter, få vistas vid riksdagen, och att fä behålla min riksdagsmannarätt. 520 Den 15 M a r s f. m. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af en ledamot alt i Const.Utsk. inträda under ordinarie ledamoten N:o 245, Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, beviljad 14 dagars ledighet, räknad från d. 15 dennes: och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 139, Gr. Wirsén, Axel Emil. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde, dels lill följe af Hr af Dalströms afsägelse utse en ledamot i Bevilln.Uisk., dels i anseende till Hr von Stockenström, Carl Reinh. Polhem, beviljad 3 veckors ledighet, välja en ledamot ali under denna ledighetstid i Allm. Besv.-och Ekon.- Etsk. inträda. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. St:s tind. skrivelser till K.
RegeringsFormen innefatta 2:ne särskilta föreskrifter, huru förslag till ändringar i Grundlagarne böra behandlas. Jag vet, att ett project till rättelse häri hvilar till afgörande vid denna Riksdag; emellertid hafva vi ännu qvar båda §§.'nes stadganden i detta fall oförändrade. Det torde tillåtas mig att få erinra, (hvad jag ej heller sjelf •* förr än just nu fästat uppmärksamhet på, och som förledt mig till ett fel, som jag önskar rätta) att då i 56 §. stadgas endast om de förslag till Grundlags-förändringar, sorn af Riksdagsmän framställas •— . Ropades Nej, Nej. Hvarefter Grefve Frölich fortfor: Jaså, det är möjligt alt jag misstager mig; här lär också vara fråga om Konungens Propositioner. Men i 8i §. står tydligt: ”Vill ”Konungen hos Rikets Ständer föreslå nå”gon ändring i Grundlagarne,” (och det har Konungen nu gjort) ”höre han Stats”Rådet och öfverlemne sedan sin Proposition, jemte StatsPiådets tankar deröfver, ”till Rikets Ständer, som genast, utan att ”om denna Proposition förut Öfverlägga, ”uppdrage Constitutions-Utskottet att sitt 2?0 Den g Januari i. ”utlåtande derom till Rikets Ständer afgifva, ”Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa Riksdag, ”då Rikets Ständer skola sitt beslut derom, ”fatta.” "Vid närmare begrundande af detta stadgande, hvarpå Friherre Cederström fästat vår uppmärksamhet, kan jag ej undgå, att finna, att, ehuru den förefallna discussionen varit ganska behörig och, såsom jag hoppas, lagt frön till goda frukter i framtiden, vi likväl nu icke, då ConstitutionsUtskottet tillstyrkt Konungens proposition, hunna återremittera Utskottets förslag, emedan detta förfarande ej skulle vara enligt med den åberopade föreskriften i 81 §. RegeringsFormen. Således måste förslaget anses hvilande i dess närvarande skick intill nästa Riksdag, då vi äga antaga eller förkasta detsamma. Friherre Anckarswärd:
— Efter denna inledning öfvergick talarinnan till skildringen af de olika kvinnoföreningarna i n o m landet, deras mål o c h arbete. A n f ö r d e klagomål öfver det på senare tiden för kvinnor försvårade tillträdet till universiteten. På- pekade äfven hur orättvist staten fördelar skolmedlen, i det att 9 3 / proc. af dessa användas för den manliga u n g d o m e n, under det att _blott 2 / pct k o m m e r den kvinnliga till godo. Äfven den orättvisa, s o m ligger uti att betala det kvinnliga arbetet lägre, omnämndes. H o n vidrörde äfven sedlighetsfrågan, stämplande det närvarande tillståndet på detta område som en skamfläck för vår kultur. Blott långsamt hade denna fråga trängt den tyska kvinnan inpå lifvet, emedan man dragit sig för att tala därom. Förtjänsten att hafva bragt denna fråga fram i ljuset o c h satt den under debatt tillkommer fru BieberB o e h m, s o m gjort propaganda emot den hycklande dubbelmoralen o c h ifrigt arbetar för en sedlig o c h hygienisk uppfostran åt vår u n g d o m. s 4 i i Under högljudt o c h ihållande bifall afslutade talarinnan sitt föredrag. Fröken med. d:r Melik Baglarjantz från Tiflis talade därefter — » e n röst från det sörjande Armenien&gt;. I hennes hemland existerade ännu ej någon egentlig kvinnofråga. Armeniskorna gifta sig tidigt, vanligen i det 13:e lefnadsåret, o c h detta hindrar en mera själfständig andlig utveckling. På sista tiden hade dock de bildade armeniska männen v i d valet af maka alltmer o c h mer börjat se sig o m efter en bildad följeslagerska g e n o m lifvet o c h detta, hoppades talarinnan, skulle gifva upphofvet till, att de unga kvinnorna själfva m e r beflitade sig o m en högre bildning. H o n anförde sig själf s o m ett bevis på det förtroende en framåtsträfvande kvinna röner i hennes hemland, i det h o n s o m läkare räknade lika många patienter s o m hennes manliga kolleger.
A t t brefkoiisten, på shdant sätt fattad, kan indelas i oräkneliga arter och dito oarter, växlande d i t efter brefskrifvarens individualitet, de ämnen han afliandlar, karakteren af den person till hvilken lian skrifver, det säger sig själft ocli ä r en följd af den uppställda definitionen. Brefkonsten är i sjiilfva verket den friaste af ' alla fria kon-. ster, nien diirför ocksa clen lattast inissbriikade. Hon skapar sjalf sin form i det ögonblick pennan möter papperet, lion behandlar med obegränsad frihet alla världens iiinneii, f r h barnets joller till människoandens eviga spörsmål, frhn 1ivardagslifvet.s lustiga iipptAg till saml~ällslifvets dnnklaste gåtor, öfverspännande svalget emellan gyckel, och allvar, mellan det komiska ocli det siiblima, inellan realism och idealism, lätt ocli cljiirft, så s0111 ingen författare af skrået skulle våga. Hon lyder blott iirider en enda lag, inen den ä r obeveklig: sariningens. - Att vara sig sjalf trogen, det ar lifsvillkoret för brefkonstens idkare .. Kanske ä r dock detta för v %r tids wanniskor. lika svart som för skådespelaren, livillten tillsporde sin fästmö, o111 livilkeii af hans karalttersroller hon föredrog a t t lian skulle spela såsoni fästnian och vid Iieniies svar, a t t hon ville lian blott vore sig själf, förebrående iitropade: ~ h v a r f ö r jiist begära det omöjliga!, Dock utom de stora kraf brefltonsten ställer p5 den inre persoiiliglieten liar den också vissa yttre förutsättningar. Någon har uppställt dessa förutsättningar, den oiiinbäi.liga språkkunskapen oberäknad i två liiifvudpnnkter: 1: o) ATiigot cttt skrifva om; 2: o) tid och 8 ',
Vårt »själfmedvetande» brukas oftast i en inskränkt betydelse och Mills mening tolkas därför bättre med själsmedvetande, den djupa förnimmelsen af sitt eget och andras själslif, hvilket redan nu gjorde den unge diktaren – ännu Shelleys och de helleniske skaldernas lärjunge – medveten om ett för sig nytt poetiskt mål, det mål han några år senare uttryckte med de orden: att han ansåg föga annat än händelserna i en själs utveckling värdt att studeras. Browning gjorde nu sin första resa till Italien, som sedan förblef icke blott hans sinnens och hans själs valda fosterland utan äfven den rikaste ingifvelsen för hans diktning. Människornas öden hafva där, liksom naturen, rikare färg och fastare kontur, de gifva – med andra ord – det artistiskt »komponerade», i en enda situation samlade intryck, som Browning framför allt älskade, på samma gång som människornas sorglösa konstnärslynne ägde både hans lynnes och hans öfvertygelses sympati. Hemkommen brukar Browning de närmaste åren att fullborda Paracelsus, genom hvilken Browning första gången uttrycker det pathos, hvilket för honom är lifvets största och till hvilket hans dikt sedan så många gånger återvänder, nämligen en orubblig sträfvan mot ett ideelt mål. Icke blott att nå målet, utan äfven att gå under för detsamma frälsar människans själ, som växer under bemödandet att ge idealen rum genom att spränga tillvarons begränsning. Browning låter Paracelsus – naturvetenskapsmannen med Faust-typen – representera tankens och Aprile – diktaren af Shelley’s typ – hjärtats sorg öfver deras otillräckliga makt gent emot tillvarons andra makter, men tillika visa tankens och hjärtats triumf midt under det yttre misslyckandet. I denna dikt utbrister Brownings naturkänsla i en majestätisk, världsfamnande syn på hela lifvets evolution – hvilken han här och flerstädes såg med sin diktaraning långt innan teorien blifvit antagen af vetenskapen. Och han uttrycker sin hänryckning öfver lifvets skönhet i en lyrik, till hvilken litteraturen icke bjuder någon annan jämförelsepunkt än i gamla testamentet.
Jag nödgas härvid åberopa, hvad jag förut i dag sagt, huruledes det är och bör vara en ostridig rätt för hvarje samhällsmedlem, att grunda förtroende för sin förmåga att uppfylla löften på hvar och en egendom, som han i samhället är erkänd, att lika obestridligtäga. Då det nu är tyd - 192 Hen ii Juni i f, ml ligt,att den samfälta egendomen lika obestrid» ligt äges, som summan af delarne; då det ät afgjordt, att man i måDga fall kan grunda på pantsättaing af det hela ett större förtroende med mera skäl, äo£som sammanlagdt kunde upp* komma af hvardera delarnes pantsättande ; då den erfarenheten , att styckningen af en samfält egendom ojta medfört större köpesumma; icke torde innefatta vederläggning häraf, så länge det måste förutsättas lika många fall, i hvilka det motsatta förhållandet kan äga rum; och då slutligen det föreslagna undantagandet af vissa orters egendom, hvilka för att äga sitt nu varande värde, måste vara sammansatta af flere hädanefter som hittills icke afhjelper olägenheten , emedan pröfningen om dessa fall äro för handen, icke synes böra eller kunna tillkomma Domaren, kan jag för min del icke annat än bestrida Herr Ribbings förslag såsom dels ledande till minskning af hvar och ens fria dispositionsrätt af en dess verkliga egendom, dels medförande stora financiella olägenheter. Om nemligen behofvet af detaille värdering skulle uppstå redan vid den äldsta inteckningens beviljande, är det tydligt, att långifvaren skulle med mycket skäl och mycket mer än nu, betänka sig; redan han behöfde då pröfva hvardera delens värdering, och fruktan att misstaga sig angående den ena af dem skulle ovillkorligen göra, att han heldre vidtog utvägen, att lemna litet eller intet i förhållande till hvarje del, emedan han fiåg sig beröfvad det hopp han nu äger, att Den 11 Juni i f. m. 193 att den ena lägenhetens värde skall fylla bri, sten af den andra.
Om vi draga oss till minnes andan af grundlagens stadganden i detta fall, så är den icke någon annan, än att den vill förebygga, att ett preliminärbeslut må kunna föregå ämnets pröfning och att ingen talare må kunna genom surpris förleda något Stånd att fatta ett beslut, som kunde bittert äng - Den ii Mars e. m. ras. Jag ville, att R. o. Ad. fästade uppmärksamhet på denna vigtiga fråga. Min förmåga räcker icke till att så, som jag önskade, utveckla ämnet. 56 §. Reg.F. innehåller, att "allmänna frågor, som uti R. St:s plena väckas, må ej till "ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfver"lemnas till behörigt Utsk.” Hvar och en enskild ledamot har väl rättighet att beledsaga remissen med anmärkningar; men om Ståndet skulle förena sig om en sådan anmärkning, vore frågan till omedelbart afgörande upptagen, och det vore att öppna portarna för våldet, och vi böra akta oss för att öppna dem. Frihetens värn ligger uti att med lugn iakttaga grundlagens bud. Jemväl 44 §• Riksd.Ordn. föreskrifver, att K. M:s Proposlr skola remitteras. Denna och Reg.F:s 56 §. äro collaterala; de åsyfta, att remiss skall ske helt enkelt, utan några Ståndets gemensamma anmärkningar; hvaremot ingenting hindrar, att ledamöters enskilda yttranden må medfölja. Gr. Cronhjelm: I vissa afseenden har jag njutit rättvisa, och jag hembär mina motståndare tacksamhet derför; i andra åter har jag icke njutit rättvisa. Må det förlåtas en ung man, 0111 han icke med samma köld som den åldrige Riksdagsmannen midt emot (Frih. Roye) kan åse ett förslag från Konungens Rådkammare, uti motiverna hvartill det heter, att om förslaget icke kan i grundlagsform blifva gällande, bör det ske i civil lagstiftningsväg genom 3 Stånds beslut.
Tjenstemannafond, Civilstatens pensions inråttnings, bilagan litt. P. vid » 98. Tolagsersättning till stapelstäderna » 47. Topografiska Korpsens räkenskaper Tranebergs bro, reparationer å » 103. Tross-passevolans-fonden » 69—70. Trädgårds-föreningens elevskola » 166. Ulriksdals slott » 186—187. 332—333 Ultuna Landtbruks-institut » 161—165, 284. 321—325 Undervisningsverk, Stockholms stads Universitets, Lunds, räkenskaper » 210—211. 336 337 — Upsala, dito » 208—210. Uppbördsoch redogörelseverket, förslag till förenkling i. Reservationen » 273—278. Upsala erkestifts Konsistorii räkenskaper » 212—215. Utrikes-departementets räkenskaper » 31—33, 179—182. Bilagan litt. Q. vid ^. » 101. Wattenaftappning ar » 105. Westerbotten, afvittringar i » 169. Westernorrland, afvittringar i » 168. Westerviks navigationsskola » 97. Bilagan litt. O. vid » 96. Westerås stifts Konsistorii räkenskaper » 228—231. 344—345 Westra stambanan från Götheborg » 106—108, 117—120. 123—126. Bilagorna litt. A, B. och C. vid » 117, 119. från Stockholm » 108—114, 126—127. Vetenskaps-akademiens räkenskaper » 188—190. Veterinärinrättningen i Skara » 53—54. 295—296 —• i Stockholm » 51—53. 48 — 378 — Vexelundervisningens normalskola sid.
Län gjort det serskilta tillägg, att Elfkarleby Tull kunde såsom alldeles olämplig afskaffas, halst ofta skall händt, att varor genom öppnandet öch visiterandet derstädes under regnväder blifvit alldeles förderfvade; samt sluteligen, Af Riksdags-Fullmägtigen Pehr fritsson från Stora Kopparbergs Län , som med framställning af det uppehåll vägfarande tillskyndas genom anställande visitationer vid den i Dalarne existerande Malugns Tullkammare, tillstyrkt, att Tullbevakningen derstädes antingen måtte helt och hållet Upphöra, eller ock inrättas på ett sådant sätt, att den, för att uppfylla sitt ändamål endast må träffa dem , som passera Norrska Statsoell Besvärs-Utskottens Betänianden'. 1075 gränsen och idre dem, sorn komma från sine hemvist i loflige ärepdér 0ch hvilka lika med Sindre medborgare äga rätt att fordra, det de ej tinder sine färder hindras och uppehållas. Vid pröfnlngen af desse Motioner samt hvad i öfrigt
En annan, kanske ännu märkvärdigare frihetshjelte, Mirabeau, yttrade sig på följande sätt i denna fråga, tili Nationalförsamlingen: ”Ministrarne äro visserligen ansvarige hos oss, men derigenom sker en högst miserabel tjenst (så är ordet) åt nationen, ty det är icke fruktan som kan upplyfta själen”. Dumheten allena (vare delta sagd t utan allusion till motionären eller till Ulsk., som tillstyrkt motionen), dumheten allena kan tro, att man medelst en sträng ansvarighetslag kan väcka nit och skicklighet hos en Minister; han förvandlas derigenom till en g a ler slaf, som fjättrad, nödgas framro fartyget på hvilket han är fästad. Dä man nu vill begifva sig in på reformernas hana, så väl i representativt, som annat afseende, skulle man göra väl att börja dessa reformer med den af den i sitt nuvarande skick orimliga ansvarighetslagen. Man vill, i följd af philantropiska åsigtcr, allt mer och mer mildra straden för alla slags brottslingar; är det icke en anomali att på samma gång vilja skärpa straffen för Rikets högste embetsman? Om ansvarighetslagen, enligt hvad många tro, i sin tillämpning gör en död bokstaf\ bör den upphäfvas, ty intet är skadligare än lagar som icke kunna verkställas. Skulle den åter vara en lefvande bokstaf, bör den som barbarisk och stridande mot tidens upplysning så mycket mera upphäfvas. Efter min tanke skulle den kunna reduceras till följande få ord: Konungens rådgifvare kunna anklagas inför Riksrätt af försnillning till egen vinst af Statens medel; om öfverbevisle, dömmas de efter allmän lag. Denna förändring af ansvarighetslagen, jemte en annan i vår grundlag, eller att inga Statsråd få tillsättas på stat, utan endast tillförordnas med bibehållande af förut innehafda embeten, skulle kunna göra Sverige med tiden till en sann constitutionelStat; ty man må icke tro på hvarje taburett kunna återfinna en Curtius. Jag anhåller om ålerremiss. Frih. Cederström, Anders: För min del kan jag ej instämma med Gr.
Oaktadt importen af hudar och skinn är för tullintraden af särdeles betydenhet, hvilket ock, i förening med afseendet å den inhemska boskapsoch la dugårdsskötsel tillväxt, må hafva föranledt den förhöjning i införselsafgifterna till dubbla beloppet, som, uppå Rikets senast församlade Ständers förslag, deri blef vid 1843 års tulltaxereglering tillvägabragt, har likväl, på sätt ofvan är omförmäldt, någon nedsättning i berörda tullafgifter, nemligen: från 2 sk. å de torra till 1 sk. 8 rst. och från 1 sk. å andra slag till 10 r;st. skålpundet, eller till hvad 1839 års Tullkommitté föreslagit, ansetts vara påkallad af behofvet för inhemsk bearbetning och förbrukning utaf detta råämne, som inom landet icke kan till erforderlig mängd och godhet erhållas. I sammanhang härmed torde böra till pröfning förekomma artiklarne läder och pelsverk, och den oegentlighet, att desse finnas i tarifen på så väl sins imellan särskilta, som från artikeln hudar och skinn afskiljda ställen, upptagne, afhjelpas, så att samtlige ifrågavarande artiklar måtte, till likhet med förhållandet i norska och danska tulltariferna, blifva sammanförda under den allmänna rubriken hudar och skinn. 40 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Beträffande dervid först de nuvarande tullbestämmelserna för läder, synes, i anseende till den icke betydliga skiljaktigheten i värdena å de flesta slagen deraf, den förenkling dervid kunna göras, att specifikation kommer att äga rum endast af karduanssamt färgade eller tryckta skinn, bland hvilka äfven lämpligen må upptagas pergamentsskinn, med dessas uteslutande å det ställe i taxan, hvarest de nu finnas särskilt specificerade, hvaremot för alla de öfriga rubrikerna föreslås en gemensam tullbestämning.
Slutligen skulle denna vidtutseende förvaltning i en framtid oundvikligen erfordra RiddarhusCansliets reorganisation till ett embetsverk med en ganska talrik tjenstemannapersonnl och förvandla RiddarhusDirektionen till en bankstyrelse, som hade att ombesörja utlåning af större kapitaler ån alla nuvarande kreditinrättningar i Riket tillsammantagne, till hvilken förvaltning jemväl det af donator derföre anvista maximibelopp af 3 0,000 R:dr Runt årligen säkert komme att blifva alltför otillräckligt. Under sädana förhållanden anser Utskottet det vara högst betänkligt att åt RiddarhusDirektionen uppdraga en förvaltning, der icke blott möjligheten utan sannolikheten af alla dessa svårigheter sjelfmant ställa sig i vägen; hvarföre Utskottet anser sig ega fullgiltiga skäl, att afstyrka Ridderskapct och Adeln att antaga den af Herr Roos af Hjelmsäter, Axel, erbjudna ifrågavarande donation. Stockholm den 7 Augusti 1800 Bil. Litt. A. Undertecknad, som sjelf förvårfvat de tillgångar, jag eger, har beslutat göra en stiftelse hvilkens frukter visserligen åro beräknade på en långt aflägsen framtid, men som då icke allenast kan försätta i stort välstånd dem, som lefva af den slagt jag tillhör, utan äfven lånda kommande generationer af Ridderskapet och Adeln till högst väsendtlig fördel. I och för ofvannårande ändamål ofverl einnar jag, så snart Höglofliga Ridderskapet och Adeln på här nedan uppgifna vilkor beslutat emottaga ifrågavarande donation, och Kongl. Majit å denna stiftelse, lemnat dess nådiga sanktion, till Högloft.