Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit föreslagna förhöjning uti årsanslaget för Gymnastiska Central-inslitutet, hvaremot Utskottets tillstyrkande å sidan 123, angående anslag till uppförande af åtskilliga nyoch ombyggnader å nämnda Instituts tomt, bifölls. Punkterna 71 till och med 73. Biföllos. Punkten 76, i förening hvarmed föredrogs utdrag, M 368, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll för den 22 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Ridderskapet och Adelns med afseende på denna punkt fattade beslut. Ståndet afslog Utskottets hemställan, och antog det förslag, som i en af Prosten Sondén, vid denna punkt afgifven reservation blifvit framstäldt, och ansågs härmed beslut jemväl vara fattadt öfver Ridderskapet och Adelns förenäronda inbjudning. Punkterna 77 till och med 84. Biföllos. Ståndet, som ogillade Utskottets afstyrkande yttrande, lemnade sitt bifall till Utgifts-afdelningens i ämnet afgifna utlåtande, hvilket finnes uti en vid denna punkt afgifven reservation åberopadt. Bifölls. Med ändring af Utskottets förslag, beslöt Preste-Ståndet för sin del, att Rikets Ständer må på det sätt motionen bifalla, att på Svenska Akademiens stat uppföres ett belopp af 6,000 R:dr, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, uppå bemälda akademis underdåniga förslag, användas vare sig till tillfälliga honorarier åt vittre författare af utmärkt förtjenst, och som af dylikt understöd kunna vara i behof, eller ock samt företrädesvis till understöd åt yngre, mindre bemedlade personer, som visat mera framstående anlag för litterär verksamhet i ofvannämnda rigtning. Bifölls. Punkten 89, i sammanhang hvarmed föredrogs utdrag, M 367, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 22 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Ridderskapet och Adelns rörande förevarande punkt fattade beslut.
Yigtigare synes hans anmärkning, att nämndemännen böra »väljas vid kommunalstämma utan afseende på stånd, klass eller förmögenhetsvilkor på bestämd tid.» Enligt 1 Kap. 1 § Rättegångs-Balken och Kongl. Förordningen den 18 December 1823 skola nemligen nämndemännen väljas af och bland »bönder» å »sockenstämma»; men dessa föreskrifter äro både olämpliga och svåra att noggrannt iakttaga, sedan dels gränserna emellan bondeståndet och den - Öfriga landtbefolkningen såväl i politiskt som socialt hänseende försvunnit, dels kommunalstämman i allmänhet öfvertagit sockenstämmans funktioner. Lagberedningen har också i 'I Kap. 4 och 5 §§ Förra Delen af sin Rättegångs-Balk föreslagit, att nämndemän skola »årligen väljas af socknen bland dem som i allmänhet äro valbara till kommunala uppdrag», med förbehåll allenast, att de ej må »innehafva» offentlig tjenstebefattning. Då nämnden af ålder betraktats såsom folkelementets representant vid lagskipningen, torde tjänstemännens uteslutande från valbarhet deruti ega en god grund; att åter, på sätt Lagberedningen föreslagit och äfven Sven Hansson synes hafva åsyftat, nämndemännen skulle vara skyldige att årligen underkasta sig nytt val, äfven om de sjelfve önskade att bibehålla sin befattning, synes icke vara väl förenligt med deras ställning såsom domare. Om också någon gång skulle hafva inträffat, att en nämndeman bibehållit sin plats i domstolen, äfven efter det han genom ålderdom förlorat förmågan att väl sköta densamma; så är denna tillfälliga olägenhet af mindre betydelse än fördelen att i nämnden'ega erfarna och bepröfvade män, som under en längre tids frivillig tjenstgöring förvärfvat både insigter och anseende; och detta förhållande, sorn nu eger rum, utan tvifvel i de flesta af rikets domsagor, skulle möjligen upphöra, om uppdraget att vara nämndeman icke utan förnyelse gällde för längre tid än ett år. Utskottet kan alltså icke i vidsträcktare mån tillstyrka bifall till Sven Hanssons motion i denna del än genom hemställan: att Rikets Ständer för sin del måtle besluta, att i Kap. 1 § Rättegångs-Balken skall erhålla följande förändrade lydelse: »Underrätt å landet är Häradsrätt.
Bes v.- och Ekon.-ULsk. Ull. N:o 120.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, vid sistförflutna Riksdag, uppå Kongl. Maj:ts derom aflåtna Nådiga Proposition, godtfunnit bevilja ett årligt anslag af 3,856 R:dr 45 sk. 4 r;st till Calhedral-Skolan i Lund, hvarigenom skolans behof af den Helgonskyld, 1,047 tunnor korn, som, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 Mars 1824, borde af Klockar nes i Lunds Stift helgonskyldssäd indragas och till berörda Skolas inrättande användas, komrne att upphöra, hvarjemte Rikets Ständer beslutat, att de församlingar inom Lunds Stift, ■ f hvilkas helgonskyldskorn påräknats bidrag till meranämnde Skola, borde, så vidt de förbundo sig att uteslutande till folkundervisningens befrämjande inom församlingarne använda samma bidrag, bibehållas vid oqvald besittning deraf; så har hos Rikets nu församlade Ständer anmärkt blifvit, dels alt den rättvisa, som genom ofvanberörda åtgärd kommit de församlingar till godo, från hvilka helgonskyldskorn sålunda skulle hafva utgått till Lunds Calhedral-Skola, icke sträckt sig till eller vederfarits de församlingar inom Lunds Stift, som voro belägna inom 2;ne mil ifrån städerna, och hvilka församlingar, enligt ett af Konung Christian IV meddeladt förordnande, som genom Malmö Recess af år 1662 bekräftades, ännu måste utbetala sin helgonskyld lill städernas skolor, dels ock att dessa väl icke kunde undvara den inkomst, som den anslagna helgonskylden beredt dem, men att det likväl vore orättvist, alt kringliggande landtförsamlingar skulle löna lärare i städernas skolor, då de sjelfva voro i största behof af den utgående helgonskylden för sina egna barns undervisning, samt städernas invåna Bih. till R. St. Skri/velsej N.o 227. re icke iemnade något bidrag till lärares aflöning hvarken vid Lärdoms* Skolorna eller Academien.
"skingra sig ej upprors* "111 än efter sådan uppmaning och varning, som i ''första §:n säges, utan trotsa med oljud, smädeord eller hot, vardén dömde” etc. Samma ordalydelse finnes äfven uti 6:te §:n. Jag kan visserligen medgifva, att detta trots med oljud, smädeord och hot, kan vara straffvärdt; men jag anser följderna deraf mindre betydliga, än om de, enligt hvad andra §:n innehåller, ej skingra sig, och derpå finnes likväl ingen straffbestämmelse. Om jag, såsom landshöfding, ger folkmassan uppmaning att skingras, och den emottager mig med höfliga termer men qvarstanna!'; så erkänner jag, att jag anser delta vara värre, än om den bemötte mig med smädeord och skällsord men skiljdes åt. Otidigheterna kunna bestraffas efteråt; men jag anser, att då de upproriske, efter erhållen uppmaning, ej skingra sig utan qvarstå, ehuru utan att göra något våld, der böra embetsinyndigheterna ursägtas, om de ej kunna hålla ut med att vid sådana sammanskockningar förblifva overksamma. Jag anhåller att Utsk. malle lemna uppmärksamhet häråt. Jag finner i y:de §:n, att Utsk. föreslår, alt trumma eller trumpet skola begagnas till varning; men jag hemställer lill Utsk., om vi kunna antaga, att trumma och trumpet och dertill äfven trumslagare och trumpetare alltid skola finnas lill hands. Jag tror, alt det på många ställen i Sverige kunde inträffa, alt myndigheterna vid ett sådant tillfälle saknade trumma och trumpet, och då kunde de ingenting göra. Följaktligen anser jag denna detalj böra helt och hållet uteslutas. Embetsrnannen må sjelf göra huru 14 H. 53 4 iS Den i j 0 c t o b e r c. rti. lian finner för godt i detta afseende; men alt bestämma eli instrument, som vid sådana tillfällen skall begagnas, tror jag vara onödigt. Här är stadgadt ett strängt ansvar för militär-befälhafvare vid sådana tillfallen, då lian olyckligtvis måste nyttja vapen.
Dertill har blifvit uppgifvet sorn hufvudargument nödvändigheten af localkännedom: jag tillstår, att )ag ej kan fatta, att Stånd hafva några egentliga loealiteter; helt annat är det alt tala om looalkännedom, när nationen skickar ombud; men när frågan är att ett Stånd skickar dem, så vet jag icke huru jag kan fästa den tanken vid något rimligt föremål, att jag säger, att districtföremålet för de personer, som tillhöra ett Stånd, har något localinlresse. Det är således tydligt, att man tager ett argument, sorn egentligen tillhör en cathegori. Dernäst anföres som ett argument för valens inskränkning, sjelfständighetens bibehållande. Jag tillstår, att det smärtar mig alt höra, det man tror att denna fölsamlings medlemmar slår på den låga punkt, att man vågar försöket att öfvertyga desamma alt detta Stånds sjelfständighet skulle vinna på en valrätt, inskränkt inom dislrict. Det måste tvifvelaktigt förhålla sig tvertom, och det torde vara olämpligt alt ingå i någon närmare analys derom. Jag vill blott tillkännagifva, att lika lätt sorn det måtte vara att i Ridd.kamererarecontoret finna huru vallistorna skola se ut på de val, som districtsvis skola göras, lika lätt torde en hvar kunna finna, att tendensen af delta förslag går ut på alt på förhand inom districtet kunna bestämma sådana val till representanter, hvarigenom all opposition mot deras åsigter, som kunde uppgöra dessa listor, kunde försvinna. Huruvida det är att befordra sjelfständighet inom ett Stånd, — jag ber herrarne vara uppmärksamme derpå, att fråga icke är om sjelfständighet inom landet, som Svenska medborgare, utan att vi tala blott om personer, som tillhöra ett Stånd, — huruvida det är, säger jag, ett sätt att befordra sjelfständighet inom ett Stånd, att det indelas i classer, och att valen derefter ske inom district, det är en sak, hvarom man ej borde argumentera. Hvad syftningen dermed är, förstår en hvar, som vill förstå densamma.
» (Locié, Législation civile &c. de la France, tome XV). I följd häraf hlef genom lagen af år 1807 räntefoten på ofvannämnda sätt bestämd, med det tillägg, att den, som betingat sig högre ränta, än den sålunda tillåtna, skulle vara 21 pligtig antingen att återställa eller ock på hufvudstolen afräkna det överskjutande, och kunde till och med, om det befanns, alt han af ocker gjort en vana (prévenu de se livrer liabiluellement ä 1’usure) fällas derför till korrektionelt ansvar, nemligen till böter, dock ej öfver hälften af hufvudstolen; men om det visar sig, att långifvaren gjort sig skyldig till bedrägeri (escroquerie) mot låntagaren, kunde fängelse till högst två år honom ådömas. År 71836 framställde deputeranden Lherbette ett förslag till ockerlagarnes upphäfvande, hvilket på det allvarligaste bekämpades, bland andre, af den namnkunnige juristen Dapin, hvars lysande föredrag öfver detta vigtiga ämne vann en afgjord seger. Ar 1850 deremot uppstod fråga om ockerlagarnes skärpning, som ock genom en förordning den 13 December samma år fastställdes. Under krisen år 1857 afgåfvo i November samma år Ministrarne Billault och Rouher till Kejsaren rörande ockerlagarne en framställning, hvilken ock särskildt sysselsatte sig med frågan om den kommerciela räntan, och hvartill anledning gafs af en petition från de förnämsta handelskamrarne, som, med afseende å den då inträffade höga bankdiskonton, anhöllo, att antingen handelsfordringar skulle befrias från iakttagande af den fixerade räntefoten, eller ock affärsmän berättigas att vid sina fordringar få följa samma räntefot, som banken; men äfven denna fråga, förföll, sedan bankdiskonton åter begynte nedgå. Kastar man blicken på andra Europeiska länders inre historia, möter man äfven der öfverallt både statsmän och statsekonomer, som med kraft uppträda mot räntans obegränsade frihet. Under det kritiska året 1857 vann denna frihet dock flerstädes större fält.
I afseende härå har Utskottet inhemtat: att Rikets år 1830 församlade Ständer, som ansett angeläget, att Författningar, hvilka dels upphört att ega förbindande kraft och dels icke hafva ringaste tillämpning på menigheten, ej vidare kungöras, uti underdånig skrifvelse den 29 Januari berörde år anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka, hvilka påbud och stadgar numera böra uti kyrkorne och vid härads-tingen till menighetens efterrättelse årligen uppläsas, samt anbefalla utgifvande af en rörteckning derå, till vederhörandes underdåniga efterrättelse; att, i anledning häraf, en dylik förteckning blifvit, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, af Justitie-kansleren och Stats-sekreterarne upprättad och den 30 Mars 1837 till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifven; att sedan Kongl. Maj:t derefter under den 26 Februari 1839, i nåder förordnat, att sammandrag utaf de å be rörde förteckning upptagne, till årlig uppläsning i kyrkorna föreslagna, författningar skulle af någon utaf Justitie-expeditionens tjenstemän upprättas, nämnde uppdrag öfverlemnats åt nuvarande justitierådet Alexandersson, som, efter fullgörandet deraf, den 26 Augusti 1841 med underdånig redovisning derför till Kongl. Maj:t inkommit; att det sålunda upprättade sammandraget sedermera, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, undergått granskning utaf Chefen för Ecklesiastik-departementet och samtlige expeditions-cheferne, hvilka, i anledning deraf, den 25 Februari 1847 till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt utlåtande och dervid bifogat ett nytt sammandrag, hvari åtskillige uti det förra upptagne påbud och stadganden, af anförde skäl, blifvit uteslutne.
För Gymnasium, dit lärjungar, i ofvanberörde stycken behörigen underviste, skulle uppflyttas, bar motionären, till Irka antal soro förut, föreslagit följande ordinarie lärare, nemligen: en Lector i Theologi, Moral och Ky rkohistoria samt Hebreiska språket; en Lector i Grekiska spiåket och dess Litteratur samt Mythologien; en Lector i Latinska språket och dess Litteratur samt Rhetoriken och Metriken; en Lector i Fransyska, Tyska och Engelska språken, Litteratur, samt skrifoch tal-öfningar i det Fransyska; en Lector i Mathematiken, Fysiken och Astronomien samt Naturafhistorien; en Lector i Historien, äfven orri Konst och Litteratur, samt Geografien och Statskunskapen; en Adjunct i Filosofien samt Svenska skrif-och deelaraationsöfningar; hvartill komma törutnämnde lärare i Musik och Sång, Teckning och Gymnastik; men serskilde lärare i Natnralhistorien, och främmande lefvande språk skulle blifva obehöflige. För Cathedralskola skulfe naturligtvis läroämnena blifva desamma i öfre och nedre afdelningai ne, som i Gymnasium och Elementarskolan. Allm. Besv.- ock Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 117. På anförda grunder har motionären derefter föreslagit följande fördelning af Elementar-Liäioverken, utom Centralskolan i Stockholm och Athenasum i Gefle, nemligen; Gymnasier i Gefle, Linköping, Skara, Strengnäs, Westerås, Wexiö, Götheborg, Calmar, Carlstad, Hernösand, Wisby.
Garborg har ikke egentlig hzevet sine aktier ved sin deltagelse i debatten. Det vakte en ubehagelig opsigt at han paa det farste diskussions*) Fru Vullum er imidlertid ikke fri for ogsaa at ville sympathisere med boh&amp;men, saa hun ved siden af saadanne fine og sande ting som ovennevnte, ogsaa kom med marige udtalelser af tvivlsomt verd. i made deltog med den kaadeste ungdom i deii kaade applaus for Dr Nissen. Han tillyste da selv det aiidet made, som han indledede med et foredrag til forklaring for nhvorfoi * vi klappede af Dr Nissen ". Den hele forklaring gik da ud paa a t det var saa deiligt at hare at Dr Nissen endelig udtalte at der er forskjel paa mcend og kvinder. - Som om det ikke er dette vi har hart til den grad, a t maend en dag bleve betragtet som saedelig ansvarslose og kvinder alene heftede for overholdelseii af det sjette bud. Det er jo netop denne ansvarslase opfatning hvori hos os Gengangere og E n Hanske har skudt en bresche o g som menneskeslcegten nu ved lijcelp af kvinde bevzgelseii skulde se at arbeide sig udaf. H r Gayborg tog ogsaa legenden om den hellige Antonius til indtaegt som en boheme-bog og den hellige Antonius som et exempel mod afholdenhed. Som svar herpaa havde Dagbladet en artikel hvori den rette legeiide om den hellige Antonius fortcelles med kommentar og belyst med et udmcerket citat af Haffdings ethik. Denne artikel var hel igjennem saa nobel og overbevisende at man faar haabe den aleiie vi1 gjare ungdommen mere gavn end Nissens og Garborgs optraden kan gjare skade, skjant skaden vist for mange er alvorlig.
Af nuvarande räntepersedlarne hade Kongl. Maj:t ansett spanmål, smör, fläsk, hö och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilde skattetitlar bibehållas; hvaremot deputerade i länet förenat sig i den åsigt, att af persedlarne endast spanmål och smör borde bibehållas, samt fläsk och dagsverken omsättas i spanmål och hö uti smör; och hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uti sitt underdåniga utlåtande anfört, att bibehållandet af alla de förstnämnde räntepersedlarne egde företräde framför de af deputerade föreslagne i det afseende, att minsta rubbning uti nuvarande förhållanden derigenom uppstode, samt att skatterne hade mindre benägenhet alt stiga eller falla, om sådane värdemätare qvarstode som t. ex. spanmål och dagsverken, hvilkas högre eller lägre pris vanligen stöde i motsatt förhållande till hvarandra. Med hänsigt till hvad deputerade, på sätt berördt är, yttrat och Utskottet här ofvan i afseende å upphörande af dagsverken, såsom särskild räntepersedel, anfört, finner Utskottet sig, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t i den Nådiga Propositionen föreslagit, utom hvad dagsverks-räntan vidkommer, som derstädes blifvit till bibehållande upptagen, böra hemställa, att Rikets Ständer, för deras del, besluta, att: l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Södermanlands län bestämmas spanmål och smör; 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör bibehållas med blott de förändringar, som kunna blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter. Fläsk och dagsverken förvandlas till spanmål af hälften råg och hälften korn samt hö till smör; 3:o Alla öfriga uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarieräntän inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta Bih. till R. St.
Med antagande af den grundsats, att, för nödige embetsrum för LandsCanzli, Lands-Contoir och Provins-Landtmäleri-Contoir, med deras archiv, böra uti hvarje Landshöfdinge-residens, der Statens hus icke redan äro dertill upplåtne, på allmän bekostnad anskaffas och underhållas tjenlige byggnader, har Ulskottet deremot icke kunnat finna angelägenheten deraf, att dyrbara byggnader, på Statens bekostnad, uppföras, endast för alt tjena till boställen för Landshöfdingarne, hvilka, i de orter, der de sakna en sådan förmon, redan hafva sig anslagne hyres-ersättningar; i följd hvaraf, och då Utskottet saknar all ledning för att kunna bedöma , huru stor del af det anslag, Kongl. Majit äskat, erfordras för embetsrum, och hvad deraf ensamt för Landshöfdinge-boställena är afsedt, Utskottet afstyrker bifall till hvad, så väl uti Kongl. Majlis Nådiga Proposition, som i Herr Sandelhjelms motion i delta afseende blifvit äskadt, med hemställan derjemte, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes af vederbörande infordra uppgift å den kostnad , sorn erfordras för anskaffande af 52 Stats-Utskottets Utlåtande, JS.-o 354• Litt. D. embetsrum för Landl-Ränteri, Lands Canzli, Lands-Conloir och Provins-Landtmäleri-Contoir, med deras archiv, uti de residensstäder, hvarest sådane embetsrum icke förut äro uti Statens hus tillgänglige, samt derefter till Rikets näst sammanträdande Ständer Proposition i ämnet aflåta. 2:0 Sedan Rikets Ständer, i underdånig Skrifvelse af den 2 sistlidne
De gjorde här zijareh, männerne läste Koran och qvinnorna, som utgjorde största delen, skreko och jemrade sig. Isynnerhet ådrog sig ett sällskap af 4 qvinnor, som satt omkring en graf, min uppmärksamhet, och mer än andra en, som hade en duk, den hon höll i hvardera snibben med sina båda händer och så svängde omkring framåt från baksidan af sitt hufvud, skrikande derunder ja 'habibi ja valadi (o! min älskade, o! min son) och annat som jag ej fick reda på, läggande en skarp accent på sista stafvelsen. Flere hade tält uppslagna öfver grafvarne och suto derinne, skrikande nästan ännu värre. Naturligtvis funnos äfven många kringbärare af vatten, mat, sötsaker &c. och äfven många, som tycktes vara hitkomna blott för att se och bekika; de gingo omkring och voro ganska muntra, hvilket ej mycket väl passade tillsammans med den tvungna och utpressade sorg, som qvinnorna visade i sitt skrik. Sedan gick jag derifrån längs stadsmuren på inre sidan till 'Abd Orrazags Mosalla, der Chagi Mochammed trakterade mig med en kopp kaffe och der jag i ett blandadt sällskap vallfärdare blef sittande en lång stund. Slutligen bad mig en från moskén Danjan, hvilken dageligen och standeligen plägar komma på besök till Mochammed, följa med sig och förde mig i den till hans moské hörande trädgården, der han bodde i ett hus; inom densamma var en qvarn, som drogs af en åsna, hvilket här är mycket vanligt. Han gaf mig ett bräde, som han lade öfver en aqveduct qanah (här vanligen uttaladt ganna), tog sjelf ett annat och satte sig till höger om mig. Här blefvo vi länge sittande att prata och röka med en och samma pipa, som gick från mun till man. Han frågade mig om sina ögon, som i följd af en förkylning voro fördunklade, och han är i allmänhet mycket pratsam. Han har ett ord som kommer honom i munnen nästan vid hvarje andhållning, nemligen ma hua kedah (icke är det så).
Ex Protocollo' C. Sylvan. ©§ trijcft 1)0$ ©amuel 9£umftet>„f, 1831. A. 23iiaga till "Ktfete ^öglofl. ©tånöers Keviforcre 23eråtteife, år 1830. ©ammanfrrag cf SXifégälb&Soitforcfé £ög<i skalningar, Ijoranfce till ben egentliga £ufnwbfcofen och ben ferflfilba oftoer be, ftnb 1P23 å't$ EXifébag, fcettiijabe Slnflag till (£anaf oct) anbre 25J)ggnafcer m. m., oc£> be Ijårtitt, mot 3 proSenté stanta, u-pplånabe etebel, får är 1828. M:br jfttfomfter. 2tIImån SeiviUmng: £et>eceraö för år 1825 0$ föregåenbe åren år 1826 år 1827 år 1828 Utaf £ef?amenten ___ _ ___ ©tåmpeWafgift för ©pelfort ______ ^nnebåUrn wib SRiFSgålbSslSonforet utaf berifrån utbetalbe SnfcrejJcti: å Drotlbåfte ©lufwerfö Bottfeblar — M:br 950. å Sifrånte Sånef • 16. 31. — å SepsproGentS Dito 3. 46.
BiBIiff tfiftoria före» gar ben fatedjctiffa; om unbermiöningenS mebbetanbe på ett fåbant fått, att attt, forn förefåtteS Barnen tilt intäranbe/ [falt på förlfanb mara meb bent genomgånget od) förftarabt; om tiben för ben bagtiga unbermiSningen; om rotefört)ör; om afgångöpröfning; om fortfatt unbermtSning för be Barn, forn ur ffotan utgått; — od) tjafma för öfrigt SDomfapittcn erhållit förftånbiganbc att mibtaga be efter otila orters fört)åttanben tåmpabe åt» garber, forn i antebntng af infpcftörernaS upptpSningar od) förftag funna finnas af Betfofmet påfatfabe. (Sntigt be af infpeftörerna temitabe uppgifter, tjafma i Ijeta rifet 2,178 fafta od) 1,213 flpttanbe, etter tittfammanS 3,391 egentliga foll» ffotor, famt 2,082 fmåffotor Btifmit inråttabc, od) utgör antatet af or» binarie epamiitetabe tårare mib be egentliga fotfffotorna 2,650. Sif be mebel, forn mib fifttibna rifSbag BemitjabeS tilt fotfunbermiS» ningenS Befråmfanbe, åro unberftöb anmifabe åt nio t)ögre fotfffotor, Btanb Ijmitfa tre, nemligen i ScmSljög inom 2unbS ftift, ©artSffoga inom ©artftabS ftift od) Ätintetjamn på ©ottaub, Btifmit inråttabe imber inne» maranbe ftatSregteringSperiob.