Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande stadens begäran att få mot inlösen tillvinna sig eganderätten till ifrågavarande jordrymd, har Kollegium, som i öfrigt instämt uti hvad af Chefen lör In geniör-korpsen härom yttradt blifvit, i underdånighet föreslagit, att såsom vilkor för öfverlemnande! till staden af denna jordrymd måtte bestämmas, det jorden antingen skall tilläggas den så kallade Esplanaden, för utvidgning af parkanläggningen, eller ock användas till plats för läroverksbyggnad, enär Krigs-kollegium ansåge, att Kronan endast för sådane ändamål borde göra en uppoffring af den ej obetydliga vinst, som genom direkt försäljning till byggnadstomter af samma jordrymd skulle kunna, med afseende på platsens fördelaktiga läge invid hamnen, erhållas. I anledning af förevarande ansökning och med afseende å hvad Chefen för In geniör-korpsen samt Krigs-kollegium anfört och upplyst, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå, det Rikets Ständer för sin del ville medgifva att förra fästningsbastionen NyköpingSjJmå til) staden Malmö med eganderätt få öfverlemnas, dock under vilkor, att 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 88. den ifrågavarande jordrymden antingen tillägges den så kallade Esplanaden, för utvidgning af parkanläggningen, eller ock användes till byggnadsplats för ett nytt läroverkshus, samt med förbindelse för staden att för all framtid till Ingeniör-korpsens så kallade Besparings-kassa erlägga en emot denna kassas inkomst af jordrymden svarande årlig afgift till belopp, som af Kongl. Majit kommer att, på skeende framställning, bestämmas. De till målet hörande handlingar skola vederbörande Utskott tillhandahållas och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL A. F. Z. Reuterskiöld, Utdrag af Protokollet öfver Landt för svars-Ar enden, hållet inför Hans Maji Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 Mars 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer.
Ankom i afskr. till Exp.-Utsk. den 24 Febr. kl. 10 f. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott om Civil-Stat ens Pensions-Cassas anspråk på Nådår s-besparing af Pensioner å Allmänna Indragnings-Staten; Gifven Stockholms Slott den 8 Fcbruarii i834- Med anmälan huruledes, vid tillämpningen i vissa delar af Kongl. Maj:ts för Civil-Slatens Pensions-Inrättning den i5 November 1826 utfärdade Nådiga Reglemente, tvekan hos Kongl. Majits och Rikets Stals-Contor uppstått om rätta förståndet af de stadganden och föreskrifter, samma Nådiga Reglemente innehåller, rörande Pensions-Inrättningens rätt lili de Statsbidrag, hvilka, under titel lönebesparing och begrafningshjelp, blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer Pensions-Inrättningen beviljade, har, uti skrifvelse af den 16 September i83o, Stats-Contoret, bland annat, i underdånighet väckt en fråga, som hvarken af de utaf Kongl. Majit lill Civila Pensions-Inrättningens reglerande i Nåder förordnade Comiterade, uti deras om Inrättningen afgifna underdåniga förslag, eller af Rikets Ständer, vid beviljandet af de åt Pensions-Inrättningen anvisade serskilda anslag, blifvit vidrörd och sålunda icke hittills varit föremål för Kongl. Majlis
Om det var en tillfällighet blott, som vallade under Örebro Riksdag, att den af trenne Riksstånd beslutade önskan om förbud mot införsel af bränvin, och om jag icke irrar, jemväl af rnmmsedan inskränkning i bränvinsbränningen blifvit besluten, sedan man förklarat den ymniga tillgången på bränvin vara hufvudorsaken till det öfverhand tagande fylleriet ; sedan Nationen åtagit sig en hemmansafgift för rättigheten att bränna , en panne-afgift för brännings-rättighetens utöfning, en consumtions-afgift för rättigheten att förtära egen tillverkning _ om det var en tillfällighet blott att denna Ständernas önskan icke blef upptagen i Bevillningsutskottets första redaction af stadgan om bränvins-bränning; om det var en tillfällighet blott att det Protocoll som innehöll Bonde - Den 5 Juli» /. m, 1Q3 BondeStåndets tanka i denna fråga, icke var enligt med det beslut, som BondeStåndet verkeligen fattat, hvilket sluleligen genom min åtgärd blef upplyst, torde likväl Friherre Wirsén medgifva, att då sedan så stora bränvinsposler blifvit till införsel tillatne; då för en del af dessa poster åtinindstone, särskildta tillståndsbref blifvit utfärdade; da dessa särskildta tillståndsbref naturligtvis tillskyndat dem som erhöllo dem en särskild och betydande vinning; då det är allmänt bekant, att för en af dessa vinsten var till den grad betydande, att han kunde dela med sig 5,000 R:d. tili Stora Barnhuset — det icke hade trutit ämne till mörkare färgläggning, om man hade velat säga mera, än man, enligt af Riksens Ständer erhållen uttrycklig befallning, nödvändigt borde säga.
Denna erinran har visserligen något värde, men då Riksbanken jemväl utgifver sedlar å 5 rdr rmt, och dessa för kronoutskylderues liqviderande äro erforderlige, kan lika väl förutsättas att. Bankens sedlar å 5 rdr, genom förenämnde åtgärd, beredas ett större omlopp. — Deremot är visst, att, om indragningen af 1-rdrs-sedlarne beslutes, inga af dessa till Banken inkomma, som ej till följe af bruket blifvit oduglige. Men vare sig nu, att detta Betänk, antages eller förkastas, älskar jag anse mig förvissad derom att Ståndet ej skall underlåta att redan vid denna Riksdag vidtaga sådana åtgärder, sora för framtiden betrygga allmänheten för det vådliga förhållande, som kan inträffa derigenom att privatbankernes sedelrörelse och öfrige förhållande ej på ett ändamålsenligt sätt finnas ordnade, och jag tager äfven för Den 28 Januari. 221 gifvet, att vigten af sådana åtgärder är så allmänt insedd, att de ej af enskildte intressen skola kunna motarbetas. Nödvändigt synes ock vara, att man för framtiden, likasom hittills under vissa mellantider varit förhållandet, föreskref, att privatbankerne ej må utgifva sedlar å mindre valör än 10 rdr rmt. Då skulle Bankens sedlar å 5 rdr återstå som det minsta i omlopp varande pappersmynt. Alltså, detta af mig nu framstälda skäl är det enda, sorn, enl. mitt förmenande, i någon mån kunde tala mot åtgärden. Men öfvergå vi nu till de skäl, som tala för densamme, så synes det mig, pa sätt den siste värde talaren yttrat, att dessa äro så öfvervägande, att någon tvekan derom ej ens billigtvis kan upstå. Det. första är väl att man efterhand måtte komma till det önskvärda resultat, sora förefinnes i alla andra länder, som ega anspråk på att hafva ett ordnadt penningeväsende, att nemi. det missförhållande, som nu eger rum mellan det metalliska myntet och dess representant, pappersmyntet, måtte uphöra, och anmärkningsvärdt är, att det förhållande nästan aldrig varit mer ofördelaktigt, än i detta nu.
Men för att göra detta sätt till ett laga fång, och med detsamma befordra alla rättsegandes säkerhet , skulle , om allmänna nyttan påkallade dess antagande, fordras en ny och vidt omfattande lagstiftning, som, jemte Inrättningens reglementariska organisation och omsorgen att förebygga de menliga följder , hvilka med detta nya sätt kunde vara förenade, säkerligen i alla fall , i afseende på ämnets beskaffenhet , som är Fast Egendoms afhändande och förvärfvande, samt proceduren dermed inför Domare och Executorer, lärer komma att i flere puocter på det närmaste röra gränsorne af Allmänna Lagen i Jordaoch UtsökningsBalkarne, med deröfver, tid efter annaD, gifne Förklaringar. För detta ändamål kan mera än ett Förslag uppgöras; Men hvilka och huru som heldst de må uppgöras , så blir det i detta ämne , efter mitt omdöme, alltid till vissa delar fråga om stiftning af Civil lag.”’ Hvad Högsta Domstolens Ledamöter sålunda , i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Pvemiss yttrat, skulle genom Utdrag af Protokollet till Handelsoch Finance-Expeditionen öfverlemnas. Ex Protocollo Carl An. Kock. Rätteligen afskrifvet betygar Falt. Edelstam. Tjenstförråiunde Cancelli»,' Om fast egendoms försäljning a. Lotteri, 53 Tran mint af Protocoll hållet vid Kongl. Lag - Committéens allmänna sammanträde den 1 Martu 1823, Närvarande: Hans Excellence Justius Sfats-Ministern, Herr Grefve Gyllenborg, Herr Justitia - Rådet Poppius, Herr Justitia - Rådet Blom Herr Tillförordnade Justitiae Cancelleren Bergenschöld, Herr Tillförordnade Öfver-Ståt hållaren, Landshöfdingen Friherre Edelcrentz, Herr Commerce - Rådet Zenius , Herr Lagman Lind', Herr Advocat-Fiscalen Staaff. Sedan —■ —- Herr Tillförordnade Justitia? - Cancelleren Bsrgensch.iöld afgaf följande yttrande: ’’Lag • Committén har erhållit Kongl.
Det var ett förfärligt bråk här om året, när vi måste skaffa henne »rättigheter». Men nu har hon dem och känner sig allt fasligt stram öfver att numera höra till de riktiga handelsherrskaperna. Just i kröken till sjögatan är brunnen, som ger oss dricksvatten, för närvarande, som alltid på vintern, omgifven af ett riktigt bärg af svallis. Det är knappt att tro, men här, just här, slår vår Eros sina största slag. Att han inte fryser näsa och fingrar af sig, när han halar och drar i det genom istappar både till vikt och storlek minst femdubblade öskaret, visar bäst hur villig och varmblodig han är! På skolgården har vi en öfverbyggd pump, men dit går inte en enda piga, ty »där bor inte Eros.» (Ack, hur härligt att ha lärt sig litet ur det högre skrifvandet!) Numera får vi post hvar enda dag, men i min barndom kom den bara två gånger i veckan. O, hvilken högtid det då var! Allra roligast var det ändå, när postiljon Andersons muntra fanfarer hördes i stadsbacken. Han såg så käck och hurtig ut där han satt i kärran med läderbältet, späckadt med »bandit-pistoler», hårdt spändt kring midjan, postsäckarna stadigt plaserade under fötterna och mässingshornets glänsande rundel tryckt mot munnen, att det aldrig föll någon enda in tro, att han kunde föra annat än glädjefulla underrättelser med sig. Och när posten delades ut se’n! Det faller af sig själft, att jag aldrig fick något bref, men det var lika högtidligt för det och afsvalnade inte en enda smul min fröjd. Kunde jag sedan komma åt att kasta en blick genom postens aldrig förtäckta fönster och såmedelst få en titt på brefven »utvärtes », gaf det så underbara känslor, att jag var lycklig åt dem i flera dagar efteråt. Och följetångerna se’n! Jag glömmer aldrig hvilka njutningar »Ett köpmanshus i skärgården» skänkt mig — och oss allesammans förresten. Jag tror nog, att det är allra roligast läsa böcker utan att en smul tänka på att bilda sig. Men man kan väl inte hålla på det i hela sin tid, häller.
Men så snart han stackat dem och gjort undan sin sådd, begynte han uppföra ett uthus, afsedt att härbärgera kon och hästarna under vintern. Han var särdeles belåten med den början han gjort. Skörden hade utfallit bättre än han alls vågat hoppas, kräken trifdes alldeles förträffligt och den nya sådden, som fått regn i rättan tid, sköt hastigt upp till en kraftig, mörkgrön brådd. Det vore en riktigt vacker åker, om jag bara orkat få bort stubbarna, berättade han åt Katie som alltid med största uppmärksamhet lyssnade till hans meddelanden om nybyggets affärer och såg så vis ut som om hon fullt förstått hvarom det var fråga. David fann det nämligen långt ifrån alltid lätt att finna samtalsämnen, som roade Katie, och hade därför småningom gjort det till en vana att underhålla henne med alla sina tankar och planer rörande nybygget. Och då hon alltid såg intresserad ut, men aldrig tillät sig några invändningar, var arrangementet ömsesidigt i allo tillfredsställande. En afton fram på hösten, då Katie i anledning af det ruskiga vädret gått ovanligt tidigt till sängs, arbetade David ännu i skymningen på sitt nya uthus, hvilket icke på långt när gick så hastigt framåt som han önskat. Medan han som bäst höll på att klyfva en rund stock för takvirke, såg han en karl komma upp längs randen af bråddåkern. Han höll upp med arbetet, men betraktade den främmande utan att röra sig från stället. Först då denne hunnit helt nära, såg David att det var Kalle Lehtinen. Hälsningar från Michigan, sade Kalle, då han kommit ända fram. Hvad hörs väl därifrån? hälsade David tillbaka. Och så skakade de hand så lamt som om båda varit vingskjutna. Nå, inte stort någonting. Dåliga tider är det där också, så att man knappt kan förtjäna födan. Jaså, det är dåligt också där? frågade David, som om Michigans affärer varit af största vigt för honom, ehuru han aldrig varit där och föga ens visste hvar det låg. Och huru lefver man här? började Kalle Lehtinen, efter en längre paus, hvarunder båda säfligt och metodiskt stoppat och tändt sina pipor. Sakta går det ju, men inte har man just häller något att klaga öfver. Inte ställa grannarna åtminstone till något bråk här, skämtade Lehtinen. Och en jäkla vacker brådd har du.
Ehuru jag förutser, att Utskottets åsigter äfven denna gång icke lyckas att göra sig gällande, finner jag mig likväl för alla händelser böra fästa uppmärksamhet å det betänkliga uti det serskildta lagbud, förslaget innefattar, om ett slags retroactiv verkan af de nya lagsladgandena, då endast det förbehåll deri göres, att de icke skola blifva gällande i de mål, som redan äro eller under loppet af år i84i göras anhängige, och på detta sätt omyndiges redan innehafvande förmonsrätt i många fall mäste gå förlorad.” Af Herr Ekholm: ”Hå igenom det af resp. Lag-Utskottet oförändradt vidhållne beslut, att, utan totalt afskafiande af de så kallade tysta förmonsrätterne, tillbakaflytta säkerheten för omyndigas arfsmedel efter inteckningar i fast egendom, jag för min del icke anser någon serdeles fördel vunnen för det allmänna, nödgas jag emot detta beslut anmäla min skil jagtiga mening. Frågan gäller nu endast derom, hvilken skall anses böra hafva bättre rätt, långifvaren eller den omyndige, eller ock, i fråga om uppbördsmäns skulder, det allmänna. Om man ock måste medgifva, alt stora svårigheter möta för den enskilde att utröna, huruvida en låntagare har barna-arf eller allmänna medel om händer, hvilka likväl ej äro oöfvervinnerlige, helst ock ett frivilligt aftal måste grundas på förtroende, så bör man likväl erkänna, att betryggandet af det allmännas eller omyndigs säkerhet, efter upphäfvandet eller tillbakaflytlningen af den tysta förmonsrätlen, utan att andra garantier sättas i stället, gränsar till omöjlighet.
Då, enligt hvad uti det föregående är upplyst, den såkallade reservfonden, hvars contanta tillgångar öro fördelade uti Räntekammaren och Ränterien, med flere Cassör, måste användas för att kunna bestrida löpande årets utgifter, intilldess dertill i Stat påräknade inkomster inflyta, följer häraf, att dessa tillgångar icke kunna på annat sätt för det allmänna disponeras och att, i händelse af fondens öfverflyttning till Riksgälds-Contoiret, det icke kunde undvikas att, för det behof, hvartill samma fond nu användes, lemna Siats-Verket ett motsvarande förskott, hvarigenom, utan något egentligt ändamål, endast onödig vidlyftighet och inveckling af Räkenskapsverket skulle uppkomma; hvadan Utskottet anser sig böra tillstyrka, att frågan om Reserv-fondens öfverflyttande till RiksgäldsConloiret må förfalla. Men enär af Fondens här ofvan antydda bestämmelse och då några utbetalningar till afförande å densamma icke kunna af Styrelsen anordnas, följer, att denna Fond icke bör vara underkastad andra förändringar, än sorn vid realiserandet af deruti inbegripne tillgångar kunna inträffa, samt ostridigt rättast är, att densamma, utan att sammanblandas med de till hvarje års Stat hörande inkomster och utgifter, serskildt uti Riks-Hufvudboken upptages och redovisas, så att förhållandet med Fonden alltid må vara åskådligt och kunna controlleras, utan en så vidlyftig och besvärlig utredning, som för detta ändamål nu erfordras; hvarigenom ock Kufvudsaldiga ändamålet af den föreslagna öfverilyttningen till Riksgälds-Coutoiret,‘ utan de med en dylik åtgärd förenade olägenheter, skulle kunna vinnas; så har Utskottet ansett sig tillika böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. |Ma|:t t underdånighet anhålla, det Kongl.
Brandén talade om det nöjet frökens lika oförmodade som angenäma besök åstadkommit på Grönskog; huru lilla Amalia blifvit med glädjerop emottagen af hans barn — «tro således icke, kära bror, att vi så snart släppa dem ifrån oss, och jag kommer nu sjelf för att uppgöra en affär, som fruntimmer icke alls förstå sig på.» Petter nickade otåligt ett slags bifall. Brandén förelade honom nu det förslag, vi redan känna, och erböd sig i detta fall att uppgöra liqvid med Renner, som då skulle utfalla förmonligare för Petter, än om han gjorde den sjelf. «Hvem fan har sagt dig, att jag är skyldig Renner denna summa?» ropade Petter. «Det har ryktet,» svarade den andra, utan att låta störa sig af Petters häftighet eller bistra blick; «och när jag jemför brors ifver att få penningar, och den säkra underrättelse jag fått, att den åt Renner anförtrodda uppbördskassan om få dagar skall undersökas, blir ju slutsatsen lätt. Petter, som med kufvad vrede vandrat fram och åter, ställde sig nu framför Brandén och sade med stark tonvigt: «Det liknar på håret ett spioneri, som jag aldraminst ansåg mig förtjena af dig. ¯Jag¯ som sjelf lagade så, att du blef antagen till förmyndare för min syster, på en tid då dina affärer nära nog liknade mina nu. Jag dåre, som inbillade mig att derigenom få en vän, som vid tillfälle gjorde mig en återtjenst. Nu ser jag, att den är en narr, som räknar på tacksamhet!» och åter begynte han vandra. «Du gör mig orätt; jag erkänner min skuld, och är skyldig dig tacksamhet för mera än du tror. — Det ögonblick jag af dig kallades till din döende far, stod jag på branten af en afgrund, och färdig att ohjelpligt nedstörta i den. Jag bar på mig några hundra riksdaler, de sista man velat låna mig på min redan graverade egendom. Denna summa brände i min ficka. Jag väntade blott på morgondagen — du vet att vi då åter skulle samlas hos Renner; der skulle jag våga en mästerkupp, som, efter mina då förvirrade begrepp, skulle på samma tärningar återgifva mig min förlorade förmögenhet.» Petter nickade.
De af Utskottet vid dessa §§ föreslagna förändringar i sammansättningen och antalet af ledamöterne i så väl Taxerings-kommittéerne uti städerne, som Pröfnings-kommittéen i Stockholm, hafva innom vällofl. Borgare-ståndet föranledt talrika anmärkningar och yrkanden om oföräudradt bibehållande af nuvarande stadganden i dessa afseenden; hvadan ock ifrågavarande §§ blifvit till Utskottet återremitterade. Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 15. 15 Då emellertid dessa §§, hvilka endast innefatta reglementariska föreskrifter, blifvit af tre Stånd godkända och sålunda äro att anse såsom af Rikets Ständer afgjorde, lärer vidare yttrande i anledning af berörde återremisser icke erfordras, § 91, Då, enligt sednast utfärdade författningar, skillnaden emellan gymnasium och fullständig lärdomsskola blifvit upphäfven, har hos såväl Ridderskapet och Adeln, som Borgare-sfåndet blifvit anmärkt, att ifrågavarande §:s stadgande borde härefter lämpas; i hvilket afseende hos Ridderskapet och Adeln föreslagits följande förändrade redaktion: “I de städer, der gymnasium eller fullständig lärdomsskola finnes, skall bland presterskapet väljas en lektor eller lärare till taxeringsman". Som emellertid den ifrågasatta förändringen icke torde vara af behofvet påkallad, samt Utskottets förslag, att bibehålla §:n oförändrad, blifvit af två Stånd godkäudt, anser Utskottet sig böra samma förslag vidblifva, § 102. Det af Utskottet vid denna § föreslagna tillägg, att gilltighefen af anmäldt förfall för utsedd taxeringsman att detta uppdrag sig afsäga, bör “af den väljande auktoriteten pröfvas", hvilket tillägg högv. Presteståndet beslutat skola utgå, men Bonde-ståndet godkänt, har hos Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet föranledt återremiss, till följd af gjorda armärkningar, dels att samma tillägg borde, i enlighet med Presteståndets beslut, helt och hållet utgå, och dels att ordet “väljande“ borde utbytas mot “valfärr ättande*.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att så snart motionen blifvit skriftligen aflemnad, skulle den blifva till remiss föredragen. Upplästes ankomna prot utdr. från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresteSt. af den 8 och 11 dennes, från BorgareSt. af den 3, 4i 8 och n dennes, samt från BondeSt. af den i, 3 och u dennes. Lades till handlingarna. Lades på bordet nedannämnda från Utskrti inkomna ullåUn och betänkta, nemi. från StatsUtskottet: ]\T:o 204, i anledn. af väckta motioner, ang:de invente - D e ii 18 Juli, ring i K. Räntekammaren och de betydligaste af de förvaltande verkens cassör; Nto 2o5, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 28, angtde väckt fråga om indragning af K. Nummer-lotteriet samt rörtde åtskilliga dermed gemenskap ägande ämnen; N:o 206, angtde väckt motion om arrendatorernes af Klabböle kronofiske i Umeå eif befrielse från erläggande af ett års arrendeafgift; N:o 22g, angtde föreslagen särskild aflöning till Can cellisten i Riksg.cont. A. Björck , för 2:ne tjensters samtidiga bestridande; N:o a3o , i anledn. af amnärkntr vid Utskls mern. N:o 16g, angtde aflöningen för RiksSttns och Ulsktns can cellioch vaktbetjening; BevillningsUtskottet: N:o 2i} ang:de tullbevillningen; BancoUtskotte t: N:cf 46, med hemställan, dels om ersättning till Öfversten och Ridd. C. J.
Det har af den värde talaren blifvit yttradl, att det är R. Sits beslut, som egentligen är orsaken lill den ni i nist er i — ella kris och den' ministeriel la föl lägenhet, som nu agnrum. Detta är ett talesätt, mine herrar! som gjort sig temmeligen allmänt gällande inom vissa kretsar, men som från en annan sida mäste bestridas. Jag vet icke hvad det är, som kail R. St. tillvitas. Alt R. St. afslagil de obetydliga anslag, 3}i Den la September f. m. sorn liitlills ägt ruin, anser jag hafva skett på ganska välgrundade skäl. Att R. St:s förstärkta SlatsUtsk. kommer »tt framgent, såsom jag hoppas —och jag skyr ej att nämna det jag hyser detta hopp — fortfara i sitt afslag; delta är i mili lanke det enda medlet att komma till en annan ställning, att komma utur den bekymmersamma belägenhet i administrativt hänseende, hvaruti Staten nu är. Det har blifvit af en vard talare mig före bråd t, att jag hyst sådana åsigter. Den värde talaren har yttrat, att det borde öfverlemnas till kommande Ständer att befrämja reformerna och att åstadkomma de beslut, som kunde finnas ändamålsenliga i detta afseende. Det ar just i samma afsigt, som jag önskar att afslagen nu måtte komma att äga rum, för att genom dessa afslag möjligen komma lill bildande af en ministere, som uppfattat samhällets behof annorlunda än de nu blifva uppfattade. Det är åtminstone ändamålet för mina tillgöranden i denna del, att en så beskaffad ministere måtte komma till stånd förrän eljest skulle inträffa. Jag vill uti allt hvad på mig ankommer söka alt afböja ett uppskof dermed under fem eller sex år. Till della mål ser jag ingen möjlighet att komma, annorlunda än genom hvad man behagar kalla StatsUtskrs nidskhet — en nidskhet, den jag godkänner, en nidskhet som jag hoppas måtte få fortfara inora förstärkta StatsUtsk.
Nystar ätev brist genom försäljning Lil underpris emot dek som paräknadt blifwit, mäste dell betalande ersätta ffillnaden. De kemister, som ifrån Landt - Ränterierna ste uti penningar, tillika med de transporter af sammanstutet silfwer, hwilka kunna blisiva nödiga, och hwarom Konungens Befallningshafwande, under iakttagande af all derwid erforderlig säkerhet, bestyrer, ställas pä Riksens Ständers RiksgäldsLontoir och der emottagas. Detta Lontoir insätter genast hwad som utgör Lauco-mynt, Lxacismynt, Guld eller Silfwer samt Wärlauti Riksens Ständers Lanrjue, äfwen som dst, hwilket uti Lreäit-Sedlar ingär, blifwer hos Riksgälds - contoiret oförryckt kil den äisposttion af Riksens Ständers Lampi e, hwWNeh ändamklet kan upfvllss. Hsmliga Hemliga Llffsttet gör sig det osivikekiga hopp/ at Kongl. Majtt uti allt hwatz pä Kongl. MajrkL Nådiga hjelp och biträde kan ankomma, täckes dets ta wigtiga ärende unde-stödja, samt om den handräckning , hwilken tarfwas och hwartil Riksens Ständerö Fullmägtige sig anmäla, ti! Me^erbökaNdS Ämbetsman och Lollegisr läka utfärda Nädiga bss fallnrngar, äfwensom Rcksens Stander lära i underdånighet anhälla, det Kongl. Majtt i Räder täckes om det, som lil Allmänhetens lundskap komma bör, Desi Nädiga Förordning och Påbud Utfärda.