Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Ustkottet nu öfver dessa anmärkningar hör sig yttra, torde det likväl tillåtas Utskottet, att utan förnyad vederläggning förbigå de skäl mot förevarande förslag, sorn redan förut varit anförde och dem Utskottet i förra Betänkandet tror 3 7°.? lien 17 Juli. tiar sig, pä tillräckliga grunder, hafva undan-» löjt, heldst dessa skäl icke, sä vidt Utskottet kan fin la, blifvit i cie med återremisserna följaktiga Memorial, genom några nya motiver be t fästade, utan endast upprepade med åsidosättani de af allt försök att vederlägga de motskäl Ut*- skottet i sitt Betänkande framställt. Sådant är förhållandet med den nu åter yt? frade mening, att en lättad tillgång till Domstolarna vore vådlig, emedan härndén, passionerna och trätlystnaden ej hade nödig tid att sansa sig. Utskottet står fast vid den tanken; att härndén forlorat sitt valde, så snart den kommit under Dagens tygel : att det är just passionernas missledning från Ramhälls ordningen, som Lagen bör skynda att vätta, och att öfvertygelse!! om en säker och icke länge uteblifvande rättvisa är, efter alla tiders och alla Länders erfarenhet , det kraftigaste botemedel mot trätlystnadens utbrott. Det har föröfrigt blifvit anmärkt , att ingen klagan varit spord öfver det uppehåll, .sorn vållas af tidslängden imellan Under-Domstolarnas Sessioner, hvarjemte Herr Borgmästaren Kjellander yttrat, att stadgandet i 1614 års Rättegångs* ordning, det tre Härads Ting skulle årligen hållas., O,tvifvelaktigt varit föranleda af de vigtigaste orsaker. Om man icke lika, med Lag - Comitéen. antager, det föreskriften i nyss åberopade Rättegångs-ordning, att tre Ting om året skulle hållas, eller att Härads Rätten borde sammanträda åtrninds: one eri gäng inom hvardera af de utstakade tienne årliga Tings Timar, på hvilka ett sammanträde i veckan förut skedt, blifvit gifven egent-.
At för desi Prästebord och Stommar samt all den ecclesiastique jord, som af Ständer fritt disponeras, under krigstider deltaga utr Den 3 Julik. SZ uti alla Kronoskjutser, til hälften emot Skatte, efter de mantal, hwartil ofmannämnde hemman och lägenheter manligen nu beräknas. s:o At under krigstider answara för ingvarterings-ffyldigheten lika med Skatte. z:o At såsom eftra krigshjelp för de Prästegärdar, Stommar och all annan under Prästerskapets fria disposition stäende Ämbetsjord, hwilka icke äro med rötning beswärade, ärligen under krigstider, frän krigsförklarinqenS datum til fredsflutet erlägga, efter Pastoratcrnas godhet, enligt redan inom hwarje Stift gjorde clasiificativner, en, en och en half, a tmä . tunnor spannemäl uti lika sädesflag, med den frän orten ärligen utgäende Krono-tionden; och kan denna eftra krigshjelp efter ärets markegängspris, med contant lösas, om den betalande det önskar. Wid alla oftvanberörde skyldigheter, som Ständet sig såmedelst ätagit, förbehälles dock, at Comministrar, Skolmästare och Klockare, samt de Stomhemman, som til Enke-säten blifwit disponerade, icke mätte härigenom med nägon för dem ny tunga beswäras; hwilket förbehöll owillkorligen bör i Riksdags-besiutet til deras säkerhet intagas. 4:o
Hr Gr. o. Landtmis härefter till återremiss af 2idra mom. framstälda propos. besvarades med Ja, hvarpå äfven 3:dje och 4ide momme återremitterades. § 40. Frih. Hjertai Som den 39:de §:n blifvit återremitterad, tager jag för gifvet, att den nu föredragna 40ide, uti hvilken den förstnämnde finnes åberopad, äfven blifver återremitterad. Dessutom synes det mig här vara rätta stället, att införa straffbestämmelserna för öfverträdelse!- af det vid 24:de §:n tillagda 3 mom. Den 9 Augusti e. m. 187 Gr. Mörner, Axel: Då den 39:de §:n blifvit återremitterad, får jag vördsamt yrka återremiss af denna 40:de §:n, under anhållan derjemte, att det icke mätte här insättas några straffbestämmelser rörande 24:de §:n, emedan förbrytelser i detta hänseende finnas — om jag icke misstager mig — uptagne i den 42:dra §:n. Frih. Hjerta: De straffbestämmelser, som i 42:dra §:n finnas för förbrytelser emot 24:de §:n, passa icke såsom straff emot den förbrytelse, som omtalas uti det tillagda mom. till sistnämnde §, emedan uti 42:dra §:n står: att den sorn förbryter sig ”bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, samt andra gången 20 till och med 40 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minuthandelseller utskänkningsrätt förlustig.” När det nu är klart, att den person, sorn reser omkring på landet och säljer bränvin, icke har någon utskänknings-eller utminuterings-rätt, som han kan bli förlustig — och det är häri som straffet egentligen ligger — så är det val lämpligt, alt i 40:de §:n inflika straffbestämmelser emot förbrytelser enligt 24:de §:ns 3:dje mom. Frih.
till välsignelse o c h framkallar Man bör vårda oförmärkt, att o c h utan att litet åt man ålägger dem plikter (naturligtvis afpassade kroppsmen hos dem väcka tanken, de äio hufvudpersonerna; små Sufflelten göres af järntråd, öfverklädd med tyg och försedd i kanten med en liten bollfrans. Till hjul tagas, 2:ne små trådrullar hvilka itusågas, och hvarigenom trädas små runda träaxlar, fastade med ett par stift eller med litet lim vid vagnsstommen. En nätt och prydlig liten leksak, som torde blifva kärkommen för de små. En dockvagga göres på enahanda sätt, då endast, i st. f. hjul, 2:ne medar utskäras af tjockt kartongpapp och pålimmas. Milta. de bästa dygder. o c h omhulda sina barn, o c h själskrafter), efter deras plikter, som medföra besvär för d e m själfva, men vinna glädje andra, hvarigenom de uppfostras sätta sitt egna jag i främsta har i c k e iakttagit, ha gjort barn? för huru till att rummet. ej Hvem den glada känslan sin plikt inverkar * att XIV. Forslag till en dörrmatta, ett arbete s o m bäst lämpar sig för den starkare delen af människosläktet. Man arbetar mattan i vanliga makraméstjärnor utan höga knutar, men använder i stället för makramégarn så kalladt merlingsgarn, ett till sjömansarbete brukligt, tjäradt garn af försvarlig groflek. På sidorna och ändarna begränsas mattan af en tät kant. Af. N. äfven på helt små Till o c h m e d på sjuklägret, där de små det mesta skämmas bort, borde man aldrig lemna den lilla patientens och uppfostran ur sikte icke låta sjukdomen gälla som fribref för egensinne och oskick, utan b ö r man i stället göra det begripligt för barnen, att de då måste vara dubbelt lydiga o c h höfliga, skötsel fordrar dom emedan deras dubbelt arbete o c h deras sjukett barn, s o m lärt tålamod, själfförsagäfva, hvars små länkar som är förvärfva behagets trollkedja är sammansatt ett dyrbart lefnadsstigen.
Ar 1800 wille Borgare - Eländet omfatta saken med sädan ifwer att man lill undwikande af kidsutdraget, skulle undanbedja sig derwarande Beswärs-Utskottets hörande, och omedelbart inom Ståndet utarbeta nytt project till Dykeri-Reglemente; men i en period, der man ej wagade äga förnuft och hjerta utan att dertill söka Högwedcrbörligt nllständ, war det icke underligt ait en god föresakts saknade werkställighet. I förändrade omständigheter mäste man hoppas utrymme för mera liberala tänkesätt. Att rein följa sädane sänkesätt i frägor om allmävt bästa, är en owilkorlig pligt, men art läka hindra sig frän »löfwander af denna pligt, endast för att främja nägra fä Privatas intresse, wore en förstörande swaghet. Jag kan sä mycket som mängen Med - Den 14 Februarii. 749 Medborgare ömma för den enskiltes ratt; men denne rätt mäste grunda sig pä naturlig lag och wara befästad med de i Samhället antagne formaliteter. Nar man betraktar uprinnelsen af nu warande Dykeri-Octroy, sä företer sig derwid, huruledes frägan cm Dykerioch Bergnings-Werkets ställande pä en förbärrrad fot är 1800 hos Ständerne förewarit. Något beslut blef da icke faststält, och ämnet skulle dä naturligen wara öppet till en annan gäng. Emedlertid widrager f. d. Konungen det steg alt ar 1802 stadga en ny Dykeri-Octroy pä 2Z är, med bibehållande af nästan alla de skadliga rättigheter svin i anseende till den gamla wörö öfwerklagade. Om den egenteliga högsta magten som är Nationen sjelf, i följe af Naturens bud, icke ager eller kan tankas aga rättighet att till en eller flere enskilie bortlämna förmäner, som strida emot det helas wäl; sä kan annu mindre Regenten, fäsom denna Högsta Magtens Representant, bortlämna sädane förmäner.
Riksdagsmannen af Allmogen i Södra delen af Gottland har väl i denna fråga vågat, efter åberopande af sina Committenters uppdrag, föreslå indragning eller förminskning af Officerarne vid Gottlands NationalBeväring, då, af dessa reducerades Löner, de qvarblifvandes kunde förstoras. Men detta förslag synes mig vara ett foster af okunnighet, såsom det ock är en uppfinning blott af honom sjelf och tilläfventyrs några få anhängare, emedan jag deremot kan heligt försäkra, att tonen i allmänhet är på Gottland för Beväringen ganska god bland Allmogen, som nogsamt inser nyttan deraf; och att just derföre mångfaldiga yttrade särdeles bekymmer öfver ryktet om Beväringens indragning, men bifall deremot till andra Riksdagsmannens från Norra delen väckta Motion, och glädje, då min föresätta öfverresa skedde, hvarigenom de voro öfvertygade, att 412 Den 16 Maji.
N-o 323. accept redan blifvit protesteradt, å lig ge innehafvaren, att, af den person, hos hvilken penningarne skulle uppbäras, fordra betalning, samt, derest sådan icke erhålles, protestera, uti stad senast å första dagen, och på landet senast å andra dagen efter rätta betalningsdagen: kan ej denne anträffas, protester e dock innehafvar en som sagdt är: vill eller förmår ej den förre erlägga mera än en del af vexelns belopp, ankomme på innehafvarén att emottaga, eller icke emottaga, hvad honom erbjudes, men protestere icke dess mindre för hvad sorn brister. 21. §. År vexel ställd att betalas vid uppvisandet, vare, för dess uppvisande till betalning, tid som i 11 sägs: erhålles ej betalning, eller kan ej den person anträffas, hos hvilken penningarne uppbäras skulle, eller vill eller förmår ej denne erlägga mera än en del af vexelns belopp, pr otes ter e innehafvaren, efter thy i 20 §. föreskrifvet är. 22. §. Är af vexelinnehafvaren försummadt hvad honom efter 11, 20 och 2) SÄ- åligger, håfve förlorat sin vexelrätt emot godkännaren, och hålle sig till honom, såsom uti annat skuldfordningsmål: instämmes ej godkännaren till den i 4° Somförmälde domstol inom ett år efter vexelns rätta betalningstid, vare lag samma. 23. §. Ar vexel ställd att här i landet betalas uti något visst härstädes gångbart myntslag, då bör den betalas i det mynt, hvarå den lyder: är vexeln ställd å utländskt mynt, må betalningen i Svenskt mynt erläggas, efter vexelcurs. 24. §. Har godkännaren brustit i betalning, vare skyldig gälda vexelinnehafvaren ränta till ~ för 100 i månaden, jemte full ersättning för honom åbragte kostnader. 25. §.
Om ock Utskottet skulle frångå sin mening, lärer således frågan ej vidare upptagas af de andra Stånden. Derigenom stanna två Stånd emot två, och frågan förfaller. Undertecknad Eiddarhus-Secr eter are meddelte den upplysning, att StatsUlskottets ifrågavarande Utlåtande blifvit af de öfrige Irenne RiksSlånden bifallit. Friherre Cederström anmärkte, att Utlåtandet skall hafva blifvit af BondeStåndet till Utskottet återremitteradt. Under t eehn ad Ridda rh u sSecreterare yttrade sig våga, med anledning af de officiella upplysningar, som till Ridderskapet och Adeln ankommit, vördsamt bestrida Friherre Cederströms berörde uppgift. Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Utskottets 220 Den 2.3 December f. m. Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till godkännande af berörde Utlåtande. Bifölls. Herr Rosenqvist reserverade sig mot Ridderskapets och Adelns beslut. Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne November afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde,Utlåtanden: N:o 165. I anledning af yrkad ändring i Kongl. Brefvet den 7 Maji 1802, rörande Ränteved. I anledning af väckte motioner om vissa ändringar i Författningarne om Markegångssättning. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 155 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om inrättande af en Landtbruksskola.
Tionde-tackjernet, som med anledning deraf, att tackjerns-tillverkningen utom de privilegierade bergslagen vid sista riksmöte blef från tionde befriad, då upptogs till allenast 17,000 centner med ett värde af 34,000 R:dr, men för åren 1858 — 1860 Transport R:dr 6,692,100: — 20 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Transport R:dr 6,692,100 i medeltal uppgått till 37,003 centner, som vid försäljning inbragt 94,653 R:dr, har likväl af ofvannämnda orsak ansetts böra bibehållas vid sitt förra belopp „ 34,000 8:o. Svafvelbruks-tionden, innefattande jemväl tionden af Vitriol och Rödfärg, beräknades vid sednaste statsreglering till endast 1,700 R:dr, men då densamma i medeltal för åren 1858—• 1860 lemnat en inkomst af 5,810 R:dr, hafva Rikets Ständer ansett den böra utföras till det belopp, hvartill den i E. K. Maj:ts nådiga Proposition finnes upptagen, eller 4,000 9:o. Mantalspenningarne beråknades i sista Riks-stat till 560,000 R:dr; och, ehuru desamma under åren 1858—1860 något understigit detta belopp, så att de i medeltal för dessa år utgjort endast 548,638 R:dr, har likväl E. K. Maj:t, som i särskildt aflåten nådig Proposition gjort framställning om förändrade grunder för mantalspenningarnes utgörande, hvarigenom beloppet beräknats komma att något ökas, ansett denna inkomst-titel kunna bibehållas vid oföråndradt belopp, eller 560,000 R:dr.
Redan nationalekonomiens fader, Adam Smith, sade: att den säkerhet är så inbjudande, .sorn man har i kapitalets placerande uti jord, den ställning, jordbrukaren intager är så ädel, att den förmår kapitalisten att i jorden nedlägga sina kapitaler med 188 Den 22 Angnst) f. fri. beräknande i allmänhet af en vida lägre inkomst än af någon annan fastighet. Och detta är, enligt min erfarenhet, så gunnt och af erfarenheten vid hvarje tillfälle bekräftadt, att det icke kan bestridas. Om vi således måste antaga, att jordegendom betalas öfver sitt värde, och om komiiéns åsigt är att inkomst skall beskattas, så blir äfven ovedersägligt, att inkomsten af en jordegendom icke motsvarar dess värde. Öfvergår jag nu till förhållandet i städerna —- jag bryr mig icke, i olikhet mot den siste talaren, om principer, då de icke kunna tillämpas, utan jag håller mig till de existerande förhållandena — så visar sig, att jordegendom på landet är, i följd af vårt uråldriga beskattningssystem, i följd af kronans ordinarie inkomster deraf, redan så oerhördt betungad i jemförelse med stadsfastighet, att det är den billigaste sak i verlden, att procent-afgiften är lägre för den torra fastigheten än för den sednare. Lägger jag nu dertill, att inkomsten af jordegendom är beroende af väder och vind, så ligger deri en ytterligare anledning att säga, det allting talar för att jordbruksfastighet må taxeras lägre i bevillning än stadsfastighet. Jag får dessutom fästa upmärksamheten derpå, att då man påstår, det jordegendom å landet, är taxerad under si 11 värde, så må det vara förhållandet, i somliga provinser, men i andra är det åter icke. 1 södra provinserna tror jag man kan säga, att jordegendom är taxerad vida under sitt verkliga värde; men ju närmare man kommer Stockholm, desto mera förändras detta förhållande. Vi veta t. ex. att i en stor del af Stockholms och Upsala län äro egendomarne så uptaxerade, att de icke skulle tåla vid en tillökning i bevillning af några procent. Jag skulle trötta E. o.
å 6ite hufvudtiteln, » » utflyttningshjelp efter laga skiften » 118,000. » » odlingshjelp m. m. för krononybyggare » 10,000. » » skrifmaterialier och expenser m. m » 49,000. » » reseoch traktamentspenningar » 16,000. å 7:de hufvudtiteln, » » karta-sigillata-omkostnader » 164,000. » » lyshållning m. fl. utgifter för kronans publika hus i Stockholm » 13,000. » » restitutioner » 15,000. å 8:de hufvudtiteln, » » fattigvården i allmänhet » 33,000. » » skrifmaterialier och expenser » 30,000. hemställande derjemte Revisorerne att, vid uppgörande af ny statsreglering, Rikets Ständer ville taga i öfvervägande om och hvilka af de i ofvanstående tabell upptaga försZa^sanslag möjligen må kunna till reservationsa.ns\a,g förändras, samt då vidtaga dylik förändring i afseende å de anslag, med hvilka sådant lämpligen kan ske. § 5. Anvisningar å anslaget till extra utgifter hafva under revisionsåret skett till följande belopp: å 2:dra hufvudtiteln t R:dr 3,771: 48- » 4:de dito » 49,808: 9. Af den anledning att å lista hufvudtiteln aflorts 12 R:dr 12 sk.
Propositionen vöre förbisedd den princip, att en lag emot uplopp oeftergifligen borde innefatta skydd icke blott för civila och militära myndigheterne, utan äfven för folket emot missbruk å dessa myndigheters sida: att det åtvarnings-tecken, som i 7 §. af Kongl. Maj:ts förslag omförmäles, borde till sin beskaffenhet bestämmas: samt att uti den i 11 §. förekommande mening: •'hvar som spri der rykten, de der röra Rikets säkerhet, eller komma dermed allmänt buller och oväsende åstad,” ordet eller borde utbytas emot och, enär ansvar för utspridande af falska rykten ej borde förekomma på samma ställe i lagen som frågan om upror och uplopp; af Herr Dalmanj W. F., att den Kongl. Propositionen ej upptoge bestämd skilnad emellan uplopp och obrottsliga folksamlingar, hvarföre i 6 §. af förslaget till orden: ”och skingra de sig ej på offentlig myndighets befallning, ” borde tilläggas: ”utan trotsa med oljud, smädeord eller hot,” derigenom beskrifningen på uplopp blefve mera bestämd och fullständig: att ej eller uttryckligen blifvit angifvet när myndighet skulle ega att använda de i lagen uppräknade medel till uprors stillande, helst ordalydelsen i 6 §. samt 7 §. 2 mom. jemfördt med 8 §. kunde föranleda dertill, att vapen linge brukas emot en folksamling för dennas blotta vägran att åtlyda erhållen befallniug att skingras samt utan att upror eller uplopp vore å färde: att krigsmanskap ej borde få handla förr, än civil myndighet haft tillfälle att utöfva sin inflytelse till lugnets återställande samt, enär dess bemödande vi - i6 LagUtskottets Betankandej IV.o 123. sat sig otillräckligt, på sitt ansvar äskat handräckning af krigsmanskap, i följd hvaraf civil-myndighet borde förordna när vapen skall användas och upphöra att begagnas, samt att sista meningen i 7 §. 2 morn.:
Af motiverna i detta utslag synes väl, som skulle Kongl. HofRätten icke hafva velat antaga det vigtigaste, till stöd får åtalet åberopade skäl, hvilket icke destomindre måtte utgöra hufvudgrunden för tillämpningen af flera ibland de i det följande anförda omständigheter. Emedlertid och då påståendet blifvit bifallet, har jag ansett Kongl. HofRätlens yttrande kunna lemnäs utan vidare erinran ifrån min sida. Der - — 80 — emot äro af Konungens Befallningshafvande underdåniga besvär öfver utslaget anförda, hvilka ännu bero af Kongl. Maj:ls nådiga pröfning*).
Du har inte en så'n fysiognomi. HANNA. ä' rysligt, förfärligt snäll, som gör mig den här tjänsten! THORIN. Äh, snäll... Jag ä' visst inte snäll... HANNA. en artist har ju lof att bära sig litet galet åt. eller när du vill. Bara du inte får något ondt af det. Men Nej, du ä' hygglig, du, Wille! (Vekt) Du En så'n besynnerlig kurre! Jag skulle aldrig Ja. Han har trott det om mig två gånger. Och så blir du fri om ett år eller några månader THORIN. an på det, så håller jag nog ut lika länge som du. HANNA. du blir kär härnäst... Tyst med det! HANNA. Det var väl inget farligt sagdt? Det kunde allt bli för länge för dig. När THORIN (förändradf). Åh, det ä' ingen brådska! Om det kommer ­ 124 ­ THORIN. gonen. Jag tycker inte om den där osmakliga jarHANNA. nu får vi inte prata längre. Jag skulle ha varit härifrån för längese'n. THORIN. Ajö. Vet du, Hanna... HANNA. Nå? THORIN (tar fram buketten). en stund sedan, och där låg sådana gentila rosor, riktigt snygga. Jag har aldrig sett en så'n färgstämning i dem. Och så tänkte jag, att du ändå kommit hvarann närmare i dag. morna). skala på några blommor, vet du. Det ä' riktigt skulle vilja ha ett par, eftersom... eftersom vi HANNA (utan att taga emot blomNärmare...? THORIN (håller dan mot hennes bröst). Du ä' så vacker med blommor! HANNA (kastar buketten i golfvet och trampar på den). Hur vågar du komma med så'nt där! (Paus.) Jo, vet du, jag gick förbi ett fönster för Då ska du slippa höra den. Ajö, Wille, ­ 125 ­ THORIN. Så'nt där...! HANNA. Fy! THORIN. Jag tänkte, när du ändå var fri... HANNA. bara människa! Jag trodde åtminstone att du skulle låta mig få vara det.
Denna under-domares rättighet utsträcktes genom K. förordmn d. 18 Dec. 1823 lill tillåtelse, att, jemte ransakningar och utslag i underställda mål, äfven undersökningar i alla andra brottmål (Ingo vid utskrifvandet af under-rätts allmänna sak-prot. och dombok uteslutas, med föreskrift likväl alt utslag i dessa mål, jemte en kort rubrik för hvarje, alltid borde ulskrifvas. Då i betraktande af de trägna göromål, som med en underdomares befattning äro oskiljaktiga, deras arbete synes böra i möjligaste måtto lindras, så att det vigtiga och nödvändiga icke må stå tillbaka eller uppehållas för det umbärliga eller mindre väsentliga, tror jag att den under-domare åliggande skyldighet i afsende på domboks renoverande ännu ytterligare både kan och bör inskränkas; och föreslår jag derföre vördsamt, att, i öfverensstämmelse med hvad jemväl lag-comiteens projekt till ny civil-lag innehåller, utur under-rätts allmänna sak-prot. och dombok skola utskrifvas endast de mål, som angå ägande-rätt till fast egendom, eller ock ägoskillnad, eller delning af jord eller annan fastighet. Dock som, efter hvad hittills är brukligt, testamentshandlingar, som till under-rätt ingifvas, upptagas i allmänna sak-prot., men det är af vigt, alt äfven dessa handlingar, såsom i allmänhet nödvändiga för många personers väl i framtiden, förvaras på mer än ett ställe, hvarföre ock lagcomiteen föreslagit, att testamenten skola inflyta i det särskildta s. k. inskrifnings-prot., som, i likhet med nu varande äktenskaps-förords-, intecknings-, lagfartsoch förmynderskaps-prot., bör till hofrätt ingå, hemställer jag tillika, att intill dess nya civil-lagen varder gällande testamenten må inflyta i det exemplar af allmänna sak-prot., som utskrifves för att till hofrätten insändas.
N:o 11. icke måtte tillåtas; och ehuru det måste medgifvas, att kroglifvet utgör en af’ vårt lands dystraste skuggsidor, anser Utskottet likväl det icke höra förmenas den socken, som, med afseende på särskilda omständigheter, t. ex. större arbetsföretag, som föranleda betydligare tillopp af arbetsfolk, o. s. v., finner annat utskänkningsställe än gästgifveri erforderligt, att sådant erhålla, utan hemställer, att Anders Gudmundssons nu omförmälda förslag ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 17- Uti sin ofvan omförmälda motion har Anders Gudmundsson, enär erfarenheten skulle visat, att minimi-afgiften 800 kannor för stad, åtminstone hvad gästgifverierna i de flesta småstäder beträffade, vore allt för hög, föreslagit att densamma måtte nedsättas så, att för de minsta småstäderna minimi-beloppet hlefvo enahanda sorn å landet, eller 400 kannor; men då gästgifvare i städerna lika litet som å landet åro skyldiga att utskänka bränvin samt en stad, der utskänkningsbcloppet icke skulle uppgå till 800 kannor om året, synes kunna alldeles undvara utskänknings-ställe, hemställer Utskottet, att ofvanberörda förslag icke måtte vinna Rikets Ständers bifall. § 20. Vid denna § har Anders Gudmundsson anmärkt, att det vore högst obilligt, ja rent af ”folkråttsvidrigt”, att en person mot hvars uppförande i öfrigt ingenting varit, att anmärka skulle, derest han en gång uppsade sin minuthandelseller ut skän k ni ngs-rär tighet, icke kunna densamma återtaga och slik rörelse fortsätta, äfvensom att, om en gästgifvare uppsade sin utskänknings-rättighet, hans efterträdare skulle vara afskuren från dylik rörelse lör gästgifveriet; i följd hvaraf motionären yrkat att denna § måtte ur författningen utgå.