Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samtalet afbröts här, medan båten vid Långholmen aflemnade och emottog passagerare, och under den återstående vägen var Blenda så upptagen med ögonen – i hvilka alla hennes sinnen tycktes vara sammandragna – att de andra fruntimren läto henne njuta på egen hand, tills slutligen unga herrskapet Thormans landställe blef synligt mellan löfmassor och blomsterparterrer. ”Se dit, Blenda”, ropade tant, ”se dit – hvad menar du om det der sockerhuset, som ligger ofvanför bryggan med de gröna bänkarna?” ”Ack, så vackert ställe!” ”Det är Henrikslund, som Henriette ärft efter sina föräldrar Åhå, der kommer Patrik nedåt bryggan – beskedliga gossen, han håller af mamma: glädjen lyser ur ögonen på honom.” Och nu lade båten till. Den beskedlige Patrik – helt briljant klädd i hvita underkläder, grön sommarrock och brokig långhalsduk – kom med öppna armar emot sin mor, gaf derefter handen åt moster Emerentia och lilla kusin och sist åt mamsell Debora. ”Nå, hvar ha vi nu sonhustrun?” Innan Patrik hann svara, kom Henriette, omfladdrad af en hvit klädning och fläktande röda negligéband, utför backen. Hon var så frisk, behaglig och småleende i dag, den unga frun, att man tvingades att glömma hennes vanliga utseende af spotsk högdragenhet. Men som denna spotska högdragenhet tycktes vara naturaliserad på hennes ansigte, var hennes solskenslika blidhet i dag så mycket mera att beundra. Men Henriette, liksom alla andra, hade sina dagar för älskvärdt lynne, och om dessa händelsevis råkade infalla på en af dem, hvarunder hon egde tillfälle att i sin lilla societet få uppbära den gärd af artighet och smicker, som hon så gerna emottog, så fick man icke laga detta så noga: älskvärdheten kom ändå hennes omgifning till godo. ”Bevars, min docka, så solskenslik du lyser i dag!” började svärmodern. ”Det riktigt sprakar ur dina ögon – stackars min Patrik, om all den elden är för honom: då spår jag att han bränner sig.” ”Åh, jag är redan både kokt och bränd!” förklarade Patrik skrattande.
S. D. Då nu ånyo föredrogos Högh Ridderskapet och Adelns Protocolls-Utdrag d. Io:de dennes, angående återremissen af Expeditions-Utskottets Förslag till underdånige Lyckönsknings*Adresser, i afseende på H. 'Trot. Utdr. d. 15 Febr. 1825- K. H. Kronprinsens förestående förmälning; vid hvilket Protoeolls-Utdrag Friherre G. Lagerbjelkes, af Ridderskapet och Adein antagna, Förslag till sådana Adresser blifvit bifogade; fann Borgareståndet, som redan den 6 dennes godkänt de från Expeditions-Utskottet inkomna Förslaget, för godt att dervid förblifva. S. D. Vid förnyad föredragning af Högh Ridderskapet och Adelns Protocolls Utdrag af den IO dennes, innehållande beslut om tillsättande af ett särskildt Utskott för att fullständigt undersöka och utreda orsakerna samt uppgifva botemedlen för den nu S flera delar af Riket och i synnerhet för Jordbruksnäringen öfverklagade förlägenhet, fann Borgareståndet sig icke kunna i detta Be? slut instämma. Från Hederv. BondeStåndeb. S. D. Efter det Bonde-Ståndet erhållit underrättelse, att Vallöf!. Borgare-Ståndet i dag, likasom Högvördiga Preste-Ståndet redan den 12 dennes, yttrat sig förblifva vid godkännandet af Expeditions-Utskottets Förslag till underdåniga Lyckönsknings-Adresser, i afseende på H. K. H. Kronprinsens förestående förmälning, fann Bonde-Ståndet, ehuru medgifvande värdet af de ordalag, hvari Grefve Lagerbjelkes Project till underdånige Adresser äro uppställde, likväl för godt att $6 Trot. Utdr. d. 17 Felr. 1323. för sin del också förblifva vid sitt redan tagne beslut, derigenom Utskottets Förslag Vunnit Ståndets bitail. d. 17 Februari 1823.
Cronhjelm föresiagne förändringar i 9 och 15 punklerne voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. delaf II. Ex. Hr Gr. Björnstjerna i ämnet framställda förslag. Då nu voteringen skulle företagas, anhöll Hr Aminoff, Joh. Fredr., alt Gr. Björnstjernas förslag ännu en gång måtte uppläsas, och sedan denna uppläsning skett, anmälde och yttrade sig Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Till Hr Gr. Björn stjerna vågar jag hemställa, om icke ordalagen möjligen ännu, med R. o. Ad:s begifvande, skulle kunna få den modification, alt i stället för ordet ”inkomma med en nådig propos.”, sättes ”aflåta en nåd. propos.”, hvilket jag tror är det vanliga uttrycket. Gr. Cronhjelm: Jag hemställer, huruvida, sedan öfver liiggningen är slutad och voler.propos. justerad, någon förändring kan ske. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det af Gr. Björnstjerna afgifua förslag redan genom votering var antaget till ■conlrapropos. Gr. Cronhjelm: Då contrapropos. blifvit begärd till uppläsning, så anhåller jag, att de förändringar, jag föreslagit uti 5 och 9 punkterna, också måtte få uppläsas. Denna uppläsning verkställdes, hvarefter Ilr von Hartmansdorff anförde: Man har gjort anmärkn. vid ett ord i Gr. Björnstjernas proposition och önskat, att i stället för ordet inkomma, som brukas från R. St. till K. M., måtte sättas ordet aflåta, som brukas från Konungen till Ständerna. Jag förundrar mig öfver att ■Gr. Cronhjelm velat bestrida en sådan rättelse i ordalagen, sorn 536 Den 15 Maj. icke förändrar meningen, och att man vill tvinga fram oriktiga ordalag, om det ej sker under förhoppning att derigenom möjligen få afslag i sak. Gr. Cronhjelm: Jag torde få anhålla, att Gr.
Jag skulle således önska att denna § antydde någon önskan lios It. St:r, att åtminstone någon del af länet återbetalades under år 1859. Beträffande de lilir gjorda starka anfallen mot 4:de punkten, hvari stadgas skyldighet för Fullmäktige att komma vissa kreditanstalter till biträde, vill jag icke ingå i någon utredning af frågan, huruvida Privatbankerna verkat nyttigt eller skadligt. Jag är öfvertygad, att dessa inrättningar varit lika så nyttiga som nödvändiga, såvida icke bättre kredit-anstalter kunnat åstadkommas; men såsom de verkat, hafva de gjort mycket gagu och äro numera nödvändiga. Deras inflytande är fullkomligt omisskänneligt, och det vore illa betänkt, om 11. St:r vägrade dem understöd; tvärtom borde det åligga Fullmäktige, att tillse det någon stoppning af en sådan Bank icke ifrågakommer, ty följderna deraf äro oberäkneliga. Af hvad jag nu sagt följer dock icke, att jag tillhör dem, som förorda ett sådant understöd i afsigt att utvidga deras rörelse, men deremot anser jag obetänkt, att förneka dem allt understöd. Lika med de fleste talare finner jag den af Hr Mannerskantz afgifna reservation vara förtjent af särdeles upmärksamhet, och jag upraanar Utsk. att taga den i öfvervägande, ty jag förmodar, att Betänk, återremitteras i sin helhet. Att åter, såsom en annan talare förutsatt, Betänk, skulle delvis återremitteras, torde icke vara lämpligt; och dä jag alltså antager för gifvet, att Betänk, i sin helhet återremitteras, hemställer jag, om icke sista delen af Hr Mannerskantz’s reservation borde få denna lydelse: »rätt att yttra sig i fråga om fondens fördelning samt om de beslut och åtgärder som vidtagas.» Jemte det jag begär att förslaget må erhålla ett tillägg i det syfte Hr Mannerskantz’s reservation innehåller, hoppas jag att Utsk. tager dessa mina anmärknrr i betraktande. I afsule på Hr Bildt.s anmärkta, att ett II. St:rs föreg:de beslut skulle förhindra den ändring jag föreslagit, får jag förklara, att jag icke kan föreställa mig, att den myndighet, som utfärdat BankoReglem.
Om denna inskränkning i tes.amentsfnheten, eller bröstarfvingars bestämda laglott, bestämmes till 5 Lag-Utskottets Utlåtande , N:o 10g, hälften af qvarlåtenskapen, tror Utskottet, att man på en gång förekommit de missbruk och olägenheter, hvartill en obegränsad testamentsfrihet kunde leda, och gifvit åt föräldrars och förfäders dispositionsrätt tillräckligt utrymme, för att innebära ett Ijenligt medel i deras händer att belöna eller straffa, i fall barnens uppförande förtjente det ena eller det andra, och att äfven visa tacksamhet och erkänsla mot oskylde personer, som dertill kunde hafva gjort sig förtjente. Någon våda af denna utsträckning kan ej eller vara att befara med afseende å de bestämmelser, som förelinnas i föreslagna 5 §. 17 Kap. Ärfda-Balken, för de händelser, då testamentsgifvare efterlemna!' omyndigt, ofärdigl, med svår sjukdom behäfladt eller litet vetande barn, som af sitt arf ej kan njuta föda och uppfostran. Då Utskottet följaktligen understödjer den af Herr Ekholm påyrkade förändring, den der öfverensstämmer med de grundsatser, som gjort sig gällande vid utarbetande af förslaget till ny Civillag, anser sig Utskottet böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, enligt hvad Utskottet varit i tillfälle inhemta , Högsta Domstolen, vid föredragning af Rikets sist församlade Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, med godkännande af berörde grundsatser, förklarat förändringen leda till en vigtig förbättring i lagstiftningen, ehuru två Ledamöter funnit redaktionen af föreslagna \ §. i nyssnämnde Kapitel och Balk böra förenklas, i hvilket afseende förslag äfven blifvit uppgjordt.
Då Utskotten kunnat föreslå att öfverskotten skola användas vid uppkommande farsoter, linner jag intet hinder att det ändras till förebyggande af farsoter. Jag har för öfrigt icke yttrat mig i följe af någon tlieori, utan i följe af det enkla sunda menniskovettet, och åberopat det deruti svagare Hottentotlsslägtet. Så ringa opinion jag hört Herr Tham hysa om en del af Skaraborgs Läns innevånares, moraliska beskaffenhet, förmodar Den i5 Februarii f. m. io5 jag dock, att han tilltror deni och svenska allmänheten så mycket sundt förstånd, som Hotttentotterne. Allmänhetens misstroende, som Herr Tham omtalar, måtte väl mera sträcka sig till medlen för farsoters botande, än för deras förekommande, ty de senares värde kan lättare bedömmas af det mest inskränkta, men dock ej förvridna, mennisk oförståndet. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag vill icke falla Ridderskapet och Adeln besvärlig med en lång vederläggning af Hr Hjertås anförande. Om lian hade undersökt de handlingar, hvilka finnas alt tillgå, hade han icke kunnat göra så många misstag. Om han genomsett Gillets tryckte räkenskaper, hade han funnit, att dess inkomster, hvilkas föremål är Hospitalerne, och som nu äro underkastade granskning, visserligen under de tider, då spannemålsprisen voro höga, lemnade någon tillgång till andra föremål, men nui, då de höga priserne upphört, icke lemna någon tillgång öfrig att användas lill allmänna sjukvården, så vida man icke ville alldeles förrycka hvad fromma menniskor anslagit till vissa föremål. Herr Hjertås andra förslag, att de erforderlige medlen skulle uppföras på RiksStaten, kan jag ej eller antaga, först emedan det är för sent, då denna redan är uppgjord, och sedermera emedan dessa slags behof äro af en corn munal art. Jag får alltså, på deval io6 Den io Februarii f. m. grundade anmärkningarne af Herr af Billbergh och Hr jVTunck af Rosenschöld, tillstyrka Herr af Billberghs förslag. Herr af Ekenstam _, Israel:
Den 11 Augusti f, i». såsom grundsats, ”att armeen i krig, då dess leder förstär"kas, bör påräkna ett talrikare befäl än för tjenstgöring un”der freden behöfligt är, men att tvifvelaktigt är, om detta ”fördelaktigast ernås genom ett i fredstid öfver det vanliga behofvet ökadt antal, då dessutom detta antal stän”ge v vägen för sin egen befordran, och talrikheten inskrän”Rer för sig sjelf tillfället till öfning och verksamhet i en ”för hvarje grad erforderlig utsträckning till förvärfvande af ”säkerhet och erfarenhet i tjensten.” Då Utsk. uttalat dessa ord, skulle man tro, att det antingen icke kände huru förhållandet är i armeen, eller ock icke besvärat sig att derom förskaffa sig erforderlig kunskap. Svenska armeen utgör likväl i fredstid 29,457 man och kan i krigstid förökas till 106,967 man. Då man tiilsammantager allt befäl och delar det på förenämnda fredsfot, uppkommer väl 1 officer på 26 man; men måtte man ihågkomma att här är beräkningen efter fulla antalet befäl vid regltena, ehuru vanligen en del är till annan tjenstgöring använd. Tillkommer åter beväringen, eller krigsfoten inträder, finnes deremot endast 1 officer på omkring qo man. — Hvad åter vidkommer Utskts påstående, att befälet utöfver vanliga behofvet i fredstid är ökadt, torde endast en ringa kännedom af förhållandet vid regitenn vederlägga en sådan tanke; ty allmänt kändt är, att sedan afdrag skett för det befäl, som för jägarne erfordras, och hvilket i sin talrikhet utöfver befälet i linien, i anseende till det spridda stridssättet, icke tål någon inskränkning, och då officerare, commenderade till stabsljenstgöring eller andra befattningar, afdragas, blir det återstående antalet äfven i fredstid alltför inskränkt för att bestrida den vanliga tjenstgöringen.
Det förnämsta, och åtminstone för mig tillfyllestgörande skälet att icke ännu ingå i någon pröfning'af sjelfva frågan, har varit, att i K. M:s Propos. icke förekommer något bestämdt förslag till den ifrågavartde delningens verkställande; och det är af delta skäl, som jag biträdt det förslag StatsUtsk. afgifvit, att icke f. n. föreslå R. St. någon åtgärd till förändrad reglering af Calmar län. Då K. M. till R. St. aflåtit en Nådig Propos., som endast utredde frågan, utan att i öfrigt något förslag deruti framställts, så ega R. St. visserligen sin rätt öppen, att, efter omständigheternas kraf, fatta det beslut, som de finna för godt. Men StatsUtsk. har varit tveksamt, hur det skulle göra, då det icke hade något förslag till ledning för sitt omdöme; Utsk. bar derföre trott sig icke f. n. böra föreslå R. St. någon ålgård härutinnan. Då jag för öfrigt tror att en ålerremiss af Betänk, icke skall tjena till någonting, anhåller jag om bifall dertill. 28* 436 Den 22 Juni. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Då Frih. Raab bor i södra delen af Calmar län, så är förhållandet, såsom han säger, att han icke kan hafva något intresse af länets delning; ty alt han skulle vilja blifva af med de norra Calmarboerne, tror jag så mycket mindre, som han bland dem har många vänner och kära anförvandter. Snarare tror jag, att det är på deras vägnar, som han talar, och det är Frih. Raab, Carl Adam, Fullm. Frih. Raab, Adam Christian, som yttrat sig. Mig synes emellertid, att man icke bör fästa mera afseende på Frih. C. A. Raabs åsigt i frågan, derföre, att han aflägsnat sig, då saken förekom till afgörande; ty, i fall han hade något större intresse i saken, vore han förmodligen tillstädes för att bevaka henne. Frih.
St:r endast "ega besluta föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas; men beväringslagen vore af beskaffenhet, att begge statsmakternes samverkan erfordrades för ändringar deruti, ansåge Hr Gr. o. Landtm, detta ämne böra öfverlemnas till LagUtsk:s behandling, äfven om detta Utsk. ansåges behöfva derom öfverlägga med Allm. Besv. och Ekon.Utsk.; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle att den nu föredragna motionen jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till LagUtsk. Ropades ja. Föredrogs Frih. Raabs, Carl Gustaf, den 22 dennes på Den 23 December c. m. 61 bordet lagda motion, att åldern för dem, som äro underkastade utskrifning till bevärings-excercis, måtte framflyttas lills de lylli 24 år. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Jag vill yttra mig belt kort och endast i afseende på ett af Frih. Raab begagnadt uttryck fästa bans upmärksamhet derpå, om han är närvarande, flan har yttrat att ”skyldigheten att utskrijvas lill beväritigsexcercis skulle framjlijttas 4 «r,” men detta innefattar icke detsamma som att skyldigheten att undergå bevärings-pligt framflyttas till 24 år och dä jag tror att detta är hans mening alt denna skyldighet att undergå beväringspligt skulle framflyttas till 24 år, så har jag trott mig böra göra denna anmärkn. Remitterades till LagUtsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk.: l:o Hr B råken hjelms, Pehr Reinh., d. 22 dennes på bordet lagde motion om Svenska llypolheksföreningarnes å utrikes ort belånta obligationers upköpande af Riksg:skont., för att, försedde med statsverkets garanti för deras kapitaloch räntebelopp återförsäljas ; 2:o Gr.
Theater-direktionen för inställda skådespel under sorgetiden och hvilken kostnad Sverige ensamt bör nu, likasom vid föregående dylika tillfällen, vidkännas dels ock en af det öfriga beloppet, eller 37,387 R:dr 16 öre, i mån af begge rikenas olika folkmängd å Sveriges sida till tolf sjuttondedelar beräknad andel, eller 26,390: 94. har Kongl. Maj:t velat härmed i nåder äska, att, till betäckande af dessa förskottsvis bestridda kostnader, tillsammans utgörande R:dr . 40,390: 94’ Bih. till R. St. Proposition M 62. denna summa, Fyratio Tusen Tre Hundra Nittio Riksdaler 94 öre Riksmynt, måtte af Rikets Ständer anvisas. Derjemte aflåtes nu till Norska Storthinget nådig framställning om anvisande af medel till ersättande af den på Norrige belöpande andel 10,996 R dr 22 öre af Svenska Statsverkets ofvanberörda förskott. Den af^ifna redogörelsen angående ifrågavarande kostnader skall Rikets Ständers Stats-Utskott tillhandahållas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer medvall Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Utdrag a/ Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slolt den 9 Januari 1863 Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, samt Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Departements-chefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts den 20 nästlidne December, i sammansatt Kongl. Maj:ts Nåd.
Friherre lelannerkeim upläste följande reäZ^kion: "Reser Fullmägtig bort utan behörig ssedd anmälan hos Ordföranden, eller med öfrrge Full mäg - Den 14 Mars. 6n mägtige gjord vfwerenskommelse, och derigenom försummar sammanträde eller annorledes afhaller sig fran Fullmägtiges sammankomster, uran ar aga och tilkännagifwa laggilkigt förfall, ware han för hwarie försummadl sammanträde förfallen til Tio Riksdalers böter, som afdraaas arfwodet och tilfalla Lsnhuen8 armbötze-medel." Friherre blannorbeim yttrade härefter/ at wäl intet hinder borde wara för en Fullmägtig ar resa bort, dä han ej derigenom något försummade, hälst lil besiuts tagande närwaron af endast 8 Fullmägtige behöfdes, men för at en Fullmägtig skulle kunna wara säker at ingen ting försumma, fordrades at han derom rilsade och med sine MedFullmägtige öfwerenskoMme; och dec wore ej nog at derom göra anmälan hos Ordföranden, som ej ägde någon större rätt än andre Fullmägtige. Det wore pä detza grunder Friherre lvlrmnerbeini hade omarberar denna §. Herr von l4 au sevo! kl anförde, at den egentliga skilnaden lage här i uttrycken bifall och öfwerens ommelse. Det wore wanligt i alla Lojlegiér, at man wid resor anmälte sig hos Ordföranden, hwars bifall dertil behöfdes; men om bär uttrycket ö! wercnskomme lfa nyttjades, funne han deri intet ondt; hälst de öfrige Fullmägtige dä med Ordföranden finge dela anfwaret för en derigenom nykommen försummelse. Herr von 8cbultrenbsim, Daviel, anmärkte, at i denna §. wore Uteglömt hwad Ordföranden borde göra, i fall han sjelf wille resa bort. Den 14 Mars.'
Tennoeh Blyaska, i Bonde-Stårulet: att den måtte bibehållas vid nuvarande införsels-tull. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N\o 30. 35 Terpentin, i Borgare-Ståndet: att å Venedisk bör sättas 10 sk. värde och 2 sk. tull W, och å all annan likaledes 2 sk. tull; samt å Terpentin-Olja eller Terpentin-Spiritus 1 sk. 6 r:st. införsels-tull. Tjära, hos Borgare-Ståndet: att den måtte medgifvas tullfrihet vid utförsel, serdeles som den Finska tjäran från våra nederlag hvarken är ålagd eller kan åläggas sådan afgift. Tobak, i Borgare-Ståndet: att Cigarrer, såsom lätt smugglade, ej böra beläggas med mera än 32 sk. tull S>: att Snus må åsättas 1 R:dr värde och 16 sk. tull, enär endast fina sorter införas; att å Spunnen och Negerhead samt stänger, och C&rotter bör, såsom skydd för den inhemska industrien, antagas 10 sk. lull; att blader och stjelk böra sammanföras och åsättas en gemensam lull af l sk., emedan införsel af stjelk, såsom en vrakvara, bör förhindras; att 6 sk. å blader och 1 R:dr å Cigarrer är för hög införsel-tull; att tullen å blader bör nedsättas till 4- och å stjelk lill 2 sk. %\ samt slutligen att de nu gällande bestämmelserna å denna artikel ej böra ändras. Tran och Späck, i Borgare-Ståndet', att värdet bör antagas till 6 Pudr 32 sk. och tullen lill 1 R:dr 32 sk. IM, emedan varan säljes pundoch tunntals, men ej hilföres i krönta kärl och således icke då kan med säkerhet Lill qvanlileten bestämmas. Träd, i Bonde-Ståndet', alt nuvarande Taxas bestämmelser böra bibehållas å Bomullstråd, lijstad och i härj vor.
Långt innan Göta kanal påbörjades, hade fråga uppstått att från norra ändan af sjön Rengen, ungefär 1J mil från Linköping anlägga en kanal till Roxen och vidare till Östersjön samt i sammanhang dermed öppna en båtled genom de med hvarandra sammanhängande sjöarne Jernlunden, Åsunden, Erlången, Juttern och Krön, hvilka sträcka sig från Rengen till trakten af Wimmerby. Den del af denna kanalsträckning, sorn skulle sammanbinda Roxen med Östersjön, har genom Göta kanals anläggning redan i 30 år varit trafikerad. Den öfriga sträckningen är deremot ännu ofullbordad, ehuru mera än ett sekel förflutit, hvarunder, med större och mindre mellantider, denna fråga blifvit bearbetad. Sålunda bildade sig redan år 1801 ett af Kongl. Maj:t den 2 Juni nämnde år oktrojeradt bolag för ifrågavarande kanalarbetes utförande. Genom detta bolags försorg blefvo ock tvänne slussar af trä anlagda, den ena emellan sjöarne Jernlunden och Öfre Rengen, den andra emellan sjöarne Öfre och Nedre Bengen. Arbetet förfelades dock samt afstadnade i brist på penningar och nödig erfarenhet i kanalbyggnadskonsten. Sedan derefter Göta kanal börjat anläggas, lät Grefve von Platen på 1820-talet verkställa en fullständig undersökning och plan för byggande af den ifrågavarande. kanalsträckningen, hvilken fått benämningen Kinda kanal. Att Grefve von Platen ansåg denna kanal, ifall den komme till utförande, blifva af utomordentlig vigt icke blott för den vidsträckta ort, kanaloch båtleden skulle genomlöpa, utan ock för Göta kanal, är allmänt kändt. Det stora gagnet af denna kommunikationsled är ock lätt att inse, om man besinnar, att densamma genom Stångån skulle utmynna i sjön Roxen och sålunda blifva en bikanal till Göta kanal samt, i förening med ofvannämnde sjöar, utgöra en sträcka af omkring 10 mils längd, eller mera än hela Östgötalinien af Göta kanal. Men Grefve von Platen gick bort, innan han fick se Göta kanal fullbordad, och de närmast efter hans död följande åren voro icke gynnsamma för utvidgning af hans storverk. Först på 1850-talet kom frågan om utförandet af