Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekon.Utsk:ns Betänk. N:o 29, ang:de förändrade föreskrifter i 15 H. 14 210 Den 26 November. afseende på skogshushållningen i Riket, den 11 dennes fattade beslut. Härvid yttrade sig Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då denna fråga hos Ståndet förevar, föranledde den en lång diskussion, hvarefter Ståndet biföll hvad Utsk. föreslagit, och som detta Ståndets beslut skulle genom ett bifall till inbjudningen i väsendtlig mån rubbas, anhåller jag att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förra beslut, ville lägga det nu föredragna prot.-utdr. till handlingarne. Uppå härefter framställd propos., fann R. o. Ad. för godt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förevar:de prot.-utdr. till handlingarne. Föredrogs, men begärdes på bordet, ett från Vällofl. BorgareSt. ankommet prot.-utdr. N:o (508, innehållande inbjudning till instämmande i den af nämnde RiksSlånd vid föredragning af StatsUtsk:s Mern. N:o 357 antagna redaktion af 168:de §:n i Riksg:sKont:s Reglemente. » Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomna Belänk:n och Mern., nemi. från Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskotten: JV° 35, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels utarbetande af ny Expeditions-taxa samt dels ändringar uti 1111 gällande Expedilions-taxa; Jfs 30, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om 16:de punkten af Utsk:ns Betänk. N:o 20, öfver väckte frågor oni ändring i de ang:de fattigvården i riket gällande föreskrifter; M 37, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om 2:dra punkten af Utsk:ns Betänk.
Då först öfvergaf han gasströmmen och skyndade fram till den afsvimmade. Ingen annan tycktes hafva märkt hennes vanmakt. Hvar och en hade blott tanke för att rädda sig själf. Oxygen upplyfte Aromasia hvilken icke gaf tecken till lif. Lyckligtvis hade han lemnat sin velociped utanför ett fönster som icke tillhörde någon af de vanliga ineller utgångarne. Han bar Aromasia dit, lyfte henne upp på velocipeden och tog sjelf plats bak om henne, en mycket knapp plats, men som likväl tillät en van luftvelocipedryttare att framdrifva fordonet. Oxygen fattades af en hemsk tanke. Skulle Aromasia vara död? Nej, hennes hjärta klappade mot hans. Den friska luften gjorde också snart sin verkan. Hon slog upp ögonen, fattade Oxygens arm och såg förskräckt omkring sig. De voro redan högt uppe i luften. Djupt under dem syntes ett starkt sken. Det kom af lågorna som förtärde festsalen. Ljuset af Göteborgs gatlysning skimrade blott svagt. Nattvinden blåste skarp. Det gick med stark fart genom luften. Aromasia erinrade sig i hast tilldragelsen på konserten. Hon kände häftig smärta öfver den olyckliga händelsen. Huru hade alt detta tillgått. Hvad vore orsaken? Men så såg hon på Oxygen hvilken med kraftig arm höll henne fast på velocipeden, under det de brusade fram på den luftiga färden. Natten var stjärnklar och tämligen ljus, men af lefvande varelser syntes inga andra än de två. Endast långt bak om dem märktes en mörk punkt vid ungefär samma höjd i luften, sannolikt också en velociped. Det var som en forntidens riddare som på sin springare bortförde en ädel borgfröken eller kanske en röfvad hyddans dotter. Aromasia erinrade sig hafva om dylika äfventyr läst i gamla böcker, och hon fann belägenheten förödmjukande för en nutidens kvinna. »Oxygen, hvarför fara vi bort från Göteborg?» sporde hon och fattade ännu starkare hans arm. »Jag för dig till ett säkert ställe,» svarade han. »Du måste aflägsna dig från platsen för en så förskräcklig olycka.» Och han skildrade de närmare omständigheterna vid olyckshändelsen, men om gasströmmen, som han riktat mot henne, yttrade han icke något.
Utan att vidlyftigare orda härom, så faller det origtiga i detta förhållande klart i dagen; och får jag vördsamt anhålla om Rikets Höglofliga Ständers medverkan för ernående af rättelse härutinnan, och anhålla, att Rikets Ständer behagade till Bevillnings-förordningens 9:de § eller den § som i ny Bevillnings-förordning kan komma att bestämma ordningenjör bevillnings påförande, besluta ett tillägg, så lydande: ”Skeppare och andre sjömän påföres bevillning af kapital eller arbete der de äro mantalsskrifna.” Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 7 November 1865. M. Lindstedt. 44 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr Bolinder, A. M., om ett am,or ter ing slån för anläggning af jernväg från Mariestad till Moholm vid vestra stambanan. Redan vid den tid då vestra jernvägs-stambanan inom Skaraborgs län var under byggnad, anställdes undersökning och uppgjordes förslag till inrättande af en bibana derifrån till Mariestad. Ortens behof af en dylik kommunikations-anstalt, ehuru djupt kändt och ifrigt omfattadt, har dock hitintills fått stå tillbaka hufvudsakligast för den tvekan man hyst, angående den lämpligaste anknytnings-punkten de båda banorna emellan. I fråga härom hafva tvenne meningar sökt göra sig gällande, af hvilka den ena gifvit företrädet åt Töreboda, den andra deremot ansett föreningen böra ega rnm vid Moholm, tvenne stationer å stambanan, belägna på enahanda afstånd, omkring 1 % mil från Mariestad. Efter mogen öfverläggning och beräkning af de båda alternativernas inbördes företräden samt utsigterna att kunna från den ena bansträckningen framför den andra upphemta den jemförelsevis största trafikinkomsten, har den tanken i orten småningom blifvit den rådande, att rigtningen Mariestad—Moholm vore den företrädesvis lämpliga. Dervid har tagits i betraktande: l:o. Moholmsliniens grannskap dels till qvarnstensbrotten Luguås.
Man erfor, t. ex., att Arabella hade en äldre bror, som var gift och bosatt – man visste icke hvar; att fadren, den fordna värden på Fogelsången, allt sedan hans svärson arresterades, varit osynlig, emedan han densamma dagen rymt sin kos, och att han nu uppehöll sig någonstädes, förmodligen utomlands: ja, man ville till och med veta, att Arabella, om aftonen före sin afresa, skrifvit bref, och att Feodora hemtat ljus till förseglingen, hvilket allt yttermera bekräftades af den starka lukten af parfym-lack, som ännu om morgonen kändes i rummen, samt att Feodora bortburit dessa bref och lemnat dem till – någon. Vidare trodde man sig med full visshet kunna förmoda, att Arabella företagit sin flyckt ut genom stadens östra tullport, emedan den vestra stod under reparation och var alldeles igensatt af stelager och timmer, så vida nemligen, hon ej begagnat den lilla för tillfället anlagda bron, öfver hvilken man, genom en liten omväg, ganska riktigt kunde komma ut på samma landsväg, hvartill vestra tullporten, då den var i ordning, gaf en genare utgång. Då baronen genom dylika underrättelser, dem munsiör Nicolai frikostigt, och ej utan en viss stolthetskänsla öfver deras vigt och betydenhet, meddelade sin herre, slutligen fann, att alla efterspaningar derstädes voro fruktlösa, och att alla försök, att komma den intressanta flycktingen på spåren, strandade mot den omsorgsfullhet, hvarmed hvarje steg har var taget, för att förekomma en dylik upptäckt, beslöt han omsider att företaga sin resa åt främmande länder. Kanske att hoppet, som i ungdomen målar så gerna i grönt, äfven nu gjorde sina snabbmålningar, och att kärleken framför dem höll sitt optiska glas, hvilket jemte sin förmåga, att närma och förstora föremålen, äfven har den högst egna att förgylla dem.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 Sept., kl. 11 f, a. Betänkande, i anledning af väckte motioner, örn ändring af beräkningsgrunden för Magistrat emes bouppteckningsarfvoden. Uti motioner, som Yällofl. Borgare-Ståndet till Lag-Utskottets behandling remitterat, hafva Herr A. Örström och Herr J. P. Ekström anmärkt, hurusom stadgandena i Kongl. Förordningen den 1 Mars 1749 och den 10 December 1756, att Magistraterne i städerne, utom Stockholm och Götheborg, ega att, då bouppteckningar och arfskiften af dem förrättas, af alt i boet befintlig fast och lös egendom uppbära En procent uti inventeringsarfvode och en half procent för delningen, utan annat afdrag, än för ovissa fordringar, skulle vara i högsta måtto betungande, enär, i händelse gälden nära uppgår till samma belopp, som tillgångarne, den återstående iinga behållningen går för arfvingaine förlorad, samt, om skulden något öfverstiger tillgången, denna obilligt medtages på horgenärernes bekostnad.
Utskottet har nemligen funnit sig nödgadt att erkänna sannolikheten af motionärens förmodan, att nämnda pröfning sent, om någonsin , lär kunna fulländas, så framt den hel och hållen skall verkställas i Riks-Ståndens plena, och aLL således någon annan utväg måste sökas, så vida man verkligen önskar, att frågan icke allt för länge skall blifva oafgjord, ej eller, hvad ännu betänkligare är, i olika delar blifva afgjord efter olika åsigler , och lagen sålunda, i stället för ett helgjutet verk, blifva ett aggregat af grundsatser, hvilka sins emellan sakna sammanhang. Utskottet har, lika med motionären, ansett den enda möjliga utvägen att undvika ett sådant förhållande vara, att åt en mindre talrik församling, än de föra Riks-Stånden, öfverlemna pröfningen af, åtminstone en del af de ifrågavarande förslagen. Utskottet förutser visserligen den tveksamhet, med hvilken hvar och en folkrepresentant mäste inlåta sig i förslaget, att i frågor, som så nära röra hvarje medborgare, åt andra uppdraga den pröfning, som blifvit honom af det medborgerliga förtroendet uppdragen; men Utskottet tror, att öfvertygelsen om omöjligheten att på annat sätt åstadkomma ett resultat, sorn kan gagna och tillfredsställa nationen , bör öfvervinna denna tveksamhet; och Utskottet mäste derföre, för sin del, tillstyrka en sådan ändring i Regerings-Foi mens 87 §. och Riksdags-Ordningens 33 §, att Rikets Ständer må berättigas, att i de af Konungen väckta lagfrågor, hvilka Constilutions-ULskotlcts Memorial3 N.-o 61. 9 hvilka samtliga Riks-Stånden anse så kunna heliandlas, åt ett förstärkt LagUtskott öfverlemna sin granskningsoch beslutande-rätt. Men Utskottet tror dock ändamålet, att inom en icke allt för lång tid kunna sluta de nya lag-förslagens granskning, icke kunna vinnas, så vida man inskränker sig till hvad motionären föreslagit och Utskottet nu tillstyrkt.
Ers Majestät bör undvika den räfven. G u s t a f . Omöjligt; h an kommer hit om en h alftimma tillika med Fers en, j ag hade beslutat att göra ännu ett försök ti ll förlikning emellan de olika partierna. H o r n . Som numera är lika fruk tlöst, som det vore skadligt för våra planer. NIONDE SCENEN. EN KAMMARHERRE. DE FÖRRE. Fru Grefvinnan Fersen anhåller om audiens hos Ers Majestät. G u s t a f . Bed Grefvinnan genast stiga in! ( Till Horn .) Gå in i mi tt kabinett så länge, General! här fruktar jag , att den tredje personen blefve för mycket. ( Horn går till venster .) TIONDE SCENEN. GREFVINNAN FERSEN (ifrån fonden). GUSTAF. Hvilken k ärkommen öfverraskning , f ru Grefvinna! något särdeles angenämt måtte säkert komma att hända mig i dag, efter l a belle Rose så tidigt på morgonen skänker mig behaget af sin närvaro. Ers Maj estät är alltför nådig, men om den benämningen någonsin kunnat användas till mig, v ar det åtminstone mycket längesedan. G u s t a f . Behagen och de qvinliga dygderna äro la plus belle Ros e, och den förlorar aldrig sin fägring , fru Grefvinna. ( Bju der henne en stol .) G r e f v i n n a n . Jag kommer för att anhålla om en nåd hos Ers Majestät! G u s t a f . Jag blir er gäldenär, om ni sätter mig i tillfälle att tjena er. Och likväl fruktar jag , att den anhållan jag ämnar framställa, kommer att ådraga mig Ers Majestäts höga mi sshag. G u s t a f . Jag har i sex år haft den äran att v ara anställd vid Ers Majestäts hof, och j ag skall aldrig förgäta de mång a bevis på huldhet och bevågenhet jag derunder fått emottaga, men inseende min oförmåga att längre vara till något gagn, kommer jag nu till Ers Majestät, för att i underdånighet anhålla om mitt afsked. G u s t a f .
Med anledning af Revisorernes gjorda erinran, att åtskilliga embetsverk, på sätt expensmedels-räkningarne utvisade, uppköpt betydligt större antal Statskalendrar, än som, vid jemförelse med hvad uti andra embetsverk iakttagits, syntes vara behöfligt och då, efter hvad Utskottet erfarit, äfven i afseende å antalet tidningar, som af de särskilda embetsverken hållas, samma ohkhet eger rum, ulan att dessa förhållanden blifvit genom särskilda sladganden bestämda, har Utskottet ansett lämpligt och ändamålsenligt, att sådana hestämda föreskrifter blelve för framliden meddelade angående det antal Statskalendrar samt hvilka tidningar och huru många exemplar deraf, som vid hvarje embetsverk må utaf expensmedlen bekostas; och får Utskottet alltså hemställa, alt Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga den åtgärd, som, för åstadkommandet af ifrågavarande bestämmelser, må finnas lämplig. § 59. Enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, har Utskottet funnit sig böra uppskjuta åtskilliga af de uti revisionsberättelsen förekommande frågor, som med statsregleringen ega sammanhang och hvaröfver Utskottet således framdeles kommer att yttrande afgifva.
För en hvar af R. o. Ad., sorn behagat frista uppmärksamhet vid min framställning, lärer det vara ganska lättfattligt, alt jag mer fästat mig vid principen att inom hvarje lan bör linnas en allmän cassa, icke en fond, som skulle accumuferas på sätt sou» Frih. Cederström trott min mening vara, utan en allmän fatligcassa, som kunde jemna fattigvården inom länen. Jag liar nemi. trott mig finna ganska stora olägenheter uti deri ojemna fattigvården inom länen ; och det är mig en verklig tillfredsställelse, att Hr von Hartmansdorff, i sill dubbla egenskap af f. d. Föredragande för ecclesiastik-ärenden och sedermera Landshöfding, och efter att hafva inhemtat så voluminösa insigter i detta hänseende, har kommit till den öfvertygelse, att någon verksam hjelp icke behöfver föreslås. Jag är Frih, von Kraemer mycket förbunden för den vidare utveckling han gifvit min motion, hvilket vittnar örn sakkännedom hos honom om landets behof. Lika med honom, delar jag den öfvertygelse, att, om vi önska uppväcka en municipalanda inom Sveriges Rike, vi icke komma till målet genom att blott skrifva författningar för eommuner, utan att dertill jemväl erfordras att sätta communerna i tillfälle att komma i nyttig och gagnelig verksamhet. För det närv. är landet så betryckt af communala afgifter, att ytterligare behöfliga tillgångar icke kunna beredas, utan på utomordentligt sätt.— Flere talare, Hr von Hartmansdorff samt Frilune Cederström och von Kraemer hafva bestridt, att mantalspenningarne fingo dertill användas. Det förefaller mig något oväntadt, att Presidenten Frih. Cederström, som dagligen bar tillfälle att uti ett af Rikets vigtigaste embetsverk handlägga mål af kameral egenskap, icke fästat sin uppmärksamhet dervid, att första spadtaget att använda Statens medel för fattigvård redan Ur taget. Vi äga nemi. flera milda stiftelser, som njuta statsbidrag; men jag skall inskränka mig till att citera blott stora Barnhuset i Stockholm, hvilket disponerar 2 å äaoo tunnor kronotionde.
Låntagarne anmälte sig för erhållande af lån på så och så mångå millioner; sedermera uptogs lånet af hypotheksinrättningen på samma vilkor, som den till låntagarne utdelade detsamma, och var det så anordnadt, att lånet skulle till dessa inrättningar inflyta på samma dag låntagaren var skyldig att uttaga detsamma. Den enda skilnaden i låntagarens och långifvarens procentbetalning var den, att den förre betalade */« % ■ administrations-omkostnader. På detta sätt kunde idéen med hypotheksföreningarne verkliggöras, eller att dessa inrättningar icke borde upträda som annat än medlare mellan långifvare och låntagare, och det ber jag dessutom få tillägga, att, så vidt jag har mig bekant, var icke, då först hypotheksföreningarne i riket inrättades, någon särskildt lånebanksrörelse med dem förenad. På sätt jag förut sagdt, är det egentligen denna sammanblandning af privatoch hypotheksbank, som jag synnerligen för framtiden fruktar för, och det är derföre jag önskar, att man måtte återgå till den idé, som legat till grund för dessa inrättningars primitiva tillkomst. Som jag för min del anser denna g vara i högsta måtto äfventyrlig, yrkar jag, att R. o. Ad. måtte afslå densamma. Hr Akerman: Med kännedom om de personers insigter, som varit ledamöter af Finanskomitéen, kunde jag ej föreställa mig, alt de nedskrefvo annat, än för hvilket de hade välgrundade skäl. Jag undrade derföre, hvad denna g kunde betyda, då jag ej var i stånd att derom vinna uplysning af några motiver i komitéens betänkande. Jag har nu af Hr Mannerskantz’s sista yttrande fått någon klarhet i detta hänseende. Den 8 September e. m. lul Jag finner nemi. till min stora förundran, att meningen verkligen varit att bilda icke blott en hypoteksbank, utan derjemte i viss mån en uppoch utlåningsbank. Hr Mannerskantz har visserligen sagt att afsigten ej skulle vara att göra utlåningar på namn och korta tider, utan att meddela landtbrukare försträckningar på några år, såsom t. ex. till odlingsoch dylika företag, vid hvilka vinsten ej vore så hastigt att påräkna.
Från denna skatt befrias dock den, som under pågående krig eller för krigsförtjenst erhåller högre karakter utan åtföljande lön på stat Utom den onekligen betydligt aftagande rangsjukan, har denna beskattning gjort hvad den kunnat för att afskaffa karakterstitlar, så att man numera icke hQr en grosshandlare hugnas med kommerseråds titel eller en kronofogde tituleras för assessor, något som var alltför vanligt i förra tider. « (Slutet följer. ) Yår bildande konst. Börande utställningarna och aftg&amp;ende konstakademien och hvad som passerat. Af Claes Lundin. Länge har kunnat betviflas, om vi verkligen äga någon bildande konst, åt minstone om vi ha någon af betydenhet. Det är visst icke brist på nya taflor, och ett och annat bildhuggarverk visar sig också, fastän mera sällan, men med fä undantag ha dessa nya arbeten haft så dilettantmässig prägel, att det alldeles icke varit för strängt, om man tvekat att räkna dem till konst samt om man bestämdt fränkänner dem rätt att kallas betydande konstverk. Så har det sett ut hos oss i flere år. Endast undantagsvis har man här i Stockholm fått skåda en god duk från någon af våra landsmän i Paris eller en tafla af Kronberg eller en figur af bildhuggaren Hasselberg, möjligtvis också en porträttbyst af Fallstedt, alla verkliga konstnärer. Har G. von Rosen stält. ut en bild, har man däröfver uttryckt sin stora förvåning, och likväl har det ej varit annat än ett porträtt som, med all aktning för den talangfulle konstnären, icke kunnat jämföras med det redan för mänga år sedan målade porträttet af hans fader eller med det ej långt därefter af honom själf, hvilket man nu får gå och söka upp i en korridor iGalleria degli Uffizi i Firenze. Där sitter det undan-gömdt, icke af missaktning, men af brist på plats i de två salar som innehålla berömde målares bilder, då taflan borde förvaras hos oss, i vårt nationalmuseum eller på annat offentligt rum, där man sannerligen icke skulle ha glömt henne. &gt;Grefve von Rosen målar ingenting mera », har man sagt. » Han är direktör. »
Ridderskapet och Adeln ätskillige Anmärkningar gjordes, blef detta Betänkande af dem ätföljdt, til Allmänna Beswärs. och Oeconomi^. Utskottet äter-remitterat. Hwarom genom ?rotocoIl8- Utdrag de öfrige respcätivL Ständen skulle wänligen underrättas, vt supra. Utdrag af krotocollet, hållet i Högloft. Ridderskapets och Adelns blenum den zo Mars rFro. S. D. Biföll Högloft Ridderskapet och Adeln Banco. Utskottets, genom ett den 29:de Mars pä bordet lagdt Memorial, gjorda hemställan , det mätte Banco-Fullmägtigc berättigas, at ä Languens bekostnad fortsätta och fullborda Fittja Brobyggnad t Hwarom de öfrige rsspeQive Ständen genom Utdrag af ?rotoco!1et wänligen ffulle underrättas, vt supra. Uplästes det krotocoll, som wid walet af vommitteraäe til Tryckfrihetens wärd blifwit hällit, sä lydande: Ar l8io den zo Mars sammanträdde de utsedde Bugufyra kckeLtoier, genom hwilka Riksens Ständer, i följe af io8 §. Regerings-Formen och 65 tz. Riksdags-Ordningen, ägde at wälja Sex Vommittera^L kil Tryckfrihetens ward; och sedan pä dek i Riksdags - Ordningen föreskrifne wis wal blifwit förrättad!, utfölle rösterne pä följande satt: Herr Den zi Mars. 1525 Herr ^8§e88or bening, Olok - K 22 röster. lurclkjäll, larg Ou8tak s r 18 . Silverstolpe, ^xel Oabriel, - Riddarhus ?
Han drog ner hennes hufvud till sitt och kysste henne ömt, men brådskande, som om han ej hade tid att stjäla ens en kort sekund från sitt arbete. — Vänta ett ögonblick! Efter du ändå har tittat upp, så titta hit och se, om du är nöjd. Hon höll pappersarken framför honom. — Alldeles utmärkt, som allt hvad du gör, men nu får du inte tala mer. Åter skrefvo de en lång stund. Plötsligen kastade han pennan ifrån sig och sade: nu är jag färdig, hur mycket har du kvar? — En half sida. Han läste halfhögt igenom några lösryckta meningar, nickade till sin hustru, gnuggade händerna af förtjusning, och sade gång på gång: så här skall det vara — som två kamrater. Nog skall du få arbete alltid, hvem skulle trott, att en sådan liten fjäsad baldam kunde duga till något nyttigt! — Å, jag duger allt till litet mer än att skrifva rent, det tror jag åtminstone! Hon hade själfkänsla, om han inte hade det. Så reste hon sig och gick fram till bokskåpet, där han stod, och räckte honom sin renskrift och hans manuskript. — Får jag säga något, Emil, göra en anmärkning? Hon sade det i en ton, som om hon varit en fullvuxen skolflicka, som talade med en lärare, för hvilken hon smått koketterar, men för hvars öfverlägsenhet hon ändå känner en viss respekt. — Ja visst får du, jag är tacksam om du gör det. — Och du blir inte ond? — Sådana dumheter! — Ser du, skulle du inte i den här satsen skrifva irrläror i stället för kätterier, det passar bättre tycker jag? Hon pekade på en mening långt nere på fjärde sidan. — Han kysste handen, som höll papperet, och svarade med ett strålande leende, en förälskad mans leende. — Jo visst, visst har du rätt, ändra det till irrläror, så är du snäll. Det är bra vänligt, att du intresserar dig för mitt arbete! Tänk om du ville läsa korrektur på det här, så slapp jag, och så kunde du se, om du finner något annat att rätta i formen. Ett friskt öga upptäcker bättre skröpligheterna, än en trött forskare, som försöker se djupare än till ytan, och därför kanske behandlar formen väl nonchalant.
Dock förtjena 2:ne uppfunna kopparmalms-anledningar uppmärksamhet: den ena i Öfver Torneå socken, på gränsen emot Nederoch Öfver-Calix samt Carl Gustafs socknar, och den andra på vestra sidan af Torneå träsk och Schangeli berg circa 48 mil från Haparanda stad. Och skall den sednare i dagen innehålla mycken tillgång på ovanligt rik kopparmalm; hafvande delägarne i företaget det bästa hopp, att med fördel kunna göra densamma fruktbar, oaktadt aflägsenheten långt bort i ödefjellen1 och det hårda klimatet med circa 2^ månaders sommar. Jernverkshandteringen har sedan år 1836 i så måtto blifvit utvidgad, att invid Rosforss vid den tiden färdigbyggda masugn i Piteå socken uppbyggts en ny stångjernssmedja med t vänne härdar och 1200 SkSf årligt smide, samt en knippoch en spikhammare. Jerntillverkningen derstädes åstadkommes hufvudsakligen af malmer från i närheten deraf förut upptagne nya grufvor. Såväl vid detta nya jernverk, som vid förut i länet befintliga bruk, bar jerntillverkningen forcerats så mycket möjligt varit. Men det är tvifvel underkastadt huruvida, vid nu inträffade dåliga konjunkturer för jernhandteringen i allmänhet, smidet härstädes skall kunna med någon fördel fortsättas, änskönt hvarken malmer eller skogstillgångar tryta, samt bergshandteringen förty synes hafva bordt blifva en af ortens hufvud näringar. Fabriker_, bruk och öfriga uäringarj hvilka ej höra till bergsrörelsen: Sågverk. Konjunkturerna för denna näringsgren äro mycket föränderlige. De sista åren hafva de dock varit ganska goda, emedan, såsom förr anmärkt är, brödpriserna betydligen stigit. Deraf har ock framkallats en ökad tillverkning; och hafva utaf samma skäl nya sågverksanläggningar uppkommit. Uti Piteå socken äro tvänne och i Öfver Luleå socken ett mindre såg - 9 sågverk å nyo uppbyggda. Skatamarks såg i sistnämnde socken, som förut varit nedlagd, är ock å nyo iståndsatt samt några ödelagda grofbladiga husbehofs sågar åter uppbyggde.