Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti de Ättegrenar, som härstamma från Stamfader, hvilka till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjde blifvit, med särskild af Kongl. Maj:t eller af RegeringsFormen den 6 Junii 1809, stadgad arfsordning af värdigheten, galle, i afseende på Hufvudmannarätt, hvad sålunda stadgadt blifvit. Den sålunda upphöjde Grefvens eller Frilierrens Son, hvilken fadrens frälsevärdigliet icke ärft, eller dennes efterkommande, må ej förr Hufvudman blifva för en eller flere grenar af samma Ätt, hvilka ej i och med hans Fader till den högre Frälsevärdigheten upphöjde blifvit, än denna eller dessa sednare Ätte-grenar på manslinien utgått; änskönt han dertill enligt föregående §. berättigad vore. §• 7* Får Hufvudman enligt Rikets Grundlagar eller denna Riddarhusordning ej Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln intaga, eller Fullmägtig förordna; inträder den enligt §. 5 dertill betättigade Ättemän för tillfället uti full Hufvudmannarätt; finnes ej heller Ättemän, som Säte IO Den 9 April f. ra. för Ätten får intaga, vare det förden Riksdagen ledigt. §• 3. Ättemän är hvarje manlig efterkommande på Svärdssidan efter Stamfader, som till Frälse-värdighet upphöjd blifvit, utan särskild stadgad ArfsOrdning af värdigheten. Alla Ättemän äro, med hvarandras uteslutande, i den ordning §. 5. för Hufvudmannarätt stadgar, till Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln berätttgade. §• 9- Fullmägtig är Frälseman, som innehar behörig fullmagt, att för annan Ätt Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln intaga. §. io. Fullmägtig må endast förordnas af Hufvudman, som till myndige år kommit, och utan afseende på ålder sjelf vore berättigad att Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln intaga; eller ock af den, som enligt §. 7 Hufvudmannarätt innehar.
Lefren är jag förekommen i uppläsning af 5o §:n Riksd.Ordms början, om rättigheten att yttra sig äfven öfver reservationer, just efter de förekomma i plena, och olver allt hvad der förekommer, så att jag i denna del icke har något att tillagga; men i afseende på de tvänne frågor, som blifvit framställda, den ena af Frih. Tersmeden, som begärt upplysning af mig om hvilka grundlags-§§ äro positiva och hvilka äro negativa, så hänvisar jag honom, hvars omdöme är kändt att vara godt och sundt, att, vid genomläsandet af grundlagen, sjelf domina derom och söka komma underfund dermed; och den andra af Gr. Anckarsvärd, innefattande en uppmaning till en hvar af 11. o. Ad., som ej vore nöjd med de termer, han i sin reservation begagnat, att ställa honom till ansvar efter Ridd.Ordn., så är det en fråga, som icke tillhör den värde Grefven alt sjelf bedomina, utan dem, sorn vilja en sådan åtgärd emot honom vidtaga. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag inskränker mig till att endast anföra min protest emot det beslut fl. o. Ad. fattat, äfvensom emot Hr. Frih. o. Landtnäs vägran af proposition. Jag anser nemi., för min del, denna vägran sakna allt stöd af 55 §:n, och tror icke att den bort af R. o. Ad. gillas. Hr Li 11 j eli öök, Ludv., anmälde till prot. att han förenade sig i Frih. Tersmedens reservation. Justerades 8 prot.utdr. för denna dag f. m. Undert.
I den af Herr af Uhr upplästa afhandling finnes en uppsats å Stenkols-prisen, hvaraf inhemtas , att då tunnan i England kostar 3 R-.dr Banco , sälje? den åter i Sverige för En R:dr 16 sk. Beträffande hindren för brytningen af de Skånska Stenkohlen , förtjenar att anmärkas, att oaktadt det oförmodade vattentilloppet i Ryds Schacktet år 1820, hvilket befarades blifva så starkt, att arbetet derigenom skulle afstadna, har likväl från Januarii till Julii månad samma år en sänkning af vattnets yta der egt rum , af icke mindre än från tre till 24 famnar under hafsytan. Afven är upplyst, att vättnet i Schaktet, förr än pumpningen börjades, stod tre famnar under hafsytan, så att den fruktan är undanröjd, att hafsvatten skulle kunna intränga i grufvan , hvilken blott blifver vattensjuk genom tillopp från kringliggande kärr. Orimligheten af den förra fruktan bevisas jemväl deraf, att de Engelska Stenkols-grufvorna merändels äro belägna under hafsytan , och mångfaldiga gånger djupare än våra. Jag utbeder mig få nämna , att öfversta lägret i Skånska Stenkols* Verket ligger på 30. famnars djup, då i |E«g. 12 Den 3 November J. m. t land New Castle Grufvans första lager ligger på ett djup af 60 famnar. Hos oss är understa lägret 42 famnar under ytan ; i England åter 120; och likväl lönar det der mödao, att bearbeta grufvan , och uppfordra det inträngande vättnet.
Man kan möjligen ock invända, att denna trakt är mindre starkt befolkad och således mindre i behof af nya vägar, men man måste dervid taga i betraktande att kommunikationen derstädes öfver riksgränsen redan nu är ganska stor. Jag får derföre anhålla att R. o. Ad. ville lemna sitt samtycke till att den sista delen af punken, från och med orden »dels att, innan någon del» etc. må uteslutas. Frih. Tersmeden: Då, efter de af Hr Statsrådet La gerstråle lemnade upplysningar, det ännu är oafgjordt, hvilken rigtning denna väg å Norska sidan skall taga, och då jag ej anser det vara af så ringa vigt, att enahanda riktning å ömse sidor af riksgränsen blir iakttagen, får jag anhålla om afslag å denna punkt och att denna fråga må blifva uppskjuten till nästa riksdag. Frih. af Ugglas: De handlingar, hvaraf jag i denna fråga inom Utsk:t tagit kännedom, hafva hos mig grundat den öfvertygelsen, att denna väg är af den största vigt. Då man betänker, att densamma utgör en fortsättning af den i föregående mom. afhandlade stora vattenleden genom sjöarne Kläggen, Flaten och Kilen ända till närheten af sjön Fryken mot Norska gränsen, samt att denna ort hittills varit på kommunikationer vanlottad, måste man verkligen beklaga, att ändpunkten å Norska sidan ännu ej blifvit bestämd. Likväl och då jag, enligt det af Hr Lagerstråle citerade utlåtandet från amtmannen i Hedemarken, funnit att Kaikelandstorp af honom anses vara den lämpligaste beröringspunkten, tror jag, att, genom att bifalla Hr Lagerstråles förslag, man skulle kunna framtvinga å Norges sida hvad som för Sverige vore mest önskvärdt, nemi. att Norska vägen äfven komme att utgå från Kaikelandstorp. Jag anhåller om bifall till Hr Lagerstråles förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels af Hr Lagerstråle, att Utsk:ts hemställan skulle bifallas med följtde förändrade lydelse: »att R.
Reglementet den 20 November 1741, efter rök eller matlag å landet samt skall numera, sedan, jemlikt Rikets Ständers vid 1828—1830 årens Riksdag fattade beslut, de lika beräkningssätt, som i serskilda provinser egde rum, blifvit upphäfda, öfver hela Riket erläggas med 12 sk. för hvarje matlag, hvaraf dylik afgift bör utgöras och hvilken afgift, efter hvad vid nämnde Riksdag beslutades, tili bela beloppet ingår till Stats-Verket, hvaremot ett, emot Tingsgästnings-penningarne, eller |:del af räntan, svarande anslag är å Riks-Staten uppfördt till godtgörande af domarens och nämndens Tingsgästnings-penningar; vai’ande likväl för Dalarne det undantag medgifvet, att så väl i afseende på Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans utgörande, som Tingsgästnings-penningarne, hvilka i nämnde Provins uppbäras af nämnden, som för Häradshöfdingens lott redovisar, tills vidare vid förut följde grunder fått förblifva. I afseende å denna räntas utgörande förekommer i öfrigt, att, på sått 1741 års Reglemente närmare utvisar, befrielse derifrån uti en mängd fall eger rum, dels för vissa personer, med eller utan afseende å den jord, de bebo, dels ock för alla personer, som äro bosatte på jord af viss, privilegierad natur, genom hvilka undantags-stadganden nämnde ränta egentligen drabbar dem, som innehafva och bebo oprivilegierad jord. Då emedlertid billigheten fordrar, att Rikets samtlige innevånare lika bidraga till underhåll af domstolarne, af hvilka de aila hafva lika fördel, och att serskilda afgifter för detta ändamål icke belasta personer, som bebo den opriviiegierade jorden, hvilken ändock är med skattebidrag serdeles betungad, samt härvid tillika i betraktande tagas de olägenheter, som vid denB ihan g lill R, St. Prot. 1844 Sami. 1 A fä. 27 Höft. 5 jg Bit till Slats-Vt shott el s Utlåtande , N.o 64.
Men jag sk all med det första ha äran at göra min skyldiga u pvaktning ( går ) . AN ANDRA SCENEN. REDLIG. FABRIKÖRN. CEDERBERG. REDLIG ( som ko mmer in ). En gammal Fabriksgumma ligger sjuk och begär tolf skillings förskott, som hennes Son f år sedan arbeta af. FABRIKÖRN. Ack at Politien toge den käringen lefvande. Ständig t ska jag ligga i förskott för det packet. Säg, at det inte sker. REDLIG. Nå så ska jag då ge h enne tolf skilling i stället, ehuru ondt jag har efter penningar. En af Flickorna begär at få gå til sin Syster, som ligger i själtåget och vil tal a med henne, innan hon dör. FABRIKÖRN. Hvem är den Flickan? REDLIG ( med förbittrad häftighet ) . Hon, hvars Mor Herrn lät omkomma i arres ten, därfö re at hon snattade och sålde lite ull, för at en gång rätt f å stilla sin hunger: hvars Bror Herrn recommenderade til s ex par, för det han hotade at hämnas modrens död och hvars Far i förtviflan däröfver gick och skar strupen af sig. FA Ja, hon är också en skön dufva den. Nej, hon får inte gå ur fläcken. REDLIG ( slår sig för bröstet ) . Min Gud! Hur kan man ha et sådant hjerta? ( går .) CEDERBERG. Hvilken Djefvul i människoskapnad! TREDJE SCENEN. C A P T E N LILJEDAL. FABRIKÖRN. CEDERBERG. CAPTEN ( kommer in ). Go afton, Herr Fabrikö r. Tack ska Ni ha för i middags. Go afton, mi n bästa Herr Cederberg. Er f år jag tacka för hela två åren sedan. FABRIKÖRN. Oändeligen välkommen, Herr Capten. Det är inte li ten fägnad fö r mig , at ef ter en så lång tids frånvaro se Herr C apten i mit hus. Men något föråldrad h ar Herr Capten blifvit under tiden. CAPTEN. Jag har ock så sliti t bra ondt.
Han hade naturligtvis ingen aning om att jag hörde det. Han är sådan god son, att han inte skulle vilja såra mig för aldrig det. — Ja, som sagdt, han hade varit så sjuk, som det väl är möjligt att vara, när han så småningom började bli litet bättre. Det var för tre år sedan — ni minns, det var en mycket blid vinter. Om det var därför vet jag inte, men hostan minskades och febern likaså; han orkade vara uppe och arbeta långa stunder. Vi voro den vintern i Nice, och det var där vi råkade henne — min blifvande sonhustru. Fru Berg hade de sista minuterna inte riktigt följt med. Hon hade suttit och hört efter om hennes man hostade eller ville henne något. De sutto utanför hans rum, till hvilket dörrarna stodo öppna. Han låg på soffan längst inne. Hon kunde se honom, där hon satt. Han sof. Hon vände sig åter mot öfverstinnan, som fortsatte: — Det var en helt ung flicka, ett par och tjugu år. Det var jag, som förde dem tillsammans. Vi bodde i samma hotell. Ernst hvarken orkade eller ville gå ner till table d’hôten, så vi spisade på våra rum. Jag gick aldrig ut. Det var således en ren händelse, att vi blefvo bekanta. Jag hade gått ner i läsesalongen för att hämta en bok, och där satt hon och sjöng vid pianot. Hon hade en vacker röst, och hon sjöng några svenska folkvisor, som det kändes så eget och vemodsfullt att höra så långt från hemmet! Jag stannade kvar och hörde på henne, och när hon slutat, tackade jag henne. Sedan sjöng hon ett par gånger för mig, och så bad jag henne slutligen komma in till oss en stund, någon dag då hon kunde lämna sin mor, — det var för hennes skull de voro nere i södern, — och sjunga litet för min son, han var så road af musik. Hon hade naturligtvis hört talas om honom och visste, att han var sjuk, — och hon lofvade komma följande dag. — När jag talade om för Ernst, att han nästa dag skulle få besök af en ung flicka, som lofvat sjunga för honom, blef han riktigt ond på mig. Han ville inte, att hon skulle komma, ville inte se henne. Mamma visste ju, att han inte kunde tåla att ha främmande omkring sig.
Ridderskapets och Adelns mogna och uplysta öswerwägande och granskning ökwerlemna de fa anmärkningar, som jag wid er hastigt genomläsande af Betan, kaiidet för egen del funnit kunna carswa närmare utredning, dels i anseende lil den genom samma Betänkande för en Köpare, som försummar at inom den föreskreina tiden inför Domstolen upwisa sit erhällna Köpebref och dera upbud taga, föreslagna bot, dels i afseende pa den Köpare och Säljare af Frälse - Skattejord widhäflade skyldighet, at til Jnnehafwaren af Frälseräkten göra hembud, och ändteligen angående tiden för en Börveman ar nedsätta Bördcskillingen och uttaga stämning pa Kö, paren. Uti 4» Capitlet i. §. Jorda - Balken har Lag, Utskottet, jämte utförande af en Köpares skyldighet at inom witz lid inför Rätten wisa sit Köpebref och jorden upbjuda lata, föreslagit at den Köpare, som siik föreskrift åsidosätter, bör, jämte olägenheten af Intecknings bewilljande i den köpta jorden för förra ägarens klara och inteckningsgilla skuldsedlar, alldeles i jämnlikhet med z. H. uti Kongl. Majas förnyade Stadga angående Afträdes och Förmans samt Boskillnads och Urarfiva mål af den 28. Junit 1798 tillika til Socknens fattiga böta sa mycket, som sivarar emot warder af det stämplade papper, hwarmed Köpebrefwet bordt beläggas.
et var mr o c h mrs L a w s o n, som sändt inbjudning till en » At Home » i deras ståtliga hus vid Grosvenor Square. Mr L a w s o n, ehuru ännu en ung man, har redan flere år varit medlem af parlamentet, hvilket naturligtvis betyder, att han är en i vida kretsar känd och ansedd man. H a n är därtill såsom ägare af Daily Telegraphe — en af Londons förnämsta tidningar — innehafvaren af en årlig inkomst, som torde uppgå till omkring en million kronor, Grosvenor Square — i distriktet Mayfair, en af de gamla aristokratiska stadsdelarne — har ej ännu delat öde med sina samtida: Russel Square, Bedford Square, Bremswick Square m. fl., att dess hus från sitt forna höga anseende sjunkit ned till nivån af » boarding bouses » (pensionat). Dessa squarer med sina solida 100 till 200 år gamla hus och vackra inhägnade planteringar äga något underbart tilltalande. Husen bilda liksom en ram och bakgrund till de väldiga plataner, almar, ka stanier m. m., som höja sina kronor öfver buskhagar, sammetslika gräsmattor och lysande blomsteranläggningar. De tyckas drömma om forna tiders glans, om högaristokratiska tillställningar, lysande ekipager med visitklädda damer, kuskar i allongeperuk och pudrade betjänter, o c h lefva nu på sina minnen — en stilla o c h indragen ålderdom. Grosvenor har, som sagdt, ännu till stor del kvar sin aristokratiska prägel. Hertigen af VVestminster, hvilken s o m bekant är ägare till en mycket stor del af Londons areal, har sitt palatslika » town residence » här i närheten. Vid vår ankomst finna vi dörrarna öppna, och gästerna strömma in i stor mängd. Redan i den yttre vestibulen äro väggarne, ofvan de höga ekpanelerna, beklädda med dyrbara gobeliner. Här afläggas ytterplaggen, hvilka mot kontramärke mottagas af betjäningen o c h instoppas i afdelade, för tillfället inflyttade hyllor. Alla gästerna förses men musikprogram o c h anmodas att stiga upp i salongen i första våningen.
StatsSecreteraren är således i tillfälle att kunna deröfver vaka, att ingen må i sin rätt förnärmas; dess pligt att, enär sådant inträffar, om förhållandet upplysa Konungen, lärer böra anses såsom ovilkorlig, och då synes som hade ej heller ett ät ConstitutionsUtskottet erbjudit tillfälle att upplysa Konungen om sina Rådgifvare hafva bordt lemnats obegagnadt. Jag har med denna undersökning hufrudsakligast åsyftat, att befordra en kanske ännu nödig utveckling af begreppet om den granskningsrätt, som Grundlagen tillerkändt Riksens Ständer, men fördelad i en anmärkande, en pröfvande och en beslutande åtgärd, utöfvad under olika förhållanden och vilkor. Rikets sannskylldiga nytta utgör syftemålet och föreningspunkten för dem alla, och allas Den lo Jul i i /. m. derhän verkande bemödande borde vara att ådagalägga aktning för hvarandras rätt. Må hända har jag begått misstag under det jag sökt att uppdaga andras. Att gemensamt söka hvad som utgör ett gemensamt godt, torde vara rätta sättet att bereda sig tillgift den ena hos den andra. Emedlertid framställa sig följande vigtiga frågor: När ConstitutionsUtskottet constaterat de facta som ett annat anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman uppgifvit; när pä detta sätt ConstitutionsUtskottet godkänt premisserne till en slutsats kunna Ständerne af dessa premisser draga en annan slutsats än den ConstitutionsUtskottet af dem dragit, om Ständerne skulle finna att ConstitutionsUtskottet af premisserne dragit en falsk slutsats. När ConstitutionsUtskottet i Ständernes tanka, icke nöjaktigt upplyst de förhållanden, som ett anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman anmält, kunna Ständerna, efter uppgifvandet af de omständigheter, hvari de finna upplysningarne ofullständige, till nytt utlåtande remittera ConstitutionsUtskottets Betänkande. Dessa frågor leda till den vigtiga frågan," om hvars upplösande meningarne ännu synas delade, den nemligen: om med Constitutions - r52 Den 10 Julii f. m.
Jdig synes att, om också Skogs-styrelsens organisationsplan skulle komma att till hela sin omfattning slutligen gillas, det, på sätt Kongl. Maj:t också erinrat, icke skall blifva möjligt att på en gång genomföra denna plan, hvilket måste ske småningom, samt att häraf också måste följa att omkostnadsbeloppen kunna för nästföljande statsregleringsperiod betydligt nedsättas. Men på samma gång jag i detta hänseende biträder den åsigt, som uttalas i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, har jag ansett Skogs-styrelsens förslag, att för det ifrågavarande ändamålet — skogsoch jagtväsendets ordnande — företrädesvis använda ofvanomförmälda kassor och dit framgent ingående medel, förtjent att tagas under pröfning. Jag håller nemligen före, att, om också inkomsterne från boställsskogarne icke med visshet kunna påräknas — ty, troligen blir derom mycken tvist — förvaltningen bör kunna bestridas genom anvisningen å dessa kassor och dit ingående medel. Det synes mig naturligast att hvad skogen och jagten redan lemnat och gifver, användes till skogshushållningens och jagtens befrämjande och att tillämpningen af organisationsplanen utföres så småningom i den män, genom förvaltningens omtanke, kassorna vinna förkofran. Något undantag för ekplanteringskassan bör här icke göras, enär, efter den åsigt Rikets Ständer vid sista riksdagen uttalade, odlad jord icke bör användas till ekeplantering, och plantering af detta trädslag följaktligen är hänvisad till skogsma]ker, egentligen ämnade för andra trädslag, som numera måste blifva gemensamma för dessa och ekeplanteringen. Till följd af hvad jag sålunda anfört, föreslår jag vördsamt: att Rikets Ständer måtte för skogsoch jagtväsendets ordnande och betäckande af de årliga omkostnaderne för berörde förvaltningsgren öfverlemna till Kongl. Maj ts disposition, på sätt med skogsplanteringskassan redan är förhållandet, ekeplanteringsoch allmänna jagtkassorna med dit ingående medel, samt att de omförmälda stubböresmedlen måtte tillerkännas Skogsplanteringskassan. Men utom detta får jag också fästa uppmärksamhet på nödvändigheten att, på sätt Skogs-styrelsen också till Kongl.
Om Majestätsbrott; så ock om brott emot Riksstyrelse, Rikets Ständer eller Högsta Domaremakten. 3 18 10 Kap. 8 §. Justitieråden Berg och Adlercreutz yttrade: »Det i denna § för anstiftare af uppror föreslagna straff har i enlighet med nu gällande lag blifvit bestämdt till straffarbete från och med två till och med fyra år. Under det eljest i förslaget, med undantag för mindre brott, latituden i straffbestämningen vanligen utgör minst fyra år, är den här föreslagen till endast två år, hvilket ej synes påkalladt af någon särskild beskaffenhet hos det brott, hvarom nu är fråga, hvilket tvertom synes kunna förekomma under ganska olika förhållanden. En utsträckning af den föreslagna latituden torde derföre vara önskvärd, men för dess verkställande synes någon rubbning af det vid förslagets författande följda system blifva nödig. Vid granskning af de föreslagna straffen visar det sig nemligen, att man vid desammas bestämmande hufvudsakligen följt den af Lagberedningen antagna method, att indela straffarbetet i vissa grader, omfattande uti lägsta från och med två eller sex månader till och med två år, och hvar af de öfriga jemnt två år. Utan att frångå denna method skulle således en utsträckning af nu ifrågavarande straffbestämmelse ej kunna ske annorledes, än att antingen minimum deraf nedsattes till sex månader eller maximum höjdes med två år. I förra fället torde dock straffet kunna anses blifva för lindrigt i förhållande till det, som för andra deltagare i upproret blifvit föreslaget, och i det sednare befara vi, att man råkade i en motsatt ytterlighet. Då förslaget likväl ej, såsom hos Lagberedningen skett, vid straffbestämmelserna åberopat de uppgifna straffgraderna, utan för hvarje brott, som med straffarbete belägges, utsatt den tid, hvarunder detta straff må ådömas, synes en af de förnämsta fördelarne häraf just bestå deruti, att man ej heller behöfver vara bunden utaf dessa grader, utan kan mera fritt lämpa straffet efter brottet.
1812 års författning innehåller, utom enahanda påföljder derför, som nu äro föreslagna, att den, som rymmer eller afstympar sig någon lem, i afsigt att undandraga sig beväringsskyldigheten, skall »med vanära anses». Alt nu göra detta brott, som lärer vara i främmande länder mindre sällsynt, än hos oss, och der belagdt med vida strängare ansvar, alldeles strafflöst, dertill torde ej finnas skäl. Hvad åter angår formen för meddelandet af bestämmelser rörande påföljderna för förbrytelsen, är det ganska vanligt, att när det kriminela straffet redan finnes stadgadt i en författning, som det ej är fråga om att ändra, hänvisa till densamma på samma ställe, der öfrige påföljder (såsom ersättningsskyldighet eller dylikt) stadgas; och så har äfven skett i den ifrågavarande §. Men den åsigten, att en förbrytare icke rättvisligen skulle kunna bestraffas efter sitt samhälles antagna lagar, så framt desse icke blifvit för honom särskildt uppläste, är för kriminal-lagstiftningen ny och torde här desto mindre behöfva af Utskottet gendrifvas, som väl ingen lärer ifrågasätta, att icke den nu föreslagna författningen angående den allmänna beväringen skall, sedan den en gång blifvit i öflig ordning promulgerad, gälla till efterrättelse för de beväringsskvldige, äfven innan de blifvit inmönstrade. Om dess innehåll få de alltså icke förebära okunnighet — Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besvo. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 2l. ? och den 33 § innefattar då en hänvisning för den, som kan det behöfva, att taga kännedom om hvad krigsartiklarne i det ifrågavarande afseendet stadga.