Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Revisor: Kaptenen Friherre Hjalmar Stackelberg. 'l ill Suppleant: Majoren och Riddaren Friherre Axel Rutger Bennet, År 1859. Till Revisor: Kaptenen Friherre Hjalmar Stackelberg. 11 Till Suppleant: Majoren och Riddaren Friherre Axel Rutger Bennet. # Till Revisorer och Suppleanter vid l.ånekontoret i Wisby. Till Revisor: Kaptenen Carl Oscar af Klint. Till Suppleant: Löjtnanten Adolf Jakob Reinhold von Post. Till Revisor: Kaptenen Carl Oscar af Klint, Till Suppleant: Löjtnanten Adolf Jakob Reinhold von Post. Till Revisor: Kaptenen Adolf Jakob Reinhold von Post, Till Suppleant: Löjtnanten Grefve Adam von Seth. Hvarefter, sedan Kaptenen von Post anmält sig hindrad att emottaga Kevisors-befattningen, samt denna i följd deraf bordt emot tagas af Grefve von Seth, till Suppleant i den sistnämndes ställe valdes Kaptenen Nils Axel Planting-Bergloo. § 0. Inom Hiddarhus-Direktionens egne Ledamöter bar endast den förändring egt rum, att, i stället för Kammarherren Oscar Magnus Björnstjerna, som den 95 Oktober 1858, i anledning deraf att han dii af Kongl. Majit, i nåder erhållit en kommendering för tjenstgöring på utrikes ort, afsade sig sin Direktörs-befattning, l,:ste Suppleanten Kammarherren, numera Ofver kammarherren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Ordeu, Grefve Adam Casimir Ludvig Lewenhaupt i Direktionen intrndt; hvarjemte inom Riddarhusets ordinarie tjenstemanna-personal den förändring inträffat, att efter Riddarhus-fiskalen.
Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 19:de febr. 1832. § 1. S.D. Anmälte sig följande hafva tillverkat saltpetter under loppet af sistl. år, neml. Bond. Olof Ersson i Österåsen 5 lispund d:o Jöns Ersson i Andersgård 4 d:o 10 pund d:o Pål Johansson i Österåsen 3 10 13 lisp. Och blef bevis öfver saltpetterns inhämska tillverkning, af grannarne intygat, genast meddelad. § 2. Enligt förut skedd pålysning, upplästes nu, af hr expeditions kr.befallningsmannen N. E. Holmberg, för den församlade menigheten, ett af Konungens befallningshafvande författat förslag till ny byordning, med förfrågan om och huruvida socknemännen ville detsamma antaga till framtida efterlefnad, hvarvid Österåsens byamän tillkännagåfvo att de för flere år sedan öfverenskommit om en så kallad, af vällofl. härads-rätten stadfästad, byordning, hvarföre de inte trodde sig kunna eller böra förbinda sig med någon ny. Hemmansegarne i de öfrige rotarne el:r byalagen yttrade sig ock icke kunna eller vilja antaga det nu upplästa projectet till byordning, fruktande att det i framtiden skulle mer störa än befrämja sämjan grannarne emellan, i afseende till de deruti föreslagna dryga böter, men ville, liksom Österåsens byalag, hvar för sig öfverenskomma om vissa efter locala omständigheter lämpliga och billiga till god ordning ledande regler, hvarvid, efter skedd jämkning och pröfning häradsrättens stadfästelse skulle begäras. In fidem N. S. Edlund 1832 d. 26 febr är förestående protocoll uppläst och till alla delar erkändt, intyga på församlingens vägnar: Johan Mattesson i Österåsen Olof Dahl i Grötom Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållet i Häggenås sockenstuga d. 26 febr 1832. § 1.
Jag kommer inte ur fläcken på det här sättet! Han kom emellertid på, att han skulle göra af med henne! I dag middags gjorde han det, och nu sitter han inne. JACQUES. Hur gjorde han då? HELVIG. Åh! det är förfärligt! Han slog henne med köksyxan bak i nacken, så att bloden strömmade... JACQUES. Usch! Inte blod! inte blod! inte blod! Det var otäckt! Bak i nacken sa' du? HELVIG. Bak i nacken! 83 MARGARETHA åter. Har I slutat än? JACQUES. Kom min vän, vi ha slutat! Försjunker. ningar. MARGARETHA som medfört förfrisk Se här Helvig, håll till godo, men tala icke om några fasligheter. HELVIG. Tack kära, det skall jag visst inte. Scen V . DE FÖRRE. CHARLATAN med förevisningstafla och bord samt låda med handelsvaror. HELVIG och MARGARETHA sömma på banéret. CHARLATAN. En skön dag mina ädla herrar och fruar, behaga de köpa sköna saker som äro till god nytta för allting. MARGARETHA. Hvad har I då min snälle dräng? CHARLATAN. Jag är från Rostock, ädla dame och jag säljer kammar och speglar och kryddor af alla slag; jag har pulver som är godt för rogfubben och fulslag; pulver för tandvärk och hårmask, tinctura artemis och tinctura pro colica, radix sarsaparillæ som botar för magkrämpor och oleum manibus för ömma händer: och så har jag merkurium och hvitt som botar på möss och sorkar af allehanda slag. Har du merkurium? CHARLATAN. Ja, stränge herre! JACQUES. Botar det på råttor? CHARLATAN. Ja, ja då, ädle herre. JACQUES. Stora möss? Hur stora? CHARLATAN. Två, tre alnar, omtrent? JACQUES. Gif mig en dosa merkur! Till Margaretha: Vi ha' fått råttor i källarn. Det var just bra han kom. Till Charlatan:
Kan från någon synpunkt en åtgärd försvaras eller finna bos Standerup bifall, sorn, då stambanor tillerkännas rikets alla öfriga väsendlliga hufvudriktninear, söder och vester ut, norr och nordvest ut, ensidigt utesluter det östra Sverige? Utgör icke också det östra Sverige en i alla afseenden värderik och vigtig del af landet? Enliet 1862 års statistiska uppgifter utgjorde den ensamt från O-tergötland utgående allmänna bevillningen ej mindre än 200,589 rdr, hvadan denna provins innehade den fjerde ordningsnummern bland vårt lands skalbärande distrikter. Enligt samma års statistiska uppgifter utgjorde Östergötland den amira i ordningen bland rikets provinser i det bokförda fastighetsvärdet, enär det uppgick till 188,643,277 rdr rint. Endast Malmöhus län räknade — inom hela riket — ett högre fastighetsvärde, men om dessa siffror gifva Östergötland en ganska framstående plats inom riket, så lior man äfven deraf kunna sluta sig till att denna provins har stora resurser inom sig samt är mägtig till ännu större utveckling, i fall det, i likhet med andra provinser, tillförskyndas fördelen af vår tids förnämligaste kommunikationsmedel, jernvägar. Jag är öfvertygad om att ingen, som är begåfvad med en klar och omfattande blick, med sannt och lefvande intresse för en allmän, för en öfverallt jemlik utveckling af vårt fäderneslands krafter, skall kunna förneka den östra banans gagn och behof. Jag tror att ingen verklig vän af fäderneslandet kan vilja att det östra Sverige skall blifva stillastående, der det nu befinner sig, då rikets snart sagdt alla öfriga landsdelar, begålvade med stambanor, utan allt tvifvel komma att gå framåt. Ingen har missunnat hvarken det södra eller vestra Sverige de fördelar, jernbanorna kunnat tilllörskyrida dem — tvärtom hafva R
Då Rikets Ständer vid föregående Riksdag begärde få granska flera allmänna Cassör, ocb Kongl. Maj:t afslog denna begäran, skedde det hufvudsakligen på den grund, att Kongl. Maj:t ansåg tiden af 3 månader alltför kort för att medhinna en sådan granskning. Enär ett föregående förslag om tidens förlängande till 4 månader redan hade blifvit afslaget, hade man då ingen annan utväg, än att åtminstone få Revisorerna något oftare tillsammans, på det de skulle få mindre volumineusa handlingar att genomgå. Derföre, sedan Kongl. Maj:t bifallit Ständernas önskan att få revidera alla Cassör, är det klart, att 3 månader icke kunna vara tillräckliga, så framt Revisorerne icke få sammanträda hvarje år. Herr Rosenqvist förnyade sin anhållan, att frågan måtte ytterligare få hvila på bordet. D r n T 5 Januari! f. m. Grefve Horn förenade sig med Herr Rosenqvist. Friherre Cederström, Jacob: Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt har riktigt upplyst, att det tjenar till intet att låta förslaget hvila, ty frågan är redan afgjord, sedan instructionen af 3 Stånd är bifallen. Men det var icke egentligen härom jag ville yttra mig, utan i anledning af Herr Cederschjölds anförande. Han har trott det vara nyttigt, att få Revisorerne hvarje år tillsammans, derföre att de då skulle hafva tid att revidera flere Cassör. Då Kongl. Maj:t första gången vägrade Revision af dessa Cassör, skedde det af skäl, att tiden icke medgaf något sådant. För min del skulle jag tro, att man hör vara mera mån om att revidera StatsVerkfcls och Bankens räkenskaper, än att ingå i revision af Specialcassor, glömmande den kostnad hvarje Revision medförer. Olägenheterne öfverstiga i sådant fall vida de fördelar, som genom Revisionen och anmärkningarne kunna vinnas. Jag skulle således tro det bästa vara, att hädanefter, som hittills, inskränka Revisionshefatlningen till 2 års afslutade räkenskaper.
Sedlar och Assignationer för att blifva kraffri och således rigta sig pä den fattiga delens bekostnad. Så länge Disconterne icke sökt Cession, anser jag dem efter Lagens föreskrift i 4 Cap. 7 §. UtsökningsBalken vara skyldige, att afven vid Omsättningen emottaga deras utgifne Sedlar, särdeles som Directionerne vid Låns utlemnande icke allenast tillåtit Omsättningar, utan ock till Låntagare lemnat Discont-Sedlar och Assignationer, Herr Lannerstjerna , Johan Wilhelm .■ I anledning af hvad tvänne värde Ledamöter, Herr Strussenfelt och Herr Munck af Rosenschöld nu anfört, att Discont-Verkens Assignationer och 3 proCents-Sedlar borde af deras Debitorer få användas i Liqvide, icke allenast då Lånen fullt inbetalas, utan ock vid Omsättningar, och således i senare fallet, icke blott såsom Hypothek till befrielse från Fordrings-krat och Öfverränta, på sätt Banco-Utskottet uti dess Betänkande hemvtällt, får jag som har den äran vara Ledamot i Banco-Uskottet, och i Utskottets Beslut deltagit, vördsamt anhalla att få yttra några ord. 84 Den 3 Februarii. I Rättsläran är det en grundsats, att rättigheter och skyldigheter alltid böra följas åt. Denna grundsatts, lämpad till förevarande fråga, leder till den slutföljd, att, om Gäldenären vill begagna sin rättighet, att med ägande Genfordran hos Borgenären liqvidera sin Skuld; så bör han ock fullgöra sin skyldighet, att Skulden betala, då den är till betalning förfallen, eller ock måste han vara underkastad det villkor för anstånd med betalningen och befrielse från Lagsökning emedlertid, under hvilket Borgenären till en sådan befrielse samtycker. Bygdt på denna grund, den samma, på hvilken Disconternas rättighet till Öfverränta sig stödjer, skall Banco-Utskottets Betänkande, då det ovärdigt bedömmes, säkerligen uthärda de deremot gjorda Anmärkningar, och som jag förmodar, vinna Ridderskapets och Adelns bifall.
Uplästes ett ifrän Riddarhus-Utffotlet inkommit memoria! af den 4 Vennes, angående sättet are betala Riddarhus Castans, enligt Ridderffapet och Adelns hestut, mid sistledne Riksdag, gjorde skuld för tryckningen af för 1809 och iZitz ärens Riks, dagars pjeni prvtocoller, tzades pä hörder, Uplästes ett memorial frän RiddarhuS-Utffoktet, af den 2 Juni», innehälsande tillstyrkande tils löneförhöjning för Adeligq jungfru stifts Directionrn» Secreterare, Omhusman samt Waktmästare, Bifölls, Äfmen uplästes ett frän Riddqrhus-Utffottek inkommit memorial af den ? Junit, innehällqndhemälre Utffytts yttrande öfwer Riddqrhusärender» nes förwaltning, Detta memorial hisölls i allmänhet, och hwad »ngick det Uti 2:dra punkten uptagne alternativet i afseende pä Riddarhussalens upwärmande, att antingen lära denna fråga förfalla eller dermed up° skjuta, besiöt Ridderffapet och Adeln, att densamma skulle förfalla, Herr Landt Narffalken tillkännaqgf, arr ett memorial frän Allmänna Beswärsoll) OeconomiäUtffotlet af den 2 Jnnii hade inkommit, innehällande dest »Mande öfwer Riksdags sullmägtige Lvon S4v De" 9 Juni!- Lven korsson^ gch .^brnkinm l^arglons menw'ia» ler, rörande ilgwnings Ryldighet samt deltagande i byggande ni. m. as ringahus och häradsfängelser m. Moch hemstälde Herr Landl-MarRalkeit om icke, sedan ett serffilt Utffott blifwi! sarl lill uptagande af de sedan Riksdagen 1809 hwilande twistiqe frågor Mellan Bonde-Sländer och de öfrige Sländan, detta memorial kunde hwila kill desi bemälte Utffou med sitt betänkande inkommit. B>idlls.
Efter noggrann t öfvervägande af alla förhållanden, har Utskottet funnit följande indelning lämpligast, dervid Utskottet bestämt ordningen mellan valdistrikten, med afseende på den ordning, som melian stiften af ålder varit iakttagen: Föreslaget Föreslaget antal 1.tiafluningsra re. belopp. Första Valdistriktet: Upsala Stift 49. 92,600: — Hernösands d:o . • • • 53 • 102: 90.800: — 183,400: Andra d:0 Stockholms Stad 56. 102.400: — Westerås Still • • • 36. q.>. 58,200: — 160,600: Tredje d:0 Linköpings Stift 37. 61,000: — Strengnäs d:o 49. 89,800: — Gottlands d:o • • • . I21 98: 21,200: — 172,000: Fjerde d:o Skara Stift 44. 73,800: — Götheborgs d:o 34. 58,000: - Carlstads d:o 99 ■ ■ 100: 38,800: — 170,600: Femte d:o Wexiö Stift * 25. 45,800: — Lunds d:o 68. 119,000: — Calmar d.o • • • i3- lil: 35,600: — 200,400: Genom denna fördelning skulle riksdags-kostnaden komma att falla någorlunda jemnt på alla, och blifva ganska lindrig. Inom del minsta valdistriktet, eller det andra, der den naturligtvis skulle blifva mest betungande, skulle den, enligt ofvannämnda beräkningsgrunder, utgöra omkring 1J jj procent af lönerne, och alltså för de lagtima riksdagarne å lägsta lönegraden utgöra en årlig beskattning af vid pass 6£ R:dr Riksmynt; inom det största valdistriktet eller det femte blefve den endast 1-f procent af lönerna, och, beräknad i årlig afgift, för lägsta lönegraden icke fullt 4 R:dr Riksmynt.
Riddcrflapet och Adeln förena; hwilket genom Utdrag af Protocollet skulle de Respektive Mcd-Ständcn samt StatS-Ukstoltct »vördsamt och wäuligen tilkännagifwaS. Ut tupea. Lx krotocollo I. U. Lss Den 19 September. Utdrag af Protokollet, hätskt hoS Högwördige Preste-Ständct den iz Scp« , tembcr 1809. > x S. D. Bcstöt Ständet, att likasom det redan bifallit, akt dä Riksens Högloff. Ständer besluta tryckningen af sädanc Betänkande» och Förslag dem ConstitutionS - Utskottet äger akt afgiflva, bcsörjandct af tryckningen mä anförtros ät Utskottets Cantzli, fä borde ock i dylika fall en lika rätt updragas de öfrige Utskottens Cantzlier, om de densamma' wilja begagna, med undantag likwäl af dr Betänkande» och Protokolls-Utdrag, hwilka ifrän Banco - Utskottet inkomm» och böra hemliga hällas; hwarvm underrättelse genom Utdrag af Protocollct ffullc de öfrige Ncspcctive Stän» dm wördsamt och wänligen lemnäs, Istt luprr. kjx krvtocollcr Ist. ^lmc^ulk. Pä den i stst upläste Protocolls - Utdrag wäckte fräga, att alla UtskottS Cantzlier, mätte, derest Riksens Ständer wilja läka utgifwa nägra af Utffottcns Betänkande», eller ProtocollS - Utdrag, äga att besörja deras tryckning, gjorde Herr Grcfwcn och Landt - Marskalken Proposition, hwilkcn bifölls. Widare uplastcs följande: y' Utdrag af Protocollet, hällct hos Högwbrdigc Preste-Ständet den IZ September 1809. S. D. Uppä de skäl, hwilka Riksens Högloss.
Den 8 Februari f. m 437 »Om man besinnar, att till och med polarländernas tillgångar genom handeln komma den öfriga verlden till nytta; att Kinäs och Indiens rikedom på angenäma, närande och Öfvande lefnadsmedel, genom handelns medverkan, äro för oss alla lill ringa pris dagligen tillgängliga; alt det ena landets öfverflöd fyller det andras brist; att sjelfva öknens innevånare komma att skatta till våra behof; ja, att sainlingarne på Söderhafvels klippor hitföras för att befrukta vära fält — allt genom handeln: då synes mig denna näringsgren, redan af dessa skäl, förtjena att välvilligare bedömas. Men långt högre än dessa materiella Ijenster, ställer jag dem som handeln gjort och gör åt menskligheten i odlingens och upplysningens intresse. Ty då inkräktaren blott leinnar eller sig nedbrända och blodbestänka ruiner i eröfrade länder och agget i besegrade hjortan; när missionären och vetenskapsmannen, hvilkas nit och sjelfförsakelse ingen kan uppskatta högre än jag, blott framgår såsom den ensliga farkosten på hafvet, hvilkens fåra sammanfaller det ögonblick kölen genomskurit vattenspegeln; då framtränger handeln såsom en murbräcka, hviken nedbryter hvarje hinder, som en förvillad statskonst och lörvillade seder uppställt mot den menskliga odlingens framsteg. Och jag irrar mig derlöre visserligen icke, då jag tror att handeln, i sin stora, verldsomfatlande utsträckning, utgör det mäktigaste redskapet i försynens hand till menniskoslägtels lyftning; — ja, att den hildar den stora och djupa, fast stilla Ilod, som tyst men säkert för vårt slägtes öden fram till större odling, till högre ljus och'till en allmännare meriniskornas förbrödring.»
Klaras barn hade de med sig. Åren gingo, och alt var egentligen som förut. Det var bara två saker, som hade blifvit olika för Petter. I skogen var det ingen, som brydde sig om hans öga, och så hade han Klara. Det förstås, det var inte så aldeles lätt att få ha henne i fred, som Petter hade trott. Ty ibland kom det en och annan och hälsade på, som Petter inte kunde begripa, hvad han hade där att göra. Och Klara hade ofta sina ärenden neråt herrgården, då Petter tyckte, att hon blef borta längre, än hon kunde behöfva. Men det sa’ han aldrig något om, utan tröstade sig så godt han kunde, med sitt gamla vanliga, att den ena människan är si och den andra så. Och det kan ingen göra något vid den saken. Bara en gång hade han sagt något åt henne, och det var, när Klara kom hem en gång och var vid dåligt lynne. Då snäste hon Petter och sade åt honom, att han tittade i nordvest. Men då höll Petter ord. Han tog kvastkäppen och randade om henne, så länge han orkade, så att hon skrek, och barnen började skrika, och han själf kände, hur svettdropparna perlade utför pannan. Sedan dess sade Klara aldrig om det ordet, och alt annat förlät henne Petter. Men ingen kan bo så långt borta i skogen, att inte folk får något att prata om. Och i statbygningen gick det mycket tal om Klara, och en del var nog också sant. Det grämde Petters far, och fast han var gammal, och sonen nu var gift och skötte sig själf, så tog gubben en söndag mod till sig och gick upp till torpet för att tala förstånd vid sonen. Men när Petter märkte, hvartåt det lutade, blef han mörk, så att gubben så när hade kommit af sig. Men han höll på i alla fall och talade om för Petter, hvad folk sade om Klara. De sutto på hvar sin sida om bordet inne i stugan, och när fadern väl börjat, lät Petter honom tala till punkt. Men då såg han stint på gubben och slog näfven i bordet: – Det där skulle I inte ha lagt er i, far, sade han. Det där vet jag altihop, och det är min sak. Om jag ville ha Klara, fast hon hade två barn med andra, så är det min sak.
Majit icke lärer underlåta' attvidtaga; deåtgärder, hvartill nämnda: tillgång, lemnar utväg, hemställer Utskottet: att ifrågavarande motioner ickemå föranleda» till någon, särskild åtgärd från Rikets Ständers sida.. 10:o.. För den händebe, att den af Kongl. Maj:t uti; särskild Kådig proposition föreslagne förändring uti sättet för Sälpeterhjelpens beräkning inom de 3:ne Småländska länen; blefve af Rikets Ständer godkänd, är af Kongl.. Majit äskadt, att. ett emot den derigenom uppkommande minskning i landshöfdingarnes och landsstatstjenstemännens i samma län: lönevilkor svarande kontant: anslag måtte beviljas med följande belopp, nemligen: för IandShöfdingarne .. R:dr 828: 40. 7.. får de till landsstaten hörande tjenstemän ... » 2,062: 38. 11. S:a: R:dr 2,891: 31. få Då Utskottet, i dess» utlåtande N:o 64. litt, a», redan tilktyrkt: omförmälda Stats-V/skottets Utlåtande,. X:o 71'. förändring: och beviljandet af berörde i följd deraf erforderliga ersättningsanslag,- får Utskottet blir endast åberopa nämnda utlåtande i öfverensstämmelse hvarmed de belöpande ersättningarne blifvit å bilagdetabell på: behöriga landsstatstitlar af Utskottet uppförda. ll:o..
Sn nu, dels voro hans åligganden så många och så obestämda, att K. M. icke kunde sammanfatta dem i en Instrukt. Hade deremot sådant låtit sig göra, kan man vara öfvertygad, alt något derom hade kommit att inflyta i 24 §:n, der K. M. ålägger Landshm att tillhålla vederbörande att fullgöra sina Instrukt:r. Dessutom står just i den nu uplästa §:n, att LandsSekret. skulle vid straff påminna Landshm om hvad han ägde att göra i tjensten. Det lärer väl då icke kunna bestridas, att det ju tillkomma Landsten att bestämma dessa strå IT, likaväl som Landsh. ägde rätt alt bestraffa alla de öfriga tjenstemännen, då de icke upfyllde sina åligganden. Man har ytterligare sagt, att LandsSekrel:n bör så mycket mindre kunna suspenderas, som han är domare. I detta hänseende ber jag att fi erinra, att när Landshm sjelf är närvtde, så är det han som är domare, och icke LandsSekretm. Denne kontrasignerar beslutet, och de bära gemensamt ansvaret, om orätt dom fälles, såvida icke LandsSekretm reserverat sig, då Landshm bär det ensam. LandsSekretm, äfvensom LandsKamerm, äro således icke domare, annat än då de gemensamt förvalta LandslugeEmbelet, och då lärer väl icke kunna komma i fråga, alt Landshm skulle ålägga dem någon suspension, ty då besluta de och icke Landshm. Dessutom hafva motionärerne sjelfve medgifvit, att suspension bör åläggas vid upbördsbrist; i sådant fall böra de icke motsätta sig rätten att suspendera LandsSekretm, som har en ganska betydlig upbörd. Han har mera penningar om händer än någonsin LandsKamerm, och summor, som äro ganska betydliga, t. ex. postskjutsmedel, brandslodsmedel, och dessutom stora belopp, som på exekutiv väg blifvit inbragta.
Redan vid den tiden insågs alltså, att en profession i Materia Medica och Pharmaci borde upprättas inom medicinska fakulteten, den botaniska professionen öfverflyttas till den filosofiska fakulteten och en ny profession för Zoologi inom sistnämnde fakultet upprättas. Redan för mer än 2:ne decennier sedan hafva alltså de mest kompetente domare öfver vetenskapernas och universitetets behof framställt den åsigt, som legal till grund för Utskottets nu tili Rikets Ständer gjorda förslag. På del Rikets Ständer må kunna rättvist bedöma den anledning och befogenhet, Statsutskottet egt att i sitt utlåtande framställa det förslag om upprättande af en profession i Zoologi och antyda do förändringar, som nuvarande Historiae Naturalis professionen skulle komma att undergå för att bringa läroverks-kommittéens förslag till verkställighet, anser jag denna upplysning nu hafva bordt dem meddelas. Då Utskottet icke kunnat underkänna nödvändigheten af den profession för Medicinsk, Kemi och Pharmaci, som jemväl af motionärerna blifvit begärd, har Utskottet icke allenast varit behörigt, utan pligtigt, att, genom hänvisning till den från lång tid tillhaka insedda utvägen att afhjelpa detta behof utan statens betungande med nya utgifter, redovisa skälet till afslag å denna del af motionerne. 2:o. Likaledes anser jag Utskottet hafva bordt erinra, huru från den ena Riksdagen till den andra oumbärligheten af de anslag lill nya professioner, dem Utskottet nu tillstyrkt, blifvit framställd, dels med anledning af Akademiska Konsistoriernas och Akademi-kanslerens hemställan, i Kongl, Majlis nåd. propositioner, dels Stats-Ulsholtels Ull-Alande, M 89. 42 af enskilda motionärer. Serskildt svnes mig uppmärksamheten hafva hardi fästas derpå, att Statsutskottet egt anledning lill sin nu gjorda tillstyrkan icke allenast af de enskilda molionerna, utan äfven af H. K. H. Akademi-kanslerens, inför Kongl. Maj:t, den 13 sisth November föredragna anmälan om behofvet af ny profession i Zoologi, såsom ett af de för den akademi>ka undervisningen vigtigasle. 3:o.