Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När jag tänker rätt på saken – låt honom ligga, och lägg mig bredvid honom, så få vi dö i grafven, ty här uppe dör man icke, man lefver blott.» Skön vår! herrlig, efterlängtad sommar – för Melida och hennes arma moder! Åter en gång blef det höst. Natten var herre öfver dagen. Luften var kulen, tung och tjock. Snöflingor flögo deruti – tanklöst och slumplikt som våra utifrån kommande öden – de lade sig här, de lade sig der, de lade sig ock på Olofs hatt, ty han gick med tunga, liknöjda steg, insvepad i sin kappa och med högt uppdragen krage, gatan uppföre, vändande hufvudet och böjande det åt alla sidor för att undvika den i motvinden skarpt piskande snön. Mulen var himmelen, mulen Olofs själ, ty hans nuvarande lif var af den der sorten, som gifver ögonblicklig stormande glädje, och dessemellan ett ständigt varande elakt lynne. Hans väg gick händelsevis förbi stadens postkontor. Han bultade på luckan, frågade efter bref, oaktadt han inga väntade, men för att ändå företaga något. Man räckte honom ett. I mörkret och snö-yran kunde han ej se hvad det var för ett bref; men, hemkommen till sig, ropade han vresigt på ljus, och när han fick det, då såg han först att brefvet, än en gång, hade kol-svarta kanter. Han vände det många gånger fram och åter i handen. Ögonen, som stirrade på de svarta kanterne, blefvo skumma af något. Han bröt brefvet och läste långsamt de korta meningarne. Under tiden stod Sara och frågade: »Skall du bort i afton?» Ett kort »nej!» – »Kommer här några? Ett ännu kortare. – »Skola vi fara på spektaklet?» Intet svar. – »Vill du hafva ett glas punsch?» »Nitton år, tre månader och sjutton dagar!» stafvade Olof med graflik röst, och stirrande i brefvet. »Jag frågade dig om du ville hafva ett glas punsch att muntra dig med?» upprepade Sara. »Ja, det går an!» svarade ändteligen Olof. Slut.
Och det står jag vid. Förr vill jag dö på fläcken och måtte det vara som ett kvarter mjölk utaf erat. Men jag säger, att det är en evig osanning. B RITA S TINA . mitt sista ord, om jag nå'nsin har tagit så mycket L ARS A NDERS . du dig, så inte jag ta'r och knäpper högfärden ur dig en vacker dag. Du har alltid varit oppkäftig, pojke. Men akta Skrattar du? far min ta'r undantag. Då kanske I får mig att med milan, försvinner långsamt i kulissen. ) Ja, jag gör det. Men vänta I, till dess att nappas med. Och det blir värre! ( Går och sysslar Fjärde scenen. LARS ANDERS. BRITA STINA. L ARS A NDERS . me'n för? En så'n satans pojke. Hvad skulle du bråka B RITA S TINA . Det var ju du, som ville flyga på'n. Var det jag? Kan du säga, att det var jag? L ARS A NDERS . te bli arg nu längre. Ja, men det var du, som börja. Jag tål inte Jag får ondt af'et. B RITA S TINA . egentligen är vår När jag tänker på den där kalfven som L ARS A NDERS . B RITA S TINA . Tjufmjölka, sa' han! det då egentligen, som de har fått efter våran tjur under de här årena? Hör du, Lars Anders! Hur många kalfvar är ­ 19 ­ Låt mig se det är väl minst tio stycken. Tio? Säg tjugu. Femton teminstingen. allt emellan. Och så bråkar han, för att jag mjölkar en ko L ARS A NDERS . går åt för att betala en kalf. Jag säger detsamma. Jag undrar just, hur många kannor mjölk det B RITA S TINA . Det är väl minst hundra kannor. Då har vi mycket ogjordt Lars Anders. B RITA S TINA . Nu Rätt L ARS A NDERS . går vi. i kväll, så är det jag, som mjölkar dem. ska vara rätt, hur de vänder't. L ARS A NDERS . Och hittar jag några af Jan Anders' kor
Adelgunda – vi måste bekänna det – glömde snart en viss högvigtig paragraf af de faderoch moderliga förmaningarne, glömde totalt så väl sin konterfejade slägt som den stränga hotande blicken, i det svarta ögat som framtittade under det hvita doket hos höga Stamfrun, glömde med en viss förtjusning och i ett visst öfvermått af sällhet allt detta – i famnen af sin älskade och älskande make, en ung, med alla lyckans och naturens rikaste håfvor begåfvad sjö-officer, hvilken det felades intet i vår nutids ögon, men som den heders Stamfrun säkert skulle hafva knutit handen åt, om hon det förmått, ty hans adelsdiplom var icke multnadt, var icke ens författadt och, hvad värre, kunde aldrig blifva det, just emedan han sjelf ej fann sig hafva ringaste håg att, som man säger, sitta för stek, eller bekomma det på hvilket annat sätt som helst. Adelgunda kände sig imedlertid outsägeligen lycklig, och hennes stolta broder, hos hvilken familjens anda annars gått i arf, tillika med stamgodset, hade gerna sett igenom fingrarne med detta plebejska giftermål, dels emedan han väl visste, att Adelgundas obetydliga egna förmögenhet aldrig skulle hunnat locka någon af de rätt anrika och rätt penningefattiga af sin egen kast att nedlägga sitt hjerta för Adelgundas fötter, dels emedan det egentligen var sjelfva familje-namnet, och ej dess utgreningar på qvinnolinien, som låg honom om hjertat, och dels äfvenledes för att han verkligen hade ett hjerta i bröstet, såsom hvarje hel-äkta aristokrat det nödvändigt måste hafva, och innerligen älskade sin syster, gladde sig åt hennes lycka, och erkände uppriktigt alla sin unga älskvärda svågers många förtjenster och företräden, framför de flesta andra unga män.
Damernas parure är mera utsökt; herrarne äro så till sägandes förbundne att hafva hvita handskar; man förtär endast glacer, sällan ett glas kaffe, eljest dag och natt Wienarnes älsklingsdryck. Vid talrikare besök sitta endast fruntimren uti flera rader, i en halfcirkel, och karlarne promenera i en hel, hvars ena hälft således ger dem tillfälle att mönstra de sköna. Under det man för 10 x:r, ungefär lika med 10 sk. b:ko, sålunda roar sig vid lampors sken innanför Caféens hägnad, lyssna derutanföre i halfskymningen en mängd gratialister till samma musik, i händelse ingen ljufvare i hviskningar fyller deras öra och hjerta. Raskare och ledigare är lifvet i Sperl’s Garten, uti Leopoldsstadt. Der infinner sig, äfven i vanligt lag, knappt någon kavaljer utan sin dam. Man slår sig ned kring de dukade borden, i den upplysta trädgården eller i en vinkelformig salong, äter, dricker och glammar, dock aldrig så högljudt, att icke grannen ostördt kan njuta af musiken. Den rika ekläreringen, musiken ifrån den smakfullt prydda orkestern, de sköna träden och de sköna under träden, de aflägsnare gångarnes halfdunkel med deras partals rangerade befolkning, blomsterdoft och ljumma nattvindar, allt detta är till berusning glädjande, än mer om det understödes af ungerskt vin och en vacker Wienerskas joller. Här har en fremling tillfälle att pröfva deras älskvärdhet. Han sätter sig vid ett bord, der sällskapet är honom alldeles obekant, och inom 10 minuter är han så hemmastadd, som vore han omgifven af idel gamla vänner. Är han oartig nog att ej tilltala sin täcka granne, så händer väl, att hon börjar samtalet, inleder deri sin man, bror eller älskare – fremlingen vet ej hvilket – och hennes älskvärda, naiva munterhet förfelar väl sällan att vinna henne en beundrare. Och just detta synes fröjda den skalken, antingen hon har en förut eller ej. Om så är, visar sig dock ingen jalousie.
Godkännande StatsUtskottets förslag, att låta titeln j. d. Konung Gustaf Adolphs enskildtaförmögenhet ur RiksgäldsContorets Räkenskaper utgå, kan jag dock ej tillstyrka, att låta de dertill hörande actier i Trollhätte Slussverk och Södertelje'Canal bortauctioneras, då dessas närvarande vanvärde skulle troligen göra behållningen högst obetydlig, och jag icke finner något hinder, alt ej dessa actier, på samma sätt, som de Den 7 Maji f. m. fordom Högstsalig Hennes Kongl. Maj:tEnkeDrotlning Hedvig Elisabeth Charlotta tillhörande Götha Canal-actier, till bättre conjuncturer för Contorets räkning bibehållas, utan att någon annan titel behöfves, än den af actier i Trollhätte Slussverk (Götha-, Södertelje Canal, Motala Verkstad), dåden som vill efterse, huru de kommit i Contorets ego, af de föregående årens räkenskaper lätteligen kan vinna sin önskan, utan vidare behof, att i alla följande års räkenskaper intaga denna historiska upprinnelse. Emot afskrifning af fordringsposten contant bidrag till Krigsskulders afbördande eller återstod på Krigsskulds-liqviden, bar jag ingen ting att invända, hälst jag anser denna post, enligt Ständernas ursprungliga och aldrig upphäfna anordning på öfverskotten å Bevillningen öfver andra bestämda anslag, redan för längre tid sedan, till fullo godtgjord. Detta låter mig uttrycka en önskan, hvars uppfyllande skulle kasta mycket ljus på penningeförhållanderne emellan det egentliga Statsverket och RiksgäldsContoret, om StatsTJtskottet ville utarbeta och meddela Ständerne tabeller, visande, för hvarje Riksdagsintervall serskildt, huru mycket, för StatsVerkets räkning, på RiksgäldsContoret blifvit anordnadt, samt de derföre inflytande ersättningar.
Kungörelsen der. 18 December 1823, huru förhållas bor, då emot redan domde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke blifvit anstäld, icke varit tillräck lige att, såsom de åsyftat, undanrödja den våda för allmän och enskild säkerhet , som af grofva missgerningsmäns genom dylika falska bekännelser föranledda kringförande och derunder inträffande rymning kan uppstå , samt de ändringar och tillägg i nyssberörde Författningar , hvilka, i anledning a£ serskilde vid innevarande Riksdag väckte och till Lagutskottet remitterade Motioner , tilläfventyrs kunna blifva föreslagne och gillade, ej eller torde komma att fullkomligt uppfylla samma Författningars ändamål , anser Utskottet behof vara för handen af en nu saknad Lag, hvilken belägger äfven de falska bekännelser, som ej angå lifssaker, med så allvarsamt straff, att missdådare må från slike osannfärdige uppgifter afskrackas. I sådant afseende , och då den i 17 Ca.pitl.etgrundsatts; att känd sak är så god sorn vittnad, när den, som tillkäres , och till laga ålder kommen, och ej vanvettig är, j2 LagUtskottets Betänkande N:o 30J vidgår frivilligt salen får Riitta, och ej dertill pint, skrämd , eller svikeliga förledd är, efter Utskottets tanka, tjenligen kan lämpas till den händelse , som här är i fråga , föreslår Utskottet, att genom Ällfnän Författning må förordnas , som föijer :
&gt;En särdeles lyckad utfärd, » behagade fru Broms yttra sig, tillagande, » det vill säga, det var ju trå- kigt med jägmästaren, men hvem bad h o n o m också rusa åstad så där på egen hand. » » Jag är glad, att mina gossar hade bättre förstånd, » sade fru Strömberg. » De väntade, tills det blef ordning i arbetet, och då kom det så mycket folk, att de knappt behöfde vara med. » » Men tänk så rysligt förargligt för flickorna Collén, » hviskade fru Broms, sedan hon sett, att brukspatronen ej var i närheten. » Så opassande att dåna och sedan springa sin väg, i stället för att som de andra flickorna vara lugna och ej visa ett sådant anständigt deltagande för en karl. » » Ja, de stackars barnen, som hafva en mor, som inte bryr sig om dem, utan låter dem göra hvad de vilja. Nu ser man följden, » nickade vännen. För att ytterligare kröna sitt simpla beteende, lät herrskapet från Finnsboda ekipaget köra direkt från ångbåtsbryggan upp till jagmästarens bostad, där Axel sprang in och frågade efter vännens tillstånd. Han hade kommit till sans, skadorna voro förbundna, och doktorn gaf godt hopp. Efter middagen följande dag gick notarien enligt löfte ut till bruket för att aflägga rapport o m den sjuke. Axel, som nu skulle börja sätta sig in i brukets skötsel, hade måst medfölja brukspatronen på en resa till en några mil därifrån belägen masugn, och väntades ej hem före kvällen. Fru Collén tänkte som vanligt i sin hvilstol, o c h det var därför endast flickorna, som mottogo honom. Sedan Matte framfört sitt ärende, försvann Elsa, hon skulle ut i köket, hvarpå Anna rodnande o c h med en för henne ovanlig förlägenhet sade: » Kära Siri, jag hoppas, att du ursäktar, o m j a g enleverar notarien, ifall han går in därpå, » tillade hon med en anstrykning af koketteri. » Vi hafva nu Nu klingade några raskt anslagna ackorder på flygeln uppe i salongen, o c h strax därefter hördes Kjerulfs förtjusande romans » Sevnen » sjungas af en mjuk och fyllig sopran.
Förordning förekommande tillämpning af nämnde grundsatser visat sig medföra så be - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 27 tänkliga svårigheter och invecklade tvister emelian församlingarne, att författningen i denna del icke torde kunna utan väsendtliga modifikationer bibehållas, dels det i 5 mom. af författningens 6:te § intagna stadgande om församlingarnes skyldighet att söka bereda arbetsförtjenst äfven åt arbetsföra personer, kunde gifva anledning äfven för desse att göra anspråk på understöd, dels ock fattigvårds-styrelsen icke blifvit tillagd erforderlig myndighet öfver alla dem, som åtnjuta understöd; hvartill kommer, att omförmälde författning, enligt hvad Utskotten sökt visa, jemväl i vissa detaljer är mindre tillfredsställande; ty och som densamma icke eller står i nödig öfverensstämmelse med de serskilda förordningarne, angående behandlingen af försvarslöse eller förpassandet af icke bofaste personer, samt åtgärder jemväl erfordras för behandlingen af sådana lättjefulla eller lid,erliga personer, som sakna vilja, men icke förmåga, att sig sjelfva försörja, i afseende å hvilka personers sysselsättande vid arbetsinrättningar i otterne, föreskrifter väl finnas i 5 § 2 mom. af Kongl. Förordningen den 29 Maj 1846, ehuru samma föreskrifter, i brist af dylika inrättningar, ej kunnat tillämpas, få Utskotten, enär en revision af ofvanberörde författningar, för afhjelpande af de nu antydda brister, följaktligen synes vara af behofvet påkallad, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, under åberopande af hvad här ofvan blifvit anfördt, anhålla, det i ämnet erfarne och kunnige män måtte utses alt en sådan revision och omarbetning af berörde författningar verkställa. Mleservationer: af Herr Doktor Björling: ”Emot de sammansatta Utskottens förslag, att pastor skall, i följd af sitt embete, hafva skyldigheten att vara ledamot af Fattigvårds-styrelsen i landsförsamlingarne, får jag reservera mig, af följande skäl.
Rdg, användt till brödbakning ät Huf vudstadens fattige 772 . 772, S. A. K. Genom Nådig Proposition af den 25 sistl. Ja* nuarii, har E. K. M. gifvit Riksens Ständer# Stats-Utskott tillkänna, dels att, uppå Allmänna Magazins-Directionens underdåniga hemställan om ersättning af Magazins-Inrättningens förlust å 6000 Tunnor, dels riad, dels oriad Råg, hvilka, under loppet af år 1818, blifvit till Bagare» Embetet i Stockholm utlernnade, i ändamål att tillhandahålla invånarne groft Rågbröd, emot nedsatt pris, E. K, M., under den 16 Martil 1821» 782 Vnd er dåni g a Skrifvetser. i Nåder förordnat, att de af berörde qvantum Båg för Maji och Junii månader år i8 18 utlefvererade 1000 Tunnor i hvardera månaden, tillika med derå beräknad Magazins-afgång, skulle, enligt Riksens Ständers, i underdånige Skrifvelser den <23 Maji och den 14 Julli sistnämndeår,anmälde beslut, t Magazins-Directionens Räkenskaper afskrifvas ; att deremot förlusten å de 1000 T:r Råg, som E. K. M., enligt Nådig Proposition den 17 Dec. 1817, förklarat Sig vilja, på egen bekostnad, låta anskaffa, och hvilka sedermera blifvit af Allmänna Magazins-Inrättnigens förråd försträckte, borde Inrättningen godtgöras af Barthelemiska Fonden, när tillgång yppades, samt att, då E K.. M., i berörde Nådiga Proposition, förmält
JN:o 80, i anledning af återremisser å Utskottets Memorial N:o 56. Godkändes. »6 Trot Utdr. di5 Jan, 18/ff, N:o 81, i anledning af återrerniss å Utskottets Memorial N:o 57. Godkändes. N:o 82, i anledning af erhållen återrerniss å Utskottets Memorial N:o 59. Den i detta Memorial föreslagna Grundlags-ändring antogs till Grundlagsenlig behandling vid nasta Riksdag. N:o 83, i anledning af återrerniss å Utskottets Memorial N:o 60; samt N:o 84, i anledning af återrerniss å Memorialet N:o 62. Dessa två sistnämnde Memorial godkändes. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets den 9 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 407, i anledning af Herr von Jiartmandorffs, A., motion om uppgift å de ökade anslag, som kunna erfordras till förhöjning i embetsoch tjenstemännens resekostnader, i följd af Rikets Stånders beslut, angående skjutsningsanstalterna i Riket. JNT:o 408, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ett årligt anslag af 15,000 R:dr till understöd för de i hufvudsladen förlagde Garnisons-Regementens mat-im älfningar. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls StatsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, den 9 sisth December, på bordet lagde Betänkande N:o 89, angående anstalter för en förbättrad fångvård, genom ombyggnad eller förändrad inredning af fängelserna samt i detta afseende ifrågaställde Statsanslag. S. D. Vid föredragning af Wällofl.
Ju lättare Engelsmännen kunna få vårt tackjern, desto mindre behöfva de vårt stångjern, ty fördelaine af vårt jern ligga naturligtvis i malmens goda beskaffenhet; men när utländningarne kunna få ut denna malm, och isynnerhet sedan den blifvit smält till tackjern, vid hvilken operation det är af vigt att hafva träkol, så är det icke något hinder för dem att tillverka samma slags jern som vårt Svenska; hvilket de kunna göra för vida billigare pris än vi, emedan vi äro nödsakade att använda träkol, hvilka äro mycket dyra i jemförelse med stenkolen. Anse R. St:r att stångjernstillverkningen bör gå under, då vore det ganska riktigt att fatta det beslut, sorn Utsk:t föreslagit; men om man anser, att det är för hela landet af vigt att denna handtering fortfarande blir en af Sveriges hpfvudnäringar, så är det orätt. Följden af den föreslagna förändringen skulle Den 29 Maj f. m. 605 naturligtvis blifva i början att vårt Svenska tackjern skulle komma att stiga i samma förhållande som tullen sättes ned, men stångjernshandteringen komma att till stor del försvinna; och då utländningen icke mera hade någon konkurrent i Sverige, som begagnade tackjernet, så kom detta att åter i sin tur falla. Med ett ord, en sådan åtgärd skulle ovilkorligen leda till jernhandteringens undergång i vårt land, så val i den ena formen som i den andra. Vi hafva redan gått så långt i detta afseende att jerntillverkningen har ganska svårt att hålla sig uppe', och vi hafva redan sett att åtskilliga bruk hafva blifvit öfvergifna. Som jag icke kan anse det vara rätt att med öppna ögon vidtaga en åtgärd, som skulle ruinera en af våra förnämsta näringar, och jag icke tror att R. St:r kunna fatta ett så riksförderfligt beslut, så anhåller jag om afslag å Utsk:ts hemställan, och att den tull, som för närvarande finnes, måtte bibehållas. Hr von Koch, Nils Samuel: Denna fråga är kanske den mest odiösa, öfver hvilken man kan yttra sig på detta rum. Den har varit den Rubicon, öfver hvilken ingen frihandlare vågat gå.
De engelska Trade unions, åtminstone flertalet bland dem, motsätta sig att lagstiftningen blandar sig i denna sak, hvilken de betrakta såsom varande af uteslutande ekonomisk natur eller åtminstone så öfvervägande, att afgörandet måste öfverlemnas åt den fria öfverenskommelsen. Att så är skola vi snart se. Många mena, att äfven om man ej kan fastställa en inter-oatiooel normal arbetsdag, kan man mycket väl fastställa en maxima / arbetsdag. I båda fallen möta oss dock samma svårigheter. Ei författare, hvilken förordar tyska kejsarens reskrip-ter och sålunda ej kan sägas vara partisk emot det tyska åskåd-niogs9lttet, berör frågan om de olika ländernas eller de olika lokaliteternas naturliga produktionsvjlkor. » J det nordliga England,säger han, finnas t. ex. stenkolsfyndigheter tätt bredvid järnfyn-digheter och i de sammas närhet finnas återigen förträffliga hamnar. Detta är en utomordentlig fördel för Englands järnproduktion, hvilken städse skall gifva den samma ett öfvertag öfver den tyska; ty det är naturligtvis skilnad på, om man kan forsla de för järnets smältning nödvändiga stenkolen från ea närliggande grufva direkt in i smältugnen och om man kan lasta de ännu varma skenorna pä brukets egna vagnar och forsla dem till en nära liggande skeppsbro, der fartyget emottager dem, eller om det ligger en hel landsdel mellan kolgrufvan och järngrufvan, mellan jernbruket och hamnen ». Många andra omständigheter kunna inom fabriksverksamheten utgöra » naturliga produktions-vilkor », såsom klimatet, flodeller andra naturliga kommunikationsvägar, produktionsortens afstånd fr&amp;n konsumtionsorten m. m. Om man ej fäster afseende härvid skulle man genast slå ihjcl vissa lätiders eller vissa orters industriella verksamhet genom att lagstifta lika för alla. I England har vanligtvis arbetaren en 10 timmars arbetsdag, medan den samma inom motsvarande industrier i Belgien lär utsträckas ända till 16 å 17 timmar i några fall. Faststälde man nu 10 timmar som normalarbetsdag, skulle man med ens slå ihjel den belgiska konkurrensen, hvars arbetare skulle komma att stå helt och hållet utan sysselsättning. » Han dog, det är sant, meu febern lemnade honom », heter det i eil satirisk skrift.
\ från Banken meddelade Lån på Hus, brandförsäkrade i den upplösta f. d. Stads-Fonden af Allmänna Brandförsäkrings-Verket, S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Statsoch Banco-Utskottens, den 19 sistlidne September, under N:o ao, afgifna och, den a 5 derpåföljde November e. m. , på bordet lagda Betänkande, i afseende på Kopparen i de från Riksgälds-Contoiret utgifna Skiljemynts-Polletter. S. D. Då nu å nyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 16 sistlidne November, under N:o 98, afgifna och, den a5 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, angående en jenmare fördelning af Roterings-besväret vid Vesterbottens Regemente, blef berörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lag-Utskottets, den 14 sistlidne November, under N:o 138, afgifna och, den 30 i samma månad e. m. , på bordet lagda Betänkande, öfver väckt motion, om ändringar i Kongl. Förklaringen den 25 mars 1807, blef berörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Prot, Utdrag den 21 December 1829. 77 S. D.
Oaktadt svårigheten att, efter hvarje års förlopp, kunna med erfoderlig säkerhet emot 5 procent ränta utlåna fondens räntevinst under samma år, hade dock nämnde förbindelse hittills blifvit fullgjord, samt Riksgälds-kontoret erhållit godkända lånehandlingar för de räntemedel, sorn, enligt den fastställda planen för fondens förräntning, bordt vara samlade dels vid 1845 och dels vid 1850 årsslut; och skulle vid slutet af innevarande år, ytterligare komma att till Riksgälds-kontoret aflemnas lånehandlingar, motsvarande ett räntebelopp af 5000 r:dr» Härigenom skulle således Hjelmare kanaldirektion hafva uppfyllt sitt åtagande enligt ofvan - 20 >S/a/sUtskottets Utlåtande•, N:to 48. nämnde förbindelse oell Rfksgälds-kontoret fått emottaga föreskrift^ säkerhctshandlingar för dei sammi förbindelse uppgifna räntesuminor: men derefter border till följd af Rikets Ständers vid ofvanberörde riksdag fattade heslut, en ny dylik förbindelse af direktionen, afgifvas med hänsigt till de efter 1855 års ingång, upplöpande räntor å ifrågavarandefond samt derför erhållna låm>- och säkcrhets-handlingar. Dock som direktionens ledamöter, så vida räntan äfven framgent borde beräknas efter 5 procent årligen, icke skulle, utan äfventyr för enskilda förluster eller uppoffringar, kunna under en längre tiderymd åtaga sig ansvarigheten för räntemedlens -fortsätta utlåning emot stadgad säkerhet; så oell då, enligt ej mindre Riksgälds-kontorets reglemente, än det i afseendepå förräntningen af Hjelmare kanals underhållsfond under den 12 Januari 1852 af Kongl. Majit i nåder fastställda särskilda reglemente, räntefoten för dessa medel endast »tillsvidare» blifvit bestämd till 5 procent, har motionären föreslagit: att utlänings-räntan för de merannämnde fond tillhörande räntemedel måtte, från och med. 1855 års början, nedsättas till 4 eller åtminstone till 4 och en half procent.