Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ExpedikionsUtjkocter killkännagijwer huruledes de proroeolls utdrag för 1810, som äkföchde remisten, nplysa, akt Riödcrskapct och Adeln anmarkk ekk redaeuonsfel i 7 Z. och i anledning deraf förestagit en tilläggning af ordek ett, hwarigenom gjordes kydli, gare air af ben i instrucnonen omtalade berättelsen rörande revisionen ett exemplar i Banque» och ett i Riksgalds-Contoirel skulle deponeras; hwilke» tilläggning Uksiorrer således tillstyrke"-. Borgare-Ständer hade ensamt yrkat ben mening, att ofwannämndc berättelse borde tryckas, och BondcStänbel det tillägg i zcke §. arr den tabell Revlsorerne af trycker böra uraifwa öfwer Srarsweikels tillftänd, mätte fä allmänna ridningarne åtfölja. Desta anmärkningar såsom innehållande ändringar och tillägg wid de stadgande» som äro af kre Ständ fulkomligen gillade, har Urstolttt ej ansett sig kilständigt att wid redaciionei, iakttaga. Slutelig»?!- förestär Urffoktct en genom tidsutdragrcn nied expeditionen nödig blifwen förändring i stakel cck r §. nemligen att i stället för orden: revision ttndergä, och hwilken, hwad första revisionen angär kommer att beräknaö ifrån och med innewarande är i8rs, mätte janas: revision undergä, och hwilken, hwad första revisionen angär, kommer att heraknaS ifrän den tid Stats Första
Bankofullmäktige dels fastställt uppgjorda förslag till organisation af ej mindre det nya sedelkontoret, än kassaoch depositionsafdelningai ne, att provisoriskt sättas i verkställighet från och med den 1 April 1806, genom hvilken åtgärd den af Wäsström uti förra småsedelsodfa afräknings-kontoret innehafde kamrerare-befaltning med samma dag upphörde, dels förordnat om anslags utfärdande för emottagande af ansökningar lill den nya kamrerare-sysslan i sedelkontoret, hvilken icke allenast i afseende på göromålens större vigt och omfattning, utan äfven till lönevilkoren, hvilka bestämdes till 1000 r:dr i lön och 200 r:dr i arfvode årligen, var olika den, sorn Wäsström innehade, och dels uppgjort reglering af tjenstemanna-personalen uti omförmälda 3:ne afdelningar, med förklarande tillika, alt, med undantag hvad angick de nya kamrerare-sysslor na i sedelkontoret och kassa-afdelningeii, den gamla lönestaten komme att för öfriga tjenste - * Banlio-UlsRollets Utlåtande, N:o IG. befattningar inom verket tills vidare bibehållas, blef Wäsström, hvilken icke anmälde sig såsom sökande till den nya kamrerare-tjensten i sedelkontoret, med bibehållande al sin, enligt gamla löneslaten, egande aflöning, den i April i836 förflyttad lill den af honom nu innehai vande syssla i depositions-afdelningen, hvilken uti det då antagna organisalions-förslaget hänfördes till kamrerare-tjenslegraden, men vid upprättandet af den nya aflönings-stalen ansågs, med afseende på göromålens beskaffenhet, böra, vid Wäsströms afgång, förändras till bokhållare-tjenst, med högsta löneinkomst, 800 r:dr; och har Wäsström, som å indragnings-slat åtnjuter skillnaden mellan bokhållare-lönen, enligt nya, och kamrerare-löneinkomster efter gamla staten, eller 38o r:dr, jemlikt Banko-utskottets resolution den 28 December 1840, undfått fullmakt å den äldre kamrerare-lönen 1080 r:dr, allt banko.
Vidkommande anmärkningen derom, att ved skulle utgöra ett billigare brännmateriel för jernvägarne än coakes, får jag endast upprepa hvad jag i detta ämne vid andra tillfällen redan yttrat och hvilket äfven i Rikets Ständers skrifvelse blifvit intaget, nemligen att delta brännmaterial, lill följd af stegrade priser, sedan längre lid tillbaka icke ens begagnas af ångbåtarne, och alt detsamma för jernvägarne skulle blifva ännu mera kostsamt i anseende (ill nödvändigheten af sågning och klyfning i mindre stycken, samt derigenom att för hvarje machin skulle erfordras tvänne eldare och tvänne vagnar för transporten af erforderlig qvantitet, äfvensom att längre uppehåll erfordras för intagandet af ved än coakes, samt ali slutligen icke någon hittills uppfunnen inrättning af skorstenen kan anses fullt pålitlig lill förebyggande af den eldfara, begagnandet af della brännmateriel medförer, synnerligast sommartiden, då tågen under torr väderlek passera våra furuskogar. Jag öfvergår nu till utredande af frågan om den framtida kostnaden för ny anskaffning af räler, sliper, lokomotiver och vagnar, hvarvid jag till en början får anmärka, all de uppgifter, Rikets Ständers Slats-Ulskott frän Jernvägsbyrån i delta ämne under sednaste riksdag infordrade och hvilka ligga lill grund för i skrifvelsen upptagna beräkningar, innefatta kostnaden för icke allenast nämnde framlida nyanskaffning, utan äfven Stats-Utskottets Memorial N:o 14. 17 älven för (let underhåll sorn år för ur beslrides af Irafikinkomslerna, och alt af hela uppgifna kostnadsbeloppel, 11,500 R:dr per mil. endast omkring 10,000 R:dr tillhöra förstnämnde slag af kostnad, hvarom jag här nedan får tillfälle att närmare yttra mig, hvarjemte jag i underdånighet får lästa Eders Kongl. Maj:ls nådiga uppmärksamhet derpå, ali nedanstående beräkningar till största delen grunda sig på hvad erfarenheten i andra länder gifver vid handen och all tiden ännu varit för kort för alt på den inhemska erfarenheten några säkra grunder för ifrågavarande beräkningar skulle kunnat uppställas.
Detta lyckades också ypperligt, och säkerligen var det en sällsynt undantagsdag, då Armfelt, sommaren 1783, i sin dagbok antecknade: » Det skrattades icke förr än vid supén ». Under de sju första åren af hans hoflif inskränkte sig i sjelfva verket Armfelts gunstlingsskap hufvudsakligen till att vara konungens maître des plaisirs. Om den skarpa, men ofta oemotståndligt skrattretande tonen i Armfelts skämt och persiflage vitna mångfaldiga af herr Tegnér anförda ställen ur hans anteckningar och bref. Ett karaktäristiskt prof af hans skrifsätt är hans skildring af den danska konungafamiljen, hos hvilken Gustaf den tredje och hans följe gjorde ett besök på Marienlyst den 9 juni 1786. » De afhemtade oss från Helsingör till Marienlyst », skrifver Armfelt, &gt;der vi råkade gamla enkedrottningen, en tjock ful kärring, full medscorbutiska fläckar på armame, första upphofvet till drottning Mathildas olycka. Hennes hofstat såg ut som Bileams brandklippare. Efter en halftimme kom den förryckte monarken (Christian VII); innan de ' fingo in honom, var det ett fasligt skrapande i förstugan. Han kom ändtligen; såg tokig ut, helsade som om han gått i, sömnen, och sprang ur det ena rummet i det andra. Prins Fredrik och hans gemål äro ett styggt par: hon sätter hvitt i ansigtet; han är puckelryggig och hon utmagrad. Lilla prinsessan är ' söt som en engel, artig, glad och vacker, vällustiga manér och gracer i alla leder. Då vi kommo till bords, sutto vi med tvenne elaka anrättningar i två timmar; och som desserten kom in, steg det galna majestätet opp, och vi fingo passera oss utan både körsbär och sockerbröd (— n. b. Malaga vinet gick omkring strax efter soppan). Under måltiden satt han och grinade åt Essen; smakade på alla rätter, utan att äta af någon, och om han åt, spottade han genast ut tuggan under bordet, ryckte tallriken.från sin mor och sin dotter och at af den mat, de hade för sig. »
Ut supra. S. I). Remitterades till Statsoch BevillningsUtJkottenx 1J Herr Anckarsparres, Ingemar August, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående redovisning af de förtryckningen af Handlingarne i Bevillningsfrågan vid 1815 års Riksdag anslagne medel. < 2J Herr Ugglas, Carl Fredric, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om inrättande af så kallade coupons* till lättnad för dé skattskyldige vid uppbördens liqviderande. Ut supra. 548 Dm ii Martil, ‘S. D Remitterades till Aa/soch BancoUtskotten: * 1) Herr Gripenstedt* Jacob den 3 denne», förmiddagen på bordet lagde Memorial , om medel till financernas uppiijelpande; jemte det af Herr Hegardt, Bernhard Christopher, i anledning deraf, denne dag afgifne yttrande. 2) Herr yon Ehrenheim», Reinhold Fredric, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Me» morial, innefattande ett financeproject. 3) Herr Dalmans, Lars Johan, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial% innefattande ett financeproject. 4) Herr Reenstjerna?, Nils Svante, den 3, dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, rörande låne-undsåUning för Landtbrukare. 5) Herr Hammarhjelm», Carl Fredric, d 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial;, om uppskof med betalningen af Stat&Yerkets, skuld till Banken. 6) Grefve von Rosens, Carl Axel, den 5<- dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial , om fortfarande af det vid sista Riksdag beviljade anslag för Strömrensningar. Dt supra. Den II Martu.
Ex Protocollo Joh. Jac. Kleman. Ankom d. 17 April 1823, Betänkande öfver BiksdagsFnllmagtigen Johan Olsson Långbergs Memorial, angående ändring uti 3 och 4 §§. i 2,1 Capitlet RättegångsBalken. Till Lagutskottet har Hederv. Bondel Ståndet remitterat ett Memorial af KiksdagsFullmägtigen Johan Oisson Longberg, deruti han andrager, huruledes uti RättegångsBalken år införd en grundsats, som gör Parters rätt beroende af Domstolars misstag, genom <|eo så kallade qvittniugen 88 T,agVt skottets Betänkande», af E&penser. För vederläggning af denna besynnerliga Lagstiftning vore, efter Longberg s tanke, tillräckligt erinra, att en Part, görn orättvist förlorat hosén Domstol, icke derigenom förtjent att åa ytterligare lida för de misstag Domaren begått, hvilket likväl sker då Lagen föreskrifver, att desi, sorn tappat i Underhalt och sedan får Domen i OlverRätt åndrad, icke njuter någon ersätt* ning för sine utgifter. Om en sådan Lagstiftning skulle kunna försvaras, måste, efter Longbergs tanke, antagas, att en högre fVätts Dom icke gilves för att meddela rättelse i begångne misstag, utan endast för att låta det ankomma på slump, hvem forn sluteligen skall få rätt, erkänna den §ne Domaren så god sorn den andre, och låta kostnaden af denna ödets lek drabba den som varit lika blottställd på möjligheten att komma lill korrta på det sista afgörande kastet; men vill man åter stifta Lag, för att befrämja rättvisa, bor eftersiq. »as, att den Domstol, som är tillförlitelig nog att afgöra hufvudsaken, för att stifta rätt, äfven med upphäfvandet af en annan Domstols mening , annu lättare är tillförlitelig nog att bevilja den lidande ersättning fdr hvad saken kostat honom, genom vederpartens förvållande eller den andre Domstolens misstag; och för den sluteligen tappande
Man vill tilläfventyrs resonera så: om ett visst samtal i och för sig, icke för en person i allmänhet innebär något oriktigt, bör icke heller en embetsman blott derför att han är embetg-man behöfva finna sig förhindrad att inlåta sig i ett sådant [- sam-tå], -] {+samtå], +} derest han blott aktar sig att obehörigen inblanda något af sin embetsmannapondus. På en sådan invändning svara vi med följande exempel: Det ir ingenting oriktigt utan fastmera beröm värd t att med goda råd biträda en anklagad. Men det skulle anses i hög grad ol&amp;mpligt och det med rätta, om en person, som har det speoiela uppdraget att såsom åklagare iakttaga det allmännas rätt, ginge den anklagade till handa med goda råd. Att en domare lyelper en oförståndig part till rätta är understundom, särskildt i vårt land, der tillgång ej finnes till rätts-bildade ombud, af hög9ta nödvändighet påkalladt. Men det betraktas med all rätt som ett oskick om en domare går utöfver detta nödvändiga — äfven om det alls ej sker i domarsätet utan i enskilda samtal och förhandlingar. Och detta om också det blott är hans afsigt att gagna rättvisan. Man menar att domaren har en speciel ställning som förbjuder honom att göra sig till privat rådgifvare åt en part. Dessa exempel må vara nog för att visa, att det verkligen finnes embetsmannaställningar som kräf ?a ett så grannlaga uppträdande af innehafvaren, att det icke blifver möjligt att skilja hans enskilda person från denna sin ställning och dermed anse allan rättfärdighet uppfyld. Det förefaller oss, som om det icke behöfdes synnerligen Btor eftertanke för att finna, att justitieombudsmannen innehar en sidan ställning. Justitieombudsmannen har åtskilliga uppgifter. Närmast är ban en beskyddare af medborgares lagliga rättigheter och en be-ifrare af embetsmannagodtycken och embetsmäns öfvergrepp. En speciel sida af denna hans verksamhet är särskildt fram-bftfd i den § af hans instruktion, som vi satt i spetsen för detta stycke. Han är nemligen särskildt satt till en väktare öf?er tryckfriheten. Han har sig deremot icke uppdraget att vaka öfver bestraffandet af tryckfrihetens missbruk.
Nu heter det vidare på tredje spalten i Folkets röst: P. S. Sedan tidningen var lagd i press och en betydlig del af landsortsupplagan redan tryckt, funno vi i A. B. för i går afton följande af fru C. afgifna förklaring, hvilken vi anse oss skyldiga att meddela. Den lyder så: »Den tyska upplagan af min roman Ett köpmanshus i skärgården, af hvilken ett häfte är utkommet på hr Ph. Maass’ förlag, inhiberas helt och hållet, och det kontrakt om en auktoriserad öfversättning till tyskan af nämnde roman, som jag ingått, är, till följd af omständigheterna och möjligheten af något slags konkurrens med originalupplagan i Aftonbladet, från min sida annulleradt. Stockholm den 9 december 1858. E. Fl. Carlén. Efter detta yttrar Crusenstolpe, som nödvändigt måste framkasta ett nytt alternativ: En annan fråga blir emellertid: huru kan fru C. annullera kontraktet, om hr Maass vill att det skall bestå? Intill dess att denna fråga är utredd, torde det vara för tidigt af A. B. att sjunga segersånger och hota dem som annonserat en öfversättning af den tyska originalupplagan. Efter den nya face, som nu uppstått i frågan (olyckligtvis blef det intygande, hr Maass borde afgifva, först färdigt att införas på lördagen), lät Sohlman mig veta, att ingenting annat skulle göra ett fullständigt slut på saken, än att jag skrefve ett bref till brefskrifvaren, icke att införa i A. B. utan i den tidning som upptagit artiklarne. Detta var mig till och med svårare än att uppoffra mitt betydliga honorarium. Skrifva i Folkets Röst! Men då Aftonbladsredaktionen fordrade detta, rent af fordrade det, på dess alltid humana sätt förstås – det vill säga, att man sade mig att jag nog skulle lyckas finna medelvägen mellan umgängesmannen och publicisten – fans väl intet annat råd, och alltså inlemnade min man till nämnde tidning följande af honom granskade och renskrifna bref: Till brefskrifvaren i Folkets röst.
I staden finnes slutligen en år '1824 inrättad Sparbank, hvars fonder, som vid •1850 års slut utgjorde '107,047 R:dr 20 sk. 8 rst, under de sistförflutne fem åren ökats med 66,327 R:dr 24 sk. 5 rst, så att desamma, vid slutet af sistlidet år, uppgingo till 173,374 R:dr 45 sk. I rst, allt banko. Söderhamns stad. Stadens folkmängd utgjorde vid '1855 års slut 968 män och 1,051 qvinnor, eller tillhopa 2,019 personer; och har således slädens folkmängd, som vid 1850 års slut utgjorde 1,691 personer, blifvit under sednast förflutne fem år förökad med 328. De näringar, som i staden idkas, äro hufvudsakligen handel, sjöfart, handtverk och fiske. Handel, så väl i gross som minut, idkas af 23 burskapsägande Handlande, som sysselsätta 37 Handelsbetjenter. De varor, hvarmed handel idkas, äro hufvudsakligen trädvaror, tjära, salt, spanmål, specerier, manufakturvaror, lin och linneväfnader. Under de sistförflutne fem åren har från staden årligen i medeltal algått till utrikes orter 10,104 ShM. Bjelkar, '159 st. Spiror, 2,644 st. Sparrar, 420 st. Årämnen, 24,525 st. Taktegel och 250 tunnor Salt från nederlag; samt under samma tid i medeltal årligen från utrikes orter till staden inkommit 42,729 tunnor Salt, 4,323 U. Kaffe, 464 tunnor Spanmål, 590 pud Hampa, 380 tunnor Tjära, 243 tunnor Linfrö, samt mindre qvantiteter af Yin, Specerier och Manufakturvaror. Jernet och en del af trädvarorna har icke tillhört stadens Handlande,' utan blifvit för tillverkarnes egen räkning utskeppadt. Som tvänne större
O m författarinnan till detta väl fyra generationer kära barndomsminne vet jag blott, att hon hette Kristina Lagerlöf o c h skref visan i sin ungdom till en gammal folkmelodi, som sjöngs i Värmland i slutet af 1700-talet, samt att hon 1855 i en ålder af 68 år afled å B o - fors ' bruk i Karlsskoga bergslag. H o n hörde till samma släkt som den unga författarinna, hvilken i våra dagar genom Idun blifvit så bekant. K a n s k e får man se måne klaras skaldinna skymta fram bland de gamla vermlandsgestalterna, när Gösta Berlings saga en gång föreligger fullbordad. Kvinnorna leda o s s; låt oss söka att göra dem fullkomliga; j u mera insikt de fä, desto mera upplysta skola de blifva. P å kvinnornas själsodling beror männens v i s d o m. B. B. H v a d är barndomen lyckliga illusioner? Sheridan. annat än en tid af S. Smith. Våra vänner. F ö r Idun af Helena Nyblom. (Forts.) Ila de vänner, som äro oss sympatiska, ha, något af den medfödda begåfning i en eller annan riktning, som gör att vi kunna glömma eller förlåta deras fel. Men däri ligger också en frestelse — den att icke bry sig om deras fel, att förlåta o c h beständigt förlåta, till dess vi slutligen riktigt till grunden ha förstört en sådan sympatisk vän m e d vår blinda hängifvenhet. D e t är dock en trygg o c h g o d känsla att ha en vän med karaktär! Men jag kan icke välja en till vän, endast därför att han har karaktär; är sympatien icke med, så blir det en kylig vänskap, en af dem som jag en gång hörde benämnas med den kvicka titeln: » ett resonnemangsparti ». A t t veta att en vän är att lita på är en härlig sak, att veta att han kan tiga, vänta, förlåta är styrkande för ens lif. E n vän med karaktär är som oftast en vän, som ger, en sympatisk vän är ofta en vän, som fordrar. N u beror det på, hvad man tycker mest om — att ge eller att få.
Det fins någon som har sagt: “ Det är blott en gammal halfsann kälkborgarevisa, att konsterna böra erkänna sedelagen och underordna sig densamma; det förra hafva de alltid gjort och måste göra det, emedan deras lagar på samma sätt som sedelagen upprinna ur förnuftet, men gjorde de det senare, så vore de förlorade och det vore bättre, att man genast hängde en qvarnsten om deras hals och dränkte dem, än1 att man skulle låta dem aftyna i det nyttigt platta. “ Men detta är just hvad den dramatiska konsten för närvarande gör, nu liksom för 100 eller 150 år sedan, då stegel och galge reste sig i bakgrunden af scenen. Den som skrifver dessa rader såg för ett par år sedan i London ett stycke med titeln “ The Lyon-Mail “ (Lyon-posten), hvari verklighetsdiktningen hunnit så långt som rimligtvis kan begäras. Redan i första akten fick man nämligen skåda en postvagn med fyra hästar (inga vanliga teaterkrakar! ) i full fart komma in på scenen, men der hejdas af några landsvägsriddare. Pistolskott smälla och postiljonen störtar död ned; postväskor uppbrytas och ett regn af bref sprider sig kring hela scenen. Nå väl! En ädel lord blir, på grund af en förvillande likhet med den verklige röfvaranföraren, misstänkt att hafva stått i spetsen för banditerna; han dragés inför rätta, han häktas, han förhöres åtskilliga akter igenom, till dess ändtligen oskulden uppdagas och den för-f slagne skurken gripes. Sista akten upptages af detta rasande vilddjurs förbannelser öfver sitt öde, då han får veta att lagens arm skall hinna honom och att han ej har långt qvar att lefva. Innan ridån går ned, höra vi huru pöbeln utanför fängelset jublar öfver den förestående afrättningen. “ Bertha Malm “ tillhör i sjelfva verket samma genre. Med undantag af det från Ibsen lånade sättet att sluta stycket, är det hela ingenting annat än en moralpredikan.
Till staden hörer 1,216 tunland jord, hvilken brukas på vanligt landtmannasätt, och hvarigenom en betydlig del af slädens invånare äro åkerbrukare. Benägenheten och anledningarne härtill ökas ytterligare, derigenom alt donations-jorden hittills så användts, att borgarne, eller deras enkor, deraf fått begagna 1 tunland hvardera, den rikaste likasom den fattigaste,- och bafra stadsinkomsterne på sådant sätt varit förminskade utan nödtvång, ehuruväl angelägne behof kräft ökandet af utgifterne. Slädens hufvudnäring är emedlertid handel och bandtverk. Den talrika tjenstemanna-personal, som här ständigt uppehåller sig, så väl af militärsom Civiloch Ecclesiastik-staterne, det antal ståndspersoner, som här liar sin vistelse-ort, för större delen af året, samt kringliggande ortens ansenliga, i allmänhet välmående och förmögna befolkning, hafva hinge gjort handeln med dagligen förbrukade varor ganska betydlig. På sednare åren har den ökat sig, och all anledning är för handen, alt slädens rörelse mera och mera skall tilltaga, derigenom alt den blir en mera och mera säker afsältningsort för landlinanna-produkter, hvilka härifrån framgent kunna afskeppas med största lätthet, när den nu påbegynte uppmuddringen af Slångs-ån blifvit verkställd, och hamnbyggnaden vid Nyqvarn, 1,000 alnar från staden, blir fullbordad. Stadens borgerskap har åtagit sig denna byggnad, med tillhjelp af ett statsanslag, 1,080 R:dr årligen uti 19 år, och arbetet fortgår, enligt det af Öfverste Lagerheim uppgjorde förslag, beräknadt till 24,000 Rrdrs kostnad. De största fartyg, som kunna gå genom Göta-kanal, skola äfven kunna inlöpa i hamnen. Seglationen har redan begynt öka sig, ehuru hvarken lastbrygga eller andra nödiga anstalter finnas, der fartygen lägga lill, och knappast en eländig väg leder lill stället. Staden äger likväl blott 8 seglande fartyg.
Ridderskapet och Adeln ej fann betänkligt bifalla Lönförbättring för Landshöfdingen i Christianstad; och hvarige» norn han, ifrån penninge-, erhöll indeldt spannmålslön» Hufvudmotiverna för StatsUtskottetS knapphet mot Tjenstemännen synas hämta sin grund, dels ifrån Statens till andra behof medtagna tillgångar,dels ock derifrån, att den af Ständer vid förra Riksdagar äskade undersökning om det behöfliga antal Tjenstemän icke för sig gått. Till ingendera af dessa omständigheter liro Tjenste» Den 2 Juli . e. rit. 83 männen vållande. Det är e; deras fel, 0111 Riksens Ständer till andra behof använd t, hvad som från uråldriga tider till a Hön ingar varit påräknadt; och' inånga skulle kanske med mig önska, örn Riksens Ständer sjelfve, genom Committerade, ville föriatta den åstundade undersökningen, hvars resultat’ troligen kommer att visa en föga vinst för Statscässän, men kunde medföra den nytta, att allmänheten en gång för alla blefve förvissad om det veikliga behof j, O Vet af Tjenstemän. De sorn innehafva tjenstenit», hafvä tej heller sjelfve tillskapat dem, samt i öfvertygelsen, aLt Tjensten tillkommit för Statens nytta, hafva de sökt den, utan att äga rätt att bedömma dess mer eller mindre umbärlighet; Enär medel blifvit anslag3 iie för Theatrarnes underhåll, samt Acteuirer, Balletmästare , Danseiirer, Danseuser och Virtuoset af alla slag njuta Löningsförirtöner, hvilka dels öfverträffa , dels ärö jetnlika dem, rom på stat innéhafVas af Rikets värdigare Tjenstemänja äfven dem, söm för Fosterlandets försvar haft helsa , lif och blod ospardt, skall inan linna förunderligt, alt fråga blifvit väckt, att onödiga tjeiister kunde vara inrättade; och man skulle snart falla på den tanken, att det är förtjänstfullare att roa fen syssellös allmänhet, än att arbeta för fäderneslandets bästa; 84 Den 2 Juli, e. »t.