Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Levgren, samt vid någonderas förfall, Herr Grosshandlaren J. O. Grén. Hvarken köp eller försäljning af vexlar har ifrågakommit i Malmö. § 11- Silfver i omyntad form år från och med den 14 September 1862 till och F,>rsallm"9 med den 5 nåstlidne September försåldt till värde i Kunt af 21,774 R:dr 9') öre. omyntadform Försäljningen har skett till pris af 37 R:dr R:mt per mark finsilfver, kölnisk vigt, och har, vid jemförelse af silfrets bokföringsvårde i Bankens räkenskaper, en vinst å denna försäljning uppkommit af Runt, 384: 5 3. § 12. Det pris vid in vexling i Banken af Svenska och Holländska dukater, som Inoch uivexden 18 Juli nåstlidet år fastställdes, eller 8 R:dr 3 0 öre för stycket, bibehölls oförltns/spriset å åndradt till den 5 Juni detta år, då Fullmäktige, med afseende på för handen va,lukatcrrande omständigheter, höjde detta pris tills vidare till 8 R:dr 3 5 öre per dukat, hvarvid det ännu fortfarande bibehålles; och har utvexling af dukater från Banken oafbrutet varit medgifven till det i reglementet föreskrifna pris af t o öre utöfver det för tillfället gällande invexlingspris. § 13. Som Fullmäktige, enligt § 98 i Reglementet, böra tillse, att, så vidt ske kan, Myntning af prågladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnes i förråd, och då silfvermyntet af 4 R:drs valör företrädesvis år begärligt, hvilket bäst inses deraf, att då under första hälften af detta år utaf nämnde valör utvexlats i R:mt 642,000, under samma tid af öfriga valörer tillhopa ej utgått mera ån R:mt 171,000 R:dr; så hafva Fullmäktige, under den 16 nåstlidne April, i skrifvelse till Kongl.
Ja, jemte några Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. §. 33. \ Härvid förekom först Ulsk:s afstyrkande yttrande om föreslagen ändring uti den vederbönde sockne-nämnd medgifna rättighet alt gesällbref utfärda, och yttrade sig derom Hr von Hartmansdorff: Motionärens förslag åsyftar här ändring i socknenämnds rättighet att utfärda gesällbref. Kan någonting vara förvändare, om jag pia begagna eli sådant ord, än att npdraga åb sockne-nämnd ett dylikt brefs utfärdande? Der finnes måhända ingen medlem, som förstår något af det handtverk, nämnden skall bedöma. Om annan sakkunnig och erovärdig person gifvit lärlingen ett intyg, att han förstår sitt handtverk, så måste sockncnämnden meddela honom gesäll-bref, ehuru hori icke kan bedöma, om belygsgifvaren sjelf är sakkunnig eller ej. Lil sådant förfarande visar en fullkomlig likgiltighet för gesäll-brefvet. Hvartill tjenar då att bibehålla det? Antingen bör man göra inrättningen riktig, eller ock låta gesäll-brefvet fara. Hr Hjerta: I anledn.af den siste värde talarens anmärkn., ber jag ali fåjjfäsla upmärksamheten på 33:dje §:n i nu gällande Handt verksOrdn. i afseende på den af honom anmärkta rättigheten för sockne-nämnd alt utfärda gesäll-bref. Der står nemi.: ”1 hvarje fall vare lärling eller annan arbetare, som upnåtl 18 års ålder och vunnit nöjaktig färdighet och kunskap i något handtverk eller annan handtering, samt derom företer betyg af sakkunnig och trovärdig person, berättigad att, såvida han begått Herrans Heliga Nattvard och något icke är emot hans frejd att anmärka, af vederbönde fabrikseller handlverks-förening i stad, der han vistas, eller om han är boende på landet, af vederbönde socknenämnd förses med gesäll-bref emot lösen af en R:dr.”
C E D E R S C H I Ö L D BEHANDLAR MED MASSSGE: MAGOCH TARMSJUKDOMAR, NERVÅKOMMOR, KRONISK .SNUFVA OCH SVALGKATARR, FRUNTIMMERSSJUKDOMAR M. M. STHLM, STALLG. MIDT EMOT GRAND HOTEL. postlinien &amp; Sidentygs-Export, S T O C K H O L M, Via februari 1899. När en kunglig person aflägger besök hos påfven, sker detta alltid efter ett visst, sedan långa tider faststäldt ceremoniel, hvilket, gammalt som det är, med sin ståt och med de praktfulla dräkter från svunna tider som nyttjas, försätter åskådaren tillbaka i förflutna århundraden, påminnande om den färgrika medeltiden. Är det en kunglig dam, som kommer till Vatikanen, så rättar äfven hon sig efter det mycket anslående bruket att ikläda sig svart sidendräkt med en spetsslöja på hufvudet. Herrarne bära stor uniform. Den kungliga personen emottages vid Vagnen af öfverceremonimästaren (för närvarande en ärkebiskop). Är det en prinsessa, så erbjudes henne påfvens enskilda hiss för att bespara henne de höga trapporna. I annat fall stiger man upp för den vackra - » scala regia *. Två schweizergardister i sina pittoreska medeltidsdräkter med hillebarder gå före, följda af två » bussolanti » i långa gredelina kåpor. I sala Clementina, där en afdelning af Schweizergardet gör honnör, emottages den furstliga gästen af hela det påfliga hofvet med maggiordomo ' n i téten. Han presenterar de olika personerna, hvilka alla bära högtidsdräkter; andliga hofämbetsmän i brokiga biskopsoch monsignoretalarer med hvita spetsöfverkläder, kammarherrar » di späda e eappa *, hvilka icke äro prästmän, i vackra spanska dräkter, alla följa de med genom de olika salarne, som föra till påfvens enskilda gemak.
Diktaren fröjdar sig å t den vackra vintern i staden, å t ws~lskenshärli~ dag med krya hammarslag^ liksom å t brasan och lampan, som under aftonen trefligt fiamina inomhus. Och han målar lifvet rundtomkring, ett hurtigt och näpet tecknadt staffage. Eller ock målar han högblå, guldglänsande soinmarstunder öfver de gula och gröna åkerfälten - med rörliga detaljer i den präktiga, Davids kulle, mer kontemplativt i .At lerstorpasjö~ och i ~Espedalenw. Denna poesi a r täck som Blekinge själft - och den a r naiv, medan t. ex. Ola Hanssons skfinska naturbilder i all sin teknisks öfverliigsenliet » verka » rsffinerada ocli stiiderade, en atelierkonst som bekläinmer. Curt Tlielanders form lir gerna konstrik med sammansatta, slingrande strofbildningar, oftast ledig, utan skygghet för det oskolade nttrycket, ibland icke fri från hårdheter. D e många faktiska enskildlieterna kiinna lagga band på varsmusiken, och så utpragladt miisikalisk ar formen dlrför ej, som man skulle tro af den stimdom konstrika strofen. Stäinning framkallas i första rummet af målningen. Ibland Blifva val detaljerna för många, äfven lir denna synpiinkt ', så a t t dikten saknar konstnärlig begränsning (tydligast i wstadspartiw). Som prof på förf: s målningssatt och strofbyggnad må eljes lianvisas till dikten &gt;Afton p i K n r ö n ~, en liten pärla. Utryininet förbjuder tyvärr nbgra citat. I andra stycken framskymtar ett lätt leende. Meii detta leende l i ~ r intet som helst a t t göra med någon, ens den blidaste a r t ' komik - soin t.
Frågan är den, att jag önskar att MedStånden måtte förena sig med It. o. Ad. att borttaga förbud i de fall, der R. o. Ad. fattat ett slikt beslut, och att derigenom arbetet af all sammanjemkning skulle af sig sjelft förfalla, då alla 4 Stånden voro enstämmiga. Jag tror ej, såsom en värd talare anmärkt, att mitt förslag innefattar någonting stridande mot grundlagen. Vore det en gifven sak, alt 3 Stånds beslut vore R. St:s beslut, så vore mitt inbjudningsförslag oriktigt; men jag kan icke godkänna tillämpningen af den citerade 76 Sj:n Riksd.Ordn., såsom rörande frågor om grundlags stiftande m. m. Ja g får deremot citera 71 §:n Reg.- F:n. Onekligt synes det mig, att denna fråga icke är en ekonomisk fråga titan af beskattningsnatur och således en lie v i 11— ningsliåga; man bar borttagit förbud och i stället åtagit sig en bevillning. Då alltså ett Stånd åtagit sig bevillning, öfvergå!' frågan från ekonomisk till bevillningsfråga, och det är naturligt, att 0111 den bevillning ett Stånd föreslagit att nationen skulle åtaga sig, borttages, så mäste bristen ersättas i den allmänna bevillu.summan: det är således en fråga af bevillningsnälur. Uti denna fråga bör, efter min tanke, 71 §:ti Reg.Ftu tillämpas, der det heter ibland annat: ”stanna 2 Stånd emot 2, då skall saken öfverlemnas lill afgörande, på det sätt 6g §:n föreskrifver, åt SlatsUtsk. etc." Jag tror icke det vara afgjordt, att 3:ne Stånds beslut i detta fall utgöra R. S(:s. Innan den saken blir afgjord, skall frågan förekomma i Bevilln.Utsk., som skall uppfatta sin åsigt deraf, och är frågan af hevilla.natur, så kommer Bevilln.Utsk. alt framställa volerU-proposIr i anledn. af de fall, der 2 Stånd stannat emot 2, och, såsom mig synes klart, äfven der 3 Stånd stannat emot 1, då det sistnämnda åtagit sig en bevillning.
T y, ser ni, i regeln vet en kvinna alltid, om en man tänker fria. — Ni menar, om han älskar — sade han och böjde sig litet fram emot henne. — Inte det just. Ni vet väl, att det inte är så alldeles detsamma — svarade hon med halfsänkta ögonlock. Hvad han gärna ville veta, om det var drömblått under ögonfransens mörka skugga. — Nej, det är sant, en man kan vara djupt fästad vid en kvinna och ändå kanske aldrig komma att uttala det afgörande ordet. Det finns kvinnor, som äro som vå- gens skum, solprismans mångskiftande färglek. det kan hända, att mannen föredrar att inte &gt;lägga sitt hjärta på presenterbrickan » för en sådan kvinna. Hon satt och slog med tåspetsen mot den lilla broderade plyschpallen. — Ja, där ser ni, hur obehagligt det är att fria! Ett privilegium! Tänk bara, hur det gick till förr i världen! Jag har hört riktigt gammalt folk berätta, hur det var på deras mammors tid. Då kom friaren i frack och hvit halsduk till sin utkorade, kanske också med en stor blomkvast i handen, föll på knä, upplät sin mun, talade och sade: » Dygdädla mamsell, dyrkansvärda flicka ». Tycker ni den där situationen var af un ds värd? — Ett privilegium, säger ni! Misstag, herr häradshöfding! — - Ni menar, att damerna sällan eller aldrig begagna sig af den där rättigheten? — Nej, det menar jag inte. — Men då förstår jag inte. — Heliga enfald! — Som ingenting högre önskar än att upplysas af ers vishet. — Svara mig på samvete då: Har ni nånsin friat? — Ja, strax innan jag tog studenten, till vår gamla hushållerska där hemma. Hon slog upp ett skratt, som hoppade fram och åter i små lustiga, mjukt klingande trimulanter. Aldrig tyckte han sig ha hört ett vackrare skratt. — Och ni fick korgen, förstås? — Inte precis, hon sade bara, att vi borde vänta. — Och s e n då? — Se ' n har jag aldrig friat. — Nej, en vis man som ni utsätter sig aldrig, förstås, för ett afslag.
lVär de nu nämnde 2:1m summorna al 180,000 ld:dr ock 180,000 Il.dr med tillsammans 33o,ooo fl:dr gfdragas, vppgings den äterstäende tillgängen ä i83o ärs undsättnings-creditiv till omkring 598,600 Il:dr; men, enligt uppgjord approximativ keräkning, ausäges äfven denna tillgäng komma att minskas med icke mindre än 3oo,ooo ll:dr, dels i köljd af den förlust, creditiv-londen sannolikt fär vidkännas derigenom, att undsättnings-tagare inom ^Vesterkottens ock lVorrkottens lkän, enligt llikeis 8tanders är i83H fattade ock af Longi. Mj:t i ljäder gillade keslut, äro kerättigade att godtgöra deras skulder elter i83o med i833 ärens missväxter, med spanwäl in natura, tunna lör tunna, dels ock pä grund al förmodade alkortningar för kristancle tillgäng, Kvarelter återstoden klefve 298,600 kialr, eller i rund summa omkring 3oo,ooo ll:dr.
Nro 42, och utlåtandet, Nro 60, biföllos. Betänkandet N:o 42, och utlåtandet N:o 60, biföllos. 55 punkten. De regleraentariska föreskrifterna i och för kreditivrörelsen godkändes, enligt utlåtandet N:o 60. och 78 punkten. Lades till handlingarne. N:o 61, öfver de inom Riks-stånden gjorda anmärkningar vid betänkandet N:o 48, med förslag till föreskrifter angående hankens metalliska kassa. Härvid förekommo: 5:te punkten. Betänkandet N:o 48, och utlåtandet N:o 61, godkändes. 8 punkten. Utlåtandet N:o 61, godkändes. 11 punkten. Utlåtandet N:o 61, gillades. Och öfriga delar af utlåtandet N:o 61, lades till handlingarna; och N:o 62, i anledning af Rikets Ständer beslut om upphörande af utgifning ifrån banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk., samt 14 och 10 sk. kopparmynt. Gillades, S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänka uden: N:o 92, i anledning af väckta motionär om revision och reorganisation af hospitals-anstalterne i riket. En underdånig skrifvelse beslöts, sådan herr M. S. von Hohenhausen, i afgifven reservation, ansett den böra lyda; N:o 93, i anledning af väckt motion om framläggande af unions-kommitteens förhandlingar inför Rikets Ständer. Återremitterades; N:o 94, i anledniug af väckta motioner om fri disposition och fördelning af härads-allmänningarne på socknarue. Bifölls; och N:o 95, i anledning af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för krono-länsmän. Från Hederv. Bonde-standet.
BorgareStåndet hvar sitt exemplar af Utskottets under den it) nästlidne Januari till Respectiva Prestoch BondeStänden aflåtna yttrande, äfven den af Välbemäidta Ständ giorda remiss af Prosten m. m. Herr Doctor Stenhammars Memorial, angående saknad eller fördröjd verkställighet (tf Kongl. Majus och Riksens Ständers vidtagna beslut, uti åtskilliga, Rikets inre hyshållning rörande, ämnen. Utskottet finner sig väl hafva handlat i fullkomlig enlighet med Grundlagen, då det, i följd af RiksdagsQrdningens 44 §• ondast till de remitterande Stånden aflemmat ofvannämnda Utlåtande. Man, då Respectiva Prest* och BondeStänden nu först, ehuru så lång tid förflutit, meddelat sin begäran om Cornmunication med de öfriga Stånden, har Utskottet ansett sig icke böra densamma förvägra ; utan får härhos vördsamiigen bifoga en afskrift af berörde yttrande, till den åtgärd, hvartill Högloft. Ridderskapet och A* deln, samt Vällofl, BorgareStåndet, enligt ofvan anförde Lagens ruin, kunna sig befogade finna. Stockholm den i Maj 1818. (Den åberopade Handlingen finnes förut tryckt unde? Jko 6 i denna Samling sid. 64O N:r 11.4. Vördsamt Memorial ! Till fullgörande af Högvördige PrestStån - Eesv. och Ekon. Utsh. Bctänkanden, dets anmodan under den 15 sistlidna AprilIÄ hvarmed Hedervärda BondeStåndet, under, den 25 i samma månad, sig förenat, har Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet under denna dag ti' 1 Höglo 11. Ridderskapet och Adel§ samt det Vällofl.
Finnes fordringspåståéndet af ÖfverStåthållaren eller Konungens Bef:h:de vara af tvistig beskaffenhet, förvises det till laga utförande vid vederbörlig domstol; dock fortfare säkerheten uti det utmätta godset, intill dess tvisten, genom dom, som vunnit laga kraft, afgjord är. j i §. Sker ej utmätning inom fjorton dagar sedan utmätningsmannen executorialet bevisligen emottagit, vare lian för betalningen ansvarig. i2 §. Fj må någon vara skyldig att invisning såsom god betalning emottaga, utan må sådant på emottagarens godtfinnande bero. Den i Mars f. m. 3i l3 5- Försummar innehafvare af invisning att iakttaga något af hvad här ofvanföre stadgadt blifvit, håfve till betalning derför ej större rätt, än såsom för annan skuldfordran; och ankom ine det i thy fall på domaren att, när genom innehafvarens försummelse betalning uteblifvit, pröfva, örn, i följd deraf, utgifvaren bör från större eller mindre betalningsansvar för invisningen befrias. 2:0 Ehuru tiden nu icke torde vara att, i och med räntans frigifvande, alldeles borttaga det förhatliga bysättningstvånget, anser jag mig likväl både kunna oell höra föreslå den ändring i lagarna derom, att bysatt gäldenär, sorn till sina borgenärer ali sin egendom afstår, genast må från bysättningshäkte lösgifvas och att det derefter må bero af domaren att pröfva, huruvida han må fritt vistas utom sitt hus, eller icke. Om remiss af denna min motion till LagUtsk. anhåller jag vördsamt. 3:o Jag får härigenom föreslå, att 11. St. matte förnya och hos K. M. i underd. anmäla sitt vid 1823 års Påskdag fattade, ehuru icke till verkställighet komne beslut, att alla inflytande Tullmedel hädanefter må till Riksg.-Cont. aflemnas, mot skyldighet för detta Verk att hålla Statsverket tillhanda den under sådan titel i RiksStaten påräknade summa; i sammanhang hvarmed R. II.
Men innan han hunnit lämna också dem bakom sig hade den ena, en känd och berömd stjärna från många täflingar och nu favorit eller kanske rättare dess körare fått klart för sig hvad det gällde. En lätt snärt med hans körspö och favoriten sköt framåt med ursinnig fart, sida vid sida med vår häst, som ej lyckades komma förbi, men häller inte blef efter. Att striden numera stod endast mellan dessa två var lika uppenbart för de öfriga åskådarne som för öfversten och mig. För hvar sekund, som gick utan att medföra någon fördel för den ena eller andra, steg upphetsningen på estraden. De första ögonblicken tänkte jag nog på mina två dollars och på de tjugu jag hade allt bättre hopp att vinna. Men redan innan tre fjärdedels milen var förbi hade jag ingen annan tanke kvar än för de båda hästarna, som med ansträngande af hvarje sena och nerv sökte göra hvarandra segern stridig. Hela den tredje kvartmilen trafvade de sida vid sida, nos vid nos, vår häst utan att köraren rörde sig eller yttrade ett ljud, men medtäflaren ett par gånger eggad till starkare snabbhet med körspö't. Först då de ännu sida vid sida med mördande fart svängde in på den sista raka sträckan berörde också vår man sin häst helt lätt med spö't, först en gång, så en annan och tredje. Och hvar gång kastade sig vallacken framåt med en häftighet, som gaf honom ett försprång af en halslängd, en half och till sist en hel kroppslängd. Mera kunde han icke göra, men det var tillräckligt. Medtäflaren hade spelat ut sin sista trumf och kunde icke mera hindra att vår häst såsom segrare med en kroppslängd dundrade förbi estraden, där publiken stampade, hurrade och skrek, utom sig af förtjusning öfver den spännande täflingen, ehuru de flesta nog placerat sina pengar på favoriten och följaktligen förlorat. Jag visste ju att det så skulle gå, hördes öfverstens röst så snart hurraropen tystnat. Men inte trodde jag det skulle hänga så på ett hår. Först då rann det mig åter i hågen att jag ju hade ett betydande personligt intresse i utgången. Så starkt hade den eggande kampen på banan upphetsat också mig.
Skrifvelse N:o 161. 69 af Institutet, sorn med de af Rikets sednast församlade Ständer för sådant ändamål anslagna medel sedermera kommit till verkställighet, delta läroverk nu befinner sig i sådant skick, att icke något hinder kan anses mola för definitivt fastställande af den för innevarande statsreglerings-period gällande aflöningsstat, hafva Rikets Ständer lör bedömande af denna håga, dels tagit kännedom af de förnyade nådiga stadgar för bemälde Institut, som blifvit af E. K. Majit den 19 November 1858 utfärdade, dels i öfrigt förskaffat sig upplysning om beskaffenheten af den i viss mån förändrade organisation, som denna för industriens och näringarnes utveckling högst vigtiga läroanstalt undergått. Härvid hafva, angående ändamålsenligheten af vissa utaf de uti högslberörda nådiga stadgar meddelade föreskrifter betänkligheter hos Rikets Ständer uppstått. Redan uti den vid förra riksdagen aflälna nådiga framställning angående Teknologiska institutet, hade E. K. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, alt fråga blifvit väckt om förändring i den enligt de äldre sladgarne gällande föreskrift, att en af Professorerne vid läroverket tillika skulle vara Föreståndare. Dä nemligen redan vid första tillsättningen af föreslåndareplalsen svårighet uppstått ali finna en dertill lämplig person, som tilltrott sig att tillika hinna behörigen sköta en lärarebefattning, hade den man, som då utsågs till Föreståndare för institutet, icke fått någon undervisningsskyldighel sig ålagd; och sedan bemälrie Föreståndare derefter med döden algått och tjenslen skulle ånyo tillsättas, hade det icke heller då befunnits lämpligt att, vid Institutets i betydlig mån ökade verksamhet, innehafvaren af föreslåndareplalsen dermed förenade någon lärarebefattning, hvadan ock särskild lön för föreståndarebefattningen blifvit i den upprättade staten uppförd.
En sorglig känsla upstod häröfver hos mig, enär, efter hvad jag visste af erfarenheten, man från R. S:ts Utsk. plägar erhålla Betänk , på sådan svenska, att de, Den 18 Februari e. m. 163 om också icke några mästerstycken i detta hänseende, likväl kunna ganska lätt både fattas och förstås, och det förhållande att jag nu ej begripit hvad jag läst således helt naturligt hos mig skulle väcka den föreställningen, att felet ej låg hos Betänk:s författare, utan att jag varit nog olycklig att i hast hafva förlorat en ganska betydlig del af den fattningsgåfva naturen om också i ringa mått mig förlänat. Jag började läsningen ånyo. Jag begrundade hvarje serskild period för sig. Jag fästade noga i mitt minne innehållet af de få meningar, som voro läsbara bland alla de osvenska ordställningar och språkbarbarismer. som flödade på nästan hvarje sida, för att derigenom kunna sluta till hvad författaren med allt sitt ordsvammel egentligen velat säga, och sedan jag sålunda med icke ringa besvär, på en för mig begriplig svenska lyckats öfversätta Betänk., hittade jag ändtligen rätt på de skäl. hvilka man lagt till grund för den enda klara och tydliga framställning, Betänk, innefattar, nemi. Utskts afstyrkan af bifall till den Kongl. Prop. Jag kan naturligtvis icke tillåta mig att antaga, det dessa språkfel—dessa orediga tankeyttringar härleda sig från någon ovana eller oförmåga hvarken hos Utsk. eller dess Sekreterare, att behandla vårt modersmål, utan att Utsk. tvärtom med fullt uppsåt insvept sina skäl uti en sådan förklädnad, för att dymedelst i någon mån dölja deras nakenhet, hvilken eljest allt för hastigt skulle hafva fallit i ögonen. Lyckligtvis båtar förklädnaden numera till ingenting och man behöfver ej heller göra sig mödan alt bortlyfta densamma, för alt göra åskådliga skälen till nyssnämnde afstyrkande. sedan Utsk:s ordförande, med den honom egna förmåga, på ett för oss alla lättfattligt sätt klart och tydligt framställt till försvar för Utsk:s förfarande just de motiver, som Betänk, innehåller, så att, när man bemöter hvad han yttrat, detta också innefattar vederläggning af allt hvad Utsk. anfört.
Uldr. d. 21 Mars 1840, Remitterades till Constitutiöns-Utskottetj och 5:o N:o 30, angående anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet och Föredraganderne för Kammarsamt Handelsoch Finance-Årendena. Remitterades till Constitntions-Utskottet. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades ett af Herr Petre, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 24 sistlidne Februari, angående ett af serskilde i Nåder föi’ordnade Committerade uppgjordt förslag till förn jad Tull-Taxa, den 18 dennes inlemnadt och samma dag på bordet lagdt, skriftligt anförande, jemte de serskildta yttranden, som flere bland Ståndets öfrige ledamöter, med afseende på detta anförande, afgifvit. Från II e d e r v. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och remitterades till Constitntions-Utskottet: Stats-Utskottets memorial N:o 30, med anmälan af anledning till anmärkning emot Stats-Rådet och Föredraganderne för Kammarsamt Handelsoch Finance-Ärendena. S. D. Remitterades till Constitutions-Utskottet: En af Bengt Gudmundsson från Hallands Län, i den ordning, 29 §. Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot StatsRådet och Föredraganden för Eeclesiastik-Ärendena.