Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon öfversatte dessa föreläsningar till polska, men just då hon skulle ha ut dem i bokform förbjöd censuren dem. Hon är dotter af en general, polack, men som jag tror i rysk tjenst. Han hade efterlemnat förmögenhet, men barnens förmyndare, en polsk furste, hade gjort af med alltihop och familjen var nu hänvisad till moderns pension, 200 Rubel, ungefär 4000 kr., och det var otillräckligt för deras behof, så att Brandes var rädd att de alldeles skulle försjunka i ”nöd”, (hum) men nu hade han fått bref från flickan, att hennes tvillingbror skall gifta sig med en alldeles enorm förmögenhet, så att nu äro väl besvärligheterna slut. Men den stackars flickan har svaga ögon, så svaga att hon långa tider får sitta i halfmörkt rum, och det är fara för att hon kan bli blind. Brandes är å ena sidan så rädd att hon skall öfveranstränga sig genom att sitta och öfversätta hans föreläsningar, men å andra sidan vet han att hon skulle bli alldeles förtviflad om han ej läte henne utföra detta arbete för honom, hvilket gläder henne så mycket. Att hon lärde sig danska gick så till. När han reste bad hon honom ge henne något minne. Han gaf henne några af sina böcker på franska. Men hon var icke nöjd med det. Hon ville ha någonting på danska. Han hade ingenting annat än sin bok om Holberg, den gaf han henne i det han sade att illustrationerna kunde hon ju kanske ha något nöje att titta på; språket förstod hon ju icke. Hon tog den och sade att inom ett år skulle hon nog låta honom höra något om henne. Och det var visst strax efter jul han fick ett bref från henne, skrifvet på danska. Hon hade lärt sig språket, utan grammatika och utan lexikon, bara med hjelp af sin otroliga energi och sitt utomordentliga språksinne. Hon skall ega en eminent begåfning i alla riktningar.106 Han frågade mig om jag känner någon man af hans ålder, eller om icke alla mina vänner äro unga män af Lundegårds ålder eller så der. Jag tänkte efter ett ögonblick. Jo, han har verkligen rätt. Det är också detta som gör mig förhexad. Han är just det jag längtat så oemotståndligt efter, det jag sökt: en man som var mig öfverlägsen i allt och så var äldre än jag.
I anieende till hwad nu blifwit anfört tillstyrker jag »vördsammeligen att hos Konungen ma i »nrderdaniahet anmälas' Riksens Ständers önstan alt flyltnjngstiden ma förändras till medlet af Junii mänad som Oeconyinie-Utstvltet föreffaget och hwarf nägot undantag för serstildte pro-incer efter Utskottets förflag sq mycket ni>»dre bör äga rum, som de stal Utskottet dertill föranledt icke yro af den beskaffenhet alt de synas afseende förliknande. Kokärr tkenriinA Grefwe kkamilton ^Xel. I fall Ridderstapet och Adeln bifaller förändringen om flyttnings-tiden, hwilker jag högeligen tillstyrker, ser jag intet stal att Skäne skulle derifrån uteslutas. Utskottet har anfört Enstiften såsom ett hinder; de ärv temporaira, fulländas för hivar enstiidt pä ett är och lara icke böra werka pa en allmän Författning, Hivad ater angär att hindra utflyttningar, haftim icke förra Författningar dertill föranledt. 1788, dä Dansta Regeringen lat anställa Förteckning befunnos i Köpenhamn och pä Seland 24,020 Swenstar födda pa Siv enst botten, Det oom mest befordrar ut.vqndringak är förbudet deremot. Mangen nyfiken och kittslig ungdom stulle häldre än gerna återkomma, om han icke sfrug, tade en Rättegäna. och hade genast tillfälle att återgå i Tjenst, Den enda ändring jag skulle föreflä more, att flyttningsdagen fuststäldes till den 22 Junti, ty som allmogen wid den tiden dansar, frugtar jag balerne redan börja den i6:de och säledes mycker Mera tid förloras för Landet. Herr Hotkliel), Larl kreäric. Som Landthushäll nin - Den 28 ZchruariZ. 'S 4' ningen annu icke ar mitt yrke, borde jag kanske bibehälla tystnaden under förewarände öfverläggning; men det torde likwäl tillätas mig, att i korthet yttra mina tankar.
Ist. keter^on. S. D. Till de Resp. MedStandens underrättelse stulle genom detta ProtocollsUtdrag meddelaS, att BorgareStändet denna dag remitterat Til^ Allmänna BeswärSoch OeconomieUtfkottet. i:o Herr Handelsman IsteZarstts med fleres Memorial, angående en allman och oinskränkt uppoch nederlagsfrihet för Rikets alla sjö- och stapel Stader. Siv Herr Al 8 Den 4 November. sro Herr Borgmästaren Larkmai» Memorial', aNgående tillåtelse för wiste marknaders inrättande. Till BancoUtstottet, Herr llegLrllts Memorial, rörande ett för Uddewalla Stads räkning sökt Banco län af 25000 Riksdaler» Ut supra. Lx ?rotocc>I1o ll. ketersloN. » S. D. Biföll BorgareStändet till alla delar» Hivad i afgifwit Betänkande d. 9 nästledne Sept. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch OeconomieUtstott yttrat och tillstyrkt, i anledning af ett frän Högwördige PresteStändet remitteradt Memorial» rörande indragning af de sä kallade KyrkoJnspectors tjenster wid Kyrkorne i Skäne och Blekinge, utwisning af nödig wedbrand ä Prcstcrstapets innehafwande Anexeoch Mensalhemman» samt dagsmärkens utgörande af Torpare och Husmän inoNi Församlingarne; hivarom underrättelse wördsaMt och wänligen stulle de Resp. MedSkänden samt wederböxande Utstött Meddelas. Ut supra. Lx ?rotocc>IIc) ^s. lä. petersson. S. D. I anseende till anmärkningar, som hos BorgareStändet förekommit emot Högloft.
Maj.t blifwit fastställde, hwilka formulär tjent till efterföljd wid upprättandet af de sednaste O.uinquennii tabellerne för arén 1836 till och med ar 1840, de der i afseende ä Rikets folkmängd utwisa, att densamma under nämnde guinquennium ökats fran 3,025,439 till 3,138,887 personer. StatsEttct. Uti Kongl. Majus Nådiga Proposition om Statswerkets tillstånd och behof med dertill hörande bilagor, lemnäs en fullständig öfwersigt af förhållandet med sa wäl Statswerkets utgifter under de serffilta Hufwud-Titlarne, som de ordinära och extra ordinära StatsJnkomsterne, hwilka fortfarit att pä det hela, utöfwer beräkningarne i Riks-Staten, lemna arliga öfwerffott. Härledande sig förnämligast frän Tulluppbördens indrägtighet och succesiva tillwäxt, hafwa sädane öfwerffott, med tillägg af besparingar ä wisa Utgifts-Titlar, och efter afdrag af brister i förslagsanslag m. m., sedan sista Riksdag kommit Riksgälds-Contoret till godo med följande, uti afsiutade pä Riks-Hufwudboken grundade liqvider, salderade belopp, nemligen: för är 1839 287,702: 1. - 1840 352,134: 36. 7. 1841 ' . 772,207: 15. — För ar 1842 har Riks-Hufwudboken ännu icke hunnit af,lukas, och nämnde ars öfverskott kunna Medes ej heller för det närwarande till siffran bestämdt uppgifwas; men, da Tulluppbörden ar 1842 warit större än under något föregående ar, gifwer detta förhållande anledning till den förmodan att 1842 ars behallna öfwerffott ffola komma att, om ej öfverstiga, åtminstone icke betydligt understiga dem för ar 1841.
Vid meddelandet af Remiss å denna motion, har Anders Danielsson från Elfsborgs Län anfört, det han ansåg 3oa S t. ats-U t skottets oförsigtigt att väcka en så beskaffad motion, då icke Jagen om räntans beräknande i allmänhet förändrades; kunnande, i hans tanka, denna åtgärd föranleda dertill, att förmöget folk förskaffade sig lånen ur Cassorna och att den verkligen behöfvande nödgades sedermera söka Jänebiträde ur andra band, då icke ens sådane vilkor som de, på hvilka lån ur Cassorna nu meddelas, skulle kunna erhållas. Utskottet, som anser räntenedsättningen till hvad motionären föreslagit eller till de lån som från Publika Cassör meddelas och till hvilka ett dylikt förordnande, så länge allmänna Lagens stadgande i g Cap. HandelsBalkeri icke undergått förändring, endast kunde utsträckas, icke skulle medföra de välgörande verkningar motionären åsyftat, hemtar för motionens afstyrkande ytterligare stöd af den omständighet, att en del publika Cassors bestämda årliga utgifter äro grundade på den nu gällande ränteberäkningen och att således StatsVerket för sådane sine Cassör finge vidkännas ersättning för den brist emot behofven som, genom ränte-nedsättningen, uppkomme. Den n Februarii 1829. Betänkande, angående åtskilliga, genom K. M:ts Nådiga remisser, till R. H. St:r öfverlemnade Svenska Medborgares reclamatio - Betänkande n. 3o3 ner, i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skepps-uppbringningar. (Rgs-A.) Vid sistl. Lagtima Riksdag, behagade K. M:t, jemte Nådig Skrifvelse af den ii Junii 1823, till R. H. St:r öfverlemna Handlingar, rörande Svenske Medborgares anmälde reelamationer, i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skepps-uppbringningar. — I anledning hvaraf, R. H. St:r, på sätt deras till K. M:t aflåtne underd.
Om derföre förslagsvis 5 sådane tillökningar i högsta klassen beräknades, komme det dertill erforderliga belopp, hvarmed staten skulle ökas, att utgöra 1,500 R:dr; men då dessa slags lönelillökningar till tygförråds-förvaltarne icke funnos på artilleriets lönings-stat upptagna, utan annan tillgång dertill blifvit anvisad, ansågs lämpligast, att tillökningarne till fortifikations-förvaltarne finge utgå af de under Krigs-kollegii fortifikations-afdelnings vård ställde medel, hvilka dertill lemnade tillgång, när de nu derifrån utgående lönefyllnads-arfvoden till sekreteraren, kanslisten, redogöraren och vaktmästaren, i enlighet med den föreslagna allönings-staten, upphörde, af det årliga förhöjda anslag, sorn Rikets Ständer, i händelse af deras godkännande utaf den föreslagne slaten, behöfde anvisa, eller 17,070 R:dr, blefve endast 16,750 R.dr en ny utgift, enär det éxtra byggnads-anslagel befriades från den derpå för närvarande anvisade redogörare-lönen i Carlskrona, uppgående till 320 R:dr. Detta ärende hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande och dervid, i betraktande af de hos Rikets Ständer uppgilne och genom Chefens för Ingeniör-korpsen underdåniga memorial styrkte förhållanden, ansett icke blott rättvisa och billighet emot denna korps, utan äfven omsorgen om dess framtida bestånd och användbarhet i Statens tjenst högligen påkalla förbättrade lönevilkor för korpsens personal; och då Rikets Ständer derjemte funnit den ifrågastäilda tillökningen i underbefälets antal vara nödig och de föreslagne nya löneförmånerne, med deras fördelning i lön och tjenslgörings-penningar, lämplige, samt förslagets bestämmelser i öfrigt ändamålsenlige, hafva Rikets Ständer, för tilivägabringande af nu omförmälda reglering utaf Ingeniör-korpsens personal och lönevilkor, beviljat det härtill erforderliga belopp af 17,070 R:dr, under förbehåll, alt tjenstgörings-penningarne innehållas och besparas
Domares aflöning efter stat.’’ Icke något Stånd, Stat eller inrättning har ägt sina rättigheter starkare genom Grundlagarna och särskildta Författningar förvarade än Justitiestaten, men, sådant oansedt, upphäfdes de genom Kongl. Förordningen den 27 November 1776, angående Rikets mynt och penningeväsende och den i anledning deraf upprättade Statsreglering. Såsom allmänt kändt, undgår jag att styrka, det Justitiestaten* aflöning före 1696 ut - 492 Den 19 April. gjordes i rentepersedlar, och att Högstsalig Konung Carl den XI, såsom en synnerlig nåd emot Svea HoiRätt och att befria Ledamöterna ifrån den omsorg, som med förvandlingen då var förenad, anordnade dem lösen för så lana rentor att utur StatsContoiret directe contant uppbära, hvilken ynnest ingen af Rikets Tjenst män fick åtnjuta, utom Upsala AcaderateStat. Denne anstalt, förmånlig på den tiden, började likväl inom 20 år ansenligen förminskas, då hvarje tunna RenteSpannmål uppgått ifrån lörsta beräkningen 2 R.dr § sk. tili 4 R:drj men genast visade sig omvårdnaden tor en Emb tsmannaCorps, som staten ej fann sig kunna umbära, derigenom att Justitiestaten blef beviljad en viss inkomst af Boupptecknings behållningar, äfvensom Ensaksböterne tillhörde Domstolens Ledamöter, hvartill äfven kom d. n afgift Rikets HögloftStänders Bank till Kongl. Svea HolRätt, såsom dess privilegierade Sorum, årligen erlade. Enär nu, sedan Lagmansoch Häradshöidinge. lönerne samt Tingsgästningspenningarne af den anslagna fronden utgått, yppades ett öfverskott för HofRättens Ledamöter, som ökade det uti Staten bestämda dalertal. Med dessa tillgångar bergade sig Justitiestaten, ehuru mindre bekymmersfritt, sedan varupriserne ifrån Statens, reglering tämligen stigitmen efter 1776 års förändrade myntfot räknas egentligen den tid, hvarifrån det fortsatta missödet för dessa Embetsmän, att af sina tjenster ej kunna njuta en nödlös utkomst, blifvit grundlagdt.
Och det är härvid betecknande, att man efter revolutionen 1809, då man i minnet hade friskt så väl frihetstiden som den enväldiga monarkiens vådor, ej ville göra en rubbning af de medelbara valen till elektorer; man synes då hafva väl insett att härigenom läge ett band så väl på partierna som envåldsbegäret. Ett adlande i massa kan gifva majoritet under nuv:de förhållande på de sista bänkarna och således bestämma ett par bänkman, men ingalunda åstadkomma en bestämd majoritet för ett elektorsval, som deremot är lätt tänkbart, vid ett sådant tillfälle, genom direkta elektorsval. Det af många, under diskussionens lopp, så myeket öfverklagade förhållandet, att en minoritet skulle kunna tillsätta elektorer tvertemot en majoritets önskan, förefaller mig i sjelfva verket ingalunda farligt. Visserligen kan man upställa obestridliga möjligheter derför på mathematisk grund, men sannolikheterna för deras verklighet blifva af underordnadt värde, jemförda med vådorna af direkta val. — Jag bestrider dock ingalunda möjligheten deraf, som t. o. m. oftare kan inträffa, under politiskt lugna tider, då val-listorna komma att stå hvarandra så nära, att det mäste genom lottning afgöras, hvilket parti som skall blifva det segrande; och då hemställer jag till Eder, Mine Hrr, om man icke kan anse det vara likgiltigt, hvilkendera listan blir öfvervägande. På grund af de skäl, jag ofvan anfört, anser jag mig böra varna R. o. Ad., för att vidtaga en åtgärd, som så mycket skulle ingripa på Riddarhusets organisation och på sättet för vårt representation-kalls utförande. Jag går så långt, att jag anser det för Den 21 December. kommande tider kunde blifva ganska vådligt, att frångå det gamla val pröfvade systemet, för att beträda ett område, på hvilket resultaterna »ro högst tvifvelaktig». På intet sätt vill jag härmed hafva motsatt mig en förändring i R. o. Adis representation, men jag betviflar att detta förslag, såsom första steget, vore det lämpligaste.
Bland mina kamerater i justitierevision, där skrifvarn var inpräglad i hvart ansigte, var jag glad att råka en munter och behaglig yngling. Jag fattade för den unga Stierngranat35 den ömmaste vänskap. Han flyttade till mig. Vi bodde tillsammans i samma hus, vägg om vägg. Men oaktadt den närmaste förening åtskilde oss våra olika böjelser och ockupationer dageligen fjärmare, intill dess vi ej mer kunde nalkas, och vi åtskildes utan afsaknad på någondera sidan. Vänskapen mellan Creutz och mig var däremot danad för evigheten, grundad på våra gemensamma behof att meddela hvarann våra idéer, att af hvarann upplysas och äfven att prisas, hvilket ingen annan med mer öfvertygelse kunde göra, icke eller var lika smickrande af någon annan. Under tio års förlopp, intill dess att Creutz som förordnad minister vid spanska hofvet36 afreste, voro vi dageligen tillsammans. Mina bekantskaper blefvo hans. Vi åtföljdes i samma hus och voro oskiljaktiga i alla promenades. Han följde mig äfven i tvänne somrar till Skenäs, där jag i en landsort, kär för mig från min spädaste ålder, under min mors ögon och i sällskap af min vän, egde på ett ställe förenadt allt, som fordrades att uppfylla mitt hjärta med de ljufligaste känslor. Saknadstårar under denna beskrifning tvinga mig att på en stund nedlägga pennan. Min unga väns lysande exempel hade redan framkallat min skaldemö, som efter en öfvervunnen blygsel fortsatte sina försök i ett vitterhetssällskap, dit vi kallades till medlemmar. Ecklef, kgl. sekreterare i utrikesexpedition, hade stiftat detta sällskap i form af ett ordensgille37 dels för att ådagalägga sin besynnerliga skicklighet i sådana inrättningar, dels för att därstädes få producera sitt magra snille och tvinga sig till åhörare af dess vanskapeliga foster. Hans företräde såväl i anseende till ålder som syssla framför ungdomen i kansliet gjorde, att vi smickrades af kallelsen och ingingo under namn af tankebyggare i sällskapet med all möjlig nit att befordra dess föremål.
Äfven vår B.nks historia framvisar stora missbruk 09I1 olagligheter, såsom verkningar af hemlighetssystemet, ^765 års Riksdagshandlingar förvara mängfall - 7s Den 4 April f, m, diga minnen deraf, bland andra, att 17:36 års Secreta Utskott funnit för godt tilldela då varande BancoFuUmägtige en stor gratifieation för deras, som orden falla sig, behjertctde rådslag och fer mete att ft räcka Banhem utlåningar längre ån vid 17åa års Riksdag jajijiälldt och detennineradt var. J-g tviflar ej, att goda afsigter ledt nämnde Herrar vid dessa uppenbara afvikelser från sina på instruction grunda» de skyldigheter; men dessa afvikelser, troligen aldrig vågade, om de årligen varit skyldige redovisa för hela Nationen, utsträckte emellertid det olyckliga sedelmynts lånesystemet och förökade dettas svåra följder för ägande rått och näringar. Hvad de fördelar beträffar, Bankohemligheten gjort möjliga, dedar jag fullkomligt Herr Grefve von Schverins tanka, att det varit lyckligast för Fäderneslandet, om vi aldrig kunnat åtnjuta dem. Dessa af erfarenheten uppdagade förhållanden hafva också föranledt, att, de utmårktaste i sednare tider stiftade enskifta Banker, äga sig föreskrifvet ett ovilkorligt stadgande, af en fullkomlig publicitet. Således ser man Franska Banken, hvars förvårfvade beröm vitsordas af en credit, som hvarken Napoleona despotisme eller tvenne fienfltliga invasioner, eller sednare årens stora vacklingar af de offentliga fonderne, kunnat skaka, årligen framlägga sin hela Status för Allmänheten. Samma förhållande åger rum, i afseende på de Österrikiska, Danska och Ryska Bankerne, och bör efter min öfvertygelse äfven stadgas för vår Bank, utan afseende på dess framtida öfriga ställning. Den 4 April f. m. 77 Beträffande publicitetens förhållande till fioanceplanen, kan jag ej annat ån instämma i hvad Herr Mannerstam anfört. Jag tror att då RiksStåndens alla Ledamöter sättas i tillfälle att förut bedöinma Bankens närvarande ställning, och sammansatte
St:s sammanstämmande beslut vid sista Riksdagen, frågan om desse sednares räll redan är afgjord, så ali de icke komma ali ega annan rätt, än den alt uphära räntorna efter medelpris, med vilkor likväl att af statsverket erhålla ersättning för foi sellön. Hr Dalman: Gr. Liljencrants har beklagat sig deröfver att man i denna fråga sökt att använda agitationens vapen och att man icke gittal vederlägga de skäl, som från andra sidan blifvit anförda. Jag skall med anledn. deraf söka till besvarande uptaga några af denna sidas «. k. skål. Ett af dessa är, att R. o. Ad. jemte PresteSt. vid sista Riksdagen fattade det beslut, att de Irenne delar, som i K. M:s Propos., ang:de den s. k, skatleförenklingen, innefattades, icke skulle frän hvarandra lösryckas. Jag har förut tagit mig friheten ordagrannt citera delta K. o. Adis beslut, med hvilket PresteSt:s var öfverensstämmande, och dervid visat, att detsamma alldeles icke innefattar den mening, man deråt nu vill gifva. Det innebär nemi. blott, att R. o. Ad. ansåg de af SlalsUlsk. gjorda tillstyrkanden och förslag icke böra frän hvarandra lösryckas. Angående verkställigheten af det ena eller andra, derom var i R. o. Adis beslut icke frågan, och derom kunde destomindre vara fråga, som den lista punkten hvarken i K. M;s Propos. eller i R. St:s beslut åsyftade någon definitiv verkslälligbeisåtgärd, hvaremot 2:dra och 3idje punkterna afsägo en omedelbar Verkställighet, och det så myckel hellre, som K. M. hegärde och Ständerna aoslogo ett belopp af 60,000 R:dr årligen, att användas för verkställigheten af beslutet i andra punkten, eller eli förändrad! sätt för räntornas utgörande. Hvad i öfrigt beträffar de af R. o. Ad. samt PresteSt. vid sina beslut fästade vilkor, torde, tiel icke vara Gr.
Det är i sjelfva verket samma grundtanke, som genomgår vårt lands historia och statsskick under alla tidehvarf. Olikheterna deremot visa sig uti den mindre eller större utsträckning, det ena af dessa magtelementer uti befogenhet egde framför det andra, och uti de former, som vid magtens utöfning gällde hvartdera till efterrättelse. Under den äldsta, eller landskapsförfattningens period, utgjorde landskapet, i förhållande till riket, sjelft en kommun, fördeladt i sin ordning uti flere mindre. Bland dessa var häradet (i de nordliga landskapen, vid sjökusten, skeppslag/) den förnämsta, berättigadt ej allena till en vidsträckt sjelfverksamhet enligt lag i afseende å sina ekonomiska angelägenheter under sin höfdings ledning, utan ock i så måtto till en judiciel, som denna höfding ursprungligen genom val tillsattes af häradet, ehuru redan tidigt det stadgande tillkom, ■att Konungen egde honom dom i händer sätta. I åtskilliga landskap voro häraderna fördelade i fjerdingar, uti andra i tredingar, äfven försedda med sina höfdingar och ting; men alt dessa underafdelningar skulle kunna såsom sjelfständiga kommuner betraktas, dertill gifva ej de gamla lagarne tillräcklig anledning. De stodo i förbindelse förnämligast med IV den allmänna lagskipningens upprätthållande; och de än mindre underafdelningar, som i åtskilliga landskaps härader under namn af attungar och hamnar, i andra under namn af har (uti skeppslags-kommunerna), och åter i andra under namn af gränder (grannelag) eller skire förekomma, äfven dessa alla med sina sjelfvalda förmän, afsågo hufvudsakligast handhafvandet af de angelägenheter, som stodo i förbindelse med manskaps uppställande för landsförsvaret, samt fördelning och uppbörd af dertill och eljest utgående gärder, äfvensom af de mindre ordningsmål, som af byafridens upprätthållande föranleddes. Af särskild vigt är emel!ertid~att anmärka de efter kristendomens införande uppkomna underafdelningar inom häraderna, som kallas soknar, och hvilka, till sitt ursprung kyrkliga, betydde de föreningar, som sökte eller besökte samma kyrka, och således genuint särskilda kyrkoförsamlingar.
Enär, på sätt Utskottet här ofvan uti 11 § meddelat, Kongl. Majit, vid början af innevarande år, i nåder förordnat en af Kongl. Stafs-kontorels tjenstemän att, under detta Embetsverks inseende, uppgöra förslag till nya formulär för samtliga de förvaltande verkens samt alla redovisande enibetsoch tjenstcmäns räkenskaper, och då de utaf Revisorerne i ofvan omförmälda hänseende framställda anmärkningar och förslag redan blifvit delgifne Kongl. Stals-kontoret, som med afseende derå förklarat sig framdeles, efter närmare utredning och sedan formulär-arbetet vidare framskridit, skola meddela yttrande i ämnet, lärer vid sådant förhållande, någon åtgärd å Rikets Ständers silla, med anledning af ifrågavarande anmärkningar, icke finnas erforderlig. § 46. (Rev.-ber. pag. 172.) Af Revisorerne är vidare anmärkt att, ehuru Kongl. Majit, under år 1850, i sammanhang med fastställandet af nytt formulär för landsböckerna, förordnat att vederbörande skulle åt de i dessa räkenskaper förekommande äldre balanser egna den utredning och handläggning, hvarigenom desamma mätte blifva lill slut befordrade, qvarstodo dock i flera län, enligt landsböckerha bifogade special-räkningar, äldre poster, en del till högst ringa belopp, så alt exempelvis inom Götheborgsoch Bohus län, under litell "öfverlevereringar” en mängd dylika poster från äldre år balanserades, deraf de flesta å blott runslycksoch skillinglal; af hvilket förhållande Revisorerne hemlat anledning lill den framställning, att sådana äldre balansposter, hvilka ej öfverstiga ett visst mindre belopp, borde efter någon bestämd lid, t. ex. 10 år, få i räkenskaperna afskrifvas.