Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som bifaller Utskottets, af Bonde-Ståndet godkända, förslag, att Bevillni/tgs-Ulskottets Memorial, JV.o 34■ 45' 1 lärlingar i handtverk, manufacturier och fabriker befrias från bevillning efter 2:dra Artikeln, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Tinner Nej, antages: (Arsta alternativet) Presteoch Borgare-Ståndens beslut; (^2:dra alternativet) Ridderskapets och Adelns beslut. §• !46- Pag. 70. Ridderskapet och Ådeln samt Presteoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag, med den förändring, som Utlåtandet JNT:o 27, pag 68, utvisar; hvaremot Borgare-Ståndet beslutat, att i:sta momentet borde undfå denna lydelse: ”Sedan i 35 §. allmänna Bolag blifvit bevillning ålagde genom föreskrifven afgift å utdelningen, följer deraf, att i sådant fall vidare bevillning ej kan påföras de synbara tillhörigheterne under dessa Bolag, såsom redan beskattade’’; samt att då föreskriften uti nu gällande och föregående Bevillnings-stadga, rörande afkortning å bevillning för Academiehemman och lägenheter, gifvit anledning till en mångårig tvist emellan Academien i Upsala och Kammar-Rättens Revisions-Departement om bevillning å sagda fastigheter, Ståndet ansett denna olägenhet lättast kunna bäfvas derigenom, att 3:dje momentet af i^5 §. i första perioden, erhåller den lydelse, sorn Ståndet, enligt hvad ofvan nämnrlt är, för densamma beslutat, och hvarigenom all tvätydighet, så väl för Rikets Academier, som för andra allmänna Stiftelser, i fråga om bevillnings utgörande af deras hemman, verk och lägenheter, skulle förfalla; i följd hvaraf 2.‘dra momentet uti denna §. borde uteslutas.
Detta årliga ränteoch amorteringsanslag bör ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortissements-fond, hvars behållning skall för det med sagda medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda och lånets återbetalning i föreskrifven ordning Verkställd; börande de till liqvidationsoch amortissements-fonden influtna medel, så vidt ske kan och denna fond åliggande liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. § 6. Beträffande det, på grund af Rikets sednast församlade Ständers utaf Kongl. Maj:t, jemlikt nådig Kungörelse den 23 Oktober 1863, fastställda beslut, med bankirhuset John Henry Schröder & C:o i London den 10 April 1864 för fortsättande af jernvägsbyggnaderna afslutade lån å Två millioner £ Sterling, derför blifvit utfärdade 15,723 stycken med 4 '/•> procents ränta löpande obligationer, lydande å ett sammanräknadt kapital af 2,223,000 £ Sterling, att inlösas under en tid af 54 år, räk - Stats-Utskottets Memorial J\s 125. 13 nade från obligationernas utgifningsdag den 15 April 1864, så skall för liqviderande af ränta å den del utaf lånet, som blifvit till Riksgälds-kontoret inbetald, äfvensom för samma låneandels återbetalande, en annuitet af 5 '/2 procent af det inbetalda beloppet erläggas; kommande ett mot denna annuitet svarande årligt anslag att från Riksgäldskontoret utgå under en tid af 54 år, räknade från den 15 April 1864, hvilket anslag bör halfårsvis utbetalas på sätt lånekontraktet närmare bestämmer. § 7. Likaledes skall det, på grund af Rikets sednast församlade Ständers utaf Kongl, Maj:t genom sistberörda nådiga Kungörelse fastställda beslut, med bankirhusen von Erlanger &
Föredrogs ånyo oell företogs punktvis lill afgörande StatsUlsk:s d. 8 och 12 dennes på bordet lagda Utlåt. JV2 74, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Nionde Hufvudtitel. Härvid förekom först och bifölls Utsk;s tillstyrkande i fråga örn Pensions-slalerne. Vidare företogs Allmänna Indragnings-Slaten: Usta punkten, ang:de anslaget för ulgifvandel af Sveriges gamla lagar-, 2:dra punkten, ang-.dc Advokat-fiskalen Nicolaus Lindbergs pension; 3:dje punkten, ang:de pension för Advokalfiskalen Gustaf Engelbert Trana; 4:de punkten, an g: de pensioner för f. d. Vexel-Konlrollörerne KommerseRudet och Kammarherrn B. Rosenblad samt Kamereraren Axel Smedberg; 5:te punkten, ang:de pension för Frislads-läkaren i Eskilstuna Doktor A. F. Alfort; 6:te punkten, angtde pension för Just.- Rudet Gr. Carl Sparres Enka, Charlotta Forssberg; och 7:de punkten, ang:de pension för Just.Rådet M. Toréns efterlemnade 3:ne oförsörjda döttrar. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 8:de punkten, ang-.de pension för Landshöfd. Gr. Fredrik Ridderstolpes Enka, Carolina Kolbe. Frill. Palmstjerna, Carl Otto: Det är kändt alt frand. Landshöfd. Ridderstolpe eflerlemnade sin enka ulan några tillgångar att dermed uppehålla sig, tv den pension bon eger af Arméens pensionskassa är ganska obetydlig och kan icke vara tillräcklig ens för det tarfliga lefnadssätt som hon är van vid.
Friherre kjerrs, kreäric. Min tanka ar ej at med något widlöftigt anförande uppehålla Ridderskapet och Adeln: Saken ar sa fullkomligen och nial Utredd af Herr krokclsor §cbu!t2enbsiin, ak jag ej finner mig behöfwa mer an instämma i hans yttrande; och jag will allenast tillägga, at jag för min del finner intet hinder för sakens afgörande, utan remiss lil Laner, - Utskottet. Herr von 8ek>ult2enk>eim, vaviä (den äldre). Om det är billigt och rätcwist, medbroderligt och til politisk samdrägt ledande, at bifalla det He. derwärda Bonde - Ständets önskan at nu fa deltaga i Langens förwaltning, sa synes dek icke wara Högloft. Ridderffaper och Adeln wärdigt, at derföre pasta något penninge-tiifkott. Intet Riks, Stand har för detta såsom Stand gifwit någon fond til Langren, eller sam» manskurit något til arfwoden at fina Fullmägtiga eller Revisorer. Huru kan det Ival begäras af det äfivensä xaranreranäe Bonde-Ståndet, som nu lika med de an» dra Standen ändteligen ästundar fa deltaga uti förwaltningen? Jag anhaller om proposition uppå detta lange venkilsraäe mål, och önskar i ödmjukhet, at den af Hans kxcsllsncs Herr Grefwen och Landt-Marskalken salunda sramställes, ak den som til följe af öfwerläggningarna in kleno bifölle det Hederwärda Bonde -S.änders begäran om inträde i kaninen, fkrefwe Ja; den det ej wille strefwe. Ne,; winner Nej sä reintz terLL mälet til kLnoo-Utstottet. Herr Qripen^vsläk, jsorsa, instämde i Herr Lcbulk-tsnkonns yttrande med iakttagande af det af Friherre klans kijerra förestagna wtlkor, at inga andra än 2». >«.»>>.- LII Medlemmar af Bonde.
Senare tider hafva visat, att svensk ost, tillverkad med fästadt afseende på engelsmännens smak, har stor framtid för sig i England! A f de många i sin — då slår mitt hjerta så, att det är färdigt att sprängas och jag drömmer, drömmer, att det rysliga ej är sant, ej kan vara sant! Och jag ropar hennes dyra namn, talar till henne i dåraktig förhoppning, att hennes svar skall gifva mig tröst, lycka — dåre, som jag är, att fråssa i tanken! Ett andedrag, ett ord, och det vilsna leendet är åter der, och ögonen, hvilkas stråle just värmde mig, blicka tomt och kallt ut i det vida, i den afgrund, som tillintetgör allt hvad jag hoppats. Då griper mig blind förtviflan, jag sätter förvägen allt på ett sista kort och säger till henne: olika svenska ostsorter, som utsändts till Manchester, för att derstädes genom bemedling af svenska statens mejeriagent, doktor Hugo Wedin, afsättas, har endast den s. k. » Stockhumla-osten » vunnit ökad framgång, enär denna ostsort är till såväl smak som utseende sådan, som den konservative engelsmannen vill hafva den. Försök att exportera och å engelsk marknad afsätta svensk vare sig sötmjölkssom skummjölkseller margarinost hafva icke utfallit till belåtenhet. Den ostsort af inhemsk produktion, som engelsmännen mest tycka om, är den s. k. Cheshireosten, hvilkens smak något påminner om Stockhumlaostens. Alldenstund denna engelska ost endast är föga känd i Sverige, torde en närmare beskrifning öfver dess beredningsmetod måhända vara mången svensk välkommen, då den är både enkel och lättlärd, och kanske icke omöjligt är, att svenska mejerister i en framtid kunna producera densamma i och för export. Mejeriagenten i Manchester, doktor Wedin, anser, att Cheshireost, tillverkad i Sverige, bör kunna finna önskvärd afsättning å engelsk marknad. I grefskapet Cheshire, invid Worleston station, är Cheshire mejeriskola belägen, hvarest denna mycket väl renommerade ost tillverkas. Skolan upprättades och öppnades för allmänheten i maj 1886 och eges af ett aktiebolag, hvars högsta styrelseledamot är hertigen af Westminster.
Det syntes derföre billigt, att den lindring, som blifvit rotehållarne vid dessa medgifven, äfven tillgodokomme rusthållarne vid in - 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85. delnings-båtsmans-kompanierna i Blekinge och Södra Möre; i sammanhang hvarmed hemställdes, att denna lindring måtte beräknas till ett belopp af 5 R;dr R:mt för hvarje effektivt rusthåll, utgörande desse: vid indelniugs-kompanierna i Blekinge län 1,500 de genom nyindelad jord derstädes bildade 20 samt vid indelnings-kompanierna i Södra Möre 801 eller tillsammans 2,321 effektiva rusthåll; deruti dock icke inbegripne de frälserotar, som voro på indelningskompanierna fördelade. Desse rotar voro nemligen sammansatta efter annan grund än rusthållen och af roteringsbesväret icke mera betungade än den öfriga båtsmansroteringen, hvadan, enligt Förvaltningens åsigt, den ifrågasatta lindringen i beklädnadskostnaden icke heller borde dem tillgodokomma. På grund af den utredning, Förvaltningen af Sjö-ärendena sålunda lemnat, och i öfverensstämmelse med de af samma embetsverk uttryckta åsigter, har Kongl. Majit icke funnit skäl att föreslå Rikets Ständer beviljandet af någon eftergift i redan stadgade beklädnads—skyldighet, hvarken för båtsmans-roteringen i allmänhet eller för de med denna jemförliga frälserotarne inom Blekinge län och Södra Möre härad.
De förändringar i taxeringen, som af Pröfnings-Comiteen göras och i protocollet intagas, skola, genom utdrag deraf, meddelas Lands-Kamereraren och af honom utföras i serskild längd, som för hvarje skattskyldig, hvilkens taxering blifvit förändrad, visar både hvad vid taxeringen blifvit påfördt och Bil. till Bevillning:;-Utskottets Betänkande, /Ivo 12. 5g hvad Pröfnings-Comiteen sladgat; kommande dessa längder att, till Upphördsmannens efterrättelse, taxerings-längden bifogas. §. 119. I Slockholm vare serskild Pröfnings-Comite', hvilken, under ordförande af Öfver-Ståthållaren, i dess frånvaro af Under-Ståthållaren, eller den Konungen i deras ställe i Nåder förordnar, med laglig rösträttighet, skall bestå af tre af Ridderskap och Adel, tre Prester, två af Stockholms Magistrat, dem Öfver-Ståthållaren utser, tolf rörelse-idkande Borgare, nemligen tre af Grosshandels-, tre af Minuthandels-, två af Fabriksoch fyra af Handtverks-classerne, samt fyra Stånds-personer. Med valet af dessa senare, så väl sorn Riks-Ståndens ledamöter, förhålles på det sätt, att Taxerings-Comiteen i dess plenum bland sina ledamöter utser sex personer, nemligen en af Ridderskap och Adel, en Prest, tre Borgare och en Ståndsperson; hvarvid iagttages, att en af dessa utses ifrån hvarje af Taxerings-Comiteens afdelningar, och afgilve Taxerings-Comiteen om detta utnämnande serskilde protocolls-utdrag till hvardera af de väljande Stånden, samt till Magistraten för Ståndspersonerna, hvarefter med valet af öfrige ledamöter i Pröfnings-Comiteen förhålies, på sätt om val af ledamöter till Taxerings-Comité i Stockholm redan stadgadt är; dock må till ledamöter i Pröfliings-Comiteen icke flere, än här ofvan nämndt är, inväljas af dem, som i årets taxerings-förrättning deltagit. §. 120.
Att förbudet på detta sätt blifvit eluderadt af enskilda banken är uppenbart; men ligger det en sådan förtjenst i detta förfarande att man skall medgifva denna bank en förmån, som man för några fä år tillbaka icke fann lämplig att bevilja, helst Där man besinnar, att den enskilda banken söker alltid och städse att efter förmåga motverka hvarje tillfälle för RiksBanken att på billiga vilkor skaffa sig lånetillgångar af allmänheten; ty hvar och en, som läst tidningarne, har sannolikt ej kunnat undgå att bemärka, att när IliksBanken erbjudit sig att emottaga penningar på uppoeh afskrifningsräkning mot t. tx. 3 proc., så har enskilda banken straxt kommit fram med anbud, att på dylik räkning emottaga penningar mot 4 proc. Det är ju då helt naturligt att penninge-egaren insätter sina medel i enskilda banken heldre än i RiksBanken, så att denna sednare har föga eller intet i den vägen alt erhålla. Icke dess mindre skulle nu enskilda banken tillerkännas den fördelen, såsom belöning för den otjenst, han sålunda gör IliksBanken, att der få mot 3 proc. insätta medel, dem han uptagit hos allmänheten mot 4 proc., och att på detta sätt i sjelfva verket å dessa medel endast betala 1 proc., intilldess tillfälle yppar sig att utlåna dem emot 6 proc., under det att IliksBanken alltid får vidkännas fulla 3 proc. å de der insatte penningar, ehvad dessa blifva utlåute eller icke. Jag skulle tro att hvar och en, som är mån om RiksBankens fördelar, bör söka att genom alla möjliga medel förekomma ett sådant oskick och att icke den enskilda banken skall så till sågandes lefva på RiksBankens bekostnad. Väl säger man att ett korrektiv häremot är vunnet derigenom, att det öfverlemnas åt fulim-:ge att bestämma det belopp, hvarå hvar oeh en får beräkna sig ränta, men det är bara fraser och saken låter icke sig verkställa, ty hvem tror enskilda bankens ledamöter vara nog enfaldiga att begagna bankens firma vid insättuingarne på uppoch afskrifningsräkningen ?
Af Delfis innevånare emottogs underrättelsen om den lyckade underhandlingen med glädjebetygelser, ty Donatisterna hade varit dem ett svårt plågoris. Deras gesandt återvände snart till sina berg, för att bekräfta sanningen af Krysanteus’ utsagor. Innan denne återvände till Athen, hade han med Delfis myndigheter träffat öfverenskommelse om tillförsel af proviant och annat nödvändigt till Donatisterna, och trenne af deras äldste åtföljde honom på resan till Athen, för att sjelfva lägga hand vid förberedelserna till den nya bosättningen. I Athen blefvo Krysanteus och hans dotter emottagna med jubel och festligheter af stadens befolkning. Annæus Domitius, som, efter att hafva rönt flera prof på kejsarens ynnest (ehuru konsulatet visserligen uteblef) ilat tillbaka till Athen, hade på en allmän folkförsamling föreslagit och utan motstånd genomdrifvit, att en bildstod skulle uppresas åt kejsarens vän och lärare, Athens förste medborgare. Krysanteus sammankallade folkförsamlingen och meddelade henne kejsarens reformatoriska afsigter. De hänförde medborgarne lofvade att af alla krafter samverka till uppnående af det stora gemensamma målet. Den gamla lärans presterskap rensades, och de utmärktaste medborgare täflade att intaga de härigenom uppkomna lediga platserna; offertjensterna inrättades med förnyad prakt, skolor organiserades för alla klassers barn, barmhertighetsstiftelser bildades, det stora flertalet bemödade sig att återgå till en enklare och strängare lefnadsordning, sjelfva ungdomen syntes lifvad af en sedligare anda, den öfvergaf med några få undantag sina yppiga och bullrande nöjen, och skyndade till gymnasiernas härdande lekar och filosofernas lärosalar, som uppfylldes af vettgiriga ynglingar. Allt syntes bebåda att en ny och bättre tid var kommen. Andra Boken. FÖRSTA KAPITLET. Ett år derefter. – Alexander, sade Karmides till sin unge kammarslaf, – jag reser bort och torde icke återkomma så snart. När vet jag icke sjelf. Om derför juden Baruk infinner sig i morgon, för att föra dig bort, så bryt detta bref och visa honom detsamma.
Den för materialierna till försegling åtgående kostnad kommer att af kronans medel från landtränterien förskjutas och ersättning derför i vanlig ordning af Statskontoret meddelas emot behörig redo och räkning i landsbokcn ; hvaremot arfvode för förseglingsbestyret bekostas af panne-egaren, och utgår efter kannerummet, med en skilling för inmurad redskap med fast bröst, som å egarens hemvist förseglas, äfvensom för all sådan lös redskap, som innehafvaren, enligt stadgandet i föregående moment, låter försegla å stället, der den finnes, samt 6 r:st för öfrige sådane redskap, som till de af förseglaren utsatte mötesställen transporteras, allt för hvarje kanna af pannans innehåll; dock må, vid dessa tillfallen, reseoch traktaments-penningar af förseglaren icke beräknas. § 27. De personer, som, enligt § 59, ega att, i afseende på bränvinsbränning, visitatioher och beslag göra, vare berättigade, när de för kronans rätt och till kontroll emot underslef anse sådant nödigt, att i stad eller på landet låta ånyo uppmäta förut uppmätt och stämplad bränvinspanna. Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betygutmärka, ansvare justeraren, som ofvan i §§ 15 och 21 sagdt är, och vare egaren saklös, så framt han icke i underslefvet bevisligen deltagit. Tredje Artikeln. Om l»evlll«ing-s-afgil‘terue. § 28. Med bibehållande af de i § 28 af Kongl. Förordningen den 13 Oktober 1848 antagna grunder för beskattningen, kommer skatten för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tariff, som bestämmer afgiften för hvarje serskild klass af bränvinsbrännings-redskap under sex månaders bränningstid. Bevil/n.-, Lagsamt Allvi. 5:te klassen. ■< incil med med med med med med med eeld. eld. eld. anga. eld. anga eld. anga I\:r II: dr sk. 11: dr sk. II: dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk.
Då jag i början af discussionen tog mig friheten yttra, att jag ansåg t r:dr blco vara den myntenhet, som borde antagas, var det derföre, att H. Ex, Hr Gr. af Wetterstedt 1 ett anförande, röride 79 Reg.F, ville förklara Konungens prerogativ att låta slå mynt så, att mig syntes, att alla åtgärder i denna fråga från R. Stis sida ej kunde vinna afseende inom Regeringen. Jag har blifvit underrättad, att det nya myntet blifvit slaget efter gamla myntfoten, utan afseende på R. Stis vid förra riksdagen fattade, af Konungen sanctionerade beslut om hvad myntet bör innehålla i silfver. Man har nemi, bibehållit det gamla speeiemyntet oförändradt och slagit de mindre myntstyckena 1 bråk Den 7 Maj. bråk deraf. Men sedan jag liört ledamöter af Konungens Conseil tillstyrka, att enheten skall utgöra J af i r:dr specie, och jag finnér,'att för en hastig utvexling af silfver det vore det bästa och kanske enda sättet att, med antagande af Utskrs förslag, förändra det af K. M. under tiden slagna myntet, då nemi. en krona kommer att utgöra £ rrdr specie, så frångår jag mitt förslag om myntenhetens bestämmande till i r:dr b:co och förenar mig med dem, som tillstyrkt bifall å BancoUtskrs förslag. Hr SÖlfverberg, Magn. Didr., hade inlemnat ett så lydande anförandet Vid BancoUtskrs betänk. N:o 7, innehållande förslag lill ett nytt myntsystem, utbeder jag mig vördsamt att få göra några anmärkningar. Ehuru jag å ena sidan delar den öfvertygelsen, att decimalsystemet gör en icke obetydlig lättnad vid böckers och räkenskapers förande, finner jag dock å den andra, oberäknadt svårigheten för den mindre upplysta folkclassen att studera sig in i de nya förhållandena, så stora olägenheter vid Iiqvider man och man emellan, i fall förslaget skulle antagas, att de vida öfverväga nämnde fördel.
Utskottets Betänkande, III s 262, bif. af PresteStåndet, IX s 1143, af BondeStåndet, IX s 1153, af BorgareStåndet, IX s 1166. — farts beviljande, om, å sådana lägen - 171 heter som blifvit uppköpta för att å dem uppföra mechaniska verk; LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 1186—1188, bif. af PresteStåndet, IX s 1024, af BorgareStåndet, IX s 1029, af BondeStåndet, IX s 1044. Lagförklaringar, om hvad vid utfärdande af, bör iagttagas; Motion, remitt. till LagUtskottet, II s i35o. Utskottets Utlåtande, VII 3. 1. s 3o — 33, återrem. af Adeln, IX s I2i5, bif. af PresteStåndet, IX s 1219, af BorgareStåndet, IX s 1234, af BondeStåndet, IX 3. Ytterligare Utlåtande, VII 3. 1. s 237 — 239, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 121 , af BondeSlåndet, IX 3. s i38, bif. af Adeln, 1X3. s 146, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX 3. s i58. — förändringar, om åtskilliga, lill minskande af kostnader för Rättssökande; LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 167 — 172, återremitt. af Adeln, IX s 241.
– Vid ett annat tillfälle skulle detta hafva roat baronen ganska mycket; men nu blef hans svar blott ett enstafvigt: ”såå!” Baronen hade säkert någon krigslist i sinnet mot Julie; men hon var väl så spetsfundig som han, och förblef likgiltig. – ”Klockan sex sker vigseln, derefter dans hela aftonen, och följande dagen middag för ortens äldre herrskaper. Det blir ytterst trefligt; tror icke ryttmästaren det?” ”Visserligen,” svarade han, och förstämda å ömse sidor, slutades spatserfärden. Den olägliga Öfverraskningen. Lifvets blommor äro blott ett färgspel! Huru många förtvina ej i knoppen, utan att lemna minsta spår efter sig! Huru få gifva frukt! Klar och herrlig uppgick solen midsommarsaftonen, till stor förnöjelse för de på Knapergården församlade bröllopsgästerna, hvilka alla voro tidigt i rörelse. Det lilla groll, som uppkommit mellan baronen och Julie, befanns redan bilagdt, och de stodo åter på den fordna trefliga foten med hvarandra, blott med den skilnad, att baronen började anse saken såsom afgjord, så snart han ville bestämdt yttra sig, och Julie å sin sida blef oftare än förut oroad af den lede frestaren. Det blef aftaladt, att man, emedan antalet af maskulinum och femininum befanns lika, skulle låna chäsar och trillor i grannskapet, för att förskaffa sig det nöjet att åka en herre och ett fruntimmer tillsammans. Dervid möttes likväl många svårigheter, emedan nästan alla ståndspersoner, både när och fjerran, skulle begagna dem för samma bjudning. Många bud återkommo således med oförrättadt ärende från öster och vester, till herrarnes uppenbara och damernas hemliga harm, för att ånyo i norr och söder försöka sin lycka. ”Onödigt bråk,” ropar läsaren; ”ett kärrparti kunde väl snart på landet låta ordna sig.” – Hvad! ett kärrparti! derom var alldeles icke fråga. Badet i S– hade vid den tiden knappast sett sin morgongryning, långt mindre dessa moderna uppfinningar, som dess middagsglans sprider omkring sig.
Hvad Vestgötarne beträffar, tror jag mig någorlunda känna deni, och tror mig också vara i tillfälle att litet närmare känna förhållandena än Gr. af Ugglas, I alside på linneproduktionen har jag funnit Hr Grins beräkningar nog märkbara. Han har nemi. tagit de hemmaproducerade varorna, och kommit till det resultat, att de väga vida mera, än jag upgifvit. Men det förhåller sig med denna upgift som med en mängd andra i dessa frågor. Det kan väl nemi. icke komma i fråga att väga de inhemska varorna, då de icke vägas i tullen. De varor, jag vägt, och efter hvilka jag gjort mina beräkningar, äro utländska. Det är dessa, sorn betala lull, och om Gr. af Ugglas, vill göra mig det nöjet att väga ett stycke fin sits, så är jag fullt öfvertygad att han skall finna skillnaden liten. Jag kommer sale» des till helt olika siffror, om jag väger det ena eller andra. Det är husslöjden, som mest lider af de låga tullsatserna, och det är derföre jag påyrkat återinförandet af de förut gällande tullsatserna. Hr Printzensköld, Carli Beklagligtvis hafva de diskussioner, sorn, här hos R. o. Ad. i afside på tullbevillningen blifvit förda, ej influtit i R, o. Adis protokoll. Om så varit förhållandet, så skulle det för mig ingalunda blifvit svårt att visa, huru de Hrr, hvilka, »caute qui conte», vilja ytterligare genomdrifva det olyckliga frihandelssj stenget, från riksdag till riksdag ridit på sam-, ma käpphästar. Dessa Hrr frihandlare framhålla nemi. städse den satsen, att emedan tillverkningen af inhemska manufakturer ouphörligen ökas, sa tarfva dessa industrigrenar ej det skydd, sorn Ständerna likväl en gång beviljat dem, utan tullen skall i stället nedsättas. Jag deremot står på deras sida, som förfäkta den satsen, alt en inhemsk manufakturgren icke kan utveckla sig och nå någon särdeles höjd, utan att den samtidigt åtnjuter skydd af tullen, och, M.