Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men härförutan förekommer det Utskotten särdeles betänkligt, att vid innevarande riksdag, der å ena sidan anspråken på lindring i andra, otvifvelaktig! mera tryckande skatte-bördor redan gjort sig gällande och ännu utgöra föremål för Ständernas pröfning, under det att å andra sidan ökade utgifter i V Statsoch Bevitlnings-Utskottens Utlåtande, N:o il. ‘Bera af stats-förvaltningens grenar för den närmaste framtiden äro att emotse, tili åtminstone ovissa kommunala behof afstå en stats-inkomst af icke mindre än 315,000 r:dr årligen, utan att man eger ens sannolikhet, än mindre visshet, att Stats-verket skulle kunna umbära jemväl denna inkomst; och under »idana förhållanden finna Utskotten sig böra hemställa, att ifrågavarande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 18 Augusti 1854. t Rcservation: af herr doktor A. Sandberg: «Emot föregående förslag, får jag reservera mig af följande anledningar: Det hufvudsakligaste skälet, som i betänkandet anföres, är väl Statsverkets behof af den personliga skydds-afgiften. Visserligen äro Stats-verkets behof stora, och de kunna göras större än de verkligen äro. Ja, de kunna så utvidgas och förstoras, särdeles inom extra stats-reglerings-kathegorien, att skatterna behöfde mångdubblas för att fylla dem alla. Om man beviljar icke blott allt, hvad som äskas i Regeringens propositioner och mera dertill, utan äfven millioner riksdaler, som begäras af enskilda riksdagsmän till s. k. stora företag eller till fördel för särskilda orter och personer, som lyckas att här hafva kraftiga förespråkare, — till theatrar, jernvägar, kanaler, löne-förhöjningar, pensioner och pensions-kassor, »arnt en oräknelig mängd andra föremål, så kunna de största tillgångar blifva otillräckliga. Men mig synes det icke vara rätt att utpressa skatter af folket till andra ändamål, än dem, sorn äro högst nödvändiga för samhällets bestånd, och då utgifternp inskränkas till dessa, blifva stats-inkomsterna fullt tillräckliga.
»Nu är det snart ute med Venedig,» sade det ur den ena skyn, »snart komma våra bröder, demonerna, och vräka omkull staden.» »Jag fruktar, att San Marco ej låter det ske,» sade det ur den andra. »San Marco har blifvit slagen i pannan af en venetianare, så att han ligger maktlös och ej kan hjälpa någon,» sade den första. Orden kommo, burna af stormen, ned till den gamle Cecco, och från den stunden låg han på knä och bad San Marco om nåd och förlåtelse. Ty det var sant, som demonerna hade sagt. Den sköna ödrottningen var nära sin undergång. En venetianare hade hädat San Marco, och därför var det nära, att Venedig skulle sköljas bort af hafvet. Och det skulle ej mer hafva gifvits några månskensfärder på dess haf och kanaler, och inga barcaroler skulle hafva ljudit från dess svarta gondoler. Hafvet skulle hafva gått fram öfver de guldblonda signororna, öfver de stolta palatsen och den gyllene domen. Om ingen skyddade dessa slamöar, voro de dömda att förgås. Innan San Marco kommit till Venedig, hade det ofta händt, att stora stycken af dem sköljts bort af vågorna. I första daggryningen började San Marcokyrkans klockor att ringa. Människorna krälade fram till kyrkan, medan kläderna nästan sletos dem af kroppen. Prästerna hade beslutat att gå ut mot stormen och hafvet. De öppnade hufvudportarna till domen, och i en lång procession strömmade de ut ur kyrkan. Korset bars först, så kommo ljusbärarna, sist förde man San Marcos baner och den heliga hostian. Men stormen blef ej kufvad, det var tvärtom, som om den ej kunnat få något bättre att leka med. Den kastade omkull korsbäraren, släckte vaxljusen och vräkte baldakinen, som hölls öfver hostian, upp på dogepalatsets tak. Det var med knapp nöd, som man räddade San Marcos baner med det vingade lejonet från att föras bort genom luften. Cecco såg allt detta och smög sig högt klagande ned till båten. Hela dagen låg han vid stranden, ofta öfverstänkt af vågorna och nära att ryckas ned i hafvet.
Alla fönstren stodo vidöppna, rullgardinerna med sina förskräckliga bilder hängde slaka; intet att se eller höra, icke ett ljud, icke en rörelse. Å nej, skulle nu världen nödvändigt vara utdöd, så skulle den vara det grundligt och med besked; – naturligtvis; – han svängde förbittrad med sin entoutcas. Han bankade på: tyst som i grafven; en hundracka gnällde förstås nånstans inne i huset. Naturligtvis! Han strök ned till deras förmiddagsplats: tomt; naturligtvis; hur fan kunde han begära, att hon skulle stå att finna just i dag, när han önskade få fatt i henne! Han dref ned mot badviken: där stodo några får och sågo obeskrifligt, retsamt dumma ut; annars icke ett lefvande väsen. Med en stillsam vädjan till sitt eget goda förstånd, hvilket ju borde ha kunnat göra honom begripligt, att på en så pass kolossal ö och ibland en så öfverväldigande rikedom på angenäma rastplatser han icke hade som allra värst chancer för att träffa den han sökte, jagade han ön rundt och på kors och tvärs, i diagonaler och cirklar och spiraler: – fåfängt. Det led redan mot kvällsmatdags, resignerad släpade han sig hemåt, – och såg henne plötsligt dyka fram om en klippa, omedelbart invid hans egen bostad. »Jag har sökt er två gånger i er bostad, fröken,» förklarade han, i det att tonfallet lät förebrående under hans ansträngningar att göra det naturligt trots den förlägenhet han kände. »Men vi hade ju högtidligen kommit öfverens om att hålla oss ifrån hvarandra denna eftermiddag,» utropade hon förvånad, medan glädjen sken varmt igenom. »Jag har i tre timmar trafvat ön rundt efter er,» fortsatte han hårdnackadt, – och nu lät stämman rent förtrytsam. »Det var inte att hålla ut!» »Inte heller för mig,» genmälde hon. »Också jag har strukit af och an.» Han hade vändt om och följde henne. Han betraktade henne förstulet från sidan: hon såg helt glad ut, halft undrande eftertänksam. Emma Berg gick och solade sig. Så var han dock åter där, bredvid henne; och han hade sökt henne. En stor, behaglig trötthet kom öfver henne, hennes knän darrade, hon var nära att gråta. Hvilken eftermiddag hade icke detta varit.
Ella tog himmel och jord till vittne, att hon åtminstone vore en kysk och dygdig qvinna, som inte utan prest skulle tåla en mans kyss. Jussi och hans anhang åkallade den lede och hela hans anhang på det att Hedda gerna skulle låta sig kyssas af den hon tyckte om för tillfället. Ordvexlingen blef allt ifrigare. De unge kämparne slöto sig till Ella. Qvinnorna höllo ifrigt med Jussi. Slutligen föreslog Ella, att den som ville skulle följa honom till Toimila, uppsöka den sköna på hennes loft och tvinga henne att i allas närvaro förklara sig vara Ellas fästeqvinna och för öfrigt honom huld och trogen. Sade hon det, ville man tro henne. Ty sann, det var hon. Men, sade hon det ej, då fick Ella stå sitt kast, och man fick gå med sina misstankar. Jussi ropade inåt stugan, att man skulle skaffa fram bränvin. En flaska gick laget rundt och tömdes. En annan likaså. Skämtet blef mera rått och rösterna högljuddare. Armar höjdes och beskrefvo i luften alla slags kraftiga, bålstora rörelser. Hattarne sattes litet på sned, man vred betydelsefullt sina mustascher, der sådana funnos att tillgå, och körde ut läpparne med uttryck af stor sjelfbelåtenhet och sjelftillit. På Ellas begäran satte sig ändtligen tåget i gång. Jussi gick sjelf med sin harmonika i spetsen. Olli och Matti, Pekka och Callo i midten, Jaako och Weikko sist. Ella, morsk i hågen, med hatten på nacken och armen i sidan, gick vid Jussis arm. Det var ett gladt sällskap. Skogen stod nu i silfverskimmer och glänste, belyst af fullmånen. Sjön der nere glimmade som en spegel, fullströdd af diamanter. Markens rika daggperlor strålade, ljumma doftande fläktar genomströmmade nejden och fylde luften med vällukter. Men de högljudda rösterna på vägen skorrade som sårande dissonnanser genom nattens harmoniska skönhet, och männens triviala skratt störde ur hvilan några foglar, som skrämda och rädda flögo inåt skogen, i farten prasslande mellan trädens löf och grenar.
Förklatlogarne af den 28 MarS i68Z och »6 Mars 1686 stadgas och pabjudes - att en Specie Riksdaler stall swara emot en Ses' Dalke Kopparmynt eller « Daler SilfmuM ecb Köns!' Den 6 Julli, rrzz Kongl. Majsts yttermera gcncm Kongl. Förordnandet at den 24 Apr. 1715 täckts förklara, att En Riksdaler Specie skulle swara emot z Dal. Sunt saint stureligen genom påbudet as den 27 Ncvemb. 1776 emot 6 Dal. Sunynt, och da .af Kongl. Mants Nådiga stadfästelse a Drottninghus-Jnrättningen af den z Oct. 169;, dec förhållande lydeligen stall framlysa, atr Kongl» Maj:t i stället fök de af höga Stiftarinnsn ärligen bestadde scoo R:de i Noder behagat ä Stat ansta 4000 Dal. Smiyntt, hwilka efter dä nyflnämnde summa, förmenar Direttionen i underdänighet, att defla primitiva 2020 Riksd. ester 17» 5 ärs Myntförvrdning borde hafwa utgätt Dal. och efter den af ar 1776 med 12220 Dal. och således nu i Stat bcstäS 2222 i stallet för 666 zs fl. genom hwilken ändring, hwarvm Direktion i underdånighet anhaller, Direttionen ser sig i stand, att enligt defl första ändamål upprätthålla denna i manga hänseenden enda stiftelse i Riket, den enda nemligen, som utan afseende pä födelseort eller här/ kvmst upptager i sitt stöte Enkan och den faderlösa, den enda der frän alia Landsorter den blygsamma fattigdomen kan finna tillflygt efter harda miflödm och tröst öfwer förre dagars wätständ samt den enda, som öswergifwen af allt annat bistånd, annu trot fig wara trygg af ett ärofullt namn och gamla tillfredsställande minnen.
Conjuncta valent borde äfven här få gälla, särdeles om man önskade att sätta inrättningen i ett mot ändamålet svarande högre och bättre skick. Att de folkskolor, som nu finnas, nära 2,800, äro med lärare försedda, att alla eleverne på de 13 seminarierna nu icke uppgå till 400, är en känd sak. Att 13 bildningsanstalter för ett så ringa antal elever skola fortfarande af Staten bekostas och med ytterligare högre anslag understödjas, torde derföre nu böra på allvar ifrågasättas. Kongl. Majit, har ock i Proposition till Rikets Ständer, med äskandet af högre anslag, ändå för möjligheten af en förbättring i seminariernas organisation och verksamhet föreslagit en indragning af tre, med upprättande af ett nytt i Luleå, alltså en reduktion af 13 till 11. Jag vågar på, som jag tror, goda grunder gå något längre mot hvad som i reduktionsväg förr eller sednare måste komma. Jag vågar anse att 5 seminarier äro till antalet flera, än vi behöfva för den närmaste tiden, men måhända det antal, till hvilket man kan önska att nu komma, med hopp om Rikets Ständers bifall. En enkel kalkyl visar oss fördelen af 5 framför 11. Med de 65,000 R:dr, som Kongl. Majit äskat för seminarierna, skulle på 11 komma 5,000 Ridr för hvartdera, men på fem 13,000 Ridr. För de 11 seminarierna skulle erfordras, med blott två liufvudlärare för hvarje, 22 sådane lärare, 11 instruktörer för musik, 11 lärare för ritning, 11 lärare för gymnastik och 11 lärare för trädgårdsskötsel, eller tillsammans 66 lärare. Häraf uppkommer följande: 11 förste Motioner i Preste-Ståndet 1862.
13 med bränvinsbränningen, som förtärt en del af spanmålen inom de sädesrikare landsorterna, har höjt priserna inom landet så, att andra af missvext eller felslagen skörd hemsökta trakters invånare icke kunnat på den inhemska marknaden förse sig med erforderligt brödoch utsädeskorn, liar jemväl införsel deraf till icke ringa myckenhet egt runi och staten måst någon gång mellankomma till aflijelpande af behof, som den enskilda företagsamheten, riktad åt andra håll, icke har fyllt eller förekommit. Sålunda utvisar den underdåniga berättelse, som Kongl. Maj-.ts och Rikets Statskontor den 15 nästlidne Juli afgifvit rörande, bland annat, förhållandet med Undsättnings-kreditiv-fonden, och hvilken berättelse, med tillhörande handlingar, skall Rikets Ständers Stats-utskott tillhandahållas, att af nyssnämnde fond blifvit för nödställda orters behof anordnade och lyftade utan äterbetalnings-skyldighet: år 1854 B:ko R:dr 7,775: „ 1855 2,266: 32. — „ 1856 till den 15 Juli, då Stats-kontoret afgaf sin berättelse -1,366: 32. — och hafva, på enahanda sätt, sedermera utgått, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut den 25 nästlidne September samt den 11 och 17 dennes, till de af missvext lidande i Norrbottens, Stora Kopparbergs och Westerbottens län 10,000: tillsammans B:ko R:dr 21,408: 16. — Jemväl för öfrigt hafva undsättningar, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts vid hvarje särskildt läll gifna nådiga föreskrifter, blifvit af Stats-kontoret kontant lemnade till sådana län, som deraf varit i behof.
Konungen anbefallde då år 1836 eller i83y, att de skulle ingifva förslag till formulär för sådana berättelser, och desse inkommo äfven under min Statssecreterare-tid, men påbjödos ej genast till iakttagande, emedan uppgifter om folkundervisningen naturligtvis skulle ingå deri. När det en gång blifver bestämdt, huru med folkskolorna skall förhållas; så varder väl också beslut fattadt i detta hänseende. Beträffande vidare hvilka anslag, som blifvit af Ständerna beviljade, så är förhållandet rätteligen, att 60,000 r:dr blifvit anslagna, deraf 42,000 r:dr tillfallit elementar-läroverken eller de fordom s. k. trivial-skolorna och gymnasierna, samt 18,000 r:dr kommit universiteten och tillämpnings-skolorna lill godo. Folkskolorna hafva deraf intet erhållit; och det var icke heller meningen. Gr. Anckarsvärd har visserligen rätt, att de ambulatoriska eller rörliga skolorna medföra vida ringare gagn än de fasta skolorna; men den gamla regeln, att något är bättre än intet, gäller äfven här. Somliga socknar äro , i förhållande till vidden, så glest befolkade, att ambulatoriska skolor äro nödiga; så t. ex. är Hammerdahls församling i Jemtland ensam lika stor som hela Södermanland. Hvar och en finner, huruvida det vore lämpligt, att uti en sådan socken hafva blott en fast skola. Det har äfven blifvit yttradt, att de skolor, sorn redan finnas i stifts-städerna skulle kunna vara tiilräcklige att såsom seminarier tjena till folkskole-lärares bildande. Men sådant är icke lämpligt i fråga om trivial-skolor och gymnasier, deiman undervisar i helt andra ämnen och efter andra metoder, än i folkskolorna. Sådana finnas likväl , så vidt jag kan påminna mig, i hvarje stifts-stad , och uti hvardera meddelas eller kan gifvas undervisning åt blifvande lärare uti folkskolorna. Dessa anstalter, så ringa de äro, hafva redan gagnat såsom seminarier, och efter min mening skulle deras utvidgning, såsom K. M. föreslagit, vara den tjenligaste åtgärden för att allestädes få tillgång på skickliga skollärare.
Mine skäl äro följande: 1:0 Wi lcfwe i en tid, dä Swerige till en kredjcdel blifwit förminffat; wi böre betänka huru obetydclige öfwerlcfworne äro af wär fordna magt. Hwad betyda 4200 quadratmil? — Det är sannt, att tider funnitS dä Swerige ej ägde Skäne, Halland, Blekingen, Bohus Län, Wermeland, Norrland och Gottland, men det är ocksä mycket länge sedan, och med ben tiden kunne wi ej jämföra ost. Nu böre wi wara betänkte, att wäl bcwara ben Jord wi ägc, och e) genom onyttigt gräfningar förminska utrymmer för ben trcfliga Odlarens flit, och fylla med ett ofrugt, bart walken be Landsträckor, som kunde framalstra Thimothein, Klöfwer, med flere fodcrwäxter, ja till och med födoämnen för mcnnijkor. 2:0 Sweriges Fattigdom förbjuder detta företag. Nägon torde kanske iNwända, att Sweriges i Landet nu bcfintcliga Rörelsc-Capital är mänga gänger större, än det nägonfln förut warit, och äfwcn Landet j den Den 27 September;. WZ i ben sönik ohörda belägenhet, att det föder sig af >N; hemsk producerad Säd, detta wille jag, ont jag kunde, Neka; mea jag fiaaer mig ock ej behöfipa denna utmäg , utan appellerar endast lell den allmänna rösten, som med jämrande rop klagar öfwer wär uselhet.
Hvad uter följden deraf skall blifva, är ej svårt att inse: skolans ändamål och namn står qvar på papperet; men i sjelfva verket blir hon en tillflykt för de barn, hvilkas föräldrar tycka, att den skolan kan vara så god som en annan , och att dess namn åtminstone är lockande; en omogen barnaskara fyller lärosalar, uti hvilka disciplin och tillsyn äro beräknade för itf, ig års ynglingar; då flertalet af lärjungarne äro barn, som ännu tarfva undervisning uti elementerna af moral, språk, historia och mathematik, m. m., är det helt naturligt, att slutligen vid sjelfva läroplatsernas fyllande sådant afses och måste afses, med lika vigt som skolans egentliga ändamål; och så försvinner slutligen den egentligen praktiska skolan, lycklig om hon får dö i fred. Ifrån detta oundvikliga förderf har krigsacademien räddat sig genom en egen, fullständigt organiserad, förberedande skola, alldeles afskiljd från tillämpningsskolan. Veterinärinrättningen emottager, i anseende tilldess inskränkta local och få lärare, endast ett inskränkt antal elever; men vid alla andra applicationsskolor äro bristande för-kunskaper den sanna, och oftast enda, orsaken till de felslagna förhoppningar man om dem hyst i och för näringarna och praktiska yrken. Den är 1828 församlade comité' till öfverseende af Rikets allmänna läroverk, har uti dess betänk, egnat en slags uppmärksamhet åt tillämpningsskolorna. Hvad för ett begrepp comiteen fästat vid detta ord, är svårt att inse, då comiteen dermed hedrat våra redan existerande apologistskolor, uti hvilka endast theoretiska ämnen föredragas, såsom mathematik, språk, historia och geographi m. m., hvaremot comiteens egna föreslagna universella tillämpningsskola, den s. k. polyteckniska skolan skulle få tvänne afdelningar, en förberedande theoretisk och en praktisk, tvertemot comiteens förut erkända grundsats.
Utlåtande, i fråga om upphörande af de bland Ståts-Verkets Ordinarie Inkomster upptagne Gerningsören. CL A.) Uii en hos Presle-Slåndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr Doctor Björkman föreslagit, att de bland Stats-Verkets ordinarie Inkomster upptagne, vid sistlidn-e Riksdag lill allenast 1,700 R:dr beräknade så kallade Gerningsören, hvilka, efter hvad motionären förmodade, numera helt och hållet inginge till Stats-Verket och icke, såsom tilliörene, äfven till någon del uppbures af vissa städer i Riket, måtte, tili beredande af lättnad vid uppbörden och förenkling i räkenskaperne, från ordinarie inkomst-beräkningen uteslutas, och Stats-Verket för derigenom uppkommande förlust godlgöras medelst förhöjning uti den af Gerningsmän och Sockenhandtverkare på landet utgående bevillning, Den under benämning af Gerningsören utgående skatt, om hvars upphörande nu är fråga, har sedan äldre tider tillbaka erlagls med En Daler, eiler 16 sk. Banco, af hvarje å landet bosatt gerningsman eller sockenhandtverkare. Efter Utskottets tanka skulle det otvifvelagligt leda till ordning och förenkling uti uppbördsoch redovisnings-väsendet samt jemväl möjligen innefatta en säkrare controll å skattemedlens behöriga ingående, derest de så kallade Gerningsören, i stället att, såsom nu är förhållandet, upptagas under en serskild rubrik bland Statens ordinarie intrader, blelve debiterade och uppburne i sammanhang med de bevillnings-afgifter, handtverkare å landet i allt fall, enligt gällande Bevillnings-Förordning, äro underkastade. Emot verkställigheten af en sådan åtgärd företer sig likväl hinder i den omständighet, att vissa bland Rikels städer, genom de lör dem utfärdade privilegier och sednast medelst Kongl.
I bägge fallen blir den förestående Bewillningen wida billigare och för de mera wanlottade Hemmans-ägare drägeligare an om den pä Hemmantal bestämmes, utan ätskilnad til deras mer eller mindre godhet, och om nänsin billighet warit nödwändig, ' är det nu, da et olyckligt krig med alla de swära tyngder och beswär dermed warit 0- skiljaktige, sä olika träffat jordägande medborgare ä Landet, at k somlige Lrovincer knappast Den 12 Imrik. 667 nägot finnes öfrigt för Hemmansbrukarens egen torftig ste bergning; hwilket för det wista mträffas i det magra Halland, der hela Socknar redan före och efter Jultiden warit bragte i den olyckliga och högst ömkanswärda belägenhet, at dela sin föda med offälige djuren stoch werkeligm tilredt sit bröd af agnar, halm, ollon jemte andre för hälsan skadande och otjenlige ämrien. Lbreiicrona. ^emitterAZss til Bewillnings-Utskottet. - Friherre Lric gobLkisson, uplästs följande anförande til I Fäderneslandets nriwarande belägenhet torde alla förslag, som hafwa til föremäl at i nägon man understödja och upmuntra Landtbruket och öfrige näringsgrenar, förtjena et skom samt behandlande. I förhoppning derom, fär jag den äran til Högwälborne Herr Grefwen och Landtmarskalken samt Högloft. Ridderfiapets och Adelns uplysta pröftring underställa några tankar i detta wigtiga ämne. Dä landtbruket och näringarne i allmänhet förlorat en fä betydlig del af sina arbetare, fiola arbetslönerne säkerligen undergå en förändring, som försätter näringsidkaren i behof af större förlag, och förminskar dest winst, ifallwarorna i samma män icke stiga i penninawärde. Et sädant fortsatt stigande kan icke med skäl förmodas - 66S Den 12 äAmij. modas Er önstas 2
Utskottet har wid tillämpningen af denna grundfattS, förmodligen i brist af nödige underrättelser, icke warit i tillfälle iagttaga den fullständighet, som weberbordt. Utskottet har nemligen, hwad Kongl. Majus Nedre Justitie Revision angar, öswerflytkat RewistonsSecreteraren von Israil pä allmänna invragningsstaten, hwarigenom en Rewisions,Secreterare Lön äter kommit Werket till godo, men Utskottet har icke omnämt Rewisions Secreterarne kckarks von liVurrenberx och krsnllt samt Prvtocolls, Secreterare» jonsson, af hwilka den förste äger tjenstfrihet med RevisionsSerretcrare Lön, den andre afsked med ProtoeollsSecretcrare Lön, samt den tredje tjenstfrihet jämwäl med Protocolls-Secreterare Lön. Jag får derföre ödmjukeligen anhälla, att Stars-Utskottet mätte anmodas att, enligt den förut upgisne principen, öswerflytta Deste EmbetSmän pä Allmänna Jndragnings-Stacen, sä att de Ordinarie Lönerne mätte sä upbäras af dem, hwilka bestrida de med Lönerne förknippade tjenster. Sluteligen sär jag nämna, an Utskottet wid bestämmande af Militajre-Skaterne till lands, föreslagit vtl Intendents. Lönerne wid Commistariaterue kunde förminskas fran svO kill 200 s zoo R:d med tillägg af loo, eller 220 R:d. de är dä Regements Mö, Deri 12 December. 645 Möten inträffade. Utlkortet har icke tydligen upgffwjt, huruwida Dest mci.i»g är, att den förestagne askört» »»ingen genast dorde gä j werkställighet, eger först wid nuwarande Jnnehaswatee afgång äga rum.