Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cancellercn är hindrad atala sädane förbrytelser, hwacwld Jnstitise-Ombudsmannen redan lagt hand. Hwarken ConftMllions-Utstkottec eller Riksens Högl. Ständer kunna någonsin betaga JnsticiL Canceller ren en tädan rättighet, hälst der är hans owilkorliga 1478 Den 24 November - pligt, akt, intilldcsi 27 Z i Regeringsformen samt den derpå grundade och för honom utfärdade instruktion warda i »vederbörlig ordning ändrade och uphäfne, beifra och beifra lära alla fel, som as Domare och Embetsman begäs, sä snart de komnnr kill hans kunskap. Det torde wara Riksens Srandcr helt och hållit likgiltigt, antingen Justilia Cancelleren eller Jnsiitiw-Ombudsn, amien ätalgr wsderbörandsL förbrytelser, endast de icke blifma oparalte och man answar; och dä Jnstitirc Canceller:'!, lang:'söre Jnsttios-Ombudsmans EmbekckS inrättande^ haft en allmän tillsyn öfwer Lagars och Författningars obrottsliga kfterlefwande sig updragen, hwilken befattning genom 27 F i Regeringsformen blifwit ytterligare stadfästad och bibehållen, sä torde ber anses lampeligt och med en laglig ordning öfwercnsstämmande, att alla se! och förbrytelser, som blifwa hegängne, först hos Justitia; Cancellercn anmälas kill dei laga bcifrande, hwiiker han kan aäse dem förtjena. Skulle Justiriso-Cancelleren inom en wist korrt föreskris, wen rid af till exempel 8 dagar underlåta, arr wid den salunda anmälde förbrytelse:! foga nägon åtgärd, ware dä Justitioe-Lmbudsmannen pligtig, akt samma förbrytelse i laglig ordning atala..
Det är sant, alt om så verkligen förhölle sig, så borde denna omständighet visserligen icke vara för Staten likgilltig; men att dömma efter hvad jag i delta afseende under min lefnad haft tillfälle att iakttaga, så har jag funnit, att för 30 å 40 år sedan anlitades de allmänna skolorna på långt när icke så mycket, som nu. De hafva förbättrats under denna tiderymd, sedan de hafva blifvit gjorda till föremål, först-för parlamentariska öfverläggningar, men sedan och isynnerhet för opinionen hos männer af yrket. Jag förnekar derföre riktigheten af Ulskis påstående i detta hänseende, hvilket således icke eller torde falla de gamla skolorna till last. Den 1 Februari e. m. 35 Utsk. säger pag. 10 att ”af lärdomsskolans åtskiljande från apologistskolan härflyta betydande olägenheter.” Men manne icke samma delning och i följd deraf äfven samma olägenheter skulle uppkomma genom Utskis förslag, att sammanslå de båda skolorna med sina 2:ne bildningslinier? I den nuvar. delningen af skolorna finnér jag icke någonting annat, än det enkla förhållande, att den som ämnar egna sig åt näringarne, sysselsätter sig med andra ämnen, än den, sorn studerar för att blifva embetsman eller för att gå den lärda vägen. Samma pag. säger Ulsk. äfven, alt ”då dessutom den första allmänna bildningen inhemlas i skilda slag af läroverk, utbildas ståndsintresset och skråsinnet, som stämmer de blifvande medborgarne mot hvarandra, eller för det minsta motverkar den samhällighetsanda, som för hvarje stat är af så Stort inflytande, och hvilket inger en föreställning om egna eller sitt stånds företräden, ej om den sanna förtjenstens.” Det är mig omöjligt att fatta, hurusom i de undervisningsverk, som finnas, ståndsintresset skulle utbildas. Jag vet icke, att några föreläsningar hållas ej eller att någon skråanda väckes eller underhålles, hvarken af lärarena eller genom den method, som följes. Afven anföres, ”att numera ingen betydligare olikhet i ålder eller kunskaper äger rum emellan skolans äldre och gymnasii yngre lärjungar.”
Den enda ofullkomlighet, som vidlåder denna räkning, är alt, såsom Revisorerne anmärkt, totalsumman af hvarje persedel vid samtlige PoslConloiren icke kan erhållas, utan att göra Utdrag af alla PostContoirens Inventariioch PersedelRäkningar, men då en slik uppgift icke synes behöflig, så väl i anseende dertill, att persedlarnes värde i penningar svårligen kan uppskattas, till utrönande af hvad tillgång de för Verket innebära samt att de egentligen E* C 36 ) blott bestå i förbruknings-persedlar, hvilka för Verket äro oumbärlige, skulle denna kännedom endast medföra ökadt arbete, utan motsvarande nytta. Skulle likväl det oagtadt, i öfverensstämmelse med Revisorernes hemställan, ett ordentligt Persedeloch InventariiBokslut komma att upprättas, blefve det, enär ett sådant arbete skulle blifva lika vidsträckt, som det för den contanta redogörelsen, oundgängligen nödigt att för detsamma antaga en särskild Bokhållare och med en ny lön för densamma Staten belasta. Beträffande slutligen Revisorernes anmälan örn vid HufvudBoken saknad uppgift å Postverkets fastigheter och fartyg, så kan en sådan utan betydlig tillökning i göromålen hädanefter åstadkommas, i händelse Eder Kongl. Maj:t skulle finna för godt att derom i Nåder förordna; börande ÖfverPostDirecteursEmbetet härvid i underdånighet upplysa, att Förslag öfver och Berättelser om beskaffenheten af Postverkets fartyg från vederbörande till Poststyrelsen årligen ingå, ehuru desamma hittills ej blifvit PostHufvudBoken bilagde, enär någon föreskrift härom ej varit meddelad. Den Nådiga Remissen återställes härhos i underdånighet, och ÖfverPostDirecteursEmbetet framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet Stormägtigste Allernådigste Konung Eder Kongl. Maj:ts unclerdåmgstc, tropligtigste tjenare och undersåte, E. LAGERHEIM. Stockholm den i4 Martil i836. A. IV. Grundelstjerna. Kongl.
“Derest hvad jag sålunda i ena och andra hånseendet föreslagit vinner Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stånders bifall, komma anslagen till ständiga utgifter för Sjöförsvaret att ökas med blott den å anslaget till Lotsoch Fyrinråttningen ifrågasatta förhöjning af R:dr 153,560: — hvartill dock något nytt Statsanslag icke erfordras, samt, då detta belopp tillägges 5:te Hufvudtitelns nuvarande slutsumma „ 3,593,700: — denna sålunda blifva förhöjd till R:dr 3,747,260:—“ “Till fyllande af åtskilliga Sjöförsvarets behof, som åro att hänföra till kategorien af tillfälliga, hafva anslag blifvit af Befålhafvarne vid Flottans Stationer ifrågasatta enligt beräkningar, uppgjorda för åren 1867 med 1869, nemligen: för Carlskrona Station: till ett nytt ångfartyg för trupptransporter Rdr 121,054: — „ en ny byggnad för Stationens undervisningsverk „ 84,360: — „ Varfs-verkstådernas ordnande „ 150,000: — „ ett gaslysningsverk „ 114,500: — „ sjöinstrumentsförrådets completterande „ 28,441: — „ anskaffande af tidsenlig bestyckning och artillerimateriel för Kungs„ holms fästning 338,031: — tillhopa Rdr 836,386: — och för Stockholms Station. „ iståndsåttande af åtskilliga Stationens fartyg „ 45,735 „ underhållet af machinerier och pannor å ångfartygen „ 60,192 „ anskaffning af ett nytt jernfartyg „ 66,00C „ d:o af ett nytt ångfartyg i stället för ångbåten Kare . „ 30,00C tillhopa Rdr 201,927 men då Eders Kongl.
— Gråda canal 5o,ooo. Slussbyggnad vid Forshaga och Dejefors 75,000. Canal emellan Wenern och Erren , 55,000. Hamnen vid Höganäs och Svinebodan 267,000. Försöket till chaussee emellan Fahlun och Westerås l5,ooo. Tillägg å 5 proc. å anslagen för vägars förbättring — Ridaai holmskyrkan 4°>000, Byggnadsanslag för Upsala universitet . 20,000. Capitalafsättning för Strömsholms canal . i,25o,ooo. Summa 2,440,949'- '6. — De flesta af eder, mine herrar! torde redan, vid den hastiga uppräkningen af dessa punkter, hafva kunnat göra sig reda för den mer eller mindre sannolikheten af, huruvida mitt Yrkande på dessa anslags afslående är val betänkt, och att en skattenedsättning i närvar, stund vore lämpligare. Jag öfverlemnar till eder att i anledn. deraf understödja bemödandet, att vid den speciella granskningen afslå alla onödiga eller för ögonblicket ej nog vigtiga anslag, samt att, om möjligt, bereda uationeu fördelen af en nedsättning i skatte - Den 18 M a r s. 69 bördorna ; synnerligen af de ojemnast fördelade —■ och de arbetande classerna hårdast — tryckande skatter. Det har endast varit afsigten med min framställning, att i korthet antyda möjligheten att kunna vinna detta ändamål; och jag har ej åsyftat att derom inleda någon särskild discussion, då förslagets verkliggörande i alla fall heror af resultatet utaf de speciella anslagens pröfning, emedan endast hvad som derefter finnes odisponeradt kan användas för skattenedsättningen. Jag slutar derföre med den önskan, att R. o. Ad. ville behjerta denna plan, och skall jag söka vidare ådagalägga dess riktighet, i så vidt på mig ankomma kan, ifall öfverläggningarne utvisa, att något hopp finnes, att inom detta Hus den stora massans af folket behof och fördel i detta afseende finna sig understödda. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Hvad skärgårdsvapnet betraffar, har jag visserligen hört sägas, att det påståendet, att detta vapen på sista tiden blifvit åsidosatt, grundar sig på en,oriktig åsigt, och icke öfverensstämmer med verkliga förhållandet. Men jag frågar Iliad som är gjordt i delta hänseende? Det är kändt, att Danmark har kanonjollar, som åro utan all jemförelse vida bättre tili våra; de föra en bombkanon, hafva en treflig hytt ät befälhafvare!!, berga under dack af besättningen, ros med 10 par åror och äro möjligen l/2 fot längre samt något bredare äu vära. Då frågar jag. om icke vårt vapen varit försummadt. då vi icke under sä liing tid tillegna! oss de förbättringar, som vunnits pä så nära håll? Vidkommande de nya ätig båtarn* - Den 14 April e. m. 909 butarne nf jern, sä måtte det väl icke kunna ens falla os« in att tänka, det vi skulle, förvandla våra roddslupar helt och hållet till ångslupar, isynnerhet som enligt min öfvertygelse, hvilken jag hört delas af män, som förslå facket, uti åtminsfone skärgårdskriget (det öfriga vågar jag icke bedöma) kanonjolle!) är mycket fördelaktigare än slupen. Den är det förnämligast derföre, att den i ett land, som icke har öfverflödig styrka och tillgång på besättning behöfver mindre sådan än slupen; ty när den förra drager 22, man, fördrar den sednare 50 eller 60. På sådana grunder tror jag att StatsUtskrt verkligen haft många skäl för att afslå det nu begärda anslaget. I afseende å sluparue, frågar jag, ont de äro fullt tjenstbara, och likaså jollarne? Jag vet det icke, men jag frågar blott. En värd ledamot, sorn nyss yttrade sig i frågan, nämnde äfven att Regeringen för kustförsvaret förordat Stockholms befästande. Jag ber dock att få erinra, att kustförsvaret måste vara för att befästa Stockholm; ty icke kan man väl rimligen säga, att Stockholm ingår i kust,försvaret, utan tvärtom, såsom en olycklig punkt, hvilken man måste vara betänkt på att försvara.
Som emedlertid denna punkt blifvit af Preste-ståndet lemnad utan anmärkning samt af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, har Utskottet funnit sig sakna anledning att frånträda sitt i ämnet afgifne yttrande. 26:te punkten, rörande indragning till statsverket af augmentsränlor, indelta anslag till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare samt de räntor och tionden, som af städer åtnjutas, har inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet föranledt anmärkningar af hufvudsakligen följande innehåll: att då augmentsräntorna blifvit genom behörigen afslutade kontrakler tillagda ruslhållsstammarna och sålunda utgjorde ruslhållarnes lagliga egendom, staten följaktligen icke egde alt, utan deras uttryckliga begifvande, i något hänseende rubba eller förändra ifrågavarande räntor. Utskottets förslag, att nämnde räntor måtte, rusthållarne obörde, till statsverket indragas och ersättas genom kontanta anslag, åsyftade således ett uppenbart våld emot egande rätten. Det skäl, som föranledt Utskottets afstyrkande äf föreslagen indragning till statsverket af frälseräntor, egde lika tillämplighet på de nu ifrågavarande augmentsräntorna. Enligt hvad kommitterade sjelfve erkänt, vöre rusthållsoch augmentsräntorna i räkenskaperna sammanförda, så alt icke utan mycket besvär kunde utredas hvad de hvar för sig utgöra, ett förhållande, som nogsamt ådagalade, att, om än dessa räntors indragning lagligen kunde ske, denna åtgärd likväl skulle medföra så många tvister och så mycket besvär för tjenstemän och embetsmyndigheter, att olägenheterna deraf ingalunda uppvägdes af den med förändringen afsedde föga betydliga räkenskaps-förenklingen. I de fall, då egaren till rusthållsstammen jemväl vore egare af den jord, sorn utgjorde augmentsräntan, uppkomme den onödiga omgång, att egaren först måste lill kronofogden betala nämnde ränta, för att sedermera densamma från landtränteriet utbekomma.
Klingspors åsigt skulle det önskvärdaste vara, att qvinnan ,ägde ingen arfsrätt, och att d.et blefve det styrande mankönets ensak d!t föda de qvintjpr, som ej blefve gifta, ty endast efter en sådan princip kunna de åsigter vara riktiga, $9® frih? så varmt försvarat; men då en sådan återgång Den 2 Octobcr f. m. till barbariets tider ej lärer kunna ske, kan jag ej annat än tillstyrka, att nian frångår principen helt oell hållet oell i laglig väg ofvergår till den rättsprincip, som bjuder lika rättigheter för begge konen. Frill. Ehrenborgh: Denna fråga är redan så gammal och har redan så ofta blifvit debatterad både här och i andra nationalförsamlingar, att föga dervid numera är att tillägga. Tvenne ledamöter hafva här nppträdt för att med varma tala för den satsen, som man långt för detta frångått, eller att qvinnan borde hafva ingen arfsrätt; ty med deras skäl kan man väl visa, att qvinnan ej bör hafva någon arfsrätt, men jag hemställer, huru man nied dessa skäl kan arithmetiskt komma till den slutsatsen, att hon bör hafva half arfsrätt. Jag vet i sanning ej, hvarifrån man får det påståendet, att qvinnan bör hafva en half, en fjerdedel eller en åttondedels arfsrätt; men väl inser jag, att skäl kunna linnas för det påstående, att hon bör hafva ingen. Frångår man således denna princip, måste man medgifva qvinrien hel arfsrätt; men nu har man redan, efter en ganska stark diseussion, vid antagandet af 1734 års lag frångått principen af ingen arfsrätt för qvinnan, och då tror jag, att man numera ej heller kan bibehålla den halfva arfsrätten, ty på denna grund kan ingen argumentation byggas, utan alt hemta stöd från andra skäl, såsom från farhågan af jordens alltför stora styckning. Jag kan emedlertid för min del ej biträda denna mening, och man misstager sig efter min tanka, 0111 man tror, att denna jordens styckning beron pä qvinnans arfsrätt.
Ständer ifrågasatta förändring deri samt föreslår för dess tillvägabringande följande hufvudgrunder, nemligen: att rustoell rotehållarne vid båtsmanshållet frikallas från skyldigheten att till sina båtsmän gifva kappsäck, skjortor, strumpor och skor, emot erläggande, Indelningen årligen samt Roteringen vid hvarje uppfordring till årseller sommartjenst eller sjökommendering eller handräckning, af en kontant ersättning, i fredstid svarande emot fyra femtedelar af kostnaden, efter medium af nästföregående tio års markegång i hvarje län, för de persedlar, från hvilkas utgörande rotarne befrias, kappsäcken dervid beräknad för tre uppfordringsturer, (36 månader), men i krigstid full ersättning efter markegång, på samma sätt beräknad; att af rustoch rotehållarne må hero, om de vilja med Kongl. Maj:t och Kronan ingå kontrakt om kappsäckens och småpersedlarnes öfvertagande eller icke; dock att den rusteller rotehållare, för hvilken Kronur; icke åtagit sig anskaff - Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 53.
Svar med uppgifter om lönevilkor, ålder och om möjligt fotografi (som återsändes) torde inlemnas till denna tidning, märkt » Bohus ». [402] LEDIGA PLATSER. Hushållerska, kunnig i som i ett sådan enklare matlagning, gårdshushåll för handtverkare och tjenstehjon erfordras, och som är försedd med goda, kända rekommendationer om ordentlighet och redbarhet, erhåller mycket god plats. V i - dare meddelar Is. Ant. Forssell, Steninge pr Märsta. (G. 22658) [400] [399] Som värdinna hos ansedd och a k t a d u n g k a r l eller enkeman söker en bildad, musikalisk och huslig flicka plats, nu i höst eller till våren. Svar emotses under adr. » Anna 29 år », Lysekil p. r. (G. 4540) [365] E n u n g flicka af god fam, musikalisk, söker pl. som lärarinna i en bild. fam. Underv. lemnas i van], skolämnen, språk, musik o. handarbete. Goda bet. o. refer. Små pret. Svar t, K. K., Källeberg, Stenstorp. t. okt. pl. att underv. minderår. i vanl. skolämnen, fr. o. t., samt handarb. Villig alt bitr. m. hush.- o. skrifgör. Svar t. » Millie », Iduns byrå. itir. Abonnentsamlare antagas. atsiroitöiiSjEiiaioip xx I alla boklådor har utkommit på förlagaf - R. Blaedel &amp; Co., Stockholm, ® Nyaste Mästerskapssystemet, f Praktisk lärobok engelska språket, med tilläirjpmng af ilen af professor i Ollen do rlT för mer Lin 40 år sedan grundade metod såsom den mpst irstruktiva ocla praktiska, helst emedan den vida snarare än nägon annan befrämjar ett språks inhemtande, ej allenast för att läsa, utan älven för att tala och skrifva detsamma. Till tjenst för skolor och privatundervisning samt för N j e l f s t u d i u m författad af C. G.
Majit, som funnit föreskrifter i detta ämne icke böra sammanföras med ofvannänmde ändringar i allmänna brottmålslagen, har derför låtit i ett särskildt lagförslag angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning intaga sådana stadganden, som af närvarande förhållanden påkallas och Kongl. Maj:t icke, på grund af 89 § Regerings-Formen, anser sig böra omedelbart sjelf meddela. Under förutsättning att sistberörde förslag icke antages till lag utan att jemväl det förstnämnda förslaget godkännes, vill Kongl. Majit alltså, med öfverlemnande af de i Högsta Domstolen och Stats-Rådet angående dessa frågor hållna Protokoll, härmed, enligt 87 § Regerings-Formen, föreslå Rikets Ständer antagandet af följande författningar, nemligen: 1:0. Förordning, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära. Till kraft och verkan upphäfves deis 1 Kapitlet 3 och 4 §§ Missgerniugs-Balken, 7 Kapitlet 4 § Ärfda Balken och 1 Kapitlet 2 § Kyrkolagen, sistnämnde lagrum, så vidt det afser annan än prest eller innefattar annan straffbestämmelse än den om embetets förlust, dels ock hvad om ansvar för villfarande lärosatsers utspridande eljest finnes stadgadt; och förordnas, som föijer: * § 1. Den, som offentligen förkunnar eller till annans förledande annorledes utsprider lärosatser, som mot den rena evangeliska läran stridande äro, straffes med böter från och med femtio till och med trehundra Riksdaler, eller fängelse från och med två månader till och med ett år; dock sker ej härigenom någon inskränkning i den frihet i Lag-Utskottets Betänkande N:o 2i. 3 religions-öfning oell undervisning, som bekännare af annan lära, än den rena evangeliska, medgifven är. Varder prest beträdd med utspridande af villfarande lärosats, — derom är särskildt stadgadt. § 2.
Jag vet icke, om de tillstädeskomne kunna anses såsom Electorer. Jag anhåller ödmjukast att ännu få göra en tilläggning. Vid jemförandet af 2. Art. 3 och 7 &.§. visar sig en högst olika tryckande Beskattning. Denne sistnämnde § tillåter väl en låntagare att afdraga utaf Rentan hvad han förskottsvis utgifvit af en Bevillning för långifvaren; men följderne drabba honom likafullt: antingen n äste han underkasta sig det ödet att inbetala Capitalet, eller också erlägga Bevillningen , det vill säga, skatt af en egendom som icke är hans. Tredje Mom. har, efter min tanka, betydligen vållat penningbristen för Landtmannen. Ingen art af egendom är så tranquille som den, hvilken ger inkomst utan att ägaren deraf har något besvär. Af sådan egenskap äro Actier, hvilka dessutom meräfldels lemna en afkastning, mångdubbel emot den som Jordbrukaren med oaflåtlig möda och verksamhet förmår draga utur en ofta otacksam jord. Alla de svårigheter och olyckshändelser, sorn kunna möta Actie-ägaren, träffa äfven Jordbrukaren, men de blifva mera krossande för den sednare. Det är ganska naturligt, att vinningsbegäret inlockar Penningmannen att för sina Ca - Den 19 April. e. m. 55<j pitaler köpa Actier. Penningarne försvin, och Landtmannen kan svårligen påräkna pri vata län. Ehuru nyttige Disconteine kunna vara för de Handlande , och stundom för Fabrikanten , blifva de af litet gagn för Jordbrokaren, som omöjligen kan hafva nytta af ett lån med så dryg afbetalning, som | hvar sjette månad. Jag vågar ej missbruka Eders Excellences Herr Grefvens och Landtmarskalkcns samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod med att ytterligare visa en redan känd tafla; jag dristar blott framställa en liten uträkning öfver Jordbrukarens och Capitalistens hittills ojemna Beskattning. Insättning af t. ex. 5000 Rtdr uti RiksDiscontrn gifvet’ mindst en ren behållning af 6 procent med 300 R:dr.
Dåj som mig är berättadt, denna Canals hela sträcka fordrar 60 slussar> hvaraf e n säges vara färdig efter 5 h 6 års arbetenj och 5g således ännu återstå; frågar jag: är det icke troligt} att manj 5 år härefter3 skall finna sig nödsakad, att requirera ännu 3 millioner? Jag frågarj om man ej med någon slags billighet skulle kunna misstänka den för bristande kunskap och insigt i dylika sakerj som kunnat uppgöra ett förslag på en million Goo/joo R:drs till ett företag> hvartill man nu redan medgifvitj att 8 millioner erfordras? Ty att någon med vilja och uppsåtj af egennyttiga afsigterj sökt förleda både enskilda och Statenj är väl icke tänkbart; men missräkningen är dock för stor. Jag frågar derförej med hvad säkerhet kan man lita uppåj att de nu begärda 3 millioner skola förslå? Jag fruktar, att denna profetia slagit alltför mycket in. Grefve von Platen föreslog 1815, såsom ett vilkor för att af actieägarne infordra mera, att garanti för en billig och laglig ränta skulle lemnäs dem, i händelse verkets inkomster icke skulle komma att räcka till. Grefve von Platen medgaf, att arbetet ej kunde bedrifvas utan allmänt biträde. i8i5är det första gången detta medgafs. Grefve von Pia - Den 26 Mars f. m. 67 ten började nu att öfverflytta hela företaget ifrån ett enskilt till ett allmänt företag, och geck dervid så långt, att han den 22 Julii förklarade Bolagets, i företaget instuckne, medel såsom ett lån till Statens nytta.
Herr Doctor Björkmanj som ansett några o vi 1— korliga reglor för de ifrågavarande befordringarne icke böra bestämmas, och att allt, hvad i önskningsväg kan härom framställas, vore således, att endast bepröfvad och erkänd förtjenst och skicklighet må dervid afses, har deremot yrkat, att Utskottet må föreslå, huru en sådan nationens rättmätiga önskan skall kunna, på ett behörigt sätt och utan att såra, frambäras till Thronen. För öfrigt hafva flere Ledamöter af Preste-Ståndet, i mer eller mindre nion, instämt uti hvad sålunda är anmärkt, eller ock serskildt yttrat sig i öfverensstämmelse dermed. Inom Borgare-Ståndet har Herr Ekholm anmärkt: att det vore magtpaliggande, att Konungen, vid embetens tillsättande, må hafva en inskränktare valkrets, än för Härvarande er fallet. Grundlagen stadgar väl, att Kongl. Maj:t endast skall hafva afseende å skicklighet och förtjenst, men det borde nogare utstakas, hvad dermed egentligen bör förstås. Ansvaret hvilar visserligen på Stats-Rådets Ledamöter, om de icke söka hindra utnämningar, hvarvid detta Grundlagsbud förbises, men denna restriction vore dock vanmägtig. Det skall, vid nogrann uppmärksamhet på den föregångna tidens tecken och frugter, visa sig tämligen afgjordt, att de fleste af de olägenheter, hvarunder landet suckat, haft sin upprinnelse från det sätt, hvarpå de vigtigaste embeten i landet blifvit tillsatte. Man kun - Allm. Besv.' och Ekcn.-Utsloltets Utlåtande, JV:o 110. 5 de icke noga veta, om de utsedde personerne någon gång motsvarat Konungens väntan, men de hade i allmänhet varit långt ifrån att uppfylla fosterlandets. Anlag och en omfattande förmåga utbildas just igenom kunskapsförrådets utvidgande, och under verksam utöfning afdepligler, hvilka, under serskilda embetsbanor, förekomma.