Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P. 461. — om Banco-Utskottets 455 memorial angående föreskrifter som i Instruction för BancoFörvaltningen böra lemnäs, i afseende på utlåning å fast egendom. P. 461. — om BancoUtskottets memorial, med förslag till Reglementariska föreskrifter i afseende på Odlingslånen. P. 462. — om RiddarhusUtskottets memorial, i anledning af JungfruStifs-Directionens RiksdagsBerättelse. P. 462. — om RiddarhusUtskottets memorial i anledning af granskning af förslaget till ett nytt Lånereglemente. P. 462. — om Stats-, Bancooch LagUtskottens Betänkande, rörande stadgande af liquidationsgrund vid gäldande af skulder i Bancomynt. P. 462. — om Statsoch BancoUtskottens Utlåtande rörande betalning af förre Kongl. Farn i Hens här i Riket innestående enskilte förmögenhet. P. 463. — om BancoUtskottets Utlåtande rörande beläning af GöthaCanalBolags Actier, samt andre Actier och Publique papper i allmänhet. P. 463. — om Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärs-och OeconomieUtskottens förslag till jemkningar af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande Allmänna Magazinslnrättningen. P. 463. — om BevillningsUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande med Förslag till en förnyad BevillningsFörordning. P. 464- — om LagUtskottets yttrande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande ytterligare anstalter till förekommande af 456 fångars flykt. P. 602. — om BancoUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande BancöDiscontStyrelsens sammansättning, m. m. P. 602. — om Statsoell BancoUtskottens Betänkande rörande RiksStåndens olika beslut i afseende på frågan örn lånerätt i Banken för allmänna Brandförsäkringsverket.
Direktionen lörvaras och ej utlemnas vid andra tillfällen, än då sådant tor tillsyn eller reparation erfordrades. Detta förordnande, som efter Öfver-Intendenten Silfverstolpes död blifvit i laga ordning bevakadt, har jemväl bevakats efter hans enkas i slutet af lörra året timarie frånfälle; hvarelter possessionaten Gustaf Silfverstolpe i ett till Direktionen ingifvet memorial, dels omförmält, hurusom Enkefru Silfverstolpe genom ett den 16 November 1862 uppsatt testamente, hvaraf ett till riktigheten tryckt transsumt var Memorialet bifogadt, jemte lörklarande att derigenom alla af henne förut upprättade testamenten upphäfdes, förordnat huru med hennes q\arlåtenskap skulle förhållas samt tillagt bemälde possessionat hvad af densamma kunde återslå efter fullgörandet af flera utaf henne gjorda dispositioner, hvaribland 500 ll:dr att såsom en stående fond, under inseende och förvaltning al
Uro att efter behof belöna utödandet af rofdjuren. vt - BtvMtihutit/i Otten.-Vtskottets Bet. A"W *. * Utskotten hafva hufvudsakligen grundat sitt afstyrkande på den förutsättning, att en bevillning å idkandet af jagt, skulle vara ett intrång uti egandeoch dispositions-riitten af jorden; samma ogrundade skäl skulle likaväl kunna anföras emot bevillning å bränvinsbränning och flesta speciela skattebidrag som dervid för serskild industri kan ega rum. I flere länder skattar jordegaren för jagträttighet, utan afseende på om de idka jagt eller icke, och inkomsten går till Skattkammaren, hvaremot hos oss aldrig kan fråga uppstå att bidraget skulle utgöras utaf andra än dem, som vilja idka jagt på egen grund eller med behörig tillåtelse af egaren på andras; och denna afgift för öfrigt uteslutande användas till Landtmännens fördel, utrotande af rofdjuren. Att begära ett förbud för andra än Jägare, att hära gevär och öfva sig med skjutande, anser jag högst olämpligt, men är deremot fullt öfvertygad, Rikets Ständer åstadkomma ett verkligt gagn om de bifalla, att intill nästa Riksdagj en årlig bevillning å idkandet af jagt må åläggas och uppbäras inom hvarje Län, till det belopp _, som kan öfverenskommas, på sätt sorn för åtagande och uppbärande af Curhus-afgiften stadgadt är; dock icke högre än 24 sk. för dem af allmogen _, och 1 R:dr af alla andr a, samt, att inkomsten uteslutande användes till prcemier för r of djurs ut ödande inom Länet, och att redovisningen för dessa medels användandef årligen uti en allmän Kungörelse } af Konungens Befallningshafvande meddelas.
Herr Baron Rudolph Cederström, och med en sällsynt enighet, som endast kant träffas hos ett Folk, lifvadt af den Fosterlandskänsla , som det Gottländska, upprättades den Convention, som är grunden till Gottlands nu mera fullkomligt organiserade Beväring, och hvarigenom de dertill användbara åtagit sig vapenöfning m, m. på militairisk fot, efter vissa bestämda reglor och förbehåll, blott Konungen ditsänder nödigt Öfverbefäl eller antal Officerare, som af Staten besoldas, samt besörjer om alla erforderliga krigsförnödenheter. Sådan, mine Herrar! är upprinnelsen till Gottlands så kallade Nationalbeväring; och jag frågar således med allt skäl, är det då billigt, att enär Gottländska Folket, af berömvärd drift och känsla, sjelfvilligt lemnat en sådan kraftfull gärd till Fäderneslandets tjenst, utan annat anspråk, än att deras Befäl må blifva så aflönt, att det icke varder en tunga för Landet, eller att det för dess existence skall bero af andras medlidande; jag frågar, säger jag, är det då billigt, att desse ditcommenderade Officerare icke skola vara tillräckligt besoldade, någorlunda i öfverensstämmelse med deras likar vid Svenska Armeen? Hvad glädje kan det vara för delta ädla Folk, att se deras Läromästare, deras Befäl vara i yttersta Den 16 Maji. 409 behof? hvad uppmuntran och tillfredsställelse kan det vara för desse vanlottade Militairer, hvilka både i fredliga och krigiska tider hafva lika skyldigheter och förbindelser att iagttaga, som andre Svenske Officerare, och dessutom nu mera äro betagne allt tillfälle att genom andra yrken kunna underlätta deras utgifter, att sakna nödige tillgångar för deras anständiga bergning? och hvad anseende, hvad agtning kan väl den Officer vinna eller pretendera, som icke blifvit lemnat annat val, än emellan dessa svåra alternativer, att antingen hungra till döds, eller å en obekant ort låna penningar ofta af den Trouppe, han sjelf skall commendera, utan hopp att någonsin komma i tillfälle att sina löften honorera, och sine förbindelser infria.
Jag har ofta varit vittne till, hur mången ung dam, som ej tyckts h a varit inne riktigt i förfarandet, täljt på en kriteller kolbit, så att stora, stora flisor och stycken af densamma yrt omkring i luften, precis som om lilla fröken varit sysselsatt med att karfva till en blomkrukspinne eller dylikt husgeråd. Detta torde emellertid ej vara den rätta metoden. P å detta sätt förkommer alltför mycket af kritan eller kolet, och dessutom blir spetsen, som man efter många olycksöden till slut dock kanske åstadkommer, ej vidare bra. En bättre metod är då följande. Man stöder den ändan af krit (eller k o l) stycket, som inan vill spetsa, mot den vänstra handens pekfinger, och håller för öfrigt stycket stadigt med den vänstra handen. Med den högra fattar man så knifven, som bör vara ganska hvass, sätter den ungefär i midten af kritbitens runda (vi kunna ju antaga, att kritan är rund) genomskärning och för den uppifrån och nedåt. Man vrider sä på kritstycket och fortsätter affasningen på alla sidor af detsamma. På detta sätt får man en bra spets och det utan att, såsom eljes i de flesta fall är händelsen, något af materialet i onödan fortares. Om man så vill, kan man sist finspetsa kritan på vanligt sätt, d. v. s. genom att föra knifven utåt spetsen och ej från densamma. Någon särskild numrering på kolstyekena förekommer ej, utan man väljer ut olika hårda bitar efter prof. Somliga äro nämligen hårdare än andra, en sak som väl till stor del beror pä träslag, bränning och dylikt. Såsom ofvan sades, är tekniken vid kolteckning i allmänhet densamma som vid teckning med svartkrita. Själfva början vid det förra slaget af teckning erbjuder emellertid den olikheten, att i följd af kolets finkornighet tecknade konturer m. m. med stor lälthst kunna utstrykas, om man vill ha dem bort. Man behöfver blott slå på det tecknade med en näsduk eller trasa, så blir det till större delen osynligt. Detta är i synnerhet för nybörjaren en viss fördel. För kolteckning lämpa sig bäst större saker, ut förda i breda, raska drag. Små petitesser äro hardt när omöjliga att utföra i kol.
Främlingenom, som i dinom porte är, må du gifva det, att han det äter, eller sälj det enom främmande; ty du äst ett heligt folk Herranom dinom Gud. Du skall icke koka kidet, medan det ännu dir sina moder. Du skall all år afskilja tionden af allo dine säds frukt, som utaf dinom åker kommer; Och skall äta den för Herranom dinom Gud, på det rum som han utväljer, att hans Namn der bo skall; nämliga af tionden utaf din säd, dino vine, dine oljo, och förstfödningen af ditt fä och din får; på det du skall lära frukta Herran din Gud i alla dina lifsdagar. Om vägen är dig för lång, att du icke kan komma det dit, derföre att det rummet är dig för långt ifrå, som Herren din Gud utvalt hafver, att han vill låta sitt Namn bo der; ty Herren din Gud hafver välsignat dig; Så sälj det allt för penningar, och tag penningarna i dina hand, och gack till det rum, som Herren din Gud utvalt hafver; Och köp för penningarna allt det din själ lyster, vare sig fä, får, vin, stark dryck, eller allt det din själ begärar; och ät det der för Herranom dinom Gud, och var glad, du och ditt hus. Och Leviten, som i dina portar är, honom skall du icke förlåta; förty han hafver ingen lott eller arf med dig. Efter tre år skall du afsöndra all tiond af dine säd i det året, och skall lägga henne i dina portar. Så skall Leviten komma, som ingen lott eller arf hafver med dig; och främlingen, och den faderlöse, och enkan, som i dina portar äro, och äta, och mätta sig; på det Herren din Gud dig välsigna skall i alla dina händers gerningar, som du gör. Efter sju år skall du hålla ett friår. Och så skall det tillgå med samma friår: Hvilken man något ifrå sine hand sinom nästa borgat hafver, han skall icke kräfva det in af sinom nästa, eller af sinom broder; förty det heter friår Herranom. Utaf en främmande må du det inkräfva; men dinom broder skall du tillgifvat.
Hvad åter beträffar räntan af skatteoch kronohemmanen derstädes, så skiljer den sig i så måtto från räntan af kustlandets hemman, att då den af dessa sednare utgöres efter markegång för de derunder inbegripna persedlar, betalas samma ränta i Lappmarken efter dess kronovärde eller 6 R:dr 32 sk. för hvarje helt mantal. Den skattelindring, som Lappmarkshemmanen sålunda åtnjuta, skall, enligt 1762 års Kongl, resolution på allmogens besvär, utgöra en ersättning för kostnadsfri fortskaffning af åtskilliga embetsoch tjenstemän under vissa af deras färder i Lappmarkerne. Länets Lappmarker innehålla, oberäknadt vanliga byar, sammansatte af ordentliga hemman eller nybyggen, tjuguen såkallade Lappbyar, hvilkas utskylder till kronan utgå byavis och bestiga sig inalles till 344 R:dr 28 sk. b:ko. Genom nyss åberopade nådiga resolution är väl utlofvadt, att i den mån renbetet genom upplåtelser af jord till nybyggen minskades, Lappbyarne skulle njuta lindring eller förmedling i skatten, men oaktadt en stor mängd hemman under sednare tider i Lappmarken tillkommit, hvarigenom påtagligen många renbetesland blifvit inkräktade, har någon fråga om dylik förmedling ej blifvit väckt, utan fortfar hvarje bys ränta att utgå till lika belopp, som tillförene. Den jemkas dock årligen emellan ledamöterne inom samma byalag i förhållande till hvar och ens renmakt. Också torde ifrågavarande för - medling lämpligast böra hänskjutas till utförande i sammanhang med allmänna afvittringen i dessa orter. Några vägar underhållas icke i Lappmarken under sommartiden, men väl vintertiden, och resenären fortskaffar sig der under den sednare årstiden, dels med häst och släde, dels med renskjuts efter de spärr, som Lapparnes pulkor i snön åstadkomma; sommartiden måste man färdas antingen ridande eller till fots. Skjutsningsskyldigheten i Lappmarken är icke betungande, om man undantager ofvannämnde embetsskjuts, men derföre åtnjutes ock en ansenlig lindring i skatten.
att taga en oadlig friare för att kunna repaI Iduns annonsbilaga till n:r 37 finner Ni en rera upp familjens affärer med svärsonens hjälp. Det är icke någon flyktig underhandling, urklippsblankett, som ni ifyller och — med bifogande af den nyanskaffade prenumerantens som b,; höfves för att bestämma förlofningen, postkvitto — insänder till: Redaktionen af Idun, utan en lång och grundlig undersökning af Stockholm, hvarefter pärmarne med första tillalla för och emot, tills de ungas målsmän å båda sidor blifvit ense om, att det är bäst sändas Eder. för bägge familjerna, att partiet blir af, och Stockholm i september 1894. man tillåter då de unga tu alt se hvarandra. Redaktionen af Idun. Den unge mannen har ju hela (iden vetat, hvarom fråga var, och med lifligt intresse följt förhandlingarna. Den unga damen har stått mera utanför saken, men af en viss oro i luften har hon dock anat, att det var fråga om intet mer eller mindre än att välja henne N å g r a b e t r a k t e l s e r f ö r I d u n en man. af Octave Feuillet skildrar i sin roman: Un Helena N y b l o m. mariage dans le monde, huru en ung förnäm (Forts.) dam länge har förstått, att hennes familj låg Hos oss är det genomgående det afgörande, i giftermålsunderhandlingar för henne, och blir att de unga själfva göra sitt val och hålla fast underrättad om, att en viss ung herre, som hon aldrig förr har sett, skall göra familjen därvid; — undantag finnas ju alltid. I de romanska länderna, i synnerhet i visit på landet, där de bo. Frankrike, är det däremot regeln, att föräldrar Då dagen kommer, klär hon sig med stor och målsmän knyta förlofningen mellan de omsorg för att vara så mycket som möjligt unga, som ofta alldeles icke känna hvarandra till sin fördel och gömmer sig nere i trädförut. gården för att, dold bland buskplanferingarna, I den fina världen äro så godt som alla kunna iakttaga, när den omtalade unge manEtt dammoln på partier stiftade af alla andra än just kontranen kommer ridande. henterna själfva.
En gång och • det troligen snart nog blir emellertid denna såsom nödvändig erkända omorganisation företagenoch kommer väl då äfven att väsentligen åsyfta meddelandet af ett större mått af allmän medborgerlig bildning snarare än förkunskaper för embetsmannabildningen och, de högre fackstudierna: kan det då vara rätt och skäligt att just nu från tillträdet till en sådan allmän medborgerlig bildning utestänga hela den stora skaran af sådana mindre bemedlade och medellösa barn, hos hVilka anlag till dess mottagande möjligen kunde förefinnas? Meningarne härom borde icke kunna vara delade. Frågans behandling vid detta års riksdag visar också granneligen, huru svårlöst hon i sitt nu varande skick måste få anses. I Första kammaren bifölls förslaget om de nya terminsafgifterna motvilligt och uteslutande af hänsyn till lärarnes trängande behof af en löneförbättring. I Andra kammaren kom deremot en högpolitisk kombination att mot majoritetens egen önskan rädda den fria undervisningen. Bättre hade dock vatit, om denna majoritet i öfverensstämmelse med sina ofta gjorda försäkringar verkligen velat oegennyttigt se bildningens kraf till godo. Det var på dagen fyra år före frågans behandling vid denna riksdag, som hr Emil Key den 6 maj 1878 tillropade Andra kammaren i ett för denna kammares majoritet kritiskt ögonblick följande stolta ord: Kunnen I, mine herrar, uppvisa någon tidpunkt i vår historia, under hvilken vetenskap och korist mera befrämjats än efter den nya representationens införande? Kunnen I visa någon enda kulturgren, som icke landtmannapartiet med frikostig hand understödt, någon tid, då man beviljat mera af hvad som begärts till löneförhöjningar, pensioner och öfriga mångfaldiga anslag, som vi alla känna? — Vi kunna endast beklaga, att hr Key och hans partikamrater nu skulle fira årsdagen af denna proklamation med att så grundligt desavouera sig sjelfve. August Strömbäck. Den senaste danska politiken. Af A. Cantor. (Öfversatt från förf: s handskrift. Vi hafva alltid vetat här i Danmark, att på vädret kan man icke lita i april månad; de senaste åren hafva lärt oss, att vid denna tid skall man heller icke sätta för mycket lit till politiken.
Maj:ts inom riket varande Befallningshafvandes embeten, föreslagit, det Rikets Ständer måtte förklara inneliafvaren af nämnde Guvernörsbefattning, Öfversten James Harlem Haasum berättigad att, under de för tillgodonjutande af pension å rikets allmänna Indragnings-stat i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagandet från Guvernörs-embetet uppföras till dylik pension för sin återstående lifstid till enahanda belopp, eller 3,000 Riksdaler Banko, som då, jemlikt Rikets Ständers vid 1834 års riksdag meddelade beslut, var för Landshöfdingar bestämdt; samt denna Proposition blifvit, enligt underdånig skrifvelse den 12 Juli 1854, af Rikets Ständer bifallen; men Rikets Ständer vid påföljande riksdag, i anledning af då gjord nådig framställning, under den 27 Februari 1858 medgifvit, att Landshöfding må i stället för ofvannämnda, vrid 1834 års riksdag bestämda pensionsbelopp, som i Riksmynt utgjorde 4,500 R:dr, få såsom pension åtnjuta 6,000 R:dr samma mynt; så hade Guvernören, Öfversten Haasum, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift, af anförda skäl, underdånigst anhållit om nådigt förslag till Rikets nu församlade Ständer, att den bemälde Guvernör år 1854 tillförsäkrade årliga pension måtte varda förhöjd med ett tusen femhundra Riksdaler eller till sex tusen Riksdaler Riksmynt; och enär den pension å rikets allmänna Indragnings-stat, som Landshöfdingar ega åtnjuta, blifvit vid sednaste riksdag förhöjd från 4,500 till 6,000 R:dr Runt, samt Guvernörens å ön St. Barthelemy embetsbefattning blifvit i afseende på rättigheten till pension af Kongl. Majit och Rikets Ständer år 1854 förklarad jemförlig med Landshöfdings, har Kongl.
Uti ett till Högloflige Ridderskapet och Adeln ingifvet , samt derifrån till detta Utskotts handläggning remitieradt anförande , har Herr Pereswetoff Morath , Carl Axel, sökt vända uppmärksamheten på de förderfliga verkningar, som Judarnes varu-utprång. ling och penningevingleri, i förening med ocker och falska Bankrutter, utöfvat på allmän och enskild välmåga , och bedömande pr denna synpunkt frågan , i kraft af hvilka rättigheter Judarne kunna såsom medborgare anses , har Motionairen trott densamma , utan behof af långvarig öfverläggning , upplösas genom tillämpningen af det för all Samfunds-inrattning gällande och oeftergifliga bud, som yrkar: "det helas bestånd, hvilan"de på alla Statsmedlemmarnes till detta •''ändamål förenade och medverkande, samt ''detta bud underordnade viljor: — de hvilka ”annorlunda vilja, fr anträde förbundet. as 'Allm. Jlesv. o. Oec. Vink. Uti. N:o isS. Härvid har till Ilöglofl.
Friherren åtminstone till en del sanningen deraf, men hemställer, huruvida m<*l verkeligen ”kan vinnas medelst ryckandet afen enda länk ur uppfostringens hela kedja, sorn vore upphäfvandet af det enda med militairisk tendens i Riket befintlige uppfostringsverk, då 12 Gymnasie? och än flere Trivialskolor qvarstå med en lika ensidig theologisk tendens, som den förres är militairisk 6tc.” Jag vågar svara derpå; att om Milit air Lector er anställdes vid Gymnasier och MilitairProfesforer vid Academierna, skulle den Militairijka och Theplogiska tandens smalgameras och derigenom få en mindre ensidig syftning tillsammanstagna, än de nu 302 Den 21 Ma.jif, mt hvar och en serskildt. Såsom bevis derpå att min conclusion icke öfverensstämmer med mia premiss i afseende på den tlementaira och den opplicatiua uppfostran, anför Herr Friherren att ”KrigsAcademiens nedra afdelning är elementari/k och dess högre är applicatiu; men jag tror mig kunna ådagalägga att den mära afdelningen ehuru må hända till någon del? eiementarisk i Ulromethoden, likväl till sin anda och hela åsyftning är likaså ensidig sorn den öfra, nemligen genom Militqmjk extrem, Uniform, Kamrat [kap, Exempel, discjpline med få ord: alltsammans bringar ynglingen uteslutande, ©vilkorligt o,ch utan val till Krigsyrket: något undantag lärer näppeligen kunna anföras. Således har jag icke i minslutsatts motsagt premisserne, och icke eller ®ökt nedrifva ett hus utan att hafva ett annat att £o teti, ty jag har vördsamt blott föreslagit KrigsAcademiens förenande med Gymnajierne och Ä~ tademierne och dervid tillika yrkat varsamhet och ett noga bepröfvande.
Men då Kongl. Majit nogsamt inser otillräckligheten af hvad hitills kunnat uträttas till allmänna Barnhus-Inrättningens upphjelpande och bestånd, så har Kongl. Maj: t, enär fråga är om en så välgörande och angelägen anstalt, hvars nödvändighet för hufvudstaden af erfarenheten ar lika bestyrkt, som de fördelar äfven Riket i allmänhet deraf kan draga, ickstvekat att för Riksens Ständer framlägga en tafla af oftanämnde Inrättnings svåra belägenhet, samt till deras ömma behjertande öfverlemna att påtänka och utfinna erfoderliga medel till dess upprätthållande och försäkrande af dess bestånd i framtiden, hvarvid Kongl. Maj:t särskildt och förnämligast vill Den 2tj Mars. vill hafva Riksens Ständers ompröfning underställt, hvilka tillgångar må finnas att använda till godtgörande af de kännbara förluster JlarnhusFonden genom Finlands afträdande redan lidit, och allt framgent måste komma att vidkännas genom saknaden af omkring 300 Tun.rtor Spannmål om året. Kongl. Maj:t, sorn anser den nu gjorda korta framställning äf ämnet vara tillräcklig för att deruppå fästa Riksens Ständers uppmärksamhet, har, till inhämtande af en närmare kännedom och fullstämligare öfversigt deraf, aktat nödigt alt meddela Riksens Stander de i sådant afseende från Vederbörande i underdånighet aflemnade berättelser och öfriga handlingar Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum Ut Supra, CARL. Nils von Rosenstein. Uppläst den 29 Mars. Utdrag af Protocollet öfver Ecclesiastiqve Ärender, hullet inför Hans Maj:t Konungen på Stockholm, den S Mars 1815. Närvarande: Hans Excel Grefve tjplenborg. Hans Den 29 Mars. 50-5 Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderna Herr Grefve von Engeström. Siats-Raden: Hans Excellence Herr Grefve 2?osenblud. Hans Excellence Herr Grefve Adlercreutz.
Preste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående prcescriptionstid, inom hvilken åtskillige äldre fordrings-poster böra från Banken uttagas. (Banco-Utsk. Uti. Nais 55 och 98.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att en praescriptions-tid måtte utsättas för inlösen af vissa från längre tider antagna fordringsposter hos Rikets Ständers Bank, hvilka på vissa vilkor blifvit till Banco-slntens Enkeoch Pupill-cassa öfverlåtne; i afseende å tillkomsten och beskaffenheten af hvilka fordringar Rikets Ständer inhemtat: att, sedan Direclionen öfver berörde Gassa vid 1772 års Riksdag anhållit, det Cassan till sin förmon måtte få disponera de i Växel-Banken uppå räkningarne Conto pro diverse (Daler 80,595 i öre) seqvesterade medel (Daler 15,320: 17 öre) och creditorernes liqvidations-conto (Daler 12,195: 11 öre) stående och på många år af vederbörande icke efterfrågade medel, utgörande tillhopa 115,040 Daler 28J öre kopparmynt, denna begäran blifvit bifallen, under åläggande för Directionen att samma medel sine egare, vid anfordran, tillhandahålla, för uppfyllande af hvilken förbindelse hela Banco-staten blefve med dess lön ansvarig, så att, vid uragtlåtet fullgörande af den förbindelse Cassans Direction sig härvid åtagit, Banken väl egde att utbetala de återfordrade capitalen, men dock genast derför borde göra sig betald af Banco-statens då löpande löne-qvartal, derom uppgift uti hvarje