Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett talgljus i en butelj och två hela skillingsbullar utvisade dessutom en alldeles ovanlig lyx. Det var tydligt, att här försiggick eller skulle åtminstone komma att försiggå besynnerliga ting. »Jesses, om bara Magda ville komma!» Lisa kände sig så svag och skaken, att benen darrade. »Hu, gled det inte en skugga rakt fram ur bärget? Herre je, det var ju Magda – fast hon svept en säck kring hufvu’t för blåstens skull.» Magda, byns kloka gumma, var liten, hopkrymt och gammal, med gula, rinnande ögon och grått krusigt hår, rikt och tjockt som på en ungdom. Drägten var enkel och mörk, men kring halsen bar hon ett halsband af bärnsten och brokiga, utländska stenar. – De tandlösa gommarna rörde sig oupphörligt, som om hon ständigt försökt att svälja något. Den vanan hade hon haft ända sedan hon blef ’tvungen till giftermål’ – så sades det åtminstone. Magda hade zigenarblod i ådrorna. Hon hade kommit med en ’rackarkärra’ till byn. En ung hemmansson blef så galen i henne, att han öfvervann henne med våld, när inte goda ord hjälpte. Sedan försonade han visst sitt fel genom att göra henne till sin äkta hustru, men straff och dom läto inte länge vänta på sig för en så okristlig förening. Mannen och hela hans hus blef ’förgjordt’. Kreaturen dogo, hästarna störtade, eld och brand gick öfver hus och hem. Mannen blef brandgul och afmagrad. Slutligen dog han utfattig och utpinad, ingen visste just af hvad. På begrafningsdagen skrattade hustrun och knöt handen efter kistan – det kunde många vitna. Då förstod man, att det varit ’rackarkonster’ alltsammans, och se’n dess var hon skydd i byn. Hon tog det emellertid mycket lugnt; flyttade in i en liten stuga långt in i skogen och lefde sedan, trots agget, mycket godt genom sin egen klokhet och de andres vidskepelse. Ett år efter mannens död kom det åter ’rackare’ till byn. Folk, som gick i skogen den dagen, hade hört ett häftigt gräl i ’Skogs-Magda’s’ stuga.
Hvad Revisorerne i öfrigt anmärkt och erinrat har Utskottet funnit dels genom vederbörandes afgifne underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något vidare yttrande. Stockholm den 16 Januari 1834. Reservationer: Vid § 26 af Herr Virgin, C. A.: »Jag reserverar mig mot det af Stats-Ut-, skottet uti 26 § af dess utlåtande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers berättelse, fattade beslut; emedan jag anser den underdåniga framställningen tji! Kongl. Maj:t, som Utskottet föreslagit, både obehöflig och till sin syftning skadlig. Obehöflig, emedan inga missbruk kunnat uppgifvas eller egt rum, vid begagnandet af den rättighet Kongl. Maj:t nu har, att, till allmänt nyttiga arbetsföretags under - Slals-Ulskollets Utlåtande, M 21. 37 understödjande, utlemna till krigsbruk odugligt krut, eller någon gang, i brist af förutnämnde, bergskrut; Till syftningen skadlig, emedan om man alltjemt bemödar sig, alt så inskränka en styrelses förmåga att inga missbruk kunna ega rum, man med detsamma afskär all nyttig verksamhet frän dess sida och inskränker dess handlingar till blott passiva vidtaganden, hvilket visserligen ej leder till landets förkofran och ekonomiska utveckling.» Vid 49 <§ af Herr Bildt, D. G.: »Uti 49 § af detta sitt utlåtande har Statsutskottet föreslagit Rikets Ständer, att ingå till Kongl. Maj:t med tvenne underdåniga skrifvelse^ och då jag anser att den sednare af dem är både obehöflig och mindre lämplig, så får jag mot Stats-Utskottets förslag i denna del mig reservera.
Ridderskapet och Adeln. 1:0 Af Herr Cedersköld, Pehr Gustaf, hvarest i sammanhang med andre framställningar vidkommande Tullväsendet, yrkas, att öfverträdelser af Tull-Författningarne endast höra beläggas med penninge-böter, beräknade efter varans värde, så att straffet ej utsättes strängare än med mensklighet och Rätts-känsla är förenligt, äfvensom Motionären ansett det vara stridande mot i6§. i Regerings-Formen, att på bekostnad af husfred, samt det förtroende som emellan Husbonde och Tjenare råda bör, söka brottens upptäckande. 2:0 Af Herr Friherre Wrangel, Henning, deruti, jemte flere Förslag till Industriens upplijelpande, i fråga om sättet att förekomma Lurendrägeri och Tullförsnillning, yttras, det borde hvar och en redlig Medborgare vara berättigad att göra Beslag å varor för hvilka man ville undvika att betala Tull, innan de voro förde öfver gränsen, äfvensom i Beslag taget gods borde tillhöra Beslagaren, som skulle genom ansenligt vite tillhållas, att derföre betala vanlige afgifter m. m. Från Välloft. Borgare-Ståndet. 1:0 Af Herr Huldt, Chr., sorn i ett angående Sjö-Lagens öfverseende afgifvet Meino - Betänkanden.
Jag vet ju, att min bildning, jämförd med lapp-Svedbergs, är mycket fin och solid. Men då nu jag var sådan —» Och han tillägger: »nu skall du bättre förstå historien. Hur djupt och bittert skall icke en människa hafva känt sig själf som en vingklippt fågel, för att de tankar, han vill forma till dikt, i den grad skola få ljudet af förtviflans kväfda ångestrop. Det är det förgångnas hela tyngd och elände, som ropar inom honom för att få luft, och han kläder icke sagan om sitt eget lifs största smärta i praktfull kostym eller glansen från förgångna sagoperioder. Så osminkadt, hårdt och lefvande har han känt sitt eget öde hota ur djupet af sitt jag, att han ej finner någon bättre bild för detta öde än den fattige lapp-Svedberg, som föraktad och sjunken lefvat ett förverkligadt drömlif och nu dränker drömmarnas missräkning i bränvin. Så var han också fäst vid det land, där han var född, att han såg sitt eget öde i samband med hemlandets underliga, trollbundna barn. Men han kom dock loss från trolldomen, och öfver fjällen tog han sig fram till mera bebodda trakter. Han drog till Norges nordligaste kust, där hafvet aldrig fryser till, och där midnattssolen månader om året lyser öfver fjällen. Sedan den unge läkaren återvändt till sina studier i hufvudstaden, lefde Molin i denna trakt hela den återstående delen af sitt lif. Med den lilla staden Bodö som hufvudsaklig vistelseort besökte han Nordkap och Nordkyn, Lofoten och Hammerfest, och från denna tid datera sig lifliga skildringar, hvilka han sände till Göteborgs Handelstidning, Jämtlands-posten, Göteborgs Aftonblad m. fl. Det ständiga behofvet af penningar hindrade honom emellertid från en mera samlad författarverksamhet, och det är ytterst rörande att läsa i hans bref, hvilken kamp han stred för att icke andligen duka under. Ingenting kan vara mera karakteristiskt för ett svenskt författareöde än denna dubbla kamp, där det så att säga gäller att på en gång rädda så väl själen som kroppen — och där man vanligen ej lyckas med mera än att förstöra endera.
— Det är i sanning sorgligt att se, det provincialläkaretjenster förnyade gånger kungöras till ansökning lediga, utan att sökande till dem finnas; men då Utsk:t, och i första hand Sundh.Coll., som måste antagas hafva reda på hvilken tillgång på läkare är ätt påräkna, ansett några svårigheter genom brist på sådane icke för framtiden böra komma att ega rum, och det af Sundh.Coll. föreslagna antalet af 48 nya provincial-läkare-befattningar blifvit nedsatt till 20, så tror jag för min del man ej bör hysa någon betänklighet vid att antaga Utskits i denna punkt gjorda framställning. Hr Wrangel, Erik Fredrik: Till största delen förekom men af den siste värde talaren, ber jag blott få tillägga, att jag anser det i Stat,sUtsk:ts Betänk, föreslagna antal vara maximum af de provincialläkare, sora böra antagas. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos, blef Utsk:ts hemställan bifallen. 264 Den 21 Juli e. m. 65:te punkten. Gr. Mörner: Mig synes vara temligen öfverflödigt att Ständerna ingå till K. M:t med en lind. skrifvelse i en fråga af så liten vigt som den för handen varande. De enskilte kunna ju hos Regeringen göra de framställningar i ämnet, som de finna af behofvet påkallade; men icke torde frågan om utseende af station för en provincialläkare inom ett särskildt län vara af den vigt att den kräfver Ständernas förord. På grund af detta skäl yrkar jag afslag å Utsk:ts i förevrde punkt gjorda hemställan. Hr Bildt: Jag har begärt ordet för att understödja Gr. Mörners förslag. Afven jag anser den för handen varande frågan icke vara af den vigt, att den kräfver en und. framställning hos K. M:t, utan kan gerna den enskilte ingå med und. hemställan om de åtgärder, som för ifrågav:de ändamål aro af behofvet påkallade. Jag anhåller om afslag å Utsk:ts hemställan.
Fru Bark. Ack Pontus, det skulle du inte Bark. Hvad för något? Åh – goda, älskliga människor – de göra det så gärna. Men nu ha de fördömda lymlarna gått och stält till så, att alla småskulderna blifvit samlade på en hand – och så kommer den där skojarn Borg i afton och presenterar mig en liten nätt räkning. Fru Bark. Borg – det är ju din gode vän? Bark. Ja, visst är det det – en älsklig karl – den allra hederligaste människa i verlden – men hur kan jag kontrollera, att han inte lurar mig? Säkert är, att jag inte hade en aning om, att min skuld kunde gå upp till sådana summor. Fru Bark. Hur stor summa är det då? Bark. Ah, en bagatell i det hela. Det nedriga är bara, att jag måste betala i morgon. Fru Bark. Borg är ju förmögen? Bark. Prat. Han! Han har ju gjort af med alt hvad han haft! Och nu säger den lymmeln att han nödvändigt behöfver pengarna i morgon. Fru Bark. Hur mycket är det? Bark. Nå – om du nödvändigt skall veta det – en struntsumma på några futtiga tusen. Fru Bark. Några tusen! Bark. Ja, det är obehagligt – jag medger det. Men så skall det inte häller hända mig mer – det är i afton sista gången jag sätter min fot i den där hålan. Fru Bark. Och hvar skall du taga pengarna ifrån? Bark (gladt). Jag tänkte låna af min lilla hustru. Hon är ju kapitalist. Fru Bark. Du vet, att jag ingenting eger kontant – bara några obligationer. Bark. Ja – det är lika bra. Jag tänkte belåna papperen i en bank tils vidare. Fru Bark. Och när skall du betala in det lånet? Bark. Så småningom. Fru Bark. Med hvad? Då du minskat kapitalet, som ändå är så knappt Bark. Berta får bidraga litet mer till huset. Det är inte mer än billigt, då jag kostat på henne en dyrbar uppfostran. Fru Bark. Berta har alt till största delen uppfostrat sig själf. Och hon bidrar nu till huset med alt hvad hon förtjänar. Bark. Nå, så får hon arbeta lite mer och skaffa sig bättre inkomster. Fru Bark.
enligt Kongl. Majit Befallmngshafvandes sednast afgifna Femårs-berättelse, en tunna salt uti Östersund gällt 22 till 24 Ridr, då den i Sundsvall samtidigt kunnat köpas för 5 till 6 Ridr, hade likväl provinsens folkmängd på 100 år, räknadt från 1754, stigit från 17,764 till 46,837 personer, äfvensom allmänna välmågan tilltagit —« ett förhållande, hvilket hufvudsakligen vore att härleda derifrån, att inom detta län, sorn till vidden vöre jemförligt med Elfsborgs, Wermlands samt Götheborgs och Bohus län tillsammans, funnes särdeles rik tillgång på vidsträckta odlingsbara fält, i afseende hvarå Agronomen A. Johnson, uti ett år 1847 till Länsstyrelsen afgifvet yttrande, vitsordat, att bland de af honom besökta orter inom riket funnes iå, hvarest odlingar i större skala kunde företagas, än i Jemtland, äf - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 80. 3 veu med hänseende tili de betydliga lägenheter för ängsvattning och de outtömliga tillgångar på kalk och lerskiffer, som nästan i hvarje socken vore att tillgå. På grund af dessa förhållanden samt då från riksgränsen ända till östersund och vidare derifrån till Bräcke’ gästgifvaregård vid allmänna landsvägen till Sundsvall funnes nära nog i rät linea en länk af segelbara och invid provinsens bördigaste socknar belägna sjöar. Anjan, Kallsjön, Lithen, Åckesjön, Storsjön och Refsundssjön, på hvilka ofvannämnda bolag hade för afsigt att ombesörja trafiken, har bolags-styrelsen i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte täckas hos Rikets
Af det utaf Styrelsen för Allmänna Vägoch Vatlenbvggnader före innevarande riksdags början till E. K. Maj:t afgifna general-förslag, angående de vägoch vatlen byggnads-arbeten, lör hvilka arbetsplaner blifvit lid elter annan upprättade och, jemte ansökningar om statsbidrag för utförandet, till Styrelsen ingifne, visar sig, att, oaktadt redan utförde vägförbältringar, del behof af allmänna rörelsens underlättande medelst förbättrade landt-kommunikationer, som utgjort grunden för beviljandet vid flera föregående riksdagar af betydliga anslagssummor för vägbyggnads-arbeten, snarare ökats, än minskats; och då derjemte ovedersägligt är, att Rikets nordligaste provinser icke allenast, mer än öfrige delar af landet, besväras af svårländta och för trafiken hinderlige transportoch farvägar, utan ock flerestädes helt och hållet sakna de för inbördes lifligare förbindelse emellan särskilda orter högst nödige sammanbindningsvägar, hafva Rikets Ständer, med anledning af ofvan omförmälde framställningar, ansett sig jemväl böra genom anvisande af särskildt bidrag till nyssberörde olägenheters afbjelpande, understödja Rikets vidsträckta nordligare provinser, hvilka hittills endast i ringare män kunnat blifva delaktiga af de förmåner, i afseende pä kommunikationernas förbättrande i allmänhet, sorn kommit öfrige Rikets landskaper tillgodo. De talrika lill Vägoch Valtenbyggnads-Styrelsen ingilne ansökningar om understöd för vägars anläggning och förbättrande inom norra Sverige, hvilka i Styrelsens förenämnda generalförslag äro upptagna i första klassen med en summa, som uppgår till nära en fjerdedel af beloppet för hela Riket, ådagalägga såväl det stora behofvet af sådane anläggningar, som äfven benägenheten hos enskilde och menigheter derstädes att sjelfva bidraga till vinnande af den utveckling och förkofran, som förbättrade kommunikationer medföra. På grund häraf hafva Rikets Ständer funnit sig böra, för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, (ill E. K.
Sl:s eventuella beslut i afseende på handelsoch sjöfartsfonden, hvarefter och sedan det visat sig, huruvida bolaget derpå gjort afseende samt sjelf villigt åstadkommit rättelser i de anmärkta omständigheterna, hvarom R. St., innan de utskiljas 041b innan de beslutat öfver statsreglerm, i öfrigt genom K. M:s nåd. försorg erhållit nödig efterrättelse, R. St. ville alternativt antingen fastställa de nu föreslagna grunderna, eller, såsom deras ultimatum, å Riksg.eont. för sagda ändamål bestämma ett lämpligt anslag årligen intill nästa riksdag, i händelse ej handelsoch sjöfarts-fondens behållning vid detta års slut dertill lemnar tillgång. Frih. Boye Ludv.: Svårigheten att i en hast med säkerhet uppfatta de särskildta ämnen, som i ett långt anförande äro intagna, föranleder hos mig den anhållan, att Gr. Frölichs yttrande må få ligga på bordet. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: I anseende till snart förestående bortresa, och då min frånvaro troligen kommer att vara längre, än permission är i grundlagen tillåten, anser jag mig skyldig att afsäga mig den plats i Bevilln.Utsk., 9 H. 5o 3Ö4 Den il Juli. hvarmed jag genom Electorers förtroende blifvit hedrad; och får jag derjemte vördsamt anhålla att få bibehålla min riksdagsmannarätt. Denna begäran hirf af R. o. Ad. bifallen, och anmodade Hr Frih. o. Landtm. Hrr Electorer att Utse en ledamot i Bevilln.Utsk. i Hr Gripenstedts ställe. Föredrogs ånyo BancoTJtsk:s den 4 oc^ 8 dennes på bordet lagda betänk, IV:o 35, ang:de hufvudgrunderna för en förändrad organisation af Bancoverket. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Sidan 23 stå följande ord: ''Under-styrelsen har att redogöra inför R.
238 Prof. Ut dr. d. 24 Mars 1818.’ S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Eä Ekonomi - Utskottets Utlåtande af den 25 sistlidne Februarii, angående en föreslagen ny Landlmäteri-Taxa ; Och blef samma Utlåtande af BondeStåndet bifallet. S. D. Allmänna Ekonomioch Besvärs-Utskottets Betänkande af den 2 5 Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 2 5:te sistlidne Februarii insände Betänkande om förändring i xnätnings-sättet af Säd och Halm; blef samma Betänkande af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit. S. I). Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets insände Utlåtande af den 25 sistlidne Februarii, angående väckt fråga om en fristads inrättande för sådane personer, hvilka mindre af ondska och elakhet, än af andra tillfälliga orsaker, förlorat medmenniskors aktning. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande af d. 25 sisth Februarii, angående nödvändigheten af förklaring i vissa delar af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 3 April 1816 , om öfverensstämmelse rörande Posträttigheter. S. D. Lät Bonde-Ståndet sig å nyo föredra.? gas Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets Betänkande af den 25 Februarii, rörande väckt fråga, att, med undantag af Säterier, Boställen och Posthemman, alla andra hemman måga deltaga uti Kronoskjuts-, Brefbärings; och Krono-’ Prof.- Uldr. d. 24 Mars 1818- 239 fjerdingsmans besväret, eller andra dylika onera,’ som jord i allmänhet åtfölja; Och beslöt Ståndet, efter skedd proposition, låta sitt beslut öfver detta ärende hvila, intilldess öfrige, sedan förra Hiksdagarne väckte , men ännu oafgjorde PriviJegii-frågor kunna i ett sammanhang komma under pröfning och afgörande.
I afräkning å Bankens uti Banko-Reglementets 126 §. upptagna åter4fbeta,”inslående fordran hos Kongl. Mynt-Verket för de af Banken till mynt nings-koslnader, dels i kontant och dels i aflyst kopparmynt meddelade förskuld skott, utgörande 18,000 R:dr, äro till Banken inbetaide år 1851 6,000: och år 1852 6,000: Tillhopa B:ko R:dr 12,000 38. I öfverensstämmelse med föreskriften i Banko-Reglementets 128 M'Vni~ hafva så väl för hvarje qvartal tabellariska öfversigter, fullständigt redota/s-“ochdrtvisande för allt det af Kongl. Mynt-Verket från Banken eller för den rakningar sammas räkning emoltagna Silfver och Guld, blifvit från bemäldte Verk skyfve"1 och aflemnade, sorn ock serskilda års-räkningar för 1851 och 1852 imellan kopparBanken och nämnde Verk upprättade samt i bägge Verken lill ömsesidigt godkännande afslutade. Revisorernas Berält. ang. Bankoverket. 26 §. 39. inventering Vid inventeringarna å Kongl. Mynt-Verket hafva Fullmäktige, till tt*turkiet ät]ydnad stadgandet i Banko-Reglementets 129 §., genom deputerade, yndeitagit; hvarvid, i hvad Banken rörer, någon anmärkning icke förekommit. §. 40. Ommyntning Behållningen uti Koppar skiljemynt af äldre prägel utgjorde den 30 af gammalt Jun; ^35^ B;k0 R;dr 3?100: opparmynt. |jn(jer tjjen jygn sjstn:/mn(]e dag till Oell med den 30 näsllidne Juni äro: invexlade » » 6,000: S:r B:ko R:dr 9,100 samt till Kongl. Mynt-Verket aflemnade . 6,500 så att behållningen uppgick till R:dr 2,600
Som du längtade rosen att ge dag åt sitt inres fägring och doft, och hon vecklade mer och mer ut sina blad, och hennes doft blef allt mera rik. Och solen skymdes af moln, men rosen sörjde ej, ty hon egde sin doft, och stormen brusade ikring henne och skakade hennes blad, men hon härjades icke deraf, ty hon var frisk i sitt inre; och fjäriln gäckade hennes kärlek, men ännu lefde i hennes inre det lif som utvecklade doft och fägring. Men kom så en mask, den kröp allt närmare och sade: Du egenkära, du fåfänga! Blott för att söka verldens pris utbreder du doft och fägring, dem du borde qväfva eller åtminstone gömma djupt i din knopp. Tukta din fåfänga, afkläd dig dessa onödiga blad. Och vid hennes hjerta satte sig masken och gnagade djupt“. En vind blåste opp; den var ej stark, den skakade sakta på rosenbusken, men rosens alla blad föllo och ett fröhus omgifvet af taggar stod qvar. „Arma ros, jag vill samla dina blad, kanske de ännu ega qvar litet doft“. Indianens Qvinna. „Hvarför bär Oikameonna, den gamla, kransad lock, hvarför bär det gamla hufvudet rosor? Krans anstår den unga, rosor passa den sköna, blommor bär den glada. Smyckad må den älskade, må bruden vara. Gamla! kasta bort kransen“. „Hvarför bär Lilameha, den unga, kransad lock, hvarför bär det unga hufvudet rosor? Ofta vissnar det unga hjertat af sorg, innan kransen vissnat på lockarna, ofta gråter bruden innan rosen bleknat i hennes hår. Bär kransen ödmjukt, Lilameha, bär den icke så stolt i dagen, att solen bränner den“. Kransen må den unga bära högt; i hennes öga bor eld, på hennes kind bor löjet, i hennes hjerta glädjen“. „Försigtigt må den unga bära kransen, långt lif eger hon för sorgen; den gamlas krans hinner knappt mera att vissna, innan hennes hufvud redan sänkes i mullen.
För detsamma fastställdes denna lydelse: ”1 Stockholm vare serskild Pröfnings-Comité, hvilken, under ordförande af Öfver-Ståthållaren, i dess frånvaro, af Under-Ståthållaren, eller den Konungen i deras ställe i Prot. Utdr. d. 1J Oct. 184». ylt Nåder förordnar, utan rösträttighet, skall beslå af tre af Ridderskap och Adel, tre Prester, tva al Stockholms Magistrat, deni Magistraten utser, tolf rörelseidkande Borgare, nemligen tre af Grosshandels-, tre af Minuthandels-, två af Fabriksoch lyra af Handtverks-Classerne, samt fyra Stådspersoner.” 2 mom. Godkändes, enligt Förslaget vid Betänkandet N:o 12. §. 120. Godkändes, eldigt Betänkandet N:o 12. §. 121. Yttrandet olver denna §. i Utlåtandet N:o 27 bifölls;, i följd hvaraf pröfning af densamma tills vidare anstår. §. §. 122, 123 och 124. Godkändes, enligt Betänkandet N:o 112. §. 125. Godkändes, enligt Betänkandet N:o 12, med den förändring, att sista perioden af Usta momentet och 125 må erhålla denna lydelse: "Öfver Profil i ngs-Com i téens beslut må Kronans ombud och den skattskyldige anföra besvär, hvilka, ställda till Kongl. Majit, skola, inom trenne månader ifrån af beslutet erhållen del, ingifvas, i Stockholm, till Öfver-Ståthållaren och i Orterna till Konungens Befallningshafvande, som dem, med hvad de dervid hafva alt i underdånighet erinra, ofördröjligen till Kongl. Maj:t insända.” §§. 126 och 127. Godkändes, enligt Betänkandet N:o 12.
Aldrig hade han trott att den där bärgbacken skulle kunna bli något dugande af, när han sålde ut den och skogsbiten på årsafgift, men nu hade det mynnat ut till en riktigt god affär. Han talade under hela måltiden, men bara om ett: om torpet, om hur han skulle styra och ställa, om de förbättringar och förändringar han skulle ta ihop med. Han kände att hvarje ord träffade Hanna som en syl, och han ville ge henne betalt för i går. »På måndagsmåron», sade han slutligen till fördrängen, »så blir dä så godt I börja dagsverket ve Stensbro me’ att rifva ner gärdsgården rundt kring rågtegen. Men var nogsam me’ gärdslet, för dä ä nästan nytt. Om int’ Jon Karls mor ä i väg, så ä dä int’ värdt att bråka me’na. Vi börja bara att rifva take’ åf stuga’. Hon ä utrutten å dug’ ingan te. Ja’ tänk’ plöja upp markbiten å lägg’an te potatisåkern bakom.» Ungmor blef eldröd i ansigtet. Läpparna öppnade sig, som om hon ämnat säga något peppradt, men hon häjdade sig och teg. Potatisfatet kom i stället med en sådan fart på bordet, att rågan rullade långt fram på golfvet. »Ha I fått skakan (frossan)?» frågade gammelfar försmädligt. »Ja, kallt nog ä dä till’et», svarade Hanna raskt och stälde sig vid fönstret. Mannen gaf henne en blick i smyg, men hon låtsade inte om honom. Tänk om handelsman narrat henne! — Take’ åf stuga’! Kunde man tänka sej ... Och gammelfar talade alltjämt om socken ... om påhäng ... en massa barnungar ... fick väl gå och tigga – om sturskhet å förfall. Kom hon då aldri’! Jo, tyst, hocken ä dä som kom springande uppför backen? Jo, dä va hon! – Men hon hadde nå’n me’ sej ... »Tänk’ I läsa från borde’ eller tänk’ I inte», bröt gammelfars röst barskt in i hennes funderingar.