Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återremiss är för detta ändamål nödig. Frih. Cederström: Enligt prot.utdr. har R. o. Ad. förklarat dess gemensamma tanka vara, att ministertiteln borde försvinna; men i afseende å benämningen Statsråd har något sådant beslut icke blifvit fattadt. Utsk:s förslag i denna del qvarstår altså; och denna uppfattning af R. o. Ad:s mening har vunnit ytterligare styrka derigenom, att R. o. Ad. uti ett sednare mom. af prot.utdr. sjelf omtalar de ifrågavar. ledamöterna med benämningen Statsråd. Jag tror således, att Utsk. i sammanjemnkningsväg icke kunnat annorlunda tillvägagå, än som skett. 17 H. a Den i December. Gr. von Fersen: För min del instämmer jag i Gr. Horns begäran oni återremiss, och linner ett ytterligare skäl dertill lili den omständighet, att Utsk., för den händelse, som inträder, i fall nej vinner i första voteringen, väl ansett votering böra äga rum, men icke framställt någon formlig votertspropos. Måhända har Utsk. längre fram i memor. godtgjort den anmärkta uraktlåtelsen; men sådant »om mom. H nu befinnes, visar det sig, att Utsk. föreslagit en omröstning, hvartill det likväl icke framställt propos., och sådant är en obestridlig felaktighet, som genom återremiss måste rättas. Frih. Cederström: Utsk. hade i sanning icke väntat sig en så beskaffad anmärkn., sorn den Gr. v. Fersen nu afgifvit. Utsk. har sagt, att om nej vinner, anställes omröstning, huruvida antingen alla Statsrådets ledamöter må benämnas Statsråd, eller ock samtliga departementscheferna hära titeln af ministrar. Mig synes alternativerna för voteringen vara alldeles oförtydbarligen utmärkta. R. o. Ad:s tanka, såsom det första Ståndets, är ställd i första och BondeSt:s i andra rummet. Sålunda uppställda hafva de föregående voter:spropos:na blifvit af R. o. Ad. godkända. Utsk. har verkligen icke kunnat ana, att någon villrådighet i denna del skulle kunna uppstå, än mindre bibehålla sig. Gr. von Fersen:
Häraf visar sig, att bristen i den qvantitet godt handgevärsoch styckekrut af 41,000 centner, som, enligt Kongl» brefvet den 10 December 1842, ständigt bör — 73 — finnas i upplag, i slutet af år 1854 utgjort 6,588 centner 92 U. och vid 1855 års utgång 6,017 centner 98 U.. I anledning af den vid sednaste stats-revision jemväl anmärkta brist i den bestämda qvantiteten krut, har Kongl. Krigs-kollegium, bland annat, anfört, att Kongl. Kollegium icke egde medel anvisade för krut-tillverkningens fortdrifvande, så att den i flere år förefunna bristen kunnat fyllas. Med afseende härå hafva Kevisorerne funnit sig böra hemställa, huruvida icke åtgärder må vidtagas för bedrifvande af kruttillverkningen på det sätt, att den genom ofvannämnde Kongl, bref bestämda qvantitet godt krigs-krut ständigt må kunna finnas i upplag, de i förråd varande gevärspatroner och styckeskott oberäknade. § 9. Med föranledande af den uti sista revisions-berättelsen gjorda hemställan, att de till Kongl. Maj:t och Kronan numera indragna räntor å öfverste-indelnino-en vid f. d. Adelsfane-regementet äfvensom öfverskottet å indelnings-räntorna vid KonM. Bohusläns-regementes södra eller rusthålls-bataljon måtte, i stället att från vederbörande landträuterier till Kongl. Krigs-kollegium direkt insändas, jemlikt Kono-l. kung-örelsen den 15 Oktober 1828, först till Kongl. Stats-kontoret varda i vanlig ordning levererade, för att derifrån sedermera till Kongl. Kollegium anordnas, hafva Rikets Ständer vid innevarande riksdag i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes meddela vederbörande nådig föreskrift om iakttagande af hvad Kevisorerne i of vanberörde afseende hemställt; hvilket alltså torde för framtiden komma att verkställas. § 10.
Utlåtande af den ig Mars i8a5, att, enär det icke var möjligt att, utan noggrann och fullständig kännedom af de betydliga skiljaktigheter, sorn i serskilda städer ega rum emellan Styrelseverkens organisation och aflöning, föreslå de vilkor, hvarunder städernes Embetsoch Tjenstemän skulle kunna till delaktighet i Inrättningen upptagas och än mindre i hvilka classer hvar och en af dem borde uppföras; så ansågo Comiterade, i anledning af hvad Rikets Sländer i delta afseende yttrat, endast böra hemställa, em icke det må städernes Ernbetsoch Tjenstemän öppet lemnäs, att genom Kongl. Majlis Befallningshafvande tili den blifvande Birectionen vid Pensions-Inrältningen inkomma med hvad de i detta ämne hafva att anföra, hvarefter Directionen, sedan alla erforderliga upplysningar sålunda vunnits, blefve i tillfälle att utlåtande i denna del afgifva. Birectionen öfver Civil-Statens Pensions-Xnrättning lät derefter, till följd af erhållen Nådig befallning, från trycket utgifva och till vederbörande Verk och Stater utdela det af serskilde Comiterade utarbetade förslag till; Reglemente för nämnde Inrättning, med dertill hörande handlingar, på det ej allenast hvar och en af den i tjenst varande Embetsmanna-peraonalen skulle, inom 3:ne månader efter deraf erhållen del, yttra sig, huruvida han önskade att uti Inrättningen deltaga eller icke, utan ock de, som icke voro uti classificationen upptagne men kunde anse sig vara berättigade att i Inrättningen blifva delaktige och deribland äfven städernas Embetsoch Tjenstemänj måtte erhålla tillfälle att derom anmäla sig hos Birectionen. Uti det Utlåtande, Birectionen derefter under den 26 October 1826 afgaf, upptog Birectionen sfven, i sammanhang med frågan om classificationen, till besvarande de yrkanden om delaktighet i Inrättningen för åtskilliga i densamma icke upptagne Tjenstemanna-corpser, som i en del af de inkomna yttranden blifvit framställde.
Sitt, innan denna garantie meddelas, $ppotf)efé*f öreningens ©tprelfe bör till 9iifögäldö#€ontoret aflemna en dejj förbindelfe, fjwar# uti famina ©tprelfe, å egna od) fanttlige delägares uti föreningen magnar, förflarar fig ffpldig, att gemenfamt anfwara 9ufsgäldS#£on# toret för all den förluft, font möjligen fan uppfomnta genom uraft* låtenfyet att fullgöra den garanterade jfuldförbindelfenS innehåll. £>dj Ijafwe QBi, i fantmanljang f>ärnted, tillifa fajlfällt wtjja f)uf wudgrunder för de «£)ppotl)efsyföreningar, IjwilfaS jfuldförbtndelfer funna i fSSårt namn garanteras genom *2Båre fullmägtige i SKifS# gäldS#£ontoret, jemte fornutlaire dels för den förbindelfe, forn jfall af «£)ppotf)efö#förening afgifwaS till 9iifSgäldS#£ontoret, od) dels för den garantie, fiflnämnde Contor äger meddela dplif f örening, od) fjär# ont till ^ongl. «0}aj:t aflåtit underdåniga ©frifmelfer af den 12 odj 14 innevarande månad, Ijwilfa 'SSi !)är till alla delar 0|? åberope, fåfont more de i detta DiifSdagSbejlut ordagrant intagna. §. 42. Dm iHevariw ©edan DvifetS fednafl förfamlade ©tänder under det viff or be# "»"alimar? wilja t afdrifning af hjelmare Canal# odj ©lufwerfSbolagS ifuld till <£anaf;2Bcrf.
Men för den hårda sagoprinsessan från Alpernas fot passar hon ej. Hon är för blodfull, hennes vackra, sonora stämma har ingen isande kyla, och fru Fahlmans i vanliga fall moderna spelsätt med sträfvan efter psykologisk sanning i skildringen är ej på. sin plats inför denna figur, om hvilken sagan ej säger mer, än att hon är vacker och hård i första akten, vacker och mjuk i slutet af andra. Fru Fahlman är vacker i båda akterna, men då * hon kommer upp på kothurnen, bör hon helst tala den vilda lidelsens språk, Dianas kalla trots och stumma kärlekstrå-nad, tyckes mig kräfva andra, mindre djupt sökta uttryck, än dem hon nu gifver dem. Och därföre — utan att vilja underskatta framställningens verkliga förtjänster — tror jag, att om någon annan hittills okänd förmåga finnes vid teatern, det kanske kunde hafva varit skäl att efter omsorgsfull instruktion låta henne våga försöket. • Våra teaterannaler kunna omtala flera lyckade försök i denna riktning. Fröken Seeligs Hedvig " Ekdahl var ett särskildt lyckligt fall, som dock ej är enastående. Herr ' TEATER-REVY. Skånberg har sluppit ifrån en längre tids elevtjänstgöring i betjäntroller, han fick tämligen snart efter sina blygsamma debutroller uppgifter, som, utan att vara hufvudroller, dock voro något att arbeta på och för, och har slutligen nu under något öfver ett år lyckats bra i flera verkligt stora roller. Det är en glädje att i hvarje ny uppgift märka, att herr Skånberg, trots dessa framgångar, fortfarande arbetar flitigt, och märka det ej blott på en viss studerad prägel öfver framställningen och ett visst sökande efter ursprunglig personlighet, utan framför allt i en del lyckliga resultat i tekniskt afseende. Han har fått fram sin i början svaga och något grumliga stämma och han söker alltid enkelhet och natur i sina rörelser. Vokalen a är fortfarande ej klar, i synnerhet i slutljud, och en viss benägenhet att tala med orörlig öfverläpp gifver åt talet en ej fullt naturlig prägel. Hufvudsaken är dock, att han arbetar och får uppgifter att arbeta på.
– «Fröken är grym!» – Celestine ler, det är ett godt tecken – så, fort, fort, ty jag hör redan steg ute i förstugan – der står en pall strax bredvid, fall på knä på den, men akta, pariserskräddarne beräkna ej knäfall – «förtjusande!« – hon bevekes ej – fall på begge knäna – aj, ratsch! gick det inte som jag anade? men det brukar ju bäst ta skruf, när man ligger på sina bara knän. Der, tag hennes hand – men fy, Albert, att stå så der bakom med näsduken för munnen, är det diskret? – Hur var det, fröken Celestine? Nej! är det möjligt? jo sannerligen.– «Nej, nej, nej, kammarjunkar Jernkrona, aldrig!» – Nå så har jag väl aldrig hört så besatt. Hvad tänker fröken på? två dugtiga jernbruk, med flera tusen skeppunds smide, och en så gentil kammarjunkare, med så gentila nasalljud! Men ut igen, Albert, nu tycks du ha fått höra nog. Men hur i all verlden skola vi ställa oss med öfverstinnan? hon väntar ju bestämdt, när hon nu kommer in igen, att få lassa af en del moderlig välsignelse. Öfverstinnan kommer in, men Celestine har deremot sprungit ut, och lemnat kammarjunkaren ensam med den bara knäskålen, vittnande om den olyckliga manövren. – «Hvar är Celestine, min kammarjunkare?» – «Ute, ers nåd.» – «Jag hoppas –» – «Jag, ty värr, hoppas deremot inte.» – «Jag vill inte förmoda –» – «Men jag har beklagligen visshet.» – «Huru! hon skulle ha sagt nej?» – «Ja!» – «Den otacksamma!» – «Den otacksamma!» – «Att så belöna mina moderliga omsorger!» – «Att så belöna min kärlek!» – «Det söndersliter mitt hjerta –» – «Och mina permissioner –» – «Och jag som tog upp henne –» – «Och jag som föll ned för henne –» – «Och det kan hon tillåta sig –» – «Det skulle man aldrig ha tillåtit sig i Paris.»
Då Grundlagarna berättiga äfven en enskild Ledamot att göra anmärkningar emot StatsRådet och Föredragande, då det skeri de ordalag, som 29 §:n i Riksdagsordningen bjuder, och hvilken jag åberopar mig — kan jag ickö reservera mig» utan tior att mig icke blifver nekad min lagliga rätt. SarskildtaUtskottet har, i dess Betänkande, för Allmänhetens ögon framlaggt orsakerna till den beklagliga ställning och stora penningenöd, som allmänt öfverklagas, samt härleder den till stor del af felaktigheter i Administration, hvilket icke bort af ConstitutionsUtskottet så alldeles lemnäs utan afseende. Genom detta ConstitutionsUtskottets Betänkande och anmälande till decharge för StatsRådet och Föredragande, emot hvilka ingen anledning till anmärkningar skola förekommit, är en skugga kastad så väl på Särskild - 760 Dcu 17 Juli. f. m. ta Utskottet som de enskilda Ledamöter* som förut i detta ämne härstädes yttrat sig. Jag, kan således, för min del, icke bifalla Utskottets Betänkande, emedan jag anser anmärkning äga rum, hvilken jag , i grund af ufvannämnde §. i Riksdagsordningen, ämnar uti ConstitutionsUtskottet uppgifva. Herr Flach, Carl: Jag förenar mig, till alla delar, med hvad Friherre Staél von Hollstein nu yttrat, och anhåller att ConstitutionsUtskottets afgifna Betänkande , rörande decharge för StatsRåden och SlatsSeoreterarna återremitteras, för att omarbetas. Jag förenar mig äfven med Herr O “ Munck af Rosenschöld, och reservera! mig i anseende till ConstitniionsUtskottets egenmägiiga beslut, att förneka särskilda Ledamöter af Utskottet att afgifva särskildt Yttrande. ConstitutionsUtskottet har genom denna tydning af Grundlagen, hvilken är rakt stridande emot 57:de §. Riksdagsordningen, gjort en inkräktning i Riksens Ständers rätt, hvars helgd jag anser af yttersta vigt att bevara, då man ser försök deremot vågas.
"Mä hända att nägra fä af bcsie fordringsägare, som haswa förmögenhet och utan olägenhet kunna pä längre tider wara i mistning af fine for, dringar, dä de derä njuta Ränta, förty antaga för, berörde bctalnings-wilkor: ja äfwen att nägon obetydelig Borgenär, för att wisa sig nitisk i den patriotiska wägen, gör det samma; men derifrän fär icke göras nägot säkert flut till det hela, dä otwifwclaktigt är, art de fleste Lefwerantörcr uti deras gjorda lefwerantfer instuckit antingen länta penningar eller andra sädana medel, som för dem i annor deras rörelse äro oumbärlige; att de alldeles icke kunna säsom Contante . Penningar anwänba de nu föreflagne betalnings-scdlar, fäsom 460 Den 14 September. sä som icke blifwande tiss fusso betalte, förr än efter 16 ärS förlopp; att de reid anwändandct deraf, efter hwad förut i flika fass är nogsamt kändt, mäste an, lingen wid försälgningen förlora mänga procent, esser i händelse af dcrä tillgörande län hos private. personer »vidkännas dryga länewilkor, och wid bristande betalning wore blottstälde för lagsökning, samt i händelse af pantens försälgning, för wanpris derä; sä kan ötminstone *)ag för min del icke annat, än anse det för en obestridelig sanning, att mcranämde fordringsägare sknsse blifwa icke allenast ganska illa bclätnc med bet af Högloft. Stas - Ulskottet förcflagnc betalningssättet , utan ock werkeligen derpä mycket lidande, samt att allmänna Crcditcn, genom flike, om jag sä mä säga — twängslän, förloras." "Männe icke äfwen wid detta tillfälle ben grun, bade regeln bör iakttagas: Gör emot andra hwad du tät? Lätom oss päkalla wära rena omdömmcn, i händelse wi wore uti desse fordrings - ägares ställe.
Visar det sig då, att lärlingarne, emedan mindre goda läroböcker blifvit använda, äro underhaltiga, blir följden den, att do förstnämnde vid sina examensprof underkännas; men bäst synes mig vara, att man, hellre än att framkalla ett sådant resultat, genom tillsyn öfver läroböckerna undanrödjer denna stötesten. Väl är en tillsyn redan föreskrifven; men först genom inrättandet af en garnskningsnämnd kan denna tillsyn blifva en verklighet, ty huru nitisk en eforus än är, kan han, upptagen som han är af andra göromål, icke egna detta ärende all den uppmärksamhet som vederborde, och dessutom kan man icke vänta att en person, derföre att han är en skicklig theolog, skall ega förmåga alt bedöma t. ex. mathematiska arbeten. För öfrigt förundrar dett mig, att så olika åsigter ang:de granskningsrätten yppat sig. A ena sidan har man sagt, att en granskningsrätt finnes, och att det är mycket bra alt den finnes; deremot har Gr. Hamilton sagt, att valet af läroböcker borde vara fritt. Så hvarken är det eller bör det vara, och Utsk:ts förslag afser endast att göra den föreskrifne granskningen till en verklighet. Gr. Mörner: Jag tror att genom nuv:de stadgande är sörjdt för, såväl att erforderlig granskning verkställes, som ock att denna granskning icke blifver sådan, att den tillintetgör tällan hos lärarne. Skulle deremot normal-läroböcker inrättas, är det att befara att den lärare, som icke vore desto mera intresserad för sitt ämne, icke brydde sig om att taga kännedom om de böcker, som utgåfvos, eller att i öfrigt följa med sin tid, utan komme alt qvarstå på samma punkt, såsom händelsen var med en professor i Upsala, öfver hvars föreläsningar jag, när jag var vid universitetet, fick låna ett långt förut skrilvet kollegium, men hvilket var så troget, att der stod omtaladt att då professoren kom till vissa i kollegiet utmärkta ställen, så skulle han berätta vissa i kollegiet äfven upptagna anekdoter. 174 Den 13 Juni f. m.
Fröt. 1845. 4 Sami. 1 A/d. 40 Haj t. 1 2 Stats-Utshottets Utlåtande, N.-o 160. alt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de vid i84o och 184 * års Riksdag fastställda och sedermera tillämpade grunder, användas till hehöfvandes undsättning vid och efler inträffad missväxt, måtte anvisa : ”1:0 den å i83o års undsättnings-creditiv tillgängliga behållning, jemte hvad ytterligare kan inflyta; ”2:0 de tullmedel för inkommen utländsk spanmål, som, med tillämpning af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse orri stadigvarande tullafgifter å spanraål, under tiden från och med den 1 November 184* till 1844 å,s slut, ingått eller vidare ingå, äfvensom den tullintägt för spanmål, som hädanefter under lika förhållanden kan komma att ega rum; och ”3:o ett serskildt creditiv, som, i händelse af inträffande behof, må kunna förskottsvis och emot ersättning från de först inflytande tullafgifterna för spanmål vara till undsättning åt behöfvande i missväxtår att tillgå;” hvarjemte Kongl. Maj:t åt Rikets Ständer öfverlemnat att för detta creditiv bestämma en summa, som, så vidt förutses kunde, vore svarande emot det dermed åsyftade vigtiga ändamål. Till upplysning om beskaffenheten och beloppet af de här ofvan uti ira och ardra punkterna omförmälda tillgångar, har Kongl. Majrt i Nåder meddelat åtskilliga, ur Kongl.
Herr von Hohenhausen tyckes hafva yttrat den mening, hvilken jag likväl ej rätt fattade, att Juryn kunde uteslusas , och att en annan mesure skulle vidtagas. Jag hemställer då till Ridderskapet och Adeln , om icke en vidare discussion skulle erfordras att utfinna denna. Herr von Hohenhausen: Jag anhåller endast att få förklara de ord jag yttrade. Det var Juryns borttagande som jag åsyftade. Jag föreslog, att sedan värderingsmännen åsatt värdet för procentens betalande, Auction ej borde få af tullbetjeningen begäras , nota bene endast i det fall att godsägaren för att undvika tidspillan underkastade sig att betala tull efter ett förhöjdt värde , hvilket jag vid nogare besinnande tror kunde nedsättas från 10 till 6 procent af det utaf värderingsmännen åsatte. Herr Tham har upplyst, att fabriksvaror i Danmark endast få införas till Köpenhamn. Det är ej tillåtit på något annat ställe i Riket, och der åke sådane Auctioner som Grefve Spens omtalat. När nu här ej är fråga om att göra inskränkning blott till ett ställe, tror jag det vore tjenligast så mycket möjligt är förekomma dessa Auctioner. Jag hemställer således, om det ej vore ett fullkomligt säkerhetsmått för Staten att den fick sin tillbörliga tull, att •edan värderingsmännen åsatt ett värde och ! 4 Augusti t, m'. godsägaren vilie betala tull efter 6 procents högre värde, han kunde undvika Auction. Vill han ej det , så skulle Auction ske, om tuilbetjeningen det yrkar. De;igenom vöre det tuilbetjeningen betagit, att alltid begära Auction eller yrka understucken betalning , då den i annat fall kunde säga, att vi kunna alltid vinna på Auction, och vi skall alltid derpå förlora. Herr Tham: Vid det af Herr voa Hohenhausen gjorde förslag har jig ej något annat att anmärka, än att jag tror, att det blifver känbart nog för godsägaren, 'ty om mun förutsätter, att värderingstnännen göra sin skyldighet och varor med 20 procents tull skola höjas med 6 procent i värdet; så blir det ganska kännbart.
Inom de sammansatta Utsktn har jag vid justeringen af detta betänk, förenat mig med Gr. Hamilton. Jag får öppet bekänna, att hufvudsakliga skälet, hvarför jag med honom förenade mig, var den lägre beskattning, som han föreslagit. Jag finner de föreslagna 6 r:st. vara ett medel alt förlika alla intressen, och att möjligen vinna bifall för hans förslag. Om, såsom en värd talare, Frih. Hamilton, har trott, ask. beskattning på kannan vore ett medel alt höja brännvinspriset, och att derigenom möjligen få en mindre qvantitet brännvin tillverkad; så skulle jag till och med föreslå 4 skskatt. Vi hafva likväl sett, alltifrån den tid då brännvinsbränningen var fri, då vi lingö bränna hela äret om, alt vi då hade mycket mindre brännvin än vi nu hafva och tillika högre priser. Just inskränkningarna i brännvinsbrännings-rättigheterna hafva åstadkommit de låga priserna, och varit orsaken till den stora qvantitet deraf, som blifvit tillverkad. Jag tror, att se - De n 9 November e. ui. dan den princip bär är ultalad, alt brännvinsbränningen benvara fri, såär det ganska oklokt att alltför mycket böja skut ten; ty jag tror, att det hädanefter skall brännas mycket mindre än hittills, sedan nu en hvar har rätt att bränna liela året. Jag har sjelf haft ett af de största bränneriet-, och den tiden man kunde bränna hela året, brände jag knappt 4 månader, men nu, sedan jag varit underkastad en skatt af 800 r:dr, så har jag varit nödsakad att bränna i 6 månader, antingen jag velat eller ej, och mången gång lill min egen skada. På de skäl jag nu anfört, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville stanna vid Gr. Hamiltons förslag och antaga 6 r:st b:co till beskattning. Hr von Rosen: Äfven jag förenar mig med dem, som vilja antaga den beskattning, hvilken Gr. Hamilton föreslagit. Jag tror, att det mål man vill vinna genom en högre beskattning, d. v. s. en minskad production, derigenom ej kan vinnas.
Af Fullmägtiges härom till Utskottet aflåtna skrifvelse, jemte dervid fogade betyg och handlingar, har Utskottet, bland annat, inliemtat: att sö - iS Stats-Ulskottets Utlåtande tIVto 25 kanelens man, hvilken i medlet af Sr 1842 med döden afgick, under 52 års tid varit tjenstgörande i Riksgälds-Contoret samt derunder nära 20 år bestridt sin vid. dödsfallet innehafda Casseurs-syssla; men att han vid sitt frånfälle icke var delegare uti ofvannämnde Enkeoch Pupillcassa; alt, enligt den efter honom hållna bouppteckning, sterbhusets skulder uppgingo till nära dubbla beloppet af dess tillgångar, hvilka sednare alltså måst till borgenärerne afstås; att hans i "utfattigt tillstånd", efterlemnade enka vore mycket sjuklig, äfvensom ett af barnen ofärdigt och sällan friskt; samt att delegarne i Riksgälds-Contorets Enkeoch Pupillcassa, uppå derom gjord ansökning, väl beviljat bemälde enka ett mindre understöd för en gång, men derjemte förklarat, det cassans ställning så mycket mindre medgåfve några ytterligare dylika bidrag, som densammas capitalfond för närvarande måste anlitas för fullgörandet af de cassan åliggande pensions-utgifter.
Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. — ett årligt af 300 R:dr banko till ersättning åt Lands-Sekreteraren i Gottlands Län, för den honom särskildt ålagda befattning med enskilda personers besvärshaodlingar. II. 223. III. R. 29. Se vidare Slats-Ulskottets Utlåtande N:o 71. — af Statsmedel till reseunderslöd, förlagslån och praemier för befordrande af ölbryggeriers anläggande. II. 224. III. Se vidare Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 158, — af allmänna medel till den emellan Köping och Hult beslutade jernbauans fortsättning från Svartå genom Skaraborgs Län till Götheborg. II. 262. III. R. 34. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 273 och 274. — af ett ytterligare årligt af 1000 R:dr banko, att uppföras ä Kongl. Suodhets-Collegii Stat för Svenska Läkare-Sällskapets räkning. II. 267. lil. R. 34. VI. — Statstill resestipendier och praemier, i ändamål att i Sverige göra flskodlingskonsten känd och begagnad. II. 280, R. 282. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande iN:o 71. — af Statsmedel för anläggning af jernväg emellan Fahlun och Gefle. II. 304. III. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande I\' Litt H. — löneför en Andre Amanuens vid Universitets-Bibliotheket i Upsala. II. R. 316. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 73. — af 50,000 R:dr banko, för att af Hushållnings-Sällskaperna utdelas såsom premier för god och billig öltillverkning. II. 331. R. 332. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. — af 66,666