Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag skulle tro, att all åker är i Sverige från början genom odling vunnen, och om detta skett några är förr eller sednare, tyckes icke böra göra någon skillnad. Sä snart den är åker, bör den såsom åker slängas. Frih. Palmstjerna har vidare yttrat, att nyttan af hägnaden skulle vara bestämdt olika, eller större för en större possession och mindre för en mindre possession. Men Dtskm hafva redan anmärkt, att delta kunde hafva skäl för sig i fall hägnaden omfattade lielaägorna och icke endast en del. Frih. Palmstjerna har vidare anfört, att man flera gånger sökt införa den nya förordningen, men att det mött motstånd. I afseende härpå torde det förtjena någon uppmärksamhet, alt man i Danmark har den lika slängselskyldigheten, hvilken man återtog sedan -man hade förskaffat sig 20 års erfarenhet om den olika. Det har vidare blif vit yttrad!, att bästa sältet att komma ifrån de obestridliga olägenheter, som fiunas i nuvarande författning, vore alt förbättra den gamla stängselförordningen. För min del bestrider jag möjligheten all komma lill något godt förhållande med den gamla, ty den h vil ar på en alldeles oriktig grund ; oriktig lill en början derföre, att den antager, att hvar och en possession skulle hafva olika nytta af stängseln, alltefter som del är större eller mindre possessioner, som angränsa. Jag har redan tagit mig friheten visa, att detta icke är händelsen, och det är således oriktigt, att man skall stänga mera derföre, att händelsen lägger en större eller mindre hemmansdel bredvid mig. Föröfrigt är den gamla författningen till sin princip omöjlig att utföra, ty sedan skiftena hafva kommit i gäng, sä måste likväl alla de sönderstyckade bitarne gemensamt stänga skifteslagets yttre gränser. Afven de som ligga inuti och icke hafva den minsta nytta af den yttre gärdesgården blifva icke härifrån befriade, och derigenom blifva i allmänhet de små jordägarne, som vanligen få sina lotter inuti, på det aldrahögsta betungade, då deremot de stora vanligen stöta lill yttre gränsen och således hafva nytta af den stängsel, hvaruti de deltaga.
171 cttiaHfcvigteti, små och obetydliga bråk af runstycken förekomma, då icke måtte vara tillåtet, att, till bråkens jemnande, någon tillökning jern och varor påföra, utan borde i sådant fall, för Kronans och Städernas Vågars räkning, eftergift ske, och kunde, innan Vigtförändringen skulle gå i fullbordan, Taxor upprättas, och af vederbörande Kongl. Ma j;ts Collegier fastställas på alla afgifter, så väl tili Kronan som Städerna, lämpade efter Victualievigten, så att ingeri ovisshet härutinnan mera då ägde rum; hvarförutan Committerade underdånigst gjort följande förslag, nämligen: att, på det vederbörande måtte kunna undvika kostnad till nya Lödjors anskaffande, tillåtas måtte, det Lödjor, af hvad form och skapnad de vara må, kunde till bruk och nyttjande medgifvas, allenast de till Victualievigt justerades, men att den skilnad i formen, som 1739 års förordning om Mått, Mål och Vigt utsätter af runda Lödjor för Victualievigten och 6kanliga för de öfriga, måtte förfalla så vida, sedan ingen annan Vigt än Victualievigten blir tillåtlig, den förut befarade blandningen då mera ej egde rum: att, om denna vigtfcrändring antoges, anbefallas måtte att, efter 1791 års börian, ingen annan vigt finge på något ställe i Riket gälla och nyttjas än Victualievigten, och alla Räkenskaper, så hos enskilda som vid Kronans verk, derefter rättas, Myntoch Medicinalvigterna likväl oförändrade; samt att en förbättrad och efter de nya grunderna lämpad Förordning om Mått, Mål och Vigt i 172 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Nåder mätte utfärdas, hvilken framför allt borde hafva för ändamål att utestänga underslef och i det stället bibehålla redlighet och noggrannhet Säljare och Köpare imellan. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts
Då är stor folkförsamling, då talas kraftiga, vackra ord, med lifliga åtbörder och hög röst om kung och folk. Eller har ni sett vågorna leka och smekas en afton, vid stranden, just då de hålla på att slumra? Har ni hört hur ljuft de då sjunga, huru smekande i deras vänliga samtal. Man har talat om Sirenernas sång för att locka sjömännen i hafvets djup; nej icke för att locka ha de sjungit så; men de hafva talat vänligt till de förbifarande, och deras toner hänföra dödliga öron. Nu vilja de aldrig mer tala till jordens barn, de veta att dessa ej kunna bära det. Ljufligt att bo i hafvets krystall, skönt i dess lunder af korall, herrligt dess språk, det heter sång." "Atlantos är konungens broder, åldrig som han, mäktig och stor. De helsa hvarandra med vänskap. Atlantos sonason är den sjö som svallar här utanföre. Han älskade Saima, den blåögda sköna, från tidernas morgon, men afundsjukt lade sig landet till hinder emot deras förening. Och Saima hon kastar längtande sina blå ögons blickar emot hafvet, men en talrik vakt af landtandar stå med sköldar och spjut af tall och gran och stänga till och med åsynen af den älskade. Och hon sjunger klagande sin sång, och hafsviken den lyssnar och kastar sina vågor med storm mot landet, men kan ej besegra det. Nu säger man att menniskorna sett deras längtan och deras kärlek, och att de skola bekriga landet för att förena de båda älskande. Så lydde sagan på söderhafvet. Konungen sände oss hit med budskap till menniskorna för att lofva dem belöning. Lätt skola Finlands skepp bäras fram öfver böljorna, och återvända lyckligt till säkra hamnar. Hafvets konungar skola icke fordra med stränghet sin tribut, ty de åldrige älska de unga, och önska deras förening. De äro ädle och mäktige, de älska att sprida trefnad och välsignelse till menniskorna i de aflägsnaste bygder". "Uff, sådana dumheter", sade gubben i dosan. "Finland, ja det är rätta landet att tala om. Fattigdom, dumhet, uselhet.
Sedan talmannen förklarat, om han funnit propositionen med ja eller nej besvarad, skall dervid bero, så vida ej minst tre ledamöter begära votering, hvilken då ej må dem förvägras; en hvar i öfrigt obelaget att låta sin serskilda mening i protokollet antecknas. Ingen må försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Då voteras skall, bör voterings-proposition, jemte tydlig kontra-proposition, genast författas, justeras och anslås, samt omröstningen straxt derefter verkställas. Proposition må ej göras, om votering skall ega runi, ej eller omröstning derom tillåtas. Vid omröstningarne, som alltid skola ske med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar, beräknar hvarje ledamot en röst. Till undvikande af lika röstetal för ja och nej, skall i mål, der blott enkel pluralitet erfordras, talmannen vid hvarje omröstning, förr än sedlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga. Om, vid sammanräknandet af de öfrige sedlarne, rösterna befinnas lika delade, skall den förseglade sedeln öjapnas och afgöra beslutet. § 50. Ej må någon af kamrarne, vid allmän frågas afgörande, fatta beslut, derest icke mera an hälften af ledamöternes antal är närvarande. § Si. Då ett föredragningsämne till slutligt afgörande förekommer, bör, der frågan kan blifva föremål för bifall eller afslag, talmans första proposition lyda på bifall. Om denna besvaras med nej, och anmärkningar i saken blifvit under öfverläggningen gjorda, hör den följande propositionen i enlighet med dem uppställas. Innefattar ett förslag flera delar, som ej lämpligen kunna i ett sammanhang afgöras, bör serskild proposition å hvardera delen framställas i enahanda ordning, som nu är föreskrifven. § S2. Talman må ej vägra proposition, utom när han finner en i kammaren af någon dess ledamot väckt fråga bokstafligen strida mot grundlags lydelse; och bör han då alltid anföra skälen till sin vägran. Derest kammaren med honom i begreppet härom ej instämmer, utan ändock yrkar proposition, skall han ega att förklara öfverläggningen hvilande.
Utskottet har härvid bordt fästa uppmärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln nu med tyst bifall tillåter offentliggörandet af sina förehafvanden, i annan väg än genom tryckningen af de justerade Protocollen; och ett sådant offentliggörande torde ej eller kunna förekommas, enär personer inom Ståndet icke kunna förvägras, att biträda Tidningsredactioner, eller sjelfva utgifva Tidningar, samt uti desamma, under äfvcntyret af lagligt ansvar, berätta hvad de hört eller sett. Men månne icke just detta förhållande innefattar ett god - Den i 5 Januari i. IOl kännande af en vidsträcktare publicitets nytta, och en uppfordran, att icke längre dröja med att uttryckligen tillkännagifva sådant? Huru troget än en discussion må återgifvas på papperet, eger den likväl der ett långt underlägset interesse emot det, att densamma åhöra; och, utan att ledas af nyfikenhet, finnes det säkerligen mången aktad och upplyst medborgare, som, otillfredsställd med Dagbladens nästan oundvikligen stympade meddelanden, önskar att roed egna ögon se, med egna öron höra, huru det på Riddarhuset tillgår. Medgåfve roan derföre främmande personers inträde, så skulle, såsom en värd Talare, Herr von Hartmansdorff, yttrat, ”Ridderskapet och Adeln icke vara utan o jäfaktig a lefvande vittnen huru Ståndet sig förhåller, och huru det blifver hehandladt.” Klagan har äfven någon gång försports deröfver, alt Dagbladen vanställa och ensidigt referera i Ståndet afgifne yttranden. En eontroll häremot igenfinner Utskottet just deruti, att opartiska personer, sorn sjelfve ej ära Ledamöter af Ståndet, sättas i tillfälle att, utan afbidan af en Protocoiis-justering, lemna tillförlitlig upplysning om misstagen eller misstydningarne.
Se vidare Hufvudtitlarne, den Kionde. De Geer, H. Ex. Hr Grefve Carl, utsedd till Ledamot af Talmansconferencerne. I. 48. ( 83 ) De la Gardie, U. Ex. Hr Grefve Jaeol), yttranden. Deportation af vissa brottslingar, angående. II. A. ik Deputalioner, BondeStåndets. — Borgareståndets. I. 63. — PresteStåndets. — Ridderskapets och Adelns. I. 5i, 67. XXVI. 26g. — Rikets Ständers, till Kongl. Majit, vid riksdagens början. I. 73, 75. — vid riksdagens sint. XXVI. 265. Deputerade vid 11. K. II. Arlfurstens Hertigens af Skåne förbör i Christendomskun.kapen, om val af. Se Val. Directionen viii lånecontoret i Götheborg, angående åläggande för, all till lånsökande derstädes öfversända beviljade lån och omsättningar af lånen ombesörja. XIII. B. 111. A. 294. Disconter, Gölha Canaloch Malmö-, rörande eftergift af straffränta för de ännu återstående skulderne derstädes. Se Eftergift. Discont-lån, angående räntas beräknande å. XII. B. 146. A. 3g3. — angående dels utsträckning af lånetiden och nedsättning af räntan för dem, samt dels bestämmande af någon viss andel deraf till lån åt jordbrukare och bergsmän. XIII. B. 626. A. 66g. XVIII. U. 248. XIX. A. 327. Disconlvinsten, om liden för dess öfverflyIlning till Bankens disposition. XII. B. 494- XIII. A. 145. Djurlörare, utländske, om förbud för dem att i Riket kringtesa. Se Utländska djurförare. Djurgården, om afgifterna för infarten till. III. 385. Djurläkare, om anslag till aflöning af, i hvarje län. III. 101.
Dä nu den fria viljan samt samvetet utgöra menniskans oförytterliga rättigheter, följer deraf helt klart, att de ej kunna heröfvas individen, samt att den lagstiftning eller lagskipning, som vill lägga hinder i vägen för utöfningen af dessa oförkränkbara rättigheter, icke blott förfelar sitt ändamål, utan äfven, ehuru vanmäktigt, ty viljan och samvetet hindås hvarken genom bål, bojor eller landsförvisning, trampar under fotterna menniskans dyrbaraste rättigheter samt hånar sjelfva guddomen, i det man tror sig vara mägtig nog att kunna fråntvinga menniskan det, som Gud gifvit henne såsom en oafhändelig tillhörighet. I grund häraf är klart att samvetsfriheten, hvarmed förstås rättigheten att efter egen öfvertygelse tro och dyrka Gud samt att bekänna sin religion, ulan hinder af lagar, stiftade för politiska eller religiösa ändamål, utgör ett folks dyrbaraste rättighet. Betraktar man deremot denna fråga ur kristelig synpunkt, sä är det utan tvifvel, att alla kristna religionsbekännare mäste ega lika rätt till skydd inom samhället, emedan man icke kan antaga, att sann kristendom endast finnes inom den Svenska Statskyrkans trånga former, ty då vore sjelfva trons tredje artikel, som lyder: "Jag tror på en helig, allmännelig kyrka” en lögn, utan måste deremot, i följd af denna trons artikel, kristi sanna kyrka finnas inom alla kristeliga konfessioner, samt den allmänneliga kyrkan utgöra föreningen af alla de trogna, som genom tron på Kristum äro till ett förenade. Då nu kärleken utgör grunddraget i Kristi lära, samt alla 316 Den 19 December. dess bekännare desto förr måste anse hvarandra såsom bröder, som de alla ega ett dop, en tro, en Herre oell en återlösare, kan jag i sanning icke fatta, att den sorn yrkar tillämpning af tvångslagar emot olika tänkande, i lijertat känt något af Kristendomen, ty vår Herre säger Sjelf genom Apostelen Johannes: ”Derpå skall hvar och en igenkänna att J ären mine Lärjungar, ”om J älsken Eder inbördes”, samt vidare: ”den som säger att ”lian älskar Gud, men hatar sin broder, är en lögnare”.
Det vore derföre önskligt, om en lag utkom, sorn ovilkorligen ålade hvarje hemmansägare och innehafvare att ingå i Länets brandförsäkring, der sådan finnes, icke allenast för hus, utan äfven för spanmål, kreatur, foder och åkerbruksredskap. Beloppet 19 af bolagets ansvarighetssumma, årligen inträffade brandskador, äfvensom förvaltningskostnader och årliga utgifter, inhemtas af denna tablå: Från d. 1 Novemi). AnsvarighetsEldskadornas Förvaltningskostnader lÄj/trändrör summan. belopp. och räntor. 11 sakrings-varde. Såsom lili förra berättelsen är omnämndt, besörjes väglagningen inom Laholms fögderi tidigt på våren uti käl-lossningen, oell allmänna vägarne derinom äro ock bättre än i någon annan del af Länet. Mina bemödanden att samma väglagningslid måtte varda antagen äfven inom öfriga delen af Länet hafva icke öfver allt vunnit önskad framgång, men jag hoppas att vid en kommande riksdag annan väglagningstid varder bestämd, ty den nu i förfa tillingarne stadgade är ostridigt den minst lämpliga af alla. Mig synes äfven som om vid anläggandet af nya vägar borde iakttagas att på hvarje hundrade eller två hundrade famn vägbanan borde få en ökad bredd i form af en halfcirkel, så O 7 stor, att nödige väglagiiingsömnen der kunde uppläggas. Dessa ämnen lago dä icke till hinder för trafiken på vägen och voro äfven lätt lill hands, om och när en reparation å vägbanan erfordrades. Hosten 1850 bildades ett bolag, lill anskaffande af en ångbåt, afsedd alt gå emellan Götheborg, Köpenhamn och Malmö, med anlöpande under vägen af åtskilliga platser utmed kusten. Ångbåten är beställd å Motala mekaniska verkstad och skall enligt kontraktet vara färdig till våren 1852. Den länge öfverklagade saknaden af en regulier ångbålsfart på vestra kusten blir derigenom allndpen. « 8. Under den 25 Maj 1847 utfärdade Eders Kongl. Majit en ny Stadga om fattigvården i riket, i enlighet hvarmed försörjningen af de fattige sedan blifvit inom alla socknar af Länet reglerad.
Vid de Spanmåls-uppköp, *om hittills gjorts, hafva tillfällige Förråder i Cimbritshamn och Engelholm måst uti hyrda Lägenheter anläggas; men enär sådane Förråd endast kunna komma att qvarligga några • månader, synes det mera vara förenligt med Magazinslnrättningens fördel, att förfara som hittills skedt , än att för så beskaffade temporaira behof uppbygga och underhålla egne Magagazin. Då Magazinslnrattningen nästan hvarje ar äger i Malmöhus Län ett SpanmålsLager omkring 2o ä 30,000 Tunnor, lyvilket Lager anskaffas om Vinter och Vår och afsändes om Sommaren till öfrige, mindre sädesrika Provincer, är lätt att inse, det Magazins-utrymmet i Länet på långt när ej är tillräckligt, utan måste största delen af Säden uppläggas i hyrda Lägenheter. Utom det att denna åtgärd hittills kostat omkring 6"ä 700 R:dr Banco hyra i månaden, hvilken hyra årligen stiger, inträffar gemenligen alltid, att sädén, i brist af Transport 100,300 Uplands Läa Kopparbergs Län Gefleborgs Län Transport Upsala Magasin Fahlu Magasin Gefle Magazia . Nu befintligt agazins-utrymme. För Oriad Säd, Tunnor. 3i93<> 8,236 För Riad el. terkad Säd. Tunnor. Summa Magazins-utrymme. För Oriad Säd. Tunnor, 353,980 9,940 3)648 6,800 Transport 156,030 373,368 Transport utrymme, lågges för högt, hvarigenom icke sällan händer, att Spanmålen, innan den ännu till afskeppning utlefvererats, af varma blifvit angripen, och således till det minsta förlorat dess fröbarhet , roen understundom varit så försämrad , att den icke ens kunnat användas till Brödföda. Ej mindre till häfvande af denna stora och till betydliga förluster ledande svårighet, än o. k på det Magazinslnrättningen må, som sig bör, uti Rikets mest fruktbara Provins kunna både upprätthålla Sadesprisen o*h af inhemsk
HandelsBalken stadgar böter för den, både Köpare och Säljare, som i någon handel inlåter sig förr än Marknaden lyst är, sådant måste föranleda till hinder, kostnad och tidsspillan i synnerhet för en enfalldig Allmoge, som icke så noga kan hafva sig detta Allmänna Stadgande bekant och således lätt kan deremot begå förbrytelse. Lagstiftarens mening lärer likväl hafva varit en helt annan, eller dels att införa en viss ordning vid våra Marknader, och dels att förekomma förköp; detta inhämtas ock af 19. §• uti Kongl. Resolutionen pä Besv. och^Ekon, fjesk. Betänkanden. 69 Allmogens Besvär den 2 Januari 1748; men då Folket sedan den tiden undergått betydlig förändring i afseende på skickligheten att tillverka egna varor, och antalet så väl a£ Säljare, som af Köpare jemväl ansenligen ökats, så att Concurrencen nu förtiden måste vara vida större, är ock tiden att sälja och köpa, helst vid de Marknader, som stå blott en enda dag i Månaderne October, November, December, Januari, Februari och Mars, ganska kort och inskränkt; och ehuru fråga nu är endast om Landtmannens egna tillverkningar, linner Utskottet likväl ingen betänklighet vid att tillstyrka, det ali Handel a Marknad uti den Stad eller å det ställe pä Landet, der den är tillåten att hållas, måtte fritt fä börjas så snart Marknadsdagen inträdt, utan afbidande af Marknadens kungörande eller utlysande vid Trumslag; dock torde, för Marltnadsfridens skull, sådan lysning böra oförändradt bibehållas både vid Marknadens början och vid dess slut. Skulle denna Utskottets tanka vinna bifall af Riksens Höglofl. Ständer, till hvilkas pröfning densamma vördsammeligen öfverlem* nas; så lärer frågan om förändring uti här ofvan åberopade Lagrum komma att Remitteras till Riksens Höglofl. Ständers Lag-Utskotl. Stockholm den 16 Januari 1818. 7» Beit), och Ekon. Etsk. Betänkande». Tak sens Högloft. Ständers Allmänna. Besvärsoch ElwnomiUtskotts
Det är ju en contradictio in adjecto, eller en slags tillämpning af den kända termen: ”lucus a non lucendo”; men jag vill likväl icke uppehålla mig längre vid detta uttryck, enär det vunnit burskap genom vana och häfd. I alla fall synes meningen blifva, minst sagdt, lika tydlig, jemte det ordalagen förkortas, om man säger, såsom jag haft äran föreslå: ”10 personer, som icke till något RiksStånd höra”. Ty beträffande det serskilda nämnandet af embetsoch tjenstemän i fråga om personal för skatternas bestämmande, så och ehuru de visserligen böra förmodas hafva värderika uplysningar; att i ämnet meddela, anser jag likväl hvarken nödigt eller lämpligt att direkte antyda, det embetsoch tjenstemän just skola bestämma skatterna; utan må endast, samt i allmänhet stadgas, att detta bestämmande skall verkställas genom kunnige och välkände personer. Vill man ytterligare inlåta sig i fördelningar 0. s. v. böra de åtminstone ej göras alltför minutiösa. På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss. Frih. Leyonhufvud, Axel Gabi.: Anledn. hvarföre orden: ”embetsoch tjenstemän” blifvit i §:n intagne, härleder sig från den olika tydning benämningen Ståndspersoner är underkastad, hvarigenom i de flesta Släder ofrälse embetsoch tjenstemän icke ansetts kunna inväljas; och dä detta icke kunnat vara meningen, har ett förtydligande ansetts vara af nöden. Gr. Mörner: Under handläggningen af en föreg:de § tyckte jag mig finna, att en ledamot af Bevilln.Utsk. yttrade, att, enl. Utsk:s förslag, antalet af ledamöter i Taxerings-komitéerna i Stockholm skulle blifva udda, men såvidt jag kan förstå, förblifver antalet jemt, ehuru detsamma blifvit förhöjdt från 8 till 10, hvarigenom lika röster hädanefter såsom hitintills kunna inom komitéerna upstå. I händelse §:n återremitteras, skulle jag tro, att denna omständighet icke bör lemnäs utan upmärksamhet. Gr. af Ugglas:
Statsbehofvets angelägenhet godtgör det omoraliska af numer lotteri-inrättningen, kan ej blifva min. En inrättning, hvarigenom sjelfva uslingens behof att hoppas på en gåog gäckas och beskattas, — kaD icke af mig gillas. Jag instämmer således med de Ledamöter, som begärt återrerniss af förevarande betänkande, och om den bifalles, skulle jag, med afseende å ob.illigheten af den rättighet, Nummerlotteri-Directionen tagit sig, att, då ibland de otaliga omöj - 72 Xt n 6 Junii f m. ligheterne någors:n cn möjlighet till vinst för de spelande visar sig. straxt iörhindra denna derigenom, att sådane Numror dä förbjudas \ högeligen önska, att åtminstone detta spelsätt måtte Directionea förmenas. Sådant skulle troligen medföra den påföljd , att inrättningens vinst derefter blefve mindre, och skälet för Lotteriets bibehållande följagteligen också mia • dre. Jag förnyar likväl önskan att Lotteriet må nu afskaffas, dock utan att något enskildt lidande dermed må förknippas. Jag har förut här ådagalagt Directionens och Embetsmännens rätt att varda vid deras arfvoden och löner bibehållne, af den dertill besparade fond, hvilken jag icke anser Staten kunna sig tillägna, utan att tillika uppfylla dess förut bestämda ändamål. Grefve Hårdt Carl Gustaf: hade inlemna!: ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o i.) Herr Cederschjöld, Pihr Gustof: t I likhet med åtskilliga andra värda Talare, anser äfven jag det orimligt att låta Staten hålla Lotteri, under det man förbjuder enskifta hszardspef. Statens ^inkomst af Lotteri, kan visserligen, i moraliskt afseende, på visst sätt jemföras med inkomsten af biOtt 3 genom andelen i böter j och jag medger att det är obehagligt att se bötesmedel upptagas ibland StatsVerkets påräknade inkomster. Men Statens förhållande för att åtkomma dessa båda slags inkomster är / , I. Den 6 Junii f. in, åtminstone högst olika. På den ena sidan göres ailt lör?
Och sade Ängelen till honom: Bind om dig, och tag dina skor uppå; han ock så gjorde. Och han sade till honom: Tag din kjortel uppå, och följ mig. Och så gick han ut, och följde honom; och visste icke, att det var sant, som skedde af Ängelen, utan mente att han hade sett en syn. Och de gingo fram genom den första och andra vakten, och kommo till jernporten, som drog åt staden; den öppnades dem af sig sjelf; och de gingo derut, dragandes framåt en gato långt; och i det samma kom Ängelen ifrå honom. Då Petrus kom till sig igen, sade han: Nu vet jag förvisso, att Herren hafver sändt sin Ängel, och tagit mig utu Herodis hand, och ifrån all Judiska folkens åstundan. Och då han besinnade sig, kom han till Marie hus, som var Johannis moder, den ock kallades Marcus; och der voro månge församlade, och bådo. Då Petrus klappade på porten, gick en piga ut att höra ho der var, benämnd Rode. Och då hon kände Petri röst, lät hon icke upp porten, för glädjes skull; utan lopp in, och bådade dem att Petrus stod för porten. Då sade de till henne: Du äst icke vid din sinne. Då stod hon fast derpå, att det var så. Då sade de: Hans Ängel äret. Men Petrus höll uppå att klappa. När de då uppläto, fingo de se honom, och förundrade sig. Då tecknade han dem med handene, att de skulle tiga; och förtäljde dem, huru Herren hade frälst honom utu fängelset; och han sade: Görer Jacobo och bröderna båd härom. Sedan gick han derut, och drog bort på en annan stad. Men då dager vardt, var icke litet bekymmer ibland krigsknektarna, hvad af Petro skulle vordit. Och Herodes hade båd efter honom, och fann honom icke; ty lät han ransaka vakterna, och hafva dem bort; och for ned af Judeen till Cesareen, och dvaldes der. Och Herodes var illa tillfrids med dem af Tyro och Sidon.