Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordnandet den 17 Augusti samma år, berättigad att undfå Pension af den till sådane Tjenstemäns Pensionerande, hvilka nödgas för sjuklig, het taga afsked, innan de upplefvat 70 år, ge; Underdåniga Skrifvelser. 345 nom Kongl. Kungörelsen den 29 Juna 1798, anslagna summa af 10,000 R:dr årligen, hvilken Pension, i man af Santessons ålder och tjenstetid, skulle bestämmas till hälften af dess innehafde Lön, jemte halfva Mantals-skrifnings Provisionen, uträknad efter 9 års medium, Santesson först den 22 April 1816 sig hos StatsContoiret anmält, till uppbärande af Pensionsbeloppet, från och med 4.:de Qvartalet år 1813, men försummat tillika förete vederbörlig af Lands-Gontoiret i Länet författad uträkning öfver Mantals-skrifnings-Provisionen: att, på grund af Santessons å nyo, den 18 Februarii 1818,' ingifna ansökning om utbekommande af förenämnde Pension, Stats-Contoret, som emedlertid genom särskilda Skrifvelser af den 14 Maji och den 16 Augusti 1816, ifrån E. K. Mits Befalla ningshafvande i orten infordrat, dels omförmälde uträkning och dels Santessons afskedsbref, jemte quittencerne å de afgifter, han bordt erlägga, under den 11 Augusti 1818, vid slutlig pröfning af målet, ansett honom böra tillgodonjuta Pensionen, endast från 1817 års början, med ett belopp af 58 R:dr. 7 sk. 8 rist. om året, hvilka Pensions-medel den 18 i samma månad blifvit anordnade tili utbetalning; samt att, vid sådant förhållande, Santesson, för 1813 års fjerde Qvartal, samt till och med 1816 års slut, eller för 31 år, kommit att sakna merberörde Pension, under det uti Kongl.
Räkenskaperna för detta embetsverk, upprättade för revisionsåret i öfverensstämmelse med det af Kongl. Maj:t den 26 Oktober 1850 fastställda formulär, redogöra för alla under Krigs-kollegii förvaltning ställda, riksstatens fjerde hufvudtitel tillhörande, ordinarie och extra statsanslag jemte särskilda kassor och fonder. Kammar-rätten hafva dessa räkenskaper ännu icke undergått fullständig granskning. Bifogade, på hufvudboken grundade, sammandrag utvisar förhållandet med samtlige under Kongl. Krigs-kollegii förvaltning ställda anslag och medel. (Bil. Litt. G.) Enär väsendtliga skiljaktigheter förefinnas mellan sifferuppgifterna i här intagna tabeller och bilagor, upprättade i enlighet med Kongl. Krigs-kollegii hutvudbok, samt de enahanda uppgifter, hvilka i berättelsen om Kongl. Stats-kontoret blifvit meddelade, anse sig Revisorerne böra erinra om de olika bokföringssätt, som tillämpas i dessa båda embetsverk. Med ledning af den uti Krigs-kollegii hufvudbok iakttagna indelning, öfvergå Revisorerne nu till närmare redogörelse för de särskilda anslagen. A) Fjerde hufvudtiteln. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af bifogade tabell: (Bil. Litt. H.) Bil. Litt. G. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 64. Debet. Balans från år 1860: Riksstatens 4:de hufvudtitel Extra statsanslag för landtförs varet | 858,842 Krutoch salpeterförsäljningsmedel En-per-mille-fonden Trosspassevolans-fonden Förenade mötespassevolans-fonden Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond Volontärvakansmedels-fonden I Wadstena krigsmanshus-kassa 1 Militieboställs-kassan | Invalidhus-fonden | Allmänna bevärings-fonden . 87 Balans till år 1862: Riksstatens 4:de hufvudtitel Extra statsanslag för landtförsvaret .. Krutoch salpeterförsäljnings-medel .. Trosspassevolans-fonden
Till följd af prisförhållandena, måste man ovilkorligen erkänna att, om säden stiger och på samma gång bränvinsbränningen är fri i April månad, sannolikheten för en forcerad bränvänsbränning genom denna prisstegring minskas. Vi hafva ju erfarit nu inom ett par dagar sedan sista plenum, då två Stånd afslogo Betänk., att bränvinspriset på börsen fallit. Ar det icke dä anledn. att tro, att när detta Stånd äfven afslagit Betänk, och man således erfar att inom hela representationen det icke varit, möjligt att i mera än ett enda Stånd, detsamma fä för en pluralitet af två röster, och all ovisshet anses undanröjd om bränvinsbränningens inställande i April, — priset på bränvin skall ytterligare sänkas. Jag tror det så mycket hellre, som tillgångarna på bränvin synas vara stora i förhållande till åtgången, sorn" alltid mindskas under höjda priser. Då spanmålen är hög, då arbetaren har svårt att skaffa sig bröd, så har han ännu svårare alt skaffa sig bränvin. Faller bränvinet i pris, och säden stiger, minskas också bränvinsbränningen helt naturligt af sig sjelf. Beräkningen att någon skulle nu i April tillverka bränvin af de nu sä dyra produkterna i spekulation på den prisstegring nästa höst, eller nästa år, som en förmodad tillökning i skatten skall framkalla, är en orimlighet. Antaga vi att skatten blir, såsom K. M. föreslagit, 16 sk. b:ko och dertill lägga produktionspriset, som under vanliga förhållanden, om det blir ett godt är, kan påräknas till 16 sk. kannan, så bör det pris, hvartill varan kommer att stå i bränvinsbrännarens hand icke mycket öfverstiga 32 sk. b:ko kannan och då skulle jag föreställa mig att våra spekulanter på börsen icke äro så obetänksamma, att de skulle upköpa bränvin i beräkning på högre priser för kommande året.
B) Allmänna Indragnings-Staten. 2:o Med anledning af Riksmarskalks-embetets uti underdånigt memorial af den 30 November 1861 gjorda framställning att, i likhet med hvad tillförene egt rum, då medlemmar af det Kongl. Huset aflidit, pensioner jemväl nu måtte beviljas åt sådana till framlidna Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias Hof-stat hörande personer af lägre tjenstegrad, som deraf funnits förtjenta och i behof, och hvilka, med iaktta fande af den utaf Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gillade grundsats, att ingen högre of-funktionär borde till sådan pension anmälas och att, så framt icke af läkare vitsordad sjuklighet eller annan ömmande omständighet föranledde till undantag, den till pension föreslagna borde hafva fyllt 50 år eller varit 20 år i Kongl. Hofvets tjenst, funnos upptagna i en memorialet bilagd särskild förteckning, — har E. K. Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa den till pensionsreglering för Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias Hof-stat och betjening erforderliga summa, 12,171 R:drR:mt årligen, att, efter den fördelning mellan pensionstagande, som Riksmarskalks-embetets ofvan omförmälda förslag innefattar, från början af Maj månad år 1861, då bemälde personers aflöning upphörde, utgå på det sätt att för tiden under innevarande statsregleringsperiod medlen finge utbetalas af besparingarne å Första Hufvudtiteln och för framtiden uppföras å allmänna indragnings-staten med det vilkor för pensionernas fortsatta åtnjutande, som för löners bibehållande å indragnings-stat i allmänhet är gällande, att nemligen pension minskas eller upphör i den mån innehafvaren af allmänna medel undfår motsvarande eller högre löneförmåner.
Nu kunna hus nitherfalla af prestens vanröckt, tha a prestir them upboa a sin kost. Detta visade att redan dä gjorde sig gällande den princip, att all ombyggnad skulle verkställas af socknemännen på deras bekostnad, men att underhållet skall ske på prestens bekostnad. Alldeles samma stadgande förefinnes i samma ordalag uti Landslagens kirkiubalk. Om vi således gå tillbaka i historien, Mine Hrr, så är det 600 år gammalt det stadgande jag föreslagit, nemi. att bygg - Den 30 Sep t e m b e r. 317 nadsskyldigheten åligger församlingen , och underhållsskyldigheten presten. Angående den underhållsskyldighet, sorn åligger presterna, stadgades i 1607 års K. patent af d. 20 Äng., med anledn. af de klagomål som försports deröfver, att presterna ville hvälfva detta åliggande på församlingarne, att: ”de utan försummelse skulle byggia låta, eller böta för hvarie bus de ej uppbygt 7 U. Finnes ock att allmogen byggt samma hus, och presterne icke hållit dem vid makt med dörrar, tak och hvad annat dertill hörer då skola ock de böta”. I husesynsordningen af 1681, § 31 stadgas: ”Om prestegårdsbygnad innehåller kirkiubalken: att socknemän skola 7 hus å prestebol byggia, och när samma hus äro färdige med tak och alt inrede, samt prestenom väl lagade i hand levererade, tå skal han ät husum göma att Ilie ej förderfvas af vanryckt. Öresten skall bola tak och dropp, och dör låta föregöra; kommandes allt det han låter boa och bättra på thess egen kostnad: Men larfva husen mycken förbättring, tå skola socknemän allt hvad som behöfves tillföra och husen opbyggia på sin egen kostnad”. (Derefter följer stadgande om syn, hvarefter säges:) ”Finnes tå felet hos Socknemännen tå skola Ilie straxt byggia prestegården och böta för hvart hus 6 daler”. Derefter stadgades i K.
Den 23 Mars. tionen uppsatt såvida till min tillfredsställelse, att åtminstone motivet, eller 61 §, ställdes ofvanföre oell resultatet afskiljdes i ordslällningeq derifrån, hvilken uppställning af Utsk, gillades. Detta ger mig tillfälle att nu hattie än annars kunna yrka deras fullkomliga afskiljande från hvarandra, helst jag förnummit,'’ att det vanligen är de egentliga resultaterna, som äro föremål för beslut, men icke motiverna. Till undanrödjande för framtiden af den collision, som här uppkommit emellan 61 och 67 §§, deri jag anser, att den sednare blifvit för nära trädd, har jag redan sökt rättelse hos Constit.Utsk. Bevilln.Utskrs utlåt. N;o 55 bifölls, Föredrogs ånyo LagUtskrs d. 12 dennes på bordet lagda betänk. N:o 178 öfver Hr W. F. Dalmans motion, att häktande, på grund af anklagelse för brott emot 5 cap. 1 § Missg.bm, ej måtte äga rum, förrän Konungen yttrat sig, huruvida saken skall nedläggas eller icke, samt domaren derefter pröfvat, om skäl till häktande förefinnas, Frih. Boye, Ludv.: Jag delar ej den farhåga, som motionären i främsta rummet framställt såsom motiv för sin motion, att nerol., sedan R. St. för deras del beslutat en förändring i 5 cap, r § Missg.bm, hvarigenom grader i straff blifvit stadgade för gradationer i crimen Jassas majestalis, denna lagförändring, som förklarar brottets föremål vara fästadt vid Konungens person eller dess gerningar, skulle kunna tydas derhän, att äfven göra en granskning af regeringsåtgärderna till föremål för brottet. Jag delar icke, säger jag, denna farhåga; men då jag sålunda ej gillar motivet för motionen, är det mig desto angelägnare att begära uppmärksamhet för de skäl, jag nu går att anföra för min begäran om återremiss af LagUtskts ifrågavar. betänk.
Om Ridderskapet och Adeln antager mitt förslag såsom dess gemensamma tanka, föranledande till återremiss af Utlåtandet, så tvingar detta ej ConstitutionsUtskottet att gå in på samma mening, utan det kan, efter behag, antingen vidhålla sitt första Utlåtande och återkomma dermed till RiksStånden, eller ock afgifva ett nytt. Derföre är ej förhållandet sådant, att någon anmärkning, som af Ståndet antages för gemensam, innefattar påföljd af ovillkorligt afslag å Kongl. Maj:ts Proposition. Ridderskapets och Adelns instämmande i mitt förslag vore blott ett medel att fästa Utskottets uppmärksamhet på att saken äfven kan ?.6a Den 9 J a n u a r i i. på detta sätt behandlas, men icke något hand på Utskottets fria yttrande-rätt. Herr Lefrén: Jag ber Ridderskapet och Adeln om förlåtelse, för det jag ännu en gång hegart ordet. Jag är ej envis att söka göra mina tankar gällande; men min känsla säger mig, att Ridderskapet och Adeln är på vägen att hegå en olaglighet. Derföre måste jag ytterligare erindra, att vi väl få göra anmärkningar mot ConstitutionsUtskottets Utlåtande, men ej sådane, hvilka innefatta rentafslag på Kongl. Maj:ts Proposition; hvartill vi ej, i frågans närvarande skick, hafva någon rätt. Jag ber Ridderskapet och Adeln noga betänka detta förhållande. Jag är ej emot återremiss, hlolt den blifver föranledd af sådane gemensamma anmärkningar, som icke innebära tydligt förkastande af hvad Kongl. Maj:t föreslagit och ConslitutionsUlskottet tillstyrkt. Herr Cederschjöld: Fullkomligt instämmande med den siste värde Talaren i att afstyrka Ridderskapet och Adeln från att antaga såsom sin gemensamma tanka hvad Herr Hjerta föreslagit, får jag blott förklara, att jag tror det ConstitutionsUtskottet ej skulle kunna derpå fästa något afseende, emedan förslaget innefattar förkastande af Kongl Maj:ts Proposition, sorn Utskottet förut tillstyrkt.
Lyckligtvis eger jag icke den egenkärlek att jag tilltror mig innehafva tillräcklig skarpsinnighet, ali, utan afseende på hvad äldre lagstiftare stadgat, gå min egen väg, upgöra egna principer, och derefter bedöma hvilka straffbestämmelser, som för hvarje brott böra ega rum. Jag har i stället ansett det vara icke allenast min pligt, utan min obestridliga rättighet att följa de grundsatser, som rättslärda, juridiskt skarpsinniga män nedlagt uti lagen, vid dess stiftande, samt de serskilda författn:r, hvilka lid efter annan blifvit utfärdade för att, i afseende på straffbestämmelserna, supplera de luckor, som linnas tili allmänna lagen. En sådan lucka fanns i afseende på straffbestämmelsen för stöld af bref. Den har derföre blifvit fyld genom en serskild lag, som utkom på 1750-talet. När man jemför de principer, som dåtidens lagstiftare följde i afseende på stöld ur bref och stöld i kyrkan, så finner man huru dessa skarpsinnige män updragit en bestämd skillnad emellan begge brotten och deras beskaffenhet. 1734 års lagstiftare stadgade nemi., ali, då stöldens värde öfversteg 100 daler, skulle lifsstraff tillämpas. De lagstiftare, som hafva stadgat straff för stöld ur bref, hafva icke kommit längre än att anse detta brott Den 14 Augusti. 345 lika med inbrott samt derefter lämpat straffbestämmelserna. Det är visserligen sannt att 1734 års lag i förevande hänseende blifvit ändrad genom en sednare författning, som väl är något nyare än den sora rörer stöld ur bref, men dock icke så mycket, alt man icke kan kalla dessa författningar för samtidiga. Lagförändringen innefattar att brottslingen skulle undergå, icke blott högsta kroppsplikt med spö och ris, utan jemväl förklaras skyldig alt hela sin lifstid arbeta på Kronans fästning. De nu ifrågav:de 2:ne brotten hafva således ansetts af män, till hvilkas juridiska insigter man måste hafva förtroende, icke vara af beskaffenhet att förtjena en lika bestraffning.
Då kan icke Konungen disponera dessa medel, ty Konungen har icke några af R. St. beviljade medel att disponera, och det är det som åstundas. Jag förnyar min begäran om återremiss. Hr Gripenstedt: Jag skall blott upptaga det inkast, som blifvit gjordt, att 1840 års riksdags beslut skulle vara ett prejudikat uti förevar, fall. Detta är ett misstag; ty den fråga, som vid den riksdagen afgjordcs, är icke af samma natur som den förevar. Den helgonskyld, hvarom då var fråga, hade genom beslut af år 1834 eller 1835 blifvit anslagen till kathedralskolan i Lund, men blef vid 1840 års riksdag återgifven och bibehållen för kommunernes räkning. Skilnaden emellan hvad som vid detta tillfälle beslöts, och hvad som nu är i fråga, är den ganska väsendtliga, att då var fråga om att fråntaga kommunerna en del helgonskyld sorn klockarna förut uppburit, men nu vill man tillägga kommunerna något, sorn de förut icke innehaft, utan som oförkränkt tillhört stads-skolorna. Detta är den stora olikheten och jag kan således icke finna, att 1840 års riksdagsbeslut lemnar ringaste prejudikat för det närvar. Hr Coijet: Den upplysning Hr Gripenstedt lemnat, är i alla afseenden oriktig; ty förhållandet är att den helgonskyld, som nu är ifrågaslälld, utgår från de socknar, hvilka äro belägne inom 2 mil från städerne, hvaremot öfriga socknar disponera helgonskylden fortfarande för egen räkning. Väl gjordes 1840 försök genom Lunds konsistorii åtgärd, som vann K. M:s sanktion, att draga helgonskylden från socknar, liggande utom 2 mil från städerna, till Lunds skola; men detta beslut upphäfdes snart, och dessa socknar befriades att erlägga denna afgift för ett för dem främmande ändamål. Då en del församlingar vunnit befrielse, hafva de öfrige derpå gjort anspråk, och det är i anledn. deraf K. M. framställt propos. till R. St. i ämnet. Det är således fullkomligt enahanda förhållande då som nu.
Ridderffapet och Adeln ansett Herr ^on 8amueL I^e^onstoipes förslag, om inrättande af Förliknings-Domstolar, böra til Lag-Utffottets pröfning remitteras; hwarutinnan Präste-Ständet jemwäl för .sin del instämde. Som genom Protocolls-Utdrag til de öfriga respective Ständen remitteras ffulle. dit supra. k!x krotoeollo Hs. di. Almguist. Ut - Lc» D<n 3 Iulin Utdrag af Protocollet hällit hos Högwördige Präste-Ständct den 26 Junit 1809. S. D, Uplästes Ridderffapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den is dennes, innehällande Herr Grefwe Larl Slellan lVlömers, til Högloft. Ridderffapet och Adeln ingifne Memorial, angäende de sä kallade bytesbristerne, och ansäg Ständet lika med Högloft. Ridderffapet och Adeln tjenligt, at detta mäl til Riksens Högloft. Ständers allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utssott remittera; hwarom Protocolls-Utdrag ffulle de öfrige respective Ständen wördsamt och wänligen meddelas. 17t suxra. Lx krotoclollo 17. Almguist. Utdrag af Protocollet hällit i Högwördige Präste-Ständet den 26 Junii 1809. S. D. Efter för sig gängen öfwerläggning om Let af Super-Intendenten Magister n. »allström til Ständet ingifne och uti Protocollet för den 9 dennes intagne Förslag til befrämjande och utwidgande af det Institut för Blinde, Döfstumme och Wansinnige Barn, hwilket Protocolls-Secreteraren Lor^ här i Staden inrättat, samt sedan ej mindre Högloft. Ridrerffapet och Adeln, än Wällofl.
Det är' på denna undersöknings vigtiga och varSatutna anställande, sorn det egentligen synes bera att MagazinsInrättningens Undsättnings - Lager, ej komma att tillitas i vidsträcktare förhållande, än dö 154° Förslag till Allmänna Magazins verkligt behöfvandes lijeIp och bistånd, sådant oundvikligen påkallar. Det är Ock härigenom sorn alla obehöriga undsättnings - reqvisitioner skola kunna afböja», och mera förmögne icke komma i åtnjutande af ett understöd, hvartill en bättre utkomst och deraf följande lättare utvägar, att genom egen åtgärd kunna förskaffa sig Spannmåls gör honom oberättigad. Stats Utskott inser väl att vissa föreskrifter huru en LandshÖfdinge i ty fall bör sig förhå la, icke äro omöjlige att bestämma, men tror dock att iagttagandet af följande Allmänna reglor skall kunna småningom leda till det ändamål -sorn åsyftas. Alla af en Landshöfdingé i denna del vidtagande åtgärder böra städse rigtas derhän, alt så obemärkt som möjligt är, få, genom de utvägar Landshöfdingen efter dess närmare kännedom om ortens behof och öfrige förhållanden anser lämpeligast, säkra och skyndsamma underrättelser om tillståndet; Ingen allmän kungörelse eller uppmaning att uppgifva behofven, såsom på flere orter hittills skedt, bör fördenskull emanera. Ej eller synes den åtgärd i allmänhet rigtig, att låta Allmogen i Sockne - Stämmor anteckna sig till erhållande af Undsättnings - Spannmål , emedan denna väckelse merendels föranledes till uppgifvande af behof, som i annat fall icke ens kommit i fråga Då således denna vigtiga angelägenhet helt Och hållit måste bero på en Landshofdings kloka och försigtiga behandling, synes han ock böra äga rättighet att begagna alla de utvägar han Inrättningens organisation. 1S4* finner lämplige och deribland hafva att påräkna sanna och fullständiga upplysningar från vederbörande Pastorer då de vid något tillfälle kunna genom Landshöfdingen eller dess ombud d rom blifva anlitade.
»Jessus ja, det ä' sanning hva' bond' säger, hvart endaste ord», försäkrade Lena med den uppriktigaste min i världen, »jag har svagt hjärta. Di kan få mig till att gå genom eld, när di talar goda ord, ja, genom brinnande eldslågor. Jag ä' så glad, när en smeker mig och ä' snäll vid mig, stackare, som ä' fjollig. Jag kan rifva ut hjärtat ur bröstet för de goda människorna. Men den, som ä' ond och plågar ett oskyldigt väsen, den har jag stor lust att tukta. Det var en käring här, som stängde in katten i sumpen och ville dränka den henne skulle jag ha strypt, om hon inte skyndat sig och släppt kräket löst igen. Men bäst lyder jag manfolk, Herre Gud, vackra och beskedliga manfolk, som han där.» »Tig, Fjollelena», sade gubben och hötte åt henne med knytnäfven, »tig, eljest får du höra knallhatten... Gå ut!» Denna löjliga hotelse tycktes göra verkan. Lena drog sig undan och gick långsamt ut, tittande efter sig och halfsjungande. »Hon ä' alltid tjänstvillig och lydig», berättade den gamle, »uppoffrar sig själf och ä' god både mot mor och mig; om också mor ä' knarrig och vresig, ä' Lena munter och foglig. Men hon har sina ryck, stackars flicka, då hon ä' som ifrån vettet. Det kommer på'na så där hvar sommar den här tiden, när det ä' varmt och vackert, just den här tiden ... när träna där stå i blom.» »Hvad vill det säga», frågade unga frun, »hvilka träd?» »Lindarne. Hon blir sjuk af lukten. Inte förstår jag, hur det går till, men på kvällarne sådana här dagar stiger blodet visst åt hufvu't på henne, och då börjar hon på gråta och tjuta, och kastar sig ned under trä't där, som vore hon på kyrkogåln, och så går hon på natten igenom. Vill en då vara vänlig mot henne, så ä' hon så tacksam och kysser händerna på en, men tokig ä' hon riktigt reelt ändå.
Mä wi alltid päminna ost att desta ej mindre äu straff utgöra grunden för Regeringens werkningsförmäga; och hwad skall han destutom tänka derom den Furste, som wan att se stora saker utträttas äfwen är wan att se stora belönmgar utdelas? Om den werkningskrets nu blir mera inskränkt inom hwilken han kommer att wistas, stall han derföre tro eller medgifwa att den icke bör drifwas med i wistt förhällande lika driffjedrar. För min del kan jag säledes icke annat än upprepa den önskan att Stats-Utskottet jemte uppgiften af Indragnings-Projectet bade förenat det af den summa som hädanefter bör till sädane utdelningar wara till Regentens disposition. Denna summans bestämmande är bwad jag egentligen tycker tillkomma Riksens Ständer. Dest nyttiga anwändande, är hwad som endast kan erhällas genom Regentens wishet. Sluteligen kan jag ej undgä anmärka en origtighet söm uti betänkandet influtet, angäende anledningen lill 6:te punctens uteslutande l den fordna expeditionen till Konungen. Dä jag har mig bekant att denna punct finnes cmnämnd i alla Ständens Pr> tccclls-Utdrag som afhandla detta ämne och till hwi ka beslut förra Stats-MskottetS betänkande legat till grund, z6v Den 4 Octobep. karr jag ej annat, finna, än att selet ligger, em. ut: något af Stats-Utskottets raisonneincnter hämtad anledning; men uti antingen en sjelf, af förra Expeditions-Utskottet, tagen granss-, ning, som detsamma ej tillkom, eller uti en försummelse som det bordt undwika.
Uppå anhållan af Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabriel, och Herr Hjerta, Gustaf, skulle detta Memorial, enligt 49 § Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Föredrogs ånyo följande BankoUtskottets den 12 och 18 dennes afgifne, samt den 17 derpåföljde e. m. och den 18 dennes på bordet lagde memorial: N:o 120. Med sammanfattning af RiksStåndens beslut öfver Utskottets Betänkande Den 22 Februari i f. ni. 9 N:o 53, oell Ultåtande N:o 82, i fråga om en på upplåningar grundad Discontering för Handeln och den större rörelsen, jemte förslag till jemkningar och omröstningspropositioner, för så vidt resultaten af desse till en del skiljaktige beslut ej funnits gifna och bestämda. Med anmälan, rörande en, i följd af ingånget ProtocollsUtdrag från Högvördige PresteStåndet, nödvändig förändring uti BancoUtskottets Memorial N:o 120. Och fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Ecccellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord framställning, för godt, alt förblifva vid sine, i afseendeå detta ämne redan fattade beslut, samt godkänna de af BancoUtskottet föreslagne voteringsproposition er. Å nyo föredrogs ConstitutionsUtskottels deri 26 sistlidne November under N:o 5^ aflåtne, och den 17 derpåföljde December e. m. på bordet lagde Memorial, med åtskillige Griullagsändringförslag, åsyftande Riksdagsgöromålens förenklade och ordentligare behandling, Riksdagarnes förkortande, samt besparing i Riksdagskostnaden. Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard: