Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Låtom oss blott sjelfva sätta oss in i sådana barns belägenhet! Tvingas, att år ut, år in bära en kostym, som för hela samhället stämplar oss till nådehjon. Att aldrig kunna vara bland andra menniskor, utan att veta sig vara ett slags utställningsföremål, ett prof på menniskors välgörenhet! Hur monne vi skulle känna detta? » Den oskyldiga fröjd, som för barn ligger deri att gå och vänta på en ny drägt, en, som ej är lik den gamla, finnes ej för dessa fattiga små, o c h då kan man ej heller begära, att de skola vara ordentliga o c h rädda om sina kläder, ty det är en förhatlig slafdrägt man påtvingar dem. Jag vet nog, att man mångenstädes söker väcka barnens tacksamhet genom att föreställa dem, hur trasiga o c h eländiga de skulle ha varit, o m ej barmhertiga menniskor tagit vård o m dem. Men detta sätt gör blott sinnet ännu bittrare o c h låter barnen ännu djupare känna sin oförskylda förnedring och sin olycka, att ej » höra till andra menniskor ». Och så gå vi o c h vänta hvete, der vi sått tistel; vänta att se tacksamhet o c h kärlek gro i systematiskt förhärdade barnasjälar. » — • » Ja, detta o m barnens själslif går visst för högt för milt begrepp, » afbröt fru Wilén den djupa tystnad, som följde på fru Haraldsons ord, » men det kan j a g begripa, att om vi skulle börja kläda de fattiga barnen liksom våra egna, så borde vi j u också skaffa tyg till kläder åt dem af det allra bästa slag, eller hur? » Fru Wilén log en liten smula hånfullt. » Naturligtvis borde vi det, om man nämligen med det allra bästa, menar starka, äkta tyg till sommardrägter o c h varma, lätta helyllevaror för vintern. Men icke ens i hemmen kan alltid regeln, » att köpa de bästa, dyraste varorna, är att köpa billigast » följas, ty hvar o c h en får rätta sig efter tillståndet i kassan. Samma förhållande är det j u med föreningarnes tillgångar.
Öfver-Ståthållare-Embetet, att Kongl. Förordningen den 18 December 1823, angående vissa omständigheter i afseende å verkställigheten af auction å utmätt fast egendom, icke bor tillämpas i Stockholms Stad, såsom i detta afseende försedd med serskildt Reglemente. Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. .5 17:0. 1827 den i3 December, Circulaire till Hof-Rätterna, angående rätta förståndet af 23 § i Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5 om Skogarne i Riket. 18:0. 1828 den 3 September, Bref till HofRätterna, huru förhållas bör, då böter enligt serskilda Författningar böra förvandlas till allmänt arbete, men tillgång till sådant arbete icke finnes. Stockholm den i4 October 1828. Ex Officio L. A. Ekmarck. Enligheten med Originalet intygar: Ex Officio Carl af Georgii. Vi 1 • <> Bil. t, R. St. Just. Omb-.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. FÖRTECKNING på de mål och ärenden, hvilka, i anledning af Rikets Ständers vid i8a3 års Riksdag aflätne underdåniga skrifvelser eller gjorda underdåniga hemställanden, blifvit Kongl. Maj:t genom Dess Krigs-Expedition i underdånighet föredragne, jemte uppgift å de i dessa ämnen fattade Nådiga beslut eller vidtagne åtgärder. 1. Rikets Sländers underdåniga skrifvelse af den 17 April, om 5o procents lönförhöjning för Bataillons-Läkare efter 8 års tjenstgöring.
Jag har just bestridt ett sädsnt påstående och hvad kan väl föranleda dem att söka erhålla det magra Judéen, om de kunna blifva verldsherrar eller herrar af kapitaler i alla länder. Judarne skola förgäta sitt hemland när de tro sig genom sina tillgångar och industriella verksamhet kunna beherrska verlden. Men, såsom jag redan anfört, äro R. St. Svenska folkets representanter, hvilka måste bevaka Svenska folkets intressen, och dessa medgifva icke, enl. min öfvertygelse, alt utsträcka judarnes rättigheter, på säll Gr. Gyldenstolpe föreslagit, och hvilket skulle blifva vida äfventyrligare hos oss än i Holland, Frankrike, Italien och England. Jag tillstyrker bifall till betänk. Frih. Hamilton, Hugo: Redan vid en föreg:de riksdag har jag yttrat mig i den syftning Gr. Gyldenstolpe nu talat i sin reservation, nemi., att jag tror att, då det inom ett land finnes en samhällsklass, som icke bryter mot samhällets lagar mera än någon af de andra samhällsklasser, som tvertom har under en tid af snart 70 är utmärkt sig genom en serdeles laglydnad, hvilket bevisas deraf, att man under denna tid knappt eger exempel derpå, att någon af denna samhällsklass varit dragen inför polisdomstol, en klass som visar sig ega omtanka icke blott för sig sjelfva, utan äfven för sina fattiga medlemmar, så att den ingenstädes fallit faltigförsörjningarne till last; så synes mig denna klass vara förtjent af att blifva befriad frän tvånget, att ovilkorligen endast få bosätta sig inom vissa städer i riket, och att dess medlemmar böra få uppehålla sig i hvilken del af landel de vilja. Den 26 Juli f. m. ■ vill jag icke heller nu sträcka mitt yrkaDde, och Gr. Gyldenstolpe har icke heller gjort det. Gr:n har icke begärt, att judarne skola erhålla politiska rättigheter såsom de likväl utan men åtnjuta dem i flera af verldens mest civiliserade länder, utan endast att de skola tillerkännas rättigheten, att inom hela riket få bosätta sig, och åtnjuta öfriga medborgerliga rättigheter, med undantag likväl af den alt deltaga i sockenstämmor, välja prest m. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomna förslag till li. St:s und. skrifvelse!' till K. M., nemi.: N:o 1, i fråga om användande af de å anslagen lill uppförande af cellfängelser uppkomna öfverskott; N:o 2, ang:de medels anvisande för Topografiska corpsens arbeten samt för fortsättning af fästningsbyggnaderne under innevar. år; ]\T:o 3, angale anslag för fullbordande af nya dockbyggnaden i Carlskrona samt förändring af flintlåsgevär till gevär med slagkrutsantämlning; samt Nio 4, angide riksdagskostnadernes bestridande genom riksg.kont. 8 Dun 4 Januari. Föredrogs och lades på bordet K. M:s nyss ankomna nåd, propos. af d. 20 sisth December, ang:de beskatlningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling. Gr Frölich, Gust. Erik, anförde skriftligen: Tillfälligtvis frånvar. när Gr. Posses, Fredrik Salomon, motion om anslag af Statsmedel för s. k. räddningsanstalter för barn blef remitterad till Ulsk., anhåller jag att nu dertill få lägga följande; Man har temligen allmänt velat göra den satsen gällande, att det är det uppväxande slägtet, som borde förvaras mot beträdande af den lastfulla och brottsliga banan; antager man denna regel, så äro onekligen anstalter, som intaga till uppfostran vilseföra, vanvårdade och vanartiga barn, de fördelaktigaste inrättningar till befrämjande af nämnde ändamål.
Directionen föranstaltar det RiddarhusCancelliet alla Sockne* dagar i veckan samt Kamererare - Contoiret 452 Den ig Julii c. m. 2:ne eller 3:ne dagar i veckan finnas öppne och tillgänglige på viss utsatt och anslagen tid, lör att emottaga Reqvisitioner om de underrättelser samt upplysningar, aom sökas och åstundas för att med Directionens bifall och tillåtelse meddelas. 12 §. Directionen åligger sedan Riksdagskallelse är kungjord,ifrånHof-» Rätterne införskaffa vederbörligen styrkte Förteckningar på dera af Ridderskapets och Adelns medlemmar, hvilka sedan sista Riksdag blifvit ställde under Förmynderskap el* ler gjort Concurs cch ej ifrån Creditorers kraf ännu blifvit frikände eller underrättelse att någon sådan icke finnes, derest den ej förut till Directionen ingått. a:ne å jme dagar i veckan finnas oppne och tillgängelige på viss utsatt och anslagen tid, för dem, hvilka der behöfva söka upplysningar eller underrättelser, eller ock inbetala penningar, el, ler eljest kunna hafva med Riddarhuset att skaffa, Den 19 Julii c. mi 13 §■ Pensioner, Stipendier, m, m. böra på det sätt Testamenten och serskilte Författningar, som för en del Stiftningar kunna ligga till grund, efter ordalydelsen utdelas; samt böra ansökningarne derom af Directionen noga granskas, att de enligt föreskift äro med nödige betyg och Allegater försedde. 14 §• Sedan Kamereraren uti Maj månad aflemnat calcul för den Pensions utdelning, som från StiftsCasaaD kommer att äga rum i November månad, bestämmer Direction antalet af Pensionairer för löpsnde året; vid sam ma tillfälle aflemnar Kamereraren uppgift på alla de Pensionairer , sorn då ännu ej anmält sig till erhål - 12 §.
Hon lät sin häst sätta sig i gång igen och vi redo en stund utan att någondera ytrade ett ord. Stackars Luis, sade hon slutligen, hvad det måste hafva plågat honom, dessa sista veckor, medvetandet att han måste göra mig sorg mången annan skulle nog tänkt bra litet på den sidan af saken. Nu rida vi hem, tillade hon. Endast hennes ytterligare blekhet visade huru hårdt det träffat och kanhända den takt hon lät sin häst inslå. Farten blef alltför häftig för att medgifva något vidare samtal tills vi om några minuter stannade vid deras dörr. Då bad hon mig följa med in. Det blir lättare för Luis om vi ej äro på tumanhand de första ögonblicken. Endast honom tycktes hon tänka på, och det obehag situationen måste innebära för honom, medan hon dolde sin egen sorg och sina egna tankar så väl, att om jag icke hade sett huru all färg med ens vek från hennes ansigte då slaget föll, jag knappast skulle vetat huru hårdt det drabbade. Men när vi kommo in gick hon fram till don Luis, der han satt vid sitt skrifbord, böjde sig ned öfver honom och kysste honom, något som hon aldrig förut gjort i min närvaro och så skyndade hon in i sitt rum med tårarna strömmande ned öfver kinderna. Hvad har ni sagt henne? frågade don Luis med en skiftning af ansigtsfärgen också han. Att ni reser till Europa om en vecka. Nu är saken afgjord och klar. Det var väl nog det bästa, sade don Luis tveksamt, men med ett uttryck som om han gifvit bra mycket för att det bästa icke händt. Huru tog hon det? Jag beskref tillgången så noga jag kunde, betonande särskildt att Mariquitas första tanke gält honom och det obehag medvetandet att vålla henne smärta måste förorsakat honom. Och så tillade jag, kanske med en helt liten bismak af skadeglädje: Nu medger ni väl åtminstone att jag från början bedömt Mariquita riktigt, ty draget att glömma all sin egen sorg, sitt ödelagda lif och sin eländiga framtid, för att blott tänka på den man har kär, är väl så äkta kvinligt och fint, att den som är mäktig deraf måste anses fullkomligt hafva lemnat vildinneståndpunkten bakom sig.
Ständer hade i berörde underdåniga Skrifvelse hufvudsakligen förklarat ”att endast de Bruks-Egare, som inom den i 1811 års Kungörelse nämnde tid af 6 år, räknade från samma Kungörelses utfärdande, och således innan den 4 Februarii 1817 sig hos Vederbörande Collegier anmält till Skatteköps erhållande å deras Recognitions-Skogar, och inom denna tid fullgjort allt hvad Kungörelsen i slikt ändamål stadgat, skulle bibehållas vid rättigheten till Skatte, köp efter da deruti utstakade grunder, ehuru Skattebrefven då ännu icke blifvit af Vederbörande utfärdade: Att åter de Bruks-Lgare, som 3*8 Proposition om Recognitions-Skogarne ej sålanda sig anmaltj val borde få ytterligare tillfälle att till sine Bruk inköpa så stor del af Recognitions-Skogarne, som för deras smide vore nödig och i det afseendet lemnäs vidare en tid af a år, räknade från den dag då Riksdagsbeslutet undertecknades , inom hvilken dem ålåge fullgöra hvad på dem kunde bero, till Skatteköps erhållande, så att Skattebrefven kunde vara innan den 31 December 1 820 utfärdade* men deremot för en sådan förmån vara underkastade den förhöjda Skattelösen och öfrige förändrade vilkor, som Riksens Ständer, enligt deras förenämnde underdåniga Skrifvelse ansett böra särskildt för sådane Bruks-Egare vid deras Skatteköp ega rum; Och att de RecognitionsSkogar, hvilka icke vid 1821 års början sålunda vore skatte försålda, skulle, i händelse BruksEgaren icke kunde lagligen bevisa det, ej af honom hafva berott, att dessförinnan få skatte-köpa Skogen, utbjudas och försäljas på allmän Auction efter de grunder, sorn Riksens Ständer vid sista Riksdag för Krono-Skogarnes försäljning i allmänhet utstakat, på hvilket sätt äfven med den öfverloppsrrvark af Recognitions-Skogarne, hvilken ej för Brukens drift funnes oundgängligen nödig borde furhållas.”
På de skäl, jag anfört, yrkar jag Betänkits återförvisande till Utsk:t, och anhåller att Utslct måtte göra en hemställan om upphäfvande af 1828 års förordning. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag instämmer med Gr. Posse i den kritik, han uppdragit öfver Utsk:ts motivering. Denna är verkligen mindre lyckad, men likväl har Utsk:t i sjelfva saken, enl. min förmening, fullkomligt rätt. Alt ansvaret icke kan drabba den, som köper en samling, bevisas bäst deraf, att sådana samlingar i stort gjorts just af Professor Nilsson — troligen den af motionären icke namngifne vetenskaplige veteran, hvars åsigter motionären återgifvit. — Under de sednare åren hafva 14 enskilda samlingar blifvit af VetenskapsAkademien inköpta. Hade Staten verkligen haft rätt att utan ersättning taga deni, hade de väl icke blifvit inköpte, utan helt enkelt annammade. Det exempel, Gr. Posse framdragit för sin åsigt, är så till vida rigtigt, att Adjunkten Bruzelius verkligen biel' i alla instanser dömd att återlemna fyndet, en stigbygel, men endast mot erhållande af full ersättning efter fyndets vetenskapliga värdering. Någon plikt blef honom aldrig ålagd. Ett förslag till ny lag i ämnet är uppgjordt och har redan varit underställdt vederbörandes pröfning. Det omarbetas nu, i följd af mot detsamma gjorda anmärkningar, men torde dock snart vara att förvänta. Under sådana omständigheter 378 Den 14 Febrnsri f. m. ansåg Utsk:t icke vara skäl att hos K. M. begära något, som K. M. redan sjelf anbefallt. Att en revision är nödig, medgifver jag deremot gerna, särskildt att något bör göras, på det att icke blott guld och silfver, utan äfven andra fynd, må till kronan blifva hembudne. Så länge man endast erhåller betalning efter fyndets värde, med en viss förhöjning, kommer sådant icke att allmänt ske. En metkrok eller en pilspets af sten har i och för sig intet materielt, men kan hafva ett ofantligt vetenskapligt värde.
Hr Frih:s uppgift, att det vid sista riksdag beslutade lånet lockade näringarnas representanter att biträda de föreslagna realisationsbesluten, är stridande emot verkliga förhållandet. Det var först sedan dessa beslut voro fattade, som frågan om det s. k. silfverlänet väcktes. Hr Frih. har behagat tillvita dem, som yttra sig emot det nu ifrågastallda lånet, att de endast ifra för capitalisternas interessen. Jag får i atdedn. häraf förklara, att jag anser det vara min pligt, såsom en af Svenska folkets representanter, att, med åsidosättande af alla enskilda personers interessen, söka befrämja allenast hvad som i någon män kan bidraga till hela nationens fördel. Hvad jag finner leda till detta mål skall jag derföre alltid, så vidt min förmåga medgifver, verksamt understödja och befordra, men hvad dermed, enligt min åsigt, icke öfverensstämmer skaili jag, äfven om det vore förmånligt för en eller annan Corporation eller samhällsclass, öppet motarbeta. I följd häraf anser jag mig således böra bestrida upptagande af det till skuldsatta jordägares understödjande nu föreslagna statslån, såsom stridande emot Rikets sannskyldiga nytta. Min öfvertygelse härom har jemväl vunnit en ökad styrka af den hos lånets mest nitiska vänner och gynnare uppenbarade stridigheten i åsigter om sättet för detsammas upptagande och användande, ett förhållande, som tydligen ådagalägger, huru foga visshet de äga om beskaffenheten och lämpligheten af de medel, sorn skola leda till det efterlängtade målet. Den opinionsyttring, som meddelades af BondeSt., då lånefrågan sisth gårdag derstädes förevar, är dessutom ett icke ovig tigt bidrag till bedömandet af den allm. sinnesstämningen i afseende på det till jordbruksnäringens förmenta understöd framställda låneförslaget. Man hade smickrat sig, att denr na fråga, åtminstone inom del RiksSt., som egentligen re - Den 3 FeLruarie. m. presenterar och uteslutande utgöres af jordbruksidkare, skulle gå igénom, såsom man säger, med pukor och trumpeter.
Kopparoch annan ej specificerad Metall-, förgvlld, försilfrad eller plälerad 1 skålp. 1 25 andra slag « Fri. 1 skålp. 40 Linne-: oblekt ... 40 blekt eller färgad 1 skålp. — 50 Träd, friska, alla slag Fria. Trädvuror: Virke, oarbetadl, alla slag Bandslakar Bjelkar och Sparrar, alla slag Bräder och Plankor, sågade, alla slag Enträd oell Enstalrar Gevärslocksäinnen Handspakar oell Handspaksäinnen Lister och Läkler, alla slag . Fritt. I ' Fria. Master, Bogspröt, Spiror och Pumpträd, alla slag Ribbor, alla slag Stäfver, Laggoch Botten, alla slag .. Tunnband Ved, alla slag Afträd • . Fanérskifvor draga hälften af den lull, som är bestämd för Snickare-arbeten af samina Trädslag. Svarfvare-arbelen, ej specificerade, med eller ulan betsning, målning eller lackering ... 1 Alla mer eller mindre arbetade Trädvaror, ej specificerade, derunder inbegripne Snickareoch Slolmakare-arbeten: af Furu eller Gran, med eller utan betsning, målning, eller lackering 1 skålp. 3 af Alm, Ask, Björk, Bok, Ek, Valnöt och andra inhemska Trädslag, med eller utan betsning, målning eller lackering, eller med fanering al nämnde trädslag 1 skålp. 10 Tråd, Jern-, Ståloch Messingstill Instru-, Trädfrugter; se Frugter och Bär. raenter; se Strängar. | Forsing lill Tull-taxa. 515 Qvantitet för Inforsels-lull. Tullberäk— ningen. Riksmynt. R:dr öre. Trädvaror: af Mahogny, Jacaranda och andra utländska Trädslag, massiva eller dermed fanerade, försedda med äkla eller oäkta förgyllning 1 skålp. — 15 Amu. Är arbetet sammansatt af flera trädslag, sker förtullningen efter det slag deribland, som drager högsta tullafgift.
Man kan med skäl säga ”olyckligt”; ty om ock vårt läge gjorde oss mer tryggade för anfall, än verkligen är fallet; om Europas politik skulle innebära någon garanti för intresset alt upprätthålla vår sjelfständighet; om vår förening med Norrige och Danska folkets ställning kunna afskräcka vår östra granne från eröfringsplaner, då vi med odelade krafter kunna mola anfallen; och om således ett krig icke synes vara att nu befara, eller under närvar, förhållanden fordra några stora förberedande ansträngningar, så är det dock påtagligt, alt sjelfva obestämdheten i systemet och halfliden i organismen, skola föranleda betydligt större årliga uppoffringar af nationen, än som eljest behöfdes; och detta måste i dt fattigt land medföra ekonomiska lidanden, hvilka, dä de ovilkorligen ingripa i folkets moraliska och näringsförhållanden, med skäl kunna kallas ”olyckliga”. Också har betänkligheten af vårt försvarsverks otillfredsställande skick utgjort föremål för såväl enskild, som allmän uppmärksamhet. Ehuru, till följd af ståndsrepresentationens sammansättning, de klasser, som mest lida deraf, äga allt för ringa kraft att göra sina billiga anspråk gällande, hafva dock R. St. sjelfva härom yttrat en öfvertygelse, som säkert kan antagas delad af hela nationen. Sedan Regeringen, under flera års tid efter verldsfreden 1814 och 1815, icke syntes påtänka någon ändamålsenlig reorganisation af försvarsväsendet, utan endast, under stigande fordringar pa anslag för den stående arméens underhållande, visade sig eftersätta såväl sjöförsvarets som allmänna bevärings-systemets utbildning, afgäfvo R. St. d. 30 Sept. 1823 till Konungen en skrifvelse, ronde grunder ne för 132 Den 11 Mars f. m. organisationen af rikets landtoch sjöförsvar, af följande lydelse: ”Slormägtigsle Allernädigste Konung! ”1 anledn. af väckt fråga om nödvändigheten deraf, att rikets stridskrafter varda använde på det för landet mest gagneliga och tillika minst betungande sätt, hafva R.
Detta har Utskottet nu sökt rätta derigenom, att Utskottet förklarat, att om någon på en gång lagföres för särskilda stölder eller inbrott, skola de särskilda förbrytelserna anses inbegripna i samma gerning. Således om någon begått en enkel stöld å fem Riksdaler, en annan förenad med inbrott å tio Riksdaler och en tredje med användande af skräckmedel å tjugu Riksdaler, så skall han anses som om han stulit sammanlagdt trettiofem Riksdaler i en gerning, och dervid begått inbrott samt användt skräck - 16 Lag-Ulskollels Utlåtande, JM 48. medel. Då man derefter går till 11 § finner man huru straffet skall bestämmas, om vid samma stöld två eller flera sådana fall, som inbrott och skräckmedels an vändande, sammanträffa, och frågan ur dermed löst. Men då i förnyandet af brottet flera gånger ostridigt ligger en ökad grad af brottslighet, som ej kan lemnäs utan påföljd, har Utskottet föreslagit, att i delta fall må det sträft-, som eljest å gerningen följa hör, ökas med straff-arbete på högst ett år, ett stadgande, som har tillämpning på så väl flera qvalificerade, som särskilda enkla, på en gång åtalade, stölder. I ordningen härefter följa de §§, som hafva specielt afseende på delaktighet i stöld, eller 18, 19 och 20 §§ i förra förslaget, som motsvaras af 16, 17 och 18 §§ i det omarbetade. Dessa äro hufvudsakligen hemtade ur 41 Kap. Missgernings-balken och blott lämpade efter den förändring i lagstiftningen om stöld, som Utskottet i öfrigt föreslagit. 1 följd af gjord anmärkning har likväl Utskottet något modifierat straffet för do fall 17 § omfattar. Principen att den som lockar den, öfver hvilken han har makt, att stjäla, hör anses strängaro än eljest, har dock Utskottet bibehållit. Utom berörde anmärkning har emedlertid förslaget, i denna del, inom BorgareStåndet gifvit anledning till en annan, eller den, alt Utskottet skall kommit att behandla frågan om delaktighet i brott alltför knapphändigt, derigenom att Utskottet hänfört sig till 1734 års lag.
Att åter lagen bestraffar tjenstehjons olofliga tillgrepp från husbonde strängare, än dylikt tillgrepp i allmänhet, och anser tjenstehjon, som förskingrat husbondes gods, hvilket det i besittning bäfver, lika som hade det begått stöld, dertill lärer grunden vara det större förtroende, husbonden hyser och måste hysa till personer, hvilka lefva i hans hus och för sina sysslors uträttande hafva af nöden friare tillgång till och bruk af husets tillhörigheter, än som tillstädes fremmande personer. Jemföres nu ett sådant tjenstehjons ställning inom den enskildes hus med arbetseller för sörj ningshjonets inom Arbetseller försörjningshuset, så förete sig väsentliga olikheter. Arbetseller försörjningshjonet kommer sällan till inrättningen frivilligt och efter eget val såsom det enskilda tjenstehjonet till sitt husbondefolk: det förras föregående vandel och dess frejd äro oftast icke oförviteliga, och det kan följaktligen icke ingifva den blifvande husbonden samma förtroende, som det väl vitsordade tjenstehjonet: det förras verksamhet inom inrättningen behöfver i de flesta fall ej heller blifva så mångsidig och maktpåliggande som det enskilda tjenstehjonets inom husbondens hus. När husbonden sålunda icke kan och icke behöfver hafva ett så obegränsadt förtroende till den underlydande i förra som i senare fallet, kan han också sägas i det förra, mindre än i det senare, fallet hafva af nöden särskildt skydd i lag emot förtroendets missbrukande. Det är här ofvan yttradt, att Reglementena för Arbetsoch försörjningshusen innehålla det stadgande, att Direktionen, föreståndare eller förestånderska vid dylik inrättning äga husbonderätt öfver derstädes intagna hjon. De så beskaffade Reglementen, af hvilka jag varit i tillfälle att taga 126 kännedom, åberopa eller återgifva i det väsendtligaste stadgandena i detta ämne uti Kongl. Förordningen angående Fattigvården i riket den 13 Juli 1863, hvarest det heter i § 7 mom. 1.