Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. till iakttagande dervid beslutade särskilda föreskrifter, böra i underd. erinra, att ränteförändringen bör ankomma icke ensamt på hemmansinnehafvarens begifvande; att förr än ut red t och afgjordt blifvit huru stor tillökning uti spanmålsskatten, i utbyte mot andra persedlar, hvarje hemman kan undfå utöfver skattläggningen, det synes vara alltför tidigt alt angtde en sådan förhöjd spanmålsränta meddela något förordnande, hii - Den lä Juli f. in. 53 ruledes den ina illgöras in natina eller med penningar; alt i allt fall medelpris af tio års markegång ieke för någon del af samma ränta lärer böra såsom lösningspris bestämmas, så länge räntorna i allmänhet lösas efter årlig markegång; och att enär ifrågavar. förrättningar i orterna, såsom af omisskännelig vigt och inflytande på de både nu lefvande och kommande generationers rätt och fördel, böra med yttersta noggrannhet och urskiljning verkställas, men ändock ofelbart skola väcka tvistiga frågor till ett på förhand oberäkneligt antal, hvilka hvar för sig påkalla pröfning i laga väg och ordning, innan räntornes debitering och uppbörd efter nya metoden bör sättas i allmän utöfning, colbm för sin del icke vågar förese någon möjlighet att härmed komma lill slut före den tid, då räntedebiteringen för år 1837 skall verkställas; hvarföre coll:m ock i underd. hemställer, att i denna del ej något för närvar, måtte föreskrifvas.” De uppgifter, som, enl. Utskts förslag, skola aflemnas på de i orten gängse prisen under höstmånaderna från och med Oclober till och med December månad, anser jag böra utsträckas äfven till de tre följande qvartalen af skatteåret, på det alt verkliga medelpriset på så sätt måtte kunna utrönas.
Denna utställning var den första i den så betydligt tillökade och förbättrade lokalen i mr 18 Brunkebergstorg, i hvars många olika rum föreningen nu utöfvar sin betydande verksamhet, dels i försäljningslägenheten, hvilken alltid kan påräkna talrika besök, dels i det rum, som innehåller utställning af nya föremål, och musei-rummet, hvilket i skåp, montrer m. m. visar gamla intressanta arbeten och modeller, eller i den sal, där åtskilliga väfstolar äro uppställda för olika slags väfnader, eller i de två rum, där elever äro sysselsatte med broderier o. s. v. Till alla dessa lägenheter komma flere lagerrum med stora förråd af materi alier. Det hela utgör ett glädjande bevis på, till hvilken utsträckning Handarbetets vänner genom ihärdighet, omtanke och en intelligent uppfattning af kvinnans arbete lyckats fullfölja en verksamhet, som för något mer än hälft annat årtionde sedan började så anspråkslöst i det lilla, mörka och otrefliga rummet bakom vexelkontoret i n:r 36 Drottninggatan, den tid då föreningen hade endast beställningen på en flossamatta som grundplåt. Teater och musik. Kungl. operan arbetar så att säga under högtryck — detta väl till hufvudsaklig del beroende på härvaron af de trenne gästerna Oselio, Moe och Bottero. Sålunda gafs i fredags och söndags » Mefistofeles » med fröken Oselio som MargaretaHelena o c h d:r Bottero som Mefisto. I måndags uppfördes » Carmen », hvari titelrollen af fröken Oselio utfördes på ett sätt, som beträffande uppfattningen ganska betydligt afviker från öfriga här kända framställarinnors. Hr Botteros Escamillo är den bästa toreador vi någonsin haft här. I går (abonnementsafton) skulle » Mignon » gifvas med fru Moe i titelrollen. Om denna fru M:s andra gästroll kunna vi sålunda ej yttra oss förr än i nästa nummer. I dag fredag gifves galaspektakel med anledning af det danska kronprinsparets och dess barns härvaro. På programmet står » Mefistofeles » med fröken Oselio som Margareta, fru Östberg som Helena, hrr Bottero och Ödmann som resp. Mefistofeles och Faust.
L ena sidan, att det vore af Iiögsta vada, att till utvexling öppna Lauben med dess närvarande silfverkond; alt proportion bordt bestämmas såsom 2 till Z; att den borde vara Adelar emot VexelLancnsbnIden, deruti libväi temporsira Länen iebe inberäbnade, till L e t 8 n b a n d e n, lV:o iH178 stöd kör bvilba meningar, äberopats 1 § af 1779 ars LancoLeglemente; att dst vöre desto nödvändigare, att förbällandet blefve 2 till 3, som uppmärbsambet mäste fästas dera, att limland numera är ikrän 8verige sbiljdt, bvaraf bonde befaras, att ett betydligt antal 8edlar sbulle frän sistnämnde province strömma a Lauben till inlösen; ocb alt dessutom beräbningen af 8edelstocben till 29 lVIillioner ej vore ribtig, enär derifrån uteslutits Länen ä äletaller ocb ex^iortabla elkecter, bvilba likväl numera, genom den omsättningsrätt, som för dem äger rum, borde anses permanenta. den andra sidan; att det vore öfverflödigt ocb endast ledande till dr^ga ocb onödiga omboslnsder, alt ytterligare förstärba Lanbens metallisba Lond; att vigtigare, än aritlimetisba förbällandet, vore att ltanbens lunctioner pa ändamälsenligt sätt fastställas ocb Lanco8tvrelsen lemnäs full sribet att vidtaga de åtgärder, omständigbeterne päballa, med iabttagande deraf att bvarben bastigt indraga Xörelse-cspitalet eller underläta att ersätts den minskning i metallisk valuta, som Kunnat föranledas af tillfällige orsaker; att Utskotten bordt uppställa de begge alternativerne af lörbällandet emellan reela fonden ocb 8edelstocben, dä den är såsom ö till 8 ocb dä den är såsom ä> till 9. Hvarjemte blifvit föreslaget, af en Ledamot inom L. 0.
Redan domarnes afkunnande väckte så väl inom som utom landet allmänt uppseende och gjorde allestädes ett sorgligt intryck. Men när man kom till verkställigheten af den sista af domarna. Huru gick det då? Jo affäilingen landsför vistes till Danmark; men Danskarne, som ej tyckte om vår intolerans och ej ville underhålla en person som vi kastat handlöst ifrån oss, skickade hem mannen. Hvad var nu att göra? Att utsända honom åt annat håll tjenade till intet, då han lätt banat sig väg till Danmark och man dessutom hade goda skäl till det antagande att, med undantag af Ryssland, våra andra granländer skulle handla på samma sätt. Han hölls alltså häktad någon tid, men man måste snart göra nödvändigheten till lag och mannen lössläpptes. Nå väl. Till man förnya dessa uppträden, som kasta skymf och skugga på hela landet? Kan man begära att högsta makten skall utfärda domar, som ej kunna verkställas För min del vill jag det ej; och då således landsflykt såsom påföljd för afTall ej vidare kan tillämpas och någon annan lämplig påföljd ej kan utfinnas, synes mig häraf otvunget följa, att man mäste tillåta hvad man ej kan förhindra och jag besvarar således den andra frågan, om nemligen införande af den föreslagna religionsfriheten är påkallad af för handen varande förhållanden, med ett obetingadt Ja. Den tredje frågan, »om den af Kongl. Maj:t föreslagna religionsfrihet må kunna menligt inverka på svenska kyrkan», besvaras väl häst af erfarenheten ifrån andra länder; men den synes mig dock, likaväl som den första, kunna lösas ur rena förnuftsskäl. Om det är obestridligt alt sanningen, der den fritt och lefvande får göra sig gällande, alltid går segrande ur striden mot lögnen, så lärer väl häraf följa, att vår rena evangeliska kyrka, om den är grundad på Guds rena ord och lefvande sanning, icke behöfver frukta striden mot andra bekännelser. Den behöfver ej, likt katolicismen, hölja sig i mörker och värna sig med intolerans, för att äga bestånd. Lag-V Iskotte Is Betänkande M ä 6.
Hvad har nu det så kallade kristna samhället gjort af detta nya åskådningssätt? Det har i många fall upprätthållit ej den kristna utan den förkristna uppfattningen åf kvinnans förhållande till mannen och därigenom öfverlemnat åt sina motståndare att föra kristendomens och humanismens talan. Stuart Mills bok: » Kvinnans underordnade ställning » är Kristi evangelium till de förtryckta, framburet af en kristendomens fiende. Den kristna staten motstår, Kristus-förnekaren predikar evangelium. Kristendomen gifver helgd och stadga åt äktenskapet och påbjuder därjämte personlig kyskhet. Staten uppehåller åtminstone skenbart det första, men icke det senare budet. På mänga ställen har den till och med genom reglementering gifvit ett slags legalisation åt lösaktigt lefnadssätt. De oäkta barnens lott i våra civiliserade länder visar vår brist på sann kristendom. Lagstiftningen rörande dessa olyckliga är ej blott okristlig, den är omänsklig. Samhällets kristendom öfverensstämmer ej med nya testamentets, och därför drabbas det af allt namnlöst elände, som okyskhet och försummad barnavård medföra. Kristus har förkunnat frihet, men i förening med kärlek. Världen har skilt de två, som ejidast kanna bestå förenade, och följden har blifvit, att friheten håller på att kväfvas under socialistiska samhällsformer, de mest frihetsväsentliga af alla1). Kristus har förkunnat kärlekens religion, och dock hafva många kyrkosamfund och enskilda i hans namn predikat ett religionshat, som i förföljelsernas grymhet nästan täflar med hvad indiska och muhammedanska religionskrig företett. Det är ej Kristi kristendom, som gifvit, upphof åt dessa martyrbål och blodsdåd, hvilka mer än allt annat väckt och förklarat motståndarnes harm och hat. Motsatserna mellan den officiella kristendomen och nya testamentets kunde vidare framhållas, men här må vara nog att blott antyda, hur t. ex. asketismen, som egentligen är hemma i österlandet, dock uppträdt och uppträder också inom vissa kyrkor och ådragit kristendomen anklagelsen Härmed afses ej den s. k. kateder-socialismen eller bemödandena att genom lagstiftning och gemensamhet i produktion m. m. minska en alltför ojämn egendomsfördelning.13° APOLOGI FÖR VÅR TID.
Beslutet, att inslruktions-kompanier fä äga rum, är visserligen en ganska god sak, och kommer att lägga grunden till den indelta arméens öfning; men det är blott en ringa åtgärd; ty derigenom komma blott 8 å 10 man per kompani att öfvas, hvilket är godt och väl; men skall man hafva armé, så måste den vara öfvad, ty eljest är det detsamma som att ej hafva någon. De begär da 17,000 r:dr mätte väl kunna anvisas till detta ändamål; ty då beväringen i fältkompanierna kommer att sammanblandas med den gamla stammen, är det alldeles nödvändigt att den gamla stammen har full kännedom om, och färdighet i allt hvad som tillhörer vapnet. Jag anhåller om återremiss, på det StatsUtsk. må närmare begrunda saken och tillstyrka de af K. M. begärda 17,000 r:dr. Frih. Peyron: De siste värde talarne hafva yrkat återremiss, hvaruti jag har den äran alt instämma, helst dä jag tror denna fråga slutligen beror på de sammansatta Utsk:ns utslag i afseende pä beväringen och beklädnaden. Hr Gripenstedt: Utan alli minsta män vilja bestrida nyttan Den II Mars f. m 117 af det här begärda anslaget, tror jag det likväl vara skäl för R. o. Ad. att bifalla StatsUlsk:s förslag i denna del. Den som verkligen menar väl och med varm känsla omfattar landets försvarsverk, vill naturligsvis gerna för sin del bevilja hvad som erfordras för dess vidmakthållande; men, mine Hrr! vi äro ej allena de som afgöra om dessa anslag, utan der finnas ännu 3 andra Medsländ, som derom äga att besluta, så väl som vi, och bland hvilka den allmänna sinnesstämningen visserligen icke är mycket böjd för ökade utgifter till försvarsverket. Det är under bestämd öfvertygelse och kännedom härom, som de ledamöter inom SlalsUtsk., hvilka önskade att åt arméen förskaffa åtminstone det nödvändigaste, hafva ansett det vara klokast att ej spänna bågen för högt.
Om nu den Svenska läkarekorpsens duglighet med skäl erkännes vara berömlig, så lärer förtjensten deraf, hvad just den teoretiskt grundläggande läkarebildningen vidkommer, rättvisligen böra tillskrifvas de medicinska fakulteterna. Enligt Utsktts förslag skulle Carolinska Institutet ensamt ställas oberoende, icke de medicinska fakulteterna; ty fakulteternas elever skulle underkastas tvånget af viss tjenstgöring på Institutets kliniker. Icke är sådant rättvisa? — En högt aktad ledamot af detta Stånd, hvilken yttrat, att der de skickligaste lärarne finnas, dit lockas ungdomen, har dock vidhållit nödvändigheten för Carolinska Institutet alt examinera i den teoretiska examen för att kunna påräkna lärjungar. Erkännande riktigheten af den anförda satsen, tror jag dock icke att den ifråga v:de nödvändigheten i närv:de fall deraf följer. Och då Carolinska Institutets professorer i underdånigt betänk, deri 21 December 1836 sjelfve yttrat, »att ett läroverks närmaste bestämmelse vore, enligt deras öfvertygelse, icke att examinera, utan att undervisa», huru kan det kallas en orättvisa emot dem, om de nu förlorat en rättighet att examinera, hvars utöfvande så ytterst sällan förekommit och som de sjelfve förklarat icke tillhöra läroverkets närmaste bestämmelse? Nu några ord om de menliga följderna af Utsk:ts och motionärernas förslag. Den oundvikliga följden häraf och tillika den skadligaste anser jag vara den, att om Carolinska Institutet undfår rättighet att öfvertaga äfven den teoretiskt-medicinska undervisningen och derjemte bibehåller rättigheten att handleda fakulteternas elever under 12 månaders klinisk kurs, innan dessa kunna få aflägga licentiat-examen vid universiteterna, så måste efter hand all medicinsk undervisning koncentreras vid Carolinska Institutet och de medicinska studierna så småningom upphöra att idkas vid universiteterna. Det är detta lösslitande af de medicinska studierna ifrån de öfriga universitetsstudierna, som är så betänkligt; ty vid specialskolan i Stockholm kunna de vissserligen idkas, men. efter alla tecken, med en ensidighet, långtifrån gynnsam. Odlingen af de grundläggande medicinska studierna skulle sakna det naturliga sambandet, äfvensom ali vexelverkan med odlingen af de öfriga naturvetenskaperna och med de humanistiska studierna.
Julii afgjort: i;o Att Capitationsafgiften ej erlägges för än efter fyllda 17 år och upphörer vid fyllda 60 år för alla som icke af egendom, tjenst eller rörelse kan ega en inkomst af 50 R:dr, eller icke efter 2:dra Artikeln utgöra Bevillning af Lön, egendom eller rörelse ; 2:0 Att Fullnadsafgiften eller ersättningen för LandtTullarne må försvinna. 3:0 Att all Bevillning för bruk och nyttjande af vissa öfverflödsvaror må upphöra j beslöt PresteStåndet, det borde Riksens Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anmäla så väl detta förhållande, som i anledning häraf, lika underdånigt anhålla , det täcktes Kongl. Maj:t till samtlige Dess Befallningshafvande i Nåder låta utfärda en Skrifvelse härom, med förständigande, att detta Riksens Ständers beslut, må genast inom hvarje Län blifva allmängjordt till upplysning och rättelse vid förestående Mantalsskvifningar, heldst den Prtff.. Utdr: d. 3 October. 1825. 1055 nya BevillningsFörordningen , som för år 1824 kommer att blifva gällande ej hinner till Mantalsskrifningen blifva känd, och mycken tidsspillan för Förrättningsmännen, samt mycken oreda och envishet för de skattskyldige härigenom unvikes. Och skulle de Respective MedStånden vödsamt och vänligen inbjudas, att härutinnan med PresteStåndet sig förena; äfvensom Expeditionsl/tskottet, i händelse af Ständernas sammanstämmande beslut, skulle anmodas att uppsätta och till justering aflemna förslag till ifrågavarande underdåniga skrifvelse. Från Välloflige BorgareStåndet.
Denna direction hade dittills varit uti sin fulla verksamhet, och följden var den, att ett ganska ringa antal tjenster kunde för tillfället indragas; men i följd af det fattade beslutet om indragningen kunde icke eller, då ledighet uppstod, några tjenster på ordinarie stat tillsättas. Då måste naturligtvis förordnande-systemet inträda. Assessor Törneman var en af de föga lyckliga, som icke kunde komma i åtnjutande af fullmakt. Flan mäste mottaga förordnande. Flan har dels i allmänna magasiusinrättningens utredning, dels också vid det contor i Kammarrätten, der han tjenstgjort, oafbrutit varit sysselsatt med alla de ärenden, som tillhöra magasinsväsendet. Med den erfarenhet, jag under min tjenstetid i Kammarrätten förvärfvat, och den närmare granskning, som jag i följd af mitt embete varit både pligtig och i tillfälle att verkställa af hans arbete, har jag med särdeles tillfredsställelse funnit huruledes denne tjensteman med det största nit och allvar sökt befrämja det allmännas bästa. Han har icke mindre än 33 år tjenstgjort inom verket uti åtskilliga grader. Det syne"s mig då innefatta en hög grad af obillighet emot honom, att lian, som nu är avancerad till en högre ålder, och som under en längre tid har åtnjutit den vanliga commissarielönen, skulle nu, efter denna tids förlopp, derföre att ärendena blifvit slut, få vidkännas en minskning i sina löneinkomster, då han likväl, till följd af sina arbeten, bort vänta att af R. St. få njuta något vedermäle af välvilja. Jag kan icke annat än på det högsta beklaga, att StatsUtsk., sorn haft tillfälle att taga kännedom om hvad i dylika fall tillförene blifvit gjordt, icke fäst uppmärksamhet derpå, och således i följd af återremissen tillstyrkt, att Assessorn Törneman måtte få åtnjuta den lön, som han hittills i egenskap af arfvode åtnjutit; men jag hoppas att R. o. Ad., med de ädla tänkesätt, som alltid härstädes råda äfven vid de tillfällen, då fråga är om att åtminstone skänka rättvisa åt i Staten grånade tjenstemän, äfven vid detta tillfälle skola ådagalägga ett dylikt handlingssätt.
Ständerna skulle åsyfta ett sådant ändamål som det Frih. Klinkowström ansett slutligen kunna upkomma, om icke det att förlama kommunal-styrelsernas i städerna bemödanden att väl använda de medel, som genom . tolagen upkomma till städernas fördel, antingen genom förbättrade hamnanläggningar, försköningar eller beqvämligheters beredande för framlida förkofran och välstånd. Det är nemi. gifvet och klart, att om städernas auktoriteter få en öfvergranskare i R. St:s Revisorer, som framställer anmärkmr, stundom med rätta, stundom äfven icke med rätta, hvaruppå vi äfven sett exempel uti anmärkntr, som varit beroende på votering inom Revisorerna och sedan genom Ständernas beslut vunnit kraft, så kan sådant icke annat än förlama verksamheten hos en kommunal-styrelse i de städer, der man sätter värde på en kommunal-anda och der raan söker att för stadens gemensamma bästa och förkofran använda de medel, som dertill kunna vara disponible. Här är sagdt, alt en del af tolagen i Stockholm an9 H. 13 194 Den 12 Augusti. vändes lill inkvarteringen, Serafimer-lazarettet ra. fl. föremål, och alt detta vore oriktigt. Det är icke orätt att tolagsmedlen användes så, enär de i Stockholm äro anslagna till sådana föremål som inqvartering m. m. I andra städer äro de anslagna dels till inqvartering och dels till disposition af drätselkommissionen i staden. Denna disposition af tolagen i Stockholm sker t. ex. till Serafimerlazarettet, till följd af K. M:s serskilda beslut och befallning om den saken. Då Stockholms Stad fick rättighet alt för Stadens räkning begagna den s. k. Finska tolagen, föreskrefs äfven att den skulle användas på sätt K. M. då bestämde, hvaribland äfven förekom anslag till Serafimer-lazarettet. Sålunda är det icke något missbruk att tolagsmedlen användas till något, som frän början dermed icke varit afsedt.
S. D. Då nu föredrogs Lag-Utskottets Betänkande, N:o 95, i anledning af åtskilliga motioner om ändringar i Kongl; Förordning Prat. Utdrag dnn 12 Octrber 182g. gi gen, den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, blef detta Betänkande, pi grund af dervid gjorda anmärkningar, till Lag-Utskottet återremitteradt. O S. D. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskottets Utlåtanden: N;o 222, i anledning af Kongl. Majjts Nådiga Remiss på Handlingarne, rörande Herr Landshöfdingen m. m. A. Adlersparres besvär, i fråga om afträdande! från arrendet af Ottenby Kungs-Ladugård pl Öland,- och N:o 252, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 150, angående RiksStatens Nionde Hufvudtitel, S. D. A nyo föredrogos och, på grund af dervid gjorda anmärkningar, återremitterades Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkanden: N:o 17, i afseende på förehafd granskning af Kongl. Majus förnyade Seglationsordning, den 21 Julii 1825} och N:o 18, angående väckta motioner, i afseende på Kongl. Majus Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor, den a3 Junii 1825. 9 i Prat. Utdrng den 13 October 1829. S. D.
Jag erinrar mig nu (jag ber om förlåtelse, att jag går något tillbaka) att jag under diseussionen hört åberopas, som försvar för ständsvalen, en utländsk auctoritet, en berömd Fransysk vetenskapsman, Arago. Man har sagt, att han förklarat, att vår nuvar. representation vore den förträffligaste. Jag medgifver, att jag äfven läst något dylikt i en tidning; men artikeln var insänd och anonym, utan alla criterier för uppgiftens tillförlitlighet. Jag vill dock antaga, att yttrandet verkligen blifvit fäldt, men ber att få anmärka, att ehuru mannen njuter ett rättvist anseende såsom en varm och redlig patriot, och eluira stor auctoritet han visserligen är i fråga om himlakropparnes gång, eller gasernes spänstighet, kan jag dock ej finna, att den som för några månader sedan, i både tryck och tal, på fullt allvar yrkade användandet af flera millioner, för att förstora de kring Frankrikes hufvudstad uppförde fästningsverk, som kostat ganska många millioner, med skäl bör åberopas såsom auctoritet i fråga om praktiskt politiskt förstånd. Måhända förhåller det sig något så när lika med de fleste utländske auctoriteter, som blifvit åberopade. Utlänningen känner i allmänhet föga våra förhållanden. Missnöjd Den 28 Augusti. 101 med sina egna, omfattar han med söderländsk liflighet hvarje tillfälle att nedsätta sin egen ställning i jemförelse med utländningens. Man har i sista rummet talat om den öfre kammaren och funnit ändamålet med densamma helt och hållet förfeladt; man har sagt, att den vore af en beskaffenhet, som icke hade något utländskt mönster, och deruti har man rätt. De utländske öfre kammare, sorn förefinnas, äro antingen sådane, som äro grundade på egna förhållanden, sådana som endast seklerne kunde dem hafva frambragt. Så är förhållandet i England, som har sin feodala aristoerati qvarstående sedan medeltiden. Huruvida detta är en lycka för landet, lemnar jag derhän. Inrättningen af ett sådant öfverhus, som Englands, har pä andra ställen visat sig vara omöjlig, och likväl hafva i desse länder förhållandena varit mera lika Englands än Sveriges.
Men att höra åtskillige, med anspråk påförstånd och oväld, ännu höja en röst, för att understödja dessa falska petitioner, skall alltid förvåna tänkaren, och utvisa, huru uti elen Collegiala administrationen de största orättvisor, genom tänkesättens godtyckliga jluctuationer, kunna begås, och att det är högst nödigt mot dem hafva en motvigt, af någon ting mera reelt, än af det som räknas per capita. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som vid 1823 års Riksmöte ädelt afslog det försök då framstäldes till förstöring af 70,000 landsmäns väl, genom deras medborgerliga rättigheters frånkännande, lärer nu icke eller underlåta, att visa samma efterdöme af den sanna liberaliteten. Jag anhåller fördenskull om Hans Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Betänkandet. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld pro - Den 4 Junii e. m. 207 position blef Lagoch Ekonomi-Utskottens ifrågavarande Betänkande af Ridderskapet och Adeln, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 18 sistlidne April under N:o 59 afgifne Betänkande öfver väckt Motion om ändring och tillägg i 8 §. af 17 Cap. RättegångsBalken; samt af samma Utskotts den 5 sistlidne Maji under N:o 62 meddeldte Betänkande, i anledning af åtskilliga Motioner om ändringar dels i Concours-Lagen den i3 Julii 1818, och dels i Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulair i Concours-mål, hvilka båda Betänkanden den 1 dennes blifvit lagde på bordet; blefvo de, uppå begäran af Herr von Hartmansdorff', August, och Herr Ribbing, Arvid, jemlikt 4,9 §• Riksdags-Ordningen, ytterligare hvilande på bordet.