Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd merendels redan afgjort den fråga, hvarom vi tvista, synes det, då händelsen nu äfven är sådan, öfverflödigt att orda i ämnet. Jag utbeder mig likväl att blott i största korthet få förklara, att jag alltid blir vid den öfvertygelse jag i förmiddags-plenum yttrat, och att jag är öfvertygad, att den tidpunkt en gång skall inträffa, då Staten måste skilja sig från all befattning med Götha Canal. Jag är öfvertygad, att ju förr detta inträffar, ju rigtigare är det. Jag tror att, om äfven Götha CanalBolag skulle gå under, skulle ' ändå Canalen blifva färdig; ty ett annat Bolag måste kunna uppstiga på det närvarande Bolagets ruin och begagna de arbeten, som äro gjorde. Det är på denna grund jag ej frångår min öfvertygelse, att Utlåtandet bör bifallas, ty det är säkert, alt vi, i motsatt fall hafva, i förväg afgjort hufvudfrågan. För öfrigt får jag begagna 12* Den 26 Mars e. m. tillfället, att, i anledning af en värd Talares uppmärksamhet vid min uppfattning af nyttan, utaf att 1829 vara samma menniskor som 1823, få yttra, att det ej bör förefalla besynnerligt, om en person, som så sällan kan med Styrelsens organer dela åsigter, begagnar tillfället att med begärlighet omfatta ett, då han tinner sig äga en lika tanka. Jag finner beklagligtvis, att den inbillade likstämmigheten ej var af någon varaktighet och måste härvid trösta mig med vanan af en länge pröfvad erfarenhet; men jag finnér ock ett tillfälle att upptaga denna Ledamots högst betänkliga yttrande, alt det icke är National-representationens åliggande att ifrån den yttre omgifningen taga sin opinion, utan att det är Representationen, som bör gifva sin öfvertygelse till ledning för folkets opinioner. Jag föreställer mig, att det är Rådgifvarens pligt, att rådfråga folkets opinion, och jag värderar föga de råd, som uteslutande grunda sig på blotta förtroendet till egna insigter, och å begrepp, hvilka ej äro resultater af undersökningen af folkets opinioner i frågor, som närmast rora det.
Uppstiger philosophen – såsom han visserligen bör – från den historiska sannings-graden (som ock är den physiska), men utan att mäkta lyfta sig till den mathematiska: då hamnar han i en falsk Metaphysik, ett blott Möjlighets-drömmeri och Tank-fantasteri; ett slags Poesi, som dock i sig sjelf är blott en den råaste fantasis bländ-och skuggspel. ”Wahn ist sein Behaupten ohne den ersten Grad (Historie), und Wuth ohne den dritten Grad (Mathesis)”: ty blott till dessa bägge grader hör bestämningen ”så är det och så skall det vara”. Stannar han åter vid Historia utan Mathesis, så gifver han Philosophien afsked redan vid begynnelsen: ty då stannar han vid ett Datum non Ratum, eller vid Sinne utan Förnuft. Å andra sidan skulle en Mathesis utan Historia vara ett Förnuft utan Sinne. Detta är i Philosophien, liksom i Universum, en pur tomhet och orimlighet; men lätt skulle man kunna tro, att den vanliga Metaphysiken åsyftar något sådant. Ty hon flaxar beständigt i en tom rymd emellan Sinne och Förnuft, – ja, synes hittills varit blott det allmöjliga försöket att formaliter förakta bägge: det förra genom Abstraction; det sednare genom Absolutism. Gör man dock vid all påstådd absoluthet den enda frågan: quatenus? så inser den äkta Philosophien genast, att utan aktgifning på detta ”huru långt” erhålla vi ett Absolut, som möter oss, icke såsom det högst Fullkomliga, utan såsom det högst Råa; det är: en ändlös O-form, ett Chaos. Qvalitativa utan det Qvantitativa, gifves icke någon Form; och att der vilja se den, är att i sjelfva det Sväfvande vilja se det Bestämda, eller att stanna vid en determination, som är ett Modus utan Metron, ett Så utan Så Mycket. Ett quale utan quantum vore uppenbart ett datum non ratum; en förnimmelse utan förnuftighet; en bestämning utan bestämdhet.
Fondens utlånta kapital vid 1843 års slut utgjordes af: till Armeens Ackords-Amorterings-fond R:dr 153,400 „ Götha Kanal-Bolags Direktion 24,000 „ Carlstads Hamnoch Kanal-Bolags Direktion 9,000 ., Seffle Kanaloch Slussverks-BolagsDirektion 30,000 Sjömanna-Sällskapet i Stockholm 2,000 Malmö Hamn-Direktion 35,000 Trollhätte Kanaloch Slussverks-Bolag 3,000 Summa R:dr 256,400 99 99 — 78 — Kongl. Krigs-Kollegium. Artilleri-A f del ii i ngen. (Ordinarie anslaget.), Räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för år 1842 utan och för 1843 med anmärkning, utvisa: år 1843. år 1843. Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: — Afskrifning: Af i motstående skuldbalans oriktigt upptagna krut-försäljnings-medel 418: — Balans till påföljande året: Credit. Balans till påföljande året: I afseende på förhållandet med de, såsom behållning till år 1844, utbalanserade 290,064 R:dr 25 sk. 1 rst., erhålles af den i 1843 års hufvudbok intagna balans-relation följande öfversigt: Kontant behållning i Banken och Kongl. Krigs-Kollegii kassa 95,500: 14. 5. Af stats-anslaget vid 1843 års slut i Kongl. Stats Kontoret innestående 68,634: 38. Hos diverse Verk och personer för erhållet krut 29,316: 39. 3. Under rubrik: förskotter m. m., såsom dels redovisade år 1844 och dels på slutliqyid eller besigtning beroende, 55,145: 15. 3. Fordringar:
God, morgon, fru Bruhn. Tackar för i går! STENSTRÖM Jo, det fins ännu en del morgonfriska ungdomar till. (som följt, bugar sig). talaren. Jag har den äran instämma med den föregående ärade FRU BRUHN. För mycket omak, mina herrar. RÖNNE. dig i kläderna så här i morgonväkten? Och se på syster! Hvilken mäktig passion har drifvit Väl att du kom. Vi längtade just efter något spirituelt. STENSTRÖM (bugande). nas nöje? Kan inte jag också på något sätt bidraga till damer SAIMA. Jo, ni skall säga oss artigheter. DIREKTÖR BRUHN. trefligt. Jo jag tackar! Det här artar sig till något extra RÖNNE (till fru Bruhn). Nå, hur mår ni efter gårdagens excesser? STENSTRÖM (skriker till). Excesser! (Afbryter sig, generad.) Hm! FRU BRUHN (till Rönne). Tack bra. RÖNNE. Och ni har sofvit godt? FRU BRUHN. Ja. RÖNNE. Då har ni bättre hjärta än jag trott. DIREKTÖR BRUHN (skämtsamt). Du tycks inte haft höga tankar om (skrattar). Hä, hä, hä! RÖNNE. Jo, tvärtom. DIREKTÖR BRUHN. Hur så? SAIMA. Nu kommer det en kvickhet. RÖNNE. för mycket hjärta. Och det plär man inte komma långt med här i världen. Nej, bara en sanning. Jag trodde, fru Bruhn hade DIREKTÖR BRUHN. Då är du väl utrustad för att komma långt. RÖNNE. mindre än jag. Ni skall se, hon slår sig fram. SAIMA. Ja, gu'skelof. Det ligger i släkten. Saima har ändå Hade jag bara din kvickhet också! RÖNNE. godt hjärta det tyngsta onus för en människa som vill fram. Det skall du inte önska dig! Godt hufvud är näst DIREKTÖR BRUHN. Hör du du måtte ha stigit upp för tidigt. Mins du ditt löfte?
Då nu härtill konimer, att ej mindre i Stockholm, der i tjenst varande embetsman af deras tjensteåligganden merändels äro förhindrade att taxeringsmannauppdrag sig åtaga, svårighet många gånger mött för Taxerings-kommittéens lämpliga sammansättning i denna del, än ock, att i de smärre städerne denna svårighet torde blifva ännu större, samt förslaget att i Stockholm bestämdt invälja tjenstemän af de förvaltande embetsverken, uppenbarligen inskränker den valfrihet de skattskyldige nu ega vid utseende af taxeringsman, utan att kunna medföra någon fördel, utom möjligtvis vid taxeriug af tjenstemän, i afseende å hvilka Taxerings-kommittéernas tillgöranden dock i de flesta fall inskränka sig till enkla debiteringsåtgärder, har jag trott förändring i sammansättning af städernas Taxerings-kommittéer och tillökning i ledamöternas antal ej böra ega rum, och nuvarande 88, 89 och 92 §§ i Bevillningsförordningen oförryckta bibehållas. Samma grunder hafva föranledt mig, att ej biträda Utskottets förslag till förändring af 119 §. § 137. Då, i följd af nu gällande föreskrifter, handelsbetjente, gesäller och fabriksarbetare kunna sig sjelfva mantalsoch skattskrifva synes det mig ligga i sakens natur, att de handlande, fabrikanter och handtverksmästare, hos hvilka de vid mantalsskrifningen varit anställde och som icke kunna förneka sina bemälde biträden att, derest de sådant åstunda, sjelfve sig skattskrifva, ej rimligtvis kunna förpligtas att > sådan händelse ansvara för deras utskylder. Om, såsom jag tror, genom den utvidgade skattskrifningsrättigheten förlust för staten af bevillnings-afgift till betydligt belopp uppkommit, bör rättelse häruti, om sådan af ständerna önskas, genom förändring af de derom utfärdade författningar söka beredas, men af denna omständighet följer icke att borgerskapet bör åläggas skyldighet att godtgöra en sådan förlust i tillkomsten hvaraf de icke egt del och af hvilken de icke framför andra skördat någon förmån. För verkställigheten möta ock stora och nästan oöfvervinnerliga svårigheter.
Om, såsom jag hoppas och önskar, kommunernes bestyr blifva större i samma mån kommunal-anda finnes och kan göras lefvande, lärer väl i allt fall uti hvarje samhälle finnas en högsta auktoritet, som slutligen skall pröfva de frågor, hvarom öfverenskommelse icke kan träffas. Det är äfven sagdl, att Regerings-rättens ledamöter skola blifva okontrollerade, emedan de icke såsom Högsta Domstolens ledamöter äro underkastade omröstning i opinionsnämnden. De blifva likväl underkastade samma kontroll som alla andra embetsmän, nemi. att de måste svara för alla sina på embetets vägnar vidtagna åtgärder. Att Const.Utsk. icke längre utsträckt användandet af denna så olämpliga opinionsnämnd, är jag Ulsk. tacksam. Jag öfvergår nu till de förslag man här framställt till antagande i st. f. Utskrs. Hr v. Koch yttrade visserligen, att han icke framlagt sitt förslag för att framkalla en discussion deröfver, men någon öfverläggning derom anser jag emedlertid nödvändig, ty det mäste vara klart, att om man förkastar det, som nu är i fråga, måste man se sig om, huruvida det man i stället framställt bättre motsvarar al - Den 28 Februari f. m. 637 las anspråk, llr von Köchs förslag går derpå ut. att StatsRådens antal skulle ökas med ännu 2: ne ledamöter, och alt K. M, då kan så för godt linner, skulle åt 4 StatsRäd, af hvilka en skulle vara Chef för det Repart., dit ärenderna höra, och. om jag rätt fattade talarens mening, de öfriga 3 consultaliva. kunna updraga hesvärsmålens afgörande. Detla förslag synes mig ingalunda rigtigl, ty det innebär intet annat än en fördelning af StatsRådet på 2:ne divisioner. 1 den ena af dessa skulle K. M. deltaga i besluten men tili den andra icke, och hvad skulle följden häraf blifva i fråga om allmänhetens omdöme? Månne allmänheten känner, om K. M. eller 4 Hans rådgifvare afdömt målen? Säkeri är att klander, i händelse missnöje med de lättade hesluten upstår, kommer att hvila på Konungen, ehuru
Den deremot, som tror sig genom ansträngning och någon gång genom biträde af lån böra föibättra den, för att vinna ökad produetion, den ensamt kan framskrida i välmåga. Så är det oek med den allmänna Hushållningen. Det låter visserligen väl att säga, att man ej betalar, att man nekar till alla anslag. Men jag tror, att Landtmannen är bättre belåten att betala något mera, blott Staten tillser, att medel finnas, hvarmed han kan betala, hvarmed han kan röra sig. I anledning af de gjorda anmärkningarue får jag upplysa, att Riksens Ständer redan definitift afgjort, att en minskning i Bevillningen af 4oo,ooo Riksdaler skall göras, som ej lärer kunna återtagas. Capitations-afgiften är nedsatt, öfverflödsoch fyllnads-afgifterne äro borttagne. Således lärer Bevillningen ovilkorligen skola minskas med dessa Poster. Om Statens behof således kräfver de summor, som förut härigenom utgått, så måste de i låneväg anskaffas. Jag vill nu ej ingå i discussion, huruvida de allmänna arbeten, hvilka äro åsedde, kunna vara nyttige; det är ett capitel, som återkommer till öfverläggning. Jag tror, att om man nu beslutar, det lån för så - Den la September J. m. dane anslag kunna upptagas, kan man likaväl afslå sjelfva sakerne, när de förekomma. Män har derföre, att man antagit ett låne-system, ej sagt, att man behöfver lån; således finnér jag ingen våda att ingå deruti, att lån må kunna göras. Slutligen hvad angår frågan, om 5 eller 3-procents lån Uro bättre, bar jag förut yttrat, att 5-procents lånen voro att föredraga, emedan jag ej fann någon fond att påräkna till inlösen af 3-procents obligationerne vid trängande behof. Genom Ridderskapets och Adelns beslut förliden gårdag, har denna farhåga blifvit undanröjd. Jag tror att detta ännu ytterligare kommer att ske, om ett annat förslag ifrån Statsoch BevillningsUtskotten blifver antaget.
Sedan samtlige Riks-stånden, den '18 sistlidne April, med bifall till Höglofl. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 55, beslutat att, i afräkning å de anslag till statens jernvägs-byggnader, som komma att vid denna riksdag beviljas, anvisa följande summor att under loppet af innevarande år, i mån af behof, från Riksgälds-kontoret utgå, nemligen: efter Maj månads ingång B:ko 900,000: » Juli månads ingång » 1,000,000: » September månads ingång . » 180,000: eller tillsammans B:ko R:dr 2,580,000: så hafva nedannämnde i Riksgälds-kontorets styrelse deltagande ledamöter, nemligen Herr aj Geijerstam, Carl, Herr Riks-arkivarien J. J. Nordström, Herr A. M. Brinck och vice Talmannen Anders Andersson från Skaraborgs län, uti väckta motioner hvar och en inom sitt respektive Riks-stånd, fästat uppmärksamhet derå, att Riksgälds-kontoret till bestridande af den efter Maj månads ingång Kontoret sålunda ålagda utbetalning af 900,000 R:dr icke egde större behållning än 207,000 R:dr,- att Riksgälds-kontoret visserligen innehade fordringar och andra tillgångar, sorn skulle kunna belånas, intilldess Kontoret erhölle den betydande inkomsten af mera än 2,000,000 R:dr för åtskilliga uppsagda, i Augusti månad förfallande hypotheks-föremngs-obligationer, men att. då en upplåning, under närvarande förhållanden, icke Bih. till R. St.
Nå, alt är färdigt, tror jag. (till flickan) Sopa ihop skräpet här och bär ut stegen! (mönstrar julgranen) En så vacker gran vi fått i år! BARON. Och så vackert fru Stjernfelt dekorerat den sedan! (Ut till höger. Tjänsteflickan afslutar städningen). KARLSSON. (in från höger) God jul, fru Segerstedt! Det är kanske litet för tidigt jag kommer –? FRU SEGERSTEDT. Ånej, sitt ner herr Karlsson! Vi tänder väl granen genast! KARLSSON. Tackar som bjuder! (sätter sig) FRU SEGERSTEDT. Nå, – kommer bränneriet att stå under hälgen? KARLSSON. Bara hälgdagarna, fru Segerstedt! Vi ska ha 50,000 kannor bränvin färdiga till sommaren. Det är affär, det, ska jag säga! FRU SEGERSTEDT. Hvem ska dricka det alltihop? Det är ju en hel sjö! KARLSSON. Det går nog i bönderna, ska jag säga, och mera därtill. Och i herrarna också, fast bränvinet ska förfalskas och piffas upp för deras räkning, förstås! FRU SEGERSTEDT. Ja, – inte kan jag förstå huru de är så galna och förstör sig själfva med det otyget ... KARLSSON. Åh – frun, man blir så oppiggad af’et, så! Men hör nu fru Segerstedt, – att tro på det här, så var det inte just genom bränvinet den här Stjernfelt, löjtnanten, gick neråt? FRU SEGERSTEDT. Herr Karlsson är så rask i att fråga. KARLSSON. Ånej men, – jag är inte nyfiken! Jag tycker nu bara att jag, att tro på bränvinet, gärna kunde få veta huru mycket som är sant af hvad folk säger om fru Stjernfelts man. FRU SEGERSTEDT. Det är inte mycket sant däraf – KARLSSON. Men gick inte också unge baron Fredrik mycket hos dem under de goda dagarna? FRU SEGERSTEDT. Inte bara under de goda ... KARLSSON. Jaså, – efteråt med! – Hm – ja!
Riksdags-Ordningen, om Ständernes skyldighet att sammankomma hvart 5:te dr_, innefattar en nödvändighet att räkna tiden , icke ifrån den dag då Riksdag slutas, utan ifrån den, då Ständerna sammankommit, anhåller jag att få anföra ett exempel från Läkare-Vettenskapen. Periodiska febrar, eller så kallade annandagsoch tredjedagS'frossor, hafva erhållit dessa tillnamn derföre, att anfallen återkomma på samma tid hvarannan eller tredje dag. Tiden räknas således ifrån början till början af anfall, oaktadt hvarje Paroxysm kan räcka 12 eller flera timmar. Mig synes derföre Grundlagsstadgandet, efter allt språkbruk , ovilkoiligen innefatta, att tiden för nästa Riksdags början bör utsättas till jemnt 5 år ifrån början af innevarande Riksmöte, nemi. till den iy Januarii 1828. Herr Hjerta : Jag skulle gerna se saken på det sätt, som Herr Cederschjöld, oaktadt 46o Den 8 December e. ni. 1809 års Ständer ej utsatte 1814 till nästa Lagtima Riksdag, utan lgij, således nära y år efter föregående Riksdagens upplösning. Fallet blifver visserligen , att Riksdagen efter den nästa inträffar 1834, och att således 11 år åtgå, i stället för 10, inom hvilka 2:ne Riksdagar hade bort inträffa, men detta gör ingenting till bufvudsaken. Jag förenar mig alltså med Grefve af Wetterstedt, och det så mycket hellre , som jag betraktar som en stor förmår, att Stats-Utskottet då kunde hinna granska Statsverket för 1826, men eljest hade ingen granskning att göra, då Ständernas val till Revisorer 1827 synes försäkra oss, att de förra årens Räkenskaper blifva så fullständigt, som möjligt, granskade. Jag kan likväl ej finna, att af 700020 husfäder det för 300 kan vara nödvändigt, att se, hvad tjenstfolk de få, helst de kunna se dem, när de städjas. Herr von Hartmansdorff „ Augusti Jag instämmer med dem , som anse Grundlagens bud uppfyllas , då Riksdag inträffar inom femte året, efter den sednast hållna.
Det finnes dessutom ännu ett annat skäl för deras bibehållande, då en och samma person på en gång idkar rörelse af flerfaldig beskaffenhet, t. ex. grosshandel, minuthandel, fabriksrörelse o. s. v., utan att för sin inkomst å någondera af dessa näringar lemna taxerings-upgift, och utan att taxeringsmännen kunna derom skaffa sig tillförlitlig kännedom, medföra minimi-tarifferna åtminstone den fördel, att en sådan näriugs-idkare icke undgår bestämd beskattning för hvarje dylik näring. På dessa skäl anser jag att en minimi-bestämmelse fortfarande bör finnas, samt anhåller vördsamligen, att Hr Gr. o. Landtm, först måtte framställa propos., huruvida R. o. Ad. beslutar att minimitarifferna skola bibehållas, och att, om denna propos, med nej besvaras, jag då måtte återfå ordet, för att yttra mig öfver, huruvida de minimi-belopp, som äro af Utsk. föreslagna, eller de som före sista Riksdagen voro gällande, äro de rättaste. Frih. Eaab: Jag tror det redan vara så mycket ordadt i frågan, att hvar och en torde hafva fattat sitt beslut, och jag inskränker mig derföre blott till att något närmare upgifva ordalagen i det förslag jag har att afgifva. Jag hemställer nemi. att R. o. Ad. måtte besluta minimi-tariffernas borttagande ur §, och sedan återremittera den till Utsk., för att undergå en derefter lämpad redaktionsförändring. Orsaken till denna sednare anhållan är den, att ehuru lätt det skulle vara att bär upgöra en sådan redaktionsförändring, det dock alltid möter svårigheter och motstånd, genom den farhåga man hyser för att begå misstag. Jag yrkar visserligen både minimi-tariffernas och klassernas borttagande, men om R. o. Ad. beslutar det förra, så följer också af sig sjelf, att de i 9:de § omnämnda klasser skola derifrån utgå. Hvad beträffar Hr Flachs yttrande, att man först borde utlåta sig öfver den ena frågan och sedan öfver den andra, hemställer jag, huruvida det icke vore bäst att diskutera frågan i sin helhet, på det att icke tiden alltför mycket må tagas i anspråk.
I denna motion togs steget fullt ut. Det har alltid visat sig, att alla mer djupgående försök till förbättring i den gifta kvinnans ställning stöta på hinder i bibehållande af mannens i lag stadgade målsmansskap öfver kvinnan. Motionärerna föreslå därför, att riksdagen måtte i skrifvelse till k. m:t anhålla om aflåtande af förslag till sådan ändring i gällande lagstiftning, att, med ttpphäfvande af mannens målsmansrätt och egendomsgemenskapen mellan makar, gift kvinna må, likasom man och ogift kvinna, blifva berättigad att såsom myndig själf råda öfver sig och sin egendom. I motiveringen till detta förslag visas, huru man i England och Norge kommit ett godt stycke framför oss i detta hänseende, hvarefter det vidare heter: Att mannens själfskrifna och oansvariga förmynderskap öfver hustrun skulle utgöra en betingelse för ett sannt äktenskap, torde icke vidare med framgång kunna göras gällande. Vår nuvarande lagstiftning har också redan brutit med denna åskådniug, då den genom stadgandena om äktenskapsförord möjliggjort äktenskap, där mannens förvaltningsrätt öfver hustruns egendom och egendomsgemenskapen äro helt och hållet häfda. Icke heller kan det, såsom mången invänder, anses såsom ett så synnerligt djärft språng i nödig historisk utveckling att på en gång borttaga det enda återstående undantaget från den redan genomförda, mer genomgripande reformen, enligt hvilken kvinna berättigats att i juridiskt afseende vara lika myndig som man, och detta desto mindre som lagstiftningen redan gjort hörjan till nämnda följdriktiga steg, därigenom att den medgifvit gift kvinna rätt att råda öfver, hvad hon genom eget arbete förvärf£21 T r e systrar. En sannsaga berättad af Vilma Lindhé. (Forts.) iranskogen trängde sig nästan ända fram %^£a till boningshuset. Framför det låg trädgården med terrassformiga sluttningar ned till Långsjön, som bredde ut sig mellan löfklädda holmar, skogiga, branta stränder och bördiga dalaänkningar. Längst bort i fjärran förtonade sig bergen i mjuka blånande konturer. Tvärs öfver sjön — där den var som smalast — lågo kyikan och prästgården. Åkte man sjön rundt, var det en styf mil att fara, men togs genvägen öfver vattnet, var man där på några minuter.
Ytterligare Utlåtande, VII 1. s 56o — 563, bif. af BondeStåndet, ix s 429> af Adeln, IX s 439, af BorgareStåndet, IX s 455, af PresteStåndet, IX s 473. Underd. Skrifvelse x i. s 386, 38y. om inrättande af förliknings; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s x 160, 1276, 1286. Utskottets Betänkande, VII i. s 399 — 407, bif. af PresteStåndet, IX s 372, af BorgareStåndet, IX s 374, af BondeStåndet, ix s 381. om förliknings-åtgärdernas skiljande från dc vanliga; Motion, remitt. tili Lagoch Ekon. Utskotten, II s 1343. Utskottens Utlåtande, VII 2. s 1042, io43, bif. af PresteStåndet, ix S9.23, af Adeln, IX s 964, af BondeStåndet, ix s 977* Domstolen, Högsta, anmälan af Justitiae Ombudsmannen, om större skyndsamhet i, vid Lagskipningen, II s io65. som omröstningen öfver Ledamöterna af, blifvit verkstäld borde om resultatet 78 af den en underd. Skrifvelse till Kongl. Maj:t uppsättas. Adelns beslut, IX s ign, PresteStåndets, IX s 451, BorgareStåndets, IX s 4^8, BondeStåndets, ix s 46o. Underd. Skrifvelse, X i. s i74- RiksdagsBeslutet, §. 47* Domstolen, Högsta, om upphörande af Konungens 2:ne röster i. Kongl.
De allmännaste fåren äro små och missbildade samt gifva ringa ull. Den genom Ilushållnings-Sällskapets försorg för längre tid sedan till Länet införskaffade Norrsk-Spanska race, hvilken troligtvis ursprungligen varit Infanlado, är för det mästa bortblandad och dess goda egenskaper torde svårligen någonstädes mera här i orten igenfinnas. Hästarne inom provinsen, hvilka troligen hafva samma ursprung som den berömda Norrska hästracen, äro icke stora, men starka och ihärdiga och födas väl, för att kunna begagnas till de tunga körslor, hvarmed bonden nästan ständigt, då hans arbete icke behöfves vid jordbruket, är sysselsatt för brukens och bergverkens räkning. Någon förödande boskapssjuka har under det sista qvinqvennium icke varit i Länet gångbar. Skabbsmilta visar sig väl understundom både bland boskapen och hästarne, men icke till den grad som fordom, hvilket synes utmärka att en bättre vård eller behandling af kreaturen iakttages. För provinsens behof äro ladugårds-produkterna tillräcklige, men föga, om något, afsättes deraf till andra orter, ehuru förhållandet borde vara annorlunda, i hänseende till det stora antal kreatur, som i Wermland finnes. Skogar: I allmänhet har någon bättre hushållning med skogarne, än den frän ålder vanliga, icke blifvit under de sista fem åren antagen. Mjn fortfar att svedja på sådan mark, der återväxlen är alltför långsam, och utsläpper dervid ej sällan skogseld, hvarigenom stora trakter ödeläggas. Vid skogsafbrukning äger föga urval rum, utan träd fällas ofta, som blifva liggande på stället till förruttnelse, och återplantering kommer aldrig i fråga.