Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 29 April i83o, vid fastställelse af Artillerivapnets nya organisation, förordnat, att den i sammanhang dermed för , Artilleriet utfärdade Interims-stat skulle blifva gällande intill j833 års utgång, så har, under den 3i October i833, General-Falt-Tygmästaren till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvit förslag till ordinarie Stat för Artilleriet; och som detta förslag grundlagt den i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition gjorda framställning, om ökadt anslag för Artilleriet, bar Utskottet ansett sig böra först upptaga hufvudinnehållet af berörde förslag. a') Redan i det år 1829 af General-Fält-Tygmästaren afgifne underdåniga memorial, angående Artilleriets organisa - Str.ts-Vtskotttts tJt-\ Nio gi, tion, blef lönbeloppet för Artilleri-Regementenas Chefer föreslaget lill 4>200, men, vid fastställandet af organisationen för nämnde vapen och af de i sammanhang dermed utfärdade Inlerims-stater, bestämde Kongl. Majit dessa löner till 3,700 R:dr, med General-Fält-Tygmästaren och Chefen för Artilleriet lemnadt tillstånd att framdeles, sedan öfrige Chefslöner och deribland Secund-Chefslönerne vid Gardes-Regementena blifvit fastställde, i underdånighet anmäla Artillerie-Regements-Cheferpe till den ytterligare lönförhöjning, som kunde pröfvas skälig och lämplig; och har General-Fält-Tygmästareu, med anledning häraf och under åberopande af förut i samma fråga anförde skäl, destohellre i den nu projecterade staten uppfört Artillerie-Regemenls-Cheferne till ofvannämnda lön af 4*200 R:dr hvardera, 5oo
Brefvet den 8 Augusti 1844 derför utsatta tid, likväl icke ännu fortskridit så långt att någon approximativt tillförlitlig, än mindre bestämd, uppgift kunnat lemnäs, när detsamma slutligen skulle hinna fullbordas, samt att detta arbete, som fortgått alltsedan år 1837, men hvars färdiga delar icke torde utgöra hälften af det bela, redan kostat Slaten, enligt hvad upplyst blifvit, en summa af mer än 31,000 B:dr banko och, i fall det skulle fullföljas på samma sätt som hittills, otvifvelaktigt komme att uppgå till ett kostnadsbelopp, hvilket ingalunda stöde uti ett skäligt förhållande till arbetets allmänna nytta; vid öfvervägande hvaraf och då Krigs-rådet Forsberg, sorn från början haft befattning med detta arbete, i underdånighet anmält sig vara förhindrad att dermed vidare fortsätta, Kongl. Maj:t, med bifall till Krigs-rådets underdåniga anhållan om entledigande från berörde befattning och utan afseende å hvad Majoren Stjernsvärd i sin underdåniga skrift i ämnet anfört, i Nåder förklarat, att författnings-samlingens utgifvande icke längre än till 1849 års slut finge fortfara på de i ofvanberörde Nådiga ]8ref stadgade vilkor; dock att Majoren Stjernsvärd, för fullbordande, så vidt Stats-Utskottets Utlåtande M 193. S ske kunde, af de redan till utarbetning företagna delarne af Författnings-samlingen, samt deras utgifvande från trycket i biltills stadgad ordning, egde uppbära det honom genom samma Nådiga Bref tillagda arfvode intill Maj månads utgång nästföljande år, vid hvilkentid alla Författnings-byråen tillhörande handlingar borde vara till Krigs-kollegium vederbörligen aflemnade; hvarjemte Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Kongl. Krigs-kollegium att vara betänkt på utväg, huru det ofullbordade arbetet med Författnings-samlingen mätte kunna på annat lämpligt och för Staten mindre kostsamt sätt till slut bringas samt att, då tillfälle dertill sig yppade, hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig anmälan.
Genom ett sädant stadgande skulle ocksä möjligen äsyftade inkräktningar af den eria myudighelen pä den andras rättigheter i det närmaste sörekommas. Till detta ändamäls fullkomligare tvinnande äterstär sedan es mera, än att äftven sörja för bibehållandet af de igenom deha särskilda inrättningar äsyftade eller föreslagne former. Om, enligt ett kändt talesätt, det är af en liten gnista som osta en stor wädcld kan uppkomma, är det lika sannt, att i Samhälls-ordningen och tvid wärdén af dep angelägenheter är det ofta af ett i början och till utseendet föga betydligt öfwerskridande as former, som man småningom want sig att förakta Lagarne, att sätta sig öfwer deras föreskrifter. Det Folk som för hwarje af desia, äswen till deras minsta delar, har den mest noggranna, kan hända en till och med »vidskeplig aktning, är ocksä det som för utöfningen af sina rättigheter, för wärdén as enskildas och det allmännas säkerhet, har den fullkomligaste och oryggligaste borgen. Att befästa en sädan aktning, och under allmänna ärendernas framskridande gäng tillsätta en wäktare öfwer dessa formers iakttagande, är således i alla Statsförfattningar af wigt, men torde wara det ännu mera i den nu föreslagna. Swärigheten är endast den, att finna en Corps, eller tillskapa en myndighet, som utan att motwerka de andras lagliga Åtgärder, eller ingä i deras befattning, men ägande rättigheten att bewaka formernas bibehållande, skulle äswen kunna utwerka deras iakttagande. Inom Constitutions-Utskottct har likwäl as en Ledamot den förmodan bliswit wäckt, att möjligheten dertill skulle gifwas uti en Corps, hwilken, skiljd frän alt täflan med Statens öfriga myndigheter, igenom sin sammansättning och sin befattning skulle wara lika 516 Expeditioner till Riks-Sttmden. skicklig som danad till waktare öfwer Lagarne och öfwer bibehållandet af lagliga former.
För att underlätta denna återgång tillförsäkrade han dem en tillräcklig jordsträcka i sydligaste delen av Attika, där bostäder även voro upplåtna åt många av deras i religionen liktänkande, men fredligare sinnade bröder, novatianerna. Intilldess att förberedelserna till denna bosättning träffats, lovade Krysanteus, att deras menighet skulle förses med allt vad till livets underhåll hon tarvade, emot det högtidliga löfte från deras sida, att de icke vidare skulle oroa nejden med strövtåg. Efter lång överläggning mellan donatisternas präster och äldste tillkännagåvo de, att de lyssnat till kejsarens anbud och tacksamt emottoge det. Dock ville de ännu icke giva något bindande löfte, innan de rönt, huru världen utanför deras berg i själva verket hade artat sig. För detta ändamål hade en av deras äldste tillbjudit sig att följa Krysanteus, för att sedan återvända till de sina och meddela dem vad han sett. Krysanteus gav detta förslag sitt bifall och återvände till Delfi, ledsagad av donatisternas ombud, en trasig, långskäggig, vilt blickande gubbe. Av Delfis innevånare emottogs underrättelsen om den lyckade underhandlingen med glädje, ty donatisterna hade varit dem ett svårt plågoris. Dessas ombud återvände snart till sina berg för att styrka sanningen av Krysanteus' utsaga. Krysanteus överenskom med Delfis myndigheter om tillförsel av nödvändighetsvaror till donatisterna, och tre av deras äldste åtföljde honom på resan till Aten för att själva lägga hand vid förberedelserna till den nya bosättningen. I Aten mottogos Krysanteus och hans dotter med jubel och festligheter. Annжus Domitius, som, efter att hava rönt flera prov på kejsarens ynnest (ehuru konsulatet visserligen uteblev), ilat tillbaka till Aten, hade på en allmän folkförsamling föreslagit och utan motstånd genomdrivit, att en bildstod skulle uppresas åt kejsarens vän och lärare, Atens förste medborgare. Krysanteus sammankallade församlingen och meddelade henne kejsarens reformatoriska avsikter. De hänförda medborgarne lovade att av alla krafter samverka till uppnående av det stora gemensamma målet.
Directionen; samt att der-’ före uttrycket — ''sedan dé förut funnit af*» betalningeh &c. &£c.” borde ändras till—- ’’se.- dan Directionen funnit SCc. SCc. 4) I afseende på stadgandet i 5 §.; Län pä jern' och metall-effeder beviljas hos LäneContoiret endast de dagar i veckan, sorn allmänna posten ifrän Götheborg till Stockholm afgär, är det anfördt, inom Höglo/?. Ridderskapet och Adeln, att det vore mindre nödigt, och för Directionen, med sia ringa underlydande personal, besvärligt, om nämnde 4 dagars utlåning skufie beviljas; deremot Directionen bäst kunde bestämma antalet af beläningsdagar, likväl med det förbehåll, att minst tvänne sådana egde rum i veckan; samt hos Hedervärda BondeStändet åter, att låne-ansökningarne borde' föredragas och afgöras dagen före en postdag, såvida Advislistor och Assignatioris-förteckningar, $om böra afgå till HufvudContotret, skulle kunna med samma post afsändas; men att i allt fall det icke njötte hinder för Directionen, att hvilken dag i veckan son» beläst kunna bevilja lån å våg»effecter, dock med skyldighet, att med först afgående post derom rapportera. Då Utskottet funnit anmärkningarne vid dess förslag i förenämnde delar leda dels till likstämmighet i de reglementariska foreskrifterne för ifrågavarande särskilda effect-beläning med Eikets Ständers derom fattade beslut, dels till en pålitligare controll för både Bafiquens och DiscontDirectionqns säkerhet i afseende på fö?; 476 Banco Utskottets. Betankandm, hållandet med vagförde panter äfvensom tili ett närmare bestämmande af tiden, på hvilken.
ÖfverHofPredikanten, Doctor J. J. Hedrens, angående anskaffande af en byggnad, som innefattade tjenlige 'sessionsrum vid Riksdagarne, så väl för de 3-ne Ofrälse Stånden, som för Rikets Ständers Allmänna Utskott m. m. i Högvördige PresteStåndet väckte, och, enligt ProtocollsUtdrag af den 1 dennes, med Ridderskapet och Adelli communicerade motion, som angick frågan att .den till Riddarhuset hörande nu obebygda tomt, kunde, emot skälig afgift, få till denna byggnads uppförande begagnas; jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne afgifne yttranden. Ut Supra. Justerades trenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Ple - Den 12 December f. m. 5 nuin den 19 dennes e. m. i öfrigt fattade .beslut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Grefve De la Gardie, Axel, hos Hans Excellence anmält, det han, i anseende till embetsgöromål, vore föranlåten att från Riksdagen afresa, i anledning hvaraf Hans Excellence anmodade Herrar Electorer, att i morgon sammanträda, för att utse en Ledamot i BevillningsUtskottet efter Grefve De la Gardie. Föredrogs å nyo Herr Thnms, Wollrath, den 8 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, innefattande anmärkningar vid Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof. Friherre af Nordinj Carl Johan_, uppläste följande: Herr
Majit i nåder gillad samt i lag den 29 Januari 1859 stadgad, skulle nu ånyo i underdånighet anhålla om förändring i samma nådiga stadga, och detta oaktadt erfarenheten på så kort tid omöjligen kunnat gifva något afgörande vittnesbörd om behofvet af den föreslagna förändringen, finnér jag mig ega all anledning att för min del vördsamt tillstyrka att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.» Häruti hafva hufvudsakligen instämt: Herrar Uggla, C. G., och Ros, A. E., Kyrkoherden O tierström, Prosten Collén, Prosten Modigh, Kontrakts-prosten Lodell, Kyrkoherden Ternström samt Rektor Selggren. af Herr Rosensvärd, J. H.: »Då Kongl. Majit, med bifall till Rikets Ständers vid sista riksdagen gjorda hemställan, under 29 Januari 1859 stadgat, att vid hvarje elementar-löroverk skall finnas ständig Rektor, synes mig mindre lämpligt, att Ständerne nu, knappast mer än ett år efter den nya författningens ut - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulslcollels Betänkande N:o 4o. 5 färdande och innan någon erfarenhet om dess verkningar ännu kunnat vinnas, hos Kongl. Majit anhålla om en förändring, hvarigenom Rektorerne skulle komma på ännu mera rörlig fot än då rektoraten genom årliga val tillsattes.» Häruti instämde Grefve Taube, H. A. IT:O 4å Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 180 0, kl. 12 mide!. Betänkande, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande till förekommande af olofligt lotterispel. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hafva Öfverlemnats två motioner i detta ämne, väckta inom Hederv.
Jag önskar derföre att Herr Hammarskjölds project ej måtte sättas i verkställighet förr, än den allmänna crediten mera hunnit stadga sig. Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Mintanka har visserligen icke varit, att bysättningstvånget skulle helt och hållet ur vår Lagstiftning försvinna. Jag har blott föreslagit att någon viss tid måtte bestämmas såsom den längsta, utöfver hvilken ingen borde kunna i bysättningshäckte qvarhållas. Genom ett sådant stadgande skulle rättvisans fordringar kunna förenas med menskligh etens. För öfrigt har jag för min del icke något att invända deremot, om denna fråga, på sätt Herr Ehrenborg hemställt, blifver hvilande, till dess nya Lagförslaget kan i ett sammanhang blifva till Riksens Ständers granskning öfverlemnadt. Uppå derefter af Herr Grefven och Landtb Marskalken framställd proposition, fann Rid - Den 12 Februari!, 46g derskapet och Adeln för godt, att så val Herr Hammarskjölds ofvannämnde Memorial, som de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till Lagutskottet remittera. Föredrogs å nyo Friherre Anckarsvärds, Carl Henric, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, om rättighet för Riksens Ständer, att genom deras Statsutskott eller Revisorer granska Militiae BoställsVadstena Krigsmanshusoch PassevolanceCassorne samt de under SeraphimerOrdensGillets styrelse ställde Hospitalsoch Lazarettsräkenskaper, äfvensom redogörelsen för Tullmedlen. Herr von Hartmansdorff, August: Med Friherre Anckarsvärd instämmer jag fullkomligen, uti hans mening om Riksens Ständers Revisorers rätt, att granska förvaltningen af de Cassör Herr Friherren uti sitt Memorial upptagit. Jag anhåller blott att få öka förteckningen med några flera, hvilkas räkenskaper, så vidt jag vet, icke af Revisorerna öfverses, ehuru deras granskningsrätt enligt Grundlagen bör sträcka sig öfver alla medel som för Statens räkning inflyta och användas. Dessa ytterligare Cassör äro ConvoyCommissariatets, som enligt Granbergs Statistik haft i medeltal för flera år öfver 558,000 R:drs årlig inkomst.
Jag har mig bekant, alt delta betänk. inom Bevilln.Utsk. varit bearbetadt med särdeles mycken brådska, just för att befordra riksdagens skyndsamma slut, men jag finner uti detta beslut en sträfvan att förhindra detta, och derföre reserverar jag mig. Hr Prytz, Lars Adolph, och Frih. Boye, Fredr., reserverade sig emot det fattade beslutet. 38 § ; n. Utsk:s yttrande godkändes. 3g §: n. Den af Utsk. föreslagna redaction godkändes. 4-1 och 42 §§ : n e. R. o. Ad. fann för godt att låta bero vid hvad Utsk. i afseende på dessa punkter yttrat. 43 §: n. Hr von Hartmansdorff: Det förslag, som Utsk i denna § afgifvit, och som de Irenne Stånden bifallit, lyder sålunda: ”Underlåter någon, utan anmäldt laga förfall, att personligen, skriftligen, eller genom ombud, vid mantalsoch skattskrifningen sig inställa, samt alla nödiga uppgifter meddela, bote till socknens fattige 1 r:dr; och vare bot samma för den, sotn underlåter att anmäla de på ägorna inhyses boende personer, skulle de än för afgift böra Den lo Januari f. m. 3.7 befrias. Hvaremot den, som antingen sjelf beträde* med oriktig uppgift, eller bidrager dertill, att någon, utan skal, från skatt uteslutes, skall betala den skattskyldiges afgift och böta dess dubbla belopp; skolande dessa böter, sorn äro desamma hvilka lili särskild K. förorda., angtde mantalsoch skattskrifning, äfven finnas utsatta, tillfala fattigcassan i den stad eller socken, hvartill den pliktfällde hörer.”
Miniatyrmålningen var då icke längre på modet. N u blomstrar den kanske u p p igen. Det är isynnerhet fröken Fanny Hjelm, som väckt smaken för detta slags porträttmåleri, o c h hon förtjänar att därför uppmärksammas. Alldeles ensam är hon icke inom konstgrenen, o c h man hör talas äfven om en manlig miniatyrist här i Stockholm, men denne har, så vidt vi veta, aldrig utställt något, då däremot ett par nu aflidna fruntimmer ofta visade sina arbeten, i synnerhet fru A n n e Beate af K l é e n. Att Fanny H j e l m nu är den härskande på området är obestridligt, o c h hennes väl träffade o c h konstnärligt utförda porträtt ses alltid med nöje på våra utställningar, icke minst på den senaste hos Svenska konstnärernas förening. Tidigt flyttade hon med sina föräldrar till Stockholm,- där hon sattes i Wallinska skolan o c h fortfarande ådagalade stor förkärlek för teckning o c h målning. F ö r att erhålla grundlig undervisning, genomgick hon en tvåårig kurs i dåvarande Slöjdskolan, o c h vann, hösten 1877, inträde i konstakademiens läroverk. A r b e t e t där bedrefs m e d ifver o c h flit, kanske med allt för stor ifver i förhållande till de svaga kroppskrafterna. Fanny H j e l m hade redan under läroåren i Wallinska skolan ofta nödgats afbryta studierna för att vårda sin bräckliga hälsa, o c h detta vardt äfven ofta fallet vid undervisningen i konstakademien. H o n visade ej heller någon bestämd håg i viss riktning, utan sysselsatte sig lika gärna m e d landskapsmålning som med människofigur, blommor och djur. Ä n n u efter sju års akademistudier fortfor samma obeslutsamhet i afseende på hvad den talangfulla unga konstnärinnan skulle välja till sitt hufvudämne. Småningom började hon d o c k att mera själfständigt arbeta på egen hand, men porträtt i svartkrita o c h pastell höllo jämna steg m e d landskap, ända till dess en lycklig händelse i början af 1886 öppnade Fanny H j e l m s ögon för hvad som borde vara hennes egentliga arbetsområde. H o n fick nämligen tillfälle att kopiera några familjeporträtt i miniatyr.
Hufvudet med det långa orediga håret var beklädt med en hög skinnmössa, påträdd bakifrån, så att hela det bleka, stora ansigtet med de utstående, vilda ögonen framträdde. Så han dansade! Otymplig och tung. Det blågröna, vida hafvet stod bakom som en fond, när han på bergsplatån med långsamma, klumpiga, men vilda gester dansade sin »bagarevals» och, svängande med sina långa armar, ropade den stående slutstrofen: Ah, ah, bagarevalsen bör du aldrig förglömma! Den unge ryssen, som aldrig söp, icke ens om söndagarne, betraktade finnarnes märkvärdiga bränvinsinspirerade lustighet med ett godmodigt löje. Han visste, att »store Jaska», en österbottning, aldrig talade ett ord, då han var nykter, och att ingenting i verlden då kunde förmå honom att skämta eller le, allraminst att dansa. Han visste, att Jaska var en tyst, smutsig, men fridsam karl, då han ej söp, men att bränvinet gjorde honom oregerlig och farlig. Han visste, att alla fruktade honom och hans blanka knif, och att första stadiet i hans rus alltid ingick med dansen... Om han vid det laget fick ännu litet till, så blef der slagsmål, det visste han, och blodigt handgemäng. Man hade alltid ett par af männen i »stugan» på måndagen, de lågo der förbundna och i sårfeber... Stundom måste de föras till staden, till polisen. Jaska hade »märkt» dem. Och ingenjören hade väl för längesedan gjort sig af med honom, om han ej varit så stark ... vid bruket arbetade han som en häst, drog kranlasset, der leran tillmalades ... körde stundom sjelf kärran med sand från gropen, bar de färdiga tegelstenarne ned till stranden och lassade dem sedan på skutan der nere. Han var en jätte. Då han dansade, talade han alltid på vers, improviserade, än till kamraterna, än till qvinnorna och än till herrskapet uppe på balkongen. Alla fruktade honom. Man var rädd att ådraga sig hans vrede. Ingen vågade lemna berget, medan han dansade, annars blefve han kanske retad.
De Tull-Komitéens Betänkande, 2 ^0 olägenheter, det förorsakar, träffa i första rummet och tyngst konsumenterna, men återverka dock äfven på de skyddade producenterna sjelfva, emedan de, genom detsamma, till en större eller mindre del befriade från täflan med den utländska producenten, gå förlustige den eggelse till förbättrande af arbetsmetod äfvensom den deraf följande minskning i produktionskostnaden, sorn en vidgad konkurrens medför; hvadan ock erfarenheten visat, att under skydd producerade varor draga en högre produktionskostnad än de, som utan sådant tillkommit. Afven häri visar konkurrensen sin, i så mycket gagnande, inflytelse. Onekligt är, att den ofta verkar störande på bestående förhållanden, hvaraf mången blir lidande. Men med säkerhet kan sägas, att den förekommer ett större ondt, än den framkallar. Det vill sålunda synas, såsom vore det mera enligt med ett lands sanna intresse, att efter hand nedlägga de näringar, som ej bära sig sjelfva, och i stället med desto större omtanka och ihärdighet drifva dem, som äro för landet naturliga. Äfven om detta skedde, skulle ändå alltid återstå ett tillräckligt antal sådana för arbetskraftens fulla användning; och i den mån kapital hunne samlas, kunde äfven åtskilliga af dem, sorn till en början ej burit sig, genom förändring i förhållanden bringas att göra det. Liksom det finnes en individuell arbetsfördelning, så finnes det äfven en internationell sådan. Den senare är lika väl som den förra anvisad af naturen sjelf; och detta är en anvisning, som det häfver sitt goda med sig att följa. Farhågan, att landet derigenom skulle göras i en för detsamma menlig grad beroende af andra länder, saknar behörig grund. Dessa stanna i ett liknande beroende tillbaka för hvad de behöfva. Hvartdera landet egnar sig åt den verksamhet, deri det kan göra sin arbetskraft mest produktiv, och tillby ter sig, för hvad det på detta sätt med jemnförelsevis mindre kostnad än andra länder producerat, de artiklar, hvilka dessa i sin ordning hafva till billigare pris än landet sjelft.
Då nu Utskottet tillstyrkt ett anslag af 75,000 R:dr för ifrågavarande jernväg, blifver följden, i händelse Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, att anspråk på dylika statsanslag framställas vid hvarje riksdag. Rikets Ständer kunna då, för konseqvensens skull, svårligen vägra statsbidrag. Att den mindre jordbrukaren, som först och sist får till statskassan insamla och anslå medel, aldrig eller åtminstone sällan blifver delegare i sådana bolag, som bildas för anläggning af jernvägar, lärer kunna för visst antagas; och det nu omförmälda prejudikatet, hvilket sannolikt kommer att åberopas och lända till efterföljd under en mängd af år, blifver så mycket eftertänkligare, som genom detsamma är afgjordt, att alla mindre företag hädanefter svårligen kunna från statens sida påräkna något understöd.» Häruti instämde riksdagsfullmäktige David Andersson från Hallands län, Christen Andersson från Malmöhus län samt Måns Månsson från Calmar län. Enligt Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, erfordrades för sjunde Hufvudtiteln, utom de å densamma af Kongl. Majrt äskade ordinarie statsanslag, följande för tillfälliga behof begärda summor, nemligen: l:o. För ombyggnad af Tranebergs bro på vägen till Drottningholm, 48,000 R:dr. Hedan vid sisllidne riksdag behagade Kongl. Maj:t meddela Rikets då församlade Ständer, att de på nämnde väg befintliga större broar under de sednare åren visat sig så bristfälliga, att fråga uppstått om deras ombyggnad, hvartill M 165. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Juni 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående extra anslag till föremål, tillhörande FinansDepartementets handläggning. 8 Stals-Ut skottets Ullålande, JY§ 165, kostnadsförslag jemväl blifvit upprättade.