Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var en onsdag, och på föregående söndagsafton hade F, lyckats få ihop ett tjog patrioter, som samlades på Claes på Hörnet och höll till godo med den bål som F. der bestod dem. Men innan bålen var tömd infann sig polisen. Edelcreutz visade sig då mycket mer nitisk än under kungens tid att spåra upp hvad han kallade konspirationer. Så snart gevaldigern och ett par polisbetjenter syntes i dörren, sprungo patrioterne från bålen och lemnade F. i sticket. Han arresterades, men släptes åter fri, synnerligen genom Klingspors välvilliga mellankomst, ehuru hertigen af Södermanland visade sig ganska förgrymmad för denna ré-unionen på Claes på Hörnet. På onsdagen red hertigen sjelf mot vestra armén utanför staden och stälde sig i spetsen för hären, för att med alla militäriska ärebetygelser föra den in i Stockholm och visa den för hufvudstadens invånare, hvilka hurrade och skränade, liksom hade de välkomnat tappra krigare som gjort sig förtjenta af fäderneslandet genom att besegra dess fiender, i stället för att de nu egentligen icke voro annat än en viljélös hop, som af några konspiratörer eggats till uppror mot deras legitime konung. Detta var verkligen ett nytt slags ära. F. skummade af raseri, och ännu många år derefter kom hans blod i häftig svallning, när han talade om vestra arméns intåg i Stockholm. Gustaf V: s sak var förlorad, en af de största orättvisor historien någonsin företett. F. sökte flera gånger att nalkas drottningen, men den olyckliga kungliga familjen hölls under sträng bevakning på Haga. Ingen vågade sig fram i närheten, ty soldater med skarpladdade gevär stodo på post Ur Dagens krönika. Slutligen lyckades det baron v. Bensbeimy hvilken under några dagar varit försvunnen, men återkommit, att bana sig väg till hennes majestät, detta dock endast genom sin goda bekantskap med hertigen af Södermanland. Denne hade befalt, att ingen skulle fa tillträde till de kungliga mer än de som hade hans uttryckliga tillåtelse. Baronen kom tillbaka till hufvudstaden, och en afton: var han närvarande vid en sammankomst hos fru X.
Län hade erhållit serskilda indelta resepenningar, oftanämnde Räfste-Tings-penningar, såsom i samma afseende bestådde, borde, vid då varande Landshöfdingars afgång, utgöras till Kongl. Maj:t och Kronan, hvaruppå Kongl. Maj:t i Nådigt Bref den 3o April 1781 ytterligare förklarade, alt, enär dessa Räfste-Tingspenningar egentligen tillkommit i afsigt alt den ifrån Landshöfdinge-Residencet aflägse boende allmogen måtte genom Landshöfdingarnes kringresande och de Lands-Ting, sorn på sådane deras resor kunde hållas, få sina angelägenheter afgjorde med mindre kostnad och tidspillan, samt sådane resor, oaktadt deu skedde Länefördelr.ingen, ännu vore så nödvändige, alt deras ofelbara verkställande borde ovilkorligen åligga desse Landshöfdingar, pröfvade Kongl. Stals-Utskottets Utlåtande IV:o 62. 7 Maj:t i Nåder skäligt, att, till berörde angelägna ändamåls befordrande, ifrågavarande Räfsle-Tingspenningar, dädanefter såsom ditintills, borde äfven af då varande Landshöfdingarnes efterträdare få uppbäras till hela det belopp i Riksdaler, som desamma beräknade, efter 3 Daler Silfvermynt på Riksdålern, kunde utgöra, i följd hvaraf afgiften ock allt sedermera utgått. Häraf synes, alt de Landshöfdingarne nu tillkommande Räfste-Tingspenningarne utgöra en i fortsättning af förra Räfste-Tingskostnaden, i afseende på desse orters vidsträckta belägenhet och egna beskaffenhet, serskildt beviljad afgift, emedan den utgår endast i de landskap, som hört till det fordna Höfdingedömet Wester-Norrland, hvarutaf Gefleborgs, det nuvarande Wester-Norrlands och Jemtlands Län beslå, såsom ock i den likaledes frånskiljda och Westerbottens
Det är alltså att förutse att jemväl den reglering, som kan blifva en följd af det underdåniga förslag, hvilket Kollegium nu afgifver, derest detsamma vinner Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall och Rikets Ständer dertill anvisa erforderliga medel, icke kan blifva tillfredsställande längre än för den närmaste framtiden och alltså måste betraktas endast såsom en väsendtlig och efter närvarande tidsförhållanden lämpad förbättring i den offentliga helsö- och sjukvården, — icke såsom en definitif, för alltid bestående reglering af denna vigtiga angelägenhet. Den för bestridande af den allmänna helsö- och sjukvården i Riket disponibla läkare-personalen är för närvarande följande: l:o. Ordinarie Provincial-läkare, till hvilkas åliggande, enligt gällande instruktion, hörer så väl fullgörandet af alla till den allmänna lielsovården hörande tjenstemannabestyr, som ock besörjande af don enskilda sjukvården på landsbygden, i den mån de derom anlitas. Doras antal uppgår, såsom ofvan nämndt är, till 71, hvardera med 1,500 R:dr R:mts lön. 2:o. Extra Provincial-läkare, med fullkomligt enahanda åliggande, som de förre, äro för närvarande 26, med 1,000 R:dr Runt arfvode, hvarförutom en Provincial-kirurg i Stockholm af medicin al-fonden njuter 150 R:dr Runt i arfvode. Ibland hela antalet extra Provincial-läkare-befattningar innehafvas, såsom förut nämndt är, tolf af militärläkare och fem äro så nyligen beviljade, att de ännu icke hunnit tillsättas, hvarförutom en, nemligen den i Östermåla af Westmanlands län, icke torde böra tagas i beräkning, sedan häradets innevånare, på sätt här nedanför närmare kommer att upplysas, icke kunnat öfverenskomma om fullgörande af det vid anslagets åtnjutande fästade vilkor, att bereda bostad åt den blifvande läkaren. 3:o.
Huru vigtig denna utsträckning är, bevises deraf, att vid fullmäktiges sammanträde i går fanns på depo - 3 2 Dea i Jani. sitiåkningen slående ofruktbar en summa af ej mindre än i 1,600,000, oell oaktadt ali den större rättighet, som bancofullinäktige vid denna riksdag fått alt göra medlen fruktbara för banken i annan väg än den vanliga rörelsen, så, och ifall ej nya hypotheksföreningar uppstå, ser jag ej någon utväg, huru i banken innestående summor skola kunna göras fruktbara; men då jag vet, att hvad jag föreslagit ej kan gå igenom, så får jag lof att låta alla mina bemödanden förfalla. Jag inskränker mig således till den anhållan, alt R. o. Ad., med afslag å delta betänk., måtte bifalla alt ur 2J2 §:ns 4 mom. af nuvarande bancoreglemenle borttages orden ”och vexlar”, och deremot införes elt så lydande stadgande: ”Derjemte må vexlar, accepterade till betalning å den ort, der länet sökles, samt förfallna inom 6 månader, kunna disconteros, med iakttagande af samma räntefot och samma villkor i afseende på säkerheten, som för lån ur denna discont äro föreskrifna.” Skulle någon af de öfriga Stånden vidtaga detsamma, så hade man vunnit den förmånen, att hafva bragt lagen om inrikes vexlar till en verklighet. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det kan ej nekas, att det är ovanligt alt beläna vexlar, i stället för att discontera dem; men man bör också ihågkomma sammansättningen af andra bankers styrelse och vår banks styrelse. Den förra består af bankierer och rika handlande, men så Nr icke förhållandet hos oss. För att discontera en vexel, har man att hålla sig lill ncceptanteo och den som inlemnar densamma till discontering, således tviinne personer, och följaktligen större säkerhet. Blir bancostyreisen annot lunda sammansatt, och vexlar gångbara, då må det vara lid att deröfver taga beslut. Jag tror att Ståndet ej bör göra någon ändring häruti.
Remiterades till LagU t s.k 011 e t: 1:0 Prosten Hagbergs Memorial, om när - Protocolls-Ut drag. 1147 mare bestämmande af sättet för uppenbar Kyrkopligts verkställande ; 2:0 Prosten Doct. Felenii Memorial, om afskaffainle af Maskerader m. m. under Fastlagstiden. Banco-Ut skotte ti Biskopen m. m. Doct. Wallenbergs Motion, om nedsättning af Räntan för Discont-! lån, samt prolongerad betalningstid. Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet: 1:0 Professoren m. m. Bexells Memorial, angående Hospitalsoch Dårhus-inrättningar, 2:0 Contracts-Prosten m. m. Doct. Stenhammars Memorial, i anledning af Extra Roteringen och de Roterandes åtagande, att underhålla Hästar i stället för Manskap; jemte flere Ledamöters, rörande alla dessa ämnen, afgifna särskildta yttranden. Från Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Utsko ttet: i;o Herr Zach. Danielssons Memorial , om öhadt understöd från Staten, för Fattigvårdsinrättningen i Carlskrona. 2:0 Herr M. Bagges Memorial, om Revision öfver Fonderne under Kongl. Krigs - Riks - Ståndens Collegium, Kongl. General-Tull-Directionen och Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet, samt äfven Förvaltningen af cle till Flottornes behof anlagde medel. 3:o B. H. Santessons Memorial, angående liqvid för förra Filial-Disconternas ännu utelöpande Assignationer å Banken. Bevilln in gs-Uts kottet: Herr C. Iluldts Memorial, om ändring i Bevillningen för Skepps-Redare. La g-Utskottet: i:q Riksens Ständers Justitia: Ombudsmans Ämhets-Berättelse, den 14 Jan. i8a3, med Bilagor. 3:0 Herr M.
Af dessa skäl yrkar jag återremiss och har äfven i formelt hänseende en förnyad anledning dertill. Det blef först föreslagit, att Banken skulle verkställa lånets negocierande, men sedan ändrades detta så att Staten skulle uptaga länet och Banken sedermera utdela detsamma, under vilkor, att af Staten erhålla ersättning för hvad dervid möjligen kunde förloras. Då Staten således stadnar i en ansvarighet, som kan medföra ganska betydliga utgifter, synes mig att BankoUtsk., enligt 43 § E.O., bordt hafva sammanträdt med St&tsUtsk. för att gemensamt upgöra saken. Det vore slutligen särdeles fägnande, om detta lån kunde bringa någon lycka åt Sverige. Men lyckan är en vansklig sak; hon hvilar på ett klot och denna grundval kan icke anses synnerligen säker. Det synes mig också ganska tvifvelaktigt, huruvida denna transaction kan åt detta klot gifva något stöd, eller kanske fast hellre någon rörelse, som kommer den tillbedda gudomligheten att, i återbetalningens timma, vacklande böja sig öfver Sveriges landamären. Jag yrkar återremiss. Hr Ehrenhoff, Gust. Herm.: Ehuru iag sannolikt icke bättre vid detta än vid föreg:de tillfällen lyckas att göra min åsigt gällande om Rikets sanskyldiga nytta, vill jag likväl yttra några ord. Jag motsatte mig ieke ifrågav:de lånet under vilkor, att det skulle komma landets hufvudnäringar till godo. Med landets hufvudnäringar menar jag dem, hvars produkter icke blott fylla landets egna behofver, utan äfven lemna öfverskott, sorn exporteras till utlandet och sålunda bidraga till betäckande af importen d. v. s. Dell 20 Jann ari. jordbruket och bergshandteringen. Till hufvudnäringar räknar jag äfven sådana, hvilkas produkter bidraga till minskandet af importen. Dit skulle jag således vilja hänföra handeln, såvida den bedrifves på ett med landets fördelar öfverensstämmande sätt, men då våra handlande begagna våra produkter till gäldande af dels nyttiga och dels öfverflödiga varor, sora införskrifvas från utlandet, anser jag handeln högst farlig för vårt land.
Sålunda lärer, lör frågans fullständiga bedömande, böra utredas, bland annat: i hvad mån kronans uppbördsman må kunna förpligtas att med en sådan uppbörd och redovisning taga befattning, antingen utan all godtgörelse utöfver redan innehafvande löneförmåner, eller ock mot särskild till dem utgående ersättning; — i sednare fallet på hvad sätt berörda godtgörelse skulle åstadkommas, antingen genom viss provision å de uppburna medlen, eller, för den händelse dessa verkligen, på sätt föreslaget är, skulle kostnadsfritt vederbörande tillhandahållas, medelst från Statsverket utgående ersättning; — vidare huru ersättning för förlorade inkomster skulle kunna beredas de tjenstemän, hvilka hittills åtnjutit provision för uppbörd, som genom den föreslagna förändringen blefve dem fråntagen; — ytterligare, huruvida samtlige ränteoch tiondetagare skulle kunna tillförbindas att i kronans uppbördsmäns händer lemna detta uppdrag, ehvad de finge detsamma utan särskild kostnad verkstäldt, eller nödgades underkasta sig afdrag för beredande af uppbördsprovision.» Dessa svårigheter äro fullt öfverensstämmande med verkliga förhållandet och i min tanke af sådan vigt, att ensamt dessa borde hafva förmått Utsk:t att afstyrka bifall till motionen; och då jag har visat att den ifrågav.de förändringen icke skulle gagna räntetagaren, icke skulle förenkla uppbördssättet och endast tillskynda en helt obetydlig fördel åt räntegifvaren, kan jag icke annat än förena mig med dem, som yrka afslag på Betänk:t. Hr von Troil, Samuel Gustaf: De talare, som före mig haft ordet, hafva fullständigt utredt frågan, i hvad den rörer militie-indelningsverket; men då dessa Hrr egentligen betraktat frågan endast från denna synpunkt, så anhåller jag att få yttra H. III. 5 08 Den 11 Mars. några ord öfver frågan i allmänhet. — Utsbzts Betänk, är, såsom en och hvar finner, som genomläst detsamma, grundadt på en motion af Gr. Mörner.
Nyttan af de , af Molionairen isynnerhet framställda ändamål för denna skatt synes mig obestridlig, att ej tala om det måhända lika vigtiga, att arbetsförtjenst för Hufvudstadens fattigare klass, som årligen ökes ifrån alla Rikets provincer, derigenom vunnes, och tillika' det af allmänna opinionen nu strängt fördömda bränvinet fördyrades. Jag kan ej annat än anse desse tvänne föremål af den vigt till moralitetens förbättrande inom Hufvudstäden, hvarpå äfven landets till en så stor grad beror, att jag åtminstone tror dem iner än uppväga den immoralitet, sorn genom bränvinefs insmuglande skulle förorsakas. Delta är i alla fall ett inkast emot ali tulluppbörd , och till förekommande deraf hafva vi i Stockholm sä mångå landoch sjötullar, att jag förmodar, att de motsvara sitt ändamål. Hvarje Lag innebär dessutom en anledning till lagbrott, men iugen vill derföre umbära Lagen. Men det är sjelfva det af Molionairen föreslagna medel, jag isynnerhet afser, nemligen accisen. Direeta skatter hafva i alla tider ansetts tryckande, och de folkslag, sorn i jfinancielt hänseende äro lyckligast oeh som efter de friaste åsigter handlagt sin beskattning, hafva alla i möjligaste måtto afskaffa! dem, samt i stället infört indirecta, och deribland i första rummet tull och accis. Erläggandet af dessa har alltid synts mera bern på den enskildes fria vilja, äfvensom de häfva den fördelen att träffa verklig förmögenhet, ej blott synbar. Jag reserverar mig derföre emot afslåendet af denna motion, just derföre att den innebär första steget på denna nyabana, och att, åtminstone efter min åsigt, detta steg, om det än om 5 år af Rikets Ständer 12 Bevillning*- Utskottets Betänkande N:o 4' skulle befinnas hafva varit mindre användbart inom vårt land, ej mätte hafva kunnat medföra några serdeles menliga följder. Det skulle kunna anses som ett experiment i skatteväg, men ej ett löst, ulan grundadt på Europas rikaste länders erfarenhet.
— Härnad för jag först anföra, att jemlikt Banco-Uisrattets arbctsmethod, upptagas och beredningswis afgöras alla de ärenden, som röra Banguens hemligt)-, ter, i ett sä kallad Finance-Aldrlning, samt de öfriga mäl i Kanslioch Räkenskaps-Fördclningarna; och efter denna arbetsfördelning blefwo de Realisationen angäcnde ärenden, äfwen wid Banco - Utskottets sörsta sammanträde sä fördelade, att den finaiicicla delen deraf uppdrogs Finance-Utskottcts pröfning, men ater den Historiska delen, eller allt hwad angick ReUisationsPlanens förändring, Tre Ständs beslut i detta afseende, Konungens och Banco-Fullmäktiges strittwäxling, samt Banco - Revisorers omdömen w. m., öfwerlemnades till Kansli'Fördelningens granskning. I Sfwerensstammclse dermed företog först Kansti-Fördelningen detta ärende, och lät författa ett sammandrag af allt hwad dertill höra kunde. I öfwerläggningarnc om Utffot - Den iz September. 343 Utskottets ätgärd derwld, uppstodo olika meningar, först i Kansti-Fördel,lingen och sedan i Banco-Mskokteis stlonuni, der, igenom dm votering som i PrestStändets ProtocollS-Utdrag är upptagen, dm 22 Inni blef bespnadt, att i simliga belattelscn skulle inflyta cn sä beffaffad berättelse och omdöme, som Propositionen innchäller, dä lis.väl o a voteringens utgäng berodde, om det upprättade Sammandraget skulle genast till Rikets Ständer öswerlemnaS. s Den financicla pröfningcn äter af Realisationen förekom sedermera pä Financc-Fbrdclningcn, och derjfrän i Banco-Utskottcts chienuai föredragen, klef ätta dagar derefter, eller d. zo Juni! afgjord.
Deremot äger jag anledn. förmoda af de yttranden, som afgåfvos under discussionen, dä denna fråga förra gängen hos R. o. Ad. till öfverläggning förevar, vid hvilket tillfälle, om jag rätt påminner mig, äfven General-tull-directeuren var närvarande, att vederbörande icke skola underlåta att fästa sin uppmärksamhet på denna sak samt framställa de anmärkmr, som kunna leda till de förbättringar, som kunna anses nödige. Hvad beträffar det undantag, som i afseende på ansvarsbestämmelserne skulle äga rum i vissa trakter, der smygvägar gå fram, så får jag förklara, det jag icke kan inse något skäl, hvarföre lurendrejare skulle åtnjuta me - Den 5 Mars. 467 ra skydd, då de behaga gå stora landsvägen, än då de välja mindre besökta vägar. Jag fortfar i milt förra yrkande. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner riktigheten af den anmärkn., som en f. d. ledamot af Const.Utsk. nyss gjort emot en riksdagsman, som för närvarande är ledamot af samma Disk. Denna anmärknings riktighet torde bland annat också bevisa riktigheten af Consl.Utskts förslag, att till en äldre kammare skola höra ledamöter, som förut haft riksdagsmannabefattning. Men, för alt hälla oss närmare vid saken, sä tror jag, efter den upplysning som blifvit mig lemnad, det vara så mycket riktigare och nödvändigare att R. o. Ad. antager Utskms förslag, som i händelse detta Ständ förenade sig med BorgareSt., det skulle blifva ett slags benådning, gjord ät lurendrejare, pä de inhemska näringarues bekostnad. O Frih. Åkerhjelm: Innan de andra Ståndens beslut i denna fråga äro kände, torde det vara nog tidigt att vilja draga conclusioner deraf. Jag tror derföre, att det enda motiv, hvarå afseende bör fästas, är hvilket bötesbelopp, som är det rättaste och lämpligaste i dessa stadganden, ty det skulle kunna möjligen hända, att de andra Stånden frångingo sine förut fattade beslut och antoge Utskms nu framställda förslag. Som de af litslen nu sednast föreslagna bötesbeloppen i min tanka äro både de lämpligaste och de bästa, så anhåller jag om II.
Man kan t. ex. oupphörligen hafva att kämpa mot en känsla af hatfullhet mot en person — närvarande eller frånvarande. Känslan » rör sig riktigt djupt inne i själen », och den har till sitt förfogande långa resonnemanger med » förnuftiga » skäl och grunder för, » att han är en usling ». Men det egendomliga med den är, att den regelbundet återkommer t. ex. hvarje dag då man vaknat vid uselt morgonhumör, d. v. s. mer än vanligt nervös. När man nu finner, att man är ganska vänligt stämd mot samma människa, ifall man fått sofva godt om natten, ifall man aftonen förut ätit synnerligen välgörande mat o. s. v. och finner detta vara en fullt regel-regelbundet återkommande företeelse — har man icke rätt att åtminstone delvis skrifva den på nervernas räkning såsom en lägre grad af fix idé? Jo, tänker jag. Exemplet är valdt tämligen på måfå, men det är ej svårt att finna många analoga. Med det anförda är nu ingalunda sagdt, att jag skall tycka det vara bra att gå och vara förargad. Det är min plikt att kämpa mot det onda. Min hela viljas energi skall just i » frestelsens » stund kasta sig på att uppsöka medel till förjagande af de ondskefulla tankarne. Och jag anser rent af. att erfarenheten visar, det själfva reducerandet af förargelsen till dess sanna värde af uselt humör bryter udden af frestelsen. Svårigheten att distinguera det moraliska från det fysiska erkännes gärna. Men enligt min tanke rår man ofta lika litet för tankar af detta slag, som en inbillningssjuk rår för, att han tror sig ha lungsot, kräfta eller någon annan dödlig sjukdom — också det en vanlig nervös företeelse. — Jag vågar ej vidröra det oerhördt svåra kapitlet om etiska och fysiska orsaker på det sexuella området, hvilket också hör hit. Jag ville endast exemplifiera. Hvilka oerhörda hinder för moralisk aktivitet ligger ej i ett sådant själstillstånd, som det vi antydt! Och hvilken uppfordran till att göra hvad man kan för att slippa dylika hinder! — Det är nödvändigt att hafva klart för sig, huru för hvarje psykologisk funktion kräfves ett visst kvantum nervenergi.
Under partitiderna stodo ju adel och krigsbefäl, så väl som de öfriga stånden, uppenbart i sold hos och togo mutor af utländska makter; och ingen vågade öppet kalla detta «skändligt«, innan jag krossade mångväldets hydra och gjorde slut på bestickningarna. Och nu nu låter jag en officer af mitt garde hemta ett schatull ur min egen gemåls rum, och gardets officerare understå sig att uppsäga kamratskap med en person, som de veta att jag hedrar med min gunst, och de djerfvas hota med offentlig skymf, om han icke begär afsked Nå, nå, mina herrar officerare, vi få väl talas vid framdeles Min gemåls schatull . Men just derföre att hon är min gemål, så var ju schatullet i och med detsamma att betrakta som mitt. «De tu äro ett«, heter det, i kraft af en annan fördom. Nå väl! Så länge fördomar finnas, måste en furste begagna sig af dem Ve menniskorna den dag alla fördomar blefve tillintetgjorda, och det kalla, kärfva, bittra, prosaiska förnuftet ensamt sträckte sin jernspira öfver verlden Är det kanske just en sådan dag, som nu gryr på andra halfklotet Bah Griller – bländverk – ögonblicklig uppbrusning När stormen lagt sig, hissas ånyo den kungliga flaggan En stat utan kung, fy Det vore detsamma som en kung utan krigshär och adel Dygd och pligt – brott och last – äro fördomar; ty de omvexla allt efter olika tider, lagar, orter och ställningar i samhället:– ensamt konungadömet är ingen fördom, utan en helig – af kyrkan helgad – nödvändighet. – Någon måste alltid herrska, och herrskaren tillkomma makten, äran och herrligheten; – de tillkomma verldarnes herrskare: Gud; de tillkomma konungarne, hans anborna smorde; de tillkomma mig, ty Sverige är mitt rike Men om min högstälskeliga gemål väsnas så, att jag nödgas återställa hennes schatull eller om dess innehåll icke förslår till mina behof , Bah! jag hittar väl då på någon annan utväg Brännvinet, till exempel
Dä emedlertid någon vidare utveckling af detta ämne icke skulle lill något gagna, då riksdagen är sä nära sitt slut, och dä det beslut 15. o. Ad. nu fattar, mäste blifva olika med de andra Ståndens, och aldrig hinna alt med dem sammanjemkas eller medföra något resultat, så nödgas jag helt enkelt inskränka mig till att yrka afslag på Utsk:s betänk. Gr. Frölich, David: Delskäl, som af Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, blifvit anfördt, nemi. alt man icke kunde så brådstörtande sälta sig in i eli ämne, för att afgöra cn så vigtig fråga, då den återstående tiden af riksdagen nu vore så kort, vore visserligen i allo gilltigt, derest icke R. St. förut under riksdagens lopp hade haft tillfälle alt göra sig bekanta med detta ämne. Hvad mig beträffar, så är mig ämnet icke så nytt, efter jag haft tillfälle alt inom Utsk. handlägga detsamma redan 1834 o. 1835- Jag torde således få anse åtminstone mig sjelf competent att yttra mig om, huruvida Utsk:s fiirslag kan antagas eller icke. Jag mäste för min del förklara, ali den af Hr von Hohenhausen åberopade reservation af Hr Lagergren, icke innefattar några för mig gilltiga grunder alt underkänna Ulsk:s förslag. Skälen hvarföre han icke har kunnat antaga Utsk:s förslag, äro purt negativa, helt och hållet grundade på förmodanden om nya förslag till ändring i Hamburgerlagen, hvilka förslag åtminstone i ett afseende jag är i tillfälle att upplysa, vara af allde10 H. 76 602 Den 20 Ma j. les samma beskaffenhet, som det här framställda. Della förslag afser nemi., att icke sälta öfverlåtares och trassenters rätt inom alldeles så skarpa villkor, som den gamla 1748 års lag innefattar. Deruti består en af de förändringar, som den i Hamburg föreslagna lagen innebär.