Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han nämnde namnet på ett nytt tidningsorgan, som för ej länge sedan blifvit bildadt. Det var en liberal tidning, som blifvit uppsatt för att skydda vissa ekonomiska intressen och samtidigt göra affärer i den opinion, som kunde antagas skaffa den största läsekretsen. Till chef hade man utsett en novus homo inom publiciteten, en person, hvilkens största förtjänst låg däri, att han var okänd och alltså ej kunde äga något nämnvärdt antal antagonister på förhand. Det var en man med stor ärelystnad, ringa verklig kapacitet, mycken rutin och en stor smidighet, med ett ord: en person, hvilken hade alla förutsättningar att gå långt. Då dessutom företaget, ehuru ungt, var väl ekonomiskt betryggadt, kunde man utan synnerlig risk binda sig därvid för att vinna en framtid. Jag sade honom allt detta, och han hörde på mig med ett uttryck, som om han ej förstått eller brytt sig om, hvad jag sade. När jag slutat, teg han en stund och tog därpå enligt sin vana upp samtalet från en helt annan sida. »Allt detta vet jag,» sade han. »Men du vet, att det alltid har varit min dröm att stå utom pressen. Jag vill skrifva där, men jag vill ej sitta i en redaktion. Icke binda mig ...» Här kom en hel flod af tal. Han uppräknade alla de svagheter, som vidlåda all världens press, särskildt de små ländernas. Med en skärpa, som om han anat en kommande missräkning, eller velat nästan med våld inskärpa hos mig, att han icke var duperad, började han att tala om allt, som kunde afskräcka en människa från att träda i pressens tjänst. Han påminde om personer, hvilka efter att ett halfår hafva varit i en tidningsredaktion cyniskt kastade hvarje öfvertygelse öfver bord för att befordra sin karrier. Han beskref hela detta maskineri, som innerst icke bestämmes af en personlig vilja, utan där bolagsväsendets inflytande på pressen till sist gör hvarje personlighet inom denna institution till antingen en omöjlighet eller en beklagansvärd, själfföraktande andlig krympling, hvilken knappast vågar vara ärlig i enrum med sig själf. Och han slutade med att framställa annonsören och det opersonliga bolaget som de makter, hvilka längesedan tvärtemot grundlagen borteskamoterat en god del af tryckfriheten.
I N:o 124 framställas hufvudsakligen 4 punkter till RiksStåndens Rifall, nemi.: 1:0 att myntvärdet skall från försämring bevaras; 2:0 att Indelningsverket icke må rubbas; 3:o att ej mindre samma pris, som minimivärdet å den under lönerne inbegripne Spannemål, än ock enahanda beräkningssätt af RiksMarkegången, som nu iakttages, äfven hädanefter bör äga rum; 4:o att åtskilliga besparingar och innehållningar af löner lills vidare äfven måtte fortfara. Ytterligare borde förekomma en fråga, när nemligen den nya Statsregleringen skall börja; denna hade Utskottet undvikit att yttra sig öfver i betänkandet af den 10 April; men nu tyckes ögonblicket vara att icke längre uppskjuta dermed. I min Reservation vid sednare Betänkandet har jag tillstyrkt, att i83o års början äfven skulle blifva den nya Statsregleringens. Att Utskottet i detta Betänkande yttrat, det de föreslagne förhöjningarne voro nödige, måtte icke vara något fel, alldenstund 3o §. Riksdagsordningen lyder: vidare åligger detta Utskott att utröna, pröfva och föreslå det, som till Statsoch RiksgäldsVerkens behof er jordras &c. StatsUtskotlct borde väl således icke förbigå hufvudskälet, som Grundlagen sjelf omförmäler, eller att det ansett de tillstyrkta utgifterna erforderliga. Om Contra-propositionen skall Den 21 September f. m. 37 blifva sådan Herr Hjerta föreslagit, anhåller jag, att Ja-propositionen måtte blifva företagandet af Betänkanderne N:o 134 och 235. Herr Cederschjöld: Den värde Ledamot som gjort det förslag, att Ridderskapet och Adeln blott vilkorligt skulle företaga Statsregleringen, bar till vederläggande upptagit, hvad jag deremot anfört; men som jag icke kunnat uppfatta och i min tanka ordna hans skäl, vill jag endast till protocollct anföra detta. En annan värd Talare har påkallat Löntagarnes generosité att bifalla detta förslag.
Herr Brimcrona, Gujlaj Adolph; Medlem af de sammansatte Statsoch BancoUtskotten har jag deltagit i omröstningarne och besluten rörande den Financeplan, hvilken Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande blifvit understäld, hvarvid jag i vissa frågor tillhört minoriteten af de röstande. Genom ämnets föredragande, icke ostyckadt i hela dess omfattning utan punktevis, och genom min bristande uppmärksamhet, att sedan bifall till en föregående punkt blifvit lemnadt, förändring i en sednare icke kunde åstadkommas, har i några fall händt, att utan rubbning i det hela af det System som blifvit uppstäldt eller af redan fattade beslut, jag inom Utskotten icke vidare ansett mig kunna anföra hvad jag önskat. Af denna anledning har jag trott mig böra spara mina anmärkningar till dess jag fått tillfälle yttra dem med öfversigt af allt hvad dermed står i sammanhang, biträdd af det ljus discusionerne inom Utskotten under utvecklingen af planen mig lemnat, hvarunder min öfvertygelse äfven närmare hunnit stadga sig. Detta tillfälle har vid Betänkandets föredragning inför Ridderskapet och Adeln yppat sig och för att ej åter anse mig bunden, skyndar jag mig, att utan att inskränka mig till någon viss punkt, utlåta mig öfver allt hvad med det ämne jag går att framställa äger gemenskap. Deni l4 Julii. Utskotten hafva antagit 2:ne äfven af mig på det högsta giilade principer: den ena att Banken med hänsigt å nyttan och möjligheten af en blifvande realisation, så mycket ske kan bör consolidera sig: den andra , att till förekommande af de menliga följder både i sjelfva verket och opinionen, som inblandning af StatsVerkets angelägenheter med Bankens , måste hafva på den sistnämndes och dess Myntrepresentativers Credit, desse Verks hittills ägde lörhållanden till hvarandra borde så vidt möjligt vore upphöra. De föreslagne RiksgäldsContorets 3 procents
Utaf anslagen till folkundervisningens befrämjande 48,660: Lyftade kreditivsummor 268,265: 24. För vissa bestämda föremål beviljade låneunderstöd 283,527: 16. — Kapital-afbetalningar och räntor å Riksgälds-kontorets skulder 540,468: 6. 7. Återlevererade äldre depositionsoch undsättningsmedel 74,201: 32. — Tills vidare förräntade medel 2,645,866: 32. Kostnader lör riksdagar och statsrevisioner samt aflöning och expenser för Justitie-ombudsmannen och hans Expedition 339,028: 6. 8. Förvaltningsoch uppbördskostnader samt pensioner m. m 58,591: 37. 6. llestitutioner samt fromma stiftelsers andelar uti kortstämpel-afgiften 28,019: 34. 6. Kostnader för reparationer af Riksgälds-kontorets hus 750: För jernvägs-anläggningarne utbetalde medel 4,336,881: 5. 4. Eiksgiilds-koutorets inkomster oell utgifter under första hälften af år 1858. — 46 — Förenämnde utgiftssumma öfversteg alltså inkomst-beloppet Kontanta behållningen å Banko-räkningen M 1, som vid 1857 års början uppgick till minskades således under året med mäktiges ofvan åberopade berättelse, uppgått till hvaraf bevillningsmedel samt kortoch tidningsstämplings-afgifter jemte observa - 10,746,174 2. 1. 10,405,471 42. 1. Skatte-köpeskillingar och ekeskogslösen Kapitaloch ränte-inbetalningar å utgifne lån Återbetalning af lyftade kreditivmedel jemte ränta derå Dito af tills vidare förräntade medel samt upplupne räntor Emot
Hushållskursen — ty en sådan finnes ock — kan synas lång; den räcker nämligen är, men derunder kan ock skolans öfriga kurser genomgås, hvilket gör den samma jemförelsevis billig. Då här icke behöfver blifva fråga om ett brådstörtadt inlärande af några ämnen, vågar denna handslöjdskolas grundläggare hoppas ett godt resultat af det ömsesidiga arbetet, en harmonisk utveckling i mån af elevernas olika håg och begåfning. Stockholm i april 1889. Mathilda Gestrin. Första föreståndarinna vid Handslöjdskolan vid Sundbyberg. Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Huskurer. Kalla fötter. Den som för ett stillasittande lefnadssätt är ofta kall om fötterna, då han skall gå till sängs, hvilket ledsamma förhållande mången gång fördröjer sömnen flera timmar. Förgäfves har jag deremot försökt gnidningar, » på-tå-häf », fotrullningar o. d., men det bästa har jag funnit vara ett kallt fotbad. Då man öfvervunnit den första hisnande känslan, märker man efter en stund en behaglig värme i fötterna; man torkar då väl af dem och går genast i säng. Samma medel har jag tyckt vara bra när fötter klia af gammal förkylning. Jag har aldrig härigenom ådragit mig snufva eller bröstvärk. Det är dock icke sagdt, att hvar och en tål vid denna kur, men det kan ju finnas någon, som vå- gar försöka den och finner den bra. Lilly. Efterrätter. Majspudding. A f majsmjöl och t. ex. ' / a kanna oskummad mjölk kokas en tjock gröt. I denna iröras 2 äggulor, bra med mandel, mest söt, dock några bittra samt socker efter smak. Den varma massan upphälles i kaffekoppar och får kallna. Härefter uppstjelpes hon på ett större fat och öfvergjutes med saftsås af hallon. En prydlig och god efterrätt. Lalage. Hvarj ehanda. Att få gamla fula golf hvita och vackra sker derigenom, att man skurar dem med en blandning af upplöst piplera, sand och såpa. Denna blandning bör stå en dag innan den användes. Maria. Bakning ". Läkareråd. Tarfliga hveteskorpor.
Saken är den, alt lagen för myntfoten bestämmer tvenne slags remedia, i halten och i vigten. Det som här är i fråga, rörer halten. Sednaste förordningen ronde myntfoten är daterad den 9 Maj 1835, och tillåter ett remedium af ^0*0 o;del på ett U v.v. eller 997 lägst och 1003 högst. Det andra kommer på vigten, nemi. för r:dr sp. y8Vör i SPToli o» på l sp. TB7flo och T‘B sp. 1 . Det är således en förblandning af halt och vigt, som föranledt anmärkn. Den andra anmärkn. af 11 r Cederschjöld angick undervigt i kopparmyntet. Utsk:s förslag ronde kopparutmyntningen grundade sig naturligen derpå, att göra myntet så litet obeqvämt som möjligt för den allmänna rörelsen; redan det nu befintliga tvåskillingsstycket innehåller af sådan anledn. jemförelsevis mindre koppar än de små myntstyckena. De ena har man velat göra för stora, de andra för små. Hr Cedersehjölds förslag skulle på sin höjd kunna röra de föreslagna 10-centstyckena; men Utsk:s pluralitet, säger jag, ansåg alt i den omsorg, med hvilken mynten numera utpreglas och svårigheten att dem eftergöra, läge en tillräcklig motvigt för eftergöring. Man har sagt, alt fastän decimalsystemet i Frankrike finnes infördt, räknas dock icke centimer, ulan snus. Man begagnar deremot begge delarne. I Ryssland, der decimalsystemet är uråldrigt, användes synnerligen 5-copeksstycket; de andra sorterna äro små mynt derunder. lil ifver detta system anlaget hos oss, och synnerligen om man tager 24 sk. till enhet och derpå räknar 100 styfver, är det troligt ali 5-slyfverstycket blir det högsta, som snart tager benämning af skilling, och hvaraf 40 skulle belöpa sig pä riksdalern i st. f. 48. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Härvid torde ock den anmärkningen kunna tilläggas, att under en sädin tidrymd mångens förmögenhet minskas: är det af misshushållning? i det fallet äga de ej rättighet till medömkan: är det åter genom olyckshändelser, så vet man af erfarenhet, att hvarje med* lidsam menniska i orten söker på allt sätt atfc Ben 8 Juni. 143 Understödja den olycklge: jag kånner många Ställen, der i den vägen Ordentliga öfverenskommelser äro träffade} och sådana borde finnas inom hvarje Församling i en väl organiserad Stat: det är mera skäligt, att individuerna hjelpa hvarandra inbördes i sådaot fall, an att de skulle drabba Statsfonden. Forsta grundsatsen i Beskattnings-sättet är, att* då vi enligt Grundlagen äga rättighet att sjelfve beskatta oss, ingen Embetsman af hvad namn som helst bör, i och för dess tjenst, äga rättighet att blanda sig i våra Comitier: utan när Rikets Ständer antagit Be* villnings-summan, så må de sjelfve göra fördelningen, och endast Konungens Befallningsvande hålla hand öfver uppbördens ordentli* ga indrifvande. Friherre Cederström tänkaf angående C&- pitalisten äga visserligen sin riktighet, då fråga är om en -lång tidrymd; men tor ögon« blickets verkningar synes mig Capitalisten va» ra något för mycket skonad! Ty, om man, t» e., tillhandlat sig en egendom för 120,000 R:dr, men derföre satt sig i 60,000 R:drs skuld, så äger man titi densamma, i sjelfva verket, ej mer än hälften: låntagaren borde följaktligen äga Chvilket jag derföre ock föreslår'' den rättigheten, att med samma dividend, *om blifvit nyttjad för att få de projecterade Bevillnings-delarna* dividera skulden och ä ojverenskonma rentan afdraga bevillnings beloppet på lotterna; då är allas rätt iakttagen. — 144 Dett § JutU.
När Meiningarne spela Julius Caesar eller Wallenstein eller Jungfrun af Orléans, så trolla de fram ur grafven de gamla tiderna, der allt är äkta eller trogna kopior i möbler, vapen, husgeråd, dörrar, tapeter, fönster. Först i dessa omgifningar blifva de historiska gestalterna lefvande, här få deras handlingar relief, deras ord sin rätta färg. Denna utstyrselns konst är icke andelös, icke tom ögonfägnad och gyckel. Nej tvärtom. Den skapar poesi och stämning, den förklarar och gör illusion, den förtrollar och hänrycker. Meiningarnes konst är socialistisk i motsats till hvad vi vanligen få se på teatern och som är i hög grad individualistiskt. Hos Meiningarne måste de enskilda, som alla stå på samma nivå, underordna sig det helas intresse. Saken gäller att skapa en hel och samlad bild, en bild, hos hvilken icke fins vank eller lyte, men der hvaije penseldrag är sådant det skall vara. Hur välgörande är det ej att se så disciplinerade föreställningar! Kanske man i Stockholm är van vid bättre *, men i Köpenhamn känner man nästan icke till en riktigt omsorgsfullt inöfvad föreställning. Nog få vi ofta se ett godt eller till och med utmärkt teatraliskt utförande af enstaka skådespelare, men samverkan mellan de uppträdande känner man mycket litet till. Hvar och en tänker på sitt, på att göra lycka för sig, taga applåder för sig. Och i alla fall, hur litet omsorg är icke nedlagd på den individuella prestationen, ty våra stora skådespelare tänka sina roller, de finna under sin värdighet att lära sig dem. Hvartill skulle man använda sufflören om skådespe-larne kunde sina roller? Hos Meiningarne höres sufflören aldrig, lika litet som det inträiTar, att någon kommer in en * På intet sätt! Disciplin är just hvad som felas vid våra scener. Red.sekund vare sig for sent eller för tidigt. Här är allt solidt och färdigt. Skada blott att sättet hvarpå de spela är så antiqveradt. De deklamera sjungande och svulstigt, vibrerande på alla storslagna ord.
Så hjelpte Hedvig Anna af med öfverplaggen och drog henne som sin särskilda egendom in i sitt rum, och Annas glädtiga pladder fyllde det snart med sin qvittrande munterhet. Och der de sutto på chaiselongen med armarne om hvarandras lif och kysstes gång på gång som ett riktigt fästfolk i de hetaste sötbrödsdagarne, vexlades det tusende intima små förtroenden. Anmärkningar och infall kommo i ett spelande öfverdåd, och Annas korta små skratt läto eggande lustiga som cric-cric-toner i en kotiljong. »Nåå,» sade Hedvig, »det var roligt på klubbridten i går?» »Förtjusande ... Du kan inte tro, hvad min nya häst är gränslöst stilig.» »Du hade din vanliga kavaljer?» »Löjtnant Bark ja Men jag börjar ledsna på honom. Jag kan hans repertoir utantill ... I början på saisongen hade han verkligen några nya vitsar ... men nu repar han upp allt igen ... Vet du, löjtnanten sa’ att min ridklädning var för lång ... Allting blir kortare och kortare, nu för tiden. »Gud vare lof, att man kan visa, hvad man har ... och så godt är det för resten, att i dessa svåra tider icke sticka något under stolen.» »Nåå och Hamlet i går?» »Usch så långrandigt ... Men mamma ville gå ... Det var ju abonnemangsafton. De kungliga voro der ... Nej i morgon går jag på Boccaccio. Det är min musik »Med gossen, med gossen, är bäst på tu man hand». »Men jag hade så när glömt det vigtigaste ... jag mötte i middags, ’monsieur Très Beau’, han helsade så vänligt.» »Nej, hvad säger du? Hvar var det?» »Utanför Sunesons bokhandel!» »Om vi i morgon vid samma tid skulle dricka chokolade midt emot, hos Hellbacher?» »Gerna! Men hör du Anna, hvilken i ordningen är det af dina svärmerier, den här skönheten?» »Den som kunde minnas det ändå ...
Maj:t anmält sina fattade beslut, hvaribland, beträffande Bergs - 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o G. kollegium, förekom, att då Rikets Ständer ansett det ringa antal mål, som dåmera tillhörde Bergs-kollegii pröfning, kunna utan men för ärendenas behöriga handhafvande, tillåta en förminskning uti detta verks embetsoch tjenstemanna-personal, hvilket visade sig deraf, att flera embeten och tjensler inom kollegium stodo lediga, Rikets Ständer uti anslaget till Bergskollegium, då utgörande 16,893 R:dr, beslutat en nedsättning af 3,504 R:dr och att således anslaget till bemäldte kollegium med Bergslags-staterna vid då fastställda Stats-reglering icke uppförts till högre belopp, än 28,413 R:dr 43 sk. 4 rst.; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer dels till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemnat att vidtaga den indragning uti Bergs-kollegii tjenstemanna-personal, sorn i följd af den sålunda beslutade nedsättning i anslags-summan kunde blifva nödvändig och utan olägenhet läte sig verkställas, dels anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes Lill Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig proposition om den förändrade reglering af Bergslags-staterna, som af omständigheterna kunde påkallas. Vid underdånig föredragning häraf inför Konungen i Statsrådet den 10 Oktober 1851 har föredragande Statsrådet och Chefen för Civil-departementet herr Fåhreeus afgifvit ett yttrande, hvilket, i hvad det angår nedsätlningen i anslags-summan för Bergs-kollegium, Utskottet finnér vara af den beskaffenhet, att detsamma i dess helhet bör komma till Rikets Ständers kännedom.
Enär alltså grunden för Wermlands så kallade Landtvärns-Cassas tillkomst varit Länets Innevånares benägenhet, att med frivillige bidrag understödja Staten i de betydliga kostnader, den, vid då hastigt in - 324 Stats-Utskottets Betänkanclen. träffadt krigstillstånd, för Provincens gränseförsvar måste vidkännas, och Staten sin åtagne motsvarande förbindelse till alla delar fullgjort, då alltsedan år 1793 en särskild Jägare-Corps, till minst den uti 1792 års Kongl. Bref bestämde styrka, i Wermland blifvit underhållen; anser Stats-Utskottet den af Herr Beckman gjorde framställning/att nämnde Gassa skulle vara en Provincens tillhörighet, icke allenast stridande mot gifvarnes afsigt med Cassans sammaiiskjutande, utan äfven af den anledning mindre grundad, att ej något anspråk hvarken å Capitalet eller räntan blifvit väckt, då Länets Innevånare, såsom ofvan är anfördt, borries i frågan om räntans användande till Värfnings-ersättning åt Compagnie Cheferne vid Wermlands Jägare-Bataillon; och kan Utskottet, vid sådant förhållande, icke understödja Herr Beckmans förrberörde anhållan, utan bör denna ränta, såsom hittills skett, Stats-Verket tillhandahållas för det behof, hvartill den, jemte Capitalet, från början varit anslagen; finnande Utskottet för öfrigt, att Wermlands Innevånare icke hafva skälig anledning tili klagan i förevarande fall, heldst de tillgodonjuta den förmån, som med gjorde allmänna sammanskott vanligen icke förenas, att nemligen den tillskjutne summan qvarstadnar i orten, under förvaltning af en utaf Länets Innevånare sjelfve tillsatt Direction och blott Stats-Utskottets Betänkanden. 3a5 Räntan derifrån utgår lill det afsedde ändamålet. Detta allt underställes Riksens Ilögl. Ständers bepröfvande vördsamligen. Stockholm den 21 Martii 1823. Ankom den a5 Mars i8a3. Utlåtande, i anledning af Herr J.
Utskotten hemställa alltså, att 2 Kap. 2 § Skiftes-Stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »I det utfärdade förordnandet skall Konungens Befallningshafvande förbjuda delegarne, vid vile från 16 R:dr 32 sk. lill och med 100 R:dr samt skadans ersättande, dels att, efter verkställd gradering å de egor, som skiftas skola, flåhacka eller bortföra matjord från ställen, der den ursprungligen finnes, samt dels att, derest skog eller torfmosse å nämnde egor är att tillgå, hvilket i skiftes-ansökningen anmälas bör, skog till afsalu eller svedjande, och torfmosse annorlunda än till husbehof nyttja, innan skiftet blifvit afslutadt och tillträde af lotterne skett; och bör detta förbud på samma gång, som kungörelsen till förrättningens påbörjande, å predikstolen i den socken, der skifteslaget är beläget, uppläsas. På delegarne må det sedermera ankomma att det af Konungens Refallningshafvande sålunda bestämda vite förhöja, då likväl anmälan derom hos Konungens Befallningshafvande för fastställelse skall göras. Är skogen något bruk eller annan inrättning till understöd med timmer, ved eller kol anslagen, må under förbuds tiden det vanliga skogsbeloppet af delegarne gemensamt, efter hvars och ens egande lott eller hemmantal i skilles-laget, till det anslagna behofvet afverkas.» 6 § af Nils Nilsson: att den Gode Män vid landtmäteri-förrättningar nu tillkommande ersättning 1 R:dr om dagen måtte ökas till l R:dr 16 sk. B:ko samt desse tillika berättigas att under förrättningen erhålla fri kost och bostad, jemte skjuts dit och derifrån elter en häst, och att, i följd häraf, Egodelnings-rätts-ledamöternes dagtraktamente måtte i öfverensstämmelse härmed bestämmas; samt af Eric Larsson: att antingen Gode-Mans-arfvodet måtte ökas med 16 sk. B:ko om dagen eller ock fri kost Gode Män under förrättning tillerkännas. Ehuru den tillökning i dagtraktamente åt God
Det har väl blifvit påstådt, att ett forvagns-system för vårt land, nied dess långa afstånd och glesa befolkning, icke vore rätt tillämpligt, och att, örn ock diligenser och post-vagnar inrättades längs efter de större vägarne, skulle dock sådant på mellanvägar icke låta sig göra, och följaktligen den icke obetydliga del resande, sorn färdas inne i landet och från de stora stråkvägarne aflägset, i stället för att af detta forvagns-system draga någon nytta, tvärtom skulle lida stort men, om den lätthet att äfven på mindre besökta orter erhålla hästar och fordon, som nu förefinnes, på något vis förminskades. Häruti ligger visserligen en sanning, men vore det icke redan af stor nytta för det allmänna, om en ordnad och på reguliera turer fotad befordring af resande kunde å de större och mera befarna vägarne inrättas, under det det gamla skjutsnings-sättet fortfore, der detta tillsvidare vore det enda utförbara? En reglering af en i landets ekonomiska förhållanden så djupt ingripande natur, som den af skjuts-väsendet, kan naturligtvis icke på en gång åstadkommas, men otvifvelaktig! måste snart första steget till en sådan tagas, om vårt fädernesland vidare vill göra något anspråk att, i bredd med öfriga nationer, söka underlätta och beqvämliggöra en af de mäktigaste häfstänger för vår tids utveckling — trafiken. Och då en sådan till sjös är så väl ordnad hos oss, att vi deruti stå lika högt som någon nation i verlden, hvarföre skulle icke något kunna göras äfven till lands, der vi ligga flera hundrade år efter de minsta stater i Europa? Det är utan tvifvel ett ämne, värdt den samvetsgrannaste uppmärksamhet, att behjerta våra skjuts—skyldiges klagomål, men det allmänna har äfven obestridligen rätt alt fordra förbättringar, der det gör uppoffringar. Jag finner i Utskottets betänkande den berömvärdaste omtänksamhet om den skjutsande, en högt uppsatt lega, minskade skjuts-bidrag och flere förmåner, men jag har ej lyckats upptäcka en enda större garanti för den resande allmänheten, än som nu förefinnes, att, i utbyte mot dessa beviljade förmåner, punktligare, fortare eller heijvämare blifva forlskafläd.|]