Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men utan tvifvel hafva hans ögon, eljest ganska goda, blifvit slagna med någon hemlighetsfull förtrollning, ty de kunna icke urskilja hvarken harar eller rapphöns, och likväl måste begge delarne finnas. Ännu besluten patron Fabian är en man af upplysning att icke tro på underverk, ställer han sig upp på fötterna, blickar åt alla håll genom busksnåren, inåt djupaste skogen, upp i luften, upp i trädtopparna ... förgäfves, oupphörligt förgäfves. Han säger härunder för sig sjelf: "Det är obegripligt ... det är otroligt ... omöjligt kunna de vara borta men hvar fan äro de då?" Skogen teg med envis ihärdighet, och likaledes marken, luften och busksnåren. Vår patron började midt i dödande hettan, förhöjd af hans tjocka kläder, att känna den ena rysningen efter den andra. Att komma hem utan någon fångst, var en olycka, för hvilken han under vanliga omständigheter icke gerna blottställde sig. Men att blottställa sig för den i dag, var tusen gånger värre, enär han, detta förutan, kunde vara beredd på en lexa för det han i trotsig olydnad vågat uraktlåta befallningen att väcka unga Gottlieb. Midt under detta olycksaliga bryderi visade sig emellan grenarna det ödmjuka, halft flinande ansigtet af hans skaffare. "Mina harar", skrek patronen i raseri, "mina rapphöns, din kanalje?" "Tänker patron att jag tagit dem?" "Det vore ett streck så godt som ett annat! Hvad gör du här, sedan du fått din betalning?" "Jag gör ingenting jag utan patrons befallning, och jag går straxt min väg, om jag är till besvär. Annars var det så, att jag tänkte att det kunde roa patron att veta hvart hans jagtbyte har gått hän?" "Nå, för tusan, det är ingenting annat jag begär har någon vågat stjäla det?" "Det torde inte vara så utan det!" "Hvem fort ... svara!" Men skaffaren svarade endast med ett långt utdraget: "nå-nå!" "Kan du bevisa hvad du sagt?"
Kanske hertigen, han skall ju vara en sträng ordningens man och bondeskyddare; men en räf och en varg är han sen också! Nå ja, hvad var det jag skulle berätta. Jo, när klubbemännen plundrade och härjade, så tyckte väl Jussi, att det var ett lätt sätt att få sig gods och gull, och så lemnade han åter nybygget öde och gick med bondehären, och der stupade han. Och han, som först tog opp nybygget, han gick också med i en annan bondhop, ty han var arg på Flemingen, som inte hade tuktat den, som tog nybygget af honom; och så fann han sin död, och hans hustru och små barn ha gått till korta af onaturlig föda och annat elände, som tar bort folket nu som strå. Nu ligger nybygget öde och förfallet; men vill husbond, så söka vi opp det. Jag hittar vägen dit, och så har husbond tak öfver hufvud och godt gömsle för vintern. Och får hertigen öfverväldet, som de nu säga, så kan husbond sitta der till bättre tider. I vår arbeta vi opp jorden igen, och i vinter göra vi oss verktyg dertill och fånga harar och fåglar, och fiska i insjön vid gården. Ja, och vill husbond vara så god och förlåta att jag bjuder dåligt för präktigt, så skall jag nu hemta en arbetshäst för ridhästen. Till en sån räcker väl ändå, det jag har qvar; och litet råg måste vi nu ock se oss om att få, och utsäde och så der bortåt. Det går allt galant, husbond.” Projektet begagnades. Allt noga öfverlagdt, var det det bästa man kunde hitta på, och syntes erbjuda säkerhet, och till nybygget i skogen ställdes nu vandringen. Stället fanns. Det var visserligen förödt och förfallet, men ej mer, än att åtminstone stugan inom några dagar var satt i hjelpligt skick, lätt kunde eldas varm, och genom Sigrids omsorger småningom fick tillochmed ett någorlunda trefligt utseende.
’’Man hade kunnat ursäkta, — säger Frih:n — om Utsk., liänfördt af sin känsla, hade förbisett grundlagarnes föreskrifter och aflåtit ett sådant prot.utdr. till Const.Utsk.; men att, sedan uppmärksamheten blifvit väckt på grundlagarnes oförtydbara hud, ändock vidblifva beslutet, var att med berndt mod bryta emot grundlagarna och ar således brottsligt.” Jag vill nn först erinra derom, att StatsUtsk. aldrig fått någon hant vdan derom, alt den vidtagna åtgärden var oriktig; ty Const.Utsk. bar aldrig i anledn. deraf lemnatStatsUtsk. något svar, och desto orättare mäste det då vara att stämpla såsom ett brott denna den mest oskyldiga af handlingar, att medelst ett prot.- utdr. lemna avis om hvad man tror vara värdt uppmärksamhet. Skulle R. o. Ad. lemna ett godkännande åt de epitheter, sorn Frih. Cederström begagnat, och instämma i detina lika skarpa, som obehöriga anklagelse emot StatsUtsk., då måste jag säga det jag ej tror mig kunna åsidosätta den pligt, som af mig i StatsUtsk. blifvit fordrad, att begära den reconvention, hvartill flere StatsUtskrs ledamöter anse sig berättigade. Jag ber således, alt framställningen helt enkelt måtte läggas till handlingarna, utan betygande af något gillande eller ogillande. Hr Munck af Rosenschöld: Då del s. k. dechargebetänk.
Hvad serskildt beträffar säkerheten för de deraf till enskilde personer utgifna lån, så hafva Fullmägtige ansett sig, till närmare utredning af förhållandet i detta afseende, böra anföra; Uppå förekomne anledningar blef, redan år i838, af Byggnads-Låne-Comiten i Wenersborg hos Fullmägtige framställd den förfrågan, huruvida, då sådane fastigheter, hvilka blifvit intecknade till Riksgälds-Contorets säkerhet för erhållne byggnads-lån, men på hvilka till uppförande åtagne byggnader voro antingen endast påbörjade eller ock blott lill någon del fullbordade, kommu att å executiv auction försäljas, Comitéen, vid dylikt tillfälle hade att 24 Stats-Utskoitets Memorial, N.-o B8\ för Riksgälds-Contorets räkning inropa den utmätte fastigheten, till belopp, som motsvarade och betäckte, hvad i fastigheten innestod såsom intecknadt byggnads-lån, derest icke något bjöds derutöfver, eller om Byggnads-LåneComiteen skulle låta fastigheten bortsäljas lill hvad som kunde bjudas, vid äfventyr, att Rikgälds-Contoret, som alltid hade första inteckningen, förlorade skillnaden mellan auctions-summan och det belopp, fastighetens egare såsom byggnadslån lyftat. Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 28 Mars 1835, angående de Comiteen, i afseende å lånemedlens förvaltning, gifna uppdrag, innehöll i \ momentet det allmänna stadgande, att Comiteen, hvilken egde att pröfva och bestämma, ej mindre lånesummans storlek, än det belopp, som i afräkning derå finge uppbäras, lomme att får alla i Riksgälds-Contoret lyftade summor ansvara och redovisa, i den ordning, som uti högstberörde Nådiga Bref funnes stadgad och föreskrifven, och, enligt i3 mom. i samma Nådiga Bref, uppupphörde denna ansvarsoch redovisningsskyldighet ej förr, än alla vederbörande låntagares skuldebref blifvit till Riksgälds-Contoret aflemnade och Comiteen filt sig decharge meddelad.
Jag är öfvertygad, att mångas sinne derigenom skulle lugnäs, emedan många frukta, att man slutligen så intrasslar sig, att man ej vill medgifva några correctiver emot misstagen. BancoStyrelsen tror jag deremot vara i tillfälle att åstadkomma det rätta correctivet. Om ej Herr Grefven och LaudlMarskalken anser ett sådant behandlingssätt mot formen stridande, hemställer jag, att denna enkla sak kunde få afgöras utan votering. Herr Tham, Wollrath: I händelse Herr Grefven och LandlMarskalken skulle finna det med ordningen öfverensstämmande, att meddela den begärda propositionen, afstår jag från att yttra mig; men om Herr Grefven och LandtMarskalken förklarar, att en sådan proposition ej går an, skall jag anhålla att återfå ordet. 56 Den 2 December e. m. Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: Jag anhåller att först få i Protocollet antecknadt, att jag i förmiddags var af embetsgöromål hindrad att deltaga i öfverläggningen. — I den nu förevarande frågan är svårt alt fatta något beslut, då man ej vet, huru stor del af lånen kommer att blifva å vista, eller på uppsägning. Förhållandet är helt olika i dessa begge afseenden, I senare fallet är det likgiltigt, om man begagnar Obligationer eller Afskrifnings-räkning, emedan dessa papper då ej få egenskap af mynt; men om de skola ställas å vista, blifva de blott Bancosedlar löpande med ränta, och således begärligare än de nuvarande Bancosodlarne; likasom de fordna Disconternas 3-procentssedlar voro. Dessa sedlar skola då få stort inflytande på rörelsen, emedan de kunna begagnas i all handel och vandel man och man emellan. Jag , hemställer till dem, som nu yrka derpå, liurudant de föreställa sig tillståndet skola blifva, då denna artificiella tillgång omsider skall indragas? Jag hemställer, om ej dessa Herrar nu sjelfve spinna de snaror, hvaraf de vid en annan Riksdag skola finna sig strypte. Jag föreslår derföre, att första propositionen må blifva: om lånen skola upptagas på tid, eller å vista?
Emedlertid, och ”sorn berörde Författning tilläfventyrs kuntje af vederbörande så förstås, att, i följe ”af densamma , nederlag af Utländskt Jern ”vöre tillåtet, äfven i fall det blefve undantaget från de Produkter, som af Compa* ”niet finge uppläggas; hvilket undantag ”skulle i sådan händelse vara utan ändamål ”och lätt illuderas, enär dylikt fern kunde ”på stället finnas att tillgå för främmande ”fartyg, så lärer till förekommande af ail ”misstydning i den delen och för att afböja, ”en sadan allmänna nederlags rörelsens möjliga ”riktning i en framtid, antingen det tillämnade ”Companiet bringas till verkställighet eller ”icke, Eder Kongl. Maj.t i nåder finna angeläget att så förklara merberörde Författ”ning, att begagnandet af den förundta ne”derlagsfriheten ej må sträckas till Jern ”från utländska orter.” Kongl. Maj:ts och Rikets Bergscollegium har äfven uti detta underdåniga tillstyrkande instämt; och, ehuruväl af Kongl. * Maj:ts, för inrättandet af ett ÖstersjöCompagnie , den 25 sistlidne Januari utfärdade nådiga Privilegium, och den deri gjorda inskränkning till upplag årligen af högst 15,000 Skepp:d Jern , är att sluta till den nådiga afsigt, det något utländskt Jern derutöfver ej må på annat sätt, eller med begagnande af enskildt nederlags-lrihet, till 136 JDen 5 Maj. e. rri'. Götheborg införas, såsom förnärmande afsättningen af denna Rikets egna tillverkning och redbaraste export.vara, synes likväl sakens vigt fordra, att, till förekommande af all misstydning, ofvanberörde författning af den 5:te Maj 1813 så förklaras, som Kongl. CommsrceCollegium hemställt, att nemligen begagnandet af den förundta nederlags-, friheten ej mä sträckas till Jern frän utländska orter.
Sedan Hushållnings-sällskapets kassa genom erhållande af andel i bränvinsutskänkningsafgifterna vunnit en högst betydlig tillökning, har Sällskapet årligen kunnat använda större belopp till premier vid allmänna och enskilda landtbruksmöten inom länet, äfvensom Sällskapet med belöningar utmärkt framstående odlingsflit. I följd af ingångna föreningar om vallning och tjudring af kreatur, har i södra delen af länet stängseln å slättbygden försvunnit utom på några få ställen i gränsen mellan särskilda byar, der till hägnad vanligen användes sten. Äfven i mellersta och norra delarne försvinna hägnader allt mer och mer. Der de finnas bestå de hufvudsakligen af sten och jordvallar samt endast i skogstrakterna af träd. Belåtenheten med verkningarne af Kongl. Förordningen den 21 December 1857 har varit allmän, om ock i vissa fall svårighet att kunna eller vilja förstå samma förordning sig yppat. Ehuru en stor del af befolkningen i kustorterna idka sjömansyrket, har dock funnits full tillgång på arbetare för jordbrukets behof. Sättet för dessas anskaffande har varit det vanliga, nemligen antagande af dels torpare, hvilka fått jord åt sig upplåten mot dagsverksskyldighet, dels tjenare i husbondens bröd enligt tjenstehj onsstadgan, dels ock tillfälliga arbetare för dag, vecka eller månad. Stattorparesystemet är inom länet i ganska ringa utsträckning tillämpadt. Enligt meddelade uppgifter har under åren 1856—1860 ingen anmärkningsvärd förändring sig företett i afseende på dagsverkspriserna, hvilka sålunda blifvit antydda: för mansdagsverke under sommarmånaderna 1 R:dr å 1,83 och den öfriga tiden 67 å 80 öre, samt qvinsdagsverken omkring hälften af nämnde belopp. För ökedagsverke med två dragare och en körare har betingats, sommartiden 2,75 ä 3,50, samt under höstoch vintermånaderne 2 R:dr ä 2,50. Hallands län. Vattenaftappning. Skogshushållning. Priser å skogsprodukter.
Det är således dessa 2:ne skäl, som gjort att jag borde draga i betänkande att i allt efterfölja hans mening. Jag har sagt, att den minsta sedelvalör för privatbankerna i Frankrike var 5oo francs och i Englund 6o pund eller 1200 r:dr r:gs. Alltså hade jag redan yttrat, att jag skulle yrka en sådan säkerhet, om jag ej nu visste att förslaget i 1 §:n ej skulle gå igenom, då tre Stånd redan beslutat annorledes. Deremot hade jag skäl att förmoda, att Grefven ej skulle hafva några sådaua suppositioner, att jag skulle kunna anhålla hos Den 20 Februari f. m. 495 R. o. Ad., att Ståndet skulle eludera sitt förra beslut. Detta liffr jag å min sida rätt att fordra. Hvad Hr Ribbing yttrat i denna sak vill jag lemna derhän. Om någon anser att en bank, som utger sedlar och skall dem genast inlösa, då de företes, är säkrare, om den, i stället att hafva mycket af Rikets mynt, har inteckningar i Svenska egendomar, hvilka endast långsamt kunna realiseras, så är detta för rnig alldeles oförklarligt. Jag kan ej finna annat, än att, då man insätter 4° proc. i reda penningar, så är det gifvet att banken skall mycket mera vara i tillfälle att kunna göra rätt för sig, d. v. s. inlösa sina sedlar, än om den hade ett mindre contant belopp. Det kommer ett särskildt morn., nemi. 2 mom. af g §:n, som innehåller, att när det bestämda förhållandet emellan bankens tillgångar samt beloppet af dess ereditsedlar och invisningar blifvit rubbadt, så åligger det directionen att fylla detta belopp, genom inskränkning af bankens utlåningsrörelse. Alltså är säkerheten i detta fall, såsom jag tror, fullkomligt tillfredsställande.
Maji afgifven Skrifvelse, att till utförandet af alla derstädes återstående arbeten skulle erfordras ett belopp af 74,650 R:dr; hvarjemte ÖfverlntendentsEmbetet, lika med vederbörande Architect, förmält sig icke kunna af de härom, tillgänglige Handlingar uppgifva, huruvida sistberörde Summa vöre emot behofvet svarande, enär detaillerade Kostnads-förslager öfver sistberörde arbeten saknades, hvilka ansägos desto nödvändigare som det upprättade kostnads-förslaget, till uppföran - Betänkande!), N:o 34o. 13r de af 2:ne Cassern-byggnader, blifvit beräknadt efter de år 1821 gångbara priser på materialier och arbetslöner, och således nu mera ej kunde anses tillförlitligt, emedan så väl dagsverken, som, i synnerhet ätskillige Byggnadseffecter, sedan nämnde tid betydligen stigit i välde. I detta afseende är af IlofCancellersEmbetet dels anmält: att de af Committerade uppgifne slunmor grunda sig på en jemföreise-caicul emot förut fastställda och sedermera, till vinnande af någon besparing, förändrade kostnads-fÖrslag och ritningar, dels ock tillkännagifvit, att K. M:t, i anledning af den betänklighet ÖfverlntendehtsEmbetet yttrat, i afseende på tillräckligheten af det anslag K. M:t för ändamålet äskat, i Nåder förklarat sig vara sinnad, att, förmedelst alla sådane besparingar, som möjeligen kunna äga runi, söka tillvägabringa fullbordandet afCasernbyggnaden med den i K. Mits Nåd. proposition uppgifne Summan, 70,000 It:dr. Vid desse förhållanden tillstyrker Utskottet: att It. St:r måga bevilja, såsom ytterligare anslag för Allmänna GarnizonsSjaldiusByggnadens fullbordande det belopp af 116,824: 4?- 4* som vederbörande EinbetsVerk vitsordat vara i sådant ändamål tillräckeligt; samt för Andra LifGardets Casernbyggnads fullbordande de af K.
Hvad beträffar Herr Hjertås anmärkning, att i förslaget borde för mera tydlighets skull utsättas "Länets markegång;” så hemställer jag, om det kan vara nödvändigt, och om det icke skulle kunna leda till förvillelse i ExpeditionsUtskottet, då denna ändring blott skett i ett Stånd. För min del tycker jag det ligga i sakens natur och aldrig kunna sättas i tvifvel, att det är Länets markegång, som är i fråga, och jag anhåller derföre om proposition till bifall å Utskottens förslag, utan någon ändring. Herr von Hartmansdorff: I afseende å markegångsprisen och deras rigtighet eller origtighet anhåller jag få anmärka, att, så länge de bestämmas på den tid af året och på det sätt, som nu, kunna de lika väl blifva för höga, som för låga. Uti den Commitee, som varit samlad för att yttra sig 1 frågan om Tull å inkommande spannemål, upplystes, att priset i Blekinge var 2 R:dr högre än i Jemtland, hvilket synes högst besynnerligt, då man jemför den Den i Mars e. m. 55 förra Provinsens nära grannskap intill Skåne och hafvet med den sednares belägenhet i närheten af fjällen långt från Bottniska viken. Erfarenheten har jemväl visat, att i åtskilliga Län markegångs-prisen någon gång öfverstigit de gångbara. Lika med Herr Hjerta tror jag emedlertid, att då enligt Utskottens förslag markegångssättningen komme att blifva af mera vigt, man mera än nu skulle söka att bestämma det verkliga priset. Min mening har ingalunda varit, att på något sätt minska de behöriga löneinkomsterne för någon Löntagare, men jag har önskat att prejerier måtte kunna förekommas. Dessa äro mina bevekelsegrunder, och om Stånden bifalla hvad Utskotten föreslagit, gör jag mig förvissad, att Kongl. Majit icke lärer underlåta, att genom dess Befallningshafvande vaka öfver, att markegångsprisen blifva bestämda till deras behöriga belopp. Grefve Björnstjerna:
För att qvinnan ur de bildade klasserna skall mera lämpa sig att blifva en passande maka samt moder för kommande slägten, fordras hufvudsakligen bättre helsokraft, större arbetsförmåga och mindre anspråk på lifvets beqvämligheter. Jag vet icke om det är orätt, men för mig är den sexuela frågan både roten och blomman, både början och slutet af all moral. Arbetar man än dag och natt för medmenniskors väl, offrar man än derför lif och förmögenhet, så synes det mig allt till intet nyttigt, om man vanvårdar, försummar och förnedrar sexuallifvet, naturens egen evigt föryngrade elementarskola för sann altruism. I kännen alla det gamla språket: » framför allt bevara ditt hjerta, ty derutaf går lifvet »; jag skulle vilja af denna sats göra en tillämpning. Liksom hvarje menskligt lif och tillvaro ha sin upprinnelse i ett könsförhållande, så kan detsamma betraktas såsom mensklighetens hjerta. Rubbas och förstöres detsammas verksamhet, så lida mensklighetens alla lemmar med. Det bar från Frankrike utgått en grundåskådning som gifvit sig uttryck i ordspråket: » Ou äst la femme? » — hvar är hon, denna vanligen hemska, demoniska, sirenlika varelse, detta väsen, som ingen manlig kraft och karakter kan motstå, detta dunkla, oförstådda naturmedium, som trånande och omättligt bedöfvar, bedårar, neddrager och tillintetgör hvarje manligt väsende. Det ordspråket har fått sitt komplement, hvilket också på franskt tungomål lyder: » tuez-la! », döda henne, något annat argument finnes ej i mannens hjerta och själ, döda henne eller du tillintetgöres sjelf! Vare det hellre vårt valspråk för hvarje steg vi gått framåt, för hvarje svårighet vi besegrat, för hvarje förädling vi vunnit, vare det vårt valspråk, derför att det är sant, empiriskt sant — » dos ewig weibliche. zieht uns hinan.i&gt; Teater o c h musik. Kungl. operan. Den märkligaste repris å denna scen under innevarande spelar är onekligen Beethovens härliga opera » Fidelio », som i lördags gick af stapeln efter flerårig hvila.
På grund häraf har motionären, som under förutsättning, att det lyckats honom gifva åt förslaget den fullständighet och tydlighet, hvaraf klart följde huru förlag af lagen betraktades, formen och vilkoren derför, verkningarne deraf och sättet att göra detsamma gällande, ansett, det man vid granskning af allt hvad som innefattas uti Eörlags-ordningen, Bergs-författningar, Manufakturoch Handtverkeri-privilegierna, Hall-ordningen, Kongl. Stadgan om Nord sjöfiskare och Reglementet för Eskilstuna fristad ej borde blottställa sig för ett förbiseende, hvarigenom något stadgande, stridande emot förändrade föreskrifter om förlag, klefve bibehållet, hemställt, ”det måtte Rikets Ständer för sin del besluta att, med upphäfvande af allt hvad i särskilda författningar vöre stadgadt rörande förlag till och för bergverk, bergsbruk, fabriker, handtverkerier, nordsjöfiske och arbete inom Eskilstuna fristad, med undantag dock af hvad om förlag i Handels-ordningen Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 3 den 22 December 1846 funnes bestämdt, nedannämnda rum uti allmänna lagen måtte erhålla följande lydelse: Handels-Balken. Detta lagrum erhåller följande tillägg: Åtager sig någon att gifva förlag efter ty i 10 Kap. 14 § sägs, håfve ock rätt att betinga så stor vinst han gitter. o o Kap. 10. Titeln ändras till följande: Om pant och borgen samt om underpant. En ny § tillägges, så lydande: § 14. Åtager sig någon att, till drifvande af bergverk, fabrik eller annan inrättning för råa ämnens förädling, gifva förlag i penningar eller varor mot underpant i de råa ämnen, som frambragta eller för tillverkningen anskaffade varda, i det Som tillverkas och i annan lös egendom, som till verket, fabriken eller inrättningen hörer, eller åtager man sig att till saltsjöfiskesidkande gifva fiskare sådant förlag mot underpant i fångst, fartyg och fiskredskap; då skäll om det för lag afhandling med pantförskrifning af sagda egendom upprättas med dag, årtal och vittnen under. Kap. 17. § 7. 3:dje momentet erhåller följande lydelse:
För öfrigt är det rätt besynnerligt, alt om de skattdragande någon gång råka att få en liten fördel, Rikets Sländer sjelfve vilja afskaffa den, och i otid bryta de förbindelser, hvarpå den grundas. Grefve Gyldenstolpe: För att rättfärdiga mig mot Herr Hjertås anmärkning, får jag erindra, att det KnekteContract, hvarur Grefve Horn och Herr Hjerta åberopat innehållet af 6 §., är af år 1690, men det af mig upplästa för Bohus Län af år 1739. I alla fall synes mig den analogi Herr Hjerta sökt draga af den åberopade §:n ej vara rigtig och i allmänhet gällande. Der slår nemligen ej något nämndt om årsbeklädnaden. I det af mig anförda står deremot bestämdt, att karlen skall af Roten årligen beklädas. Friherre af NordinCarl Johan: Jag anhåller att få yttra några ord i denna fråga; jag skall vara helt kort. Innan 1812 års BeväringsLag tillkom, var det Båtsmanshållets åliggande att inom 3 Månader ersätta vacant karl, och följakteligen äfven att bekläda honom. Genom Bevärings-Lagen förunnades Rotehållarne frihet från denna recrutering under krig, emedan vacancerne skola fyllas af Beväringskarlar, men derigenom måtte Rotehållarne likväl icke vara 176 Den 18 November e. in. befriade från skyldigheten alt årligen bekläda sin Båtsman. Båtsmanshållet bär fått stor lindring i sin tunga, dels genom nämnde recruteringsfrihet under krig, dels genom befrielsen från fördubblingskarlars presterande. Att utsträcka denna lindring ända till frihet från beklädnads-bidrags utgörande för vacanta Rotar, dertill synes mig icke finnas något skäl. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottens sista förslag. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hans Excellence gjorde proposition till bifall å Statsoch EkonomiUtskoltens ifrågavarande Utlåtande. Ropades