Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man var nu vid porten af det beskrifna huset. Några slag med portklappen tillkännagåfvo afsigten att slippa in. Det dröjde likväl. Klappningarna förnyades. Nu hördes på gården några långsamt framskridande steg, afbrutna under den gåendes anfall af torrhosta och beledsagade af morrande och gläfs af en hund, som åtföljde den gående. «Hvem är det?« frågade en pipande qvinnoröst innanför porten. – «Ett par herrar, som önska slippa in« – svarades utifrån. – «Hvem söker herrarne?« – «Mamsell Arfvidsson.« En nyckel skramlade i låset; gångjernen gnällde; porten öppnades; våra fotgängare inträdde på en rymlig gård, der de mottogos af en gammal dverglik, enögd och haltande piga och en stor svart lurfvig hund, hvars gnistrande ögon och hvita tänder manade de inträdande till foglighet. Stora Boken I FÖRORD I Ernst Ahlgren-arkivet i Lunds universitetsbiblioteks handskriftsavdelning utgör Victoria Benedictssons dagboksanteckningar åren 1882–1888, den s. k. Stora boken, det ojämförligt mest betydande och fängslande materialet. Manuskriptet har i sin helhet inte varit tillgängligt för forskningen förrän 1950, då Fredrik Böök som den förste begagnade det för framställningen i böckerna Victoria Benedictsson och Georg Brandes (1949) och Victoria Benedictsson. Intill dess hade innehållet endast varit känt i de utdrag som Axel Lundegård, Victoria Benedictssons förtrogne vän och förvaltaren av hennes litterära kvarlåtenskap, låtit publicera, utförligast i Dagboksblad och brev samlade till en levnadsteckning. Att dessa utomordentligt intressanta dagboksanteckningar, som efterhand växer ut till inte bara litterärt högtstående utan också till mänskligt gripande, tragiska dokument, nu kan göras tillgängliga för läsare också utanför de litterära fackmännens krets är ytterst glädjande och har möjliggjorts i första hand genom de anslag som dåvarande Humanistiska forskningsrådet, nuvarande Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet beviljat och för vilka jag vill framföra ett vördsamt tack. Uppgiften att granska texten och förse den med inledning och kommentarer har anförtrotts åt fil. dr Christina Sjöblad.
Riksdag i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse, måtte hos Kongl. Maj:t i underd. anhålla, att LagComile'ens Ledamöter, eller, derest hinder för dem skulle möta, andre skicklige personer kunde ofördröjligen förordnas att författa, och i god tid, innan nästa Lagtima Riksdag bör infalla, från trycket utgifva en sammandragen och lätt öfverskådlig framställning af de, så väl till allmän Civilsom Criminal-Lag, afgifne förslagens plan samt allmänna grundsatser, med hänvisning till de i Lagförslaget upptagne motiv, jemte uppgift och jemförelse af de väsendtligaste skiljak -*u—T. qp-ens stadeanden och 12. Lag-Utskottets Utlåtande N.-a St. «!era, som till antagande ära föreslagne; hvarvid sådane i jy34 års Lag befintlige föreskrifter, sorn Comiteen ansett vara af oeconomisk beskaffenhet och derföre utur förslaget uteslutit, böra tydligt utmärkas, med förslag lill stadgandea härutinnan, tjenlige jemväl att, om så nödigt pröfvas , i LagComiteens förslag införas;, äfvensom anvisning, hör lemnäs, hvarest i den föreslagne Griminal-Lagen de ansvars-bestämmelser igenfinnas, sorn fiån Civil-Lngförslaget ära uteslutne, så att denna framställning, under fortgången af Rikets Ständers gransknings-arbete, ehvad deli kammer att å en eller flere Riksdagar försiggå, må kunna tjena tilt ledning och rättelse; samt 3to att Rikets Ständer derjemte till Kongl. Majit frambära den underd. önskan, att, till förenkling af vårt Lagverk, alla ira gällande stadganden, sorn höra* till 1734 års Lag, och uti serskilda författningar ära intagne, måtte, till deras hufvudsäkliga rälta innehåll, införas i berörde
I afseende på de genom Riksgälds-kontoret, under den 30 Juni 1855, utgifna fonderade stats-obligationer för de medel, som, till följd af Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag fattade beslut, blifvit upplånta för jernvägxanläugningars bekostande eller under stödjande, komma nedanstående, vid nämnda riksdag meddelade och af Kongl. Majit, enligt Dess nådiga Kungörelse den 3 Februari samma år, gillade och fastställda föreskrifter att fortfarande tjena till efterrättelse: l:o. Dessa obligationer, hvilka å itmehafvarens sida icke åro uppsågbara, må af Riksgälds-kontoret uppsägas till inlösen efter Sex månaders förlopp, såvida icke Fullmägtige vid utgifningen af de obligationer, för hvilka Riksgälds-kontoret mottagit hela det förskrifna kapitalbeloppet, afstått från uppsägningsrättens begagnande under en tid af Tio år. Obligationernas uppsägning sker medelst derom i rikets officiela tidning införd kungörelse. Den till dels Fyra, dels Tre och en half procent årligen bestämda räntan för de i dessa obligationer förskrifna lånesummor tillhandahålles ovilkorligen obligationsinnehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kupon. Hvarje obligation skall, intilldess den varder inlöst, hvart tionde år förses med nya halfårs-räntekuponer för en tiderymd af Tio år. 3:o. Till ränteliqvider för omförmälda obligationer och kapitalets amortering hafva Rikets Ständer anvisat ett, i öfverensstämmelse med Regeringsformens 66 § utgående, årligt anslag, svarade mot Fem procent å det emot dessa obligationer upplånta belopp; hvilket anslag utgör Tretton tusen sexhundrafemtiofem R:dr; kommande detta anslag att fortfarande och med oförminskadt belopp årligen utgå ända tilldess lånet blifvit i stadgad ordning betaldt. 4:o.
I Norbergs, Skinnskattebergs samt Vesteroch Öster-bergslagen äro bergsmans-hemmanen underkastade roterings-tungan likasom annan kronooch kronoskatte-jord; och om undantagsvis, uti en och annan bergslag, för jordbrukets och hemmanens svaga beskaffenhet dessa vid utskrifningarne och derefter vid roteringens införande befriades ifrån det indelta knekte-hållet, så bör val undantaget icke betraktas såsom regel. Sjelfva Kongl. Bergs-kollegium, i allmänhet så nitiskt för bevarandet af bruks-intressets fördelar, och derföre äfven uti sina för 2:ne år sedan afgifna utlåtanden öfver frågan om tackjerns-utförseln lifligt ifrande för export-förbudets bibehållande, gick dock icke så långt, att det ifrågasatte nya skatters påläggande ä bergsmans-hemmanen såsom ett vederlag för tillåtelse för bergsmännen att fritt få disponera sina produkter och äfven utom riket försälja dessa. Men om äfven den dagsklara orimligheten antogs, att export-tullen å tack - iOO Bevillnings-Utskottets Betänkande M 10. jern skulle utgöra ett vederlag för bergsmans-hetnmanens förmenta skattefriheter, så borde väi detta vederlag billigtvis komma såsom en fördel Statsverket till gode, hvilket, såsom förhållandet nu är, endast i högst obetydlig mån kan komma i fråga. Nu deremot verkar export-tullen blott att nedpreja tackjerns-priset med enahanda belopp som tull-af giften utgör till tackjerns-köpande bruksegares vinning, och alt dessa för denna stora fördel gifva Statsverket någon ersättning, är ingalunda kändt. I fordna tider, ännu icke längre tillbaka än ett par tiotal år, erlade stångjerns-tillverkarne en ganska dryg utförsels-tull å stångjernet, och denna utförsels-tull kunde verkligen betraktas såsom ett till Staten erlagdt vederlag för den ännu större förmån statsmakten tillskyndade bruks-egaren genom förbudet emot tackjerns-utförsel.
Maj:t, som, på grund af hvad Konvoj-kommissariatet härvid anfört, anser något hinder icke möta för handelsoch sjöfartsfonden att med ofvanberörda, af Rikets Ständer ifrågaställda bidrag, Nittio Tusen Riksdaler, deltaga i gäldandet af meranämnda lösningssumma, äfvensom ali den af Konvoj-kommissariatet föreslagna utväg för ett så beskafFadt deltagande i lösniogssummans liqviderande är med minsta omgång förenad, vill härmed föreslå Rikets Ständer, att hela det till Stadetullens aflösning erforderliga belopp må från det af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret för ändamålet anvisade anslag utgå, emot det att all fråga om vidare inbetalning å Riksgälds-kontorets, enligt förbindelsen af' den 18 December 1856, till handelsoch sjöfartsfonden egande skuld, till såväl kapital som ränta kommer att förfalla och samma förbindelse varder till Fullmägtige i Riksgälds-kontoret återställd. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL G. Lagerstråle, 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 97. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans May.t Konungen i Stats-Bådet å Stockholms Slott den 17 Mars 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld.
Jag önskar således, att R. o. Ad. för närvar., enär frågan endast rörer detta Stånd och heror af dess beslut, icke ville godkänna denna verkställighetsålgärd, förrän Ridd.- di - Den 3o September. direct:n fält tillfälle att nogare betänka sig på frågan och med billigt afseende på möjligheten deraf att åtgärden vore af en half-oflieiel egenskap föreslå, att den ej må äga rum på sätt sorn är i fråga. Men om någon justering af referenternes uppsatser skall äga rum, så önskar jag att den måtte ske inför Hr Ridd.Secrettn, ty någon egenskap af granskad förhandling, utgången efter R. o. Ad:s beslut, måtte icke kunna tillerkännas desamma utan något certificat. Vi utskts-ledamöter hafva icke tid att ingå i denna granskning, men för min del vill jag gerna öfverlåta åt Piidd.Secrettn justcringsrätten, ifall han är i tillfälle att densamma sig åtaga; i annat fall bestrider jag förslaget härom, och önskar att 11. o. Ad. måtte förklara, att beslut i afseende å någon granskningsåtgärd icke fattas, utan må det bero af referenterne att förfara med sina anteckningar huru de behaga, men att R. o. Ad. som Stånd icke med desamma tager någon befattning. Gr. Frölich: Jag beklagar, att jag ej kan vara af samma tanke som Gr. Horn. Jag anser det vara nödvändigt att skilja frågorna åt, att veta hvad som är föremål för discussion eller icke. Jag kan ej föreställa mig, att fråga kan blifva, eller någon discussion uppstå, huruvida referenter skola finnas eller icke, eller om den plats de må intaga, ty derom är redan beslutadt. Orsaken hvarföre beslutet icke fick vanlig form, eller det vanliga uttrycket, att R. o. Ad. gillade den föredragna handlingen, låg deruti, att formerna för denna handling voro något krokiga, emedan, då man gillar det slut hvaruti vederbör, stannat, men icke gillar formen, det är då, som man låter bero; men att låta bero vid meningen af ett förslag, är ett beslut, som ej får rubbas eller brytas.
Jag bekänner, att det icke varit min mening, att endast söka bestämma Svenska spannmålspriserne; men att söka vinna detta ändamål, tillsammans med ett annat af vida större vigt och omfattning: nemligen, att dela vinsten med Utländningen uti Englands och Hollands förseende med sitt spannmålsbehof, äfven om det skulle ske med Utländska Capitaler, dein jag skulle tro, på denna väg kunna i brist af egna, fixeras i Svenska Spannmåls han - Den 23 December. 257 handeln, samt på tid, såsom skulder, amorteras genom den. Hvem vinner väl i denna stund på Svenska Spannmålslumdelen, och manne den drifves uteslutande med Svenska Capitaler? Landtmannen får åtminstone ännu icke hög betalning, och Köparne i södra och vestra Sverige hafva bestämt mottagit förskolter, samt sända Spannmålen i stora qvantiLeter öfver Sundet, der också största vinsten stannar. Och huru kommer det sig, att under det parlipriserne nu äfven här äro omkring 18 R:d. R:gs, torgpriserne endast äro omkring i5 för IIvetet? — Jo partierne äro föremål för Verldshandel!], och köpas med verldsmyntet, under det tunnsäckarne gå till dagliga förbrukningen på stället och lösas med Bagarnes eller Minuthandlarnes Riksgäldssedlar. För mig visar sig detta alldeles icke som någon besynnerlighet; jag skulle blott önska, att jag kunde så ledigt öfvertyga andra om orsakerne, som de ligga klart för min tankegång. De anmärkningar man gjort mot förslagets höga medelpriser, hvilka icke så helt och hållet blifvit angifne för exemplets skull, förfalla äfven, om man tänker sig in uti systemets ofvan anförda tendence. Må man tro, och jag medgifver det, att jag genom dem sökt vinna Landtmanncns gillande af förslaget. Mången har före mig 7 «• *7 2.58 Den a3 December. nödgats till större uppoffringar, för att vinna sitt ändamål, och det bör så vara emedan Landtmannen har största interesset, och bör hafva det vigtigaste inflytandet vid frågans afgörande, så länge lian ej ensidigt handlar, utan medger sunda grundsatsers tillämpning.
Då jag nu går att med några ord bemöta de anföranden, hvilka så väl då motionen väcktes, som i detta plenum blifvit afgifne, anhåller jag att till en början få uttrycka min glädje deröfver att inom detta hus ingen enda röst höjt sig emot den stora jernvägsfrågan i allmänhet, ty de anmärkn:r, som blifvit gjorda, afse egentligen riktningen af den jernbana jag föreslagit eller det system jag i min motion antagit. En jemförelse har blifvit updragen emellan vigten af en jernbana mellan Skåne och Wettern och den som skulle för ena Stockholm och Götheborg, men jag ber att få fästa upmärk samheten derpå, att jag icke på ett enda ställe i min motion tillåtit mig att anställa en sådan jemförelse, och att jag endast utgått från den synpunkten, att en bana emellan Skåne och Wettern skulle vara en af de mest angelägna inom fäderneslan det, hvarföre jag äfven sökt att så mycket som möjligt motivera och förtydliga denna min åsigt. Då jag nu går att med några ord besvara de invändningar som emot motionen blifvit gjorde, nödgas jag alt till en början fästa mig vid det yttrande, som i ett föreg:de plenum afgafs utaf en ibland de mest aktade medlemmarne af detta hus, höfdingen i ett län, hvarigenom banan skulle gå, derföre att en åsigt af honom uttalad eljest skulle kunna anses förtjena vitsord. Han har sagt, att en sådan bana icke på 50 år skulle gagna Jönköpingslän; — hvad nu först sjelfva staden Jönköping beträffar, torde en hvar finna, att om denna stad blefve ändpunkten för en så stor kommunikationslinie som den emellan Skåne och Wettern, skulle ej blott den stora mängd resande, som från de öfriga delarne af riket sammanträffade i Jönköping för att färdas på denna bana, utan äfven ifrån utlandet ankommande resande, som vilja besöka de nordliga delarne af Sverige, under en längre tid eller åtminstone några dagar der Ii Den 4. J a n u a r i f. m. uppehålla sig, hvilket, enl. min öfvertygelse, skulle mäktigt bidraga lill alt höja staden Jönköpings välstånd.
De lill förändring häri uppgjorde förslag hafva likväl icke hittills rönt önskad framgång, hvartill i icke ringa nion torde hafva föranledt, att dessa förslag Bih. till Riis, St. Prot. 1828, 1829. "/At S*ml. 2 Afd. 4 3;dje Iliift. \o. Bil. t. Lng-samt Allm.Besv. o. Otc. TJtsk. Ut'. K: a 12. städse mött motsägelse i Hedervärda Bonde-Ståndet. Under sådana förhållanden förekommer äfven mig betänkligt, att lemna ovilkorligt tillstyrkande till en förändring, som hufvudsakligen synes ega inflytande på allmogens rätt. Då jag likväl hyser den öfvertygelse, att förändring både är af verkligt behof påkallad, och kan till vägabringas på ett sätt, att icke någon olägenhet deraf uppkommer, anser jag mig böra, i anledning af de väckte rnotionerne, vördsamt föreslå, att, med ändring i 2 Cap. 5 §. Kyrko-Lagen, det må lemnäs hvarje församling öppet, att inom sig, efter öfverläggning med Pastor, besluta om lämpligaste sättet och tiden för Kungörelsers uppläsande i kyrkorne, så att hvar och en må kunna erhålla säkeroch fullständig kännedom om innehållet af samma Kungörelser; och torde dervid jemväl blifva nödigt, att sådana öfverenskommelser, innan de taga åt sig gällande kraft, blifva tili Kongl. Majrts vederbörande Befallningshafvandes granskning och fastställelse öf~ verlemnade, Häruti instämde Herr Grefve Posse% Arvid, Friherrarne Stjerncrona, David. Bil. t. Lag? samt Allm. Besv. o. Öec. U t sk. U tl.Nto ra. 43 Sprengtporten, J. W., och Ehrenborgf C asp., Herrar af Forsell och af Tannstrött;, Contracls-Prosen Nordin, Professorerne Bexell och Gravander samt Herr Leffler. STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad. Walldan. Lag-samt Allm. tiesv. o. Oec,Utsk. Bet.
Ansågs ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarve; samt Betänkande N:o sij, i anledning af serskilda motioner om ändringar uti nu gällande expeditions-taxa, m. m. Bifölls i dess helhet. S. D. Lästes och remitterades till Banko-ut skottet ett af Nils Strindlund från Yester-norrlands län ingifvet memorial, rörande präglande af koppar-skiljemynt å 4 skillingars banko valör. Den 13 Juli. Från Höglofl.
Tableau för åren 1778, i8o3, 1823, 1837, och förslagsvis vid 1828 års slut, hvilken Tableau Utskottet ansett vara, genom sättet för dess uppställning, serdeles i vissa delar, mera upplysande och åskådlig än de Tableauer, som vid sista Riksdag för tid-rymden från 1777 till 1822 upprättades; samt då i öfrigt, genom tydligen utvecklade motiver för hvarje serskild summas behandling, en hvar är satt i tillfälle att controllera principerne, samt af ZifFrorna göra de ytterligare omslutningar, som må anses lämplige; tror Utskottet sålunda, genom, förenämnde Acters och denna Tableauens meddelande till Rikets Ständer, sig hafva i möjligaste måtto uppfyllt, hvad för närvarande, och innan granskningen af BancoVerket blifvit fulländad, kan utaf Utskottet ästadkommas, för del af Motionairen åsyftade ändamål. Stockholm den 7 Februarii 1829. 4 Banco-Utskottcts Betänkande. (Härefter följa aine Tabeller i Stentry c N:ris i & 2, jemte till dem hörande Anmärk ningar, af Herr Kammarherren B. Rosen blad ttZ/y^Z/Z/z/t? dZetaeZi) _ Jiiiit/it J/tdfiZ /verÅ/a et/ j/hlet/Ztltyeye ryt telle te/te eli yttt Ttt/iZ/tn „? ?%, JvenrÅt dy/erte f verfUtyd titti ervard#: /t d? Hemer /edlar e/dr varande varde. Hels H nes MTxe/jn 39.939/96. 36/133,319 3. få -//ef SJrn 3/ /9rrem/er , Zr ///j& fj /' ZeeZZar eller/Ml/, lottrs , y^4 . _ /yyy _ t6%y.
Voltaire och Marmontel blefvo hans husgudar, till hvilka han offrade löften och rökelse. Det var det egendomliga skifte i mänsklighetens historia, då de, som makten hade, gjorde min af att fråga ideologerna, hur de skulle handhafva den, och dessa trodde dem på deras ord och skrefvo recepter och arcana för utrotandet af alla olyckor och ett snart upprättande af allmän lycksalighet. Men utom dessa ideella svärmerier besatt prinsen redan vid unga år en brådmogen erfarenhet. Nästan barn invigdes han i hofintrigerna, och den korruption, som rådde inom alla samhällsklasser, gaf honom ett tidigt intryck af misstro, som var ägnadt att motväga hans drömmerier om en utopisk stat med en ädel och lycklig mänsklighet. Världsklokhet och förmåga att beräkna och behandla människor lärde han vid en ålder, då andra knappast lämnat magisterns färla, och alltifrån denna tid läste han vid sidan af upplysningstidehvarfvets trosvissa evangelier kardinal de Retz’ skeptiska och människoföraktande memoarer, denna bibel för statsmän, som drömma om ränker och sammansvärjningar, och hvilkens författare icke sällan röjer sin härstamning från Machiavellis stad. Från denna tid ungefär begynner också ett förhållande, som helt säkert varit bland dem, som mest förändrat Gustafs karakter och af en vek och svärmisk yngling gjort en klok, hård och beräknande man. Det är hans oenighet med modern. Första spåren däraf märkas alltifrån det ögonblick, då prinsens skoltid 1762 förklarades afslutad och han blef en person för sig och en siffra att räkna med. Otaliga små och stora omständigheter gjorde nu och framdeles en klyfta mellan mor och son, men grundorsaken till deras splittring var, att de båda voro starka och ärelystna viljor, som törstade efter höghet och makt.
Det gäller isynnerhet den stora, till samhällets lifsfrågor hörande tvisten, om granskningens utsträckande till högsta lagskipningen. Så framt jag ej bedrager mig, har antalet af motståndare vuxit, i anledning af riksdagsdebatterna, sedan man genom dessas kommenterande erfarit, huru de redan vederlagda inkasten kunde upprepas, utan att vidröra vederläggningen. Såsom en besynnerlighet skulle kunna anmärkas, att den fria granskningsrätt, hvarom man strider, misshagat män af den skola, som mina egentligen litterära motståndare tillhöra. Sjelfve äro de ju hela samhällsförvaltningens oblidkelige granskare. Det är konservatism och byråkrati, som de tillvitat mig, före och under min tjenstetid. Huru kunna de då sjelfve ikläda sig den obskurantism, hvilken just tillhörer deras begrepp om byråkratien, uppträda mot granskningsrätten, angripa sjelfva omdömets frihet? Förgäfves söker jag härtill ali annan förklaringsgrund än den, att af hvad man kallar byråkrati gifvas tvenne arter, den ena frihetsvidrig, af gemensamt ursprung med allt maktbegär och för sjelfva den herrsklystna radikalismens framgång mindre hinderlig, den andra åter af äkta frisinnad halt, stödd på rättvisan och äfven derigenom skild från de falska frihetslärorna. En sann anhängare af embetsrpakten (byråkrat, i fall detta vore ett äkta ord' är icke den, som söker främja ernbetsmäns anspråk, utan afseende på deras duglighet, eller söker skydda dem emot det offentliga omdömets frihet. Ty ett sådant förfarande tjenar att undergräfva deras anseende och rubba grundvalen för deras rättmätiga, till samhällets båtnad oumbärliga inflytande. Intet anseende äger nemligen bestånd, utan att vara förtjent; och närdetta faller, består ej heller det inflytande, som för samhället är så helsosamt. Men ingenting dödar hastigare och oundvikligare en embetsmans anseende, än en skymt af motvilja elier farhåga för ljuset. Detta är, hvad en försvarare af embetsmakt icke utan tanklöshet kan glöma. Dess flender glöma det troligen lika litet — eller ock vore det endast en blind sympathi, som indrager dem i den oäkta byråkratiens intresse.
Vidi, G, Helsingius. Litt« B* Afskrift Irigifd, 18 December 1817. Samma dag föredragit, och ansågo Herrar Fullmägtige sig icke böra underlåta, att med åberopande af grunderne för sitt i frågavarande Beslut, härom oförtöfvadt lemna Höglofl. Banko-Utskotret kännedom, till den åtgärd som bemäldte Utskott kan finna lämpelig. Efter befallning G. Huldt. Vörd - Bankn-TJiskottets Betdninnden. 59 Vördsamt Memorial! Götha Canal Diskotit-Dilektion anser sig ej böra underlåta för Herrar Fullmägtige aninda, hurusom, sedan Direktionen till efterföljd af Herrar Fullmagtiges föreskrifter undqr den a 3 October och den 6 November fortfarit vägra att återgifva Låne-reversaler till de Verkets Gäldenärer, sorn uti omsättningseller full Inbe, talnings-Liqvid använda Verkets egna Assignationer eller 3 Procils Reverser, en mängd Läntagare gjordt frågan härom anhängig hos D omstol, hvilken genast ålagt Diskorit-Verket, på grund af Lagens stadgande i 4 Cap. 7 §. Utsoknings-Balken om Gälds qvittande emot Gäld, att återställa gamla Reverserna;' och, enär Diskont-Duektionen häröfver uti Kongl. Götha HofRätt anfördt besvär, har densamma, enligt med sista post ankommen underrättelse, ex incommunicato stadfästadt Götheborgs Magistrats-Utslag uti det första af de förenämnde Rättegångs-mål.