Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rå-drottningen bära fram den röda stolen; men prinsen svarade som förut, att han väl orkade stå. Käringen lät derefter bära fram den blåa stolen; men svennen ville icke sätta sig. Likaledes ock med den gula stolen. När så Rå-drottningen icke afstod ifrån sin begäran, gick svennen fram till ändan af salen, satte sig på den svarta stolen, och sade: »här tyckes mig att en liten hvila kan vara god.» Käringen kunde häraf skönja att prinsen var på sin vakt, och man kan väl tänka, att hon inte blef vänligare till sinnes för det. Rå-drottningen tog nu fram en korf, bjöd prinsen äta, och sade, att han väl tarfvade något till lifs efter så lång en vandring. Svennen undskyllade sig att han icke var hungrig, men det halp inte; han skulle äta, antingen han ville eller icke. Käringen gick derefter bort, för att tillreda bröllopps-sakerna; men talade först till sin orm, som låg i ett hörn af salen: »Ormen min! vakta honom du.» Vid nu svennen kom för sig sjelf, och blef varse ormen der den ringlade sig på sals-golfvet, rann honom i hugen hvad Singorra hade sagt. Han gick derföre hän till odjuret, strök det med handen, och lade silkes-hyendet under dess hufvud; hvilket ormen lät sig väl behaga. Derefter smög prinsen bort i vrån, gömde korfven under sop-qvasten, och gick så åter till sitt säte. Knappast var han redo härmed, förrän Rå-drottningen kom in igen, och sporde om han ätit af maten som hon gifvit honom. Konunga-sonen jakade härtill. Då sade trollet: »Pölsa-var min! hvar äst du nu?» Korfven svarade: ’I sop-vrån här, I sop-vrån här.’ Nu blef Rå-drottningen mycket misslynt, hemtade korfven, och sade, att prinsen skulle äta upp den tills hon kom igen. Derefter gick hon ut; men talade först till ormen: »Ormen min! vakta honom du.» När så käringen var borta, visste prinsen inte sin lefvandes råd hvar han skulle gömma den stygga anrättningen.
Maj:ts Nådiga proposition, hvaruti föreslås följande tillagg i 9 Cap. 6 §. Handels Balken, hvilket äfven af Utskottet tillstyfkes, nämligen: ”Ingen ”tage eller late förskrifva sig större renta ”än Sex för I-Iundradet om året, hvar som ”thet gör eller tager renta på renta, håfve, ”förbrutit hela rentan och bote tionde delen ”af hufvudstolen till de fattiga. Är vict ”försträckning al penningar visst vite utfäst, ”ther gäldenären med betalningen öfver för”fallodagen skulle fördröja, vare thet o”gildt. ” /po Från OeoononiicUtskottet, af den 4 Juli, angående vissa öfverklagade olägenheter för Båtsmansoch Rotehållare; hafvandes Utskottet föreslagit åtskilliga utvägar till dessa olägenheters förekommande, 5:0 Från OeconömielJtsfeottet, af den 6 Juli, i anledning af åtetremissen af Ut - Den 7 Juli e. m. 525 skottets Betänkande, rörande Allmogens pä Gothland skyldighet att underhålla Strandridare Boställs-byggnader m. nr.; och yttrar sig Utskottet icke äga anledning tillstyrka bifall till hvad uti de gjorda anmärkningarna blifvit yrkadt, heldst Utskottets första Betänkande af tre Stånd redan blifvit bifallet. 6:0 Från Lagoch OecotiomieUtskot* ten, af den 4 Juli, i anledning af yrkad ändring i Kongl. Förordningen den 2 Februari 1807, angående Enskiften; tillstyrkandes Utskottet allenast det Riksens Ständer må hos Kongl. Majit anmäla underdånig önskan, det Kongl.
Hon hade sa fint och natt i sin lilla bostad och var sjelf sa viin och fager, att om nigon af iiiina turister slår sig p % författarskap, Illir hon bestiinidt hjeltinnan i en novellett. För att f3 se litet mer af Dalelfven gingo vi till fots frin lbrIiinge till 1) ufniis station 119 Siljanshnnan. Under riigen passerade vi Hdtsta ocli hvilaile oss I J q~redikstolen~, ~ hvarifrh nian har deii grniiiin utsigten öfver elfven nied dess striiiider och de kringliggande höjderna. Sainiiin (lag om aftonen kommo vi ined jernvig till Leksand och mottogos der af fru L. sairit en kamrat till tlickonin, boende i klockarg ?trdeii. Den förra tog en af reseniirerna med s ~ g, och de öfriga inbjödos till klockargirden, hvilkrn för m&amp; st9r som ~glansl~unktrri *. Den frid och ro, pamd med friskhet ocli glidje, som rfdde der, verkade outsiigligt viilgörande. Ocksi \ - oro vi (ler hela tre och en half dag. 1 ' 3 söndagen sig0 vi roddltnrna med det högtidskliidda kyrkfolket, bc \, istade gwlstjensten, gjorde p5 e. ni. en u t h l Siljnn och njöto af utsigten frin Kiiringlierget. Mfindageii Ster bjöd 118 en mera ovanlig tur. Vi vandrade niiniligen d9 - vi turister med Leksandsvfinnerna ocli dessas kusin, en student - till den en niil f r h klockargirden I~eliigna fil) oden. Att för Siockholmsflickor komma pH besök till en fsbod nfgonting som de fSrut endast Iiist i geografien on1 det rar ju niågot rent förtrollande.
I förra fallet lära de sällan kunna uppfylla vilkoren för pensions erhållande, så vida de icke qvarstadna äfven efter det de upphört att för befattningen vara fullt lämplige, och i sednare fället synes pensionen icke böra bestämmas uteslutande med afseende å tjenstgöringen och aflöningen vid fångvården, der tjenstetiden oftast blifver jemförelsevis kort. Det synes således temligen uppenbart, att de vilkor, som i allmänhet gälla för pensionsrätt åt civila tjenstemän icke äro tillämpliga å de vid sjelfva fångvården anställda personer, utan endast eguade att bibehålla dem vid tjensterna äfven efter det de blifvit för befattningarne otjenliga och i öfrigt föranledande antingen ett orättvist betungande af Statsverket eller den uttjeute tjenstemannens fullkomliga hjelplöshet. Intill dess andra och rigtigare grunder för bestämmande af det understöd, som må tillkomma afskedade tjenstemän vid fångvården, hvilka deraf äro i behof, blifvit uppställda och antagna, måste emellertid jemförelse hemtas från de i 1841 års nådiga Bref godkända grunder. Vid sådant förhållande kan det icke anses vara af billighet påkalladt, att dylika tjenstemän skulle, efter en kortare anställning vid fångvården, få å de högre löner, som de 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74 der åtnjutit, beräkna pension i samma förhållande, som öfrige Statens tjenstemän, hvilka, hvar inom den verksamhetskrets, der de efter föregången särskild pröfning tjenstgjort, småningom blifvit till högre lön befordrade. I enlighet med dessa åsigter och med hänseende till de särskilda omständigheter, som i afseende å de ifrågavarande personerna förekomma, hemställer Utskottet, att, då Direktören Holmgren är öfver 63 år gammal och varit nära 39 år i Statens tjenst, samt således i det närmaste uppfyllt de för civile tjenstemän i afseende å pensionsrätt stadgade vilkor, Rikets Ständer måtte, med särskildt afseende derpå, att Holmgren varit anställd vid fångvården öfver 31 år och deraf nära 19 år såsom Fängelsedirektör, a) för
Om Hr von Hartmansdorff jemväl hade föreslagit, att, i händelse man önskade att få förändra ett ifrån Const.Utsk. inkommet förslag, man ägde rättighet tillika att välja nya ledamöter i Const.Utsk., om Ständerne ägde rättighet, säger jag, att utse nya ledamöter, för hvilka de hade förtroende, att dessa nyvalde skulle ingå på åsigter, som inom Stånden gjort sig gällande, så kunde det vara en måhända ej förkastlig ide', att utsätta delta villkor; men under nuvarande förhållanden kan jag ej annat inse, än att det 112 Ren 5 April e. m. vöre högst vådligt och skulle fastlåsa oss i de former, hvaruti vi oss befinna, och hvaröfver vi klaga. Den andra punkten, vid hvilken jag ville fästa mig, har Gr. Cronhjelm äfven vederlagt, nemi. alt om tvä Stånd förkasta ett förslag, det i sådan händelse skall förfalla. Detta är öfverensstämmande med Utsk:s förslag. Jag vill endast till hvad Gr. Cronhjelm anfört, lägga, alt om vi önske något förtydligande, någon förenkling af de grundlagsformer, som 56 och 81 §§ innehålla, så må vi uppställa sådane förslag, som innebära en förbättring emot det nu bestående, men af beskaffenhet, att vi kunna hafva någon chance derför, att de blifva antagne. Om vi uppställa förslag, hvilka innehålla så mycken conservatism, att man på förhand kan antaga alt de ej godkännas, så har man ju onödigtvis förspillt tiden, och vi hafva indirecte ådagalagt, att vi icke vilja hafva några förändringar. Alla de andra förslagen, som numera ligga på R. o. Ad:s bord, Hr Lagerhjelms, Hr von Axelsons, Gr. von Plåtens x>ch Gr. Cronhjelms, gifva en möjlighet att komma till en önskad reform härutinnan, och' innebära likväl mycket större conservatism, än som nu ligger i 56 §, och man må vara nöjd om man kommer längre deruti, än hvad för närvarande äger rum; alltför mycket bör man icke eftersträfva, ty då får man oftast intet.
Den reparations-fond, utgörande Etthundrafyratio tusen åttahundraåttionio R:dr, som innehållits utaf de medel, Göta Kanalbolag, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag, i Riksgälds-kontoret insatt, skall, till följd af samma beslut, mot erläggande af Fem procent årlig ränta — hvilken Kanalbolaget vid hvarje års slut godtgöres — i Kontoret fortfarande innestå till säkerhet för nämnde kanals framtida underhållande. § 19. Den af Rikets Ständer, vid 1828—1830 års riksdag, för Södertelje kanals underhållande beviljade fond af Fyratiofemtusen R:dr skall, mot utgörande af ränta till Kanalbolaget med Fem för hundra årligen, i Riksgälds-kontoret innestå, intilldess fonden behöfver för det dermed afsedda ändamål användas. § 20. I afseende på förvaltningen och användandet af den, för Hjelmare kanals och slussverks framtida underhållande., i Riksgälds-kontoret afsalia fond, bestående ursprungligen af en utaf Kanal-direktionen, å Bolagets vägnar, under den 23 Januari 1839 utgifven och i samma Bolags fastigheter, Stora Wallby och Oppeby, intecknad skuldförbindelse å Femtontusen R:dr Banko, med Fem procent årlig ränta, komma nedanstående, af Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års riksdag stadgade bestämmelser och föreskrifter att fortfarande iakttagas: l:o. Räntan för omförmälda förskrifning, äfvensom de, genom utlåning af denna räntas årliga belopp, ytterligare uppkommande räntemedel förblifva under Direktionens vård och förvaltning, intilldess en viss betydligare summa såmedelst blifvit bildad, och hvilken summa tills vidare är bestämd till ett belopp af högst Niotusen R:dr; hvarefter Direktionen skall för densamma till Riksgälds-kontoret aflemna sådana låneoch säkerhetshandlingar, som öfverensstämma med det för ifrågavarande medels utlåning, under den 12 Januari 1852, af Kongl. Majit i nåder fastställda och utfärdade särskilda reglemente. lith. till R. St.
Hela anslaget för fång ekeby ggnader i Rikets öfriga städer Utaf anslaget, 6,000 r:dr, för upprensningen af Ljusne-elf vid Landaforssen „ anslaget 15,000 rdr, utom ett redan ulbetaldt lån af 20,000 r:dr, för hamnanläggningen vid Ahus „ anslaget, 200,000 r:dr, för allmänna landsvägarnes omläggning och förbättrande „ anslaget, 7,000 jair, för anläggning af en väg mellan Ofveroell Neder-kalix socknar i Norrbottens län „ anslaget, 120,000 r:dr, för vatten-aftappningar och dammbyggnader lill förberedande af större odlings-företag inom Norrbottens, Westerbottens, WesterNorrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermland „ det, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, disponerade belopp utaf de medel, 115,400 r:dr, hvilka anvisats till vatten-aftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag inom öfriga delar af Riket . „ dito dito, 45,000 r:dr, hvilka beviljats för Emans upprensning eller andra odlings-företag inom Rikets medlersta och södra delar, „ det belopp, som, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, borde ytterligare tillhandahållas af den beviljade anslagssumman, 40,000 R:dr, för prak - 4,975,849: 2. 2. 98,500: 90,000: 130,000: 600: 13,000: 15,096: 14. — 1,750: - 34,826: 42. 8. 1,199: 42 8.
Wilha de cs det, sä kunna' de hänskjuta den til et af hem förordnadk Utskott, och infordra dest utlåtande, innan de besluta: de kunna ti! och med besluta, utan all granskning: det wore oförståndigt, men rättigheten derril äga de. Nu befinnes, at de hiktils icke utöfwat hwarken den rättigheten at sjelfwa granska Riksgälds-Lnnwrer, eller den at hänskjuta det under et Utskott. Likwal har Riksgälds-(lonmrsc 2:ne Riksdagar statt omedelbarligen under et Utskott; detta Utskott har warit det Hemliga: och den flutsatkS göres: at efter Hemliga Utskottet icke en, utan twa ganger haft denna befattning, sa är det bcrättigadt at behålla den. Utredningen af denna satts beror helt och hallit pa uplösningen af den fragan: huru har Riksgälds - Lonrorer kommit under Hemliga Utskottet? Annat sivar härpå finnes ej, än detta: antingen genom et rent öswerlatande af Riksens Ständer eller genom praxis. Et öswerlatande af Riksens Ständer maste^nödtvändigt göras genom et Beslut, hwilket t mai, som detta, ager kraft af Lag under den Riksdag dek tages» Nu star et sadant Beslut ej at finna i någondera Riksdagens handlingar: alltså sinnes ej et öswerlatande. Riksgälds Onrorst har således endast genom prszus kommit under Hemliga Utskottet: 06- derpä finnes sedan 2:ne Riksdagars prrejuLicar. Da upkomma defia frågor: om praxis ar rättighet? om preejuäicAlsr äro lagar? om man förlorar en räteightt derföre ak man later den hwila?
M. på förslaget icke ansåg sig kunna fästa något afseende, eller åt detsamma gifva sin sanction. Behofvet af en författning ronde förändring af tiden för ansökningars ingifvande om tillstånd att söka nådig revision, är, jag vågar påstå det, ibland pluraliteten af HofR:nas Ledamöler erkänd, om också meningarna kunna vara delade emellan de af R. St. vid sista Riksdagen beslutade förslag till förordning och lämpligheten eller befogenheten af de aumärkn:r Högsta Domstolen framställt. För min del vill jag, med erkännande i öfrigt af dessa anmärkn:r, i fråga om en af dem icke obetingad! medgifva, att förslaget i anledn. deraf må ändras; men jag vill icke genom ensidigt vidhållande i detta afseende af min mening, motverka förslagets möjliga antagande, och jag afsåg derföre att underställa LagUtskis bedömande befogenheten af dessa anmärkn:r. Det är på sådan grund som jag i min motion nämnt, att jag, såsom min motion, ville framställa detta förslag med de förändringar, som i anledn. af Högsta Domstolens anmärkn:r må finnas nödiga, hvarmed jag ansåg mig hafva uttryckt, alt bedömande af frågan icke tillkom min utan Utsk:s pröfning, enär jag icke med dessa ord gerna kunde afse mitt eget bedömande, hvilket borde förutsättas såsom afgjordt; men då jag, såsom Ledamot af LagUtsk. skulle komma att deltaga i utarbetande af det förslag, som af min motion skulle komma att blifva en följd, om motionen godkändes, så ville jag icke här inskränka motionens syfte, genom uttalande af den ena eller andra åsigten, utan framställde förslaget med de förändringar, som dervid kunde göra sig gällande. Jag anser så beskaffade framställningar lämpliga, derföre att det händt förut i LagUtsk., att då en motion uti en syftning blifvit framställd, det har blifvit ifrågasatt huruvida LagUtsk. vore Den 28 December f. m. 117 behörigt att göra förändring deraf i en annan syftning, och jag ville derföre framställa förslaget alternativt, hvilket jag anser hafva varit min rätt.
Sköldebrands förslag öfverensstämmer ganska nära med det förslag, som vid förra Riksdagen framställdes, men då förkastades, nemi. att K. M. borde, på samma gång förslag aflemnas till R. St:r i och för statsregleringen, tillika föreslå R. St:r sättet, hvarpå de behöfliga afgifterna skola uttaxeras. Jag hade trott att då R. St:r till K. SI. ingå med begäran om utarbetande af en ny Bevilln:sFörordn:g eller grunderna dertill, det vore i sin ordning att det embetsverk, som erhåller detta updrag, har någon ledning af R. Stms åsigt i ämnet, och detta har varit orsaken till mitt förslag. Hvad åter angår anmärkn. mot mitt förslag till skrifvelse, nemi. att den innefattar en orättvisa emot embetsoch tjenstemännen, i fråga om beskattning af deras löner, tager jag mig friheten erinra om, att det icke är fråga om att de embetsverk, som skola handlägga frågan, äfven skola uttaxera bevilln:n, utan de skola föreslå grunderna för all bevilln:g. Jag har endast uttalat en alimän sats, och mig synes att den saken för öfrigt, i sig sjelf, är så klar och så helt och hållet beror på R. Stms beslut, att den icke erfordrar något vidare yttrande. För öfrigt, och då de flesta talare här yttrat sig för Frih. Sköldebrands förslag, ämnar jag icke motsätta mig detsammas antagande, men hvad angår frågan ora bevilln:g på em betsmäns löner, så, på sätt jag redan visat, behöfver det embets verk, som får sig frågans utredning anförtrodd, alldeles icke derom yttra sig, emedan den saken är fullkomligt tydlig och klar. Den 1 April f. m. 15 Hr Printzensköld: Jag protesterar emot befogenheten af den tillvitelse jag fått emottaga af Gr. Björnstjerna, att min framställning åsyftar att få saken upskjuten till en obestämd framtid. Man äger icke att påbörda sina motståndare mindre goda motiver, då man icke kan visa att sådana i verkligheten förefinnes. Skillnaden emellan Gr:ns och mina åsigter har sin grund måhända i bådas vår erfarenhet.
Och då motionären härjemte antydt, hvad Utskottet jemväl har sig bekant, att olika åsigter i ämnet vid lagskipningen gjort sig gällande, instämmer väl Utskottet i så måtto med motionären, att Utskottet anser lagstiftningens mellankomst påkallas, för att tillvägabringa en nödig rättelse, men Utskottet har härvid icke kunnat förbise, att för ändamålet erfordras en lagförändring, eller, om man så vill kalla det, en lagförklaring af större omfattning, än motionen, som afser blott ett enda fall, åsyftar. Utom föreskriften om uppnådd viss ålder för att kunna ingå äktenskap, så framt ej Konungen meddelar dispence, upptager vår lag åtskilliga andra vilkoiliga äktenskapshinder, på hvilka större eller mindre vigt blifvit lagd, och bland hvilka, såsom mest analoga med det förutnämnda, här endast må anföras förbuden för syskonebarn och vissa besvågrade personer att med hvarandra ingå äktenskap utan Konungens tillstånd. Alla dessa hinder hafva dock det gemensamt, att de kunna undanrödjas, och böra just i följd häraf, när hindret efteråt verkligen varder undanröjdt, hvarken för contrahenterne sjelfve medföra påföljden af äktenskapets återgång, eller ådraga den prest, som vigt, det stränga ansvaret af embetets förlust, så framt hans förseelse af misstag tillkommit. Det rättsenliga vore således visserligen, efter Utskottets tanka, att, lika med nya Lagförslaget, stadga så väl äktenskapets återgång för contrahenterne, som embetets förlust för presten endast när ovilkorligt hinder varit för handen, men i alla andra fall hänföra prestens förseelse under den allmänna cathegorien af embetsfel, och låta det större eller mindre ansvaret ankomma på de mer eller mindre försvårande omständigheter, hvarunder förseelsen blifvit begången.
Men härom är icke fråga i vårt land, der man småningom synes vilja uttränga latinet äfven ur de egentliga lärdomsskolorna och sålunda utbreda öfver vårt folks bildning en flackhet och ytlighet, som visserligen skulle ådraga sig alla bildade folks förvåning på samma gång, som den förberedde samhällets förnedring. Man kunde till nyttighetens förespråkare genmäla: hvad har statsmannen, domaren, civilljenstemannen, presten, ja äfven militären för nytta af botanik, zoologi, kemi och physik? Men vi framkasta alls icke en sådan fråga, ty vi veta vä! att naturens studium, om det rätt bedrifves, år icke blott en mägtig häfkraft för materiel nytta, utan bidrager att Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118. 49 att skärpa förståndets allmänna forskningskraft och alt afslöja det eviga förnuft, som genomtränger och beherrskar hela skapelsen. Men nekas kan dock icke, att för alla dessa nyss uppräknade embetsman, som dock tillsammans utgöra det stora flertalet af den lärda liniens alumner, är en grundlig kännedom af menniskonaturen i alla dess mångfaldiga gestalter och förhållanden ännu vida angelägnare. — Huru betydelsefull kunskapen om jordskorpans revolutioner och aflagringar må anses för hvarje bildad man, så synes dock en detaljerad kännedom af de olika lagren i vårt eget slägtes kulturutveckling vara ännu nödvändigare för alla dem, som skola egna sitt lif lill Statens och Kyrkans tjenst eller eljest finna sig kallade att verka för samhällslifvets förädling. Jag kan ej föreställa mig, att kännedomen om metalloiders, mossors, liskars och fåglars natur kan på något vis uppväga nyttan af en förtrolig bekantskap med de klassiska folkens naturtrogna smak, flärdlösa storhet och glödande patriotism för alla dem, som skola handhafva Kyrkans eller Statens angelägenheter. Ej heller kunna för sådana ändamål kemiens fenomener på ringaste vis ersätta obekantskapen med de i menniskonaturen liggande djupa drifljedrar och passioner, som framkallat eller öfverändakasta! alla dessa otaliga religionsoch samhällsformer, genom hvilka vårt slägte skridit till sin närvarande ståndpunkt.
D äremot tror Utskottet sif» ega fog att, på de skål, som i Rikets Ständers undet då - niga Ss ifvelse äro upptagne, samt i anledning af livad Herr Doctor Svedelius \ ofver* ensstämmelse dermed yttiat, föreslå , att denna § må ändras till följande lydelse Häfver Gäldenär tjenst i Riket, dä må han, intill dess Dom of ver honom fallit, tjensten ej förrätta. De/i tjensten i hans ställe förestår, ujule halfva lönen; dock ege den Myndighet, under hvilken Gäldenären i och för tjenten lyder, uppå. anmälan af Gode Männen eller Sysslomannen, pröfva och bestämma , huruvida den, som till tjenstens förvaltande förordnad är, må med mindre än halfva lönen åt nöj as, och huru stort belopp han, i sådant fall, får uppbära, sif den andra hälften varde Gäldenär sd mycket tillagdt, som till hans eget, hans hustrus och oförsörjde barns underhåll tarfvas. Hvad Öfrigt är, tagen Borgenärerne.
Nu valde församlingen likväl den, som var öfver 6 5 år, och hvad bevisar val detta, om icke att församlingen mer såg på en bepröfvad mognad erfarenhet, utan att låta förvilla sig i sitt omdöme deraf att de andra voro yngre till åren. Hvem vet dessutom eller hvem vågar bestämdt påstå att en yngre har mer krafter och rörlighet ån en äldre. Böra undantagslagar finnas, hafva vi ju redan sådana genom ett K. Bref, hvari K. M. anbefaller Konsistorierna, att då en prestman genom långvarig sjukdom varit hindrad från tjensteutöfning eller förklarad oförmögen att utöfva en mer ansträngande tjenstebefattning, han ej får å förslag till pastorat upföras, förrän han genom läkareattest styrkt, att han är till helsan återställd. Det är ej mera ån Vj år sedan det förhållande inom erke-stiftet egde rum, att en prestman ingick till K. M. med klagomål deröfver, att han af Konsistorium i Upsala blifvit vägrad förslagsrum, derföre att han, tillfölje af sin kända sjuklighet, ansågs oförmögen att bestrida någon pastoralvård. K. M. gillade härvid Consistorii förfarande, och nämnde prestman blef icke upförd å något förslag, förrän han genom läkare-attest styrkt att han var ånyo tjenstbar. Just detta gifver stöd för min anhållan att R. o. Ad. måtte afslå denna punkt, för hvars afstyrkande torde vara så mycket mindre fara, som redan förefinnas och framdeles komma under behandling flera förslag till förändringar rörande såväl presternas befordran som lönevilkor. Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Stat6-Rådet och Kommendören af K. Mds Nordstjernc-Orden, Henrik Gerhard Lagerstråle, hvilken å K. Mds Höga vägnar öfverlemnade 14 nåd. Propos. och 5 nåd. Skrifvelser till R. St;r. Hr Nordenfelt, Enar: Ehuru jag inom Utskd ej har an tecknat mig bland dem, som reserverat sig mot det fattade beslutet, tillhörde jag dock den starka minoritet, som motsatte sig detsamma.