Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afstag a Stats-Utffottets Memorial, rörande Konungens Nådiga Proposition om Pensioner för swart blesterade Officerare och Under-Officerare. Beslut att anmoda Expeditions-UtffotteL upplysa huru en expedition hade kunnat blifwa uppsatt innan Ståndets beslut hunnit blifwit kändt. Bifall till Constitutions-Utffottets Memorial, angående tryckningen pä Allmän bekostnad af förslagen till förändringar i Grundlagen, och anmodan till Stats-Utffottet att dertill utse medel. Beslut att enligt Grundlagarne förslaget till ändringar i Tryckfrihets-Lagen skola hwilka till nästa Riksdag. Gillande af Stats,Utffottets Memorial, rörande Konungens Nådiga Proposition om de pä Allmänna Indragnings-Staten uppförde extra Löner och Pensioner. Bifall till Stats-Utffottets Memorial om Stats.Werkets tillstånd och behof, i hwad derutinnan - Den iF October. 519 nan fans hemstäldt, att den ivid sista Riksdag gjorda Stats-regleringen och Finance-plan mätte utan förändring bekräftas, pä derom nu gjord särskild proposition. Beslut, att enligt Grundlagarne, nägra af Constitutions-Utskottet gjorda förslag till förändringar i Regerings-Formen och RiksdagsOrdningen skulle till nästa Riksdag blifwa hwilande. Bifall till Statssamt Oeconomi^-Utskottens och Banco-Utskottets särskilta yttranden, angående Allmänna Magazins-inrättningen. Äterremifl af Oeconomi^-Utskottets yttrande öfwer flere dit remitterade Memorialer, sä wäl om Allmänna Magazins-inrättningen som om afhjelpande af Spannmälens wanpris. Bifall till Bewillnings-Utskottets Memorial om en prisfrägas utsättande för en förenklad method till utgörande af Bevillning, i sä mätto att belöningen tillkommer den, som till nästa Riksdag utarbetade, och dä inlemnade ett sä fullständigt förslag, att det af alla fyra RiksStänden, efter Bewistnings-Utskottets hörande', gemensamt kunde gillas och antagas.
För att med värdighet och billighet kunna utkräfva en sådan ansvarighet, måste Nationen sätta dessa högsta maktens närmaste Organer i möjlighet att uträtta allt det goda, som de, efter sitt bästa förstånd och vilja, kunna förmå. Något annat hinder bör för dem icke finnas, än det moraliska, som AnsvarighetsLagen, rätt styliserad, alltid häller i paralell med deras handlingar. Deremot böra alla materiella tyngder, lemningar från äldre mer och mindre ofullkomliga Regeringsprinciper, borttagas. Collegierne, sådana de nu äro, bära intet tycke af den Regeringsform, under hvilken de existera. Fordom granskades deras Protocoller och Berättelser af Ständernas Dejmtationer; men nu kan Nationen af dem ingen reda fordra. Deras Ledamöter kunna, som billigt är, endast till följe af undersökning och dom, straffas; Men, då nu gällande Regeringsform, deruti olik de äldre, icke utsätter något forum för en sådan undersökning, så kan, i brist af Domstol, något lag - 666 Serskildta Utskottets Betänk andem ligt åtal emot CoIIegier aldrig äga rum} och Ii .vä! ligger i deras händer det hufvudsakliga af hela den inre Styrelsen, och domsrätten medborgare emellan i alla frågor, som icke äro rent civila eller criminella. Öfverlemnas denna deras domsrätt till de ordinarie domstolarne, så blefve, enligt hvad ofvanföre är yttradt, den vid-träcktare makt, som för Ministrarne medgåfves, endast af inJlytande på allmänna frågor, hvilka, långt ifrån att derigenom utsättas för en »fullkomligare behandling, ofelbart skulle vinna bade genom skyndsamheten och den likstämmighet i grandsatser, som nödvändigt blefve gällande. Först då blefve det möjligt för nationen att till fullo begagna in rättighet, att af StatsRådet fordra redo för den inre Styrelsen. Hvarje Minister skulle då blifva för sitt Departement specielt ansvarig, och ej blott det som kunde vara origtigt anbefaldt, men äfven hvad som vore försummadt eller underlätet, blefve ett föremål för beifran. En täflan skulle uppkomma mellan de särskilta
Följden häraf är, att uppbördsböckerna incompletta måste lemnäs uppbördsmännen, hvarigenom dessa kunna påföra de skattskyldiga högre afgifter, än som vederbör. Till undanrödjande af dessa olägenheter fordras, att samma markegång blifver gällande för fem eller flera år, eller ock, att den markegång, som de första dagarna i Nov. sättes, blir gällande för det påföljande, i stället för, som nu, samma års uppbörd. Men sorn persedlarna af den ordinarie räntan måste controlleras genom jemnförelse med jordeböckerna, hvilket i första rummet tillhör landscontoren, synes det mig lämpligt, att det verk, som har uppsigten öfver jordeböckerna, jemväl har uppsigt deröfver, att de deri uppförda räntor och medel blifva i uppbörden riktigt debiterade och beräknade. Snart nog torde det visa sig vara nödvändigt, att debet pröfvas af detta embetsverk. _ Den sG Maj f. m. I afseende åter på hvad Utsk., som tillstyrkt bifall till den af K. M. begärda förökning i Statscont:s personal med ett anslag af 5,200 r:dr, föreslagit rör:de skrifvelse till K. M., med förmodan, att löneförhöjningen, som K. M. från i833 års början tillagt statscommissarierna af 4°o r:dr till likhet med hvad för RrigsColkra och Förvaltn. af Sjöärend. blifvit bestämdt, eller 2000 r:dr, icke må af 2.:dra liufvudtitelns tillgångar tilldelas, synes innefatta en Utskts afsigt, att denna iönetillökning skulle af andra medel lemnäs, helst Utsk. icke tillstyrkt R.
Ständer bevilja ett byggnadslåneanslag af i5o,ooo r:dr, nemi. 125,000 för enskilda tomtägare och 25,000 för stadens allmänna byggnader; men villkoren för beviljandet häraf blefvo i så måtto gmska stränga, som, 1:0 husen skulle återuppbyggas af sten, legel elier annat ej eldfarlig! ämne; och 2:0 räntan skulle utgå med 5 proc., eller 2 proc. högre an för det Boiås stad efter 1822 års eldsvåda tillerkända lånebiträdet och 1 pi oc. högre än för det lån Wexiö stad sedermera fått tillgodonjuta, hegge för blotta trähusbvggnuder. För att nu om förhållandena efter eldsvådan i Wenersborg och närvar, tillståndet derstädes lenina en åskådlig öfversigt, utber jag mig få anmärka, att, enligt hvad redan är vordet upplyst, besteg sig hela förlusten vid eldsvådan till b:co r:dr 5oo,ooo: — och att de tillgångar, som då kunde lagas i beräkning, — icke alla såsom ersättning för förlusterna, men dock såsom medel för tillfallet till den husvilla folkmängdens hjelp och stadens återuppbyggande, — utgjordes af brandförsäkringsbeloppet 200,000: — gåfvo-medlen 85,000: — byggnads-lånet i5o,ooo: — tillsammans 4^5,000: — men af gåfvo-medlen åtgick åtminstone hälften till uppförande af provisionella Inis och baracker för det fattigare folkets hysande och till denna del af befolkningens underhållande under vintern emellan 1834 och 1835 samt än längre. Hvad sålunda påkostats, måste fördenskull afräknas från tillgängliga medlen för stadens återuppbyggande 42,5oo: —• och likaledes måste den del af brandförsäkrings-beloppef, för hvilken de nedbrända husen varit intecknade till säkerhet för lån i publika cassör och hos enskilda per. söner utom staden, afräknas med minst 100,000: — 142500' Återstår 293,5oo:
Hvad beträffar den laissez-aller-stämning du nämner, fins den der till en viss grad, men ännu är hon icke i stånd att klart fatta, att hon förlorat spelet. Det är först farbrodrens ord på qvällen, som öfvertyga henne derom. Det är då »det oåterkalleliga» ropar sitt: laissez-aller! – i åtbörden låg något af en bacchants exaltation. »Jag tillber dig», hviskade han tillbaka. Först då ger hon allt förloradt och hängifver sig, med öppna ögon och ett förtvifladt »en avant!» Det följande bygges icke på den grunden, ty om han än varit en Adonis, så att hon verkligen blifvit kär i honom och gifvit lika mot lika, så hade det aldrig varat i längden, ty lifsgemenskapen saknades, och hon var för sjelfständigt anlagd för att vara endast en favoritslafvinna. Dessutom stod faktum qvar: föremålet för hennes personliga böjelse var Richard. Enda orsaken hvarför hon icke hade det klart för sig var, att han aldrig närmat sig. Hos dem funnos alla yttre och inre förutsättningar för ett verkligt äktenskap. Det är det det följande bygges på. Om kung Lindorm skulle jag tala, så att man förstår hänsyftningen – om inte jag blir förskräckt när det kommer till stycket. Saken var den, att han var den fagraste herre, men han tog det löfte af sin hustru, att hon aldrig skulle gå in i hans rum medan han sof. Hon höll sitt löfte till en tid, men så vardt nyfikenheten henne öfvermäktig; hon gick ditin och fick se ett sammanringladt, fjälligt vidunder, kallt och vederstyggligt; och hon greps af den häftigaste förskräckelse. Nu visste hon hvarför, men aldrig kunde hon öfvervinna sin fasa, och hvar gång den vackre kung Lindorm tryckte henne i sina armar, tyckte hon att han åter vardt det fjälliga vidundret; så var deras kärlek död, och hur mycket de sörjde kunde den aldrig vakna till lif, utan drottningen tynade bort, tärd af ångest och sjelfförebråelser. — jag formligen hetsas till döds af mina stämningar.
I afseende på detta Anslag, som H. PresteStdndet och V, BorgareStdndet bifallit, samt H. 11. o. A. lemnat oanmärkt, hafva RiksdagsFullmäktige Casper Wijkman, Nils Mansson m. fl. yrkat, att då i sednare tider äfven sådan ränta eller tionde, som uttryckeligen varit donerad till något visst Läns Lazarett eller Hospital, blifvit indragen till SeraphimerOrdensGillets disposition, men det vore i sin ordning, att Anslagen oförryckt bibehöllos för det ändamål hvartill de voro 2io Stats-Utskottets gifne, Utskottet borde bestämdt upplysa, huruvida sådana donationer blifvit inberäknade under den i denna Punct upptagne ordinarie Ränta och Tionde. Jemte anmälan, att berörde Anslag innefattar hela Statsbidraget för Hospitalers oell Lazaretters underhåll, lur Utskottet tillkännagifva, att sedan, genom f« t sk. i 11 ige förslag till en förändrad organisation alLänsHospitalen, Rikets år 1823 församlade St:rs uppmärksamhet blifvit fästad derå, att desse Inrättningar dittills endast ofullkomligt motsvarat det med dem åsyftade ändamål, enär, enligt hvad K. SeraphiinerOrdensGillet, uti dess under d. 3Dec. i822aflåtne underd. Berättelse, angrde LänsLazaretten i Riket m. m., jemväl erkänt, allt för få anstalter varit vidtagne till Hospitalshjonens förbättring, på hvilken grund och dä dels tillgång saknades till samtelige LänsHospitalens förbättrande, dels ock dessa Inrättningars fullkomnande icke syntes kunna äga rum, med annat vilkor, än att, genom sammanförandet af ett större antal dårar på ett ställe, utväg bereddes till iuhcmtande af den erfarenhet, som erfordrades, för att använda de uti sednare tider bepröfvade medel till svagsintes botande; så förklarade R.
Discontpirectionerne månadtligen uppsände till Öfver - toen a 6 September f. rrii •tyfelsen i Stockholm en förteckning på alla under <Jen förflutna månaden ifrå Contoiret utgifna assignationer till innehåll och numertal, hvarjemte siSta numertalet på hvarje serskild valeur af assignationen infördes i allmänna tidningarne. t)et har blifvit yttradt af Herr Tham, att Halland borde tillhöra Skånska Låndistricter, ernedgn Halland skulle lyda under Christianstads Hof Rätt» Men sådant är ett misstag. Halland hörer till Götha HofRätt, och ligger, hvad lånerörelsen beträffar, vida bättre till att räknas till Götheborgs district, än något annat. I afseende å Malmö, sorn blifvit föreslagit till station f»r det södra LånContoiret, skulle jag underställa, om det icke vore mera förmånligt för Landets interesse, att, genom Contoirets etablerande i Landscrona, söka leda handeln dit, hvarest tillfälle finnes för eri fördelagtig rörelse, och der en verkelig hamn redan är att tillgå, då deremot Malmö blott eger en eländigt byggd hamn med en ganska farlig redd. Het har ock blifvit af Herr Tham omförmäldt, att, i händelse Riksens Ständer skulle vilja sjelfve utvälja HiscontHirecteurer, BancoFulImägtige samfäldt med DiscontRe' isorerne borde ega att, på sig företeende skäl, suspendera nyssnämnde Hirecteurer, i stället att, såsom BancoUtskottet föreslagit, rent af afsätta dem. Jag skulle för min del tro dessa båda åtgärder vara lika felaktige. Hela organisationen af ifrågavarande (eyisioner måste efter inin tanka blifva enahanda^' Hen 16 Sepiemier f. rri: $5 som den Regeringsformen stadgar, i afseende å Bancooch RiksgäldsContoirens Fullrhägtiges förvaltning. Revisorertie hafva nemligen vid dessa tillfällen val rätt att anmärka, hvad sorn kan finnas anmärkningsvärd!, men alldeles icke att afsätta Riksens Ständers Fuilmägtige.
hvaraf aidel utgöres i Råg och |:delar i Hafre. SkogsHemman. Bestående af den öfverblifne Skogsmark inom Vermland, hvartill Inägor brista, i stället för hvilka af den härtill anslagne Skogsrymd, Fem hundrade Femtio Två Tunneland 27 Kappl. afsättes , till Inägors odlande i en framtid, då den öfriga rymden jemt svarar mot den, de öfrige här förut upptagne Hemman tilldelta Skog efier 2,363 Tonni. 6 Kappl., som belöper för hvarje Hem man beräknade till 20 Mantal af hela Hellefors Silfver och Jernverks RecognitionsSkog, således upptages berörde Skog i stället för Inägor samt den öfverblifvande Skogsmarken beräknad efter 2363 Tunni. 6 Kappl. på helt Hemman - S.a Hvilka 6,386 Tunni. 3o|-| Kappl. beräknade efter Savolaxska Methoden till minsta afgiften före S:mt, utgöra SkogsHemman Skattlägges således till Två och || Mantal med följande Räntor: JordeboksRäatan, j Penningar . 7. 7 Skeppid 2 3 Lisp:d Tackjern ä 2 sk. yt r* Lisptdet . &: 36. 6. t® Dagsverken » — 20. — 10 Ärliga Hästar . i: 32* — 10 KongsHästar . — 31, 8. Ii: 24* 9 MantalsRänta. Landtogs - gärden Ärliga hjelpen Boskapspenningar SkjutsfärdsPenningar 5
Maj:ts Nådiga framställning orri nödige medeis anvisande för aflöningen åt denna HofStat ifrån September månads slut till åiets utgång jemte Gratificationen för den Betjening, som ej finnes till årlig pension berättigad, hemställer Sfats-Utskottet, att till Kongl. Maj:t må i underdånighet öfverlemnas, att af den för samma tid belöpande besparingen utaf Högstsalig Hennes Maj:ts Underhålls-Summa, desse Utgifter låta bestrida. Hvilket allt vördsamligen underställes Riksens Hög!ofl. Ständers afgörande. Stockholm den i Julii 1818. Riksens Högloft. Ständers Stats • Utskotts Utlåtande3 angående Rosersbergs Kungsgårds öfverlemnande till Kongl. Maj. ts Nådiga dispositi on. ILJnder den 22 i nästledne månad har Höglo fl. Ridderskapet och Adeln behagat till Stats-Utskottet remittera ett Anförande af Herr Grefve Posse, Cläes Fredrik, sa lydande: ”Såsom en följd af den högst beklagliga och smärtande, Hennes Maj:t Enke-Drottningens hastiga bortgång, tillkommer det Riksens Höglofl. Ständer, ätt, jemlikt deras vid denna Riksdag fattade Beslut, förordna om disDosilion af Rosersbergs Kungsgård. Stats-Utskottets Betänkanden. 2°oj Jag får i anledning deraf vördsamt hemställa och föreslå, det Riksens Höglofl. Ständer i underdånighet erbjuda dispositionen af ifrågavarande Kungsgård, jemte den af Riksens Ständer vid denna Riksdag dertill anslagne årliga underhålls summa, till Hans Maj:t vår nuvarande regerande Allernådigste Konung för hela Djss lifstid. Jag anser, att Riksens Höglofl.
Skrifvelse N:o 229. 125 Enär likväl en allmän reglering af såväl adöningssom pensions-förhållandena vid nästa riksdag torde vara alt emotse, och skäl således icke synes vara för handen alt under öfvergångs-perioden för nyss uppräknade einbetsmän göra undanlag från hvad förlättningarne i afseende å dem stadga, helsi dessutom del är Kongl. Majit obetaget att, för serskilda fall och då giltiga anledningar kunna förefinnas, hos Rikets Ständer göra serskilda framställningar, på sätt jemväl en och annan gång egt rum, hafva Rikets Ständer funnit sig ej böra lemna bifall till E. K. Mils nådiga Proposition i denna del. 5:o. Under behandlingen af dessa frågor hafva Rikets Ständer funnit nu gällande pcnsions-förfatlningar vara i viss mån bristfälliga och behöfva omarbetas. Så förekommer t. ex., ali de civile embetsoch tjenstemän, som uppnått 70 års ålder, behöfva hafva tjeut Staten allenast 30 år för att komma i åtnjutande af pension å Allmänna Indragningsstaten, under det de, som äro 65 år gamla, måste hafva lillbragt vid pass 40 är i allmän tjenst, för att. efter företeende af läkarebetyg öfver försvagad helsa, få tillgodonjuta en dylik förmån. Afven andra missförhållanden saknas icke, och då det derjemte svncs Rikets Ständer nödigt, alt de i spridda författningar befintliga pensions-sladgarne i en enda sammanföras, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att en revision af de stadgande!), som nu ligga till grund för pensions erhållande, måtte företagas, och förslag till ett ändamålsenligt ordnande af pensions-väsendet i allmänhet för Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas. 6:o.
Hvad litet hvar vill gärna vinna. Hvad går och kommer aldrig mer? Ett litft verb vi äfven finna. 1893 Dock, hvarför behöfde hon vara så för sig själf. Det fanns ju så godt om folk i församlingen till och med på mycket nära håll, och Kerstin visste, att hon nog skulle ha varit välkommen på både det ena och andra stället. Men hon gick icke. Hon förebrådde sig själf, att hon ej kunde sympatisera med dem, bland hvilka hon fått sin verksamhet. Det var nog ett fel hos henne. Icke var det så, att hon höll sig för fin. Men hon plågades af dessa samtal kring kaffekopparne om alla dessa landtliga ämnen, som hon aldrig lärt sig begripa. Och den simpla tonen hos nämndemansoch kyrkovärdaremororna stötte henne. Hon passade bestämdt inte på landet, sade hon sig ofta. Hon kom att tänka på den enkla, präktiga Rosa Vallin, bonddottern. Hon hade varit som skapad för lärarinnans kall på landsbygden, men icke hon, Kerstin. Från Iduns läsekrets. S. T. » Eder utmärkta uppsats i tidningen » Idun » för 19 maj d. å. angående » Akta män och hushållspengar » har undertecknad m. fl. med största intresse läst — och motse vi med samma intresse den fortsättning Ni benäget lofvat införa. Som oändligt mycket mer är att säga i ämnet, skall undertecknad sedermera yttra sig angående sina erfarenheter nnder ett 15-årigt äktenskap och nu senast ett 8-årigt dito. Fru Alexandra B i l d t; af Daniel Fallström. (M e d porträtt.) — U n d i n e; poem af Anna Knutson. — Franska seder och svens k a; af Inez Vigert (Ib.) — Kvinnornas världsutställning; brefkort från Iduns Chicagokorrespondent; af Signe Ankarfelt. Idun UTGIFYEH AP FRITHIOF HELLBERG \ M0 STOCKHOLM TRYCKT HOS GERNANDTS BOKTRYCKERI-AKTIEBOLAG 1890 fea4&lt; — Iduns äpplen, Väl kunna som man hjärtat Men ej vår kropp vet, ungdom skänka, odödlighet. Frans Hedberg. INHEHÅLL.
Waldemar, nedsjunken på sina knän, med hufvudet lutadt öfver den aflidnes ansigte, Julie verkligt eller affekteradt afdånad, och Carolina i stum, tårlös smärta stående vid hufvudgärden. Sedan herr St–hal skiljt de hoptryckta händerna och fört sin dotter i ett annat rum, försökte han använda tröstens och religionens ord med syskonen; men då hans bemödanden blefvo oförstådda, vände han sig till den gamle inspektoren, hvilken satt i ett hörn af rummet, försänkt i stilla men djup sorg. ”Hör, herr Lindman,” sade han, ”jag kan för närvarande ingenting uträtta här. Jag måste dessutom föra min stackars dotter hem; när ni behöfver mig, är jag till tjenst. I morgon eller öfvermorgon hoppas jag få se doktorn hos mig; helsa och säg honom det.” – Han räckte Lindman handen och lemnade rummet. Kort derpå afreste brukspatronen och hans dotter, oaktadt alla tant Lisa Gretas vänliga inbjudningar att åtminstone först dricka kaffe; litet förtretade, att ingen annan än gamla tanten sökt qvarhålla dem. Ringvexlingen. Tror du jag står på rosor här, och visar Min lefnadslycka leende ifrån mig, Och sliter utan smärta ur mitt bröst Ett hopp, som vext tillhopa med mitt väsen? Tegnér. Det var en mörk och stormig afton, regnet föll i starka skurar, hade alldeles bortsopat snön, och tjutande for vinden genom de öde rummen på Brunkenäs. Från en kammare i öfra våningen lyste ett ensligt ljus, och en skugga rörde sig der af och an; tysta suckar, afbrutna klagande ljud, bortdogo i orkanens brusning. Några sakta knackningar på dörren läto höra sig, och förnyades åter innan den ensliga invånaren i detta rum hörde det. Hon spratt till, men reste sig hastigt upp. ”Är det du, Waldemar?” sade hon och öppnade. Insvept i en vid regnkappa, inträdde brodern. – ”Min Gud, är det verkligen du?” frågade hon ännu en gång, och tog bestört ett steg tillbaka, då hon blef varse det förfärligt hemska uti hans anletsdrag.
Skälen för denna åsigt hafva så ofta blifvit anförda, att det icke är värdt att öda tiden med deras upprepande. Dessa skäl äro naturligtvis mera immateriella än materiella. Jag får således opponera mig emot Ulsk:ts lörslag alt inskränka tiden för latinläsningen i skolorna. Den enda koncession i det fallet, som jag skulle kunna göra, vore, att man fästade mindre vigt vid lat inskrifningen, ty att fordra, det en yngling skall kunna skrifva latin, är detsamma som att pretendera, att han skall kunna skrifva vers eller spela viol. Han kan nemi. ej göra hvarken det ena eller det andra, om det skall göras väl, utan naturliga anlag. Hr Lagergren: Jag delar den talares åsigt, som sade, alt R. Sl:r så litet som möjligt böra lägga sig uti reglementerande. Vi hafva sett, att den största missbelåtenheten med våra läroverk just uppstått, sedan R. St:r hörjat befatta sig med att gifva föreskrifter lör undervisningen. Tillika är jag fullkomligt öfvertygad om, alt, ehuru Utsk:t icke haft för afsigt, att latinet skulle försvinna helt och hållet ur skolorna, det ifrågav:de förslaget likväl är ett icke så obetydligt steg i denna riktning, ty för den, som genomgått ett undervisningsverk, är det ganska klart, att, om man icke börjar att läsa latin lörr än vid 14 års ålder, så blir det icke mycket deraf. Äfven skulle den nytta, 132 Den 10 Juni 1. m. som afses med latinläsningen och hvarpå (lera talare lågt mycken Vigt, nemi. att den skulle vara en tankegymnastik helt och hållet försvinna. Jag vågar icke bestämdt påstå, men jag tror, alt den som på ett ordentligt sätt genomgått skolan och i de lägre klasserna hörjat latinläsning, har lärt sig att tänka och kan möjligen undvara det lilla mått af logik, som inhemtas i de öfre klasserna. Hvad nya elementarskolan beträffar, så harjag der varit lärare under (lera år, men på den tiden började man med latinläsningen i de lägsta klasserna, och läste de flesta ynglingarne de klassiska språken. Man kan således icke säga, att denna skola då hade en tendens att öfvergå till real skola.
Och Konungen i Egypten sade till jordgummorna för de Ebreiska qvinnor; den ena het Siphra, och den andra Pua: När I hjelpen de Ebreiska qvinnor, och de skola föda; är det mankön, så dräper det; är det qvinnkön, så låter det lefva. Men jordgummorna fruktade Gud, och gjorde ej som Konungen i Egypten sade dem; utan läto barnen lefva. Då kallade Konungen i Egypten jordgummorna, och sade till dem: Hvarföre gören I det, att I låten lefva barnen? Jordgummorna svarade Pharao: De Ebreiska qvinnor äro ej som de Egyptiska; förty de äro hårda qvinnor; förr än jordgumman kommer till dem, hafva de födt. Derföre gjorde Gud väl emot jordgummorna; och folket förökades, och vardt ganska mycket. Och efter jordgummorna fruktade Gud, byggde han dem hus. Då böd Pharao allo sino folke, och sade: Allt det mankön, som födt varder, kaster i älfvena, och allt qvinnkön låter lefva. Och en man gick bort af Levi hus, och tog ena Levi dotter. Och qvinnan aflade, och födde en son. Och då hon såg att det var ett dägeligt barn, fördolde hon det i tre månader. Och då hon icke längre kunde fördölja det, tog hon ena kisto af rör, och beströk henne med ler och beck, och lade barnet deruti, och hof henne ut i vassen vid strandena af älfvene. Och hans syster stod långt ifrå, på det hon skulle se huru honom skulle varda gångandes. Och Pharaos dotter kom ned, och skulle två sig i älfvene, och hennes jungfrur gingo utmed bräddene af älfvene; och då hon fick se kistona i vassenom, sände hon sina pigo dit, och lät hemta henne; Och då hon upplyckte henne, fick hon se barnet, och si, barnet gret. Då ömkade hon sig deröfver, och sade: Detta är ett af de Ebreiska barnen.