Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
under hvilken han deltagit i fyra fälttåg och bevistat åtta bataljer, General-fälttygmästaren ansett sig böra tillstyrka, alt Zettergren måtte i nåder föreslås till erhållande af en hans löneförmåner såsom Bataljonsläkare motsvarande årlig pension, eller 1,100 Ridr, att af honom uppbäras tillika med den pension ur Arméens pensionskassa, hvartill han såsom Tygskrifvare kunde vara berättigad. Uti häröfver afgifvet Utlåtande har Kongl. Stats-konloret, med omförmälande Stais-Utslcottets Utlåtande N:o 153. 39 dels af de grunder, som för närvarande äro gällande i afseende å Militärläkares pensionerande, dels ock deraf alt Zettergrens aflöning såsom konstituerad andre Bataljonsläkare utgör 1,100 It:dr, hvaraf 000 B:dr såsom lön och 300 R:dr uti arfvode, samt alt han i sin egenskap af konstituerad Bataljonsläkare icke är berättigad till pension från Arméens pensionskassa, men efter afskedslagandet från lygskrifvare-ljensten kommer att från nämnda pensionskassa erhålla en årlig pension af 100 Ihdr, yttrat, att Zettergren, derest han å omförmälda befattning innehaft fullmagt, skulle hafva varit författningsenligt berättigad alt komma i åtnjutande al pension på allmänna indragnings-stalen, emedan haij i öfrigt uppfyllt de derför stadgade vilkor; men att exempel icke saknades derpå, att äfven tillförordnade tjenstemän blifvit af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer hugnade med pension, då de varit till tjenstgöring oförmögne. l'å grund häraf och då Zettergren uppnått en ålder af 7
O, de ejderdunstäckena! Öfver den isländska utställningen ligger en viss dyster högtidl i g h e t. Märkvärdigt nog tycktes de små flickorna o c h de u n g a herrarne h y s a lika stort intresse för dessa föremål. En dylik » Dukkebolig », uppdeAktiebolaget Per Perssons Väf&amp; Stickmaskin Begär priskurant '. F a n n s där ring på fingret? N e j! Trehundra sådana finnas. s. v. Framtidsköket skulle vi vilja kalla d e n n a idealiska plats. E n antik skänk upptager ena hörnet. Hu! — E n b o k här! Det var bra sagdt. D e u t s t ä l l d a taflornas antal utgör enligt katalogen 3 0 1, hvaraf 67 representera d ö d a konstnärinnor, såsom en historisk inledning. Bland d e öfriga torde särskildt böra nämnas fröken Karlsohn samt hrr Lundqvist, Sellergren o c h Söderman. På söndagen gafs » På Sicilien » o c h » Pajazzo », i hvilken senare opera fröken Petrini likaledes uppträdde m e d g o d framgång som Nedda. Största intresset knöt sig dock denna afton vid d e n italienske tenoren Frederico Morello, hvilken denna afton började ett, s o m det säges, längre gästspel vid k. operan. I Oanios parti har sångaren föga tillfälle att visa, hvad han förmår i vokalt hänseende. Men hvad man alldeles sång, s o m sjöngs v i invigningsfesten. bestämdt fick klart för sig, var att cavaliere Saa bring da L y s o g L y k k e, Morello besitter en skådespelaretalang, sådan man Du Dag f o r K vindens V « r k! ej i allmänhet är van att finna å vår k. operaPaa Fremtids Grund v i bygge, scen. Den svartsjuka o c h hånande själfironi, Det gjor os F o d e n stferk: Oanios representant har att framställa, fingo ett Vi veed, at sjeldent vinder förträffligt, j a gripande uttryck. H r M. blef ock Den Slsegt, som Maalet saa.
M:s högstberörda nådiga skrifvelse omförmälde jemvägs-anläggningen emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern, så enär denna jernbana är ämnad att bereda direkt samband emellan rikets betydligaste insjöar och derigenom befordra en hastigare förbindelse emellan Sveriges 2:ne folkrikaste städer, samt derjemte skulle komma att hafva sin sträckning dels genom dels i granskapet af liera utaf rikets bergslagar, synes densamma, med hänsigt till de dermed för trafiken åsyftade fördelar, och deribland den lättade afsättningen af ortens högst ansenliga jerntillverkning och tillgodogörandet af dess bclydliga skogar, otvifvelaktigt vara att hänföra till de inhemska jern vägs-anläggningar, hvilka företrädesvis äro förtjenta att medelst bidrag af allmänna medel befrämjas; äfvensom, å en annan sida, resultatet af detta företag, för hvilket, af nyss anförda grunder, bör kunna påräknas en icke obetydlig inkomst, af så väl passagerare som varor, torde kunna betraktas såsom måttstock för bedömande af den större eller mindre lämpligheten af jernvägars anläggande i Sverige. Vidkommande åter det föreslagna sattet för statsbidragets meddelande, att nemi. staten antingen skulle för ett visst antal aktier ingå i jernvägs-företaget eller ock garantera det blifvande jernvägs-bolaget en årlig inkomst af samma företag, så enär, i händelse af statens deltagande i berörde industriföretag, det icke blefve möjligt att på förhand bestämma ett maximum för de utgifter, det allmänna i förevarande hänseende kunde komma att vidkännas, hafva Rikets Ständer trott företrädet böra lemnäs åt det sednare alternativet, i hvilket fall och derest, såsom Rikets Ständer jemväl synes lämpligt, den garanterade årliga inkomsten blefve bestämd till lyra procent af den beräknade kostnadssumman, statens ansvarighet icke komme att något år utsträckas öfver 129,600 r:dr.
Enligt Rikets Ständers tanke möta likväl åtskilliga'svårigheter att för närvarande så uppgöra en difiniliv aflönings-stat för Lands-statens tjenstemän och betjente, att denna icke kan vara i behof af flere ytterligare jemkningar, hvadan, på del att möjligen nödige rättelser i staten må kunna ske innan densamma för framtiden fästställes, Rikets Ständer ansett den lönereglering för Lands-staten, som vid innevarande Riksdag verkställes, böra i likhet med den för andra stater, blifva blott provisorisk och gällande för den lid nu skeende siats-reglering omfattar, och hafva Rikets Ständer i öfrigt rörande detta ärende fattat följande beslut: a) Beträffande de äskade tillökningarne är, hvad försl angår Lands-sekreterarne, förhöjning af deras aflöning utaf E. K. M:l endast så t i 11 v i d a föreslagen, att i några län, der desse ijensteinäns löner veterligen befinnas svagare, de i Slats-kontorets sednast afgifna slatsförsiag upptagne löner i någon mån mätte höjas, med iakttagande alt de dymedelst i staten jernnäs till vissa tuseneller hundra-tai i riksdaler riksmynt, der det icke redan skett; och har E. K. M t i sådant afseende hemställt, alt berörde af Statskontoret föreslagna stat må ökas: för Lands-sekreteraren i Upsala län nied 95 R:dr för att jernnäs till 2,000: — i Stockholms d:o med 419 , , 3,000: — i Gottlands d:o med '41 , , 1,000: — i Blekinge d:o med 157 , 1,000: — i Jönköping d:o med 434 , „ 2,000: — i Jemtlands d:o med 500 , , 1,600: — i Westerbottens d:o mod 508 , , 1,600: — i Norbottens d:o med 517 , , 2,000: — Summa R:dr Runi 2,671.
Då Skånska Åkerbruket sålunda har stöd att hoppas både i intellectuelt och pecuniert hänseende, bör man med skäl påräkna, att det i framtiden kan vinna sin höga bestämmelse: Landets ändamålsenliga uppodling och Odlarens välstånd. I norra delen af Länet ligga större delen af ägorne under skifte, och jordbruket derstädes har ej ännu hunnit synnerlig stadga; likväl och isynnerhet vid större egendomar, hvaribland må nämnas Trolleholm och Rögla, äro i senare tider genom ett ordnadt Landtbruk, nyodlingar och utdikningar, sådane förbättringar och förändringar vidtagne, som forntida innehafvare skulle ansett nästan omöjliga. Vid förstnämnde egendomen skedde härmed tidig början, så att nu varande innehafvare!! redan hämtar betydlig vinst af förbättring i brukningssättet. Enligt tillförlitlige uppgifter lemnade Trolleholms egendom år 1806 omkring 3,400 R:dr Banco i årlig afkastning och hade utfattiga och svaga Hofveribönder och torpare, som , ehuru innehafvare af bördig jord, icke kunde producera säd till eget behof; hvaremot samma egendom, nu mera försedd med välbehållne Frälsebönder och Arrendatorer, anses afkasta minst 20,000 R:dr Banco. Circulationsbruket är allmänt antaget å Slättbygden och äfven å visse orter i Skogstrakterne. Omvexling sker med Råg, Korn, Hafre, Pötäter, Ärter och Vicker. I obetydlig mängd! odlas Hvete, Bob vele och Bönor. Under senare femårs-perioden har man äfven inom Länet odlat en större mängd Raps än tillförene; och, ehuru den för det mesta gifvit stor vinst, förmodas likväl att denna växt, i anseende dertill, att den mattar jorden mera än annat säde, utan alt lemna fodertillgång, icke hädanefter bibehålles i dien myckenhet som hittills. Detta kommer likväl att till stor del bero på framgången af odling af foderväxter, hvarigenom mera tillfälle till stallfodring och gödning af jorden yppas.
Af dessa skäl skulle jag vilja tillstyrka, att handlande i städerne, som utöfva annan loflig handel, måtte varda berättigade, alt, då de sig dertill anmäla och behörig skatt erlägga, till afhemlning försälja ~ kanna bränvin. Genom ett sådant medgifvande förmodar jag för öfrigt, att det nu så mycket, och troligen rättvist, öfverkia - 44 Bet'.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJeoltcns Betänkande, M 1. gade lönnkrögeriet skulle i väsentlig mon förekommas, enär den skattdragande då väl sökte i möjligaste måtto conlrollera lagbrytaren. Vid närmare granskning af de gemensamma Utskottens Betänkande, kan jag icke annat, än anmärka, att det, i min öfvertygelse, är oriktigt, att icke ett högre jord värde blifvit bestämdt för 4:de och 5:te dassens jxinnorj drifna med änga och en förhöjd beskattning dem ålagd, i förhållande derefterj än för de öfrige cl asser ne, och enär under discussionerne inom Utskotten, mångfaldiga serskilda, olika meningar och åsigter uttalat sig, och sökt göra sig gällande, kan jag icke undertrycka dessa mina egna. Lagstiftningen angående bränvinsbränningen och villkoren derföre, har, vid föregående Riksdagar, alltid utgjort ett af vilal-föremålen för Ständernes sysselsättning, och skulle jag derföre nästan hafva önskat, att, vid detta Riksmöte, ämnet kunnat åsidosättas, eller taga så liten tid, som möjligt, i anspråk, och föreskrifterna fått förblifva i det närmaste oförändrade, men då många väckta motioner inkommit till Utskotten, och allmänna rösten från nästan alla landsorter synts ådagalägga, hvad äfven genom practiska upplysningar torde få anses vara nogsamt constaleradt, nemligen: att de s. k.
M. nådigst föreslagit, att å stat mätte såsom disponibla uppföras de 4,56i r:dr, hvilka nu innehafvas af den ännu qvarvarande personalen af f. d. Lifdrabant-corpsen, men som ovilkorligen efter densammas afgång skola komma reg:tet till godo. H. M, har ansett de.t vara så mycket billigare, att nämnde personals löner nu öfverflyttas på allm. indragningsstaten, som den öfriga Arme'ens löner, i mån af tillgångarna, redan blifvit eller äro under reglering, då deremot Lifbeväringsreg:tet, om man med oväld öfverväger dess ställning, är ganska vanlottadt, så i afseende till dess högst knappa och otillräckliga löner, sorn äfven derföre, att detsamma till sina årliga vapenöfningar nödgas begagna från främmande reg:ter commenderadt underbefäl. Denna sednare omständighet har K. M. likväl sökt afhjelpa genom tillstånd åt reg:tschefen att på försök antaga till ifrågavar. reg:te egna underofficerare och corporaler, som, inuehafvande borgerliga näringar och åtnjutande samma rättigheter, som äro soldater i allmänhet tillerkända, icke från statsverket erhålla annat underhåll än tractamente och beklädnad under de årliga vapenöfningarna, eller detsamma, snm hittills utgått till det commenderade underbefälet. — Detta försök, som äfven är ett steg till förenande af det borgerliga yrket med försvaret af fosterjorden, synes redan, genom befälets nit, under nu påstående öfningar visa en hoppgifvande framgång. Att fullfölja denna organisation och bereda det i hög grad illa lönade befälet en möjlig utsigt till bergning är så mycket Deii 27 Maj. mera en pligt, som bevanngssystemet derigenom upprätthålles samt fullkomnas, oell emedan den summa, som nu begäres, egentligen endast är att anse såsom ett förskott, för hvilket statsverket får ersättning i män af den afgång, som enligt naturens ordning måste uppstå bland ep personal af i3, utaf hvilka 2:ne Uro öfver 70 år, några 60 och derutöfver, samt endast en under 4° år.
Viljan brister oss icke; men — huru skall jag nu yttra mig ulan alt såra — men den som sett ned och in i äfven den lägsta af Dina undersåtares kojor; den som till följe af sina befattningar lefvat bland folket och sett deras behof; den som med någon föregången inre bildning och själsodling uppfattat hvad han sett, — det har kanske icke alltid varit så godt, så tillfredsställande,— han vet måhända bättre hvad folket i landena behöfver, hvad som fordras till befrämjande af dess bästa, än den sorn, under ston e delen af sin lefnad, t. ex. exercerat Din lifoch hustrupp; derföre sörj för framtiden, och nu då del är fråga om anslag åt dessa tjenstemän, som gå genom giaderna i det lägre, alt de, jemte lön, få hildning, så alt de må göra andra iakttagelser än inom graden och dem, som gå ut blott på egen bergning. Sådana råd, sådana grundsatser och de flera likartade — de må då uttrycka hvad som helst — de äro dock uppriktiga, och icke äro de vederlagda derföre att man förklarar dem utgå från mindre upphöjda tänkesätt. De tankar jag yttrat, de läror jag drifvit, togos de än ur protocollerna, och föllo till jorden; så står dock sanningen af desamma qvar och kan blifva ett frö lill frukter, som bringas ett älskadt fosterland, ett vördadt Konungahus och dess efterkommande, långt sedan rösten tystnat, som yttrat dessa ord och dånet af deras steg, som velat dem (orden) förtrampa. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det här blifvit före - Den i5 Augusti f. m. slaget, alt den discussion, soin i sista plenum ägde ruin i nu förevar, ämne, skulle utur prot. för den dagen utgå, och hemställde om samtlige R. o. Ad:s ledamöter behagade instämma i detta förslag. Ropades i allmänhet ja, men Gr. Horn, Claes Fredr., anmälde sig och yttrade:
Utskottet har visserligen funnit, att dessa förslag förtjena närmare uppmärksamhet; men i afseende på Tulltjenstemännens afsättlighet tror ändock Utskottet, att den sålunda för Styrelsen beredda möjlighet, att, utan omgång, kunna skilja sig ifrån en mindre ordentlig och pålitlig förvaltare, åtminstone tills vidare, eller intill dess säkrare controller kunna vinnas, icke böra afskafFas 5 emedan TuINtjenstemännen lämpligen icke kunna ställas i jemnförelse med andra uppbördsman, hvilkas uppbörd förut är till beloppet känd, och försnillning deraf , vid en rigtig tillsyn, omöjlig utan att upptäckas, hvaremot försnillning i tullväg , såsom beroende på bevisning inför Domstol, svårligen kan utredas, Cancelli-Rådet v, Hartmansdorjfs. Sirsk, Vtsk, Bet&nk' 13 194 Beträffande åter sättet för Tulltjenstemännens aflöning, sä har Utskottet ansett det leda till större säkerhet för Statens inkomster och följagteligen böra tillstyrkas, att hela Tullverkets personal må blifva med ständige löner försedd, utan att afdrag derå, för minskadt belopp af Tull-intrademe, må för den ena eller den andra ega rum, men att derjemte den borde tilläggas viss procent af uppbördens belopp , samt en proportionerad andel af sådan procent jemväl den lägre betjeningen tillkomma. Till Tullstyrelsens befattning kommer egentligen att höra: Att hafva tillsyn och vård deröfver, att alla de afgifter, som vid Sjö- och Gränsetuliarne böra erläggas , såsom inoch utgående Sjö-tull, GränSe tull, nederlags.recognition och ränta, coursförhöjning, Bakoch Lots-medel, med uppgäld och Lästetals-afgift med flere, enligt taxor, reglementer och öfrige förordnanden blifva rätteligen beräknade , uppburne och under bestämda titlar till Stats Contoirets disposition levererade. Uppsigt, att de om lurendrägerier och tull-* försnillning gällande författningar vederbörligen handhafvas. Tilloch afsättande af de under Tullverket hörande ämbetsmän och betjente s soir ej erhålla Kongl. Maj:ts Nådiga constitutorial.
Ack, Honoré de Balzac, du som stängde dig inne klädd i munkkåpa och i feber skapade din tragikomiska värld, mer än den riktigas spegelbild, dess förklaring, hvad du föga tänkte på urklipp och notisböcker! Du satte dig vid skrifbordet, och det vardande brusade genom din hjärna. Du skapade, som Gud Fader, ur dig själf jord, tidsåldrar och människor. Det blef en värld, skön och förvirrad, villsam och hisnande som den riktiga eller mer – med helgon och vidunder och guld och synd och hvita blommor, som knoppades i skuggan, och förvridna ansiktens hat och trängsel öfver gatorna. Du fortsatte Vår Herres verk och timrade öfver lifvet en fantastisk öfverbyggnad. Dina »scraps-samlande» elever äro allvarligare folk. De tro, att den glada vetenskapen behöfver aktuarier och registratorer. De bokföra den lilla lifstillfälligheten med reporterns förgudning af bagatellen. Just här ligger, förefaller det mig, den Goncourtska romandiktningens svaghet. Trots stilens skimmer verkar den prosaisk, därför att verklighetsiakttagelsen ej för de båda bröderna är språngbrädan, från hvilken konstnären kastar sig ut i en okänd rymd, utan mål i och för sig. Den öfverdrifves och pressas som detaljen i ett rättegångsprotokoll eller symptomet i en sjukjournal. Frånsedt detta drag af förklarande statistiker, denna brist på eruption, som i inspirationens hetta i oberäknadt och mäktigt flöde låter lava, eld och slagg strömma fram, äro dessa Goncourtska romaner små mästerverk, särskildt genom den oöfverträffliga finhet och säkerhet, med hvilken hvar enskild situation skildras. Båda skickliga i att föra ritstift och grafstickel – Jules de Goncourts etsningar efter Fragonard äro fulla af eld och lif – hafva de utpräglat hvarje interiör eller landskap, i hvilka de infört sina personligheter, som om de graverats på koppar. Språket kan sakna stämningens lyriska daggstänkthet liksom lidelsens hvitglödgning, men intet af de små kapitlen i Goncourts verk skall man hitta, hvilket ej äger konstnärlighetens prägel som bild och stil, som uttryck och vision.
Men Utskotten kunna icke förese ett sådant fall, der ärlighet och sanning styrt uppgifterna. Och der detta icke skett må den Laga påfoijden vara ett förtjent straff S2mt förblifva ett motiv, att ej i otid besvära fattigvården, hvilket Utskotten uti deras förra Betänkande så utförligt sökt ådagalägga, att de icke anse sig något ytterligare härutinnan behöfva anföra. Med afseende på den nya §. Utskotten föreslagit i stället för den 6:te och 7:de uti Committerades firslag, bestämmande de grunder, sorn böra följas, när fattigvårdens vanliga inkomster icke äro tillräcklige, eller när frivillige öfverenskommelser icke kunna träffas om sättet, att fylla denna brist, hafva åter ganska många stridiga åsigter sig utvecklat. Att förena dessa lärer blifva lika omöjligt, som förut i andra dylika fall är uppgifvet. Utskotten få derlöre blott hänvisa till den afsigt, som ligger till grund för detta stadgande och så många gånger blifvit upprepad, att nemligen: 7;Lagen måste stadga någon norm, för afgifterna, der hvarest' alldeles ingen frivillig öfverenskommelse kan träffas.5’ Att den liär föreslagne icke är den enda, synes af de i §:n uttryckligen tillagde ord: Dä ej annan liimpe/igare och allmänt godkänd grund flnneSj som tydeligen anvisa, att andra grunder både gifvas och äro tillåtna. Men Utskotten kunna lika litet nu, sorn vid af - 53 Lag Utskottets Eetånkanden. gifvande af sitt förra Utlåtande fatta , hvarken, att någon billigare och mera allmänt gällande grund finnes, der tvist uppstår, än hvarjes egande förmögenhet och inkomst, tili kommen på hvad sätt som helst, eller att iu Domaren behöfver någon i Lag gifven föreskrift, huru en sådan tvist skall slitas, om Ämbetsmanna godtycko eller er. lika skadelig villrådighet och efter slumpen förändrade Domskäl skola förekommas. Detta förhållande må ingalunda sammanblandas med Nationens Bevillning, Ett är att efcer beskattande magtens allmänna beslut å'ägga en viss och permanerad utgift, som utan alla slags undantag eller mellankommande särskilda öfverenskommelser utgår. Detta kallas Bevillning.
Den förebygges genom ali icke afslå f. n. den sednare punkten; men då den första punkten omöjligen kan eller bör godkännas, hemställer jag om icke rättast är, att återremittera hela betänk.; helst någon fara deraf ej gerna kan upstå. Ett sämre, eller, för att begagna lindrigare uttryck, ett oantagligare resultat, än det i betänk, föreslagna, lärer väl icke det höglofl. Utsk, i alla fall, uti detta ärende magta åstadkomma. Hr Bildt: Sannerligen jag kan förstå, hvarföre mitt förslag eller det att afslå första delen och bifalla den andra af Utsk:s tillstyrkande skall vara stridande emot Riksd.Ordn. Denna första del afser den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. om reg:tels successiva indragning, hvilken fråga är helt och hållet oberoende af Statsregleringen oell behöfver således icke återremitteras. Jag känner åtminstone icke någon § i Riksd.Ordn., som förhindrar ett sådant afslag. Deremot tala alla skäl för bifall till den sednare delen af utlåt, eller den, som angår anslaget 25,684 r:dr 16 sk., emedan i annat fall detta å Riksslaten upförda anslag möjligen kunde komma under votering i förstärkt StatsUtsk., och då en sådan åtgärd icke synes mig lämplig, fortsätter jag mitt yrkande om afslag å första och bifall å den andra delen af Utsk:s utlåt. Frih. Palmstjerna: Jag anser första delen af Ulsk:s utlåt, böra afslås, men för att undvika alla möjliga anmärkmr, afstår jag från delta mitt yrkande om afslag och förenar mig med dem, som yrka återreraiss. Skulle frågan återkomma från Utsk. i samma skick, önskar jag att betänk, afslås. FIr Rosenblad, Bernh.: Jag har begärt ordet, för att fästa upmärksamhelen på ett förhållande, som föreg:de talare icke omnämnt. Såvidt nemi. man får döma af Ulsk:s betänk., hvilket jag i likhet med Hr Bildt gerna tillerkänner egenskapen alt vara ett praktexemplar bland de många illa författade betänk:n frän det H. StalsUtsk. , har K.
Eko utöfver den metalliska valutan, men delta har skett under vissa förutsättningar, och lill dessa hörer, att i Banken alltid finnas depositioner till betydligt belopp innestående. Skulle nu deremot dessa medel uttagas ur Banken och genom RiksgisKont spridas i allmänna rörelsen, så är det, vid ringaste eftertanka, tydligt, att helst i ett ögonblick som detta, då penn ingen söker sig den förmån I igaste marknaden, och då många utländska skulder skola betalas, Banken härigenom skulle få en stark påkänning genom ökad silfverutvexling. Slen om, oaktadt allt detta, man skulle anse rådligt och nyttigt, att en större eller mindre del af depositionerna i Banken utlåntes (hvilket jag emellertid f. n. måste afstyrka) så vore det i alla fall vida naturligare och lämpligare att detta skedde direkte genom Banken sjelf, än på en svår och farlig omväg genom RiksgisKont. och de enskilda Bankerna, .såsom Utsk. föreslagit. Att låta Banken använda i sin rörelse, på de särskilda lånegrenarne ett visst belopp depositioner i den mån man trodde sådant utan fara för Banken kunna ske, vore åtminstone någonting enkelt och bankmässigt, men att komma till samma ändamål genom den omvägen att först uttaga depositionerna från Banken, (som väl måtte kunna disponera dessa medel åtminstone lika väl som RiksgisKont.) för att sedermera lemna dem åt RiksgisKont. hvilket slutligen skulle utdela deraf åt enskilde Bankinrättningar; detta anser jag vara till sin princip lika illa beräknadt, som det i afside på sättet vore Den 2 December. Ett bland de hufvudsakligaste skälen som Utsk. anfört för framställandet af dess förslag, är att sedelstocken nu för tiden ej står i samma förhållande till statsinkomsterna som förr, men detta skäl torde fordra någon närmare granskning.