Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt de vid sednaste riksdag meddelade beslut och föreskrifter aigående sättet för bestridande af ifrågakommande utbetalningar utaf de kreditiv-simmor, som. till följd af stadgandet i Regerings-formens 63 §, då anvisades, skulle liksgälds-kontorets disponibla tillgångar dertill begagnas och, i fall dessa icke vere tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen upplånas emot Riksgälds-kontorefe obligationer, ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregångm uppsägning; och skulle Fullmäktige i Riksgälds-kontoret ega att, med hänsigt ill de vid upplåningen sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma ränte-vilkoren samt fastställa betalnings-terminerna för dessa obligationer; dock finte obligationernas förfallotid icke utsättas förr än Ett, eller sednare än Fem år efter deras utgifmngsdag. För öfrigt borde vid denna upplåning iakttagas: att någon obligaion icke finge utfärdas å mindre summa än 400 R:dr R:mt, eller 266 R:dr $ sk. Banko, och att Fullmäktige, så vidt af deras tillgöranden berodde, skulle öka att på de för Riksgälds-kontoret mest fördelaktiga vilkor erhålla de medel, som måste upplånas. Uti dessa föreskrifter har Utskottet icke funnit anledning föreslå någon annan ändring, än uteslutandet af stadgandet, att obligationer icke få atfärdas med kortare förfallotid än ett år.
Spörj däremot mellan fyra ögon vid taffeln våra statsmän, våra lärda, våra konstnärer och talanger inom alla riktningar, och svaret får en helt annan klang af skepsis och fördomsfri uppfattning än när det uttalas till allmänheten. Svenskarnes höga upplysning är icke offentlig utan den är en offentlig hemlighet. Detta medför en nihilism och en demoraliserande dubbelhet, som erinra om förhållanden i despotiskt regerade land, och som utmynna i likgiltighet. Hvem som helst vet, att det offentliga uttalandet om en fråga, en ny bok eller en tilldragelse har föga att skaffa med det, som man i själfva verket tänker. Allting blir lika bra och lika dåligt, och blott det utländska här rang. Åter se vi här ett aristokratiskt drag, och åter se vi, hur lätt ett sådant förbleknar till en svaghet, som lämnar spelrum åt den lumpnaste egennytta och feghet. Denna ömsom klandervärda, ömsom världskloka och öfverlägsna tystnad måste mer än något annat göra oss svårförstådda inför yngre nationer, som ännu skrifva på sin Atlantica. Ingen missteckning kan vara gröfre än den, hvilken framställer svenskarne som skrytsamma pratmakare. Storordiga chauvinister bullra visserligen också i Sverige, men icke bland de andligen framskjutna, som hos många andra folk, utan bland nollorna. Vill du höra en riktigt urmodig patriotisk gaskonad, res då till de stora kulturlanden! Till och med bland storhetstidens flygande fanor kännetecknas svenskarne af en viss tillbakadragen och blyg tystlåtenhet. Den trycker sin stämpel på vårt lif och våra nationela fester, hvilka sakna poetisk djärfhet samt anordnas för ämbetsmannamässigt och fantasilöst och förfela därigenom sin verkan. Vi äro för blyga för att någon bland oss skulle våga uppträda med handlingar eller förslag, hvilka kunde uppfattas som ett personligt jagande efter uppmärksamhet. Därför blir allt för torrt och formelt. När Hugo jordades, stod om natten hans kista under den napoleonska triumfbågen, omgifven af brinnande fyrfat. Vi däremot vågade nyligen icke ens resa en grift i Djursholms skogsdungar eller i vår stad åt en af våra afsomnade diktare.
För slädernc galler, alt, då fullt antal taxeringsman af någon Glass skäm: tes genom Ståndspersoners inväljande. m Bil. till Bev.-Utskottets Betänkande, N:o 11. § 95. Y7id samma tillfälle, som Ledamöter ulses till städernas TaxeringsComileer, skola Suppleanter utväljas till minst en tredjedel af hvarje Taxeringsmanna-Class. § 96. I städerne ombytas årligen Taxeringsmännen, på det sätt, att en Ircdjedel hvarje år utgår, der sådant med antalet öfverensslämmer, men eljest hälften, under iagtlagande deraf, alt, i Fahlun och Sala, Borgare och Bergsmän med hvarannan alternera; de väljande likväl obctaget, alt åter inkalla de afgående; hvarvid dock det afgående antalet skall vara i förhållande till personalen inom hvarje Class, samt de Taxeringsman skola älgå, ät hvilka en sådan befattning längsta tiden varit uppdragen. De, hvilka erhållit flesta rösterna, skola, genom Magistratens försorg, så tidigt derom underrättas, att, i händelse några afsägclscr inträffa, suppleanlerne må kunna tillkallas. § 97. Öfver-Ståthållaren och Konungens Befallningshafvande skola, på anmälan af Handels-Collegium i Stockholm samt Magistraterne i de öfrige städerne, att skattskrifningarne jemte allt öfrigt, som bör tjena till grund för Taxerings-Comileernes åtgärd, äro verkställde, i vederbörlig ordning bestämma tiden för deras sammanträden. § 98. Ledamöter dertill väljas på allmän Rådstuga, så väl af Borgerskapet, som öfriga inom staden skattskrifne invånare af de Stånd och Glassér, sorn, enligt hvad förut stadgadt är, ega i taxeringen deltaga och hvilka, der så tillgång är, böra i staden ega hus och tomt, Bil. till Ba\-Utskott eli Betänkande, N:o 11. €1 § 99.
Uti sitt betänkande N:o 12, med tillstyrkan af bränvins-tillverknings tillåtande under en månads tid i början af instundande år, i stället för den half-annan månad då bränningen under hösten blifvit inställd, har Utskottet framlagt sin åsigt, alt en längre lid, än den i höst tillåtna halfva månad, för bränvins-tiilverkning af 1854 års gröda kunnat vara lämplig; men då Kongl. Majit, såsom nämndt är, så nyligen beslulit bränvins-bränningens inskränkande för återstoden af detta år till en half månad, och då det förslag, som Utskottet ansåg sig böra i nämnde afseende förorda om handteringens tillåtande under någon tid af nästa års början, blifvit af samtlige Riks-Stånden afslaget, kan Utskottet icke anse förhållandet annorlunda, än att båda de lagstiftande stats-magterne redan tydligen uttalat sin vilja, att ingen ytterligare bränvins-tiilverkning af detta års skörd bör eller får äga rum, 4 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 47. an den, sorn uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 1 Junii medgifves; och hemställer Utskottet således, att Jöns Pehrssons ifrågavarande motion måttfe lemnäs utan alseende. Stockholm den 11 Augusi 1854. Reservationer: Nils Svensson från Christianstads Län: Då ovanligt rik skörd är för det mesta inbergad, anser jag, att Utskottet intet haft skäl att, på sätt som skett, afstyrka motionen, helst den jordbrukande klassens af medborgare lagliga rätt att idka bränvins-bränningen under tillsamman en månads tid innevarande års höst synes, efter mitt sätt att se saken, vara för nära trädd. Magnus Mänsson från Östergöthlands Län och A. Medin från Kronobergs
1: o Att en årlig avgift skall tas ut av varje mantalsskriven person fram till nästa Riksdag, för att kunna bibehålla kurhusen och bidra till att smittan inte sprids utan utrotas 2: o Avgiften skall utgå, användas och redovisas inom varje län och vara helt skild från andra fonder för hospital och lasarett. Medlen får endast användas vid kuranstalterna, som efter behov och överenskommelse är inrättade på ett eller flera ställen i länet. Skulle överskott uppstå får det användas till annan hälsovård inom länen, särskilt vid påkommande farsoter. 3: o Avgiften bestäms med ett minimum och ett maximum belopp. Däremellan fastställer varje län sin avgift efter underrättelse från Serafimerordensgillet, om vad man kan påräkna i anslag. 4: o Lägsta avgiften blir 1 skilling. 5: o Vid högst trängande behov blir maximiavgiften 5 skilling. 6: o En deputerad från varje Härad väljs och de sammanträder på plats landshövdingen bestämt för att besluta hur den kommitté bör sammansättas, som skall intill nästa riksdag stadga avgiften för kommande år och även utse revisorer. Här deltar fullmäktige från städer, som har gemensamma kurhus med landet. Undantag är Stockholm och Göteborg som räknas som egna län. 7: o Denna från hospitalsfonden fristående direktion skall varje år tillhandahålla en tryckt berättelse över avgifter och behov. Trycket sänds till varje kyrka för att uppläsas från predikstolen. Avgifterna uttas i samband med kronoutskylderna. Stockholm den 10 mars 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående användandet av stämplat papper med två skillingars valör. Stockholm den 15 mars 1824 Den 18 januari fastställdes att de lägsta valörerna på stämplat papper blir 3 och 4 skilling och valören 2 skilling upphör. Då det finns papper med denna valör i lager på försäljningsställena, har beslutats att i Stockholm skall de förses med en vit och en svart stämpel på två skillingar och säljas för fyra skillingars värde. De papper som finns i orterna får användas till utfyllnad vid besvärsoch ansökningshandlingar med sina två skillingar. Stockholm den 15 mars 1824 SALOMON LÖFVENSIÖLD. Kungörelse angående upphörandet av den Överhovjägmästareämbetet hittills uppdragna befattning med Kronoparkerna samt Jaktvården i riket.
Bifölls, att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 31, med fpreslående af ett tillägg i 5 Morn. 14 §. Riksd. Ojdi'., rö« rande Borgares valbarhet, S D. Återremitterades, vid förnyad föredragning, på grund af gjorda anmärkningar, Lag-Utskottets Betänkande N:o 59, öfver Riksdags-Ful|. mägtigen Herr Wilheim Rydströms Motion, om ändring oell tillägg i 8 §• af 17 Gap, Rättegångs* Balken. 36 Fröt. Utdrag den 9 Junii 182g, S D Föredrogos a nyo och biföllos Lagutskottets Betänkanden: N:o 60, öfver Herr Georg von Heijnei Motion, om stadgande af skyldighet för dem, sorn bevittna underskrifter a Förmynderskapsansökningar, att, da underskriften sker med styrd hand, intyga, att undertecknandet skett med redigt förstånd och fri vilja; N:o 6r. öfver Riksdags Fullmägtigen Hr.
Denna far ej det minsta illa vid detta förfaringssätt och tager ej åt sig benzinen. T o a l e t t e n. Westbergs (Sent inkommen annons.) Hvita stråhattar af alla slag rengöras lätt med syrsalt. E n liten kvantitet af detta salt upplöses i vatten. Med en borste, doppad i denna lösning, borstar man hatten, utan att den blir genomvåt. Därefter sköljer man den med rent vatten och låter den torka i skuggan. Hatten behåller sin fason. Lättast får man grundstommen a oeh b, genom att lägga kikaren på ett papper och med blyertspenna följa efter dess konturer N u öfverdrar man så att konstverket skadas. Oxalsalt tränger nedåt och verkar för svagt. Fläckar efter anilinfärger göras mattare genom att lägga på dem lappar fuktade med eau de javelle, k ' orvatten eller klorkalklösning, men kunna ej riktigt utplånas. M o t blå fläckar af (Fdrts. å nästa sida.) B o h a g e t. Att taga fläckar ur marmor Konstverk af marmor, statyer, byster, medaljonger o. s. v. kunna genom alla slags fläckar vanställas, så att de snart sagdt förlora sitt konstvärde. Svårast är att utplåna bläckoeh blodfläckar på marmor. Syror, som taga bort bläckfläckarne, oxalsyra, saltsyra, utspädd svafvelsyra, angripa den af kristaller af kolsyrad kalkjord bestående marmorn, Tvättpulver X » ärarinna. ägande utmärkta betyg och vitsord om skicklighet samt undervisningsvana, önskar nu el. till hösten pl. uti kristligt sinnad fam. Ben. svar sändes till » Lärarinna », Jönköping, Klosterg. (G. 3200) [1999] E n ung dam, som i många år i utlandet idkat språkstudier, önskar plats som lärarinna i engelska o, franska språken, musik, ritning, träskärning, handarbeten o. slöjd. Goda ref. Svar t. » TJ. G. », Göteborg, p. r.
Under sådana förhållanden och då rolehnllarne i Jemtland i öfrigt hafva samma skyldigheter att fullgöra som atolia, hvilka hafva rotering sig ålagd, finner Utskottet det vara både billigt och r a 11 vist, att dessa förstnämnde komma i åtnjutande af enahanda förmån, som Kongl. Majit föreslagit och Utskottet tillstyrkt för rolehållarnc inom andra provinser, hvadan Ut - Ii Sta Utskottets Ut'alunde JU 50. skolU‘1 i så måtto anser sig böra understödja motionärens framställning, att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer, för deras del, måtte besluta, att jemväl det bidrag, sorn för rolehållar nes räkning nu utgår från-ro leringskassan i Jemtland till beklädnaden för de vid Jemtlands bästoch fältjägare-korpser varande 725 rustoch rolehålls-nummer, må upphöra samt i stället anvisa ett belopp af 3,683 R:dr Runt, utgörande, enligt den i Kongl. Majlis Nådiga Proposition föreslagna beräkning af 3 R:dr 8 öre för hvarje rote, del årliga anslag, som erfordras såsom ersättning lör ifrågavarande bidrag, eiler i rund summa 3,700 R:dr samma mynt, hvilket sistnämnde belopp alltså torde böra tilläggas det af Kongl. Majit äskade och af Utskottet har ofvan tillstyrkta årsanslaget för lifmunderingen 204,500 R:dr. Beträffande åter den af Kongl. .Majit till Rikets Stände s pröfning bänskjutna fråga, huruvida den för rotehåliarne vid de
Jag har utan tvifvel mycket illa uppfattat sjelfva afsiglen med delta anslag, om jag kunnat föreställa mig att hvarken med i5o,ooo r:dr eller 200,000 något sådant ändamål varit afsedt, alt dermed i någon be - Den Jg Mars e. ra. tydligare man de backiga ocb eländiga vägarne lunna omläggas. Jag tror nemligen, att kostnaden kommer alt uppgå till mångå millioner, om fråga Liefve att bekosta dessa vä gom läggningar. Jag skulle derföre tro, att det utaf SlatsTJtsk. föreslagna anslagsbeloppet bör på så sätt komma att uppfylla sitt, ocb således ett betydligt ändamål för landet, att länestyrelserna derigenom komme i tillfälle att meddela alla tillgängliga upplysningar för att understödja dylika företag, ocb att man således möjligtvis kan komma att göra några framställningar inom länen lill menigbeterna att sjelfve företaga så beskaffade vagomläggningar, då de kunna af dessa allmänna medel få åtskilliga smärre kostnadsbe lopp ersatta. De väsendlligaste svårigheterna ocb betydligaste tvisterna yppa sig i afseende på jordersältningarna, hvarom allmogen är till den grad angelägen, att jag i en dylik händelse måste tvista med en jordägare om en jordlapp, som icke belöpte sig till en rtdrs värde ocb hvarför jag erbjöd honom flerdubbel ersättning. Hufvudföi emålet för anslaget synes mig vunnet derigenom, att om anslaget beviljas, hafva R. St. hannat till Styrelsens disposition en summa, hvarigenom sjelfva den allmänna andan för sådana företag inom provinserna kunde komma att uppmuntras och befrämjas; och i sådant afseende ar det min öfvertygelse, att 15o,ooo rtdr, som StalsUlsk. föreslagit, är en lämplig summa och fullkomligen tillfyllestgörande, åtminstone lill en början ; oell är det på denna grund jag icke kunnat öfveilyga mig om lämpligheten att ingå på BorgareSlis tillägg, aldraminst innan R.
Så vidt motionären kunnat erfara, hade berörde åttondedels procent i allmänhet kommit den kommuns fattigförsörjning till godo, inom hvilken förtecknad egendom befunnits, då egaren i lifstiden varit der bosatt, och såsom en kontroll härå vore genom Kongl. Resolutionen den 23 September 1741 stadgadt, att då bouppteckning till Domstolen ingåfves, bevis öfver erlagd fattig-procent skulle företes. Härmed hade dock icke allestädes noga förfarits, och rätter kommun hade under de sednare åren ej heller alltid erhållit hvad densamma tillkomme, i följd hvaraf frågan derom måst dragas under domstols pröfning. Det hade nemligen händt att personer, bosatte i en stad, haft egendom i en aflägsen landsort, och vid en sådan persons dödsfall hade bouppteckningen upprättats i staden och uti instrumentet deröfver intagits äfven den på landet belägna fastigheten; eller, om man ock låtit verkställa särskild bouppteckning öfver den sednare, så hade man, med anledning af föreskriften i 3 mom. 4 § Kongl. Förordningen angående stämplade pappersafgiften, för karteringens fullgörande insändt boupptecknings-instrumentet till sterbhuset i staden, hvarefter derstädes hela bouppteckningen blifvit afslutad samt fattig-procenten uträknad och emottagen. Uti ett annat fall, eller då fastighet å landet af ett å 4 Allm. Besv. och Ekon.-Vtsk. Betänkande N:o 4S. annor ort bosatt handelsbolag innehades, blefve vid bolagsmans död ej någo* bouppteckning å landet upprättad, på grund deraf att bolaget ansåges lefva oell att egendomen genast vid dödsfallet öfverginge till öfrige bolagsmännen eller till den dödes arfvingar, som då inträda i bolaget, samt att derföre någon död mans egendom att förteckna och någon fattig-procent att erlägga icke funnes. Ändring i dessa olagligheter skulle visserligen genom rättegång vinnas, men kändt vore, huru svårt och kostsamt det för en kommun å landet folie sig att drifva sådan mot part å aflägsen ort, hvarföre fattigkassan ofta måste afstå från en rätt vacker inkomst, som endast genom lång rättegång kunnat vinnas.
Denna rättegång är i 2:ne instanser, Kämners-rätten och Rådhus-rätten, afdömd, och hafva nyligen både skolkassans ombud och Handlanden Herlitz till Kongl. Svea Hofrätt vädjat. Wisby den 2G Februari 1S50. *1. \. Cramér, Rector scholae Wisb. Kongl. Serafimcr-ordens-gillets underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid allmänna Hospitalsoch barnhus-fondens räkenskaper för åren 1846 och 1847. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Artikeln i den ryska tidskriften innehåller, utom förenämnda uppgifter, den upplysning, att baron N. Kaulbars i Wien sammanträffat med svenske ministern baron Åkerman och med anledning af ett samtal mellan dem, angående Karl den tolftes dödssätt, hade baron Kaulbars till Stockholm skickat ett fotografikort af studsaren jemte en afbildning i vax af kulan. I Stockholm hade skett en undersökning, som ledt till det resultat, att kulan icke passade till sårets öppningar och att dess storlek icke svarade mot densamma. Häremot anmärker baron Kaulbars i den ryska tidskriften, att sårets öppningar under tiden kunna ha undergått förändringar vid kroppens upplösning. Dessutom betonar han, att löpgrafven låg utom skotthåll för fästningens musköteld, så att konungen ej kan ha blifvit skjuten från fästningen. Författaren i den svenska historiska tidskriften bestrider trovärdigheten af J. F. Kaulbars berättelse bland annat på den grund, att uppgiften att Siquier, hvilken af Maigret kallas Sicre och sannolikt hade sistnämda namn, icke var Karl den tolftes privatsekreterare, utan adjutant hos arfprinsen af Hessen. Men om också Sicre eller Siquier egentligen var adjutant hos konungens svåger, arfprinsen af Hessen, kan han likväl, när så behöfdes, samtidigt ha tjenstgjort i egenskap af handsekreterare hos Karl den tolfte, hvilkens ekonomiska ställning gör sannolikt, att han vid denna tid icke hade någon egen privatsekreterare, utan vid sin fransyska korrespondens begagnade sin svågers adjutant. Utan all anledning har väl konungens generaladjutant J. F. Kaulbars icke kallat Sicre för Karl den tolftes privatsekreterare. Likaledes bestrider författaren i svensk historisk tidskrift baron N. Kaulbars påstående, att löpgrafven, i hvilken konungen blef skjuten, var utom skotthåll för fästningens musköteld.
Jag är icke jurist och känner mig derföre ej ega förmåga att inlåta mig uti theoretiska afhandlingar rörande detta ämne; men jag anser mig vara en praktisk man, och vill derföre, med förbigående af de theoretiska skälen, betrakta frågan uteslutande från praktisk synpunkt. Man har för oss här framstält, huru de strängaste banden på ingående af äktenskap finnas i Frankrike och i allmänhet hos de Latinska folken. Vi hafva äfven nu här hört omnämnas ett annat förhållande, för oss redan förut väl bekannt, att nemi. ett annat med oss beslägtadt folk icke har något band på rättighet att efter fyllda 21 år ingå äktenskap, utan eger, oberoende af hvad vi kalla giftomän, eller slägtingar, eller några slags familjkonseljer, såsom i Frankrike, efter denna ålder afsluta giftermålsförbindelser. Nåväl! mine Hrr! Jag hemställer till Eder utaf hvilketdera systern har man skördat, de lyckligaste och mest välsignelserika frukter? Hvar är äktenskapets helgd större, hvar är hemlifvet lyckligare, hvar vårdas förhållandet mellan föraldrar och barn innerligare, antingen i Frankrike eller England? Jag tror, att den, som opartiskt vill besvara denna fråga, icke skall hafva någon svårighet att deröfver afgifva sitt votum. Hvad jag nu anfört, anser jag vara tillräckligt skäl för mig att förorda, det qvinnau mätte få följa sitt hjertås val, och jag tror att, .äfven om detta val icke varit så lyckligt, man kunnat önska, qvinnan i de flesta fall har kraft att bära sitt öde.
Hr von Hartmansdorff: Gr. von Platen har frågat om de åsyftade fördelarne verkligen skulle vinnas genom de löneförhöjningar jag föreslagit och StalsUtsk. tillstyrkt. Om det icke lyckas, så står det Gr. von Platen eller hvilken som hellst öppet alt föreslå mera. Men jag har icke vågat sträcka mitt förslag längre och tror mig hafva haft rätt deri, emedan min inskränktare hemställan ändock rönt motsägelser. Gr. von Platen frågar vidare om det är någon säkerhet för alt vederbörande embetsman afgå i råttan tid, när de få högre pensioner. Det kan visserligen hända alt de ändock icke göra det; men det är mera troligt att så sker om de fä högre pensioner än om de icke erhålla sådana. Det bästa vore visserligen om man tillställde så som fordom med Stats-Sekreterarne och ännu med Just.-Kansleren, att de vid sin afgång finge hela lönen i pension, ty då vore afskedstagandet så mycket säkrare. Men jag har icke vågat frångå den regel som R. St. antagit i afseende på StatsRåd, HofRätts-Presidenter och andra höga embetsman. Hr C ederschiöld, Rob. Theophron: Det skål Lisk. för den ifrågavar:de löneförhöjningen anfört, nemi. alt Högsta Domsto - Den 11 April f. m. 53 lens ledamöter fått trägnare göromål, är enl. min tanke icke dertill verkande. Detta skäl är väl icke bestämdt uttryckt i denna punkt, men man ser att det har legat till grund för Otsk:s beslut då man läser den näst följande der det heter alt Jusl.-Kanslerens göromål icke i samma mån tillvext som Just.-Rådens. Förhållandet är enl. min öfvertygelse det, alt Högsta domstolens ledamöter ingalunda fått förökade göromål, ty de voro redan förut så fullt sysselsatte som af desse embetsman kunnat fordras. De äro nemi. 5 om icke 6 dagar i veckan från kl. 10 till kl. 2 sysselsatte med sådane mål som i högsta måtlo taga eftertankan i anspråk, nemi. med att afhöra föredragningen af ofta högst invecklade tvister.
Utskotten, V 1. s 465—476» hvaröfver BorgareStåndet fattat sitt beslut, IX s 1027. Utlå- » tan - 49 landet bif. af BondeStåndet, IX s 1021, afsl. af PresteStåndet, IX s 1025. Ekon. Utskottets Memorial med förslag att sammanjemnka de olika besluten, VIII s i533—i535, och i anledning deraf PrésteStåndets slutliga mening, IX 3. Memorialet lagdt till Handlingarne af Adeln, IX 3. s 433. BorgareStåndets slutliga mening, IX 3. s 4^7» BondeStåndets, IX 3. s 44k Böter, ersättning för, anvisade å éxtra utgiftsmedlen, III s i3i — 144- c. Callerholm, för Häradshöfdingen Nils, hörde Förordnande uppsättas, att vara Justitia Ombudsmannens Suppleant. Adelns Beslut, IX s 1087, PresteStåndets, IX s 1096, BorgareStåndets, IX siloo, BondeStåndets, IX s no5 Har afsagt sig förtroendet, IX 3. s 4» 7, 12, 19. Calmar, om medel till reparation å Domkyrkan i. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 83—86, hif. af BorgareStåndet, IX s 47» af BondeStåndet, IXs49»återrem. af PresteStåndet, IX s 5l, bif. af Adeln, IX s 53. Ytterligare Utlåtande, IV t. s 3j5~— 377, hvarvid PresteStåndet låtit bero, IX s 90. 4 5o Underd. Skrifvelse, X i. s Ga—*64- Calmar, angående det vid sista Riksdag beviljade Lånebiträde för uppbyggande af ♦ Gymnasiioch Scholehuset i. BancoUtskottets Betänkande, VI 2.