Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit behagat föreslå beträffande direktionens för Amiralitets-krigsmanskassan rättighet att lyfta detta kreditiv under iakttagande likväl af dervid stadgadt förbehåll i afseende å reqvisitionerna af dessa medel. 18:o. För upprätthållande af den flottans gemenskap förunnade förbättrade pensionering äfven för år 1867 har E. K. Majit derjemte äskat ett kreditiv å Riksgäldskontoret till lika belopp med det nu för samma ändamål afsedda eller 40,000 Ridr, med direktionen öfver Amiralitets-krigsmanskassan lemnad rättighet att å berörda kreditiv under loppet af nämnda år lyfta hvad för omförmålda ändamål finnes vara behöfligt, sedan styrkt blifvit i hvad mån det för innevarande statsregleringsperiod beviljade kreditiv för pensioneringen åtgått, dock att hvad under samma period icke för ändamålet erfordrats, finge för 1867 års pensionering i mån af behof användas; Och hafva Rikets Ständer till ifrågavarande ändamål för år 1867 anvisat ett kreditiv af 40,000 Ridr, att från Riksgålds-kontoret utgå på det sått och under de vilkor, E. K. Majit föreslagit. 19io. Slutligen hafva vid behandlingen af anslagen under Femte Hufvudtiteln hos Rikets Ständer blifvit väckta särskilda förslag, dels att ett anslag af 100,000 Ridr måtte anvisas till uppförande af en fyrbyggnad med lentille-apparat af lista ordningen på Svenska Högarnes håkland, tillhörande Stockholms skärgård; dels att vid det s. k. Fahludds-refvet utanför Stockviks lots-station, der under loppet af åtta år icke mindre ån 34 fartyg strandat, måtte uppföras en s. k. ledfyr och invid denna anbringas en större ringklocka till seglares varning under mist och sjömörker; och dels att Rikets Ständer måtte för en fyranlåggning vid (Visby anvisa en summa af 35,000 Ridr såsom förslagsanslag samt hos E. K. Majit anhålla om vidtagande af de åtgärder, som för företagets skyndsamma utförande blifva erforderliga.
Var icke 1809 års grundlag den, so.m först bestämde formerna för grundlagsförändringar i Den 18 D ecember. framtiden. Hafva icke vära oell andra länders grundlagar hittills blifvit stiftade för att gälla evigt, men dock genom revolutioner fatt så kort varaktighet, att i Frankrike den 1789 stiftade, redan förkastad, ersattes af en annan 1792 ytterligare 1795, och vidare 1800. Är detta stabilitet i samhällsförhållanden? Sedan 1809 års grundlagsstiftning i Sverige har alla andra länder fått sina derefter inträffade grundlagsstiftningar i samma anda uptagne för möjliga rättelser i framtiden af bestämda former. 1809 års grunrllagsstiftare kände att menniskan fortgår i uplysningen, och att i samma mån hon häruti fortgår, i samma roan skall hon äfven snart uptäcka bristerna och utfinna lämpliga medel för deras afhjelpande utan att behöfva för sådant ändamål tillgripa pröfningen af hugskott, och icke ens skriket pä galorna om liehofvet af en represantationsförändring kan dertill föranleda. Man skyggar icke för sådane eländigheter, och om de öfvergå till fullkomliga upror, sä befattar man sig icke med någon förmedling eller söker då bibringa hopen nplysning annorledes än medelst bajonetten, hvilket är det enda medlet att hämma upror. Fä dessa stojande som söka att bryta lag inom landet väl stryk, sä komma de icke åter. Upgör man förmedlingsförslag, så visar man sig rädd för striden; det är just detta jag framför allt annat afskyr. Mätte försynen skydda fäderneslandet från att dess Styrelse någonsin må finnas dagtingande med uprorsmän. Sedan förslaget nu af flere utmärkte talare från alla sidor blifvit granskadt, hemställer jag, om något vidare kan vara att i saken åtgöra, än att afslula en debatt, som numera tjenar till intet, och derefter skrida till votering. Jag yrkar afslag å betänk. Frih. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen:
De Betänk, bifogade reservationerna uplysa i min tanka tillräckligt obefogenheten af det tillstyrkande Utsk. har gjort. Jag vill icke f. n. uptaga R. o. Ad:s tid, men anhåller endast vördsamt om afslag å Betänk. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr: Innan jag yttrar mig i denna fråga, anhåller jag att Riddarh. Sekret, täcktes uplysa huru denna fråga har blifvit afgjord inom de öfriga Stånden. I anledn. häraf tillkännagaf lindert. Riddarh. Sekret, att, enl. ankomne prot.-utdr., PresteSt. bifallit, men Borgareoch BondeSt:n afslagit förevande Betänk. Gr. Liljencrants: I sådant fall lönar det icke mödan att tala om den saken; alltså afstår jag. 5 H. 12 178 Den 11 Mars f. m. Hr Ribbing: Arvid: Visserligen är det icke mycket lönt att tala om en sak, som icke leder till något resultat, men det ämne, som .detta Betänk, vidrör, är, i min tanka, alltför maktpåliggande för att lemnäs derhän, utan att R. o. Ad. deruti skulle yttra sin tanka. Det är nemi. fråga om Sabbalheus helgd och vidtagande af en åtgärd för befrämjande deraf. Då man finnér af de underrättelser, sorn erhållits genom tidningarna, att ibland skäl, som inom andra Stånd blifvit anförda, såsom anledn. att afslå detta Betänk., varit sådane som de följande, att våra grannar, Norrmännen och Danskarne, hafva ingen betänklighet för att köpa och sälja på Söndagen och att således auktioner hos oss åtminstone borde kunna hållas på Lördagen, så synes mig, som man vore på väg alt taga till efterdöme sådant, som är stridande emot Guds bud. Jag har trott att Lördagen åtminstone efter kl. 7 om aftonen borde egnas till att bereda sig pä den kommande Sabbathen, och att denna sed icke borde genom del beslut, sorn man nu går att fatta, lida något intrång.
I följe häraf har Eder Kongl. Majst östat, icke förhöjning i ten Million R:dr, som till Unders hällande af Rikets Förswarswerk är godkänd och bestämd, utan att blott frän detta anslag mä stiljas sädana päföringar, hwilka i desi första beräkning icke ingätt. Eder Majestät har fordrat att erhälla för de r:ne förflutne ären hwad a den anslagna Summan ännu icke Utfallit, för att dermed kunna reglera Defensionswerkens Stater och liqvidera skulder»? till förledit ars stut, samt för innewarande är dch framgent det anslagna beloppet oafkortad^ Riksens Ständer, som Nogsamt insekt angelägenheten och wigten af allt detta, stvnda att genom de bristande medlens anskaffande ädagalägga sina tänkesätt och sätta Eder Majst i ständ att bestrida ögnablickets behof. De hafwa derföre nu bewiljat, ött den återstod pä den till Förswarswerket anslagre Millionenbestämde för de 2:ne ären »8tv och i8it i 460,718 N:dk 2; si. 2 r-, som Eder Kongl.
Men alt Bancofullm., så snart silfverfonden minskas, äro skyldige att vidtaga åtgärder till dess förstärkning, det är en sak, hvarå Utsk. fästat sin uppmärksamhet, och hvaruti jag hell och hållet instämmer. Uti 45 punkten talas om privalbankerne, ett ämne, som är ganska vidlyftigt och som är af beskaffenhet, att måhända mycket icke behöfver derom för närvar, ordas. Jag har redan vidrört detta ämne och sagt, att jag förväntar helt säkert från Utsk. något ytterligare i denna fråga. Uti 40 punkten föreslår Utsk., att ”sedelstocken icke får genom någon af Bancostyrelsen beroende åtgärd ökas utöfver det i punkten 40 här ofvan bestämda belopp, såvida icke en eller flere privatbanker skulle kunna upphöra, då Riksbanken bör, genom sedelutgifning, på lämpligt sätt successive ersätta den minskning i rörelsecapitalet, som sålunda uppkommit.” Syftningen i denna punkt anser jag varu god; nemi. att, i händelse privalbankerne skulle upphöra, då söka i de orter, der de nu linnas, att förekomma den förlägenhet, hvaruti en mängd personer, som haft affärer med dessa privatbanker, skulle blifva försatte; men såvida någon föreskrift i detta afseende skal! lemnäs, så- anser jag den böra vara vida mer bestämd. Beloppet af dessa sedelulgifningar, som Riksbanken skulle göra, äfvensom sättet huru de skulle utgifvas, allt detta mäste, i min tanka, med största försigtighet bestämmas, om ändamålet skall vinnas. Privatbankernas utöfver cassa utelöpande belopp af egna sedlar, är för Bankens metalliska cassa nu ungefär lika verkande, som Bankens egna sedlar; således om privalbankerne skulle upphöra, och Riksbanken skulle utgifva sina sedlar till ett motsvarande belopp af hvad privatbankerne hafva haft ute i rörelsen utöfver deras inneliggande cassa; så kan jag icke anse det vara någon så stor oförsigtighet, enär de utkommande bancosedlarne dä blott uppfyllde den lucka, som privalbankerne genom sitt upphörande åstadkommit.
Utskotten borde tillstyrka Rikets Hög Joflige Ständer alt, äfven lör deras del, antaga Bevillningen såsom grund för Båtsmansreteringen å städernes jord, på sätt Sjöförvaltningen samt Kammaroch Commerce-Collegierne det föreslagit uti deras till Kongl. JV]aj:t i underdånighet inlemnade Utlåtande, och Kongl. Majit i Sin' Kådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 sistlidne Junii äfven gillat. Frågan om en bättre reglering af städernes Båtsmanshåll har allt setdan 1770 talet utgjort ett vigligt föremål för Konungs och Ständers uppmärksamhet och öfverläggningar. Flera gånger sedan dess hafva de förvaltande Verken blifvit ålagde alt uppgöra förslag till en jemnare fördelning städerne emellan af denna dem åliggande tunga. Dervid harjalitid blifvit förutsatt, att den utaf dem innehafvahde jorden skulle, i likhet med Rikets öfriga jord, roteras. Ja, uti Kongl. Brefvet af den n Julii 1780 förklaras det bestämdt, att Båtsmanshållet för städerne är grundadt pa jorden. Då frågan underj sistlidne Riksdag mera alfvarligt förekom till granskning hos Rikets Ständer, hade ock, så väl för städernes jord, sorn. bus och tomter och borgerliga rörelsen bestämda föreskrifter blifvit upjrgjorda, o,m icke de handlingar, hvilka de förvaltande Verken då i ärenidet aflemnat, befunnits mindre fullständiga och upplysande, än sorn der - Staissankt Occqii., Utsk. Betänkande N',o 28. a5 till erfordrades.
Cronhjelm har åberopat sitt yttrande vid min motions remitterande till BancoTJtsk.; men jag får då erinra, att jag besvarat honom med erfarenhetens läror, som vilsorda, att canaldisconten aldrig förlorat en enda skilling, samt att lånedisconten i Götheborg fortfar, utan att mer än en enda gång hafva gjort någon förlust, och denna, bestående af 1,200 r:dr, uppkom derigenom, att belåningen utstiäcktes till en annan ort än Götheborg. Hr Lefren: Jag ber om ursa g t för det jag åter uppstår; men som det kan vara lämpligt att vid detta tillfälle, då fråga uppkommit, huruvida det för en publik låneanstalt är förmånligare att hålla sig till associationer eller varans belåning direct, söka utreda ämnet, så ber jag få i32 Den 5 Maj f. m. upplysa, att Sfven vid belåningen af en sådan vara som jern kunna åtgärder äga runi, som äro ganska vådliga och tunna blifva det ännu mer. Här finnes elt parti jern på Stockholms våg, som lärer vara i5 a 3o år gammalt, hvilket ständigt blifvit belånadt af Banken; det bar derigenom fått ett eget namn och heter bancovrak. Jag hemställer, när det lärer vara nästan omöjligt att controllera en sådan vara midt i Stockholms stad, huruvida det kan vara möjligt för Bancostyrelsen att controllera andra varor af mera fragil beskaffenhet i andra städer, som ligga långt ifrån Stockholm. Detta har jag nödsakats säga, på det man må se, att det är grundsatser och icke hugskott, som här äro i fråga. BancoUtskts yttrade grundsats, r ö r: d e Bankens åliggande att alltid vara försedd med så stor cassa, som rimligen kan förmodas vara behöflig till dess sedlars inlösen med klingande m y n t. Hr Hegardt: Det betänk., som nu är föremål för R. o.
Saken var, att som fästmannen under vägen väl visade sig hjertlig och deltagande för den nu nästan af sig sjelf försvunna tandvärken, hade han likväl icke på något bestämdt sätt berört tiden för bröllopet, och fästmön var alltför stolt att utforska hvad meningen var med att hon skulle säga upp sin tjenst på våren, då ingenting tydligare blef förklaradt. Hon kom alltså fram i det minst angenäma lynne. Detta dryga bondherrskap var också nu för henne, som under fyra år lefvat såsom fröknarnas gunstling i ett förnämt adelshus, allt annat än inbjudande: långt hellre skulle hon ha velat resa hela natten för att få hvila ut i den lilla torparstugan, der modern bodde. “Flyger det nu i tänderna igen?“ frågade Berthold med en helt öm ton, i detsamma vagnen stannade vid förstugubron. “Åh nej, bry dig icke om mig ... Der kommer din moster sjelf ut ... Hon ser då aldrig för blidt på mig!“ “Jaså,“ sade husets herrskarinna, mor Elsa i Vickstad, i det hon med små trubbiga steg vankade nedför trappan. “Detta är då din fästeqvinna, min käre Berthold? Bara hon riktigt kommer genom dörr’n med pösekjol’n, rynkekapporna och fladderärmarna ... Jo, det gick så nätt ... Nå, välkommen, kära jungfru! Tag nu af sig den fina halmhatten ... Min Clara nyttjar aldrig annan hatt, än sådana som vi sjelfva färga halmen till och som valltöserna sy och bruka för solhettan ... Men så illa att ej far var hemma och fick se den nya tilltänkta slägtingen ... Nå, der kommer då ändtligen Clara.“ Den unga, särdeles hyggliga dottern gaf med en trohjertad min handen först åt fästmannen, kusinen, sedan åt fästmön, som dock, i sitt inre förtviflad och förharmad öfver förevisningsceremonien hos Bertholds slägt, med en knapp dragning på munnen besvarade Claras glädtiga försäkran att hon riktigt såg ut som en herrgårdsmamsell. “Ja, nu kan du, Clara min,“ inföll modern, “få säkert mönster till din nya klädning ...
Och gören er värdiga just en sådan hustru, alla unga män. Förgäten ej heller vid ert val, att endast i en frisk kropp bor en sund själ. En maka bör ej ha något lyte. Hon får heller icke föra med sig en knippe trasiga nerver, som göra henne orättvis, retlig, otålig och ojämn till lynne, som bringar henne att kasta sig på golfvet i anfall af skratt och. gråt. Om det också är ofrivilligt, pinas alla husets medlemmar däraf, och värst af allt är att det går i arf till barnen. Jag kan ej sluta dessa rader, utan att citera ännu en godbit ur Idun af Jane Gernandt, som herrar männer gärna kunna läsa om en gång till. Hon säger: » Det högsta ideal, som funnits i världen, det har kvinnan skapat för mannen. Det högsta mål, som är satt, det satte hon för honom, för henne kunde han icke bli nog stor och gå nog långt. Hon visste, hur hon ville ha honom, och det är åtminstone något man kan vara stolt öfver, när man tänker på sitt kön. Men hans ideal af henne, det är något så småfuttigt och små- beskedligt, att man kan häpna. De säga att männen fordra för mycket — de ha aldrig fordrat nog. De ha aldrig förstått sig på att begära, när det gällt kvinnan, och nu är hon ock som de velat ha henne — - småfattig och småbeskedlig. » Med sorg och vemod instämmer Moster Berta. Gardiner oeh gardintvätt. flÖtt rum utan gardiner, hvem känner ej det otref-. liga och nakna intryck ett sådant gör! Hvarje husmor skyndar sig vid rengöringen (om hon nu inte är nog lycklig att äga en dubbel uppsättning till hvarje fönster i våningen) att så fort som möjligt åter få de nedtagna gardinerna upp på sina platser, för att därigenom förläna de grundligt städade rummen deras sista, men oumbärligaste prydnad. Må skapelsens herrar aldrig så mycket rynka på näsan åt de » ljusstjälande, all utsikt skymmande » gardinerna — något som särskildt gärna inträffar, om den » kära gumman » begär ett extra anslag till hushållskassan för anskaffande af nya gardiner — en bostad utan dessa luftiga draperier skulle snart synas dem allt annat än trifsam.
Jag N. N. svär derföre vid Gud och Hans heliga Evangelium att efter mitt bästa förstånd och samvete utlåtande i denna sak afgifva, och att det, som under öfverläggningen yttras, skall af mig i obrottslig tystnad hållas. 4:o Jemte en kort och noga bestämd skriftlig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick, bör Domaren då för Nämnden framställa denna fråga: Är Skriften brottslig efter det Lagens rum, åklagaren åberopat? Och må Nämnden, sedan Domstolens Ord - Bilaga A till Mern. 283 förande och Ledamöter afträdt, icke åtskiljas, innan minst två tredjedelar, igenom med slutna sedlar anstäld omröstning, förenat sig att med Nej eller Ja besvara den af Domaren framstälda fråga, huruvida den anklagade är brottslig eller ej. 5:o I anledning deraf skall, efter inliemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjligen för Parterne afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. 6:o Förbrytelser emot denna Lag upp-1 tagas, i Stockholm vid Kämners-Rätterne, men tagea börjas s i alla andra Städer vid Rådstufvu-Rätten i 5 Moment.1* den Stad, Boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade Skriften utkommit, anlagdt är, eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit; Academiernes Jurisdictions-rätt, enligt deras Constitutiouer, dock oförkränkt. Stämningstid vare i allt fall, ehvad Tryckeriet inom, eller, på sätt nyssnämnde § utstakar, utom Staden är beläget, enahanda, och förkålles dermed, som om Stämningstid i Staden Lag säger.
<D?a/:tS ©g mebbelte 0?åbiga ^ropojftton i begå ämnen oel) gemenfamt meb Äongl. SWa/:t, beflutit, att nebannåmnbe §. §. erhålla fol/anbe lobelfe, nemligen: §. 9. uti ?tnftrarigbers?2.acten får Ware ^uflmågtige i Banfen, od) §. 10. utt 2lnfn3arigl>et5*Jia0eti för Ware ^ulfmaqtige i JUfsgålbe* (Eontoiret: gorbrpter gullinagtig fig i något af forutnåmnbe fall, emellan reöifionerne eller bå RifetS ©tanber ej åro tillfiåbeS, anmåleS ecb beifraS få* bänt af 3ufh'tiå*©mbubSmannen; oel) afljålle fig tilltalab ftullmågtig från uU ofningen af fin befattning, intill beg (jan blifmit genom laga fraft munnen bom frifånb; oel) §. f. 81 §. ?. af 2(nftvarigl)ete* Hagen för åDifcont? ©irecteurerne i (Bodie* borg od? Walmo. UpptåcfeS af gullmågtig i Q3anfeneller af Reoiforerne fåbant unberlå* tanbe, ofmerfFribanbe eller afmifanbe från
Memorial, angående den under innevarande Riksdag verkställda Stats-regier ing och den för bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter erforderliga allmänria bevillning. (Rgs. Afd.) Genom afgifna Utlåtanden, angående beräkningen af de ordinarie Statsinkomsterna och regleringen af Riks-statens Hufvud-titlar, har Stats-Utskottet, i öfverensstämmelse med Grundlagarnes föreskrift, uppgifvit och yttrat sig om Statsverkets tillstånd och behof; men den Utskottet derjemte åliggande utredning af Riksgälds-kontorets ställning samt de för dess utgifter erforderliga tillgångar har Utskottet först, sedan dessa utgifter blifvit af Rikets Ständer bestämda och dermed gemenskap egande frågor afgjorda, kunnat företaga; och då Utskottet nu går att fullgöra sitt åliggande i nyssnämnde hänseende, anser sig Utskottet, i likhet med Stats-Utskotten vid de 3:ne sednaste Riksdagarne, böra vid samma tillfälle inför Rikets Ständer framlägga resultaten af hela den verkställda Statsregleringen samt uppgifva de inkomstoch utgifts-summor, både den så kallade ordinarie och den tillfälliga eller extra Stats-regleringen omfatta. På sätt den nya Riks-staten kommer att närmare visa, har egentligen genom godkännandet af de i Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 31 föreslagna beräkningar af deruti uppgifna inkomst-titlar, Stats-inkomsternas årliga belopp antagits under nu förestående Statsreglerings-period komma att uppgå till en sammanlagd summa, som betydligt öfverstiger de å Riks-staten för samma tid uppförda utgifter. HärBih. till R. St. Prot. 18S3 # 1854. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 2.9 Haft. I 2 SlatsUlskollels Memorial, iY.-o 371. igenom har således det, sedan längre tid tillbaka, fortfarande bchofvet att för Riks-statens utgifter anlita den till Riksgälds-kontoret ingående allmänna bevillningen upphört; hvarföre denna inkomst, under de kommande åren, kan uteslutande påräknas och användas för fyllandet af sistnämnde Verks behof eller bestridandet af de å samma Verk anvisade Stats-utgifter.
Inbillar man sig, a.tt man härmed lugnat sinnena , då känner man allt för litet människan j ty skola icke alla Obligationers Innehafvare klaga, och klaga högt öfver våld och orättvisa, under det den, som ägt Assignationer, antingen hemligen gör sig glad på de förras bekostnad, eller ock kanske offenteligen, för att synas liberal Och deltagande, förenar sig i de förres klagomål? Sådan är människan j hon tiger med det goda af elakhet, hon klagar öfver det onda af lättsinnighet. Skall man icke fråga, och fråga med skäl, hvarföre dessa half-mesurer, hvarföre ibland lika Fordringsägare , lika missledde af det allmänna förtroendet och nu mera lika felaktige, hjelpa och lösslappa d^n ena, medan man griper och straffar den andra? Vi äro ju alla Bröder, vi vandre på deras grafvar, för hvilka ett handslag var mer än eo 52 Den 17 Martil, f, ml skrift, hvilkas Ja var ett trofast löffe och hvilkas Nej ett bestämdt afslag; och vi vi, deras afkomlingar, skulle till den grad hafva vanslägtats, att vi icke en gång offenteligen vilja erkänna heliga förbindelser ? Visserligen hade det varit hårdt och illiberalt , om Dis-' conterne kommit att behandlas såsom enskilte Concourser; men då hade man åtminstone handlat consequent och efter någon prin-j eipe. Sådant handlingssätt kan Politiquen någongång tillåta sig, men SamhällsLagen kan aldrig godkänna dessa magtspråk Medborgare emellan. Derföre, ehvad beslut Höglofl. Ridderskapet och Adeln än må taga, rörande dessa Discontverk; så vaktorn oss för half-meJ surer, sorn äro lika skadlige för det allmänna som cnskilta förtroendet, och framför allt göxom alla lika rätt. Ehvad Resultatet än må blifva, så gifves det blott tvänne användbare Alternativer, där alla få begagna samma rätt, nemligen att dessa Discont-inrättningar antingen behandlas som enskilte Concourser , då alla Fordringsägare få lika lida och plikta för sitt förtroende, eller ock att
402, Å. 402. — att förena sig uti Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å Usta och 2:dra punkterna af Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5, angående lag om enskilda banker, utan rätt att utgifva egna bank-sedlar: VII. 73, 76, 83, A. 84. — att biträda Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 183, i anledning af väckt fråga om inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konst-produkter: VII. 90, 96, A. 96. — att biträda Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 196, i anledning af Kongl.
Carlrien Carlqvist, hvilken oafbrutet sedan den 18 Januari 1855 för sjukdom ivists fSr~ åtnjutit tjenstledighet och hvars sjukdomstillstånd, efter all sannoftyttmn9 På likhet, för framtiden klefve obotligt, måtte, fastän han, som vore pensi0',s sl<lL född den 24 Juni 1800 och i Bankens tjenst antagits den 10 Februari 1820, ännu icke uppnått föreskrifna lefnadsoch tjenste-år, med tillämpning af 57 § 1 mom. i Banko-Reglementet, kunna af Fullmägtige på pensionsstat förflyttas, med åtnjutande af hela lönen såsom pension; samt Banko-Utskottet i anledning deraf sig utlåtit, att, ehuru, i betraktande af ej mindre de angående Carlqvists sjukdomstillstånd företedda läkarebetyg, än hvad i öfrigt förekommit, Utskottet funne Carlqvists förflyttande på pensionsstat vara af omständiglieterne påkalladt, Utskottet likväl, då det enligt ofvanåberopade Reglements-föreskrift ankomme på Fullmägtige att en sådan förflyttning verkställa, ansåge den gjorda framställningen icke kunna till någon åtgärd från Utskottets sida föranleda; så hafna Fullmägtige, enär Utskottet således lika med dem funnit Kommissarien Carlqvists försättande på pensions-stat vara af omständigheterne påkalladt, den 28 nästlidne Januari beslutat Revisorcrnes Berätt. ang. Bankoverket. 4 Decharge för BankoDiskontVerkets förvaltning. Decharge dt Direktionerne öfver Ldne-Kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby. Metalliska kassans förändringar. 26 att Carlqvist på nämnde stat förflytta, med rättighet för honom att under sin återstående lifstid uppbära en lönen motsvarande pension af 3,000 R:dr Riksmynt. § 12.