Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna hade sitt ena grundfäste på en klippa uti sundet, hvarigenom segelleden blifvit allt för trång, samt stundom, vid högt vattenstånd i Mälaren, vådlig att befara, och fastän behofvet af en utvidgning af berörde segelled vore bögst nödvändig och blefve det ännu mera i samma mån sjöfarten emellan Upsala och hufvudstaden kornine att ökas, kunde dock sådant, i anseende till nämnde omständighet, för det närvarande icke verkställas. Så länge det egaren af Stäke gård genom Kongl. Resolutionen den 6 April 1804 tillerkände privilegium att af alla, som beloro oftanämnde brygga, uppbära stadgad afgift, fortfor, vore någon förändring i bryggans konstruktion, hvartill fordrades en ny och kostsam ombyggnad, icke att emotse, i följd hvaraf segelleden jemväl kom att blifva oförändrad. På grund häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att nådiga föreskrifter blefve meddelade: l:o till Styrelsen för vägoch vattenbyggnader, om upprättande af plan och förslag till en ändamålsenlig brobyggnad öfver sundet vid Stäke, med serskildt lästadt alseende å en förbättrad segelleds befordrande derstädes; 2:o till Länsstyrelsen i Stockholm, om öfverenskommelses träffande med nuvarande egare af Stäke gård om ifrågavarande bryggas afträdande, samt broafgiftens afskaflände; hvarefter ombyggnad af samma brygga, så fort ske kunde, måtte varda vidtagen. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande M 23. 3 Då Utskottet icke kan ingå i bedömmande om behötligheten af hvad motionären föreslagit, samt förevarande fråga är af sådan beskaffenhet, att densamma kan och bör i administrativ väg upptagas och afgöras, finner Utskottet sig böra hemställa att någon åtgärd i anledning af motionen ej måtte vidtagas. Stockholm den 23 Januari 1857. N:o 2.3. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 1857, kl. 1 e. m.
Sluteligen får jag , i allt hvad för öfrigt rörer Götha CanalDiscont, alldeles förena mig med hvad Herr Hulphers, uti dess Betänkandet åtföljande serskdta yttrande, anfört, samt hos Högvälborne Herr Grefven och LancjtMarskalken , i grund af de AnmärKningar jag nu gjort, anhålla oni Betänkandets återremitterande. Friherre Boye , Ludvig: Min pligt är att reppectera Högloflige Riddersk. pets och Adelns tålamod i ett ämne, der så mycket blifvit taladt ; men jag, anser angeläget vara, att med några ord skingra den förvillelse, som jag trott mig finna i en värd Talares mening. Om jag ej alltför orätt förstått He r Mannerstams tankar, så vill han , att vi skola anse oss hafva , genom de preiiminaira beslut, sorn först vid denna Riksdag blifvit tagna, i frågan om FilialjDisconterne, bundit vår pröfning i hufvudtsakliga skälet till en tendence, stridig mot hvad vår pluralitet af Talare i dag yttrat. Det är visserligen möjligt , att jag origtigt uppfattat förståndet af hans yttrande ; men i fall det varit sådant, så bör jag erinra, att hans Anmärk' Den 17 Martil e. tn. 22 t fting innefattar en fullkomlig förvillelse. Jag tror mig känna alla de preiiminaira beslut, som blifvit tagna ; och förhållandet är, att samma beslut , långt ifrån att ligga i stridighet med den Liberalitet, för hvilken nästan alla Talare i dag, med Patriotismens varma, if* rat , bära stämpeln af fullkomlig öfverensstämmelse dermed; ägande gemensam tendence till försvar emot RestrictionsSystemets hårdheter.
Cederström har här yttrat att denna frågas afgörande icke har något inllylande på indelningsverket, men om man besinnar att, på sätt Frih. Tersmeden redan anmärkt att de delar som i jordeboksräntan motsvara dessa dagsverken, icke blifvit beräknade vid bestämmande af de ifråga var. hemmanens rustningsskyldighet, hvaraf en följd blifvit att de augmentsräntor som tillagts samma summa blifvit högre bestämd, än som eljest skolat äga rum så synes tydligt att här är fråga om en rubbning i systemet för augmenlsräntans beräkning, likasom att, i händelse, på sätt Utsk. föreslagit, en ersättning tillädes dessa rusthållare, denna ersättning sker på bekostnad af statens innevånare i allmänhet. Jag tillstyrker alltså återremiss. * Hr Rosenblad, Bernh.: Det kan icke finnas mera än 2 anledningar alt bifalla den tillstyrkta ersättningen för ifrågavar. rusthåll, antingen rättvisa eller billighet. Ar det fråga om rättvisa eller rätt, så kan den endast derigenom uppkomma, att hemman fält utgöra ruslningsskyldighel för den del af ruslhållsstaramens ränta, hvilken bestod af dagsverken och tillika fortfarande utgöra dessa dagsverken, på sätt som 2 ledamöter af SlatsUtsk:s majoritet yttrat, roen om deremot dessa dagsverken icke ingått i beräkningen, så befunnos dessa dagsverken i alldeles samma kategori, som de, hvilka utgöras af icke till rustning tilldelta hemman; och då är det obestridligt alt ifrågavar. rusthållare icke hafva rätt till någon ersättning. Jag anser att anlednm till det K. brefvet, på hvars mystiska uttryck man fästat sä mycken vigt var det mycket kända förhållandet, all K. Carl XI lät till sina älskade vistelseorter Kungsör och Strömsholm utgöra hjelpedagsverken utöfver de dagsverken, som motsvarade hemmans skattlagda dagsverken och alt för detta utomordentliga onus Konungen lofvade någon ersättning i lindring utaf rustningen, men alla sådane dagsverken hafva numera upphört och fordra sålunda ingen ersättning.
At detta bör iakttagas uti Lxpeäiricmen, som afgär til de andra Sranden, yrkar jag: det är tvär räkiighet. Lxgoäirionsn bör wara i conformus med dagens krokaeoll, Herr ZchsrneLrsur?, tZulrzs lkreärie, »ipläsie följande: Det lärer förmodelig?» höra kil ordningen för den dagen, hwars kratoLol! nu är under julisring, at jag saknar mil da gjorda anförande. Jag hade den äran kl! alla delar förena mig med hwad Friherre Larl I)r (roar yttrade såsom grundadt pa sanning och rättwlsa. Jag fann ined. bestörtning, at (rsnsral lolls til Herr Grefwe» och Landt-Marstalken ställda upmaningar om utöfwande af Herr Grefwens och Rndt-Marskalk-enS magt singe mera afseende, än Högloflig? Ridderskapcts o-K ?ldc!»6 tydelig» önskan. Jag upoffrar as böjelse och skyldighet gerna allt hwad sag ager pa Konmlgenö eller allmänna nödens fordran, öfwerkygad, at en jordtorfwa ända skai! för mig dufwa öfrig, hwaraf lag kan hämta mit bröd. Jag wördar Konungen af fjäl och hjerta, och älskar pa samma fält Fosterlandet. Kongl. MajttS höga Egenjka» per, Kongl. Majtts wisa Regering, utmärkt af ömhet och omwardnad för Folkers wäl, för Lagars och rättigheters helgd, berättigar honom derut. Der ware derföre otjenkigt, om mom detta Riddarhus en aiMW Son skulle brukas an fria öfwerläggiiingens. Sadan war dock utan twifwel Len, som nyttjades til wm pande as den emot all praxis afsända oupropade Os' xuksiionsn. Hvad jag sagt sti^orsr jag ifrån mit hjerta och beder om et rum för det samma i Lroroeuilsr.
Bland alla Tryckfrihetens missbruk äga inga vidsträcktare och svårare följder, än dé som kunna föranledas af Tidningar eller periodiska skrifter. Ty liksom dessa, uppfattande de för det ögonblickliga intresset mäst begärliga ämnen, kunna sätta hela den läsande allmän - Den 21 Maji J. m. mänheten 1 samband med tiden och tiden8 hän» delser, och sålunda kraftigt bidraga till Tryckfrihetens välgörande verkningar hos ett fr it t folk, Nätionalandans och upplysningens framsteg, så äga de äfven förmåga att undergräfva hela samhällsbyggnaden, om lagarne skulle sakna all tillbakahållande kraft. Hos oss, der utgången af hvarje till Domstol öfveriemnadt Tryckfrihetsmål är godtycklig och detta godtycke ofta är den anklagades eget, der måste emot de möjliga följderne häraf finnas något motvägande, och det enda nu lagliga är HofCanzlerens i 4 §. 8 Morn. Tryckfrihetsförordningen stadgade Indragningsrätt. Således 6å länge Rättegångsordningen i Tryckfrihetsmål befinner sig i sitt närvarande skick, kan ej nämnde Moment utgå , utan att borttaga det enda befintliga stöd mot sjelfsvåldet, ehuru jag gerna medgifver oriktigheten af principen för dess stadgande och lättheten att eludera detta. Ehuru det ej står i omedelbart sammanhang med mitt ämne tror mig likväl böra omnämna hvilka missbruk af allmänna Tidningar och periodiska Skrifter, jag anser vara störande allmänna lugnet, och således hufvudsakligen påkalla lagarnes hämmande makt. Bland dessa räknar jag ej framställandet af hvilken ej samhällsordningen störande sakåsigt som helst, och i hvilka uttryck som helst, blott dessa senare ej Öfvergå till personliga smädelser. Bland en större samling af tänkande menniskor må - Bil. till Ridd, 0. Ad.
Ty att vexeln betalas på dagen är alldeles nödvändigt, på det den må kunna bibehålla sin karakter att vara ett betalningsmedel i handel och vandel; men att en räkning icke betalas så precist är Den 8 Augusti. icke af så stor vigt. Vidare liar Utskit antydt, att det skulle vara svårt att göra skillnad emellan inrikes och utrikes vexlar. Den nuvide vexellagen omfattar både inrikes och utrikes vexlar, och om äfven deruti icke bestämmes skillnaden dem emellan, så är dock tydligt af 86:te g:n, att lagstiftaren tänkt sig en sådan skillnad, enär äfventyret för uteblifven betalning är större för den utrikes, än den inrikes vexeln. Skulle jag kunna blifva öfvertygad om att det icke vore någon fara för den allmänna krediten, om bysättningstvånget äfven för den utrikes vexeln uphörde, så skulle jag icke hysa någon betänklighet att antaga Utsk:ts förslag. Men jag hyser den öfvertygelse, att det skulle menligt inverka på affärsställningen. Det har ofta blifvit yrkadt, att Sverige borde ställa sina kreditlagar i öfverensstämmelse med de utländska. Men här är att märka, att bysättningstvånget, enligt hvari jag har mig bekant, qvarstår i ganska många utländska lagstiftningar, ehuru det är afskafifadt i åtskilliga. Vid sådant förhållande, torde icke tiden ännu vara inne, att hos oss borttaga det. Ty hvad är det, som gör, att en vexel betalas så punkligt? Jo, just det stränga äfventyr, sorn följer på uteblifvandet af liqvid. Jag har således icke kunnat instämma i LagUtsk:ts förslag i sin helhet, utan hade önskat, att ett undantag gjordes för de utländska vexlarne, så att bland de undantag, Utskit upräknat, äfven skulle tilläggas: »äfvensom i vexellagen beträffande utrikes vexlar.» Det är endast med införande af ett sådant tillägg, jag kan instämma i Utskits förslag. Hr v. Koch, Nils Samuel: Det är med särdeles fägnad som jag mottagit detta Betänk., deruti jag funnit ett förslag, hufvudsakligen öfverensstämmande med det jag år 1850 framställde i Lagberedningen.
Har är det det står i Rydbergs dikt om barnen och allt hvad vi tro oss kunna hoppas och vänta af dem? lduns redaktion har under den senare tiden nere gånger haft nöjet mottaga olika Du vet, hvad jag menar — de där stroferna skrifvelser från svenska kvinnor, som berört om att barnen äro furstar, men att, när de den fosterländska sak, om hvilken vi här taväxa upp, bli de så sällan kungar. lat, och alla ha med rörande entusiasm vittnat De ha anlagen men inte förmågan att bli, om, huru brinnande intresset för densamma hvad de kunnat och bort utveckla sig till. lefver i svenska hem. » Huru gärna, om så Nå, se ' n han tagit studentexamen sågo vi fordras, » skrifver en af dessa till oss, » skola inte vidare till hvarann. Alldeles som det vi ej gå med er i striden och dö vid eder plägar gå. Vi slogo in på olika vägar, fingo sida. Men vi vilja ej utstå allt detta förgäfskilda intressen. Han kom in i posten och ves, vi vilja ej sända våra älskade till slaktgjorde sig för öfrigt bekant genom en och anbänken; om de skola dö, så måste de segra nan uppsats, han skref i tidningar, i sociala i döden. Om fienden, sedan han tillintetgjort och ekonomiska ämnen. Förut hade jag trott, de oöfvade härarne, sprider sig härjande öfver att han skulle bli en stor skald — det var på landet, bränner våra hem och gör våra barn den tiden, då jag själf var lyriskt anlagd — till slafvar, hvad ha vi sedan att lefva för? nu väntade jag, att jag skulle få se honom i Ä r det någon som vill upplefva den stund, riksdagen. Ty att han skulle bli något var då Sverige, eller en del däraf, blir ett nytt jag fortfarande säker om — notarie i posten Polen, ett nytt Slesvig-Holstein? Nej, nå- var han naturligtvis bara för inkomstens skull. got sådant vilja vi ej underkasta oss! » Jag hade inte sett honom på tio år. Då Detta är varma, rörande kvinliga ord! Det stötte vi ihop uppe på Esplanaden tidigt land, hvars kvinnor så tänka, det får icke, en morgon. Jag hade just kommit upp till kan icke gå under.
Del är på den grund, att Artilleri-befälet måste egna sig åt studier, att de måste använda 3 år uteslutande för alt inhemta de kunskaper, som skola göra dem duglige för tjenstgöringen i fält, som jag anser Artilleri-officeraren böra ega företräde framför Kavallerioch Infanteri-officeraren; och på dessa grunder fortfar jag all yrka återremiss å Ulsk:s betänk, i denna punkt. Hr Bildt: Del vore af mig föga granhaga att någon längre stund uptaga R. o. Ad:s tid, sedan den reservation jag vidfogat Utsk:s utlåt, i denna punkt nyss blifvit upläst, och deri de skäl, som tala för den åsigt, som jag i denna fråga hyser, blifvit efter förmåga framlagde. Jag har också endast begärt ordet för alt besvara de anmärkmr som Hr Gr. Björnstjerna här gjort och hvilka jag anser innehålla några misstag. Den värde Gr:n har ansett Artilleri-komiléens förslag vara något högt tilltaget, alldestund Artilleri-officcrarne, enl. detsamma, skulle erhålla högre löner än officerare vid andra vapen. Att han härutinnan misstagit sig torde med ovedersägliga'fakta få bevisas. Chefernc för de 3 Artilleri-regt-.ne skulle, efter Artilleri-kommittcrades förslag, hvardera erhålla 4,360 r:dr: det torde icke vara R. o. Ad. obekant, att många Chefer vid indelta arméen finnas, som ega högre inkomster än nämnde summa. Enl. förutämnde förslag har visserligen öfrige reg:ts-officerare fått högre löner än förut, men likväl ej upnått de lönevillkor, som l:sle Majorerne vid den öfriga värfvade arméen nu ega; för Kaptenerne eger samma förhållande rum.
Vi gifvet årligen pengar, för det fjerde skulle detta blifva en ny inrättning sorn ej påkallas af nödvändigheten* hvartill hus skulle anskaffas, aflöning åt Doc* tor ta. fl., således blefve penningarne åtgångne utan kanske något gagn för hälsovården, sådan uppoffring har icke den fattige råd att göra* så mydket mindre sorn de fattige dennä Fiks* dag säkerligen får obilligt nog efter deras för* måga påökning i sin bevillnings-afgift; • Altså i följe af allt detta vågar jag ej bevilja någon af* gift dertill utan anser detta sorn en ny beskatt* ning, hvilken mig tyckes ingen kan åläggas som deri icke frivilligt ingår. Dessutom örn Ve* neriska smittan på någon ort blir Upptäckt* äv jag fullkomligt öfvertygad om, att deö orteö eller Socken sjelfve genast beifrar om sådan anstalt till dens utrotande som de finner tjen* ligast. Ut supra. Xn fidem Protocolli Cles Livinj, Stats-Utskottets Riksens Högloft. Ständers Stais • Utskotts Betänkande angående Krono - Skog arnes användande> TT •A J-uglofl. Ridderskapet och Adeln bär behagat, till Stats-Utskottet remittera de af Herrar af Darelli och von Törne, Herr Friherre G. M. Carpelan, och Herr A. D, Reutersköld väckte 1x10» tioner, angående Krono Skogarnes förmånligaste användande för Statens behof.
Då Rikets Ständer salunda, vid tvunne föregående Riksdagar, redan yttrat sin underdåniga önskan om Expeditions-Taxans öfverseende i allmänhet, för beredande af de jemkningar och rättelser, som kunna pröfvas nödige, samt Rikets Ständer dervid serskildt hemställt, att lösen för gravationsbevis öfver stadsegendom matte nedsättas; Då, efter hvad Utskotten hafva sig bekant, Kongl. Maj:t härå fästat det Nådiga afseende, att en Comité erhållit befallning, att utarbeta och inkomma med underdånigt förslag till en förnyad Taxa på Expeditionslösen bos samtlige Domstolar och Embetsmyndigher; Då den af Herr Santesson föreslagna beräkningsgrund för lösen af gravationsbevis (gladsegendomens högre eller lägre värde), desto mindre lärer kunna godkännas, som dels besväret med utfärdande af dylikt bevis är enahanda, ehvad egendomen är större eller mindre, och dels visshet om fastighetsvärdet stundom endast torde kunna erhållas genom utlösande af taxeringsbevis, hvilket åter skulle medföra en serskild onö; dig kostnad; Då lösen för bevis om innehafvande af förmynderskap icke öfverstiger den lämpliga ersättning, som derföre bör ega rum, samt Utskotten icke anse något ytterligare stadgande af nöden om arfvode för Notarius Publicus, äu det som redan finnes; tillstyrka Utskotten Zagsamt Allm,’ Sesv., ock Oecort, Ut sk.
Riksgäldskontoret hittills lyckats försälja obligationer, men detta har skett, då räntan stod så, att den enskilde fann sin fördel vid att i Riksgäldskontoret insätta sina penningar; deremot har försäljningen icke lyckats, då den enskilde icke Den 5 September f. tn. sa icke funnit fördel dervid. Om man nu åt enskilda bolag öfver lemnar dessa obligationer, derföre alt penningar icke på annat sätt kunnat anskaffas, är naturligt att dessa, vid behof af penningar, får sälja dessa . till underpris. Då jag tror att man icke bör utsätta sig för en sådan fara, så får jag, ehuru jag anser denna bana kunna vara af väsendtlig nylla för både bufvudstaden och de norr om densamma liggande provinserna, anhålla om bifall till hvad litsle! i denna punkt föreslagit. Hr Akerman: Den ledamot, som yttrade sig först i dag, frågade mig, då jag nämnde att statslånet skulle kosta 4 V2 Proc-, om deri vore inberäknade alla omkostriaderne för lånet. Jag ber att i detta afs:de endast få erinra, hvad jag sade, då jag sist hade ordet, nemi. att jag icke sett kontraktet, hvadan jag blott kan säga att räntan är emellan 4 f/2 oc^ 5 proc. Vidare har anmärkts att i SlatsUtsk:ts förslag nämnes att afbetalningen af Upsalabolaget till Riksgäldskontoret skulle börja första året, sedan banan blifvit färdig. Jag har ingalunda förbisett hvad som i detta afs:de finnes antydt i punkten f., nemi. att det skall erläggas 4 proc. i början, men 5 proc. då banan är färdig. Det må vara mycket eller li tet som skall utbetalas, men, som hvar och en vet, är det en utgift. Fullmäktige kunna, till följe af sin instruktion, icke utbetala en enda skilling utan R. St:rs anvisning, hvaraf följer att, då R. St:r första åren af bolaget endast hafva 4 proc., men sjelfva få betala 4 V2 proc., och då en utbetalning måste årligen göras, R. St:r skola anvisa en summa, innan fullm:ge kunna utbetala något i detta afs:de. Jag vet icke om Gr.
Magistraten, som äfven för sin del ansett en skola i staden med flere eller minst tvänne lärare vara af behofvet högt påkallad, har såsom skäl derför anfört bland annat: att stadens folkmängd numera utgör närmare 1,400 personer; att der idkas god handel, äfven - 44 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket i859. som af handtverkerier och fabriker derstädes utgår större bevillning än i grannstaden Wadstena; att staden på alla sidor är omgifven af en förmögen allmoge, som för sina barns undervisning lifligt delar stadens önskan, att dess skola måtte varda utvidgad; att den nu belinlliga skol-lokalen i rådhusets nedra våning innehåller utom gymnastik-inrättning, 2:ne lärorum och med ringa kostnad kan förses med ett tredje större sådant; att, ehuru undervisningen i skolan varit bestridd under de sistförflutne 42 år af blott en lärare, medeltalet af lärjungarne utgjort 20, således ungefärligen lika många som i Wimmerby och föga under lärjungarnes antal i Wadstena, i hvilka båda städer undervisning meddelats af 5:ne lärare; samt att enskilde personer tid efter annan gjort stiftelser, alt användas såsom uppmuntran åt den vid skolan studerande ungdom, oell hvilka medel icke utan den största orättvisa kunna till annan skola ölverflyttas. Med afseende härå, och då skolan i den närbelägna staden Wadstena icke kan anses göra en särskild skola i Skenninge obehöflig, emedan kostnaden för barnens underhållande på en ort utom hemmet är föga mindre betungande derföre, att afståndet är ringa, har Dom-kapitlet för sin del underdånigst afstyrkt den ifrågavarande indragningen af Skenninge lägre elementar-läroverk, men deremot förordat dess utvidgning med ännu en lärareplats. Instämmande i denna Dom-kapitlets åsigt, hemställer jag underdånigst, del täcktes Eders Kongl.
Innan jag öfvergår till sjelfva hufvndfrågan, torde det tillåtas mig, att något fullständiga den historiska utveckling af densamma, som den siste värde talaren för R. o. Ad. framlagt, och hvilken jag tror i flere afseenden behöfva någon rättelse. Han har ganska sannt yttrat, alt helgon-skyldén leder sitt uphof från Katholska tiden. Historien nämner den dock först på 1400-talet, då den af de Katholska Biskoparne anbefalldes och erlades till Klockarne för Kyrko-sångens och barna-undervisningens uprätthållande. En del ingick äfven lill Kyrkoherden i församlingen. Under den Katholska tiden vet något hvar, att barna-undervisningen på landet, stod på en särdeles låg ståndpunkt, och att det egentligen var i städernas skolor, som den meddelades. Dessa stads-skolor åter, voro hufvudsakligen anlagde i kloster, hvilkas föreståndare i allmänhet under denna tid voro Pastorer i de närmast belägna socknarne, och tillika Chefer för kyrko-vården. Reste de då för att predika, ansågo de ganska lämpligt, att medtaga ynglingar från skolorna, hvilka 8 H. 27 418 Don 22 J u n i. icke allenast under Gndstjensten biträdde dem såsom Klockare, utan äfven efter Gudstjenstens slut läste med barnen. På sådant sätt kom helgonskylden från de socknar, sorn lågo närmast städerna, att tillfalla dessa skolor, emedan Kloekarne just togos derifrån, och hvarje Lördags afton eller Söndags morgon begåfvo sig ut till församlingarne, för att der tjenstgöra. Det var fördenskull genom en slags häfd, som innebyggarne inom de sålunda belägna församlingarne, till städernas skolor aflemnade sin helgonskyld. Emellertid infördes Protestantismen, oeh klostren indrogos, jemte alla de egendomar, af hvilka skolorna hittills njutit sitt uppehåll. Man råkade då i stort bryderi, hvarifrån man skulle taga medel till dessa skolors fortfarande uprälthållande. Man fann likväl lämpligast, att dertill anvisa helgonskylden. Detta skedde först genom ett slags maktspråk, och sedermera genom den mycket omtalade 1539 års Ordinanlie.
Kälen åtog sig att under innevarande år föda och sköta sin gamla mor enkan Maria Olsdotter, för hvilket besvär hon egde att af socknemännen uppbära 6½ tunnor korn efter 1 kappe på tunnelandet, och af fattig-medlen undfå 12 r.d. r.m:t, allt per år. § 3 Till jungfru Thundahl gafs af fattig-säden 1 t:a korn, och Sven Pehrsson skulle undfå af fattig-cassan 5 r.d. r.m:t för husrum och värme, som Thundal hos honom åtnjöt. § [4] Rättegången mellan Johan Nilsson i Wejmon och torpare-enkan Stina Pehrsdotter i Halllägden var nu afgjord. Hon skulle nu ega rättighet att bo qvar på stället och der vårdas af sin son. Rättigheten till dagsverken för detta och följande lefnads år afsade sig Johan Nilsson emot det att någon förändring skedde med jord och hus, som enkan förr innehaft; hvarom allt öfverenskommelse skulle ske mellan fattigvårds-föreståndaren Jon Olsson och Johan Nilsson. Den skuld, som drabbade enkan för bristande dagsverken skulle betalas af de medel, som förr blifvit samman skjutne, och för detta år skulle af fattigvården till hennes understöd lemnas 1/2 tunna korn samt 10 r.d. r.m:t hvarförutan hon skulle förses med nödige kläder. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem J. Kerfstedt P. L. Å socknemännens vägnar Jon Olofsson i Wike. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 209–211, ÖLA. Protocollet hållet i allmän gällstämma med Rödöns pastorats-boer d. 1 maj 1859.