Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Magazinscontoret i Kammarrätten, får jag upplysa att detta revisionscontor kallas: Revisions-contoret för magazins-ärendens utredning, och motsvarar, som man torde finna, en del af f. d. Magazins-direclionen. Delta conior har numera ingen annan befattning med magazins-ärendena, än att utreda de gamla balancer, som kunna återstå sedan f. d. MagazinsdirecUns tid, äfvensom de undsättnings-rester, som ännu finnas oliqviderade sedan 1818 och 1826 årens missvexter, hvarföre tjenstemännen derstädes åtnjutit sina löner under namn af arfvoden, i förväntan att delta contor med tiden skulle kunna upplösas. Jag kan likväl icke undgå att erinra huru obilligt det skulle vara, om detta contor nu upplöstes, utan att de dervid anställde tjenstemännen finge åtnjuta ersättning, derföre att de uteslutande uppoffrat sin tid inom detta contor. Chefen för detsamma, som tillika är adjungerad ledamot i K. Kammarrätten, är icke anställd annorstädes än inom Magazins-contoret; skulle detta indragas, utan att han finge bibehålla sin lön, så blefve han skiljd från ali den inkomst han inom Kammarrätten påräknat, hvilket ingalunda vore med rättvisa förenligt. De öfrige tjenstemännen inom samma contor äro dock anställde annorstädes, och derföre är förhållandet detsamma; men hvad chefen angår, anser jag rättvisan fordra, att han varder bibehållen vid de löneinkomster han för närvar, innehafver. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det egentliga förslaget i denna punkt vore det som funnes uti utlåt. N:o 28g, och att det innehölle tvänne delar, den ena om upphörande af Revisions-contoret, och den andra om de dervid anställde tjenstemäns rätt att vid contorets upplösning få på indragningsstaten uppförda sina löner och arfvoden. Hr von Hartmansdorff:
Bristande insikt härvidlag är säkert en af faktorerna till många af de misshälligheter, som förekomma i våra hem, och som så, ofta drifva den husliga sällheten på flykten. Den, som från barndomen fått vänja sig inse, att den egna lyckan är oskiljaktigt förbunden med upyfyllandet af pliktens bud, skall ock bättre än någon annan förstå, såväl hvad plikten i olika fall bjuder, som ock huru han skall blifva skicklig att fullgöra pliktens kraf. Och att vårt folk skulle vara lyckligare, om pliktkänslan vore mera utvecklad, är lätt visadt. Redan för öfver femtio år sedan framhöll den tyske pedagogen Diesterweg, att man i hela världen klagade öfver tjänarnes opålitlighet och oordentlighet, och att den gammaldags troheten ingenstädes stode att finna. Att ett liknande klagomål ännu i dag icke utan skäl höres hos oss, vare sig det är fråga om stad eller laud, det vet en hvar, som varit i tillfälle att taga någon kännedom om lifvet i vårt land. Nästan öfverallt klagas hos oss öfver brist på duglighet och trohet hos tjänare och tjä- narinnor. Att anledningarna til) det rådaude onda i främsta rummet äro att söka i felaktig barnauppfostran, och att både små och stora äro påverkade af den ande, som genomgår tiden, den ande, hvilken ingalunda arbetar på individens förädling oeb förbättring, utan i stället förkunnar omstörtningens läror och söker bortår beta vördnad för auktoritet, detta allt är ofta påpekadt och måste af oss erkännas såsom sannt. Dock äro vi öfvertygade om, att husbönder och husmödrar hafva en stor andel i skulden till, att det är som det är. Eller månne icke t. ex. husmodern uti tjä- narinnan alltför ofta ser blott en kraft, hvilken har att utföra det arbete, som förelägges, och i öfverensstämmelse därmed anser sig hafva gjort sin skyldighet, då det öfverenskomna priset för detta arbete är erlagdt. Och än mer: skulle kraften af ett eller annat skäl ej svara mot fordran eller förväntan, så kanske hon blott gör ombyte, alldeles som man byter ut odugliga kuggar i ett maskinhjul.
För öfrigt gillar Kongl. Majit och öfverlemnar i följd deraf jemväl till Rikets Ständers godkännande och bifall, hvad kommitterade i underdånighet tillstyrkt, ej mindre i afseende på kronooch kyrko-tionden, hvilken Kongl. Majit, lika med kommitterade, anser icke böra undergå annan förenkling, än att den del deraf, som är utsatt i andra persedlar än spanmål eller uti andra sädesslag, än sådana, hvaraf den i allmänhet inom hvarje ort utgöres blifver till spanmål af sistnämnda slag reducerad, än ock rörande de i öfrigt i sammanhang med ränteförenklingsförslaget förekommande serskilda frågor, nemligen: om förenklingens utsträckning jemväl till de qvarnar, sågar och fisken åsätta persedelräntor; om bestämmande till visst belopp i penningar af den såkallade ost-skatten i Herjedalen; om förvandling tili ständig penningeränta af preslernes bland ordinarie räntor upptagna utlagor; om ränteförenklingens utförande i stora Kopparbergs län, i afseende hvarå Kongl. Majit åberopar Dess, angående upphörande af Fahlu bergslags dispositionsrätt öfver kolräntorna derstädes serskildt till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition; om upphörande af den inom vissa delar af nyssberörda län under benämning af Fahlu kungsgårdshjelp utgående serskilda ränta, emot samtidigt upphörande af derför medgifven lindring i bevillningen; om afskaffande af den byggnadsskyldighet till öfverste-bostället vid Dahl-regementet, som nu åligger allmogen i Näsgårds fögderi; om förvandling m. m. af den vissa hemman åliggande dagsverksskyldighet, så vidt den är i hemmanens ränta inbegripen; om särskilda iakttagelser vid ränteförvandlingen i afseende - Kongl. Maj:ts Nåd.
I den mån jordarbetena framskridit, vare sig i liniens fördjupningar eller dess uppfyllda bankar, hade doserings-anlagen blifvit med gräsfrön i utplanterad matjord besådde eller ock torfsatte, hvarigenom det ofta dyrbara underhållet af sådana doseringar för framtiden besparats. Emedan jernvägen från Götheborg till nära Wårgårda följer Säfveåns dalgång, i hvilken ortens största landsväg var anlagd, hade denna på långa sträckor måst omläggas, hvilket arbete, uppgående till en kostnad af mer än 85,000 R:dr B:ko, blifvit under året utfördt, hvarförutan 1{ mil provisionel väg var utmed banan anlagd för arbetets egna transporter. Till ett pris af 1 R:dr Rnnt per famn hade på entreprenad trädhägnad blifvit uppförd längs banan på en längd af 54 mil från Götheborg, och af denna sträcka 4J mil under år 1856 uppsatte. Dessutom hade åtskilliga provisionella byggnader såsom baracker för arbetsfolkets lierbergerande, förrådshus, smedjor och andra mindre byggnader blifvit dels uppförda och dels flyttade från ena till andra stället af arbets-linien. I bredd med det utvidgade arbetet och den ökade arbets-styrkan hade materialförrådet tillökats med, bland annat, en mängd jordvagnar och från England införskrifna arbetsräler samt sliper, behöflige vid utschaktningarne af de större jordhöjderna och jordens transporterande på större distanser. Ett stort parti räler och gjutgods voro dessutom från England införskrifna, på det att arbetet under år 1857 skulle redan tidigt på våren kunna företagas. Under år 1856 hafva sålunda följande hufvudsakliga arbeten blifvit å denna bana verkställde, nemligen:
Det bör icke stå 1809 och 1810 årens Protocoller, utan Protocollerne för 1809 och i8’*o årens Riksdag i Stockholm , emedan endast om dessa gälier det anförda skälet, att blott 30 Exemplar kunna completteras, Vill man sälja äfven 18IO års torebro Riksdags-Protocoller till Maculatur, så är det mig visst icke eller emot, men då skall ett nytt skäl anföras. Riddarhus Utskottet hade äfven i denna §. hemställt, det Riddarhus-Diiectioaen, så snart 64 Den i April, kallelse till Riksdag blifvit utfärdad , måtte genast gå i författning derom att öfverenskommelse träffas med en vä!känd Boktryckare orri Ridderskapets och Adelns Protocoilers tryckning för den blifvande Riksdagen, hvarvid Boktryckaren ovilkorligen skulle förbindas, emot det han ensam erhöll detta arbete, att titan mellankomst af annat, med den största möjliga skyndsamhet verkställa tryckningen af berörde Protocoller. Herr Rothlieb, Carl Fredric, anförde skrifte! i gen : Då jag fullkomligt instämmer uti hvad Högloflige Riddarhus-Utskottet föreslagit för framtiden, angående tryckningen af Riddefskapets och Adelns Pleni Protocoller, far jag likväl den äran upplysa, att jag vågar tro, det tryckningen af Ståndets Protocoller vid ingen af de sednare Riksdagar verkstälts med mera skyndsamhet än vid denna, i synnerhet då man erindrar sig, att tryckningen ej begyntes förrän omkring 14 dagar efter Riksdagens början, och att, det oagtadt, af Ridderskapets och Adelns Protocoller 110 ark äro tryckta, då deremot af Borgare Ståndets Protocoller, hvilkas tryckning genast börjades, endast 70 ark äro trykta, af Preste-Sfåndets 43 ärk, och af Bonde-Ståndets omkring 41 ark.
Jag medgifwer akt genoiii dö nödigä Körfatkningar som bliswit wivtaM till RiksgäldsSedlarnes bibehållande i rörelsen, och i sammanhang dermed. Realisationens längsaMMare gäng, BanqncN ej befarar att Utöfwer desi tillgängar anlitas 0M Realisation af Riksgalds-Sedlarne; inett sädant kundö Herrar Banco-Kullmagtige sä mycket mindte föriiise, dä de fattade deras besiitt, svin ett Motsatt förhållande, dä med större probaliket war att förmobäz och four ordalydelsen i Hemliga Utskottets förotdnandL om Realisationen, fallit Riksdags-BkstNtet, hwilkkt äfwen i Banco-Utstvt eks sista Reglemente till efterlefnad äberopas/ iNNehällek, att tZ Millionär Riksgälds-Stdlar, S delar pä en gäng skulle ittlös sasz fä följet af heste Miliksrlige Stadga Uden/ ali 68 Den 14 November. Herrar Fullmägtiae med iakttagande af desie föreskrifter, berdt i Calculen upkaga hela förenämnde Summa och en deremot swarande Reel Fond, heldst det war Banquens styldighet, jemnli t förenämnde Författningar, art wid Realisationens företagande, hafwa den emot berörde Summa swarande SilfwerFond i beredskap; och kai, jag ej annat finna, an akt Herrar Fuämägtige sä mpckek mindre med däiipgifne tillgångar bordt bejaka werlftälligheten af Realisationen, i förening med Banquens säkerhet, som der icke kunnat undfalla Herrar Fullmägtiges upMärksamhet gtt förminskande af Rörelse-Capikalet under förökande af Allmänna Utskylderne, skulle föranleda til!
Jag får vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rält, få afsäga-mig min plats såsom Bänkman inom 22:dra Bänkm:s-afdeln. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf alt vid början af nästa plenum komme att förrättas val af en Bänkman inom 14 Bänkm:s-afdeln., efter Hr Virgin, och en Bänkman inom 22 Bänkm:s-afdeln. efter Hr Westfelt. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på dagen. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 5 April 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 8 prot.utdr. för d. 1 dennes. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomne förslag till R. St:rs underd. skrifvelse!- till K. M.: JV2 34, ang:de förändrad beräkning af Salpeter-hjelpen inora Calmar, Kronobergs och Jönköpings län samt anslag till derigenom erforderliga ersättningar; JYs 35, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de nedsättning i koppar-räntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget m. m.; JYs 36, ang:de Aluntiondens uphörande; JYi 37, ang:de uphörande af den s. k. Mötes-afgiften; samt JV2 38, ang:de nedsättning uti den af Utsockne Frälse-hemman i Halland utgående rote-vakans-afgiften. 12 Den 5 April. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöter; och befunnos dertill utsedde i Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter JU 161. Frih. von Höpken, Nils Albrecht; ' JU 2,134. Hr Printzensköld, Fullm.
— Emellan, såsom här förut blifvit anfördt, de begge förhållandena — 129 lägst och 135 högst — såsom myntbestämningslagen nu innehåller att riksbankens sedlar skola med myntadt silfver inlösas — står således det Svenska rmt i ett emellan 129 och 135 vexlande förhållande till mark Hamb.- bko i vexlar —; men om hvad motionärerna föreslagit, nemi. att riksbanken skulle vara tvungen inlösa sina sedlar, icke endast med myntadt silfver, utan också genom med Hamburger-stämpel försedda, omvntade silfver-plantsar, efter deras innehåll i finsilfver-värde, blefve antaget, skulle de gränser, 129—135, för riksmyntets föränderlighet med hänseende till i Hamb.-bko uttryckta vexlars pris — som under den antagna myntbestämningslagen naturligen uppkommit — blifva försatta hvarandra mycket närmare, troligen till 131 och 133, och efter min tanke en bestämd myntförändring — örn ock till förhöjning af riksbanks-sedlarnes värde, derigenom vara gjord. En sådan förändring —den Den 4 M»r» f. m. 23 vare sig till höjning eller sänkning — den må gynna det ena eller andra intresset — kan jag dock ej anse vara riktig. Och jag kan derföre så mycket mindre godkänna motionärens förslag, som riksbanken, efter hvad förut blifvit redogjordt, icke kan, utan förlust, ifrån Hamburg förse sig med sitt behof af silfver — såvida banken ej kan få köpa vexlar och fordringsbevis i silfver i Hamburg till så lågt pris som circa 129 pr 100 Hamb. bko, ty, efter som vexeltillgångarne i förhållande till‘vexelefterfrågan under sednare åren visat sig — kan banken svårligen någonsin få köpa vexlar till detta låga pris, utan måste derföre alltid förlora på sina silfverköp och siri silfver-införskaffning ifrån utlandet.
M:s nåd. godtfinnande. Hr Brakel: För min del är jag af motsatt åsigt med Gr. Mörner, och tror fortfarande att det alltid är rättast att ett Stånd beslutar hvad som är rätt och bäst och nyttigast, oberoende af hvad andra Stånd beslutat, om det också icke kan lända till det resultat man önskar. Flere ledamöter hördes häruti instämma. Hr Rudbeck, Claes: Instämmande med Hr Brakel uti, att hvad som är rätt, bör beslutas, anhåller jag om bifall till hvad han föreslagit. Gr. Mörner: Då jag för min del nogsamt inser att det icke är värdt att här motsätta sig hvad Hr Brakel föreslagit, afstår jag från mitt yrkande. Frih. af Ugglas, Gustaf: För min del hoppas jag verk igen på ett helt annat resultat af att motsätta mig Hr Brakels Den 18 April e. m. 573 åsigter i detta afseende; och då jag anser det vara rätt att R. o. Ad. bifaller ifrågav:de punkt, så vågar jag för min del föreslå bifall till densamma — så mycket mera som det redan är R. St:rs beslut, och jag således icke kan inse hvartill ett skiljaktigt beslut skulle tjena. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag ämnade säga just detsamma som den siste värde talaren, eller att det visst icke är sagdt att allt hvad Hr Brakel anser vara rätt, derföre måste vara det enligt R. o. Ad:s åsigt, och fastän Hr Brakel nyss vunnit en votering, behöfva vi väl ej allt framgent låta leda oss af honom. För min del anser jag det vara rätt att hushålla med statens medel, och yrkar derföre att Utsktts Betänk, i denna punkt måtte bifallas.
Ständers Bevillnings-Utgjcott, på redan anförde skäl, fann nödigt, att på Bevillning*-Utskottets Betänkanden. iqI frenne särskilda Afdelningar behandla de Utskottéts granskning rilIhörande ämnen, saknade det samma nödigt utrymme uti den inom Riddarhuset Utskottet upplårne loeäl. Denna olägenhet har Utskottet sett afhulpen genom en enskildt Uedumots välvilja; hvilken kostnadsfritt lemnat en af Utskottets Afdelningar samlingsrum, men följden häraf har likväl blifvit, att då de till Utskottets uppassning anstälde Betjente varit å de andre Afdelningarne syselsatte, har en särskild person blifvit, sedan Utskottets Memorial om Vaktbetjeningens antal redan afgått, antagen, för att först nämnde Afdelning med nödig betjening tillhandagå, utan att likväl något arfvode är för detta biträde bestämdt. Af denna anledning, orth då en billig ersättning icke lär kunna vägras, får Bevillnings Utskottet vördsamligen hemställa, det behagade Riksens Höglofl. Ständer för nämnde person anslå vanligt arfvode, ifrån den 6:te Martil eller d^n dag mera nämnde Afdelnings arbeten togo sin början. Stockholm den 16:de Maji 1823. Jv:o t). Ankom den 3 Junii l8l3. Utlåtande, rörande Herr Treffenberg», CG> hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln \dckia ioS Eevilltungs Utskottas Bétänkanden. bördsoch ContrcJl-sätt ä de Staten frän Postverket tillflytande inkomster. nn. ill Riksens Ständers Eevillnings-Utskoft har Hoglöfl. Ridderskapet och Adeln, genom Remiss af den 7 Martii, öfverlemna.!
B e l ii 11 k an d en. stadgas för åverkansbrott; att praemier borde utdelas för Ekeplanleringar, verksLaide och behandlade efter mcddeld föreskrift och för en utmärkt vård om redan uppvuxen ung Ekeskog, samt gratificationer gifvas för öfverlemnande till Staten af utmärkt stora och rara Ekpjccer; att då bland de till Jordegare upplåtne Ekar, gcnska många kunde finnas, hvilka, ehuru i stammen skadade, hade friska grenar, duglige till ett vackert mindre Krummvirke, i vissa ortor borde inrättas upplagsställen dit Jordegarne finge, efter sin beqvämlighet föra sådane pjecer, behuggne och qvalificerade efter en i detta ämne förattad korrt beskrifning, och till säkerhet mot förblandning märkte med hrad igenkänkänningstecken som helsdt, samt en gång 0111 året efter, föregången Kungörelse, från Flottans Stationer utsändas personer, för att på upplagsställena besigtiga och emottaga, i egarnes närvaro, det ditförda vir' ket, ock då sådant blifvit godt befunnit, derföre aflemna mottagnings-poletten, meri anvisning till betalning'efter bestämd taxa; att lösepenningen för de Ekar, som upplåtas. till Jordegaren, och hvilken lösen Herr Öfversten anser ganska nödig, för att genom helgden af köp förvissa Jordegaren om Stats-Utskottets Betänk a aden. cy3 om säker egande rätt, och såmedelst förekomma, att icke friheten till öfverdrift Begagnades, borde helt och hållet användas till Ekparkers anläggande: alt en sådan lösepenning icke borde på en gång erläggas, emedan den icke allenast måste Vara lindrig, utan dess tillvägabringande pfr allt sätt lättas, heidst mången Jordegare, med vilja för saken, skulle, i annat fall finna sig oförmögen att betala en sådan lösen, samt att, då den af Herr Öfversten upp» gifna försäljningsplan icke kan lämpas till Ekeskog å Kronojord, hvartill innehafvaren icke har eganderätt, borde, hvad oinlösle Kronohemman och de Boställen, sorn icke anslås till plantering, angår, förhållas på sätt Commillerade föreslagit om Ekeskogarne i allmänhet, likväl med det undantag, att då Kronohemman hädanefter förvandlas till skatte, hör innehafvaren tillkomma skattehemmansrätt till derå varande Ekar, emot det att lian, jemte den vanliga skattelösen för jorden, särskildt erlägger deli belöpande lösen för Ekeskogen, och hvilken ovilkorligen äfven borde ingå i planteringsoch underhålls-fonden för Flottans parker. 4 Sami. 4 Band. g<)4
Då intet skäl är tänkbart, hvarföre Sverige, mera än andra land skulle kunna undvara en inrättning, som tillhör sjelfva beväringssystemet, samt då vi inom vårt eget land hafva det vackra föredömet af en befolkning, som för mera än 50 år sedan och före den allmänna beväringsinrättningens lagstadgade införande, sjelf begärde att få organisera sig till sin landsorts försvar i kompanier och bataljoner, med en vapenpligt ända till 50 år, hvilket åtagande har sitt stora värde, oaktadt detta landskaps befrielse från den vanliga beväringsskyldigheten, så böra landets alla öfriga orter icke tveka att följa Gotlands föresyn, hvarföre kommitterade föreslå: att alle vapenföre män från 20 till 50 år, hvilka icke tillhöra arméen eller beväringen, skola utgöra en landstorm, som kan uppbådas till hemortens försvar. För ett så utomordentligt tillfälle, som landstormens uppbådande, då alla, som möjligen kunna bära vapen, böra deltaga i försvaret, och för den kortare tjenstgöring, som dervid ifrågakommer, måste de skäl vika, som tala emot ynglingars användande till krigstjenst före 22 år, och bör landstormen derföre icke sakna dem som äro mellan 20 och 22 år. I Preussen, der beväringsåldern börjas vid 20 år, är man dock från 17 år tjenstskyldig i landstormen. Kommitterade hafva ansett följande stadganden lämpliga vid en landstorms inrättande: Från inskrifning i landstormen gälla samma befrielser som i allmänna beväringen. Landstormen delas i tvenne uppbåd: Det första: män från 20 till 40 år. Det andra: män från 40 till 50 år. 65 (Uppbåden kunna till styrkan beräknas utgöra å 100 af hela befolkningen. Då i beväringsåren nära 40 för 100 måste afräknas för otjenstbare, befriade, sjuke, arméen tillhörige m. fl., kan antagas, att i landstormen åtminstone 60 för 100 af allahanda skäl afgå, så att till landstormen icke lärer kunna beräknas utgå mera än för första uppbådet 3 för 100, och » andra » 2 » » af hvarje orts hela befolkning.
Stånd kan åtnjuta och då jag tvärtom anser för vår pligt att i möjligaste måtto söka uprätthålia detta, finner jag deri en förnyad anledning att underkänna Utskis utlåtande härutinnan och yrka afslag derå. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Mig förefaller det som om man borde, när man är på väg att företaga en förändring, i första rummet söka göra sig reda för huruvida en sådan kan vara af behofvet påkallad, om den kan vara nyttig eller nödig. För min del finner jag ingalunda att dessa B:ne vilkor här äro förhanden; ej heller har så vidt jag vet under förlidne Riksdagar skäl förefunnits till den erinran, att de af R. o. Ad. tillsatte Ordfiden icke på ett tillfredsställande sätt fullgjort deras åligganden, och har det händt, så hörer det åtminstone till undantagen. Jag kan icke eller föreställa mig att R o. Ad. skulle förbise den konseqvens och det sammanhang med denna fråga som ligger uti Ad:s sjelfskrifne representationsrätt. Representerar nu Ad. på grund af bördsrätt, så bör den också, så länge detta sker, oqvald bibehålla sin rätt att föra ordet inom Utslcn. Man bör icke förbise att genom en sådan förändring otvifvelaktig! skulle vid Riksdagens början upstå förhållanden, som hittills varit för oss alldeles främmande; ty det är icke troligt, att, såvida icke tillsättande af denna plats vore på förband af Grundlagen bestämd, det skulle kunna försiggå utan ganska vidt spridda, högst verksamma intriger. Det hade åtminstone den fördelen för den som anser det för en fördel, att ett nytt bestyr tillkomme vid början af Riksdagen och detta bestyr blefve icke ett af de minsta eller minst begagnade. Vi sakna icke alldeles erfarenhet om, huru vid sådana tillfällen kan komma att tillgå. Det är icke så urminnes tid sedan Utslcs Ordfide utan all tvist tillsatte icke allenast Sekret, utan äfven vaktbetjening inom Utslcn. I senare tider hafva Utslcn tillegna! sig en visserligen obetydlig rätt men dock förut icke begagnat att tillsätta kanslibetjeningen.
Län samt förre Talmannen Anders Ericsson från Örebro Län invändt, att det säkert skulle be komma parter,ie vid Egodelnings-rätterne ganska illa, om SdföranSeme i desse Ratter icke hehofde hafva undergått juridisk examen, enär de frågor som vid dem behandlades, kräfde juridiska insigter lika mycket, om ei mer an andra Domstols-ärenden; och hafva Jon Andersson från Upsala L^n Ephraim Larsson och Petter Haraldsson från Elfsborgs Län samt förre ^Talmannen Pehr Ertksson frän Wermlands Län instämt uti denna På de emot förslaget sålunda anförde skäl, hvilkas giltighet Utskotten anse icke kunna jäfvas, och då Hof-Rätterne icke lära underlåta altTn p igt likmätigt, till vicaner for ordinarie ordföranderne i Egodelnings-rätteriie utse de skickligaste personer, som äro att tillgå, samt det dessutom, enligt ifrågavarande §, står invånarne i hvarje ort fritt att h„« £ i Ma]:t . underdånighet begära att serskild person för store eller S distnct ma till ordförande i Egodelnings-rätt i nåder utses, hvarigenom Bih. till R. St. 4 Höft. 2 to Z«gsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.-o l4- de af motionären öfverklagade olägenheter, om de förefinnas, bäst kunna afhjelpas; hemställa Utskotten, att Petter Jonssons förslag icke må bifallas, i Stockholm den 22 November 1844. Reservationer.