Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Urte punkten, ang:de anslag till förbättring af l.otspersonalens lönevilkor. Frih. Gyllengranat: Af samma skäl, som jag nyss haft äran anföra, får jag vördsammast anhålla om återremiss af äfven denna punkt, jemte anmodan till StatsUtsk. att på ordinarie satt 224 Den 15 Mars f. m. upptaga icke 10,000 ulan 13,000 r:dr, sedan båkoell fyr-medlen blifvit beräknade till 75,000 r:dr i st. f. 78,000. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Efter mitt förstånd gälla de skäl alldeles icke bär, som blifvit anförda för återremiss af föregide punkt. För att reda begreppet, måste man betrakta ämnet ur 2 synpunkter. Den lista: om anslaget är af sådan natur, att det skäligen bör af handelsoch sjöfarls-fondens medel bestridas. Detta har jag hvarken hört de värde talarne som bär yttrat sig eller någon annan motsäga. Det är nemi. alldeles uppenbart, att en förbättring af lotsinrättningen ingår såsom väsendtlig del uti befrämjande af handel och sjöfart, och alt sålunda dessa utgifter verkligen äro af den natur, som åsyftas med handelsoch sjöfarts-fonden. Den 2:dra frågan är: huruvida handelsoch sjöfarts-fondens ställning är_ sådan att den tillåter bestridandet af den föreslagna utgiften? Afven af den utredning Frih. Gyllengranat här gjort, visar det sig klart, att ett öfverskott utöfver de anvisade tillgångarna finnes af minst 11,000 r:dr. Utsk. uppgifver visserligen detta öfverskott till 45,000 r:dr, hvilket också var riktigt efter de upplysningar som för Utsk. voro tillgängliga, ty Utsk. hade ej tillfälle alt se det sista årets förslag; men om också, enligt hvad Frih. Gyllengranat anfört, af detta öfverskott redan äro anslagna 30,000 r:dr till en ny dockbyggnad i Stockholm, samt äfven något vidare till sjömätningar i Wenern (om jag ej fattade del oriktigt) så återstår i alla fall den sagda summan af 11,000 r:dr såsom disponibel.
Hans Maj:t Fransmännens Kejsare af slutade handelstraktat icke måtte oj Rikets Ständer godkännas, samt nu gällande tulltaxa med vissa uppgifna undantag oförändrad hihehdllas. Den allmänna klagan, som är rådande i min hemort öfver vår modernäring, jordbrukets betryckta ställning fann jag vid min hitkomst till riksdagen upprepad från de flesta orter i vårt land — men icke nog med denna klagan; idkare af nästan alta näringar anse sig tryckta, och sjelfva handeln, både den större och mindre, prisar på intet sätt det närvarande. Hvarest ligger då felet till detta onda, om icke i sjelfva vårt finans-system. En kort tid kunna granna fraser och vackra blomstermålningar afleda den tänkande fosterlandsvännen från skyldigheten att närmare intränga i våra financiela förhållanden — men snart blifver nödvändigheten en lag — och stunden torde nu vara inne för oss att taga vår närvarande ställning i närmare skärskådande. De offentliga handlingar vi hafva att tillgå, utvisa att Sverige under åren 1855 till och med 1863 från utlandet upplånat cirka 120 millioner K:dr Rmt. Vi borde ju under sådant förhållande vid denna tid befinna oss i särdeles goda penningeomständigheter — men Gudnås — samma offentliga handlingar utvisa tvärtom, att under det de hos Konungens Befallningshafvande och Öfverståthållare-embetet utsökta Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 305 utsökta skuldfordringar år 1855 belöpte sig till endast 4 millioner R:dr R:mt, så utgjorde deras summa år 1863 12 millioner R:dr samma mynt. Se der en sida af det så högt beprisade välståndet, som vår finansminister anser oss ega. Den gamla sanningen, att om man köper mer än hvad man kan betala, måste slutligen uppstå en brist, som leder till ruin — gäller icke blott i afseende å den enskilda hushållningen, den har, säge hvad man vill, äfven sin tillämpning på Statens. Vi hafva oupphörligt importerat från utlandet för vida större summor än vi kunna dit exportera — alltså måste skilnaden fyllas med skuld eller upptagandet af utländska lån. Så visar det sig enligt
Ty likasom kedjans alla länkar äro nödvändiga för att bilda dess helhet; så äro äfven dessa förenade ansträngningar af den offentliga och enskilda välviljan lika nödvändiga för all ernå det önskade målet. Jag kan ej tänka mig möjligheten, att fängelset ensamt — systemet må vara hvilket sorn helst — skulle nöjaktigt kunna besvara någon af de frågor, som tiden med spänd uppmärksamhet väntar att se lösta från detta håll”. Och jag anser mig böra sluta hvad jag nu gått att yttra, med slutorden af nämnde Hr D:r Hagdahls citerade arbete, deruti Hr Doctorn, lofordande denna fängelsernas förvandling från blotta förvaringsrum af fångarna till moraliska räddningsanstalter, likväl förklarar detta ensamt såsom icke tillfyllestgörande. Sålunda Hr D:r Hagdahl sid. 247 till slutet: ”Men detta oaktadt börjar ändock det philantropiska tidehvarfvet inse otillräckligheten häraf (fängelsernas förvandling till moraliska bättringsanstalter) så länge fattigdom och försummad uppfostran ständigt rekrytera lasternas anhängare, och de nya fängelserna, ehuru frukten af den varmaste menniskokärlek, mäkta dock hvarken hindra det uppväxande släglels fall eller hos Den 2fi April f. m. 121 tios (lorn upprätthålla ilen aktning för lagarne, som samma fängelser inom sina murar predika för de redan fallna. Det är derföre som nya krafter med förnyad ifver börja ali emot detta onda uppresa ett makligt bålverk i de s. k. små barnsskolorna, hvars allmänna spridande, enligt mili tanka, är del kraftigaste medel, som billills blifvit försökt till utrotande af brott och elände”. ”Den vigtigaste uppfostran är otvifvelaktig! den, öfver hvilken <1 v i ii n a ii blifvit satt till vårdarinna, till följd af den ömhet naturen gifvit henne, och måhända finnes derföre ieke något säkrare sätt att gifva lyftning ål samma uppfostran, än att befordra qvinuans moraliska bildning oell alt iner än hittills göra afseende på hennes ställning, så väl inom det enskilda sorn all männa lifvet.
Billberg — - — 1826 1835 68 F. W. Snejder _ — 1827 1835 68 J. W. Langelius - _ _ — 1822 1836 68 P. F. Th. Winroth _ _ _ — 1829 1838 68 G. E. Nordblad 1796 1816 1830 68 A. Jungstedt - _ _ - 1809 1830 1834 68 L. J. [ledberg _ _ 1809 1831 1835 68 J. S. Holmberg _ _ _ — 1831 1835 68 •— J. N. Jungstedt _ 1807 1831 1835 68 L. G. Carlborn - ~ - — 1831 1835 68 J. F. Rydberg — 1833 1836 68 H. J. Almark — 1834 1839 68 i Redovisnings - Controll-Contoiret.• A. Fröling 1789 1806 1832 113 16 C. Juringius 1781 1816 1821 68 A. L. Wretforss 1797 1818 1823 68 H. F. Spaak 1801 1819 1825 68 E. G. Nyberg 1793 1819 1827 68 C. J. Nordenstrahl • - 1794 1818 1830 68 C. U. Roos 1798 1820 1832 68 A. Skrifvelse, IV.o 168. Transport i Revisionsoch Lotlsedels-ControllContoiret H. Grapengiesser - Z. D. Lundberg - G. W. Sundberg - C. J. Westman - C. J. Svensson - A. J. H. Fernholm - Fr. W. Höglund - J. Fr.
Hade det visat sig, att fonden al Kongl. CommerceCollegium förvaltats på ett sått, som gifvit. anledning till grundade anmärkningar, då hade tillstyrkandet af Utskottens pluralitet haft något skål för sig. Men ett sådant förhållande har icke ens blifvit föregifvet. Tvertom innehålla de Berättelser, rörande granskning af fondens räkenskaper och förvaltning, som blifvit afgifne af serskilde, af Kongl. Maj:t utsedde Revisorer, af Rikets Stånders Revi orer samt af deras Stats-Utskott, att fonden slådse blifvit förvaltad ganska omsorgsfullt samt all föilusterne varit, relativt tili utlåningen af betydliga summor på endast reverser eller mot borgen, serdeles obetydlige. Hvad år då skälet till den föreslagne föi ändringen ? Jo, Utskottens pluralitet har ansett utlåningen af Bankens medel bora, så vidt ske kan, ombesörjas af Rikets Stånders egna Ombud och har trott, att hela denna Disconl-röi else bör och kan af Banco-Styrelsen öfvertagas. Utskottens pluralitet strider sålunda för en idée oell kastar verk igheten bakom sig. Men vill man endast hålla sig inom theoriens rymder, så bör man och vara conseqvent. Ar det olämpligt, att ett creditiv på Banken för fabriks-nåringarnes understöd disponeras hädanefter, som hittills, af Kongl. Commerce-Collegium, så bör ock creditivet på Banken till Jern-Contoret fråntagas Fullmåglige derstädes samt äfvenledes förvaltas af Banco-fullmågtige, creditivet på Riksgålds-Contoret till nya Ull-Discont-fonden likaledes förflyttas från Kongl. Commerce-Colleginm lill Fullmågtiges i Riksgålds-Contoret disposition, hvilket dock Stats-Utskotlet redan afstyrkt i Utlåtandet Nto i4g; andra exempel att förtiga.
Nidderstapet och Adeln anser ock för desi del nödigt, at Deputera cis frän Socknarna böra wara bofaste Min och Jordägare, jamt at walet jker eser oförmedladt Hemmantal» Beträffande det i 4. §. gjorda förbehåll, at Borgare - Stäadets Ledamöter ej stola belastas med länga och kostsamma resor, häller Ridderstapet och Ao-ln före, at det, som öfverflödigt, kunde borrttagas. Wid 5. §. har Ridderstapet och Adeln ansett nödigt at mera bestämdt uttrycka de förbehäll, at 8 rndshöfdingerr ej har röst uti Upstattnmgs-eom.- Micröerua; och at de sammanträda i hwart H..rad, Tuigslag etter Skeppslag. Wid §. hafva sa wäl Nidderstapet och Adeln som Preste-Standet funuit någon anmärkning nödig wid wilkoret af laga förfall, som för en Leda amts uteölifvande är stadgadt. Ridderstapet och Aaeln anser ordet sörfall ensamt tillräckligt at ut» trycka anledningen til en. Ledamots fränwaro» P nne - Ståndet har deremot, til förekommande as om äg och uppehåll, trott slg böra föcejlä denna kulgniag: är Ledamot af laga förfall hindrad, anmode han någon af sit Ständ, som ti! Riksdagsman wäljaS kan, at förwaltninaen i sit ställe bewista.. Angående den styldighet, som enligt n. §. äligger de personer, som böra bestattas, at ng inställa , häller sa wäl Nidderstapet och Adeln som Bvrgare-iDtändet före, at wid de orden: och ager hwarje person, som bestattas bör, at antingen personligen tilstädes komma, det äfwew borde tilläggas, eller genom ombud. I4«o er—^ Ribderff-rvet och Adeln och Borgare - Standek tro äfwen, at Konungens Besaltningshafwande kunna förelägga de utebiifwande at med Leras förklaring ofördröjligen inkomma.
Regerings-Formeu hörande ärende fordra alla Fyra Ståndens beslut eller den i sistnämnde Grundlags 71 §. stadgade åtgärd, trott sig föranlåten att, med stöd af 55 §» Riksdags-Ordningen, vägra Proposition på de punkter af Statsoch Banco-Utskoltens förslag, hvilka utginge från en häremot stridande princip, så har, enär Borgare-Ståndet, under ogillande af samma vägran, yrkat Proposition på ofvanberörda förslagspunkter, öfverläggningen förklarats hvilande, och målet förvisats till Coiistitutions-Utskoltet, som borde, inom möjligen kortaste tid, inkomma med motiveradt och bestämdt Utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen. Utskottet har, under ämnets noggranna öfvervägande, funnit, att samtliga i RiksdagsOrdningens, allt ifrån denna Grundlagsstiftning oförändrade §., uppräknade §. af Regerings-Formen endast afhandla sådana ärenden, hvaröfver Rikets Ständer allena besluta, utan att Konungens sanclion dertill erfordras, nemligen 66 §. RiksgäldsContoirets Styrelse, 6g §. Statsregleringen, Bevillningsbeloppets fastställande m. m., 70 och 71 §. §. grunderna och sättet för Beyillningens fördelning, samt ändtligen 72 §. Bankens Constit.-Utsii. M :moria!, N:o 58- 33anlieii s våld oell för va 1 lii ing m. m ; att sistberörda § i öfrigt ieke innefattar någon undantagslag, någon föreskrift om behandlingsformen, när Två
Det är jag som narrat dig att hyra sommarnöje. Jo jo, säg ingenting! Jag vet det mycket väl: det är alltid mitt fel, alltid jag, som har skulden. » » Det har jag inte påstått, min dufva. Men tycker du, det är för tidigt att flytta ut, så kan vi j u lugna oss en vecka till eller ett par. » » Lugna osa? Ja det är just likt dig, Motvall. Krångla och ge återbud nu, när allting är nedpackadt, karlarne tingade och tillsagdt på ångbåten. Nej, tack du, det blir ingenting af. Har vi sagt A, så får vi allt lof att säga B också. D u kan ju stanna, om du har lust. Men jag reser. » Det är på det viset herr Motvall genomdrifver sina önskningar. Han ger med sig, fullt säker på att genast blifva motsagd. Han jämkar på byrålådan, och får den till sist att gå in. Men ibland händer det herr Motvall, att han faller ur sin roll och går an på ett sätt, som om han tänkte: » Hvarför skall jag jämt och samt vara Motvall; kan inte jag också få vara käring en enda gång? » Då blir det en het kalabalik mellan de täflande käringarna, och på bägge sidor utvecklas en ordrikhet och en röststyrka, som fullständigt uttömma språkets tillgångar och fyra tungors samlade kraft. Hvem af de kämpande som då hemför segern beror, mera på röstbandens hållbarhet än på argumenteringens. Långvarig träning är här vid lag af afgörande betydelse, liksom den där märkvärdiga förmågan att helt och hållet kunna slå döförat till för motpartens skäl. Att Motvalls käring är oss människor gifven till ett syndastraff, torde icke ens herrar teologer kunna tvista om. Men påtagligt är också, att för de ledsamheter hon ställer till i världen lider hon ock dageligen och stundeligen själf sitt välförtjänta straff. Lifvet skänker henne helt visst ganska liten tillfreds etällelse. Se blott på någon af hennes yngsta inkarnationer, en så kallad » grinig unge »! Alltjämt hänger hon läpp, till lek och läxor går hon med samma sura min.
Tnnan Utskottet skrider till en närmare re-, dovisning för de skäl, som ledt Utskottets öfvertygelse, rörande d$ förändringar Utskottet föreslagit i RiddarhusQrdn ogen, torde Utskottet först få anmäla de åsigter, som vid granskningens företagande blifvit följdeUtskottet h*r nemligen trott sig uti de serskildta bud, som Riddarhusordning eninnefattar, upptäcka sådan skiljaktighet i afseende |på beskaffenhet och föremål, att det synts Utskottet angeläget både Intill vinnande af ordning och till föreskrifternes lättare igenfinnande då tillämpning deraf borde^äga rum, att dessa olika ämnen blefvo från hvarandra benämdt åtskiljde, samtj från de serskildta ställen det; 19cu 3 Junit, t de nu funnos i Författningen spridda, på ett enda sammanförde, äfvensom Utskottet funnit den nu gällande RiddarhusOrdningen på flere Ställen innehålla stadganden. hvarmed afsigten väl varitatt ur Riksdagsordningen anföra sådane föreskrifter, hvilka bordt i RiddarhusOrdningen inflyta, men hvilket dock skett på ett sätt, hvarigenom samma föreskrifter med bibehållande af meningen i allmänhet, likväl antingen blifvit paraphraserade då de ofta förlorat i tydlighet, eller ock erhållit tillägg, hvilka lemnat åt tillämpningen en utsträckning, som i Riksdagsordningen icke varit åsyftad, och hvarigenom inträffat, att olika stadganden uppkommit i samma ämne för olika RiksSiånd. Af dessa anledningar har Utskottet såsom allmänna grunder för den nya RiddarhusOrdniogens utarbetande antagit. iso. Att RiddarhusOrdningen borde fördelas i s:ne hufvudafdelDingar, nemligen; Den förra, angående utöjningen af Ridderskåpet och Adelm representationsrätt med hvad dertill hörer, hvilket afhandlas i j:sta till och med jg;de §. §. samt i en del af 51 i nu gällande Riddarhusordning. Den Jenan, angående Ståndets organifation celi fättet för öfver läggningar nes förande under Riksdag'.
Samt att i anledning deraf, ett sådant tillägg måtte vid denna §. göras, sorn i Redactionen blifvit iniördt. Vidare har Utskottet vid slutet af förevarande §. föreslagit ett annat tillägg, åsyftande, att bestämma, huru förfaras skall, då någon af Riddarhusets Tjenstemän visa en fortfarande vårdslöshet eller försummelse i sina skyldigheters fullgörande; ett sillägg, som troligen ej skall komma ifråga att tillämpas, men som likväl för fullständighetcns skull icke bö? uti Instructioncn saknas. • 14 §. Vid denna §. har Utskottet ansett det tillägg böra göras, att Directionen skulle aga att fastän alla Pensionsrummen voro upptagne, under visst förbehåll* försäkra en till Dm Ig Julii e. m, Pension berättigad Tjensteman vid Riddarhuset sorn sådant vid afskedstagandet begär, eller hans Enka och barn, om Pensions tillgodonjutande Iratndeles då ledighet bland pengionairerne inträffa. 2 dra Art. y §. Sorn Riddarhusutskott vid granskning af Directionens Protocoller inhämtat, att Directionen ansett sig föranlåten bestämma en viss tid, inom hvilken det vid förelagt äfventyr ålåge en Pensionair af de under Riddarhusrirectionens förvaltning ställde fonder, att sin Pension uttaga; och Utskottet funnit skäl att med någon jemkning gilla hvad sålunda provisoriskt varit föreskri f vi t; har Utskottet trott stadgandet derom bör* i denne § af Instructionen, der det hittills saknats, införas, för att så medelst vinna den helgd som bör tillkomma ett bud , hvilket med Ridderskapets och Adelns bifall skall tjena till ovilkorlig efterlefnad. 3'dje Art. i §. Vid denna §. har Utskottet ansett tjenligt utsätta, att sysslornevid Riddarhuset äro att anse såsom endast beroende af Ridd<’rskapets och Adelns förtroende, och att följakteligen Riddarhusets Tjenstemän kunna i den ordning som i § närmare blifvit bestämd, från sine befattningar af Ridderskapefc och Adeln skiljas, hvarom något stadgande uti Instructionen hittills icke funnits. 4 §.
Hvad särskildt beträffar bruk, qvarnar, fabriker och dylika inrättningar, så hafva de aldrig blifvit genom några privilegier tillförsäkrade befrielse från väghållningsskyldigheten; och enligt den grundsats, som alltmera börjat göra sig gällande, att kommunala besvär böra drabba kommunens alla medlemmar, borde väl äfven nu 12 ExpeditionsUtskottets För alag lill u/idird. Skrifvelse, IS: o 40 ifrågavarande skyldighet åläggas all derifrån icke frilagen, synlig förmögenhet inom kommunen. Alt en annan lagtolkning hittills blifvit följd, lärer icke utgöra hinder för lagstiftaren att meddela eli sådant stadgande eller en sådan förklaring, hvarigenom grundsatsen gifves sin fulla utsträckning i tillämpningen. På delta sätt torde också förändringen lättast-och med minsta uppoffring kunna åvägabringas. Enligt Rikets Ständers tanke kan endast den mindre kommunen ordna väghållningsbesväret efter hvarje orts särskilda förhållanden. Gör man blott kommunen i dess helhet ansvarig för vägunderhållet, skall den nog tillse, ä ena sidan, alt vägarne behörigen vidmagtbållas, och å den andra, att tungan deraf må blifva så lindrig som möjligt. Vida lättare, än Slaten, skall den mindre kommunen, der den så önskar, kunna upplåta väghållningen, åtminstone till en del, på entreprenad, dervid ej mindre konkurrensen, än kommunalslvrelsens eget intresse af sparsamhels iakttagande, skall bidraga att nedsätta kostnaden. Fördelningen af besväret blefve derjemte rättvis, hvilket ingalunda nu kan sägas vara förhållandet, då hemmantalet derför ligger till grund, och hemmanen kunna vara af den olika beskaffenhet, att t. ex., på sätt hos Rikets Ständer blifvit anfördt och med utdrag af 1864 års taxeringslängd för Wester-Sysslets fögderi af Wermlands län styrkt, inom samma fögderi finnas till mantalet lika stora hemman, af hvilka det ena är taxeradt lill 8,300 Ridr och det andra till 281,495 R:dr.
Ull är från tolag fri, äfven vid införsel. För nedannämnda varor, när de till Riket införas, skall tolagen beräknas, på sätt som följer, nemligen: Expeditions-Utskottets Förslag till and. Skrifvelse, N:o 197. 609 För Hampa till en fjerdedel, för Ankare och Kettingar till hälften, för Bleck och Spik af koppar eller annan metall till fartygs förhydning till en tredjedel, samt för Segelduk till tre fjerdedelar af i allmänhet stadgadt belopp. För Jern och Koppar samt deraf tillverkade effekter, må, vid export, tolag ej beräknas till högre belopp än utförselslullen. §. 23. I afseende på Sveriges och Norriges inbördes handelsförhållanden länder till efterrättelse Kongl. Maj:ts den 24 Maj 1825 utfärdade nådiga förordning med de förändringar och tillägg, som sedermera blifvit i nåder beslutade och kungjorda. §. 24. De Svenska sjöfarten på aflägsnare orter beviljade förmåner af lindring i tull samt Handelsoch Sjöfarts-afgifter, nemligen: af 15 procent för Svenska produkter och tillverkningar vid direkt utförsel till någon främmande koloni i Westindien samt för produkter och tillverkningar derifrån och från länder, belägna på fasta landet af Amerika, norr om 25:te graden nordlig latitud vid direkt införsel i Svenska skepp; af 25 procent för Svenska produkter och tillverkningar, utförda i Sven ska skepp direkte till ön S:t Barthelemy, till orter å östra kusten af Amerikas fasta land, söder om 25:te graden nordlig latitud, eller till Godahopps-udden, och för dessa länders produkter och tillverkningar, derifrån direkte införda till Sverige i Svenska skepp; af 33] procent för Svenska produkter och tillverkningar, som i Svenska skepp utföras direkte till orter på andra sidan Godahopps-udden, äfvensom till hamnar å andra sidan Cap Horn, samt för dessa orters produkter och tillverkningar, som direkte derifrån i Svenska skepp införas; komma att fortfara lill och med 1852 års slut. §. 25.
Om sjukdomen råder i enby, en siad &c., men icke i grannbyn, skulle, då spärrningar dessa grannställen emellan aga rum och så in infinitum, till dess hvarje gård vore flir sig spärrad, all rörelse hämmad, brist på iefnadsmedd för handen, räddhåga och förskräckelse öfver allt rådande, sålunda de väsendtligaste anledningarna tili physikens bringande i succeptibilitet för sjukdomen vara, genom sjelfva försöken att förekomma den, väckta och underhållna. Man har t. o. m. exempel på, att allmogen låtit bevaka grindarna för att hindra sjukdomen att komma igenom o. s. v. Jag skulle således anse det för mera olyckligt än sjelfva sjukdomen, om localspärrningar komme att blifva bibehållna och sålunda jemväl utsträckta. Vi veta, att helsotilIståndet i Arboga, Köping &c. icke är rent, och slägteller andra förhållanden förefinnas utan tvifvel, sorn mana personer från den ena orten att skynda tili den andras undsättning. Man skulle då af spärrningar hindras i ett sådant förehafvande, flera andra handelsoch öfriga omständigheter alt förtiga. Allt sådant tillsammans gör, att jag icke annat kan än pä det högsta understödja Gr. Frölichs motion, hvars vigtiga beskaffenhet med skäl påkallar, att Representationen, oaktadt frågans egenskap af önskningsmål, likväl skyndar att deri för Regeringen uttrycka en opinion. Hvad behandlingssättet vidkommer, äro vi alla öfverens derom, att en skyndsam handläggning är af nöden, och jag tror, att genom antagande af Gr. Frölichs hemställan, att motionen må communiceras Medstånden, för att sålunda från dem framkalla utlåt. deröfver, skulle dröjsmål uppkomma; hvadan jag hemställer, alt remiss må äga rum till Oecon.Utsk., med förläggande för detsamma att skyndsamligen behandla ärendet. Jag förmodar, alt vi då i början af nästa vicka kunde förvänta Utskrs betänk, deröfver. Hr La g é i'h je I ni: Jag fortfar i mitt förklarande, att jag icke kan instämma Uti motionen i dess helhet.-