Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och der hon låg i sin mjuka, varma bädd, höljd af ett dunlätt, gult sidentäcke, kom det öfver henne en vild längtan att stiga upp, låta sadla Arabelle och kasta sig midt in i det stormande vimlet. De sista dagarne hade bragt en nervös oro in i hennes själ, och hon kände ett oemotståndligt behof att få den stillad. Hon kunde inte glömma den der lilla scenen vid frukostbordet. Den var ju i och för sig sjelf alldeles för obetydlig att lägga på minnet, men den hade låtit henne ana att hennes äktenskap, som under dessa tvänne år flutit lugnt och stilla som en djup och klar å, nu skulle få en annan riktning. Gref-vens plötsligt frambrytande passion hade kommit henne att frukta detta. Hon hade i hans tonfall, i hans blick fått en påminnelse om, att hon en dag skulle nödgas inlösa den vexel hon i äktenskapet gifvit sin herre och man. Hon hade varit beredd dertill, när hon gaf honom sitt ja — hon skulle till och med icke funnit offret allt för hårdt, om han kräft det som en pligt af henne genast. Men nu — nu sedan hon under ett par år gått och invaggat sig i den tron att deras samlif skulle fortgå som det börjat i lidelsefri och trygg vänskap — nu kunde hon icke låta bli att förskräckas vid tanken att allt detta skulle sköflas, brytas ned för att förvandlas i — hon kunde icke finna rätta ordet. Grefven hade under dessa år mera varit som en far för henne, och hon hade omfattat honom med en dotters hela varma tillgifvenhet — skulle nu fadern bli sin dotters älskare eller____Hon kunde i förtviflanslå sina båda små händer för ögonen %och rysa af skam, när hon tänkte derpå. Hvarför ... hvarför fick då inte allt fortgå som det varit? Men hon var säker på att det inte det skulle göra. Derför denna oro. Och oupphörligen ljöd i hennes öron gref-vens stämma, skälfvande af åtrå: » jag älskar dig ... min gud, hvad jag älskar dig, Zoé! » Den ännu aflägsna, men allt häftigare kanonaden förekom henne nu, der hon låg halfvaken i sin säng, som någonting riktigt efterlängtadt.
I Skogsbygderne deremot, der binäringar fortfarit att idkas och vara lönande, der älven joidbruket årligen tilltagit genom odlingar, der i allmänhet ett större utrymme er-, bjudit sig lör den tilltagande folkmängden, pch der allmogens lynne vanligen utraärkes af mera näringsflit, omtanka och ihärdighet, ha? välmågan, åtminstone på ganska mångå ställen snarare tillän aftagst. Många äro emedlertid de orter och menigheter som icke i rättan tid, icke utan svårighet och eXecutionstvång, kunna utgöra sina utskylder, och hvilkas utarmande och undergång, ehvad deras tillgångar årligen genom sådana tvångsmedel förminskas, eller penningar till utskylderne genom lån anskaffas, med allt skäl är att befara, så vida ett enahanda förhållande sorn hittills, i afseende på både utgifter och tillfällen till inkomster, kommer att fortfara Det torde likväl icke vara någon tillök* ning i utskyldernes belopp, som ett sådantför-* hållande hufvudsakligen kan tillskrifvas. Detta belopp har, hvad så väl den egentliga Be3 vinningen, som grundräntorne angår och obe-s i66 Den 6 Februarii, räknad tre skillingsafgiften till Lszaretterne väl icke varit större under de sedan sista Riksdag förflutne, än under de föregående åren; utan är det, efter min tanka, från den genom minskade inkomster fö orsakade svårigheten att utgöra detta belopp, från dess kanske mindre lämpeliga fördelning, från andre genom sjelfva sättet till prestationernes utgörande betungande onera, och, kanske hufvudsakligast, genom RörelseCapitalets, om icke förminskning, dock mindre lifliga rirculation under brist på credit och allmänt trångmål för ådragne skulders afbötdande, som den öfverklagade förlägenheten kan anses härflyta. Jag går st t närmare utveckla denna tanka; och finner dervid att den svårighet, som inträffat för Bevillningens utgörande står i så tiära förening med dess mindre lämpaliga fördelning, att desse frågor måste behandlas i ett sammanhang.
M:t i underdtt anhålla, det Eders Iv. M:t täcktes vidtaga alla de mått och steg, som i afseende häruppå med landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta tull.» 522 Den 25 April e. m. Följande öfversigt af förändringarne uti tulltaxan, som af Regeringen vidtogs, visar huru K. M:t begagnade den rättighet, K. M:t af R.
Hon säger senare, att hennes egen individuella röst för första gången här hördes, men att dikterna för öfrigt hade samma svagheter som andra unga böcker. Hennes bok framträdde emellertid under ett jämförelsevis fattigt skede – de största engelska diktarna från århundradets början voro döda, de kvarlefvande äldre hade redan gifvit sitt bästa och Tennyson’s och Browning’s stjärnor voro nyss uppgångna. Och därför blef den mer bemärkt än den förtjänade, ehuru där verkligen funnos några dikter som berättigade till det redan då uttalade omdömet: att deras författarinna var en äkta och genial skaldenatur. Den bröstsjukdom, hvilken började i Elisabeth Barretts första ungdom, försämrades genom Londonluften och 1837 brast ett blodkärl. På hösten 1839 flyttades hon, som en sista möjlighet, från Wimpole Street – där familjen sedan det föregående året hade sitt hem – till Torquay, på Englands sydkust. Där återvann hon genom det milda klimatet småningom sina krafter och på sommaren 1840 kunde hon från sina fönster fröjdas åt hafvet. Hennes älsklingsbror var hos henne och, ehuru ogärna, lät fadern honom alltjämt stanna, emedan man föreställde honom att Elisabeth ej skulle utstå att nu skiljas från brodern. I ett annat fall, en sonens giftermålsplan, hade fadern visat ett lika hårdt som oresonligt motstånd och, då den unge Barrett var ekonomiskt beroende af fadern, måste han böja sig. Elisabeth, som kort förut genom en farbrors testamente fått en enskild förmögenhet, ville göra brodern fri genom att skänka honom denna – men äfven detta hindrade fadern. Detta blef första anledningen att dotterns varma hängifvenhet för fadern svalnade. Hon misskände ej den djupa känslan under den hårda ytan, ej heller det stora i faderns karakter, men hon insåg att själfva hans förtjänster gjorde honom orubblig och otillräknelig i tron på det berättigade – och för hans barn lyckliggörande – i en patriarkalisk allenastyrelse. Hon ansåg därför att man var skyldig sig själf att »ej sätta en knif i hans hand» genom att meddela honom några lifsafgörande planer innan de voro utförda. Och på denna genomtänkta visshet handlade hon sedan själf.
Under åberopande af Utskottets, i Memorialet N:o 66 gjorda, förslag till förändring i sättet för diskont-rörelsens bedrifvande, får Utskottet, i fråga om Diskont-verkens tjenstemanna-personal och aflönings-slater, efter pröfning af de inkomna förslagen, afgifva följande yttrande: Bih. till B. St. A. ingående Banko-Diskonl-verket i Stockholm. Banko-Diskont-Direktionen har, i sammanhang med den ifrågaställa förändringen i Direktionens sammansättning, anfört, att, ehuru Direktionen ansåge det icke tillkomma sig att uppgöra förslag till reglering af arfvoden för Direktionens ledamöter, Direktionen likväl ej kunde undgå att fästa uppmärksamhet derå, att de uti mom. 1 punkt. 1 af 96 § i Banko-reglementet upptagna ledamots-arfvoden af endast 250 R:dr B:ko icke motsvarade beloppet ens af en vaktbetjents aflöning; att, vid jemförelse af förhållandet emellan banko och silfver specie den tid, då nämnde arfvode först bestämdes, med nuvarande förhållandet, sig visade, att sagda arfvode, i anseende till myntförsämring, i verkligheten nedsjunkit vida under hvad det från början utgjort, oaktadt under tiden, i anseende till dels låne-rörelsens utsträckning i åtskilliga riktningar, dels ock flerfaldiga i öfrigt, inträdde förändrade förhållanden, direktions-ledamöternes omsorger och verksamhet alltmera ökats och tagits i anspråk ; saint att, ehvad man jemförde omförmälda arfvode med viglen och omfånget af den åt
Herr Grefven och Landt Marslcalken tillkännagaf, att Ordföranden bland Herrar Bärk. män, Grefve Gyllenborg, Johan Hei ning, anmält, att ehuru H rrar Bänkman flere gånger varit enligt anslag sammankallade för att utvälja en Elector, de likväl icke varit fulltaliga, i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Bänkmän att en timma före nästa Plenum på vanligt ställe mangrant sammanträda , på det ifrågavarande Val må kunna verkställas. Föredrogs och remitterades till Stats - och BancoUtskotten , Giefve von Plåtens, Ballzar Bogislaus, den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagda Memorial , angående nödiga förp skott till Götha Cana*Arbeteis fortsättande under instundande Sommar, hvarjemte Grefve 28® Den 19 Martn. von Platen erhöll Riddersksp^ts och Adelns tillåtelse att sitt Memorial med de öfrige RiksStånden communicera. Föredrogos å nyo och gillades följande från BapcoUti-kottet ankomne, samt den 14 och eftermiddagen den 17 dennes på bordet lagde Betänkanden 1:0 Af den 4 dennes, i frågan huruvida de FideiCommisser, hvilka enligt särskild nådig tillåtelse fått med Inteckning gra veras, må kunna af Riksens StändersJBanque såsom Pant antagas, j 2:0 Af samma dag, angående lånerättigheten i Banquen för de uti Philipstad belägne Fastigheter. 3:0 Af den 10 dennes, i anledning af vackt fråga om fördelning af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer öfver Stats Bancooch RiksgäldsVerken; tryckning af samtlige Revisions.berättelserne; publicitet af BancoVerkets granskning j hela dess vidd, och upphörande med hittills vanliga förseglade Berättelsers afgifvaade. Vid Förnyad föredragning biföllos följande från Statsoch BancoUtskotten inkomna, Samt den 14- och eftermiddagen den 17. deh. lss på bordet lagda Betänkanden; Dm 19 Martn. 1:0
Låt henne bara icke gå ut för tidigt. Adjö faster! Jag reser — • » De gingo ut i tamburen, och Ebba kunde ej uppfatta mer. Det blef så tyst omkring henne, — så isande tomt. — Kap. VIII. Tåget skulle gå om några minuter. Det var oro och spring bland människorna på perrongen, trängsel och knuffar. Fredrik och Karin stodo på platformen till sin vagn och talade med Boj och Eva, som hade följt dem ned. » Hvad det skall blifva tomt efter er. de första dagarne,&gt; sade Boj. » Ja, » nickade Eva bekräftande, » det är sant! Jag kommer visst att gråta en stund, när jag kommer hem, det känner jag på mig! » » Gråt nu, » föreslog Fredrik, » det skulle se så systerligt och bra ut. » » Nej tack, den glädjen skall du slippa. Du glömde väl inte chokoladen, Karin? » » Nej, både den och apelsinerna ligga i kappsäcken. » » Hör du, Kajsa, » sade Boj, » vi komma nu i häst till ert bröllop. Och jag vill ändtligen ha din kusin löjtnanten till marskalk, det paxar jag för, kom ihåg det! » » Jag skall skrifva upp det, » sade Karin skrattande. » Men hvem får jag då? » frågade Eva. Karin töjde sig ned. » Jag skall bedja Fredrik bjuda löjtnant Änder, » hviskade hon skälmaktigt. » Åh du skulle våga! » utbrast Eva mörkröd i ansiktet. » Seså flickor, nu är tiden inne! Adjö med er! Glöm inte att hälsa föräldrarne! » » Adjö — adjö — adjö! » Karin stod kvar och viftade, så länge hon kunde uppfånga en skymt af de båda flickorna, sedan gick hon in i kupéen och satte sig bredvid Fredrik. » Åh, » sade hon med en suck, » nu är det slut! Jag har haft så roligt de här månaderna, och alla ha varit så snälla! Se bara sådana rosor Ebba skickade mig. Ja, henne skall jag sakna allra mest, tror jag. Men jag är så glad på samBidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Mången småsak här i lifvet Ej i skönhet priset tar.
R:dr banko; afskedade eller blott karakteriserade personer utan tjenst och löneinkomst, jemte studerande, hvilka för enskild undervisning icke hafva mer än Tvåhundra R:dr banko lön, äfvensom i beräkning af lönebelopp eller extra inkomster icke upptagas å stat bestådde expenser och skrifvarhjelp; traktamente under kommenderingar utom station; fältaflöning i krig på längre eller kortare tid; pensioner till delegare af arméens, amiralitetseller civilstatens pensionsinrätlningar samt alla andra pensionsinrättningar, till hvilka delegarne sjelfva bidragit eller hvilka från enskilda donationer härröra; embelsoch tjensleinäns resepenningar och traktamenten i kronans ärenden, äfvensom å stat uppförd hästoch båtlega samt beklädnadsoch beväringsanslag för tjenstemän och betjente vid tullverket; beslagareandelar i så väl varuvärde, som böter för förbrutet dömdt, i riket olofligen infördt gods; häradsskrifvare» debetsedelslösen; kassörers missräkningspenningar; landträntmästares remisslage; presterskapets så kallade prosletunnor; reseunderhåll och arfvoden i och för riksdagar samt revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verken; arfvoden, som utgå enligt 121 § af denna förordning; det af - 68 Bivillnings Utskottets Betänkande, M 4. drag, som, då embetsoch tjensteman tillträder lön, innebålles under namn af begrafningshjelp; de af officerares och Landshöfdingars löner utgående ackords-, ränteoch amorteringsafdrag; samt den ersättning, sorn, under namn af ingvarteringspenningar, utgår till indelda arméens befäl, för bristande karaktershus å deras boställen. 2:o. Lagsladde drängar på landet och i städerne, torpare, lärlingar i handel, handtverk, manufaktur ier och fabriker; allmogens hemmavarande söner och mågar, så vida de ej drifva sådan handtering, rörelse och näring, för hvilken bevillning eger rum.
Skogsvården och jordbruket måste derföre, enligt min tankp, hvad de norra länen angår, betraktas såsom tvänne likställda intressen, och lagstiftningen så ordnas att denna likställighet dem emellan äfven för framtiden bevaras. Icke allenast af detta skäl utan äfven med afseende pä de klimatiska förhållandena, synes det mig vara ingenting mindre än likgiltigt om den befintliga skogen nu på en gång ne Ihugges och sålunda förvandlas till rörligt kapital eller om skogsafverkningen så oidnas att den allt framgent kan hålla jemna steg med kolonisationen. Att lagstiftningens och skogsförvaltningens mellankomst härvid är af nöden grundar sig på det jemväl af Rikets sednast församlade Ständer anmärkta förhållandet, att företagsamheten med större enskild vinst riktar sig på skogens skyndsamma förvandling till penningekapital än på dess bibehållande för framtida behof. Nuvarande afvittringsoch nybyggesförfattningar hafva tillkommit under en tid, då tillgången på skog ansågs vara obegränsad, men arbetskrafterna deremot voro ringa. Landets befolkande och uppodling uppställas derföre i dessa författningar såsom det enda målet för lagstiftningen i detta ämne, hvaremot skogshushållningen nästan helt och hållet lemnäs ur sigte. Följderna af denna afvitlringsförfattningarnes nog ensidiga utgångspunkt visa sig tydligast af Länsstyrelsernas uppgifter till Skogskomité n, enligt hvilka skogsförödelsen och mångenstädes skogshristen följt afvittiingarne i spåren. Jag anser derföre, att det öfverklagade onda ej annorledes kan afhjelpas, än att sjelfva de grunder, efter hvilka Kronan åt enskilda upplåter sina marker i de norra länen och som innehållas i storskiftes-, afvittringssamt nybyggesförfattningarne, undergå en sådan förändring, att skogsvården och en jernnt fortgående men icke brådstörtad skogsafverkning jemte od - 12 Kongl. Maj:ls Nåd.
Skeppsholmssidan densamma omgifvande planens eller kajens blifvande beskaffenhet i väsendtlig mån inverkade på den ifrågasatta brobyggnaden, hvarföre ock ritning och kostnadsförslag dertill borde uppgöras i sammanhang med och med afseende på fastställda ritningar till musei-byggnaden och kajen deromkring, jemte det åtgärder vidtogos till beredande af tillgång på medel tdl brobyggnaden, deri, likasom i kostnaderna för brons framtida underhållande, Stockholms stad borde, enär bron af stadens innevånare begagnades, med statsverket deltaga; och insändes denna stationsbefälhafvarens framställning under den 12 Juli 1853 af Förvaltningen, med afseende pä beredandet af de för den ifrågasatta brobyggnaden erforderliga tillgångar. Till följd af härå meddelad Nådig remiss upplyste, under den 21 i nyssberörde månad, styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnaden alt, sedan Eders Kongl. Majit vid slutet af 1846 anbefallt styrelsen alt i samråd med Ofver-Ståthållaren och den kommitté, som fått sig i Nåder uppdraget alt vidtaga förberedande åtgärder för uppförandet af Nalional-Musei-byggnad å Kyrkholmen, föranstalta om undersökningars anställande samt uppgörande af ritning • och kostnadsförslag till en bro emellan nämnde holme och Skeppsholmen i stället för dervarande flottbro, samt derefter, vid hållet sammanträde, Ofver-Ståthållaren och bemälde kommitterade med styrelsen förenat sig om den åsigt, alt den tillämnade brons ritning borde blifva paraleil med musei-byggnadens emot Kongl, slottet liggande vestra face och i rak linia med blifvande kajen framför nämnde byggnad, och styrelsen härom gjort underdånig anmälan, hade Eders Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 6
De undersökningar, som ske i och för arbetsföretag, till hvilkas utförande tillgångar äro att påräkna, kunna således aldrig anses hafva skett förgäfves, och jag drager således icke i betänkande alt med Gr. Frölich tillstyrka detta anslags förhöjning till 10,000 rtdr. Uppå derefter framställd propos. bief Utsk:s förslag af R. o. Ad. bifallet. i a46 Den aa Mars f. m. Likaledes biföll R. o. Ad. Utskrs yttrande om aflöning tili en lärare vid Mariebergs läroverk i de kunskapsämnen, som speciell tillhöra ingeniörer för allmänna arbeten. Gr. Frölich: Rörande de nu efterföljande punkterna under mom. litt. a. uti StatsUtskts utlåt. litt. C., anhåller jag att något vidlyftigare få yttra mig. På de grunder jag tagit mig friheten vid andra tillfällen framställa, har jag ansett, att alla de utaf SlatsUtsk. här tillstyrkta anslag, med undantag af anslagen till upprensningen af Albrechlssund, till anläggning af en hamn vid Höganäs, och till en chausse'e-anläggning emellan Westerås och Fahlun, borde af R. o. Ad. anses så beskaffade, att de icke kunde hänföras under cathegorien af allmänt nyttiga företag, hvartill skattemedel skola användas, eller ock förklaras ännu vara till sina föremål till den grad outredda, att till en kommande tid borde uppskjutas de hufvudsakliga beslut, som, efter föregångna nya undersökningar, kunna finnas lämpliga; ty att, på sätt StatsUtsk. nu gjort, blott för att distribuera medlen, blott för alt efterkomma det beslut R. St. fattat i afseende på bancovinsten, på detta sätt plottra bort betydliga summor, kan jag icke tillstyrka.
Denne kan skjutsa sig sjelf och andra utan betalning; b) Krämare och Handtverkare, sorn skicka sina varor till och från marknader ; c) en hvar, som har flyttgods att afsända, eller som leger vagnar till åkerbruk, till varors ineller utskeppning, eller till att hämta Byggnadsmaterialier och dylikt; d) i Kronans tjenst varande Officerare och Stabs tjenstemän, när de resa i Kongl, förrättningar; e) alla sådana, som visa sig hafva fått särskildt tillstånd att taga skjuts från annat håll. 9 §. Wagnmännen på hufvudturen från Köpenhamn till Haderslev, så väl öfver Assens sorn öfver Middelfart, d. v. s. i Köpenhamn, Roeskilde, Ringsted, Slagelse, Korsöer, Nyborg, Odense, Assens, Middelfart och Kolding, äfvensom i Helsingör och Kjöge, skola för hvarje enkelt Lag eller Rulla vara försedda med en Holsteinsk och en mindre Postvagn (öppen, flätad korgvagn med 2 säten). Holsteinska Postvagnarne skola inrättas efter en profvagn, som GeneralPost-Direktionen tillställer hvarje af förenämnde städers Wagnmanslag, och de mindre Postvagnarne böra vara goda, rymliga, vanliga Borgarevagnar, hvarpå den packning och det antal resande, som Wagnmännen äro pligtige att föra, beqvämt må kunna rymmas. De skola vara försedda med Korgflätning, hvilken så väl framsom baktill och på sidorna bör vara så tät, att de resandes saker icke kunna tappas, äfvensom sätena böra inrättas med stöd för rygg och sidor samt vara försedda med stoppade dynor. Till anskaffande af Holsteinervagnar kunna Wagnmännen påräkna lämpliga förskott, när de derom vända sig till General-Poststyrelsen och ställa sådan säkerhet för vagnarnes anskaffning och förskottens återbetalning på lämpliga terminer, eller genom afdrag på frakten, som bemälte Styrelse närmare bestämmer.
Hvad särskildt denna fråga beträffar, så är ett sådant sammanträde onekligen af vigt, äfven om förhållandet vore, att motionären skulle hafva grundat sitt förslag endast på lösa rykten, såsom åtskillige talare yttrat. Nu har han dock sjelf upgifvit, att så icke är förhållandet, utan att den grundar sig på Revisions berättelserna. Men äfven om det blott vore lösa rykten, så skulle det vara ett Den 60 November f. m. 471 tillräckligt skäl för R. o. Ad. att bifalla förslaget. Angifvelse» rör ju en eller annan af R. St:rs Fullm , och R. St:r böra vara ömtålige om sine Fnllm;s ans:de, så att, så snart den minsta anklagelse förekommer, de genast söka få ljus i saken och begära undersökning; ty mot dem bör icke finnas en skugga af ani. till misstanka. På sådan grund anser jag, att om det också vore det smygande förtalet, som ville göra sig gällande emot Fuilm., bör dock ransakning derom ega rum. Allm. lagen har i visst afs:de just ett sådant stadgande; der heter det: »kommer allmänt rykte om grof missgerning, ransake då domaren». Det är således en skyldighet för domaren att ransaka på grund af ett löst rykte, och allm. lagen kan derföre i nu förevrde fall icke lägga något hinder i vägen, utan tvertom. Hvad åter beträffar förmenandet, att frågan skulle vara för tidigt väckt, ber jag att få upläsa början af 46 §:s 2 mom. i R.O. Der står: »Stånden vare naedgifvet att på ett rum till gemensam öfverläggning rör:de allmän, vid Riksdagen under handläggning varande fråga sammanträda». Nu frågas, kan det ärende, som nu förekommit, anses icke vara under R. St:rs handläggning? För öfrigt måste man väcka dylika frågor tidigt, på det man icke må mötas med invändningen, att sådant skett för sent. Någon preskriptionstid finnes ej. Vidare får jag nämna, att då motionärens afsigt med förslaget jemväl varit att trygga vederbrde riksdagsmän, som vilja resa hem, så anser jag det ganska vigtigt att R.
Au gu» ti e. m. som bo utöfver £ mil från* gästgifvaregården, såvida de flestas hemman vore belägna inom den mil; ty då stöde det i deras slön att bestämma delta tillskott, hvaraf de sjelfva droge nyttan, till så högt belopp de behagade, och det voro endast de, hvilka bodde längre från gästgifvaregården, sorn finge erlägga betalningen. Att åter den föreslagna förhöjningen af skjutslegan lill 24 * 36 sk., hvilken troligen, då den vid nästa riksdag, enligt hvad jag nämnt, skulle jemna sig, komme att bestämmas till 32 sk., är alltför öfverdrifven, hoppas jag alla skola inse, och jag behöfver derföre ej vara vidlyftig för att bevisa det. Jag vill blott anföra, att man för den nuvar. skjutslegan lätt kan betinga sig skjuts, och såsom exempel andraga, att fångskjutsen nästan öfverallt för vanlig lega bestrides på entreprenad; hvarjemte jag får fästa uppmärksamhet derpå, att skjutslegan ganska lätt kan förhöjas, men att det blefve svårare att förminska den en annan gång. Efter min öfvertygelse är det egentligen hållskjutsen, som är besvärlig; men många vigtiga steg hafva blifvit tagna för att afhjelpa denna besvärlighet. Deribland vill jag först nämna den berömvärda diligence-inrättnihgen emellan Stockholm och Upsala, som redan åtnjuter understöd genom ersättning af de hållskjutsskyldiga. Jag tror, att en dylik förmån kunde lemnäs diligencen på vägen mellan Stockholm och Götheborg, och skulle jemväl tro, alt en dylik diligencefart kunde emot enahanda fördel inrättas på vägen emellan Stockholm och Ystad; hvarjemte jag anser dessa inrättningar, på sätt TJtsk. tillstyrkt, böra understödjas genom g:de hufvudtileln och postmedlen, och jag vore ej obenägen att med min röst biträda, att de enskilda förluster, som på diligence-inrättningarna blifvit gjorda, må af slaten ersättas.