Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Atskillige ledamöter hafva här åberopat sin egenskap af att vara boende på landet och deras derigenom förvärfvade erfarenhet såsom skäl till bifall å ifrågavande Betänk. Jag skulle då anhålla att, såsom äfven boende på landet, få åberopa ett par exempel ifrån min erfarenhet såsom skäl för afslag å Betänk. Det förhåller sig nemi. så, alt då jag, som bebor en egendom nära invid landsvägen, i medeltal för hvarje dag får emottaga minst ett dussin kringvandrande personer, så äro åtminstone 11 af dessa sådane, som göra alldeles ingenting, utan blott dag ifrån dag och år ifrån år drifva omkring på landsvägarne ifrån ställe till ställe, både långväga kommande såsom afskedade soldater, f. d. Krono-arbetskarlar o. s. v. och tiggande fattige från grannsocknarne. Ibland komma dock äfven sådane personer, som hafva något att sälja, vare sig af egen eller andras tillverkning, och jag vågar tryggt påstå, att dessa äro i alla afseenden mycket bättre än de andra; deras utseende och upförande bär stämpeln af mera ordentlighet och de begära aldrig annat än alt man skall köpa deras varor, då de andra deremot ofta trotsigt fordra att man skall skänka dem både penningar och föda. Och jag har häraf funnit, alt det är vida bättre, att låta folk gå ikring att 'Sälja än att låta dem gå ikring att tigga. Detta var ett exempel; jag vill nu öfvergå till ett annat. En gammal gubbe, som gör trädskor, och sjelf går ikring och försäljer sin tillverkning, kommer ibland till mig, och uppe håller sig någon tid vid min egendom, för att der afyttra sina varor. Det händer då, att han är lycklig nog att få sälja allt hvad han haft med sig — och man kan då tänka sig att han kommer och säger till mig: ”Jag bor i ett annat län; jag bor i Blekinge; mitt lager är nu slut; det är för långt att gå hem igen. Vill icke herrn tillåta mig att här få taga litet virke för att derutaf förfärdiga några par nya trädskor.”
Rosen under hans mångåriga bemödanden alt införa jernvägar i vårt land, nödgas jag dock i åtskilliga afseenden motsäga hvad Hr Grin bär flämslätt!, såsom t. ex. då Hr Grin säger: derföre att vi icke haf - ben 27 Augusti e. m. va större rörelse i landel och derföre ali vi hafva sä långa distanser är del en absolut nödvändighet atl ega jernvägar. Detta är läll sagdt, och jag instämmer uti alt det vore nödvändigt om vi kunde åstadkomma dem. Men ali lägga en jernväg endast på del ställe der det är möjligt att anlägga den, det förkortar icke distanserna på de hundradefalll flere ställen som lörhända mera deraf vore i behof, ej heller väckes industrien i allmänhet derigenom atl en jernväg anlägges melian Hull och Köping. Vår industri, våra fabriker och näringar kunna icke för del närvarande, ja icke någonsin täfla med fabriker och. näringar i ett land der aldrig isen hindrar sjöfarten kling kusterna, der verldshandel alla tider på året slår öppen, der kommunikation således är lätt åt alla verldens delar oell der dessutom naturen sjelf nedlagt företräden, med hvilka det är fåfängt för oss atl någonsin vilja täfla. Vår industri i allmänhet måste enl. mitt förmenande inskränka sig till den inrikes konsumtionen och de inrikes behofven med högst få undantag. Del år endast våra naturprodukter, produkter af bergsrörelsen och skogshushållningen sorn med fördel kunna föras på verldsmarknaden, samt äfven vissa tider och under vissa omständigheter något af jordbrukets produkter. Det år dessa tvenne hufvudsakliga näringar i vårt land som mäste befordras framför de öfriga. Det är på dem landels välstånd hvilar. Det är igenom dessa näringar vi erhålla medel atl förskaffa oss andra länders industrialster, andra länders produkter dem vi för våra beqvämligheter och behofver hafva nödtorft af. Alla kommunikationsmedel, som för dem kunna beredas, böra befordras med upoffringar från Statens sida, men på delsätt, atl man börjar der den största effekten är att förvänta af den nedlagda kostnaden och der största behofvet af lättade kommunikationer är förhanden. Och hvar behöfves sådant mest?
Många sådana blifva ej heller någonsin antecknade i jordeboken, emedan egarne deraf, sedan de vunnit lagfart och fasta, anse^sig fullt tryggade i sin eganderätt. samt med hänsyn till kostnaden underlåta att söka skattläggning och anteckning i jordeboken. Skatten Rar ock bolbyns egare på förhaud för flera år uppburit, och inteckningsinnehafvaren eller en sednare egare af bolbyn måste vidkännas en kännbar förlust, motsvarande värdet å hvad som afsöndrats. Jag föreslår i anledning häraf, det 1864 års Förordning om hemmansklyfning och afsöndring mätte till undvikande af ofvanskrifna olägenheter erhålla något lämpligt tillägg, såsom att afhandling om jordafsöndring för everldelig tid bör, för att emot tredje man vara förbindande, intecknas och inteckningen förnyas, till dess den afsöndrade lägenheten blifvit i Kronans jordebok antecknad, så ock utan lösen till domaren från bolbyn, genom anteckning i Rättens lagfartsprotokoll och på afsöndrarens fångesbref, afskrift en. Hemställande till Utskottet om ett eller flera af dessa tillägg anses behöflig» eller om Utskottet finner sig befogadt föreslå något annat lämpligt tillägg. I sammanhang härmed har jag ansett mig böra påkalla uppmärksamhet pä det förhållande att. då i 6 § af åberopade 1827 års Förordning och i 11 § af 1864 års Förordning, egare af hemman, derifrån jord blifvit på viss tid afsöndrad, berättigas att der samma jord, utan upplåtarens tillstånd, på annan öfver)åtes, jorden återlösa, det ej sällan händt att, sedan någon, som på god tro erhållit dylik öfverlåtelse, en i flera år sutit i besittning deraf, jordegare antingen af missnöje med lägenhetsinnehafvarens person eller af annan, ofta egennyttig, anledning funnit sig föranlåten drifva den sednare från besittningen; hvilket haft rättegångar och olyckor till påföljd.
Boställens inom indelta Arméen, brukande, vårdande och utarrenderande. Odlingars å dessa boställen upmuntrande genom beviljande af frihetsår. Nybyggens och Torps anläggande å sådane boställen. Syner och Besigtningar å alla Militiee-boställen. Besvär öfver BoställsDirekt:rs beslut och tillgöranden. Tvister eller andra frågor om Ryttare-eller SoldatTorps byggande, underhållande och skötsel jemte syner å dem, samt om Ryttares eller Soldaters lön elier annan rättighet; Och frågor om skyldighet till rustning och rotering samt om indelning dertill, ö) till RiksgtsKonl. aflemnas: Förenade Mötes PassevolansFondcn, en lemning från den uphörda MötesPassevolansen med Rustoch Rothållare i Riket. Tross PassevolansFonden, afsedd att användas för kompletterande af Arméens utredning och tross. Norrbottens BästJäyareSqvadronsFond, använd till underhållande af 14 6-pundiga Batteriet i Hernösand. VolontärsVakansmcdelsKassan, bestämd att bestrida kostnaderna för de indelta Reg:tenas Korporalskolor i de orter, der kommenderingar ur denna Arméa till garnisonstjenst eller fångbevakning förläggas. En per MilleFonden, under en förfluten tid samlad och afsedd att användas såsom bidrag till befästandet af Göteborgs hamn; och MiliticeBosläUsKassan, de fem förstmde kassorne och fonderne, under af K. M. förbehållet och af R St:r medgifvet II. II. 17 258 Den 4 December t. m. vilkor att K. M. i den mån behofven påkalla, finge från Riksg:sKont. återbekomma efter sex månader förut skedt tillkännagivande, större eller mindre del af kapitalen, hvaremot Riksg:sKont. å derstädes innestående belopp ansvarar för 4 proc. årlig ränta.
Prcste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af ny Bevillningsstadga. (Bevilln.-Utsk. Bet. N:o 9, Uti. N:o 14 samt Mern. Nris 16, 21 och 27.) S. A. K. Rikets Stånder, hvilka vid innevarande riksdag öfversett och granskat den af nåst förut församlade Stånder antagna, under år 1862 och innevarande år tillåmpade Bevillnings-stadga, hafva dervid, med vidblifvande af de grunder, på hvilka denna författning hvilar, och utan att förhöjning eller nedsättning egt rum i de afgiftsoch procentbelopp, som enligt Stadgans Irsta och 2:dra art. nu åro bestämda, i nedannåmnda hänseenden beslutit ändringar oell tillagg, hvilka, såsom nödiga och nyttiga, funnits af omständigheterna påkallade. Uti § 2 hafva Rikets Ständer intagit stadgande derom att för Regementens och Officerskorpsers vid mötesplatsen för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom för enskilde personer tillhörige kyrkor och bönehus befrielse från fastighetsbevillning må tillgodonjutas, under det vilkor, som gäller i afseende på andra byggnader, för hvilka dylik befrielse redan nu år medgifven. Bih. till Rikets St. Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 210.
Den lägsta medel-summan är då trenne Stånds beslut, hvad densamma öfversliger i det högsta anslaget samt understiger i det minsta är såsom blott ett Stånds beslut förfallet. Votering kommer att anställas mellan den mindre medelsumman, sorn är 3 Stånds och den högre, som är blott 2 Stånds beslut. Det inskastet, som någon gång varit bordt och här ofvan i allmänhet är vordet besvaradt, nemligen att trenne Stånds beviljade anslag icke skulle förhindra det fjerdes totala afslag att kemma under omröstning, så vida icke de 3:ne förstnämnde hade på sistone stannat vid samma summa, skall troligen genom denna tariff finnas vederlagdi; Dertill synes i öfrigt dess egen orimlighet göra tillfyllest. Ty då man icke nekar trenne Stånds alldeles lika anslag utgöra beslut, skulle då della beslut sLällas vid sidan af ett noll, om två af dessa Stånd vilja ännu tillägga en summa ? Skola dessa tvänne Stånd kunna genom en ökad välvilja tillintetgöra en redan öfverenskommen mindre? Och om de det kunna eller vilja, ega de ock rätt alt nullifiera det tredje Ståndets beviljade mindre anslag, hvarföre de dock redan i det fattade beslutet anse sig gaianlerade? Utom det förnuftsvidriga i ett sådant föifarande, kan jag icke ulan stor farhåga emotse det mål, hvartill det skulle, under vexlande tidsförhållanden, kunna leda icke mindre i anslagsän afslags-väg. Jag har sökt visa, det denna, efter mill förmenande, enda rälla tillämpningen af Grundlagens föreskrifter, rörande voleringsproposilioner i Statsregleringsfrågor uti intet enda fall kan föranleda missförstånd el,ler »4 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 523. Ivis er, men alltid är lika enkel och klar. Af en händelse har det Högloflig» Utskottet, ehuru med en frän min öfvertygelse skiljagtig tillämpning, ändock i de nu omtvistade frågor, träffat enahanda resultat, med något undantag af irsta och 32;dra punkterna, vid hvilka Utskottet sjelft icke synes vara befriadt från all betänklighet, samt den 8:de punkten, hvilken efter den af mig godkända tillämpning får ett annat resultat.
Företogs til afgörande och bifölls BewillningsUtskottets förleden gårdag pä bordet lagda !V!emc>. rial, innefattande yttrande, i anledning af Kongl. Majas Nådiga swar af den ?:de bennes uppå Riksens Scanders underdåniga Skrifwelse, rörande Landt-Tullarnes uphäfwande. Företogs til afgörande Statssamt Allmänna Befwarsoch Oeconomi^-Utskottens den 8:de Mars pa bordet lagda utlåtande, angående Lotsoch Bäkinrättningen. Herr afäcbulten, ^utliLNLel, hade inlemnar ert sa lydande öalemori!»!: Högloft. Statsoch Oeconomi-Utskotten hafina uti sitt samfälta Betänkande om Rikets LotsWerk, Fyroch Vak-Inrättning, yttrat sa mycken walwilja och föreflagit sa säkra och hufwudsakliga grunder till dessa angelägna anstalters förbättring och 958 Den 2z Mars. och widmagthällande, at jag ej annat kan än metz uprigtigher önsta, at de föreflägna medlen i hela sin widd mätte gillas och antagas. Om Rikets församlade Stander behaga tillära, ät de äfgifter, som ti! Lotsoch Bäk-Inrättningens underhällande ärligen upbaras, helt och hället til detta wälgörande ändamäl fä anwändgs, sä föreser jag för Dessa angelägna Werk en snar och möjelig förbätt. ring, och kan icke stätta mig nog lycklig, som träffat wara deras Styresman wideen Lpoque, dä en länge wänrad ljusare dag för dem stall Upgäi De hinder, som hittils förnämligast fjättrat och beswärar Inrättningen, härleda sig ifrän knappa tilgängar och bristande upMUNtratt för Utmärkt sticklighet. När tilräckeliga medel blifwa at tilgä, blifwer förbättringen icke sivär, och jag är med Högloft. Ucstotten fullkomligen ense derom, at en särskild dertil t
Prot, 1828 — 1829, Hide Samt, lidra Häftet B. 56 66 17 ‘ Pftt, TJilir. d. 26 Jan. sta egendom, RiksgäldsContoret beviljade inteckning till säkerhet för meddelad förnyelse af en förkommen af nämnde Contor på VexelBanken utgifven Assignation, måtte till all kraft fich verkan upphöra; N:o 23 , i anledning af Remisser från Pre* ste - Ståndet och Borgare-Ståndet rörande tryckningen af Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag och Bihanget dertill, försäljningspriset, samt de medel, utaf hvilka trycknings-; kostnaderne skola bestridas; N:o 24, öfver Ni/s Strindlnnds hemställan' em nedsättning i priset för de exemplar af Hedervärda Bonde - Ståndets tryckta Protocoll vid innevarande Riksmöte, å hvilka Ståndets Medlemmar utfästat sig att prenumerera: N:o 25, rörande tryckningen af Heder* yärda Bonde - Ståndets Protocoll vid innevarande Riksmöte, samt deras afleverering till Riksgälds-Contoret ; N:o 27, angående anslag af medel för full-; bordandet af en vatten-aflopps-trumma i Landscrona Stad; N:o 29, angående af Herr Öfverste Carl Silfversc/ijölds ytterligare sökt ersättning för, jAccord m. m-; Prut.
Häcken har vuxit sig hög; som han går der vägen fram, kan han intet annat skönja än husets brutna tak med de många små fönsterna samt den lilla ofvanvåningen, der han sjelf bott, jemte tornet deröfver. Utanför grinden, stängd nu som den gången, stannar han — i samma ögonblick rycker han till och allt hans blod strömmar tillbaka till hans hjerta. Derinne, tätt vid grinden, der han sjelf står, har han varsnat en kvinna, sysselsatt med att gräfva upp några blomsterlökar. Hon vänder ryggen åt honom. Hon är klädd i en något vårdslösad mörk drägt samt bär hela ofvandelen af kroppen insvept i en grof, tjock sjal. Det är hon, — han vet det af det stora blonda håret, som sitter bart och uppfästadt, som den gången, öfver den byltiga sjalen; men kroppen känner han inte igen, den är en annan än då, och det skriker till inne i honom af smärta, när han står der och betraktar den: det går igenom honom, som om han skymtat linierna af ett skelett inunder den illa sittande klädningen. Han står en stund utan att kunna röra sig. Så öppnar han ljudlöst grinden och träder sakta och töfvande in genom den. I samma ögonblick vänder hon sig om, så underligt tvärt, med ett ryck, som om hon icke bara hört den inträdandes steg, men med hela sin varelse känt hans närvaro. Han ser framför sig ett blekt, tärdt ansigte, — och i nästa sekund tvenne insjunkna ögon, hvilka lysa dödningeaktigt inne i de svarta ögonhålorna och som plötsligt lefva upp i ett uttryck af namnlös rädsla, som hade de sett en spöksyn. Då vet han, hur allt är, — eller tror sig veta det; och allt krymper sig samman inne i honom. «Mademoiselle Claire,» säger han, precis som förr en gång, — men med annan nyans, samt tager hennes hand mellan sina begge, — som hon då hans. Ett ögonblick, — så drager hon handen till sig, det slocknar inne i ögonen, och allt uttryck slätas bort ur hennes ansigte. «Ni, ni här,» säger hon likgiltigt, med en röst som icke längre har någon ton.
Statens understöd genom låne-biträden i Spanmål eller Penningar, på sätt sorn hittills vanligen skett, ofta varit mindre ändamålsenliga, samt till och med verkat menligt, dels genom de missbruk härvid, som icke varit möjliga att förekomma, och dels isynnerhet genom den länge fortfarande förlägenheten för skuldens återbetalning, oberäknadt, att Stats-Verket derigenom fått vidkännas betydliga förluster, och hysa Rikets Ständer derjemte den öfverl\rgeEen, att den utväg, som i allmänhet bör väljas för afhjelpande af nöd, hvilken uppkommit, till följd af missväxter eller andra olyckor, är att, på sätt jemväl uti E. K. M:s Nådiga Proposition finnes omförmäldt, bereda de behöfvande tillfälle att genom arbete förskaffa sig försörjning, hvartill äfven Rikets Ständer, genom beviljande, under denna Riksdag, af åtskillige anslag till större allmänna arbeten, sökt bereda gynnande tillfällen. Det är på sådane grunder, som Rikets Ständer, med gillande och antagande af E. K. M:s Nådiga Proposition, i hvad den rörer Iåns utgifvande till nödställde emot menigheternes gemensamma ansvarighet, likväl ansett sig böra i underdånighet anhålla, att sådant understöd må lemnäs så sparsamt som möjligt, och vid händelse af allmän och ytterlig nöd i en landsort, samt alt tillfälle Expeditions-Utskottets Förslug lill rind. Skrifvelse, N.o 3g5. 961 tillfälle må, så vidt möjligt är, öppnas de behöfvande alt genom arbele förskaffa sig försörjning, och att för sådant ändamål måtte, på sätt E. K.
- Broder, vad för dig hit? frågade Teodoros, i det han skyndsamt steg upp och gick presbytern till mötes för att avvända hans uppmärksamhet från Hermione. Eufemios tycktes icke heller hava iakttagit eller igenkänt henne. Han svarade: - Var hälsad, Teodoros! Du förundrar dig väl att finna mig här, och själv förundrar jag mig icke mindre, att jag äntligen i denna labyrint av berg och dalar har kunnat finna rätta vägen, som ledde till min broder Teodoros. Dock är det intet underverk, som åstadkommit detta; de välvilliga herdar, som jag träffat på bergen, och folket, som jag funnit i hyddorna, hava med råd och upplysningar lett min gång, och genom dem visste jag, att jag var i grannskapet av din boning, när jag nu träffade dig här. - Väl, följ mig till min hydda, låt mig där tvätta dina fötter och tillreda dig en måltid, sade Teodoros. Det är utan tvivel ett viktigt ärende, som satt vandringsstaven i din hand. Vi skola tala därom, sedan du förfriskat dig under mitt tak. Eufemios mottog Teodoros' inbjudning och följde honom till hans boning. Sedan den svartlockige presbytern där intagit en måltid med den kraftiga matlust, som en bergvandring kan giva, och därunder i välvilligaste ton framställt en tröttande mängd frågor om Teodoros' och hans församlings omständigheter, framryckte han äntligen med sitt ärende. Han hade omgjordat sina länder och tagit staven i sin hand för att till brodern Teodoros överlämna ett budskap från hans fader Petros. Budskapet i form av ett brev framtogs ur resebältet och räcktes värden. Petros uppmanade Teodoros i faderliga ordalag att återvända till Aten, emedan hans vistelse bland erkända kättare måste kasta ytterligare skugga på hans redan förut med skäl misstänkta renlärighet. Vore det sant, vad Petros hört, att Teodoros icke allenast begagnade sig av de novatianska och donatistiska avfällingarnes gästfrihet för att uppehålla sig ibland dem, utan ock att han beklädde prästämbetet i deras församling, så vore även den ofördelaktigaste tanke om Teodoros styrkt, och han kunde svårligen räddas från självådraget timligt och evigt fördärv.
StProt. 1830 & 1831. 3 Sami., 7 Bäfi. i 9 Konslilulions-UlskoUets Memorial. M 7. F örslag till Rederi nyform. § i Sveriges rike skall styras af en Konung, och vara ett arfrike med den arfsföljd, som i Successions-ordningen är stadgad. § 2. Konungen skall alltid vara af den rena Evangeliska läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, samt Upsala mötes beslut af år 1393 antagen och förkl är. § 3. Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad; hans gerningar vare mot allt åtal fredade. § 4- Konungen eger att allena styra riket på det sätt, denna Regeringsform föreskrifver; inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde svenske män af den rena Evangeliska läran. § 5. Statsrådet skall bestå af tio ledamöter, hvilka ega att alla der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Statsrådet. § 6. Af Statsrådets ledamöter skola sju vara chefer, hvar för sitt departement, nemligen : Justitie-Statsministern, för Justitie-departementet; Statsministern för Utrikes ärendena, för Utrikes-departementet; Konslilulions-UtskoUels Memorial, JYs 7, 3 en chef och föredragande Statsråd för Landtförsvarsdepartementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för arméen; en för Sjöförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för flottan; en för Civil-departementet; en för Finans-departementet; samt en för Ecklesiastikdepartementet. Den närmare fördelningen af ärendena, departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en serskildt utfärdad, offentligen kungjord stadga.
Jag hade vant mig vid hans bildspråk. Det föll lika naturligt från hans läppar, som det skulle låtit affekteradt, om någon annan sagt det. — Och så? — Ja, det var det hela. — Och Annie märkte ingenting? — Nej, aldrig tänker en ung flicka på, att någon annan än en ung flicka kan spela en roll i en roman, och väl är det! För öfrigt hade han varit ovanligt tyst hela dagen, och nu påstod han, att han inte mådde bra, led af svindel — och jag kan behärska mig, det vet du! Ingen märkte något, undantagandes möjligen signor Prado, ty han proponerade monsieur de la Colombe att byta plats med sig, sitta i kupén, där var det friskare, vi hade väl gått för långt i värmen! — Det var en lättnad, att få det så arrangeradt, och så bar det af. Det var sista stycket af resan, på aftonen kommo vi fram till Innsbruck. Jag mins af den färden endast det ögonblick, då vi sågo det lilla hvita Zirl ligga djupt under våra fötter nere i dalen. Ändtligen voro vi nere och rullade på slät mark fram till Innsbruck; när vagnen stannade vid Tiroler Hof, var det redan mörkt. — Du sof nog ej mycket den natten! — Nej, inte en blund, jag tänkte bara på, hur svårt det skulle bli att råka honom efter det som passerat, hvad han skulle säga till afsked — och hvad jag skulle svara. De båda herrarne skulle resa med nattåg till Italien följande afton. Monsieur de la Colombe syntes ej till vid frukostbordet, han kände sig fortfarande opasslig, sade signor Prado; blef han bättre, skulle han komma efter oss till Hofkirche, i annat fall fingo vi bese Innsbruck utan honom, det var klokare att spara krafterna till den ansträngande resan. Han kom icke. — Jag tror inte det är värdt, att jag ber dig beskrifva Innsbruck för mig! — Nej, jag vet inte, hvad jag såg, jag var i en ständig spänning: månne han kommer, bara han inte förråder sig! När jag efter middagen gick in i läsrummet, satt han vid ett af fönsterna. Rummet var händelsevis tomt och han kom genast fram till mig. — Jag kan inte uppfylla mitt löfte att spela något för er i afton, jag är inte ännu återställd.
Jag skulle således tro, alt rättigheten att utgifva creditsedlar verkligen är föremål för civila lagstiftningen. Om man nu anser, alt de gamla fö 1fattningarne ej innefatta förbud för bankerna alt utgifva sådana sedlar, så innefatta de ej heller ett sådant förbud för enskilda. Således skulle hvarje person hafva rättighet att utgifva sådana sedlar; och jag hemställer hvad verkan deraf skulle blifva, och om ej mycken villervalla deraf skulle uppkomma. Den andra punkten, hvaruti jag anser, att en lagbe - 4oo D e D 18 Februari f. m. stämmelse angtde de enskilda bankerna bör aga ruin, ar huru långt delågarries betalningsskyldighet går, eller i hvad mån de liro ansvarige för betalningen. Huvar, författning hänvisar till stadgarna angtde bolag, och dessa innehålla åtskilliga bestämmelser, huruledes bolagsmännen skola anmäla sig hos magistraten och der uppgifva sina namn, huru detta skall kungöras i tidningarna, samt huru de skola begära årsproclama, och alt de blott derigenom kunna blifva frie ifrån betalningen. Skall nu della tillämpas på bankerna, så uppkommer särdeles mycken svårighet. Det visar sig också huru det nu tillgått vid Skånska privatbanken. Den stiftades af Irenne personer, hvilka såsom bolagsmän inträdde. Af dessa hafva åtminstone tvänne med döden afgålt och likafullt fortfar bolaget under samma namn, på det sätt att de aflidne personernes namn stå under sedlarna tecknade af andra personer. Nu frågar man: huru kan det tillgå att en afliden person ger fullmakt åt någon annan att sätta hans namn under en sedel; har det kommit ett himlabref med en sådan fullmakt, eller huru kan delta tillgå? Denna åtgärd har blifvit vidtagen derföre att man inser de stora olägenheterna deraf att bolaget skulle skiljas genom årsproclama.