Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det utdrag, hvarom nu sagdt är, skall, försedt med gode männens eller Sockne-nämndens intyg, att förmyndareräkning jemväl aflemnad blifvit, till förmyndaren återställas och af honom inyifvas i stad till Rättens Ordförande eller den, som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, före den 1 September, och å landet till Domhafvanden före eller sednast å första rättegångsdagen af sista tinget året näst efter det, då räkningen af slutas bort, eller, der allenast ett ling Ihh till R. St. Brot. 1S5!> * 1800. 7 Sami. 1 Afd. 17 Raft. 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. om året hålles, före slutet af samma ting. Sker det ej; jÖrelägge Rätten förmyndaren, tid lämpligt vite, att sin omförmälde skyldighet fullgöra, och förfare i öfrigt efter omständigheterna. Öfver hvad sålunda förekommit, skall anmärkning göras i den förteckning, hvarom ofvan är stadgadt. % 5- Gode män eller Sockne-nämnd åligge, att inkommen förmyndareräkning granska och, om de finna att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, derom skyndsamligen göra anmälan hos Rätten, som af omständigheterna pröfvar, huruvida annan förmyndare förordnas må. Anse gode män eller Sockne-nämnd nödigt, att förmyndaren lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå; anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas. % 6- Den omyndigas fränder åge att hos gode män eller Sockne-nämnd taga del af förmyndareräkning; och äge de i afseende derå samma rätt, som i 5 § omförmäles.
• :~.U :i ii»'*> Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Christianstads län för åren 1844, 1845, 1846 och 1847. § t. Sjänets atlmänna beskaffenhet har under loppet af förenämnde tid ej undergått några anmärkningsvärda förändringar. Alltjemnt fortgående uppodlingar, skogarnes förminskande i den egentliga skogsbygden skola dock slutligen inverka och åstadkomma de förändringar, som af dessa förhållanden äro beroende. Hvad som således i första rummet bör afhandlas, är: §2- JLunets invånare. En inom länet ökad produktion, som gifver rikare tillgångar till fyllande af menniskors behof, jemte en fortgående utveckling af en utvidgad näringsfrihet samt en ökad skicklighet och förmåga att af densamma hemta ökade fördelar för näringslifvet, har bidragit till en större folkökning inom detta län, som äfven visat sig i en större progression under dessa sednare 4 åren, än under de föregående. Följande uppgifter visa i hvad förhållande folkökningen inom länet tilltagit. Vid 1843 års mantalsskrifning uppgafs en foikmängd af 168,084 personer. Vid 1847 års mantalsskrifning befanns förhållandet vara: På landet skattskrifne personer Skattfrie af gemenskapen vid indelta arméen 1,259. och öfrige skattfrie ... 77,600 78,859. 4 I städer ne skattskrifne personer . Skattfrie, värfvade gemenskapen inbegripen, 4,796. • • 3,709. 8,508. Summa folkmängd 178,194. Häraf följer att folkmängden, under de 4 år, denna underdåniga Berättelse omfattar, ökats med 12,109 personer, af hvilka 10,135 personer tillhöra landet och 1,454 länets trenne städer: Jemförelsen med näst föregående fem åren visar en större tillökning af 1,759 personer. Tager man i beräkningen de sednaste nio åren som föregått år 1847 finner man under denna tidrymd en tillökning af 22,459 personer inom detta län.
Att da Landtmätare bos Ronungens Befallningshaftvande säker h.rndräckning tilt rplniätning af sitt arfwoe för private förrättningar, hans ingifne räkni:g ej mä anses ut.mätniiigsgild förr, än de. samma, efter wederparteus hörairde, blifwir, i ighct med Landrn»äterj Taxan eller' särskild-te öfwe» nskommelfir, af konungens Bc-» fallningshafwande präfwad, samt att dereft Ronungens BrfaUningshafwande skulle finna ftäligt, det, innan förrättningens slut, större eller mindre d-.l af arfwodet mä fä af Landtmätaren uppbäras, fadant icke mä bewiljas utan emot borgen af twänne wedechäftige män, de der, en för begge och begge för en, Mifwara för de uppburne medlens äterbärande, i händelse Domaren pröfwar, att Landtmätaren sin skyldighet icke fullgjort» Hwilket dock Riksens Högloft. Ständerö widare pröf. H28 Den !Z September, pröfning' wördsmnt underställes. Orebro dM iZ September 1810. UZAloii. 6!6ijör0:Lj!sr ocir ^äelns l.eä2w,Zrer5 vZznLr äob. st dloräiv. I^snfeo, AZ iiostvorck. I^rcAe 8t8näek§ I.sä3mAcSr8 vä^nLp C. A. ^ImgviK.
Biföllos. 4Salje punkten. Dervid lät Ståndet bero. 44:de punkten. Lades till handlin garne. Tillfälliga eller extra-anslag för Landtförsvaret. lista punkten. Morn., litt. a. Bifölls. Morn., litt. b. Till anskaffande af refflade gevär beviljades en summa af 300,000 Ridr Riksmynt, att under nästkommande tre år utgå med 1/3 årligen; och Morn., litt. c. Bifölls. 2:dra punkten. Bifölls. 3:dje punkten. Återremitterades. Biföllos. 6:te punkten. Tillstyrkandet af ett kreditiv årligen i tre år af 150,000 Ridr för Arméens pensionering, med dervid föreslagna vilkor, afslogs, och förslaget, sid. 77, till en underdånig skrifvelse bifölls. De af Kongl. Maj:t, till utgående för en gång, äskade extra anslag. Mom. litt. a återremitterades, morn., litt. e lades till handlingarne, samt mom. litt. b, c, d, e, f, g, h och i, sednare'yttrandet, biföllos, och vid mom. litt. i förra yttrandet lät Ståndet hero. Den 0 Juli. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets den 22 och 25 sistlidne Juni på bordet lagda Utlåtande N:o 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvud-titel stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: 412 Prot.-Utdrag den 8 Juli i857. lista punkten bifölls. 2:dra punkten bifölls med de förändringar att l:o, i fråga om mom. litt.
En morgon, då man inträdde i stallet för att rykta hästarne, befunnos de ligga liflösa, utan att man kunde påträffa något spår till yttre våld. Intet lås var häller uppbrutet här. Försommaren, som följde på den vinter morddramat utspelades, utmärkte sig genom en ovanligt hög temperatur. Redan i maj brände solen som under vanliga förhållanden midsommartiden och vegetationen bjöd på en säregen yppighet. En natt, då alt redan var tyst på hela godset, vidtog ett åskväder, hvars fasansfullhet trotsar all beskrifning. Himlen var ett enda eldhaf. Blixtarne följde så tätt på hvarandra, att man ej kunde räkna deras tal. Midnattens lätta mörker hade omsvept näjden, alla sofvo i sin sötaste sömn, då ett galt skri från knektstugan förkunnade, att eld utbrutit i ett af visthusen. Den rapporterande hade vaknat upp af en skarp, bedöfvande skräll och då han trädde ut för att efterforska hvad som var å färde såg han en klar, hög eldpelare stiga upp mot skyn. Ovädret fortfor med oförminskad häftighet och snart sällade sig stormen till det upprörande skådespelet. Från den angränsande skogen förnams brak på brak af nedstörtande jättefuror. Snart voro gamla och unga på benen. Men någon utsikt att dämpa det rasande elementets framfart fans ej. Det enda som kunde göras var att försöka få branden inskränkt till de byggnader, inom hvilka förstöringsarbetet börjat. Det var en arbetsdryg natt, och då morgonsolen omsider lyckades tränga sig fram ur den mörka molnmassan mötte hennes strålar en hög ruiner på den plats, där ännu för kort tid sedan ståtliga byggnader rest sina tinnar mot rymden. Längst borta vid hufvudändan af gårdsplanen lågo de förkolnade lämningarne af hufvudbyggnaden redan kallnade, och ett stycke härifron förmärktes en lång räcka andra, ur hvilkas famn hvita, skära rökpelare uppstego. Vemod hvilade öfver allas drag. Hvarje glädjeyttring hade långt för detta flytt från detta gods. Man liksom vandrade sin tysta gång öfver en sjudande vulkan, under hvars bräckliga yta okända makter arbetade på sitt förstörelsevärk.
Om t. ex. de konsultativa stats-råden vore flera; så ser jag intet hinder för depart:ts-cheferne att, om de så ville, siippa öfvervara hvarandras besvärsmål. Depart:ts-cheferne kunde föredraga sina besvärsmål inför de konsultativa stats-råden och Konungen allena. Ett 3:dje afsöndringsmedel vore att icke låta visa småsaker fullföljas längre än till colbne, alldeles sä som ang:de summa appellabilis är stadgadt för fullföljden af vissa civila mål. Såsom man nu vill se högsta instansen inrättad, så är det icke nog att hafva en K. M. i stats-rådet och en K. M. i högsta domstolen, utan nu skall man 2 H. 10 146 Den 19 Januari f. m. afven hafva en 3:dje K. M. i stats-förvaltningsärenden. Det förefaller mig sorn ville man i Sveriges 3 kronor ej längre se ett minne af flera rikens förening lill en makt, utan en sinnebild af Konungamaktens söndring inom det ena redan förminskade och derigenom försvagade riket. Om ingen annan vill motsätta sig en sådan söndring, sä hoppas jag alt Riddarhuset åtminstone måtte göra det och följaktligen förkasta den föreslagna grundlagsändringen. Grefve Lagerbjelke, Gust.: Anlednm hvarföre antalet af högsta domstolens ledamöter skulle behöfva förökas, har man uppgifvit vara dels att besvärsmålen borde öfverflyttas ifrån konseljen till högsta domstolen, dels att de ärenden, som nu afgöras af högsta domstolen, vore allt för många emot nuvar. antalet af dess ledamöter. Men huru man än må betrakta dessa frågor, man må anse ett ökadt antal ledamöter i högsta domstolen af behofvct påkalladt eller icke, sä är likväl det sätt, hvarpå olägenheten genom den här föreslagna förändringen skulle afhjelpas, för mig omöjligt att antaga. Del stadgas nemi. i den nu föreslagna 17 §: ”Deras antal kan icke ökas utöfver 12 med mindre Konungen och R. St., de sistnämnde i den ordning, sorn för anslagsfrågors afgörande finnes stadgad, sådant besluta”. Der är visserligen K. M. medgifven en sanktionsrätt vid organisationen af högsta domstolen, och K.
Likaledes bifölls den före - 5 oo Prot. Utdr. d. 12 -dug. 1§4°• slagna underdåniga anhållan, att Saltpeter-Comite^n må upplösas, samt dess befattning öfverflyttas till Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-Afdelning. Bifölls Utskottets afstyrkande af bifall å Riksdags-Fullmägtige Nordmärks och Låndbergs motioner. Deremot afslog Ståndet den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen, rörande lösningspriset för saltpeter. 5:o Föranleder ingen åtgärd. 6:0 Extra utgifter. Ståndet beviljade, med afslag å hvad Utskottet tillstyrkt, att det hittills varande anslaget 100,000 R:dr må till oförändradt belopp uppföras, med tillkännagivande, att af denna summa 40,000 R:dr må till utrikes Departementet anvisas. Godkände Ståndet den af Utskottet gjorda hemställan, att Öfrige å denna hufvud titel uppförda anslag, deruti ingen förändring blifvit ifrågasatt, måtte, enligt sist fastställde Riks-Stat, få fortfarande utgå på sätt den Utlåtandet vidfogade Tabell öfver anslagen, i dessa delar, utvisar. S. D. Till föredragning och afgörande i ett sammanhang, företogs så väl Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvud-Titel, som Utlåtandet N:o 217, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 61, då Ståndet beslöt på sätt som följer:
Der var så ingen som hörde henne, utan allenast väktaren som stod för dörren, och han undrade mycket öfver hennes tal; men han kunde icke förstå hvad hon mente, när hon klagade om sin man, ulfven. Som det nu blef morgon och begynte gry, kom troll-drottningen in i prinsens sof-stuga, och den lilla måste åter ut i skogen. Hon gick så vall hela långa dagen, och kan man väl veta, att hon trådde sina fjät med sorgefullt mod. När nu ändteligen qvällen kom, och sol rann ned, gjorde hon som tillförene; hon skyndade hem, tog fram äplet som hon fått af ulfvens syster, och satte sig vid borga-grinden att leka. Men äplet var af klaraste gull, och när solen sken derpå, blef der ett skimmer som en brinnande eld, så det lyste öfver hela den stora kungs-gården. Nu hände sig att drottningen samma tid åter satt i högan loft, såsom hon hade för sed. Vid hon nu såg sig ut genom vind-ögat, och fick se det fagra skenet, blef hon förundrad, och sporde hvad detta månde vara för en sällsam glans; »icke lär det väl komma sig af solen som går ned?» ’Nej,’ svarade tärnan; ’det är visst icke af solen, utan det är den främmande vall-pigan, som sitter vid borga-grinden och leker med så fagert ett gull-äple.’ Då blef drottningen på det högsta nyfiken, och steg genast upp, gick utför högan lofts bron, och kom till grinden der den lilla satt och lekte. Som hon nu fick se gull-äplet, kände hon öfvermåttan stor lust att ega det, såsom hon tillförene fått gull-sländan. Hon sade fördenskull: »hvad skall du, som inte är annat än ett torpare-barn, med en slik dyrbarhet? Gif äplet åt mig, så skall du i stället få dig en ny silkes-kjortel. Den kan du bättre behöfva.» ’Nej,’ svarade vall-pigan, ’inte ger jag bort mitt fagra gull-äple för en silkes-stickad kjortel, såsom du nyss sade. Men jag vill föresätta dig ett annat vilkor.’ »Hvad då för ett vilkor?»
Så blefvo Ingolf och Leif Islands förste nybyggare eller, såsom det på Island kallades, landnams-(landtagnings-)män. När de kommo nära Island, drefvos skeppen åt olika håll. Ingolf kastar ut sina högsätessuler i hafvet och lofvade att, der han fann dem ilandflutna, uppslå dessa sina bopålar. Högsätessulerna3 voro tvenne stora stolpar, som omslöto husbondens högsäte och med de öfre, spetsiga, ofta utskurna ändarna höjde sig mycket öfver taket. De voro af nordbon mycket vördade och mången säges hafva låtit dem eller rättare genom dem gudarna leda sig vid valet af boningsplats. Ingolf steg i land vid första tjenliga ställe invid ett högt fjäll längst i öster på Islands sydkust, som efter honom kallades Ingolfshöfde. Det bär än i dag samma namn; dess branter besökas ofta af fogeläggsjägare. Tills vidare bosatte han sig der, men sände ut tvenne trälar att leta efter högsätessulerna. Snart kommo trälarne åter, men med bud af ingalunda glädjande art. De hade kommit till den ort på öns allra sydligaste del, der Leif stigit i land; honom hade de funnit död i närheten af husen, han hade uppfört, men alla andra voro försvunna. Leif hade icke haft mer än en oxe med sig och då han således led brist på dragare, hade han spänt sina Irländska trälar för plogen. Desse, häröfver vredgade, slogo Leif, togo hans hustru och de andra qvinnorna med sig och flyktade öfver till de i sydvest liggande, efter dem sedermera benämnda Vestmannaöarna, der de snart föllo för den hämnande Ingolf. Våren 877 fann man dennes högsätesstolpar längst in i den sydligaste viken på Islands vestkust och trogen sitt löfte bosatte han sig der. Landet är der temligen lågt, men stiger småningom mot de i det inre thronande fjällen. I dalen flyta varma källor och af de från dessa uppstigande dunsterna fick bugten namnet Reykiavik, d. ä. rökarnas vik. Det är der, som Islands hufvudstad nu ligger.
Visserligen skulle denna högre kostnad kunna icke obetydligt minskas, om man, såsom det primitiva kostnadsförslaget jemväl afsåg, al de mellan Lappgatan och Gamla Kungsholmsbrogatan exproprierade tomter försålde de andelar, som icke erfordrades för den mindre bangård, som samma förslag upptog, men då en sådan försälj - ningsåtgärd, såsom från början hindrande en bangårdsanläggning af tillräcklig utsträckning, endast skulle leda derhän, att samma tomtandelar, då behofvet af en utvidgning framdeles blefve oafvislig!, måste till ett sannolikt vida högre pris återköpas, funne Styrelsen sig icke kunna tillstyrka en dylik åtgärd, såsom varande olämplig och förlustbringande. Då alltså i expropriationskalkylen — med inberäkning af den till inlös, en ursprungligen icke afsedda Bergfalkska egendomen — komme alt visa sig en brist Bxpeditions-UtskoUets Första# tilt anderd. Skri/velse, N:o 52. 33 af omkring 500,000 R:dr, sam! vidare, såsom ofvan är nämnd!, kostnaderna för en sådan större stationsbyggnad, som Styrelsen funnit behöflig, uppginge till 407,491 R:dr utöfver den summa, som Friherre Ericsons kostnadsförslag för samma byggnad upptog, skulle följaktligen utöfver det för sammanbindningsbanan vid sistförflulna riksdag beviljade anslag nu ytterligare erfordras för stationshusbyggnad och bangård en tillskottssumma af 907,491 R:dr.
Ehuru jag lemnat den akliva militärtjensten. intresserar jag mig dock ännu för det stånd jag tillhört, och då fläsk till betydlig del ingår i soldatportionen, så har det särskildt förefallit mig betänkligt att genom tull fördyra denna vara, då man ju gifvet derigenom ökar kostnaden ej blott för garnisonsregementenas underhåll, utan äfven för alla andra truppsammandragningar, vare sig till möten eller läger, och äfven, om det en gång blir allvar af, lägger sten på börda i fråga om arméns då nog ändå tillräckligt dyra förplägning. På alla dessa skäl yrkar jag afslag på Utskrts förslag, oell vill blott tillägga, att, vore ej denna artikel den, som först skulle afgöras af landtmannavarorna, så är det min öfvertygelse att för denna artikel skulle ingen ifrågasätta tullfrihetens upphörande; ty allt för mycket talar deremot, just specielt för denna vara. Annat kan möjligen förhållandet bli för en eller annan af de följande artiklarna, der ju dock en del verkliga skäl låta sig anföras. Gr. af Ugglas, Ludvig: Det är med en viss tvekan, jag i denna öfverläggning deltager. Jag älskar nemi. icke onyttig strid, och det förefaller mig att en stämning inom detta Stånd för närvarande herskar, som är föga gynnsam för de åsigter jag förfäktar. J*g kan dock icke, utan en protest, se åtgöranden vidtagna, hvilka, enligt min uppfattning, måste för landet blifva skadliga. Om jag, uti hvad jag nu går att yttra, något aflägsnar mig ifrån den punkt, som egentligen är föredragen och i större uppfattning berörer frågan, hoppas jag att härför finna en ursäkt, dels uti hvad Utsk;t sjelf anlört, dels uti hvad föregående talare framhållit. Uti början af sitt Utlåt, rörande jordbruket framställer Utsk:t såsom en orättvisa, att detta under en längre tid varit beröfvadt allt skydd, oaktadt de flesta andra näringar åtnjutit ett sådant. Det synes härutaf såsom om Utsk:t velat förorda skyddet endast för skyddets egen skuld, oafsedt behof af detsamma, såsom någonting i och för sig sjelf godt, hvarutaf hvar och en i sin mån borde blifva delaktig.
Sverge med sitt nu inskränkta område , icke kan fylla alla påkallade utgifter och att detta yttrande med skäl bör användas, då det är fråga om vidt omfattande företag, som i en framtid möjligen kunna blifva nyttiga ehuru icke utVeklande sig för den närvarande Generation, men att framdraga denne grund såsom skäl till afslag, i fråga om en tacksamhetsgärd emot en man, som genom sin medborgelighet, sitt snille och* sin sällsynta skicklighet, kraftigt bidragit att först frälsa och sedan ordna det svigtande Fäderneslandet, deremot måste jag 168a StatsUtskottets Betänkanden. mig reservera, öfvertygad att Fäderneslandet emot Individen bor handla med samma ädelhet, sorn den ena medborgaren emot den andra och att otacksamhet ar lika ovårdig Samhållet, sorn den enskildte mannen. Då jag icke kan instämma i grunderne af Högloft. Utskottets betänkande, kan jag icke eller förena mig i resultatet, utan anser mig påkallad af rättskänslan bora tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition.” Härmed förenade sig Herr Ordföranden Grefve af Ugglas, Herr Contre-Amiralen Nordensköld , Harr Grosshandlaren Winberg och Riksdags-Fullmågtigen Eric Andersson från Stora kopparbergs Lån. Herr Commerse-Rådet Santesson uplåste följande Skriftliga anförande. ” Jag har icke kunnat dela pluralitetens af Högloft. Stats-Utskottet tanka , att afslå Konungens propsition till 2,000 R:drs pension åt Landshöfdingen H. Järta; för mig, som representant, var denna proposition en anledning till fägnad, då den beredde tillfälle för Riksens Ständer att ådagalägga och uttrycka erkännandet af den förbindelse, hvaruti Svenska Nationen står hos en man, hvilken, vid de för Fäderneslandets vigtigaste tillfällen, visat att dess frälsning och de?s vål, varit hans enda och dyrbaraste föremål.
Ridderskapet och Adeen. S. D. Föredrogs och lades till handlingarna Eocpeditions-utskottets memorial N:o 18, i anledning af återremisser å skrifvelse-förslagen Nrris 1 73 och 174. S. D. Vid föredragning af Bevillning^- Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 2 dennes på bordet lagda betänkande N:o 12, i anledning af väckt fråga om förtydligande i Rikets Ständers förslag till reglementariska föreskrifter, rörande brän vins-tillverkningen, fann Ridderskapet och Adeln detta betänkande icke erfordra aunan åtgärd än alt läggas Lill handlingarna. S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 2 dennes på bordet lagda betänkanden: N:o 4-3, i anledning af väckta förslag om ändringar och tillägg uti de om skiftes-verket i riket gällande författningar; och N:o 44, i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl, stadgan angående försvars-löse och till allmänt arbete förfallne personer. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Vid föredragning af Bevi/lJiings-utskottets memorial N:o 31, i anledning af riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående beräkningen af tullmedlen ocb busbehofs-bränneri-medlen, blef sagde memorial, på grund af deremot gjorda anmärkningar återremitteradt.
St:s beslut, och om K. 51. derpå lemnar sin stadfästelse, så behöfves icke någon vidare åtgärd, icke ens för R. o. Ad., som får följa med, emedan den lika arfsrätten då blir gällande för hvarje Svensk man. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag föreställer mig, att LagUtsk. utan behof af återremiss på denna punkt, som är af tre Stånd bifallen, kommer att afgifva ett sammanjemkningsbetänkande i anledn. af de skiljaktiga beslut, som irenne RiksSt. derom fattat. Jag kan således icke inse något behof af återremiss. Hr von Hartmansdorff har yttrat, att LagUtsk. borde gifva en ytterligare utredning af detta ämne, hvilken af den värde talaren förmenas saknas uti det af R. St. redan pröfvade utlåt. Jag kan för min del icke inse, att LagUtsk. äger någon slags rättighet att på annat sätt utreda frågan, än att söka sammanjemka de tre Ståndens olika beslut, och att i händelse sä skulle behöfvas föreslå voter.propos:r till afgörande af skiljaktigheterna genom förstärkt Utsk. Jag bestrider således återremiss. Gr. Frölich, David: I sak förenar jag mig med de Irenne ledamöter, som sist yttrat sig, och jag gör det så mycket hellre, som det förefaller mig som att äfven Hr von Hartmansdorff i sak icke kunnat misstaga sig om utgången af den återremiss han önskat. Det vore att alldeles för mycket betvifla hans kända förmåga af penetration och hans vana vid behandlingen af riksdagsärender om man icke förutsatte, att han sjelf inser sakens utgång. Hans afsigt med nu gjorde yrkande om återremiss — om 678 Den 28 December. Iian tillåter mig att uttala den — kan således icke gerna vara någon annan, än att, just i oell med denna för tillfället alldeles omotiverade begäran om återremiss, pröfva huruvida Ståndet fortfar att vilja offra åt ett visst dunkelt begrepp örn majoritetens pligt att vara conseqvent, och måhända än mer, huruvida det fortfar att vilja offra något åt Hr von Hartmansdorff personligen.