Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen i l:sta momentet föreskrifves, att ”bevillning skall påföras bolag, der bolagets rörelse förnämligast drifves, eller, ifall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse”, men deremot 2:dra momentet, i fråga om fabriksegare, handlande eller näringsidkare, innehåller, att bevillning skall sådan skattskyldig påföras ”der fabriken är belägen, eller handeln, yrket, eller näringen idkas”, så måste, vid sträng bokstafstolkning, af dessa bestämmelser, desamma leda derhän, att en enskild person, som drefve bankeller annan rörelse på flera orter, skulle på hvarje af dem påföras bevillning för sin derstädes idkade rörelse, men, att, om samma person med sig förenade andra om denna rörelses bedrifvande bevillning derför skulle erläggas endast på den ort, der rörelsen förnämligast bedrefves. En sådan tillämpning af bestämmelsen i Esta momentet skulle dock vara lika stridande mot Bevillningsstadgans syfte i öfrigt, som mot allmän billighet och motionären trodde ej heller att den i allmänhet egt rum. Enligt hvad hittills varit vanligt hade ett handelsbolag, som haft försäljningslokaler i olika städer, blifvit i hvarje af dessa påfördt bevillning för sin rörelse derstädes. Likaså bade, för att begagna ett kändt exempel, det bolag, som eger Motala mekaniska verkstad, och som på sednare tider förlagt en filialafdelning deraf i Norrköping, blifvit särskildt för sin inkomst af densamma påfördt bevillning i sistnämnda stad. Endast hvad beträffade enskilda banker hade man tillvägagått på annat sätt och tolkat berörda stadgande efter bokstafven, till följd hvaraf dessa banker på det ställe, der hufvudkontoret var beläget, påförts bevillning för inkomsten af rörelsen, icke allenast vid hufvudkontoret, utan ock vid de på andra orter inrättade afdelningskontoren.
Bland de afvikelser från grundsatsen af lika afgift, hvilka innefattas i hittills gällande bevillningsförordning, må här angifvas några. Af fast egendom i allmänhet utgå 2\ procent. Af frälseräntor (21 §), vissa ”fiskerier” (32 §), äfvensom, efter det vanliga uppskattningssättet, af qvarnar, sågar, tegelbruk m. m. utgå 2 procent Den, som lill jordbruk eller annan vinstgifvande rörelse använder upplånadt kapital, skall, enligt hvad ofvan är nämndt, för sin inkomst deraf, likasom för rörelsen i öfrigt, betala bevillning till staten med 2| procent. Denna af låntagaren, såsom det heter, »förskottsvis» erlagda bevillning är långifvaren, när räntan blifvit bestämd lill mer än fem för hundra, skyldig att återgälda med dubbla beloppet. För bevillning af inkomst genom ränta, som icke öfverstiger fem för hundra, eger låntagaren deremot icke rätt till någon ersättning af långifvaren. Kapitalisten är således i förra fallet belastad med 5 procents bevillning, men i det sednare alldeles skattfri (33 § 2 morn). Af rörelse, näring eller yrke utgå i allmänhet 2\ procent; men af läkare, så vidt deras Bev.-Kom. Bet. 10 74 inkomst härflyter af praktik utom tjensten, med flere, endast 2 procent (8 §; 10 § 3 morn.). Af embels~ och tjenstemän utgöres bevillningen i allmänhet med '1 procent, men för inkomst, understigande 1,800 rdr, utgår hvad man kallar regressiv-afgift, slutande med y procent för inkomst af 300 rdr (2 § 1 mom.) En ännu större ojemnhet har varit en följd af minimiafgifterna för vissa näringsgrenar och yrken. Dessa afgifter synas vara alldeles godtyckliga och tyvärr någon gång hafva berott på tillfällig gunst eller ovilja för vissa klasser.
När det var last, föll det ned på, sanden och s i g där sa oskyldigt ut som den fallande äppelblommen, och dock var det lilla bladet tungt nog ~ a $ knuse et Haab for denne Verdens. Det intryck Camilla gjorde redan som helt ung inom sallskapslifvet i Kristiania framgår af de stmcer af Welhaven, som fru Mathilde Schiött anför i sin vackra teckning af festen för den Attioariga; * *) och vi citera den lilla versen shsom gifvande den bästa bild af Camilla Wergeland i hennes första ungdom. Der blev en Stands i Soiréen Da Prmtens Datter traadte ind, Og Sladren som gick om til Thden Blev stum ved hendes lette Trin. Deii fine Alf paa sexten Aar Var fostret i de grmne Dale, Og i vor vinterlige Dvale Vi studsede ved hendes Vaar.&gt; Men &amp; ren gingo, Camilla tilldrog sig uppmärksamhet och afveil beundran, då hon kom mera i beröring med varlden, ej blott i hemlandet utan äfven under de resor i utlandet, som hon gjorde med fadern (1834) och under vistelsen hos en litterär familj i Hamburg (l 836 - 1837). Men hon var afvisaiide tyst, och man förstod henne ej. Hon hade annu icke lärt att glömma. &gt;Man kan ikke tage p i Hjertet, det behöver Tid - Tid til a t Isgesr, säger hon langt efteråk vid en iterblick på, det första skedet af sitt ungdomslif. *) Den hetsiga litteriir-politiska, fiijijd, som fördes bland den studeraiide iingdomen pQ 1830-40-talen, och i hrilken skalderna Henrik Wergeland och Welhaven voro mhlsmiin för de bådi stridande parterna. * ") Se Dagny, 1893, haft. Längre fram kom henne till mbtes en fin, adel man, kand såsom en skarpsinnig kritiker och tillhörande de friimsta ledarne af det parti, som i den s. k. vskymmingsstriden D bekimpat hennes broder och hans anhangare.
Det kan derföre icke nog beklagas att man, tryckt af dagens behof, och genom naturen af den begagnade Crediten, fann sig tvungen att efter 180g låta våra Export-Producter komma i Utlänningens hand för mindre än hälften af deras verkliga Silfvervärde, och att genom Import och andra medel , för att någorlunda motarbeta nödpenning^ns vanvärde, man nekade den för inhemsk Consumfion arbetande Producenten , att lör sin Product erhålla ett Silfvervär - Den X5 April. 549 de, svarande emot hvad dylika Producter, hos andra, med lika afdrag besvärade Nationer, gälde. Måtte man vid grundläggningen af ett nvtt Systeme, veta bevara Svenska idogheten för dylika oersättliga förluster. Men förgäfves vore detta hopp om ej Banque och Stat blifva åtskiljde. 2:0 ”Penningar föreställa förmögenhet och rikedom:” Sid. 4. Jag kan ej göra mig annat begrepp om Silfret såsom Penning, än'att det föreställer behållningen på förflutne tiders Productioner. Då låter det förklara sig hvarföre Nationer, sorn länge varit idoge och som producera mycket, äro Penninge-rikare än Nationer, som sent uppi trädt pa idoghetens bana, hvilkas högre Classer ännu blott lefva af utländska Producter och hvilkas lägre Classer till en del ännu lefva af utländskt bröd. Då låter det förklara sig huru Penninge-rika Nationer, när de upphört att producera!, kunna blifva fattige; och huru den Enskildte, som utan egen verksamhet makligt lefver på frukten af sina fäders besparingar, med hvarje dag skall blifva mindre rik. Då later det förklara sig hvarföre Penninye-fattiga Nationer, sedan äfven hos dem Arbets-betingssystemet blifvit infört i stället för 1 jenstskyldighets-systemet, nödgas fylla bristen med en Credit-rörelse, som de Penninge-rikare Nationerna icke mera behöfva. Då låter det för - Den rj April. Mara sig hvarföre en Nation, som åt sin Banque gifvit Privilegium Exdusivum på Credit-rörelse, är och förblifver fattig, änskönt dess Productioner ökas.
S. D* Efter uppläsning af Bevillnings Utskottet* Memorial, N:o 70, angående Riks-Ståndens skiljak tiga meningar om Birn vins-brännings afgifrs utgö. rande af de med Fabriker nyttjade Pannor utöfver Nittio Kannors rymd, fann Borgare - Ståndet för godt öfverlemna de stridiga frågorna till Förstärkt Stats-Utskotts pröfning och godkände de föreslagne VoteringsProposit ionerne. S. D. Stats-' och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 655, öfver anmärkningar vid Ridderskapetoch Bihang till R Jfc. Prot. gäle Sami, 51 jet Fröt, Vt dr. d. 15 t) unni, tfs? Adelns vid Betänkande! N:o 588, i frågan om en Stati.stisK Bureaus och Socken Sällskapets inrällan. de, föredrogs ånyo och Iades till Handlingarne. S. I). Följande Betänkanden ösh Memorial föredrogos ånyo och biföllos:^ BevillningsLagoch Ekonomi-Utskottens: N:o 65, om en nv författning emot .Lurendrägeri, oeh 'I ullförsnillning. N:o 66, i anledning af yrkade ändringar i den nu gällande Seglations Ordningen, Banco Utskottet*: N:o 98, i återremitterade frågan om Beglementari. ska föreskrifter för effecters beläning vid det iGö. theberg blifvande Låne-Contoir. N:o loo, om rätrighet att i Banco Disconten, såsom Hypotek för lån, använda d* Statens skuldförbin - Pr»t, Vtdr, d. 15 Decentb. igis, Pelser, hvilka komina att utfärdas till ersättning för enskildes förluster genom uppbringningar. N:o 101, oin redactlopen af den föreskrift, som kommer att meddelas Bsnco-Discont-Verkets Direclion, angående räntans och öfver-räntens, nedsättning.
Jag vill tacka er för hvart vänligt ord, för hvart trofast handslag. Måtte jag för någon enda menniska kunna bli väckelse till så mycket ädelt och godt som ni varit för mig, och jag skall icke anse mig ha lefvat förgäfves. Det var detta jag ville säga innan jag går längre på den bana, som nu tager alla mina krafter, hela mitt intresse i anspråk, och om hvilken jag icke vet, antingen den leder till missräkning och nederlag eller framgång och seger. Jag tror att jag eger mod att möta hvilken af delarne det blir.» Detta skrefs under känslans omedelbara inflytande. Efteråt analyserade hon upp sin stämning i stora boken. Hon skrifver der: »Mitt bref är sant, alltigenom. Hvarje ord är uppriktigt. Men det är motivet till att jag uttalat dem just nu, som är det förunderliga. Aldrig är en känsla oblandad. I sjelfva den framvällande strömmen af tacksamhet och tillgifvenhet gömmer sig egoism och köld. Låt se: Det fans en tid då denne man var mig öfverlägsen i erfarenhet och intelligens. En sökande ande drages till den som är större än han, om han kommer i närheten af en sådan. Det är en gifven lag. Jag slöt mig derför till honom med hängifven beundran. Men så fort en individualitet kommer under inflytande af en annan sådan, som är rikare än han, så kommer den mindre utvecklade individualiten (helst om han är yngre) i ett slags jäsningsprocess; alla möjligheter råka i rörelse, tankeoch känslolif bringas i ett tillstånd af högsta lifaktighet. Med ett ord: då har utvecklingen sina solskensdagar, då spirar allt och skjuter växt. Veckor och månader kunna frambringa resultat, som under vanliga förhållanden skulle kräft år för att komma till stånd. Det är också en gifven lag. Sådant blef också förhållandet mellan oss. Han dref mig fram i min utveckling och jag höjde mig till hans nivå. Så skiljdes vi och jag fortgick i min sträfvan. Det som då växt upp i lycka, det mognade nu i allvar. Men har man som ung hunnit upp en äldre, så är det troligt att man går förbi honom; ty fonden af »möjlighetsvärden» är störst i ungdomen. – Den öfverlägsenhet, jag då blickade upp till, fins icke mer.
Gads barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det som i här draga dogde, Vordo talde intill Gads slägte, fem och fyratio tusend, sexhundrad och femtio. Juda barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill Juda slägte, fyra och sjutio tusend, och sexhundrad. Isaschars barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill Isaschars slägte, fyra och femtio tusend, och fyrahundrad. Sebulons barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill Sebulons slägte, sju och femtio tusend, och fyrahundrad. Josephs barn, af Ephraim, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill Ephraims slägte, fyratiotusend, och femhundrad. Manasse barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill Manasse slägte, tu och tretio tusend, och tuhundrad. BenJamins barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde, Vordo talde intill BenJamins slägte, fem och tretio tusend, och fyrahundrad. Dans barn, efter deras börd, slägter, deras fäders hus och namn, ifrå tjugu år och derutöfver, allt det i här draga dogde,
”Du, som ofta varit mig emot, icke blott tillstyrker denna resa, hvilken du vet så mycket skall roa mig, utan du följer också sjelf med.” ”Hvad vill du att jag skall göra!” svarade Johan, antagande en munterhet, som likväl föreföll något tvungen. ”Man snappar gerna i flykten förslaget om en resa, när man är träffad i hjertat – har jag ej fått korgen!” ”Åh, det glömde jag!” Trenne veckor hade förflutit. Dagligen hade Blenda besökt sin gamla fru, icke blott om aftnarna, utan äfven ett par timmar hvarje förmiddag för musikoch sånglektionerna. Och vår unga hjeltinna gjorde så stora framsteg man kunde vänta af en brinnande håg och ett för musiken så känsligt sinne. Men med allt detta, hur angenämt det än var att spela, sjunga, läsa och slutligen språka om hvad man läst – (den älskvärda gumman syntes i allt som rörde lifvets förhållanden vilja vara en moderlig lärarinna för Blenda) – med allt detta, upprepa vi, hördes dock ingenting af om grefven: den gamla frun nämde honom ej, och hvar afton var det endast vaktmästaren som stod på sin post. På det viset, medan hjertat är fullt af längtan och hufvudet fullt af planer, som aldrig hinna att förverkligas innan andra uppstå, blir slutligen sjelfva lyckan enformig. Blenda fann att hon gjorde orätt i att hoppas något vidare. Hon var ju nu på väg att förvärfva sig de angenäma talanger, som erfordrades för en guvernant-plats, i händelse hon skulle behöfva söka en sådan – på väg att genom en förnuftig läsning kunna bedömma sig sjelf, på väg att blifva ett mönster af förstånd, ja, att blifva sjelfva ”Elise eller Qvinnan i sin fullkomlighet” (någon smula romantik måste nödvändigt vara med) Men ehuru hon stod på väg till så mycket godt, gret hon dock sina ”modiga” tårar i tysthet, ty nu var hennes greflige älskare hårdare än Leicester – det hade visst aldrig varit så lång tid emellan de tillfällen, då han lät Amy Robsart höra af sig – och äfven en engels, ja, till och med en erke-engels tålamod kunde under ett sådant prof slutligen brista.
Särskildt stannade hennes tanke vid de sjuka, de lidande, de öfvergifna i denna värld. En dag yttrade en vän till h e n n e: » Skulle du ej vilja ägna dig åt blomstermissionen, som h a r till uppgift att med lefvande blommor glädja de arma, som försmäkta på våra sjukhus eller i enskilda, ofta fattiga, h e m? » Och härmed var det ord uttaladt, som skulle gifva uppslaget till Marie Charlotte Modigs lifsgärning, den första lilla grundstenen lagd till ett blifvande konvalescenthem. Hon följde vännen till sjukhuset, utdelade sina blommor och såg, med hvilken tacksamh e t de emottogos och hvilka glädjestrålande blickar de framkallade i matta, fcberheta ögon, men hon såg ännu mer, hon såg den begärlighet, hvarmed en och annan af de sjuka lyssnade till de allvarliga eller uppmuntrande ord, som beledsagade blomstergåfvan. D e t var ett utsäde, som mångenstädes syntes falla i beredd jord. Fortsatta besök ledde till samtal med åtskilliga af de sjuka, hvarigenom » sanna berättelser ur lif vet » af gripande art kommo till den vänliga besökarinnans kunskap och väckte hos henne den innerligaste åstundan att kunna göra något mer för dessa arma, hvilka, när de omsider utskrefvos från sjukhuset, ofta långt ifrån fullt tillfrisknade, för att snarast möjligt lämna plats åt någon olyckskamrat i än större behof af omvårdnad, mången gång med en känsla af den djupaste modlöshet motsågo sin utskrifningsdag. Ty huru många af dem stodo icke då öfvergifna, utan arbetskraft och kanske utan hem och utan bröd för dagen! Härom må vi höra fru Modig själf b e r ä t t a: » En ännu ung, vacker kvinna, med den mest tragiska lefnadssaga, låg hösten 1878 i en af Serafimerlasarettets sjuksalar. Hennes ögon strålade dock af frid, ty hon hade vändt sig till G-ud och hon hoppades, att det luftrörssnitt, som för tillfället räddat hennes lif, men kväft hennes röst, snart nog skulle föranleda hennes öfvcrflyttning till ett bättre hem. Svåra kväfningsanfall hade föregått kanylens insättning.
Med afseende på hufvudrigtningen för nuvarande landtransporter inom Östergötland samt folkmängd och näringar, har Kommittéen, såsom kartorna utvisa, låtit från Norrköping utstaka fortsättningen af Östra stambanan i sydvest, öfver Göta kanal vid Norsholm, till Linköping och Mjölby genom den bördigaste delen af Östergötland. Afståndet från Norrköping till Linköping är 4 mil 7720 fot, och anläggningskostnaden 3,173,242 R:dr, häntydande på en i allmänhet gynnsam terräng. Ifrån Linköping fortsätter banans sydvestliga rigtning, såsom förut är anfördt, till Mjölby, och har derifrån blifvit böjd åt söder, förbi sjön Sommens norra ända, till Nässjö i Jönköpings län. Om Kommittéen, trots betydliga lokalliinder, försökt att utstaka linien från Linköping öster om sjön Sommen, för att såmedelst gifva Ostra stambanan ett mera centralt läge genom det 12 mil breda landet emellan Östersjön och Vettern, så hade sedermera dels en omväg för att träffa Södra stambanan ej kunnat undvikas, dels det utmärkt folkrika och bördiga slättland, som banan nu genomskär och berör emellan Linköping och Mjölby, blifvit, till skada för rörelsen, aflägsnadt från jernvägen. Kommittéen har dessutom, i afseende på denna fråga, tagit i betraktande, att förslag redan är uppgjordt till en för jemförelsevis 80 ringa kostnad, i förening med pågående sjösänkningsarbeten utförbar sammanhängande vattenkommunikation från Linköping genom sjöarne Rengen, Jernlunden, Åsunden, Juttern och Krön, ända till Wimmerby, äfvensom från Åsunden till Östersjön vid Gammelby, medelst hvilken segelled midten af landet emellan Ostra stambanan och Östersjön kan erhålla en lika behöflig som för denna orts produkter af hufvudsaldigast trävaror beqväm och billig kommunikation med slättlandet, Göta kanal och äfven hafvet.
Ständer här ofvan anvisat att såsom särskildt reservationsanslag på stat upptagas, öfriga anslag, hvilka ansetts böra blifva ordinarie anslag, må å Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras med den anmärkning, att deras sammanlagda belopp skall såsom ett reservationsanslag anses, samt att de besparingar, som kunna uppkomma å de å Riksgälds-kontoret anvisade anslag, som för folkskoleväsendet blifvit vid innevarande riksdag beviljade, jemväl må af E. K. Maj:t för folkundervisningen tillhörande föremål disponeras. 54:o Af E. K. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga Propsition den 15 nästlidne Maj inhemtas, bland annat, att, sedan E. K. Majit med anledning af Rikets Ständers underdåniga framställning, den 20 Februari 1858 funnit godt åt särskidt utsedde Komiterade lemna uppdrag att utarbeta förslag till nytt reglemente för Gymnastiska Ceniral-institutet samt till den gymnastiska undervisningens ordnande i riket; så hade bemälde Komiterade den 14 Oktober 1859 i berörda hänseende afgifvit utlåtande och deri, jemte meddeladt yttrande i fråga om ordnandet af undervisningen vid Institutet samt angående dess styrelse, tillika föreslagit den uti den Nådiga Propositionen intagna afiöningsstat för Institutet, enligt hvilken stat de årliga utgifterna vid institutet skulle uppgå till ett sammanlagdt belopp af 30,100 R:dr; hvarförutan, med afseende derå att ett fullständigt genomgående af de för gymnastik-läkare och sjukgymnaster af Komiterade föreslagna lärokurser lcräfde ej allenast mycken tid och möda, utan äfven betydliga kostnader, Komiterade hemställt att, på sätt för pedagogiska elever och under en annan form äfven för militärer redan egde rum, stipendier måtte anslås till understöd och uppmuntran äfven för blifvande gymnastik-läkare och sjukgymnast-elever; och hade Komiterade ansett dessa stipendier böra bestämmas till tvänne för hvardera af nämnda elev-klasser, samt, beträffande den sednare klassen, tilldelas en manlig och en qvinlig elev, så framt sökande af båda könen sig dertill anmälde; hvarjemte Komiterade slutligen till E. K.
Äfven jag ämnade anföra denna för att förklara min skiljaktighet från denna ganska mägtiga auetoritet. Gr. v. Platen var i vårt tidehvarf ett bland de mest lysande bevisen på vårt lands fortfarande förmåga att alstra utmärkta, ja, jag säger gerna, stora män. Jag tillriiknade mig som en heder att i alla öfriga mål med honom dela åsigter, för hvilka jag på detta rum ofta och ifrigt stridt. Jag har mycket arbetat med mig sjelf för att äfven uti detta göra det; men 47 års erfarenhet och trägen tänkning i ämnet altsedan 1810 hafva allt mer och mer allagsnat mig från den store mannens åsigt. All ökning af ammer utöfver det antal, man kan behörigen bilda och utrusta, ingår mer eiler mindre i systemet af försvar med massor; och undersökningen, huruvida detta stridssätt äger företräde framför det med öfvade arraeer, adresserar sig således i mer eller mindre mån till den väckta motionen. Försvaret med massor förutsätter för det första oförmågan till all olfensiv; ty endast med fullkomligen bildade och utrustade trupper är denna tänkbar. Den lid, Dea 2-\ I\Iaj. tid, då nationer vältrade sig som snölaviner på nationer, ar alltsedan Åsarnas hitkoinst förbi. Men en defensiv, utan förmåga till offensiv, är redan deri ofullkomlig. Det är att duellera med förmåga att blott parera, icke att stöta. Nu inrycker man med en i proportion till befolkningarna ringa styrka. Man måste handla efter system; framgången beror af strategi och tactik; men ingendera kan användas med obildade och ofullkomligen utrustade trupper. Betraktom nu den, vid denna oförmåga till offensiv, återstående defensiven! Hvilka äro dess vilkor? Jo, först att icke hindra invasion, ty till dennas motande erfordras nödvändigt den regelmessiga stridsstyrka, jag askar; utan denna måste man vara beredd på invasioner, ålan måste insläppa fienden i landet för att sedan förgöra deri. Här väga förhållandena lika i strategiskt hänseende, och krigslyckan ger utslaget. Men skådom följderna för landet äfven vid lyckligaste militäriska utgång. Betänkom de fiendtliga sköflingarna.
Svea IIof-Rätts af Kongl. Majit fastställda Dom, innehölle, att som Kongl. Majit, medelst nädig Resolution den 5 September 1815, för General-adjutanten Friherre Åkerhielm och hans arfvingar i nåder bekräftat de i afseende å Dylta svafvelbruk med hvad dertill hörde, åren 1649, 1680 och 1712 förunnade privilegier och rättigheter, med de villtor och skyldigheter, som dermed å bruksinnehafvarnes sida vore förbundna, och Kongl. Majit genom ytter - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 5 ligare Resolution af den 9 December 1823, i nåder förklarat innebafvaren af Dylta svafvelbruk, hvilken jern väl benämndes såsom egare dertill, vara berättigad att för sig och gina efterkommande detsamma, med hvad dertill hörde, oqvaldt besitta och ega, så länge de med så beskaffad rätt förknippade skyldigheter emot Kongl. Majit och Kronan å bruksegarnes sida behörigen fullgjordes, men å Kronans vägnar icke påstådt, mindre visadt blifvit, att bruksegarne i dessa skyldigheters uppfyllande i någon mån brustit, samt vid berörde förhållande Härads-rättens vidtagna åtgärd att å de af General-adjutanten, Friherre Åkerhielm ingångna köpeafhandlingar utfärda fastebref varit behörig, utom hvad anginge svafvelgrufvan, hvilken, i likhet med grufvor i allmänhet, vore att anse såsom lösegendom, derå lagfart oell fasta ej borde meddelas, ogillade Hof-rätten, på dessa och de af Lagmans-rätten i öfrigt anförda skäl, den å Kronans vägnar om egande-rätten anställda talan. kivad åter anginge de förmåner, som blifvit Dylta bruk af Staten meddelade, så bestode dessa, utom i frihet från krigstjenst för högst 5 bruksdrängar under konskriptionsåren, dels i anslagna kronoallmänningar, dels i tjenstbarketer af frisocknarne. Af do 2:ne bruket anslagna allmänningar bade den ena, den s. k.