Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf har Utskottet ansett straffbestämmelsen uti förevarande fall böra gifvas sådan utsträckning, att det åt domaren öfverlemnas att, inom vissa bestämda gränsor, efter oms-tändigheterne pröfva hvad straff, som bör ådöma» för den begångne förbrytelsen. Med anledning häraf får Utskottet, som ej anser någon skärpning af ansvaret för hotelse med knif eller annat vapen för närvarande böra ega ram, i öfrigt på sådant sätt understödja molionärernes förslag, att Utskottet härmed vördsamt föreslår, det måtte Rikets Ständer, för deras del, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl.. Brefvet den 20 September 1786, stadgas, som följer: Drager eller reser någon oträngd af vredesmode knif, Lag-Utskottets Betänkande , N:o> 47' 5 svärd eller annat ltfsfärligt vapen, och gör annan dermed skada, såsom lyte, sär eller blånad, böte för skadan serskildt enligt lag, och straffes för bruk af lifsfarligt vapen, antingen med böter från och med Sexton Riksdaler Trettiotvå skillingar till och med Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar Banco, till treskiftes, eller med arbete ä fästning eller corrections-inrättning frän och med tre till och med sex månader , efter som gerningen är till. Stockholm den 29 November 1844. Anfe. till Exp. Utsk. dr 39 Nov.. kl. r e. nr. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af 9 §:«■ 20 Cap. Missgernings-balhcn, angående ansvaret för rån. Herr Prosten Schröder har, 11 ti ett hos Högv.
Emot den af General-Tull-Styrelsen föreslagna tillökningen på införselstullen å Salt, med 8 sk. per tunna, eller att tullen skulle förhöjas från 32 till 4o sk., har väl anmärkningar blifvit gjorda af Handels-Societeten, under anförande, att denna vara gåfve en ringa handels-förtjenst; men just i betraktande af denna varas ringa värde nu emot förr, och att den är ibland de få artiklar, som consumeras af alla inom Riket, och således äfven af dem, hvilka icke i annan väg draga denna consumtionsafgift, har Utskottet, med afseende tillika på den större summa, som upp - Bcvillnings-Utskottets Betänkande N.o 17. kommer af en obetydlig påökning, trott det vara både billigt och förenligt med Statens interesse, att härå föreslå en förhöjning, men hvilken blifvit inskränkt till 4 sk* för tunnan. I afseende på artikeln Helsidenvaror, hvilka hittills blifvit förtullade efter alntal, som i så måtto befunnits origtigt, att samma vara, efter olika tjocklek och Väfnads-sätt, kan hafva ett högst olika värde , i hvilket fall det bestämda tull-beloppet varierar i samma raon, relatift till egenskapen af skydd, har Utskottet bemödat sig att få sådana underrättelser, sorn satt Utskottet i tillfälle att utsätta förtullnings-qvantiteten efter vigt, hvarigenom vinnes icke allenast att den åsatte Tullen mindre föränderligt verkar till ändamålet, att lemna skydd åt Fabrikerna, utah äfven att mera lätthet och controll erhålles vid förtullningen. Anledningen till den Ökade tullen på Stenkols-stybbe eller Grus och Cinders är den vunna erfarenheten, att Stenkol förtullas till mindre qvantiteter, sedan serskild tull blifvit satt å Stenkols-stybbe. Örn Tullen ä Ull, Bevillnings-Ulskottcts Betänkande N.-o 27. Den ringa förhöjningen å The afser endast att få någon ökad inkomst af en mera allmänt bruklig öfverflödsartikel.
Man må nu taga fram de räkenskaper, som visa resultatet af den H. VII. 3 314 Den 6 Juni f. m. na åtgärd, så får man se att Staten, i fall den liberala Collegii ledamotens mening vunnit afseende, skulle gått miste om circa 3 å 400,000 rdr, som nu för skattehemmanens ekskog influtit till stort gagn för ekeskogsplanteringarne, som med denna penningetillgång blifvit ombesörjde, utan att Statsverket behöft med några särskilda utgifter för detta ändamål belastas. När man vidare ser af reservationen att de ifrågaställde hospitalshemmanen alldeles icke innehafvas på grund af någon så beskaffad åborätt, som egt rum å kronans hemman, utan att besittningen grundar sig på arrendekontrakter, på hvilkas upfyllande det beror, huruvida de emot hospitalet vidare skola gälla eller ej, så frågar jag om det är klokt, eller vittnar om någon slags omtänksamhet för framtiden att afhända hospitalet eganderätten till dessa hemman, för att lör tillfället skaffa en kontant penningetillgång, som snart nog kan blifva medtagen. Saken kan äfven i det hänseendet vara skadlig, att genom bifall till förslaget man komme derhän, att afven vilja sälja kronans egendomar, å hvilka besittningen också är grundad på arrendekontrakter, och hvarigenom mati skulle tillskynda Staten en oersättlig skada. Jag tillstyrker ytterligare afslag å Betänk:t. Hr von Koch: Jag förmodar att den siste talaren icke haft tillfälle att fullständigt taga del af handlingarne i detta mål, aunars skulle han icke kunnat bygga konklusioner på premisser, som icke förefinnas i verkligheten. Han har nemi. antagit att man skulle kunna ytterligare upbringa arrendeinkomsterna för ifrågav:de hemman. Nu är likvisst förhållandet att af de flere slags hemman, som Danviks hospital eger, är här endast fråga om sådana som blifvit uplåtne under ständig städjeoch besittningsrätt och för hvilka arrendet icke kan upbringas. Danviks hospital har åtskilliga andra hemman, som liro utarrenderade för vissa tider och på hvilka arrendena kunna höjas efter en viss tid.
— Lycklig i medvetandet af uppfyllda pligter, behöfver E. K. M. icke någons loford; men sanningens språk är dock alltid tillätet, och det må derföre icke förvägras R. o. Ad., så väl att yttra sin beundran öfver E. K. M:s förmåga att förena mildhet med allvar och klokhet, värdighet med nedlåtande välvilja och anspråkslöshet, som att förklara sin hjertliga erkänsla för de efterdömen af qvinnlig fullkomlighet, som E. K. M. lemnar, för den sällhet E. K. M. skänker vår älskade Konung och för de ädla grundsatser E. K. M. inplantat hos sina Barn, af hvilkas tänkesätt och handlingar Svenska folkets framtida väl är beroende. — I E. K. M:s nåd och ynnest anhåller R. o. Ad. att städse få vara bibehållet. 2i Den 23 Juli. Till II. M. EnkeDrottningen: Infiir E. K. M. nedlägger II. o. Ad. und. försäkringar om vördnad och tillgifvenhet samt lifligt deltagande i E. K. M:s djupa och smärtsamma sorg. Med sann uppriktighet, beder It. o. Ad. den Allgode, att Han må skänka E. K. M. tröst i sin bedröfvelse; och R. o. Ad. vågar hoppas, alt E. K. M. skall finna den så väl i öfvertygelse!! att Högsts. Konungen bortgått frän jordlifvets mödor och bekymmer lill bättre rymder, hvarifrån Han med tillfredsställelse skådar tillbaka på sin lefnads mångfaldiga brytningar och skiften, som äfven i vissheten att Svenska folket i tacksamt minne bevarar Hans förtjenster mot fäderneslandet, hvars väl nu vårdas afE. K. M:s Son, som redan förvärfvat de rättmätigaste anspråk på hela nationens innerliga och hjertliga kärlek och tillgifvenhet. I Hans bemödanden att bereda E. K. M. lugna och sorgfria dagar, önskar II. o. Ad. uppriktigt alt kunna deltaga; och med anhållan, att E. K.
Maj-.ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående pension på Allmänna Indragningsstaten för Löjtnanten vid Westgötha Regemente Carl Jidius von Holten; Gifven Stockholms Slott den Så Oktober 1862. Hos Kongl. Majit liar Chefen för Westgötha regemente, uti ett af Generalbefälhafvaren i tredje Militär-distriktet med förord insändt memorial i underdånighet anmält, att Löjtnanten vid samma regemente Carl Julius von Holten under en tid af sex år eller alltsedan år 1856, i följd af kroppslig sjukdom, förenad med en sinnets slöhet och förvirring, som understundom gränsat till fullkomlig galenskap, varit oförmögen att någon tjenst vid regementet förrätta, såsom alldeles oanvändbar och för sina handlingaar otillräknelig, ehuru han såväl sistlidet som innevarande år sig till möten å regementets samlingsplats inställt — genom hvilket sjukdomsförhållande, som af åtskillige läkares jemväl öfvcrlemnadc betyg närmare vitsordades, regementet, hvars Suballern-oflicersgrad vore fåtaligare än de Hesta andra Infanteriregementens, efter all sannolikhet under en längre tid förblefve i mistning af en tjenstbar officer, synnerligen som von Holten, hvilken vore född år 1828, i anseende till behofvet af någon årlig inkomst till bekostande af sitt lifsuppehälle, torde vid regementet qvarstå åtminstone till inträdet i pensionsåldern, så framt icke något för hans lefnadsomkoslnadcr väl bchötligt bidrag kunde honom nådigst beredas, till följd hvaraf och jemlikt sin pligt alt så vidt möjligt vore, tillse regementets tjenstbarhet, Regements-chefen hos Kongl. Majit anhållit, att Löjtnant von Holten, i hvilkens helsotillstånd numera ingen förbättring syntes vara att förvänta, måtte såsom pension få bibehålla sina löneförmåner eller så stor del deraf, som motsvarade hans nu innehafvande lön efter normal-stat, utgörande Femhundratjugofem Riksdaler Riksmynt, att af Statsverket årligen utbetalas, med beräkning från den dag han från Löjtnants-beställningen erhåller afsked.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, men då redan, genom det af motionären åberopade Kongl. Cukulärbref den 3 December 1823, blifvit i nåder tillåtet att, utan hinder af hvad dittills varit i Kyrkolagen och enskilde författningar i motsatt syftning föreskrifvet, församhngarne må ega med sina kyrkoherdar öfverenskomma om den tid för Gudstjenstens början, som för hvarje ort kunde finnas mest lämplig, dock med iakttagande att sådane öfverenskommelser ej förr, än de af vederbörande Konsistorier blifvit pröfvade och fastställde, linge till efterrättelse lända, samt att, i händelse stridigheter inom församlingarne uti dylika frågor sig yppade, desamma då borde till Konsistoriernes afgörande öfverlemnas; anser Utskottet, enär ej antagligt är att hinder från församlingarnes sida ofta skulle möta för en öfvenskommelses träffande vid sådan tillfällen, som de i motionen omförmälde, något tillägg till redan befintliga stadganden i ämnet ej vara erforderligt; hvadan Utskottet hemställer att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 April 1860. Ank. till Esp.-tJtsk. den 25 April 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckte motioner om inskränkande eller upphäfvande af den allmogen i sju härader af Elfsborgs län sami städerna Borås och Ulricehamn beviljade särskilda handelsfrihet. I förenämnde afseenden äro motioner väckte inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Robert Fredrik Gross från Calmar län, och af Olaus Svebilius från Gottlands län. Den förre har till stöd för sitt förslag, som afser inskränkning af gårdfari - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Att 77. 7 handeln, åberopat en af Bengt Nilsson från Kronobergs län vid sista riksdagen väckt motion i samma syftning med afseende på Sunnerbo härad i nämnde län.
Ofvalianmärkte betänkligheter emot Nummer-Lotteriets fortfarande hafva så mycket mindre undfallit Stats-Utskottets uppmärksamhet, som Utskottet sjelf uppgifvit dem uti Stats-Utskottets sitt förra Utlåtande i detta ämne; Men de skäl och omständigheter, Utskottet derjemte anfört, såsom talande för den mening, att tiden, för närvarande, icke är inne till Lotteriets indragning, äro, efter Utskottets tanka, vida öfvervägande; Och denna mening kan Utskottet altså icke frångå; Anseende Utskottet för öfrigt, att inkomsten af Nummer-Lotteriet är ett slags frivillig, på Spelsjukan och misshushållningen lagd, Bevillning, hvilken med skäl torde böra föredragas den af tvånget påkallade, hvilken ofelbart måste ega rum, derest nämnde Inrättning skulle upphora. Den farhåga, sorn blifvit yttrad för Riksgälds-Contoirets bestånd, om Utskottets tillstyrkan vinner bifall, att detta Verk skall ansvara för alla hädanefter utfallande Lotteri-Vinster, kan Utskottet icke dela, enär en mångårig erfarenhet visat, att, äfven på den tid visse Numror blefvo mindre ofta, än nu, förbjudne; Lotterie-Spelet i det hela ändock gifvit en ansenlig vinst; Och, i den oförmodade händelse, att detsamma framdeles, ett eller annat år, skulle med förlust utfalla, är, till betäckande deraf, cn betydlig tillgång att påräkna uti den summa af 317,007 R:d. 6 sk. 10 r:st., som, enligt Utskottets, i sammanhang med ofvanberörde Förslag, gjorde hemställan, nu genast kommer att till Riksgäkls-Contoiret öfverlemnas. Ut - Betänkanden.
Ofvanberörde reqvisition fullgjordes sedermera på det sätt, att 4 Ridr styckena levererades under loppet af Oktober och November månader samt 1 Ridrs och 10 öre styckena under December och början af Januari månad detta år. Men som, oansedt den erhållna förstärkningen i förrådet af myntadt silfver, behållningen af 4 Ridr stycken den 11 December uppgick till allenast 18,000 stycken, anhöllo Fullmäktige i skrifvelse af den 12 i nämnde månad hos Kongl. Stats-Kontoret om förständigande för vederbörande å Kongl. Myntverket att, så fort ske kunde, låta utmynta i dylika mynt 500,000 stycken eller 2,000,000 Ridr Runt; och enär, vid sjöfartens öppnande detta år, förrådet af samma myntsort ansågs behöfva ytterligare förstärkning, anmodades vederbörande, den 8 sistlidne Maj att låta myntningen oafbrutet fortgå och att, utöfver reqvirerade 500,000 stycken, utmynta 400,000 stycken eller Ruut Ridr 1,600,000 i 4 Ridr stycken. I afräkning å dessa reqvisitioner äro, efter hand, till och med den 13 nästlidne September till Banken levererade, 3,010,000 Ridr. Sedan hos Fullmäktige anmäldt blifvit, att, alltsedan den 11 Mars detta år, då från Kongl. Myntet till Banken sednast levererades 4,500 stycken enkla dukater, någon leverering af myntadt guld, oaktadt flera gånger derom gjorda påminnelser, icke egt rum, hänvände sig Fullmäktige till Kongl. Stats-Kontoret med begäran, det vederbörande å Kongl. Myntverket måtte erhålla föreskrift att skyndsammast verkställa prägling och leverering till Ban - 33 ken i enkla dukater af den hos Kongl. Myntverket innestående, Banken tillhöriga, guldbehållning. § 23.
Så mycket hellre hade afseende härå bort fästas, som de fleste yttranden i Stånden instämt med Utskottens förut yttrade åsigt att 1845 års författning är både till sin grund och till sina detaljer förfelad och måste förr eller sednare gifva vika för en äudamålsenligare bränvinslagstiftning. Utskotten hafva deremot bibehållit snart sagdt allt det odugliga i 1845 års författning, men föreslagit åtskilliga ändringar deri, som, utan att medföra åsyftadt hinder emot missbruk, skulle i vida högre grad föranleda de flesta bränvinsbrännare att, dels 16 Bevillnings-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Vtsh. Utlåtande, lV:o 2. såsom ren nödvändighet, dels säsom god beräkning, läta förändra deras gamla redskap, eller lägga sig till ny, än om Utskottens, på Kongl. Maj:ts nådiga proposition grundade förra förslag blifvit godkändt. Synbart hafva Utskotten åsyftat att förekomma några kända missbruk af nu gällande författning, men i de nya föreskrifterne öppnat utväg till andra. Den tillökning i beskattningen, som Utskotten tillstyrkt, faller så ojemnt, utan proportion till redskapens verkliga afverkningsförmåga, att statens inkomst sannolikt ej skulle vinna beräknad tillökning, emedan bränvinsbrännaren skall finna sin uträkning att, med bortläggande af de missgynnade redskapen, förse sig med andra, som blifvit allt för mycket skonade. Sedan jag i ofvanstående vågat fälla en förkastelsedom öfver förslaget i allmänhet, tillåter jag mig upptaga till granskning åtskilliga af dess §§. § * Utskotten hafva här bibehållit den gamla hotelsen med bränvinsförbud. Jag vill ej upptaga tid och utrymme i denna reservation med återupprepande af de giltiga skäl, på hvilka kommitléen för bränvinslagstiftningen tillstyrkt borttagande ur författningen of denna föreskrift, som aldrig gagnat, men ofta skadat fäderneslandet. Kongl. Maj:t har icke heller i Sin nådiga proposition bibehållit detta vilkor. Jag vågar alltså, under åberopande af de skäl, som ofvannämnda kommitté anfört (pag. 13 Bevilln.-Utsk. mern.
I Rikets ställning till främmande makter kunna inträffa förhållanden, som fordra Rikets Ständers sammankallande, men under den händelsernas utveckling, som ligger utom gränsen för möjlig beräkning, lemna oafgjordt, huru ofta Rikets Ständers åtgärder i anledning af sådana, för Riket ytterst maktpåliggande ärender under längre eller kortare tidrymd kunna komma att erfordras. De yttre politiska förhållanden, under hvilka närvarande Riksmöte ingått, äfvensom beskaffenheten af Kongl. Maj:ts i anledning deraf till Rikets Ständer gjorda Nådiga framställningar, antyda nogsamt möjligheten deraf, att till och med efter kortare tids förlopp från den dag, då detta Riksmötes slut vore alt påräkna, Rikets Ständers förnyade sammanträde kunde blifva af nöden. — Sålunda kunna tillfällen inträffa, då det tveksamma valet är att göra emellan, å ena sidan, Rikets Ständers sammanvaro under en tid, då deras verksamhet icke är af för handen varande ärenden bestämdt påkallad, och, å andra sidan, olägenheterna af ^nart förnyad Riksdag med dess i Grundlagen stadgade nödvändighet af ånyo upp gjord statsreglering med flera andra, till hvarje Riksdag hörande åtgärder. En utväg, som kunde afhjelpa nu anförda olägenheter, utan att i någon väsendtlig mån rubba den i Grundlagarnes nuvarande skick utstakade ordning för Riksdagarne och ärendenas behandling, tror Utskottet sig finna deruti, att. efter det Rikets Ständer sammanvarit den tid af fyra månader från emottagandet af konungens Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, som är dem i Grundlagen förbehållen, Riksdagens fortsättning, då omständigheterna det föranledde, kunde uppskjutas under någon lämplig viss tid, men emedlertid möjligen ett eller flera Utskott, hvilkas verksamhet för mera vidtomfattande ärenders beredning erfordrades, Riksdagsärenden bereda och utarbeta. Utskottet har derföre uppgjort ett förslag till tillägg i Grundlagarne i sådan syftning, hvilket härmed till Rikets Ständer vördsamt öfverlemnas, innefattande, att 109 §. Re gerings-Formen och 80 §. Riksdags-Ordningén måtte erhålla denna lydelse: Reger ing s-Formen: §.
En gång drogo vi dem af oss och hängde dem på en gren, men i den regniga höstluften hjälpte det föga, och de voro nu endast så mycket kallare, när vi med stort besvär åter lyckades kränga dem öfver oss. Stöflarna var det icke tal om att få af. Stundom torkade de under gången, men blefvo snart i ett träsk lika genomblöta, och det ena slagregnet följde det andra. Jag hade med mig en bit fläsk och ett stycke svart bröd, som jag delade med min tystlåtne och som det tycktes undergifne olycksbroder, och därefter tuggade vi blad och kvistar och allt hvad vi kunde komma öfver. Hungern var oss dock icke på långt när en sådan gnagande plåga som den beständiga kalla fuktigheten, hvilken tvang oss att hacka tänder ännu under sömnen. Allt som krafterna aftogo stelnade våra leder så att vi icke kunde röra dem utan smärta. En afton hörde vi oförmodadt hundskall, och för ett ögonhlick kände jag att jag rodnade af glädje, men strax därefter kom besinningen med tanken på faran. Jag vände mig åt motsatt håll, och Långe-Jan följde mig tigande som alltid, men när vi hade gått en stund, märkte jag att vi endast ytterligare närmat oss hundskallet. Då tog jag knekten i armen och vände mig åter mot andra sidan, men liksom dragna af en oemotståndlig inre lockelse gingo vi oafbrutet så att vi kommo hunden allt närmare och närmare. När jag slutligen släppte Långe-Jans arm, gick han ännu fortare. – Halt! – ropade jag efter honom, utpinad af fukten, men ändå föga sinnad att gå rätt in i en fientlig gård, där rimligtvis första bästa yxa skulle hälsa oss. – Halt! Halt! – eftersade Långe-Jan lydigt, men fortsatte det oaktadt att gå. Då sprang jag kapp honom samt tog fast i bältet, och, så länge jag höll honom, stod han alldeles rak och orörlig, men genast när jag släppte taget gick han vidare. – Halt! Stå! – dundrade jag rasande som om jag befunnit mig midt inne i elden och förbluffad öfver en så plötslig och så uppstudsig envishet hos en knekt, som inlärt vår järnhårda disciplin.
Deremot och dä enligt 6o § Regeringsformen, Kongl. Maj-.t äger ratt att utan Riksens Ständers hörande, efter omständigheterna höja Stora Sjö-Tullen pä inkommande och utgäende Spannemäl, hwilket kan pä det sattet »verkställas, att samma ändamål, svin med ett förbud, derigenom winnås, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Riksens Högloflig» Stander wille till Kongl. Maj:t eget Nädiga ompröfwande öfwerlemna detta wigtiga ärende, samt i underdånighet anhälla, det Kongl. Maj:t i Räder läcktes stadga den Princip af Tullförhöjning, som kan i88 Dm 4 November. kan pröswas nödwändig, att nu, om ej hindra, likwäl minsta en sä öfwerdrifwen införsel af Stanne» mål fran de Länder, som deraf äga öfverflöd, att derigenom wanpris pä wär egen Säd, kill Landtbrukarens förlust kunde uppkomma. Dock får U stöttet äfwen hemställa, om icke wid denna underdä!n'ga anhållan kunde tilläggas, det Riksens Högloflig» Ständer önstade, att undantag i Tullens rhrhöjning mätte göras för de Norra Otterne öfwer Gefle, hwilka af kriget blifwir utblottade och lidande; hvilket dock, jämte nägre Ledamöters särskildt yttrade mening, Riksens Högloflig» Ständers egen pröfning »vördsammeligen understa iles. Stockholm den 2 Ok tober 1809. Pä Höglofl. Ridderstapet Pä Högwördige Prcsteoch Adelns wägnar: Ständets magnar: stok. 6adrOxonllgerna. kckaznus Lragnolius. Pä Wällofliga BorgarePä Hederwärda BondeStändels wägnar: Smndets wägnar: LLolrönlrerr. k. Lricslon.
Under den tid, som efter sednasle Riksdag förflutit, har uppköp af vexlar endast ifrågakommit mot slutet af nästlidet år, hvadan åtgärderna hufvudsakligen inskränkt sig lill indragning af de fordringar, Banken å utrikes ort sig fönärfvat dels i följd af de under åren 1847 och 1850 uppköpta vexlar, dels genom ränta och kapital—afbetalning å de på utländskt mynt ställda obligationer. Banken innehar, samt dels genom försäljning af ett mindre parti Spanska Piastrar. Till närmare jemförelse af de i afseende på köp och försäljning af vexlar vidtagna åtgärder, får Utskottet meddela nedanstående sammandrag för åren 1848, 1849 och 1850. Jemte anmälan, att Hrr’#F. Schartau och C. D. Arfvedson under ifrågavarande tid fortfarande innehaft uppdraget att vara Deputerade i och för Bankens vexelärender, anser Utskottet sig böra meddela, att bemälde
Förgäfves skulle man försöka öfvertyga någon, att en i enlighet med gällande lags föreskrift vunnen förmån, om förmån det är, kan kallas eludering eller kringgående. Om meningen varit, att all den bränvins-redskap, som under två höst-månader varit begagnad, skulle förblifva förseglad intill Maj månad eller icke kunna fritt dispo neras lill afsalu, eller att hemman, som under förstnämnde månader icke begagnat sin brännings-rätt ej heller skulle ega begagna densamma under April, så hade — under förutsättning, att det ens varit möjligt, då intet förbehåll om ett dylikt undantags-förbud linnes i författningen — beslutet i alla full åtminstone bordt vara fattadt och tillkännagifvet före den tid, då de anmälningar, hvilkas giltighet man vill erkänna, borde ske. I annan händelse skulle den, som tillfälligtvis kommit att anmäla sig först, vunnit en oskälig fördel framföre den, som, i full trygghet att han ingenting försummade, uppskjutit sin anmälan till en tid, hvartill Författningen lika väl medgifver uppskof. Om en ovanlig mängd brännerier i April komma i gång på hemman, för hvilka brännings-rätten icke förut blifvit begagnad (och det är, enligt 2 § af bemälde Kongl. Förordning, vid hemman, som rättigheten är fästad, icke vid person eller redskap, såsom motionären tyckes hafva sett saken), så må detta vara skadligt; men om det icke sker på något ställe, der det icke enligt författningen får ske, så känner Utskottet intet lagligt medel, hvarmed det onda kan förekommas. Den händelsen, att brännerier, som egt uppkomma, förut icke uppkommit, må vara en lycka för samhället, och en olycka om de uppkomma nu; men en dylik olycka kan, så länge lagarne skola ega helgd, icke förekommas genom annat än åtgärder förut, innan det onda redan uppstått. Detta är man sedermera icke berättigad att genom retroaktiva tillgöranden hindra eller att stämpla såsom en öfverträdelse, icke ens såsom ett kringgående. Utskottet befarar ingen tillvitelse för vankelmod, sorn skulle ligga deruti, att det tillstyrkt Herr Doktor Sandbergs motion, men ser sig nödsakadt att afstyrka den nu i fråga varande.