Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan finues dock icke i Europa, och någon anledning att en dylik skall uppkomma förefinnes ej eller. Mera omständligt torde det icke behöfva visas, a t', hvarje mindre land, som vill hafva sitt silfvermynt kändt och erkändt, mäste ställa, det i ett gifvet och lätt beräkneligt förhållande till den Tyska Vereins-thalern; och då denna, på sätt redan är anmärkt, eger ett bestämdt värde i förhållande till Hamburger-mark-kuranten, vinnes ock, genom en sådan anordning, de fördelar, som åtfölja ett Svenskt mynt, hvilket är lämpligt att erhålla en bestämd beräkning i Hamburger Mark kurant. Enligt myntordningen den 9 Maj 1855 och Kongl. Förordningen den 3 Februari 1855 består myntsilfver af 3 delar fint silfver och en del koppar. Af 2 skålpund viktualievigt sådant silfver, utmyntas 25 hela Riksdaler Silfver-specie, som alltså innehålla 1^ skålpund fint silfver. Då nu ett Svenskt skålpund motsvarar 425 Franska gramm, hvaraf utmyntas 16 j Specier, visar sig att en Specie innehåller 254 Franska gramm finsilfver. Den Tyska Vereins-thalern är deremot grundad derpå, att ett skålpund Tysk tullvigt, motsvarande 500 Franska gramm, finsilfver utmyntas till 30 Thaler, så att hvarje Thaler innehåller 16 j gramm finsilfver. Den Svenska Specien innehåller väl, såsom nyss är visadt, 254 gramm finsilfver, men sällan gäller den i Hamburg mera än 25 gramm, eller 50 procent mera än Thalern. Det är denna skilnad af 4 gramm på hvarje Specie, sorn nu vanligen går förlorad för innehafvaren af det Svenska myntet, då han i utlandet vill göra sig det till godo; och denna förlust skall, om än småningom, dock säkert förekommas, om den Svenska Specien bestämmes att hålla 25 gramm finsilfver och således jemnt 50 procent mera finsilfver än den Preussiska Thalern.
Vid förnyad föredragning bifölls Banco-Utskotlets den 18 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, V:o 36, i anledning af Kongl. Maj:ls Vårbga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående åtgärder för ordnande af Rikets pen ni lige-väsende. S. D. Föredrogos ånyo och bi föllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 18 dennes f. m. på bordet lagda betänkanden: VT:o 96, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 29 Januari 1831, angående stämpling af tackjern; N:o 97, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl.
Ständer göra nådig framställning om denna lägenhets upplåtande till nämnda ändamål, antingen kostnadsfritt eller mot billig ersättning, lämpad endast efter lägenhetens jordrymd, dels ock i nåder förordna atl under tiden all åtgärd för vidare utarrendering af omförmälda lägenhet matte varda inställd. Sedan Kongl. Maj:l öfver denna underdåniga ansökning infordrat Sitt och Rikets Kammar-kollegii underdåniga utlåtande, har bemälda Kollegium den 2 December sistlidet år dylikt utlåtande afgifvit och dervid tillika öfverlemna!, dels infordrad underdånig förklaring af lägenheten Stallmästaregårdens nuvarande arrendator, entreprenören Anders Carlsson, som, på grund af honom utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillerkänd options—rätt til! nytt arrende af samma lägenhet, bestridt ansökningen, men erbjudit sig atl till ifrågasatta hamnplats upplåta erforderligt utrymme vid lägenheten mot den afgift, sorn emellan honom och Bolaget kunde öfverenskominas, dels ock underdånigt yttrande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, på samma giund, afstyrkt nådigt bifall till den sökta upplåtelsen af hela lägenheten Stallmästaregården, hvaraf på sin höjd en mindre del kunde för afsedda ändamålet erfordras. — För egen del bar Kammar-kollegium/ jemte meddelande, bland annat, att del genom sednaste kontrakt bestämda arrendet för ifrågavarande lägenhet utgjorde 1S8 tunnor 26| kappar, hälften råg och hälften korn, hvaraf lith. till R. St.
Detta anser jag tor ett nytt skäl att återremittera betänk., ty om än banken redan har öfver 3,3oo,ooo r:drs upplagd vinst, så är det ingen skada, utan snarare en fördel , om denna vinst blefve än större. Om det beslut jag yrkar skulle föranleda en strängare undersökning vid hvarje riksdag, rör:de låntagarnes vederhäftighet eller osäkerhet, så synes icke heller detta vara någon förlust, utan snarare ett gagn; ty ju närmare kännedom man äger örn säkerheten eller osäkerheten i bankens rörelse, ju bättre måste det vara. Hr von Troil, Emil: Discussionen har redan måhända varat tillräckligt, och jag får derföre endast gifva tillkänna, att jag från längre tid tillbaka varit öfvertygad 0111 olämpligheten af att bilda en särskild reservfond för en af bankens lånerörelse-grenar. Den allmänna disconten likasom Handels-disconten är ej något annat än ett af bankens lånecontor. Förluster kunna visserligen uppkomma på denna lånerörelse och uppkomma verkligen efter hand; men detsamma gäller äfven för hvarje annan gren af bankens lånerörelse. Efter samma grundsats skulle man således för Den 16 November f. m. 43 hvarje särskild gren deraf hilda en reservfond; således en för silfver-belåning, en för faslighets-belåning , o. s. v. Della tror jag skulle vara , pu salt Hr von Hartmansdorff redan antydt, ganska olämpligt, och endast lända till svårigheter vid redovisningen och leda derhän, att alltid någon af de särskilda reservfonderna Idifver otillräcklig; ty det ur en känd sak, att hvarje försäkringsbolag , hvarje assurance-inrättning blir säkrare i samma mån, sorn den får en större omfattning, oell en reservfond är intet annat än en assuranceinrutlning för de förluster, som en eller annan del af ett större verks lånerörelse kan vidkännas. Jag tillstyrker alltså återremiss, och anhåller att Utsk. ville ändra sitt förslag i denna del. Skulle det befinnas, att bankens allmänna reservfond blefve otillräcklig, om den skulle betacka äfven dt förluster, som kunde uppkomma för Handels-disconten , så är ju tillfället öppet att efter behag föreslå denna grundfonds förökande.
"De för Extra Statsregleringen ”anslagne medel, enligt 79, 80,81, 82, 83, 84, 85, ”86, 88, 90, 91, 92, 93 och 94 5$., böra, i den ”man de för anviste behof blifva att tillgå, af Riks”gäldsContoiret till H. Mit Konungens disposition, för ”StatsContoirets räkning, emot Ränta i Banken insättas, på sätt för långifvare af allmänheten varder bestämdt. De härigenom inflytande räntemedel få till ”extra anslagen användas, med iakttagande, att ränte - Betänkande n, N:o 437. 617 ”vinsten af anslagen till FörsvarsVerket anvisas till ”Tredje HufvudTiteln till H. M:t Konungens disposition till förstärkning för oförutsedda Militaire utgifter; dock så, att desse räntemedel ej få användas till "löner, pensioner eller gratificationer.” Härvid har likväl af flere V. BorgareStåndets Ledamöter jemväl blifvit yrkadt det förbehåll, att den ränta, sorn RiksgäldsContoiret kan komma att utgifva å de lån, Contoiret, för hastigt uppkommande Statsbehof, möjligen blifver nödsakad att upptaga, måtte, till undvikande af förlust för Gontoiret, af den inflytande räntevinsten å ifrågavarande medel först betäckas, innan något deraf till StatsVerket utbetales.
M. vid slutet af 1835 års riksdag, alla möjliga behållningar sedan förra åren och på sin höjd jemväl detta års upphörd kunna, så långt de räcka, anses underkastade disposition, bolaget likväl stannade i mistning i afseende på alla de, efter gjord afräkning återstående årliga anslagen, ulan alt Orsaken dertill kunde tillskrifvas annan inverkan, Un den af händelserna och sakförhållandena, deribland synnerligen framstår det oregelmessiga i hela proceduren och den prekära naturen af handelsoch sjöfarts-fonden, på hvars fortfarande bolaget nog oförsigtigt förlitat sig. Nu, ehuruväl mången enskild representant lika med mig torde anse det för framtiden gagneligt, om emot försöken att, utöfver R. St;s medgifvanden och tvertemot grundlagens uttryckliga förbud, belasta Riket med gäld, någon praktisk varning lämpligen kunde åstadkommas, så att icke den grundsats stadgades i statsförvaltningen och till retelse för den enskilda speeulationeu, öfverginge till ett farligt proejudicat: att något ändamål, ehuru nyttigt i sig sjelft, finge gifva helgd åt förbjudna medel; förekommer dock, å andra sidan, dels att R. St., genom sin efterlåtenhet vid föregtde riksdagar att strängt handhafva den makt grundlagen lagt i deras händer att controllera och förekomma orcgelmessiga dispositioner, gifvit vederbörande en, i förmodan om samma systemes fortfarande, nog lockande anledn. till försök att vinna medel af Staten i sådan väg — hvilken efterlåtenhet jag till en viss grad anser ålägga nuvar. Representation en förbindelse att godtgöra följderna; dels att det med hvarje civiliseradt samhälles värdighet och troligen D en ii Juli. afven med dess sanna väl i längden öfverenstämmer, alt, så vidt sig göra låter, bereda utvägar för de förbindelsers uppfyll inde Regeringsmakten iträd t, och såmedelst söka, i hvad på Representationen ankommer, gifva åt den förstnämnda både inre och yttre anseende; alltså skulle jag förmoda, äfvensom jag önskar det, att R.
Ingen kan tillräkna honom ett sådant förhastande; men en Regering får icke lättsinnigt förutsäga eventualiteter, sorn kunna ega ett betydligt inflytande på landets ställning, helst när denna ställning hufvudsakligen kommer att blifva beroende af Stormakters handlingssätt. Det enda, som man med säkerhet kan förutsäga och med skäl fordra, är alt Styrelsen hädanefter som hittills skall framgå på den bana, som utstakas af nationens sanna intressen, ,af vården om dess sjelfständighet, och dess sekelsgamla ära. Jag är öfvertygad, ali R. o. Ad. icke hyser något misstroende lill Styrelsen i delta fall, och att det beslut, R. o. Ad. snart går att falla, skall utgöra eli bevis på Ståndets förtroende till den högste jordiske ledaren af våra öden. Hr H jerta, Lars: Om jag endast skulle utgå från min öfvertygelse om den sannolika utgången af den fråga, hvilken nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, skulle jag visserligen icke upptaga tiden genom att förlänga den öppnade diskussionen. Det är dessutom redan i sig sjelft betänkligt att yttra sig i en sak af så grannlaga natur. Jag hoppas fullt och fast, att de tider äro och skola vara förbi, då frågor, sådana som denna, endast bedömdes från ensidiga partiåsigters ståndpunkt och då del ena partiets seger öfver det andra gällde mera än fäderneslandets sanna bästa. Jag hoppas och tror, all inom Svenska representationen och äfvenledes inom Svenska folket det knappast finnes någon, som ser mera än ett mål för häfdandet af Sveriges urgamla ära, eller skulle vilja beträda en bana, som leder från detta mål. Den skiljaktighet uti åsigterna, som i denna fråga kan ega rum, synes mig således icke kunna afse sjelfva målet, utan fastheldre vara en gifven följd af ett upriktigt försök att lösa problemet af hvad en oviss framtid kan bära i sitt sköte. Men just af denna anleda, måste hvarje representant vara både berättigad och pligtig alt öppet uttala sin öfvertygelse i en så vigtig fråga, om han har en sådan, äfven om den i något afseende skulle skilja sig från det tänkesätt, som är det allmänt rådande inom det rum, der man uppträder.
Vidare har Herr Öfversten Friherre Ericson, i anledning af den i år verkställda undersökningen om jernvägens förläggande öster om sjön Sommen, yttrat: “Den genom enskilda bidrag bekostade, nu utförda undersökningen har haft “det goda med sig, att den vigtiga frågan om östra stambanans rätta läge blifvit “närmare utredd, och, hvad som i en nära framtid för sydöstra Östergötland och “norra delen af Kalmar län är af synnerlig vigt, frågan om en kanalanläggning “mellan Linköping och sjön Rengen, med utsträckning genom sjöarne Jcrnlunden, “Åsunden, Juttern och Krön till inemot Wimmerby, måste genom jernvägsfrågans “utredning framträda med ökadt intresse; ty den redan vidgjorda och icke obetydligt påkostade kommunikationsleden iängs sistnämnde sjöar bör på ett eller “annat sätt få sin utsträckning till Linköping, der på samma gång segelleden på “Roxen och Göta kanal samt. en station på östra stambanan, sedan denna kommit “till stånd, anträffas. De orter, som öster om Sommen kunnat vänta sig fördelar 284 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 140. “af östra stambanans anläggningi denna rigtning, böra, med afseende å dessa “bygders tunga produkter, vara mera betjenta med en ändamålsenlig kanalisering “af ofvannämnde vattendrag fram till Linköping, än med jernväg, som endast “delvis kommer dem till godo.“ Af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof finner man ock, att Kongl. Maj:t ansett anläggningen. af Kinda kanal vara af synnerlig vigt, enär utaf den mängd arbeten, som omförmälas i Vägoch Vattenbyggnads-styrelsens ofvanomförmälda generalförslag, endast tvänne kanalanläggningar blifvit af Kongl. Maj:t föreslagna att erhålla statsunderstöd, nemligen segelleden från Hattefura hamn vid Wenern till sjön stora
Rikets Ständer hafva förr en gång erfarit, huru det förtroende, de hyste för sina Fulimägtige, blifvit motsvaradt. Fullmägtiges handlingar äro föremål för hvars och ens fria bedömande; hvarje ord, Den 20 November f. m. sora går ur deras raun, antecknas, och i långliga tider vittnar lör eller emot deras rättskänsla och deras förstånd. Voteringslådan åter, hvarifrån, efter långa debatter, Instruclionerne slutligen utgå, medvetslös som grafven, mottager hvad der nedlägges, och förblifver stundom graf för rättvisa och förstånd. Herr Tham> Wollrath: Jag skall afhålla mig ifrån att ingå i theoretiska undersökningar, äfvensom i svaromål på de theorier, hvilka här blifvit framställde; det Utskott, till hvilket motionen kommer att remitteras, må pröfva deras balt. Men då så olika begrepp uppstått om meningen med förslaget, och sättet, hvarpå det hör förstås, anhåller jag alt i korthet få förklara, huru jag fattat detsamma. I motsatts med andra Talare bar jag icke trott förslaget vara ämnad t, att inleda jorden uti större skuldsättning, utan att efterhand befria jorden från den skuld, hvaruti den för närvarande häftar. Jag har trott, att de penningar Banken skulle upplåna (emot skuldförbindelser, på hvilkas namn jag nu icke fäster afseende, ty det är en särskild fråga) åter skulle utlånas på sådane vilkor, att lånen skulle försvinna inom några och trettio år. Härigenom, äfvensom genom den successiva åtel betalningen af de nuvarande Bancolånen, hvilka likaledes småningom amorteras» skulle jordbruket, utan särdeles a3o Den 20 November f. m. tänning kunna betala sin skuld, genom blott erläggande af 6 procent om året. Till ytterligare förklaring af min mening vill jag tillägga, att inga enskilta lån kunna erhållas under 6 procents ränta, utan att någon afbetalning på capilalet dervid inberäknas; men då bär 6 procent skulle erläggas bio It under en viss längd af år, utan att någon annan capital-afbelaluing någonsin skulle komma i fråga, synes mig delta innebära den lättaste utväg för låntagarne, att betala sin skuld.
Under denna Kungsgård lydde 16f| mantal arbets-skvldige hemman, indelade i 29§ hofverier, hvilkas skyldigheter voro bestämda genom ett af Krigsoch Kammar-kollegierne den 2 November 1780 faststäldt kontrakt, och uppskattade till 903/',. ökesamt 2,014,f dränge-dagsverken, beräknade i värde till 1,612 R:dr 26 sk. 8 rst., hvaremot boställets bruknings-kostnad af ombuden blifvit taxerad till 1,722 R:dr 16 sk. 9 rst.; och då äfven här arbetsbönderne vid undersökningen förklarat sig ej vilja ingå på någon öfverenskommelse, hade förrätlnings-mannen, vid det förhållande, alt en Staten tillhörig allmän inrättning vore i besittning af ifrågavarande Kungsgård, samt att arrendatorn yt trat sig vara fullt belåten med uppskattningen, ansett något vidare yttrande icke påkallas. Tomarps Kungsgård: om 7\ mantal, hvarunder 18j|- mantal, fördelade i 3l£ hofverier, voro arbets-skyldige, i enlighet med hvad en af Kongl. Krigsoch Kammar-kollegierne den 24 December 1785 fastställd frivillig öfverenskommelse bestämde; varande dessa hemmans arbels-skvldighet till Kungsgården uppskattad lill 1,291|- ökeoch 2,018 dränge-dagsverken, af ombuden värderade till 1,991 R:dr 21 sk. 3 rst., hvilken summa dock ansetts böra rättas till 1,993 R:dr 23 sk. 3 rst. Efter det arbetsbönderne vid tillfället vägrat uppgöra någon öfverenskommelse, hade förrätlnings-mannen ansell ersättningen från dem böra bestämmas lill 86 R:dr för hell mantal, eller inalles till R:dr 1,575: — -tså att Slaten skulle tillskjuta . » 418: 23. 3. för alt fylla detta belopp af R:dr 1,993: 23.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få Den j Julii /, m. 26 j åtfölja den förmodligen blifvande återremissen till StatsUtskottet. / Friherre Lagerbjelke, Johan: Emot Stats, Iftskottets Betänkande, angående tredje HufvudTiteln, hafva tvänne hufvudsakliga anmärkningar blifvit gjorde, den ena, att alla sådane anslag på denna Titel, hvilka egentligen tillhöra Skeppsoch Fästningsbyggnader, samt materiella anskaffningar, böra betalas med Stats-obligationer; den andra åter, emot Utskottets förslag till delning af denna HufvudTitel, uti tvänne särskilta Titlar, en för hvardera Försvarsverket, nemligen den tredje för Arméen, och en ny den 10 för Sjöförsvaret. Jag vet ej om jag bedrager mig, men mig vill synas, som skulle idéen att sträcka StatsObligationers användande ända till anslagen på tredje HufvudTiteln, kunna leda till det resultat, att denna Titels sluteliga bestämmande blef ytterligare och tor hända länge nog uppskjutit; ty innan afgöras kan, om StatsObligationer böra till det eller det behofvet användas, lärer vara nödigt, att principen af deras creation blifvit besluten, hvilket ännu icke skett. Val hafva Statsoch BancoUtskotten, uti deras Betänkanden om Allmänna Finance-regleringen, framställt och tillstyrkt antagandet af denna princip, men ärendet har ännu ej hos Riksens Ständer kommit till öfverläggning, än mindre hunnit förvänd* las till beslut. Således af två saker en, antingen skulle tredje HufvudTiteln än vidare hvila till dess tillvarelsen af Statsobligationer blifvit 361 Ben 7 julii J, m. Lag, eller örn man nu vill afgöra denna Titel, dess anslag bestridas med kända eller närvarande tillgångar, icke med tvifvelaktige och till framtiden utställde. Hvad sjelfva saken angår, eller användandet af ifrågavarande Stats-papper till anslag på tredje HufvuöTiteln, har jag deremot åtskilliga betänkligheter, som jag hoppas Ridderskapet och Adeln tillåter mig vördsammast anföra.
Friherre Hjerta, Fredric: jag anhåller att få åberopa den reservation, jag uti Utskotten afgifvit och ber Ridderskapet och Adeln vara Dm 18 Juni i f. m. öfvertygadt, att det är för saken, icke för parsonerne, jag talar. De iötjena ej medlidande för deras förhållande, men genom tillämpning af hvad Utskotten föreslagit blifva de hårdare straffade, än sjelfva^bedrigarne. Sedan jag uti Utskotten reserverade mig, har jag fått veta, att Konungens Dom rörande Kock, som icke länge sedan blifvit utfärdad förändrat HofRättens och RådstufvuRättens Domar uti Concursmåiet, sålunda, att å gäldenären Koek må af Curatorerne yrkas vidare ansvar, dock ej utöfver 2 års fängelse. Om nu Riksens Ständer bifalla hvad Utskotten föreslagit, så blifver följden, på sätt min ofvanberörde reservation innehåller, att dessa oredliga gäldenärer blifva deras personliga frihet betagne längre tid, än lagens stränghet för deras begångne brottslighet kunnat ålägga, och ingen annan makt, än kommande Riksens Ständer, kan förändra ett sådant beslut. Jag vågar följagteligen anhålla om Betänkandets återremiss , ifall andra med mig härutinnan instämma. Friherre Boije, LudvigMinoriteten inom Utskotten, har antördtskäl forsin mening, sådane att jag för dem begär återremiss. Betänkandet synes fordra, att deri nämnde personer skola ovilkorligen hållas bysatte; och detta är dock »tt gå för långt, dels emedan det är att ingå tå Dea 18 Junii f mi 473 i en fråga, nerom värdigheten af Ständernes befattning, såsom Lagstiftare* och dels emedan det är att till särskild olycka för samma personer, stadga ett undantag ifrån hvad som i allmänhet, äger rum. Det är sannt att desse personer hafva begått brott , men sedan de undergått det straff lagen ådömt dem, så får ej straffet utsträckas längre; och de kunna då mera icke betragtas annorledes, än såsom andre gäidenärer i Disconten.
Till de anmärkn:r, som jag hade äran framställa då jag förra gången hade ordet, tager jag mig friheten att göra några tillägg. t första § säges: ”Den som, vare sig efter erlagdt vad eller genom besvär, i Hofrätt fullföljer talan emot Underrätts, K. Bef:h:des eller annan Embetsmyndighets beslut, bör, jemte tvenne exemplar af den skrift, hvaruti talan fullföljes, ingifva det öfverklagade beslutet med vadebevis, derest i målet vädjadt blifvit, så ock alla protokoll, som deri förde äro, tillika med andra handlingar, hvarpå han sig beropar”. Dervid har Utsk. förbisett alt Den 4 Juni f. ra. 459 i konkursmål föreskrifver lagen, alt handlingarne skola af domstolen till Hofrätten insändas. Parten kan således åberopa dessa handlingar, ulan att behöfva insända dem, och bör följaktligen icke genom underlåtenhet att inlemna handlingar, hvilka af domstolen skola inskickas, äfventyra förlust af sin talan. Af denna §:s stadgande rörande behandlingen af mål, fullföljda i Hofrätt, skulle man kunna sluta, att Hofrätt icke har alt handlägga andra mål, än sådana, som dit inkommit antingen genom besvär eller genom vad, men huru skulle då förfaras i sådana mål, som äro lill Hofrätt instämda? Skulle med den förfaras efter den af Utsk. föreslagna ordningen i afseende på hvad under eller efter skriftvexlingen är att iakttaga, eller äger andra föreskrifter i denna del fortfarande rum. Femte § hänvisar i afseende på berättelsen till nuvarande 22 Kap. l:sta §.n R. B. Detta lagrum innefattar redan bestämmelser och föreskrifter, som kunna anses föråldrade. Utsk. har likväl icke funnit någon betänklighet vid att icke blott åberopa dessa redan antiqverade föreskrifter utan att derutöfver skärpa dem med nya tillsatser hvilkas fullständiga iakttagande enl. min tanke, skulle komma att så taga Ilofrättsledamöternes tid i anspråk för ett i sjelfva verket öfverflödigt arbete, att, hela ändamålet med den föreslagna förändringen, eller målens skyndsammare handläggning skulle komma att derigenom tillintetgöras.
Uppläst ocb godkäiidt hos Ridd. och Adeln den Preste-slåndet den Borgare-ståndet den Bonde-ståndet den Rikets Ständers underdåniga skrijvelse, angående väckt frågay att öfver jägmästare-bostället Gate måtte till Arvika köping öjverlåtas. (Stats-Utsk. Ull., N:o 47.) S. A. K. IIos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att till nödig utvidgning af den i Wermlands län anlagda köpingen Arvika, hvilken under de sednaste åren varit i ständig tillväxt och för den omkringliggande orten medförde stora fördelar, det närbelägna öfverjägmästare-bostället Gate, om ett helt mantal, med tillhörande qvarnar, taxeradt till 9,000 r:dr, mätte, vid nuvarande boställsinnehafvarens afgång; från tjensten, öfverlåtas såsom donation till köpingen, eller, om denna uppoffring å statens sida ansäges för stor, af köpingen få på vanligt sätt till skatte inlösas och under skattemannarätt innehafvas; till stöd för hvilken framställning blifvit anfördt: att den plats, hvarpå Arvika köping är vorden anlagd , utgjorde endast 5 tunneoch 10 kappland i område; att denna plats, hvilken, för köpingens anläggande, kronan år 1811 tillhandlade sig af egaren till ett mantal Solberg, beräknades motsvara I:del af samma hemman; att egovidden till detta hemman innehölle 359 tunneoch 1 | kappland, hvaraf fjerdedelen således skulle utgöra 89 tunneoch 24 ä7_ kappland, i förhållande hvartill köpingen äfven i nära 40 år måst skatta, e« huru densamma varit i mistning af 841 tunnland, som bordt köpingen, med afseende på dess skattetal, tillkomma; att köpingen, i följd af dess inskränkta och redan bebyggda område, saknade dels utrymme för uppförande af de 4 Mors 1848. 4 4 4 Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse, N.o 28.