Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången panna molnas, många läppar krusas hånfullt på tal om kvinnofrågan, och den stora, ädla tanken: samarbete dukar oftast under i partistridigheter. Men för det Nya Idun var det afgjordt ett odeladt nöje att på dess sista samkväm lyssna till fröken Hulda Lundins ord, då hon i ett spirituellt kåserande föredrag berättade om » hvad hon såg i Amerika ». Fröken Lundin var som bekant medlem af den kvinnokomité, som utsändes att representera Sverige vid Cbicagoutställningen, och hon har ej försummat tillfället att göra rika studier och samla angenäm erfarenhet. Tänk eder blott något så kätterskt, att guvernören för staten Wyoming, där kvinnorna redan ett fjärdedels sekel haft politisk rösträtt, erkände för fröken Lundin, att hans stat var den lyckligaste af dem alla. » Och hvarför följa ej de andra exemplet? » frågade fröken Lundin. » De komma snart att göra det, » blef svaret. Sedan dessa ord uttalades, har äfven Colorado eröfrats och — det är alltjämt citat — Newyork och Kansas torde snart följa i spåret, ty republikanerna, som med all sannolikhet återfå sin makt vid nästa valperiod, ha satt kvinnans politiska rösträtt på sitt valprogram, och på västervågornas breda ryggar föras j u alltid så småningom de nya idéerna, öfver till oss — sedan de hunnit bli halfgamla på andra sidan Atlanten. Det är ej min afsikt att närmare referera fröken Hulda Lundins föredrag; det vore obehöfligt, då detsamma kommer att tryckas i Dagnys marsnummer och skall utan tvifvel finna många intresserade läsare och ännu flere läsarinnor. Men ett och annat kan jag ej neka mig nöjet att med benäget tillstånd återberätta. A f de fyra kvinnliga förkämparna för kvinnosaken, mrs Stone, mrs Stanton och miss Anthony, lefva blott de tvänne sistnämnda. Susan Anthony är kanske en af de ifrigaste fältherrarna, energi och vältalighet ha i rikt mått kommit på hennes lott, och hon går med hela sin själ upp i sin sträfvan. Hon nedlade för tjugu år sedan sin verksamhet som skollärarinna för att göra kvinnans politiska rösträtt till sitt mål, och hon säger själf, att hon ej kan dö, innan hon vunnit seger.
Hvad angår den omständigheten att åtskilliga förbrytelser, som angå närskylda, äro af underställnings egenskap, så har jag ju sagt, att så är, och talarne hafva raedgifvit alt de fortfarande blifva af samma beskaffenhet; men jag uprepar det än en gång, det måtte väl endast vara i de fall, då den tilltalade blir fälld, som ärendet blir af mera delikat natur, ty om det inträffar, att den som blifvit tilltalad för bodrägt, frikännes, så har han intet ondt lidit, ulan är det blott för det fallet att han blifvit fälld, som en mera sorgfällig pröfning blir af nöden, och förden händelsen är ju underställningen bibehållen. 9 H. 3 34 Den 30 Juli. Gr. Mörner: Till slöd för sin åsigt, att det föreslagna nya stadgandet skulle närmare öfverensstämma med nu gällande lag, har den föreg-.de talaren åberopat ordet exccution, som i den gamla råtlegångsordinansen förefinnes. Jag får då till stöd för min tanke åberopa hvad i 25 Kap. 5 § K.B. föreskrifves, att hvad Underrätt dumt i grofvare brott, som till dess domstol hörer, må ej i fullbordan gå, utan sände sin ransakning oell dom genast in lill Hofrätten, att der först vidare pröfvas och skärskådas, såsom då någon gifves skuld för det, som å lif eller ära går etc. Af dessa ord synes alt det är icke eudasl när den tilltalade fälles utan redan till följd af blotta åtalet, som Underrättens beslut skall underställas Öfverrätlens pröfning, och så har äfven stadgandet blifvit hittills tillämpadt. Jag skulle tro, att meningen med lagstadgandet borde för 1734 års lagstiftare och de närmast derefter varande lag-lillämpare vara åtminstone lika klar som för oss, som lefva mera än ett sekel sednare. Gr. Sparre har äfven lagt mycken vigt derpå, att Hofrätten skulle genom den ifrågavar:de förändringen befrias från handläggning af sådane ärenden, hvilkas pröfning icke skulle kunna leda till något resultat.
Då det förslag Utsk. framställt om en förändrad tullbestämmelse i fråga om ull, varit hufvudsakligen beroende af och ställd i sammanhang med Utsk:s tillika gjorda förslag, om införselsrält för kläden, men sistherörde förslag icke är af R. St. godkändt, anser jag R. o. Ad. handla klokast om Ståndet vidblifver sitt förra beslut för att låta frågan afgöras genom votering i förstärkt Utskott. Hr Rosenblad: Jag kan icke annat ån instämma uti det beslut PresteSt. fattat rör:de artikeln Uil. Den höga tull, som nu finnes och som R. o. Ad. bibehållit på ifrågavar. råämne, hvilken är så behöflig för en af våra vigtigaste fabriksrörelser, som man önskar gynna och som verkligen behöfver understöd, vore väl skål att något nedsätta. Dessa tullbestämmelser, hvilka uppkommit af farhågan hos de Svenska ullproducenterne för täflan med utlänningen, har icke i ringaste mån gagnat desse, men deremot lagt hinder i vägen för klädesfabrikationens utveckling. Jag får derföre tillstyrka R. o. Ad. att antaga inbjudningen. Hr von Hartmansdorff: Då R. o. Ad. är ensam om den högre tullen, befarade jag att han skall i förstärkta Utsk. underkännas. Men om Ståndet deremot förenar sig med Presteoch BondeStm är det troligt att dessa 3;ne Stånds mening desto säkrare kommer att segra, sora det är möjligt att hon gör det i alla fall. Man skulle således genom inbjudningens antagande bespara sig en omröstning utan att förlora något i sak. Jag är fördenskull icke obenägen att derpå ingå, men ingalunda af det skäl Hr Rosenblad anfört; ty det är icke till den inhemska fabrikationens bästa, sorn man nedsätter tullen från 8 till 6 sk. U.
R:dr lill löneförbättring för Musices Directorn vid Universitetet, hvilken lärares sammanlagda löneförmåner icke uppgå til! högre än 1,250 R:dr, ett belopp alltför otillräckligt att kunna vid platsen fästa dugliga och nitiska män för odlande af en konst, hvars betydelse såsom ett bildande och sedligt element för en talrik ungdom likväl vore tillräckligt erkänd. 9:o. * — Hvad Consistorium sålunda i ofvananförda punkter föreslagit, har Kansleren till nådigt afssende förordat, dervid dock i underdånighet särskildt hemställande: att Universiteten: Anslag för Upsala Universitet. 20 Bil N:o 7 d) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. den ifrågnkommande lönen för den begärda professionen i fysiologi måtte bestämmas till 4,500 R:dr och åtnjutandet deraf falla under samma regel, som redan för de två lönegraderna inom professorscorpsen är fastställd, eller att högre tjenstålder berättigar till högre lön; alt den för språklärarne äskade löneförhöjningen måtte bi fallas sålunda, att, utom de tio förut anslagna adjunktslönerna ä 2,500 R:dr, ytterligare två adjunktslöner höjdes till samma belopp och innehafvarne af nämnda språklärareplatser eller odjunklurer berättigades att efter tjenst*-ålder lika med andra adjunkter få tillträda högre adjunktslön; • att anslaget till instrumenter och materiel för den medicinskt fysiologiska undervisningen mätte fördelas mellan fysiologiska och pathologiskt-anatomiska laboratorierna och grunderna för fördelningen på Kanslerns pröfning få ankomma; Inrättandet vid Upsala Universitet af en profession i fysiologi var ett bland de behof, om hvilkas afhjelpande framställning år 1859 af Kanslern gjordes, och denna framställning blef äfven af Eders Kongl. Majit till bifall hos Rikets Ständer förordad.
Ständers förut tagne beslut om ifrågavarande Öfverste-Indelnings indragande hindradt, att nu tillstyrka densammas upplåtande, enär Riksens Siänder äga, att vid forändrade omständigheter derefter rätta deras beslut, hvartill skäl i förevarande fall destohäldre förekomma, sorn Kongl. Majit i Nåder funnit för godt, att i afseende på Arméens nya organisation, sorn medfdrt sa lyckliga följder för Riket, äska denne Indelnings anslående till Lön för en Befälhafvare och hvarigenom någon gravation för Staten icke uppkoimne, då indelningen, ehuru' på Indragnings-Staten upptagen att besparas, likväl ännu icke återgå 11 eller blifvit att bland Stats-Verkets disponible tillgångar beräkna. — Och har åter Herr Friherre Boije, beträffande den af Utskottet, i sammanhang med omfdrmäldte fråga, gjorde hemställan, att Riksens Ständer måtte förnya deras, i afseende å flere andre vid f. d. Östgötha Caval leri och förre AdelsfahneRegementet till indragning ställde Indelningar gjorde anhållan om bestämmande af viss tid, efter hvars förlopp innehafvarne skulle dem likaledes afträda, anmärkt, att fall gifvas och möjligen voro bär alla sådane, der ingen viss tids utstakande kunde med rättvisa och billighet förenas emedan indelningarne innehades under försäkran om deras bibehållande, intill dess befordran vunnes, eller innehafvarne med döden afginge; uti hvilken anmärkning Herr Grefve Mörner jemväl instämt, med tillägg, att, då desse Boställen till indragning ställdes, existerade ej de författningar om slike Boställens indragning eller expectance-löners upphörande, Stats-Utskottets Betänkanden. 18 31 som sedermera blifvit vidtagne och nu äro gällande, och hvilka Författningar icke borde hafva nåcon retroac*iv verkan.
Redan höres från alla håll klagan öfver penningebrist och allmän förlägenhet, kommer härtill en missvext eller bristande afsättning på trädoch jernvaror, så torde svårare betänklighet upstå, än man nu, under sangviniska förhoppningar, vill föreställa sig. Det vore då godt att vara beredd, att hafva betänkt sig uppå möjligheten att aflägsna det onda, att veta huru man skulle lösa de döda kapitalen inom landet och ändamålsenligast kunna lifva Den 30 April. 215 den domnande rörelsen samt bereda tillfälle för nödlidandes sysselsättning och förtjenst genom rörelsekapitalets spridande till de olika delar af riket. Man afhjelper icke del onda af sådan art genom löften om framtida arrangemang, och man bjuder förgäfves till alt lugna sinnena, då man icke kan ådagalägga all, i lid något blifvit gjordt för mildrande af ett ondt, som man borde kunna ana eller åtminstone befara. Frih. Raab, Adam Christian: Jag begärde ordet i afsigt att med eli yttrande fä beledsaga Hr Nordenfeldts motion och det anförande han i dag upläst; men som jag befarar att någon längre stund dertill skulle komma att åtgå, och det klockslag snart är inne, då jag är skyldig att göra en afl. anförvandt den sista tjernsten, utbeder jag mig vördsammast tillåtelse att i nästa plenum fä anföra, hvad jag rörande samma motion eljest nu velat yttra. Frih. Toll, Gustaf: Jag har framlefvat en lång tid under det vidriga öden och händelser drabbat mitt fädernesland. Nästan vid hvarje riksdag har jag sett ändringar i reglemente för Bankostyrelse-förvallningen vidtagas till mer eller mindre skada, åtminstone till föga gagn, för det allmänna. Jag intresserar mig högt för Hr Nordenfeldts förslag, på den grund att det på det närmaste öfverensstämmer med det system, som redan för hundra är tillbaka förde Skottland till högt välstånd och förvandlade det lill ett bland Europas bördigaste länder från ett med Sverige i närvar, stund likartadt tillstånd af nöd och financielll betryck. Jag vågar sålunda förklara att ett bättre förslag nu icke torde kunna antagas, och anhåller alt delta mitt yttrande må få åtfölja remissen till Utsk.
Från Högvördige PresteStåndet* S. D. Vid I nyo skedd föredragning hiföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o a86, i anledning af väckt motion, att granskningen af 1827 års afslutade räkenskaper för Stats-Verket borde af Stats-Utskottet verkställas; N:o 2871 i anledning af vackt motion om rättighet för Hemmansegare i Herjeådalen till skatteköp af vissa Krono-fisken; N:o a88, 1 anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 165, rörande fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad Liqvidations-Convention, influtna medel j N:o 289, i anledning af väckt motion om rättighet för Städernes Embets; och Tjen-i steman att deltaga i Civil-Statens PensionsInrättning; - 156 Vrot. Utdrag ilen 2i October 182g.
Bvggninga-Balken, om skyldighet för den som skadar annars kreatur, att ersätta skadan, kommer att qvarstå oförändradt; då Utskottet ej anser lämpligt att bestämma någon särskild grund för förvandling af de böter, som kunde komma att ådömas efter föreslagna författningen; och då den latitud i bötes-straffet, som Utskottet funnit nödig, omintetgör behofvet af särskild bestämmelse för iteration af ifrågaställda förbrytelse, har Utskottet ej eller i förslaget upptagit något i dessa delar •. utan får Utskottet, med anledning af väckta motioner, tillstyrka det måtte Rikets Ständer besluta en författning så lydande: Med ändring af straffbestämmelsen i 22 Kap. 2 § Byggninga-Balken, stadgas som följer: Visar någon i behandling af egna etter andras kreatur uppenbar grymhet; straffes med böter frän Fem titt och med Etthundra Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 28 Maj 1857. Riksdags-fullmäktigen Johan Lekberg från Nerike anmälde att han ej deltagit i handläggningen af ifrågavarande ärende. 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Maj 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående utfärdande af en lag, som förekommer olägenheterna af det i handeln rådande utborgnings-system. Denna motion, sorn hos Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit väckt af Herr Almgren, är af följande lydelse: ”Det nu existerande olyckliga kredit-svstemet måste så mycket som möjligt frånträdas eller förändras; och denna förändring måste gå till roten af det onda eller till det för handen varande förhållandet emellan konsumenterna och minuthandlanderne, och emellan dessa sednare och parti-handlanderne.
Skulle någon formalist stödja sig derpå, alt jag i mitt förslag uptagit staden Norrköping, så må denna stad ur för - 230 D|e'n 1 November e. m. slaget utgå, men deremot yrkar jag, att den tillstyrkta en mili, R:dr skall kunna användas för antingen en jernväg genom Östergöthland till Jönköping, eller för den af Utsk, föreslagna banan från Jönköping till Malmö, Frågan om hvilkendera af dessa banor förijenar företräde, är ännu icke pröfvad, och lärer svårligen kunna blifva det, iunan K. M. låtit anställa vederbörliga undersökningar i ämnet. Jag tror visserligen, alt undersökningar äro gjorde af sakkunnige män, men dervid har hvar och en gjort mesta afseendet på sid egel intresse. Jag inskränker mig till della yttrande, och hemställer lill Hr Gr. o. Landtm., huruvida mitt förslag kan anses grundlagsvidrigt. Frih. Sprengtporten: Omen jernvägsanläggning till Götheborg vore att betrakta endast såsom en spekulation å Statsverkets sida, delar jag visserligen den åsigt, att under sådana förhållanden det tvifvelsutan vore fördelaktigast, ali fullborda denna jernvåg emellan båda ändpnnkterne, förinnan man inlåter sig i ett annat dylikt förelag; men jernvägar hafva till föremål något annat, än att ensamt rikta statsverket, nemi. att lyfta landets industri, och derföre måsle frågan betraktas ur en allmännare synpunkt. Gr. •Mörners yttrande ber jag att få genmäla. Jag är tacksam för det kraftiga biträde Gr:n skänkt denna fråga. Jag är fullkomligt förvissad, alt de ord, Gr:n vid delta och mångå andra tillfällen i ämnet uttalat, hafva sin grund i Gr:ns innetligaste öfvertygelse; men då Gr:n så strängt accentuerat sin varning mot misstag, tillåter jag mig den erinran, all misstag kunna begås icke blott, då man handlar, ulan äfven dä man underlåter alt handla. Jag föreställer mig, att Hr Gr:ns stränga klander emot den af mig förer slagna jernvägsanläggning möjligen har sin grund i Gr:ns önskan all upträda lill försvar för de motiver, som innefattas i K. M:s Propos.
Nedanför dem låg staden med backiga gator och med byggnader, hvilkas fönster glimmade. I den stunden föreföllo de mannen där uppe likt ögon, som vänligt betraktade honom. Så hade han, hårdnad i tillvarons kamp, ej sett världen an på många år, men nu i lyckans stund med hennes inflytande öfver sig såg han den så, och detta inflytande skulle nu vara öfver honom i kommande dagar. Äfven hon betraktade staden, sin fädernestad, och när hon nu såg den där uppe från krönet i glansen af vinterns sol och hennes egen h / cka, tycktes den henne kä- rare än någonsin. » Hade hon bara " varit, hvad hon bort för dem alla därnere, för sitt eget hem och för dem som ledo? Hade hon utspridt nog glädje? » det sporde hon sig själf. Så vände de sig om; där på andra sidan låg hafvet glatt och glittrande utan skönjbar kust. När de sågo det, tycktes det dem likna den tid, som låg framför dem, och de tänkte nu på den. Dagmar B. m. * 147 Skaldernas kvinnor. S m å studier för Idun af Emil Linders. XII Oscar Letfertin. Den lyckliga stund, när Oscar Levertin sände ut sina Legender och visor, blef den omdiktade medeltiden — riddarnas, munkarnas och de fromma systrarnas Mariadyrkande medeltidsvärld — genom den representerad i vårt lands poetiska litteratur. I rim och rytmer, fulla af välljud och trollskt behag, flngo vi läsa om Florez och Blanzeflor, om Sömnens slott och Maria, himladrottningen; framför allt dock om dessa kvinnor med vackra, förgätna namn, Gudule, Monika, Crescentia, Beatrice o. s. v. Levertin sjunger för oss om » syster Martha den ljufva », » syster Agnes den höga » och » syster Agnes den unga », och om alla de fromma jungfrur, som samlats i mässans timma kring Sancta Cecilias orgel. Han ordar om vår med ord sådana som följande: Maria, Maria, nu stundar det vår, och trädens knoppar de svälla.
Om vi återremittera detta Betänkande, erhålla vi från Utskottet blott den upplysning, att två Stånd afslagit Betänkandet, och ett bifallit detsamma. För öfrigt må det vara Herr von Hartmansdorff förbehållit att tro, det någon annan utväg finnes för målens behandling, än den grund lagarne utstaka. Jag anhåller, att Betänkandet måtte genast afslås, och förmodar, att det icke af Ridderskapct och Adeln kan bifallas. Herr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag är till det mesta förekommen af Herr Printzenskjöld i den vederläggning jag ville hafva åstadkommit mot Herr Cederschjölds yttrande, att begäran om afslag å förevarande Betänkande skulle innebära en motsägelse, sedan man nyss återremitterat Betänkandet angående bysättning. Jag tror nemligen, att bysättningen, som är lika tillämplig på alla Medborgareclasser, är vida skiljd från arbetstvånget, som endast skulle tillämpas för vissa gäldenärer. Jag ogillar grunderna för Utskottets Betänkande, och anser, lika med Professor Bexell, att det vore ett mörkt tecken af tiden, att nu återtaga ett stadgande, som Birger Jarl redan för 600 år sedan afskaffade. Herr Cederschjöld: Man har invänt emot förslaget, att det ej är tillämpligt för alla classer, icke eller för sjuklingar; men det är naturligt, att intet mer eller annat ar - Den 20 November f. m. bete skulle af fordringsägaren få begäras . än Domstolen pröfvar skäligt. Jag hemställer, örn en gäldenär är bättre i fängelse, än i fordringsägarens eget hus? Jag dömer blott efter mig sjelf, och jag tillstår, alten sådan lag skulle jag för mig sjelf och mina barn gerna underkasta mig. Jag skulle mycket heldre arbeta hos min borgenär, än i lättja försmägta inom galler och lås. Herr Printenskjöld: Jag vill endast, i anledning af Herr Cederschjölds yttrande, svara, att jag känner sådane uslingar, sorn ingenting skulle önska heldre, än att blifva bysatte, för att erhålla lifvets nödvändigaste behof uppfyllda.
Detta måste ske, för att få högre löner åt de qvarvarande, men landshöfdingar hafva beklagat sig öfver denna indragning, och den bör med tiden åter hjelpas på några ställen. 4:0 Uti 3 §:n af instructionen för skogsstaten hafva Utsktn föreslagit att begära förtydligande hos K. M. 3 §tn är tydlig nog i det fallet, att skogsstaten är den som skall uppmäta skogarna och göra kartor; derom har aldrig fråga uppstått i mer än ett par län (Örebro och Upsala), och delta troligen derföre, att de dervar. gamle öfverjägmästarne voro ovane vid sådana göromål. 1 de län åter, der instruerade skogsförvaltare blifvit anställde, hafva desse uppmätt skogarna, och handtlangaredagsverken hafva till kronoparkernas mätning utgått från skogscassan, och till allmänningarna beslridts af häradsboerna, som fått utsyningar, hvilket äfven synes följa af sig sjelft. 5:o Uti §:n ö tillstyrka Utsktn ändring till kortare omloppstid efter omständigheterna i de provisiönelfa årshyggena, förmenande alt utsyningarne genom den för högt tagna omloppstiden skola blifva för knappa. Sådana partiella ändringar i en generel författning 5ro högst skadliga. Den föreslagna höga tournusliden är der - Den 5 September f. m. "7 emot så vida nyttig, att den påskyndar uppmätning oell en ordentlig trakthuggnings införande, och då försvinner §:n af sig sjelf. Dessutom förefinnes en motsägelse i denna emot nästa punkt, som klandrar 7 §:n, att torr skog och vindfällen skola först borttagas, innan grön skog htigges. I förra fallet supponeras, att det är brist på skog, i sednare åter att öfverflödet är så stort, att vindfällen och torrskog kunna ratas.
För min del är jag fullkomligt villig, i följd af personlig bekantskap med åtskilliga PresleSt:s ledamöter, hvilka derom specielt yttrat sig för mig, att förklara, det jag icke tillräkna!' dem, hvilkas namn här i denna skrifvelse icke äro synliga, något af hvad Ärkebiskopeu i detta fall tillförene gjort, eller hädanefter kan göra till att på det viset sätta sig emot eller afgifva skrapor lill ledamöter af delta Stånd eller till ledamöter af Regeringen. Jag anser detta för resten alldeles icke så underligt, ty då den värde Kyrkans Primas börjat delta riksmöte med att afgifva en skrapa till samtliga RiksSlm och till tiden i allmänhet, sä var det temligen tydligt, att han skulle sluta med försöket att gifva en sådan åt någon af Regeringens ledamöter. Detta vare doek icke sagdt i den mening, att jag icke också kan förstå, det motivet icke varit så lågt, som det kan synas. Man måste komma ihåg, att äfven den, sorn bär försoningens gyllene kors på bröstet, dock är en menniska och således äfven har menskliga passioner. Man måste komma ihåg, att misslyckandet af en sådan politisk mesure, som förfelades genom det beslut R. o. Ad. tog här sista Måndag, och lill hvilket beslut Hr Silfverstolpes yttrande ganska kraftigt medverkade, icke kunde annat än sätta de politiska passionerna hos en kyrkans primas och PresteSt:s ledare i rörelse. Nu har, genom Ståndets beslut i afseende på LagUtsk:s principbelänk, den effect uppstått, att PrcsleSt., hvars Den 7 Maj f. m. 373 ledare naturligtvis Ärkebiskopen är, står ensamt, och då jag tillförene förklarat, att jag anser frågan om dessa principer vara en bildningsfråga, deruti beslutet skulle vittna om graden af bildning hos denna riksförsamling, så måste hvar och en finna, att det måste vara smärtande för PresteSt. att finna sitt Stånd stå bakefter alla de tre öfriga. Det är delta, mine Hrr, som visat en seger öfver den anda, sora Ärkebiskopen velat ingjuta hos Ståndets ledamöter allt ifrån riksdagens början, i fullkomlig motsats till den anda, af hvilken jag tror, att delta och öfriga Stånd borde fattas och drifvas.