Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Glad!» snyftade Evelina. «Den tråkiga Efverling. Han skall icke säga ett ord under hela vägen, bara smacka, och mana på sin häst,» Evelina gick in i sitt rum och smällde igen dörrn så hårdt hon vågade. Gumman smålog. Hon tog fram sina kort och började lägga sin vanliga patience, för att se om hennes tankar skulle slå in. Hon lade första, andra, tredje gången, nej! det här ser mörkt ut, hjerter knekt vill stänga hela lyckan. Gumman spottade ifrigt på tummen. «Jo! men si nu går det ändå,» muttrade hon småförnöjd. Och gumman knäppte dervid så andäktigt och förnöjsamt ihop sina händer, som om allt dermed varit afgjordt. Evelina åt ingen middag. Och Efverling hade ej ens frågat hvarföre hon ej i dag liksom alla andra dagar kommit till bordet. Han bad endast fru Wiberg, att Evelina måtte vara i ordning klockan tre, då alla skulle samlas; gumman var hjertängslig öfver, att han skulle begripa något. Hon smetade öfver, så godt hon kunde, icke anande, att just hennes ursäkter tydligare framställde förhållandet. Och hon steg slutligen förnöjd från bordet med den tanken: «Gud ske lof! han begriper ingenting.» Klockan tre satt Efverling i sin släda utanför porten och väntade Evelina, men denna gång «flög» icke Evelina ut. Hon dröjde en god stund, och då hon slutligen kom, satte hon sig tyst i slädan. Efverling hjelpte Saralena att stoppa fällen väl omkring henne. «Se så,» sade han och satte sig bredvid Evelina, «så fara vi då, ni behöfver icke vara rädd, Evelina, hos mig sitter ni säkert.» Evelina böjde lätt på hufvudet. «Jag är inte rädd,» svarade hon, men hon funderade på den tonvigt Efverling lade på ordet säker. Ah! tänkte hon månne han visste att Säfve Nå det vore roligt. Om det varit svartsjuka som förmått honom att bjuda mig. Om jag hade kunnat satt någon värme i den der bildstoden, ehuru det visserligen i det hela gör mig detsamma; jag vill aldrig gifta mig. Då de ankommo till det öfriga sällskapet, sökte Evelina förgäfves Alberts släda.
»Jaså, hon är för fin att röra vid något, kan jag tro. Annars fins det något som kallas att stoppa strumpor och koka gröt, och som anses för mycket lämpligt qvinnogöra. Hvarför ger hon sig inte ut och gör nytta?» »Ack du, hon ville så gerna ha arbete, men hennes föräldrar...» Fru Kristina makade förstulet pappersarken ännu närmare den uppretade tigern. Han såg icke åt dem ens. »Ska’ vår literatur böta för det hennes föräldrar äro några fän och hon sjelf en gås?» Lektorn stälde sig bredbent framför sin syster och vädjade till hennes rättskänsla. »Jo du, hennes nervsystem är – hur skall jag säga? – jo, en smula upprifvet. Hon tror sjelf att tankearbete skulle vara nyttigt.» »Jaså, är hon nervös med? Det bara fattades! Och all denna, hennes kära, välsignade nervositet, skall hon lassa af sig i vår literatur? Men det skall – respekt till sägandes – bli lögn, så vida ovett biter på henne. Låt mig bara få fast i henne, och jag skall säga henne sanningen så, som hennes allra små sötaste nerver aldrig hört den förr. Nervös? En tös på sjutton år. Fy f-n!» Han gick bort och spottade i spottlådan. »Men Hampus, jag riktigt blygs öfver dig. – Det var då sant, för resten, men han hade hört det så många gånger, när det icke hade varit menadt efter bokstafven. »Ja, man kan bli galen för mindre», fortfor han; »der är den ena med sina nerver, och der är den andra med sina, och alla sätta de sig att tjuta en öronen fulla. Det kallas att vrida verlden rätt igen. Jag skulle vilja vrida dem rätt, och det så att de inte glömde det.» »Hvad den här flickan beträffar, ville hon just taga lektioner af dig, och du med din utmärkta undervisningsmetod...» »Lektioner?» utropade Hampus och for upp som om han trampat i ett ormbo. »Ja, i svenska», kom det mycket lugnt. »Nej, det tror jag vi akta oss för! Hon kan ryka och dra så långt vägen...» Lektorn tvärstannade.
Vjär. 'd. 20 Dac, t834‘ liandlingarne; N-’o 362, i anledning af verkställd omröstning i fråga om handtlangnings-understöd för nybyggare uti de norra orterna, lades till handlingarne; N:o 363, angående verkställd omröstning i fråga om bränvins-bränningens beskattning, lades till handlingarne; N:o 364, angående verkställd omröstning i åtskilliga frågor om stämplade pappers-afgiften, lades till handlingarne; N:o 365, angående resultatet af Stats-regleringar samt om några stadganden att intagas i Reglementet för Riksgälds-Contorets Fullmägtige, bifölls; N;o 368, i anledning af väckt motion, om uppgifts meddelande öfver hvad som utgått till Beväringsmanskapets beklädnad allt sedan år iS14» bifölls; N:o 36g, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 3o4, i fråga om reservförrådens användande till Beväringsmanskapets beklädande, lades till handlingarne; N:o Zyo, i anledning af väckt motion, om de under vissa titlar uppförde reseoch tractaments-penninge-anslags förändrande till förslags-anslag, bifölls; N:o 371, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å Landsliöfdingens i Wexiö underdåniga anhållan om understöd till Åsa Sockenmän för lidne förluster genom inträffad hagelskada, bifölls; ,N:o 372, angående Hufvudboken öfver Kronans hus och byggnader, bifölls; N:o 3^3, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 3*4» i frågan om pensions-nnderstöd för enkor och barn efter Läkare, hvilka aflida i Cholera-farsotea, lades till handlingarne; N:o 3^4, öfver motion, om anslag för upprättande och tryckning på allmän bekostnad af register till Riks-Ståndens protocoll vid innevarande Riksdag, bifölls; N:,o 075, med berättelse, i afseende på utbytet af den af f, d. General-Assistance-Contoret begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga så kallade Hessensleinska egendomen, bifölls; N:o 376, i anledning af Kongl, Maj;ts Nådiga remiss å Directionens öfver Hjelmare Canal och Slussverk underdåniga ansökning, i afseende på sättet för fullgörandet af det beslut, Rikets Ständer fattat, vid sistförflutne Riksdag, om afsättande af en reparations-fond, såsom vilkor för erhållande afskrifning af Canal-Bolage^s skulder för låne-bidrag från Banken och Riksgälds-Contoret, bifölls; ]\
Efter ett närmare öfwer» wagande af detta amne, har jag trott, att de skiljaktiga meningarne lättast skulle förenas, om det blefwe för - Högloflige Ständer redan är antagen. Deremot anser Utskottet det wara af Förordningens esprit uppenbart, att den winst eller afkastning som wäl under äret erhälles, men sedermera genom hwarjehanda olyckshändelser, såsom eldswäda, sjöskada rc. gär förlorad, ej kan räknas för behållen inkomst cllerj till kaxering komma i fräga. Angående nrkandct att efter orden: rörelsens behof, mätte tilläggas: Underhäll »f nödige byggnader, foda och lön till de för ens yrke nödige tjenare, utskylder af alla slag, finner Utskottet detta tillagg icke kunna behöfwas, dä innehållet deraflämpeligask förekommer nedanföre i momentet wid upnämnandel af de tillätne gfdragen frän inkomst af egendom sä wäl pä landet, som i staderne, samt af HandelsBruksFabriqucseller annan rörelse och näring; Dock foch med Förordningens afsigt instämmer, att skatter mä afdragas frän hwad skags inkomst som helst, men sädant icke är pä alla tillämpelige ställen uttryckcligen stadgadt; fär Utskottet wördsamligcn föreflä, att näst efter de i fö. rewarande mom s lista punct förekommande orden: sedan derifrän blifwit afdraga tzs 6s2 Den 22 September. klarat: at med behällen inomkssknadev som i och söv komst, hwaraf Bcwillning ardess crhällaude warit sund. läggas bör ? förstäs: den tilgänglige, samt? mä tillagökning i en st-rttstylldigs sovgas orden: Skatter och mogenhet som under äret rvunnits, dock med tillägg af alt hwad som af ärs-inkomsten blifwik anwändt kill -underhäll för den flattskyldige sjelf, hans Famille och alla sädane persone; hwilka icke i och för utöfningen af hans yrke, rörelse och näringsfäng, aro oundwikcligcn nödiga.
Representationen bör sammanträda eller fördelas pä tvä kamrar; alt, rörande dessa kamrars bildning, blifvit förklaradt: af Ridderskapet och Adeln, alt kamrarne, af hvilka den ena kallas de äldres och den andra de yngres kammare, böra bestå af lika många medlemmar hvardera; att båda kamrarne utses genom val; att vid deras bildning den skilnad iagtlages, att, då ledamöterne i den ena kammaren utses för hvarje Riksdag, ledamöterne i den andra väljas för längre tid bland personer, som förut utöfvat riksdagsmannakallet eller uppnått mognare ålder, hvilket ytterligare blifvit förklaradt så, alt ingen må blifva medlem af de yngres kammare förr, än vid fyllda 3o år, eller af de äldres förr, än han upphunnit 4° år, eller är öfver 3o år och en gång varit riksdagsman; af Preste-Ståndet, alt Constitutions-Ulskottet ingifver förslag till kamrarnes fördelning, qvalification och arbetsordning, m. m.; och af Borgare-Ståndet, alt öfre kammaren äfven bör genom val bildas, och att, der skiljagliga tankar emellan de tvänne kamrarne icke annorlunda kunna sammanjemkas, hela Riksförsamlingen på ett rum derom, i vissa fall, beslutar; Bilt. till R. St.
Betänkande, rörande vackt fråga om upphäfvande af Landsliöfdingarues Domsrätt i Enskilies-mål, Justerades följande ; Utdrag af Protocoliet hållet lios Högloft, Ridderskapet och Adela vid Lagtima Riksdagen i Stockholm f. 111. den 20 November *823, S, D, Föredrogos å nyo och biföilos följande Lag-Utskottets den 4 0(di >° dennes afgifne, samt dea 10 och 17 derpåföijde eflermiddagarne på bordet lagde, Utlåtanden : N:q 219, I anledning al gjorda anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående föreslagen ändring uti Kongl. Brefvet den 17 Oclober 1778, rörån-, de barnamord. Med förslag till jemkning i Riks-Ståndcns beslut, angående Rådmäns pcb Kämnäi ers befrielse från ansvar vid uu - / Den 20 Nofernber e, mi derlåtit insändande af Kärn nersejler Rådsiufvu-Rätls Domböcker och Protocoller. CJt Supra. S. D. Föredrogs å nyo oell bifölls Expeditions-Utskoltets den i4 dennes aflutue, sami den 17. derpåföijde e. m. på bordet la g de, Memorial, innefattande hemställan, huruvida Expeditions Utskottets under N:o 320. och 32 1. insände Förslag till Riksens Ständers Underdåniga Skrifvelse till KongU Maj:t, rörande betalningssättet vid skeende försäljningar af persedlar och effecter lör Allmanna Magazins-Inrältningens räkning, samt angående Räntas erläggande å förskjutne medel från Allmänna Magazins - Inrätt - ningens fond må expedieras.
Det more säledes detta Ständs fak, att bewisa, att dct hälljt sig i detta afseende sin ratt öpen, och den enda uliva,en synes mig dä wara, att underrätta fig frän Preste-Stn.det, huruwida det wid gillandet afFinance-plancn, undantagit denna fräga. Skulle Presie-Ständet derrill fwara tta, tillbör wäl icke Ost att pröfwa dest upgift, utan dä bör wälet genast till Nämnden remitteras. Grefwe De la Fö>' att ej förbaka, tiden, som vu mera än eljest är dyrbar, will jag ej sätta miq emot att mälet till Nämndens af rörande vfwerlemnas, men jag kan ej neka mig, att yttra de > tanka, att d.ä uran detta undantag Stats»Utskottets Betänkande af alla .nänden Llifwit antagtl, jag äftven anser denita fraga bifallen. Grefwe bkörne,: Sedan Preste-Ständct p otesterat, kan - jag ej se, att det kan twingas att anse saken afgjord. Deremot finner jag billigt, att underrättels af Preste-Stän». det härom inhämtas, innan nägot definitivt beslut fattas. Gref Ridd. sch Ad. prot. Lite Land. Grefwe ve l» vsrclie inwände, att det likwäl w»re besynnerligt, att Preste-Ständet icke förr än dcn 6 April emot denna sak protesterat, och att detta deras beslut ej förrän den 24:de blifwit Riddarhusets Cancellie tillsändt.
I öfriga fall medgifver Utskottet det nya förslagets företräden, såsom t. ex. i det inskränktare antalet af Interims-regeringens ledamöter och i bestämmelsen om föredragningen af hvarje lands ärender, då dess Stats-Minister är Ordförande. Dessa båda föreslagna förändringar äro också af den synnerliga vigt att, sedan Utskottet erkänt deras värde, detsamma bordt tillstyrka deras antagande och icke rygga tillbaka för de smärre betänkligheter, hvilka Utskottet genom fintlighet och väl afmätta ordalag nu iklädt jättens rustning, utan att kunna tillskapa dess kropp. Såsom nämndt är, har Utskottet blott förmått framdraga ett enda fel, som kunnat synas väsentligt samt följaktligen med begärlighet fästat sig dervid och derpå byggt hela styrkan af sin argumentation. Man tyckes nemligen ej veta, hvem som hör vara Svenska ärenders Föredragande, eller rätt känna hvarken hans rättigheter eller skyldigheter. Låtom oss derföre tillse, huruvida de tydliga bestämmelser, som redan förefinnas, kunna bidraga att gifva någon säkrare ledning åt vårt omdöme. Vid föredragningen af Norrska ärender kan intet tvifvel uppstå. Norrska Stats-Ministern, som alltid är ledamot af Regeringen, verkställer denna föredragning ensam, huru stor massan af mål än mätte vara, och besluter sedan deröfver, jemte sina kolleger, med sin röst. Saker, som angå båda rikena gemensamt, föredragas af Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, som likaledes eger att i Regeringen deröfver rösta. Sveriges Justitieoch Utrikes Stats-Ministrar sitta båda sjelfskrilna uti Interims-regeringen och kunna svårligen åläggas att derföre i andra händer öfverlemna sina portföljer. De skola således der föredraga ärender, som tillhöra deras särskilda Departementer. Då nu redan så manga Föredragande bestämdt finnas inom Regeringen, tyckes det mig som man ej borde kunna misstaga sig om meningen att de öfrige Föredragande äfven skulle tillhöra densamma, samt följaktligen, på samma sätt som nu tillgår då Konungen reser inom Sverige eller Norrige, fördela Departementen sig emellan.
Borgerskap, för hvilket källareoch kroglifvet är m11*' dre kändt, och hvars bemödanden alt från Stadens marknader alba Hazardspelare och Biribister är lika ovanligt sorn berömligt. Folkmängden 49 — Folkmängden utgör 1507 personer af begge Lönen, deraf skattskrif5 ^3 af mankön och 499 af qvinnkön. Stadens tomter äro 1 iö, samt jj5 såkallade bakgårdar, till en del bebyggde, men för det mesta använe till plantering af köksväxter och fruktträn. y Stadens handel består förnämligast af Sill och Sallt, Specerier och /atnvaror, som hämtas från Westervik, Calmar, Carlskrona celi Jon ___ - t Att uti en så liten stad 17 arbetare kunna sysselsättas i Garfverina» 16 i Hattmakarnes, l3 i Kopparslagarnes och 12 i Guldsmederf s Verkstäder, bevisar vederbörandes drift i sina Näringar och motivejr den utmärkta ordentlighet, hvarmed, enligt Magistratens anmälan, e fleste handtverkare sköta sina yrken. Privilegier äro här meddelade för 2 Tobaksoch Snusfabriker, 2 ^Jerfabriker, 1 Yuxljusfabrik, 1 Såpsjuderi och 1 Vagnfabrik, deraf D°ck endast Vaxljusfabriken och den eria Läderfabriken drif vas med nå »°tl fri, m florin 11 framgång. Om Stadens Jordbruk föder omkring 4° Hästar, 12 par Oxar, 80 Kor 5o Får. t||, Doriations-jorden består af 2i mantal, deraf ett mantal är anslaget äng och bete för Stadens skjutshästar. till Stadens läge i stora stråkvägen från Stockholm till Carlscrona och en del Skånska orter, gör att skjulsningen här är mycket besvärlig. Stadens skog har varit betydlig, men är genom åverkan mycket for - is, Tillförseln af Victualie-varor, Spannemål och SkogsefFecter är fullt !>><« - . - • e sällan. 11 v/i otili eli V lGlUullCaVdi o|Jd UlitillaJ vv JL1 O t\
Jordbruk. 5 lagerne af frost åren 1856 och 1860; i senare hänseendet åter god under åren 1858 och 1859 och fullt medelmåttig under de öfriga, dock så, att utsädet blef mindre än vanligt hösten 1856. Under dessa förhållanden bör det angifna korntalet icke vara för högt. Så skulle visserligen kunna tyckas i afseende på rågen, som Tab. Litt. A. Jordbruket i örebro län arén 1856—1860. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Ärter. Arliga utsädet per tunnland: Bergslagerna, med undantag af Leke bergslagen Skogsbygderna, utom Bergslagerna *) Slättbygden II. Tunnland åkerjord år 1800 använde till odling af: Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden III. Årliga behof vet för länet till utsäde: Bergslagerna 1 Skogsbygden | Tunnor Slättbygden ) IV. Skördebelopp i medeltal, med afdrag af utsädet: Tunnor Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden V. Skörd per tunnland: Tunnor Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden Yl. Korntal af utsädet, efter dettas afdrag: Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden VII. Årlig förbrukning på person medeltal: Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden VIII. Årlig förbrukning inom länet: Bergslagerna ) Skogsbygden > Tunnor Slättbygden ) IX. Till kreaturens utfodring: Tunnor Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden X. Årliga öfverskottet: Tunnor! Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden XI. Årliga bristen: Tunnorj Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden XII. Odlad jord och naturlig äng samt deras beskaffenhet och brukningssätt: Bergslagerna Skogsbygden Slättbygden Summa Hvete. Sädes-förbrukning, -produktion och -priser.
Stånden böra dock icke tilltros vilja förbise det allmännas fördel; och då detta ej lärer kunna ernås utan bestämda Lagar samt ordning och säkerhet i medborgares företag, vågar jag inför Ständerne upprepa behofvet, att, vid afgörande af frågan om näringslagar, söka de af Herr Halling och mig begärde förklaringar, utan hvilka den mest barbariska behandling af frågor om näringar lätt kan motses så väl å landet som i städerne. En hvar skall tyda Lagarna olika och den enhet i Lagstiftningen, som man hittills trott vara Önskvärd, skall omöjligen i dessa ämnen kunna ernås med nu gällande Författningar. 3:o af Herr Holm: ”Innan jag, genom reservation emot Höglofl. Utskottens Betänkande, uttalar min öfvertygelse i den ofta och mycket omtvistade frågan om näringsfrihet, vill jag hafva förklarat, att jag icke höjer min röst för något corporations-interesse, utan för att försvara hvad jag, efter bästa öfvertygelse, anser vara rätt och satint; att jag hatar alla onaturliga band på menniskans arbetskraft och närings-omtanka; att jag således icke gillar skråtvång sådant det, genom missförstånd eller misstydning af nyttiga ordningsstadgar, allmännast uppfattas och framslälies; samt att jag deremot är vän af frihet i näringsväg, men sansad och bunden af Lagar, hvarförutan friheten så i detta, som i alla andra samhälls-föi hållanden, urartar till sjelfsvåld, tj^gellöshet, samt allmän och enskild säkerhet förstörande oordning. Åf denna min förklaring blir det en naturlig följd, att jag, å ena sidan, ogillar alla obehöriga hinder, som läggas i vägen för vinnande af rättighet, att, i bestämd ordning, idka livad loflig näring som helst, men att jag, å den andra, åter icke kan i allo godkänna det begrepp om näringsfrihet, hvar - Zagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk.
”Ni går redan och långt är ännu tills i morgon, då jag blir fri” sade Grefven, när jag steg upp från min plats. Jag lofvade komma snart tillbaka, och efter en så kort redogörelse som möjligt för Doktorn om hvad jag egentligen visste, skyndade jag åter till det lilla bordet. Med armbågarna derpå, ansigtet gömdt i händerna satt nu min Kavaljer. Höjande hufvudet såg han på mig, sedan länge på min kedja. ”Hon fängslar Er vid Era löften” anmärkte han slutligen. Då inföll Doktorn, som jemte Pappa kommit bort till oss med någonting artigt om mig. Efter ett slags utrop om ”ännu en fri” inleddes nu Grefven i långt samtal. Jag är en tokig flicka. Ingen vet bättre än jag hvad för en ypperlig man Doktor P. är – men mig ryste i hjertat vid att höra honom gå in på Grefvens idéer. När vår släda kört fram, voro de redan så goda vänner, att Grefven lofvat Doktorn att hos honom bese – jag mins icke mer hvad det var, – och det beramades att Pappa som med mig for hem, skulle föra Grefven till Doktorns boning, den vi just måste passera. Ändtligen sutto vi i täckslädan. Grefven och Pappa och jag. Ner på pelsbrämen smögo sig sakta ur mina ögon tårar – af glädje att veta den stackars unga mannen i två så ädla menniskors händer, som Pappas och Doktor Ps. Jag märkte vi körde åtskilliga omvägar, och gissade att så skedde, på det Doktorn i sin skrinda skulle ha tid att före oss komma hem, der han blott allt för väl hade i ordning för den gäst han väntade. Vi körde in på inre gården af hans hus Doktorn kom sjelf och öppnade på Grefvens sida. Han for upp liksom ur en dröm, såg sig förundrad omkring och hans ögon föllo på mig. Jag räckte honom min hand. Han tryckte den hårdt emellan sina feberglödande händer, sade något otyd­ligtomifallhanickeimorgonskolattillfriheenst land. Derpå släppte han handen, som om den också varit en boja och rusade ur vagnen. Pappa hade redan förut sagt vi skulle fara till Prostinnan. (På Beateborg sätter jag nog aldrig mina fötter mer.)
Uli 1 Tide § i förslaget förekommer ordet ”?««”, hvilket jag önskade måtte utbytas emot ordet ”skull”, Ordet ”mö.” står näml. der begagnadt om de ärenden som skulle till Reg.-Rätten öfvertemnas; men om detta uttryck att de må öfverlämnäs qvarstår, så skulle det ju bero på Konungen att göra det eller icke. Jag skulle för min del tro att det niåste i grundlagen stadgas, att så skall ske, och att således ordet ”w«” måsie utbytas emot ordet ”skall”, I afseende åter på ledamöternas antal, har jag ingenting att anmärka, men i afseende pä qvalifikationerna, tror jag det vara nödvändigt att i • grundlagen bestämma, att ibland ledamöterna ett visst antal funnes, som hade ulöfvat domare-embetet, ty jag tror att den sora eger någon erfarenhet om sådane ärendens handläggning har kommit till den öfvertygelse, att det vid pröfning och afgörande af tvister är nödvändigt alt hafva tillstädes någon i beslutet deltagande, sorn har handlagt domare-värf. Delta synes äfven Konst.-Utsk. sjelft hafva erkänt dä man läser motiverna till dess beslut. Der står nemi.: ”hvilken auktoritet, om ledamöternas antal klefve sådant, all deruti äfven kunde inrymmas del högre måttet af juridisk kunskap och erfarenhet, skulle kunna tillfredsställa anspråken på arend enias bedömande icke allenast med närmare kännedom af de förhållanden, som bestämma riktningen på den ekonomiska lagstiftningen, utan ock med den säkrare vana vid lagbuds noggranna tydning samt vid rätlegungsformers tillämpning och beslutens uppfattning med nödig säkerhet och klarhet, som i allmänhet anses i synnerlig måll genom den juridiska embetsmannabildningen och domare-kallets handhafvande förvärf vas.” Här har Konst.Utsk. uttryckligen erkänt beliofvet af juridiskt bildade ledamöter, men när man ser på sjelfva förslaget så förekommer intet som häntyder på alt så borde vara. För min del ville jag derföre föreslå, att utaf de 7 ledamöterna, minst 3:ne skulle vara sådana, som domarebefattning utöfvat, pä det ätt man alltid måtte kunna vara viss derom, att en sådan vore närvande då Reg.-Rätten skulle utöfva sin domsrätt.