Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
- Jag ber dig förklara ditt påstående, ty jag fattar det icke. - Efter förmåga vill jag villfara din önskan. Hellenerna voro i sin blomstringstid ett folk av glada, lyckliga och älskliga barn, som, utan att oroas av något tvivel, överlämnade sig åt ett föreställningssätt, som gav liv och personlighet åt varje livlöst ting i naturen. För dem voro bergen stelnade titaner, havsvågorna blåslöjade mör, de mörka skogarne hemvist för Pan och flöjtblåsande satyrer, varje källa hade sin najad, varje träd sin dryad, varje grotta var nymfernas boning; blomman på marken, fågeln i lunden, stjärnan på himmelen hade sin saga, som de viskande förtalde, och deras öden voro ju mänskliga öden, i vilka hjärtat måste deltaga. Men medan de lyckliga, glada barnen barnen, som segrade vid Maraton och Salamis lekte i sin sköna värld och trodde henne evig, hade en okänd hand längesedan skrivit domen över henne i de delfiska orden: Känn dig själv! liksom redan på det nyfödda barnets änne står i osynlig skrift den lagen: du skall dö! Den glada leken hade fortfarit länge, då det på Atens gator hördes en röst, som upprepade detta: Känn dig själv! Det delfiska budet hade tagit mandom och kallades Sokrates. Filosofien icke denna lekande barnfilosofi, som undrade, om världen uppstått genom eld eller fuktighet utan en helt manlig och allvarsam filosofi ropade till de lyssnande barnen: »Låt ej gäcka dig av dina föreställningar! Lär känna dig själv! Undersök din tankes lagar! Du själv är världens mått. Allena det, som överensstämmer med dem, allena det, som är förnuftigt, är verkligt!» Vart togo de nu vägen, najaderna, som hällt sin urna över dalen, dryaderna, som blomsterstrött honom? De flydde, och blommorna och stjärnorna tystnade, bergen voro berg, vågorna ett oroligt vatten, ingenting annat.
Vid Furubjers gård i Tingstäde stationerades år 1844 en by, hvilken der ännu är qvar, och äfven på men föga lönande fisket, till mindre kärl kronohingstar hafva 1 isren O hingst. För öfVigt inkomma från Mecklenburg och nållits beskaffenhet, förmögnare personer. I några skogshästar, hvilka hela året köld infinna sig vid gårdarne; tämjas. Dessa hästar äro små nandet af utmarken fortgår, så hingst Roma kungsgård de nästan årligen från Öland samt andra Tyska orter socknar på landet finnas ännu ute, fasttagas och vanligen endast från Ottenhar tidtals hästar af god agnshästar åt så kallade vid stark ’) fö rr än de skola säljas men ganska härdiga. Emellertid som i kommer snart denna hästafvel alt upphöra. eller innan;- O 12 Gottländska får-racen är af ypperlig beskaffenhet till slagt, synnerligast de får, hvilka hela året igenom söka sin föda ute; man påstår att köttet deraf erhåller någon smak af vildt; men deras ull är grof och ojemn, och således otjenlig till klädesfabrikerna. Utom på Carlsöame, äro dessa lär ganska små. Endast vid ytterligt sträng köld och djup snö, uppsöka utegångs-fåren de foderhus, som på betesmarkerna för dem äro beredde. Detta sätt att. föda fåren brukas dock endast uti öns södra socknar samt på Fårön; i den öfriga delen af landet är fårslaget af vanlig storlek med grof ull af jemn beskaffenhet. Krono-schäferiet på Wisborgs kungsladugård har nu uppgått till 43 djur af äkta Souldowns race. Af de öfrige 2:ne schäferierne har det ena, som befanns på Hallfrede gård i Follingbo socken, af egareu till gården biifvit uppsagdt, och fåren, enligt vederbörligt förordnande, förflyttade till en egendom i Calmar län. Det andra schäferiet vårdas utmärkt väl vid det nyligen inrättade landtbruksinstitutet på Stenstuge gård i Endre socken.
Denna ägde ej som nu sina 150,000 innevånare och en börjande storstadsprägel jämte ett ganska rikt utveckladt konstnärligt lif; man hade att göra med en småstad pä 25 — 30,000 innevånare. Alla kände alla, oeh då IDUN 250 Den rätta glädjen känner själf sitt mått, Då yrseln går till tomhet eller leda; Hon är ett barn, men ett som tukt har fått, Hon är ej yra endast, hon är reda. p. man som Collet utmärkte sig genom en framstående begåfning blef man naturligtvis föremål för ej endast särskild uppmärksamhet utan äfven för kritik, men denna alstrade återigen hos henne en motkritik med vida större synvidd och vida djupare syfte. Det hon som kvinna inom detta samhälle kände, det blef till en kritik af kvinnans ställning i samhället. Äfven andra omständigheter ha kanhända bidragit därtill, att hon på detta område började » sätta problemer under debatt » redan långt innan en dansk kritiker, som ej kände den norska litteraturen, begagnade detta slagord såsom en förebråelse mot nordens litteratur i allmänhet. Man märkte nog ett och annat däraf redan i hennes första skisser, men sedan hon år 1851 blifvit änka, utgaf hon år 1855 en roman » Amtmandens dötre », däri hon med en oförskräckthet, som väckte samtidens häpnad, drog i härnad mot konvenans-äktenskapen. Det är ej här stället att skildra det uppseende och den lifliga diskussion, som denne den norska litteraturens första » samhällsroman » väckte; vare det nog att säga, att den samma lämnat djupa spår efter sig; dess inflytande spårar man till och med i ett i öfrigt så själfständigt arbete som Ibsens » Kärlekens komedi », och Jonas Lie har i » Familjen på Gilje » begagnat fru Colletts idé kanske väl osjälfständigt, och väl äfven på ett i jämförelse med originalet underlägset sätt. Man måste betrakta » Amtmandens dötre » såsom fru Colletts förnämsta arbete och det kan, på sitt område, jämföras med det bästa i hvilken litteratur som hälst. Det är det störst anlagda och det mäktigaste; men det skönaste är dock utan all tvifvel hennes » I de länge nätter ».
Han deltog icke i sina syskons lekar, men hade sin förnöjelse i hvarjehanda småsakers förfärdigande samt berättas hafva blifvit "mycket glad, när han hunnit fullborda något af sina egna påfund". Han sattes tidigt i privat skola och erhöll vanlig skolbildning i Stralsunds gymnasium. Redan i unga år väcktes hans håg för apotekareyrket genom läkaren Schütte och apotekaren Cornelius, som umgingos i föräldrahemmet och retade gossens nyfikenhet med de kemiska och farmaceutiska mystiska tecknen, som Scheele berättas hafva med rödt bläck upptecknat i en bok. Fjorton år gammal sattes han i apotekarelära i Göteborg hos apotekaren Bauch. Snart fick han sina göromål i laboratoriet och kände sig nu på sin rätta plats. En samtida kamrat, Grünberger, uppmanade honom att studera kemi. Arbeten af Neumann, en hängifven lärjunge af Stahl, flogistonteoriens grundläggare, uppenbarade för honom hans kallelse. På lediga stunder och under nattens tystnad studerade han med ifver äfven Lemerys, Stahls och Kunkels skrifter, i synnerhet den sistnämdes Laboratorium chymicum och Ars vitraria experimentalis. Om nätterna och i all hemlighet gjorde han efter de försök, hvarom han läst, och vande sig så att med små och obetydliga hjelpmedel utföra kemiska experiment. En gång hände det honom, att en hans kamrat af okynne blandat knallpulver i pyrofor, hvarmed han experimenterade. Under natten exploderade alltsammans med en våldsam knall, som väckte huset och satte det i oro och förskräckelse. De förebråelser han till följd häraf ådrog sig, afskräckte honom icke det minsta, utan fortsatte han med all flit att genom experiment, läsning och begrundande öka sina insigter. Hans principal oroades öfver hans rastlösa flit och skref till föräldrarne "at han fruktade Carl skulle genom sin ihärdiga flit göra sig skada; då han studerade halfva nätterna i böcker, hvilka ännu för honom voro för höge och dem Herr Grünberger gifvit honom".
Jag är derom innerligen öfvertygad, att den skillnad Lagstiftaren gjort emellan stöld oell åverkan är god och fordrar ätt bibehållas, De vådligä följderna af straff sorn skulle väcka förakt för la ga ine och i följd deraf bidraga att öka brotten, hafva vid Lagstiftningen ingått i beräkning. Man har insett att idealet för ali BrottniålsLagStiftning vöre, att i möjligaste måtto lämpa straffet efter brottets beskaffenhet, och att då nian afvikit från denna grundidée, haiman stiftat Lagar, hvilka snart eller sent sträfVat att motarbeta sitt eget ändamål. Alla tiders erfarenhet har dessutom beviifhat, huru sällan det lyckats, att till en nyttig medborgare inom samhället återföra den, sorn en gång Stämplats med vanäran af ett nesligt straff, och skulle det väl då vara med en sund Lagstiftningspriiicip förenligt, att för eil förbrytelse, hvilken efter det hos menigheten allmänt rådande begrepp, ej är neslig, stadga ett straff, hvilket troligen skulle blifva af de menligaste följder för samhället. Sedan jag på detta satt sökt utveckla mina åsigter af de förut föreslagna förändringar i Lörfattningarne om ansvar för åverkan, går jag, Bil, tili Ridd, o. Ad Pr, 2 Band - Den l Martii. att för Högloft. Ridderskapet och Adeln vördsamt framställa den ändring i dessa st adr anden , jag efter min öfvertygelse anser tjenligast. Jag föreslår: att ett förhöjdt vite emot det, som uti våra nu gällande Författningar för åverkan af skog finnes utstakadt, måtte stadgas, tillräckligt nog att afhålla åverkarén från försöket att tillgripa en annans egendom. Jag är alldeles icke i okunnighet om det tillfälle, Lagstiftaren lemnat hvarje enskild öppet, att genom Domaremagtens åtgärd erhålla ett ökadt skydd för sin egendom mot åverkan j men genom hvilken vidlyftighet i förberedande åtgärder, genom hvilken inethodiskt framskridande långsamhet, genom hvilka oberäkneliga kostnader erhållas icke vitesförbud, och hvilka olägenheter får man icke vidkännas, sedan ett sådant förbud erhållits.
Propositionerna ang:de pension från rikets allmänna indragningsstat åt Justitie-rådet m. m., Axel Fredrik Gyllenhammar; ang:de beloppet af arfvoden för bevaknings-befälhafvarne vid kronohäktena i Eskilstuna, Norrtelje och Kongsbacka; ang:de föreslagen utvidgning af Uplands regementes mötesplats Polacksbacken; om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars, af Svenskt jern, förmåga att emotstå skott, och dels lämpligaste konstruktionen af refflade, gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning; om antagande af en ny förordning ang:de mantalspenningarne; ang:de afskrifning i räkenskaperna af statsverkets äldre undsättningsfordringar inom Vesterbottens och Norrbottens län; ang:de upplåtelse till Göteborgs museum af Kronans andel uti f. d. Ostindiska kompaniets bus i Göteborg; och ang:de eftergift tili förmån för enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af Kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster, enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla; samt Skrifvelserna ang:de förslag till ändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa; och Deri 13 December. 487 ang:de en för djupgående fartyg ifrågasatt ny farled genom Stockholms skärgård mellan Baggens-fjärden och Stora Värtan. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts d. 8 och 10 dennes bordlagda Utlåt. N:o 7, i ani. af väckt motion om utvidgad näringsfrihet. Hr von Koch: Jag erkänner villigt att den frågan ofta är ganska svår att afgöra, huruvida ett ärende tillhör civil-lagstiftningen eller det ekonomiska Iagstiftnings-gebitet. [ afseende å den nu förev:de frågan är utom allt tvifvel att den i många hänseenden tillhör den ekonomiska lagstiftningen; men i andra fall åter kan den dock anses tillhöra civil-lagstiltningen. I sammanhang härmed får jag tillkännagifva att, vid sådana förekommande tvistiga fall, huruvida ärenden böra behandlas såsom grundlagsfrågor eller civillagsfrågor, så föredrager jag att behandla dem såsom grundlagsfrågor; likasom att, dä tvifvel uppstår, huruvida ärenden tillhöra den civila eller ekonomiska lagstiftningeri, —• jag heldre öfverlemoar deras behandling till den civila lagstiftningen.
Vidkommande åter ifrågasatt förklaring af Kongl, brefvet den I Augusti 1845, rörande rättighet till svedjande inom Blekinge län; så enär de för svedjande i allmänhet inom riket gifna föreskrifter genom högstberörda Kongl, bref förklarats gällande äfven för sistnämnda län, samt den af motionären anmärkta svårighet att bestämma, huruvida jord, som härtill användts, varit af sådan beskaffenhet, att svedjande derå lagligen kunnat ega rum, icke lärer 16 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 9. genom någon åtgärd å lagstiftarens sida kunna förekommas, destomindre som undersökning och pröfning härom för hvarje serskildt fall är af nöden, anse Utskotten sig ega skäl hemställa, att denna motion må lemnäs utan afseende. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i Kongl. Kungörelsen den 5 Mars 1831, i fråga om liden, då auktion å landet bör vara slutad. Hederv.
Fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar, Förslags-a nslag Förslå t 1 blifvande Rik s-Stat. Indelta r ä f t 0 r. Spanmål. - Penningar. Indelt. Oindelt. Summa Ranko. Kronovärdi. j ^ pa rkegång förslag. Måit 1 Värde förslagsvis Mdlt| ä 6 % R:dr T:» Mo.. Tillkommer: Löneförhöjning för Regements-Läkaren Gottlands National-Beväring, 1852 års anslag Tillkommer: Löneförhöjning • • Hallands Beväring, 1852 års anslag oförändradt Beväringsmanskapets vapenöfning, Förslags-anslag oföränd Materielen. Försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-Kollegii Departer hvarunder äfven inbegripas indelta räntor för Åkers Krut-Bruk och Husqvarn ärs-Faktori, Reserva t iöns-a nslag. Tillkommer: Tillökning i Beklädnadspenningar åt Trumpetare vid Artilleriet, 27 ä 20 R:dr 340: — Till Beväringsmanskapets beklädnad etc. 26,666: 32. — Indelta räntor, 1852 års anslag Lifmundering för indelta Infanteriet, anslaget oförändradt . Inqvarteringskostnader i Stockholm, Förslags-anslag d:o Inqvarteringskostnader i landsorterne, Förslags-anslag d:0 Salpeter-uppköp, 1852 års anslag Ved och ljus för Fästningsoch Garnisons-orter, d:o Diverse Anslag. Spanmåls-upphandlingsoch Bageri-kostnader, oförändradt . Durchmarche-kostnader, Reservations-anslag, 1852 års Afgår: Öfverflyttning till 5:te Hufvud-Titeln jReseoch Traktaments-kostnader, Förslags-anslag Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus m. m. för K ;0Hegium m. fl. Verk, 1852 års anslag . 4,500: Afgår: Öfverflyttning till Krigs-Kollegii Aflönings-Stat 90O:
Att bestämdt uppgifva dessa mötens inflytelse är ganska svårt, då deras verkan icke kan vara hastig, men säkert är, att de haft sin del uti de framsteg, jordbruket gjort; att de nu omfattas med mera intresse än förr; och att expositionerna af djur och redskap i allmänhet de senare åren varit rikhaltigare än i början. Den nytta synas de bestämdt hafva medfört, att ändamålsenliga redskap blifva allt mer och mer begärliga. Statens kringresande Agronomer hafva utöfvat. en högst gagnande verksamhet inom provinsen. Allmänt erkännes deras nytta, och i senare åren har äfven allmogen börjat att af dem begagna sig. (hiskligt vore likväl, att detta skedde ännu mera, då säkerligen hvar enda jordägare rikligen skulle genom deras begagnande få den ringa kostnad, deras anlitande medför, snart och mångfaldigt ersatt genom förbättrade skördar och minskade arbetskostnader. Länets Landtbruksskola, stationerad vid Julpa egendom i Romfartuna socken, och för hvilken närmare kommer att redogöras under 6:te afdelningen, har otvifvelaktigt både genom sitt exempel, och i synnerhet genom de rättareämnen, som derifrån utgått, haft ett icke obetydligt inflytande till spridande af sundare grundsatser rörande jordbruket och dermed sammanhang ägande näringar, samt till motarbetande af åtskilliga inrotade fördomar. I afseende på Stuteriers och Holländeriers verksamhet och inflytande åberopas i underdånighet hvad här ofvan blifvit anfördt rörande djurracernas tillstånd och åtgärderna till deras förbättring. Ordnade anstalter till mjölkens förädlande finnas på många, kanske de flesta herregårdar, men på högst få ställen hafva de det omfång eller den organisation, att de kunna få namn af hvad man vanligen kallar mejerier.
Må de nyttiga och gagnande följder, vi deraf förvänta, genom Försynens nåd uppfyllas, och må våra hemmavarande Bröder blifva öfvertygade, att våra gemensamma bemödanden och vårt gemensamma nit endast haft till syftemål, Fäderneslandets sällhet och lycka. Ridderskapet och Adeln anhåller, att Deputerade behagade till Hedervärda BondeStåndet återföra Ridderskapets och Adelns försäkran om dess fortfarande vänskap och tillgifvenhet. Sedan Depulationen blifvit på vanligt vis utbeledsagad, ankom Vällofl. BorgareStåndets afskedsDeputation, anförd af RiksdagsFullmägtigen för Stockholm Herr Rådmannen N. Sandblad, hvilken tolkade Ståndets tänkesätt sålunda *) Detta tal har ej bland handlingarne kunnat tillrättafinnas. Den 19 Mars e. m. 4o3 Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken besvarade Deputationen på följande salt: Efter en så långvarig sammanvaro är det för Ridderskapet och Adelil högst angenämt att se NationalFörsamlingens vigtiga värf ändteligen bragta till ett lyckligt slut, och att från det tilländalupna Riksmötet bibehålla minnet af det lugn och den samdrägt, sora emellan de åtskilliga RiksStånden städse ägt rum, äfven då olika åsigter öfver allmänna ärenden icke kunnat undvikas. Ridderskapet och Adeln emottager således nu med serdeles nöje och erkänsla försäkran örn det Yällofliga BorgareStåndets vänskapsfull tänkesätt. Industriens flor har i alla tidehvarf betecknat élt stort och mägtigt folk, och den närvarande tidens kraf är i detta hänseende måhända starkare än hvarje annans. För Sverige återstår ännu mycket att skörda på denna väg, men vi böra hoppas, att de enhälliga beslut Rikets Ständer fattat, i ändamål att ordna Myntoch Creditväsendet, skola kraftigt fortskynda framstegen derpå. Ridderskapet och Adelil tillönskar det Vällofl. BorgareStåndet lycka och välgång, samt anhåller, att Herrar Deputerade behagade lill Välloflige BorgareStåndet framföra försäkran om Ridderskapets och Adelns fortfarande vänskap och högaktning.
Fullmägtiges foglighet emot Herr Secreterare», han hela länga tiden blifwit och ännu är bibehållen wid sin Landtegendom, och denne genom förändrad conjunctur fatt ett flerdubbelt warde emot hwad den ägde för flere är sedan dä Wexlarne återkomma, kan jag äfwen ej sinna annat än att Herr Secreterare» derigenom har full ersättning för sitt förmenta lidande. Jag kan Medes ej medgifwa nägon ytterligare afskrifning, hellst Staten äger full.säkerhet för Herr SecreterarenL soza Den 26 Julik. skuld, Utan mäste jag pästä, att liqulden Störes efter 72 still,ngars Banco Cours pa sätt afdelningen fök Riksgälds, Werket pa goda stjäl förestagit;" Och stulle detta yttrande, enligt Herr Malms derjemte gjorda begäran bifogas Utskottets Betänkande till de Respective Riks, Standen. Är och dag som föreffrifwtt star. kx krotocollo, L. I' anelius. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 27 Zulik. Prest-Ständtt dcn 27 , - Borgare-Ständet d. 27 » « - Bonde-StSndet den 27 wördsamt Memorial! kinder den r? och 20 sistledne Juni, haswa 2:ne särstillde Memorialer blifwit remitterade fran Hederwärda Bonde, Ståndet till Riksens Högloft» StändcrS Allmänna BeswärS-och Economic-Utstott: Det ena af Riksdagsmannen Pehr Larsson fran Calmare Län, derutinnan han, sa wal som Vice Talemanncn Ion Jonsson, uti dest, rörande Ekestogarne kngifne Memorial yrka, att sedan genom Kongl. Förordningen af ar 1809 Jägeri,Slaten för det masta blef stiljdt fran befattningen och tillsynen med Skattemannens steg och agor, Ekestogarne under dest ward i det närmaste blifwit uchuggne, och tillsyn endast dera, samt a BoställSstogarne enligt 1805 ars Kongl.
Vid denna Riksdag har den olägenhet inträffat, att Riksens Ständers Fullmägtige i Batiquen och RiksgäldsContoiret, nemligen för Bonde-Ståndet, hafva låtit välja sig till Riksdagsmän vid denna Urtima Riksdag, så när som endast Pehr Andersson från Gefleborgs Län, hvilken ensam för Bonde-Ståndet skulle blifva på stället. Och fastän Riksens Ständer vid sist hällne Riksdag med glömska eller förgätenhet, i den då af Ständerne för Bancooch Riksgälds-Fullmägtige upprättade Instruction, icke med tydeliga ord sådant förekommit och förbjudit, så är det naturligen och solklart, att sådant förhållande är icke rätt: först och främst äro desse penningeverk bland de vigtigaste och angelägnaste af alla våra Ekonomiske verk och inrättningar, som äro under så många menniskors händer och höra med all sorgfällighet tillses och bevakas. Väl hörer man den ursäkten förebäras, att våra Rospective Medständers Fullmägtige skola ensamt bevaka och bestyra om desse vigtige verks angelägenhet, när Bonde-Ståndets Fullmägtige äro vid Riksdag eller borta, och att det vore lik mycket, utaf hvilka Stånd de äro, endast der är åtta till antalet. — En lika kasus kan då ganska lätt inträffa i de andra Stånden, att de ock låta välja sig till Riksdagsmän. Har Bonde-Ståndet arbetat derpå vid många framflutna Riksmöten och ändteligen det vunnit att få hafva sine ombud och Fullmägtige i desse verk, så anser jag det för en oundvikelig pligt och skyldighet af de personer, som hafva erhållit Bonde-Ståndets förtroende, Bilaga A till Exped. 193 att under den tiden, de äro Fullmägtige i desse verk, ej få befatta sig med någon annan Rikets Tjenst eller till Riksdagsmän låta sig välja, så länge som de innehafva Rikets förtroende att vara Fullmägtige i desse Rikets angenäma verk, hälst det är både billigt och lagligt, att ingen får vara domare i sin egen sak, således är det en tillbörlig billighet och rättvisa, att dessa ofta nämnde Fullmägtige kunna icke häller få vara både redofordrande och redogörande.
Stat vill emottaga en med sådant recommcndationshref, som en lamlsförvisningsdom, ankommande person; och skulle han än blifva mottagen, sä hvad hlifver följden, i fall han sjelf icke i det främmande landet kan underhålla sig, ulan råkar i nöd? Jo, all den främmande Staten gör med honom som med våra i nöd stadde sjömän, d. v. s. skickar honom till närmaste Svenska consul, för att draga försorg om honom, och consuln hlifver då tvungen ali sända honom tillhaka till Sverige. Denna omständighet utgör således redan en olägenhet vid ifrågavarande straff i sin allmiinlighcl helrakladt, hvartill vidare kommer, att det i sin tillämpning drabbar mera ojemnt, än snart sagdt något annat straff. Men detta är likväl icke allt. Man har sagt, att landsförvisning egentligen skulle vara ett lämpligt straff för tvenne slags brott: politiska förbrytelser och religionsbrotl. Minst af allt skulle jag dock anse 206 Den 28 A p r i I. landsförvisning vara passande för politiska förbrytelser; ty, hafva brottslingar af denna art haft något inflytande inom sitt land och förehaft några farliga stämpiingar, så att de verkligen förtjena ali med något hardt straff beläggas, så äfvcnlyrar Staten så mycket mera derigenom, alt hon blott visar deni ifrån sig och låter dem fortfara med deras elaka stämpiingar, äfven uldin landels gränser, och della till och med på det korta afståndet af möjligen cn half mil. Deremot erkänner jag, att detta straff kunde vara lämpligt för religionsbrotl. Men är det väl skäl, att för eli enda brott, som så sällan förekommer, som religionsbrott, stadga en helt egen straffart, då den i praktiskt hänseende har med sig den stora olägenhet, alt möjligheten af dess verkställande icke heror af den dönnnande Slaten allena, och dä dervid dessutom förekommer den omständighet, alt den icke kan fä någon plats i hela den nya strafflagen?