Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådig befallning, att ej allenast hädanefter noga lämpa fördelningen af Hospitalsoch Barnhus-fondens bidrag till Läns-La*aretten efter det bestyrkta Sjuk-antalet inom hvarje Län, så vida Tre-skillings-agiften kommer att under samma vilkor i denna del fortfara, utan ock tilldela vederbörande den ersättning, sorn i förrberörde afseende för den förflutna tiden till och med innevarande år dem tillkommer; och anse Riksens Ständer denna ersättning, med v^tdel årligen, från nästa års början räknadt, böra utgå af samtlige Läns-Lazarettens framdeles från Kongl. 566 Underdåniga Skrifvelser. Seraphimer-Ordens-Gillets Fonder erhållande gemensamma års-anslag, hvarefter återstoden i föreskrifven ordning kommer att Lazaretten emellan fördelas. Med afseende på det af Revisorerne anmärkte förhållande, att endast från några Län, Berättelser inkommit, rörande den revision af ifrågavarande räkenskaper, hvilken enligt Kongl. Instructionen för Directionerne öfver Läns-Lazaretten och Cur-ar.stalterne, dén 17 December j 8 1 7, bör genom Länens Deputerade förrättas, få Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att, på det Riksens Ständer eller deras Revisorer måtte blifva i tillfälle att med större säkerhet bedömma , huruvida medlen blifvit ändamålsenligt använde, E. K. M. täcktes i Nåder förordna, att omförmäldte berättelser bora jemte räkenskaperne till Seraphimer-Ordens-Gillet, inom viss bestämmande tid, insändas; hvarjemte Riksens Ständer till E. K. M. framför^» den underdåniga önskan, att 18m års ännu felande Redogörelser för Tre-skillings-afgiften, från Westr manlands, Östergöthlands, Elfsborgs, Ölands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Westerbottens, Gottlands, Hallands, Jemtlands och Norrbottens Län, måtte ofördröjligen infordrade varda. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrif veiner. Sr*7 'Anmärkningar vid det af Kongl.
Detta tillstånd, som, under 634 Den 28 Juni, de stora Magternas tvister, fordom var så förmonligt för de svagare,- blef nu utplånadt ur diplomatiker häfder Handeln, som förut, under neutralitetens skygd, bade en obehindrad fortgång, blef nu fjettrad af förbud och författningar, som skulle motväga hvarannan; och det är ifrån denna tidepunkt, som de Ku. ropeiska Staternas politiska förhållanden stått i ett närmare samband med de commerciela; ja , man kan säga, att om de förra i allmänhet be* stämt de sednare , hafva likväl dessa ofra verkat tillbaka på de politiska förbindelserna’ Om vi, med tillämpning häraf, kasta en blick på de sednare sex arens händelser, så tror jag att vi deruti skole (inna orsaker ai' högsta vigt och inflytande pä närvarande tid. För detta Konung n hade fört Riket på branten af sitt fallEn Statshvälfning, oundviklig, nödvändig, högst påkallad af den allmänna rösten, al den allmänna nöden, såsom det enda medlet till räddning, 6kilde Rcgenten från Thronen , och Rikets befuUmägtigade Ombud inträdde i utöfningen af deras rätt att gifva sig en annan styrelse och en annan Statsförfattning. Kunde man väl då, genast efter den 13 Mars 1809, hoppas att undgå ett krig med Stora Britannien? Riket var nödsakadt att söka fred med sina fiender, äfven ined stora uppoffringar i men innan ännu någon säkerhet var vunnen om möjligheten att erhålla denna fred, då ännu Englands flotta i Östersjön bidrog att skydda våra kuster, då hvarje förhastadt steg hade kunnat äga oberäkneliga följder, och då Sve. rige, under till hälften brutna förhållanden Den 28 finni. 635 tued England och utan att ännu hafva inträdt j ett bestämdt fredligt tillstånd med sina flender, endast borde önska att ej påkalla Englands uppmärksamhet, borde väl, frågar jag, denna tidepunkt väljas, att emot Englands hand 1 vidtaga några stränga mått och steg, eller att förändrade afgifter för nederlagsfriheten, som under den förra Regeringen voro bestämda?
gående sjukdom. Ja! Hon afled hastigt i förmiddags utan före FRU CATHÉRINE. O Gud! Hvem fattar Dina vägar? ABBÉN. varo och vi måste söka få rätt på honom! En fråga dock i förtroende; var det bekant om herr likgiltigt? Modrens förtviflan påkallar herr Maurice' när Maurice älskade sitt barn eller om det var honom FRU CATHÉRINE. Om han älskade sin Marion? Herr Abbé, det veta vi alla huru kär kon var honom. ADOLPHE. Derom finnas inga tvifvel, herr Abbé. TREDJE AKTEN ABBÉN. klar för mig. Det gläder mig att höra; och dermed är saken FRU CATHÉRINE. Har det funnits några tvifvel? ABBÉN. rykte i qvarteret, att han öfvergifvit barnet och modern för att resa med en främmande qvinna. Detta rykte har på några timmar vuxit ut till bestämda Tyvärr, ja! Det löper till och med ett ondt anklagelser, och samtidigt har förbittringen stigit så att man hotar hans lif och kallar honom mördare. FRU CATHÉRINE. O Gud, hvad är detta? Hvad är det? ABBÉN. öfvertygad om mannens oskuld i denna punkten, och modren är lika viss som jag. Men herr Maurice sig, då polisen kommer för att förhöra honom. ADOLPHE. Nu vill jag säga som min mening, att jag är har skenet emot sig, och han får nog svårt att reda Har polisen fått fatt i saken? ABBÉN. Ja, polisen måste inskrida för att skydda honom BROTT OCH BROTT mot de onda ryktena och folkhopens raseri. Sannolikt är kommissarien straxt här. FRU CATHÉRINE till Adolphe. skilja godt och ondt, och när man kelar med lasten. Gud straffar, han! Ser han der hur det går när man icke kan ADOLPHE. Då är han obarmhertigare än menniskorna. ABBÉN. Hvad vet han om det? ADOLPHE. händer... Icke vidare mycket, men jag ser ju hvad som ABBÉN. Och förstår det också? ADOLPHE. Kanske inte ännu. ABBÉN.
Just. Omb:ns Emb.-Bei. d. \ Nov. 1828. ]6:de Punkten, angående Wermlands Fält-Jägares förläggande på någon fästning under vissa föreslagne lönings-vilkor, remitterades lill General-Adjutanten för Armeen samt vederbörande Regements-Chef och Landshöfding. De öfrige Punkterne af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse skulle meddelas vederbörande Embetsverk till behörig efterrättelse uti hvad lill hvarderas handläggning hörer. Hvarjemte och som Kongl. Maj:t ansåg det rätteligen tillhöra Tullverket eller Comrnerce-Collegium att bestrida de lill Fyringars och Båkars underhåll nödige utgifter, i stället att desse nu gravera io:de Hufvudtiteln, skulle, till nödig rättelses vinnande härutinnan, Nådig Proposition derom ytterligare till Rikets Ständer vid nästa Riksdag aflåtas. 49. — af den 19 December, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss, angående Beklädnads-sättet vid Indelte Infall terie-Regemen terne. 1824 den 24 Februarii föredr., och beslöt Kongl. Maj:t, med afseende på Helsinge Regementes behof af förbättrade Beklädnadsvilkor, att vederbörande Rotehållare skulle, vid nästinträffande General - 38 Bil. t. R. St. Just. Omb:ns F.mh.-Be.v. d. \ Nov. 1828. Mönstring nied Regementet, sammankallas för att af General-Mönsterherren och Kongl.
Balken ager den wittSyrd, fom stänga will, N2. om k het utan annans förfång siks kan; men denna mening och ordet förfång har OeconomiaIllskottet funnit böra utrsiutaS, pa det icke någon stia deraf taga sig anledning at hindra hägnads uprättande. Sadana hinder och förfång i anseende ril boiäppning, fädrift och matten - stigäng, med mera, kunna likwäl någon gang inträffa, fom medföra ben ena Byens oun-wikl'ga undergång, om stängsel skall ffe, utan laga undersökning, hmilken i synnerhet är ak högsta »ödwändighet, da sraga upstac om stängning a urmark, som pä wista ställen och orter omäjeligen läter sig »verkställa. Sadant har ock U-ffot-et funnit, och gjort undantag, da Rågången ar öfwer en half mil lang. — Lagen bör skydda alla, men om stängsel owillkorligen päbjudeS, bekageö den lidande Parten at wisa sina skäl. En god Lag kan mistbrukas; men bör derföre icke helt och haller aWffas, Y4l Jag Kwerlemnar således lil Högloft. Ridderstapets och AdelnS ompröfwande al Lagens ord: om khet lila» annans försäng ste ka» maga bibehällaS, ehwad in - eiler utägor stola stangas. 2lo At förekomma otydligheten i Lagens ord: Gärde then Bl) för mer, som för mera ligger, och then mindre, som för mindre ligger, har U stortet ansell, at »agon krxorsä grund utsattes för deltagandet uti stängsel, da By mörer By j aker 06, äng, och i detta afseende föreslagit oförmedlade H mmanraler; men dek är allmänt kändt, at förmedlade Hemman icke pogssäera sa mycken mark i aker och äng, som swarar emot deras förra ränca och mantal. Dylika Hemman maga således icke stänga för den ford, som icke finnes; hwadan hcmställes, om icke förmedlade
Revisorerne, som vid granskning af säkerhetshandlingarne, tillhörande Krigs-kollegii fonder, utsträckt inventeringen till jemväl de handlingar, hvilka efter revisionsåret intill tidpunkten för granskningen inkommit, hafva likväl anmält, att skiljaktiga me - 35 — 274 — niugar yppats om Revisorernes behörighet i detta fall och rörande lämpligheten att på detta sätt tillvägagå; och sorn denna fråga, med afseende å önskvärdheten att ett lika förtärande städse egde rum, syntes vara af den vigt, isynnerhet för kommande revisioner, att uttrycklig föreskrift i den ena eller andra syftningen torde böra meddelas, helst instruktionen för Revisorerne icke vore i detta hänseende tillfyllestgörande, hafva Revisorerne å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet. Stats-kontoret kan visserligen, för sin del, icke finna annat än att Rikets Ständers för Revisorerne af statsverket den 17 April 1841 utfärdade instruktion innefattar fullständig vägledning i detta fall, men, äfven om meningarne härom skulle vara delade, måste likväl, vid aktgifvande på stadgandet i 68 § Riksdags-ordningen, jemfördt med Kongl, cirkulärbrefvet den 14 Augusti 1841, all tvekan om mening upphöra. En statsrevisions-förrättning skall nemligen omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka ej utaf föregående Revisorer blifvit granskade. Kongl. Maj:t har, under förutsättning att Riksdags-ordningen komine att lända Revisorerne till ordagrann efterrättelse, i nämnde cirkulär i nåder förklarat, att räkenskaperna (de för år afslutade), jemte dertill hörande Kongl, bref, protokoll och handlingar, utan undantag, innefatta redovisningen för statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning; att denna redovisning utgör föremålet för Rikets Ständers Revisorers granskning, samt att embetsverken skola afgifva berättelser för de år (numera det är), för hvilka räkenskaper böra vid samma revision företes.
Föröfrigt har min mening från början icke varit annan än den, att visa, det denna fråga är en privilegiifråga och således icke kan af R. o. Ad. samt Konungen ensamme afgöras; deremot har jag icke vågat tilltro mig att afgöra, huruvida saken kan till Ridd.Utsk. remitteras, eller måste gå directe till Const.Utsk., utan jag har blott yttrat, att om den till Ridd.Utsk. remitteras, så bör Utsk. söka att inhemta noggranna upplysningar om frågans formella natur. Att sådana upplysningar väl behöfvas, torde under discussionen hafva blifvit ådagalagdt, genom de olika exempel, som blifvit åberopade frän olika tider, för dylika frågors behandling. Sedan härefter öfverläggningen af R. o. Ad. ansetts slutad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt om genom Hr Rosenstjer nas motion åsyftades någon ändring i grundlagarne, den icke vore i grundlagsenlig form väckt, men att då ett bifall till denna motion icke förutsatte, att någon § i grundlagarne behöfde undergå förändring, II. Ex. icke ansett sig kunna vägra att låta motionen förekomma i den ordning den blifvit väckt, nemi. i öfverensstämmelse med 41 § Ridd.Ordn., innehållande att sådana frågor, som den förevar., hvilken ostridigt åsyftade förändring i Ridd.Ordn., må in pleno väckas samt alltid böra remitteras lill Ridd.Utsk., som ägde att med sitt betänk, deröfver lill R. o. Ad. inkomma. En sådan remiss borde således äga rum, och derest motionen, såsom (lera ledamöter påstått, innefattade förslag till ändring af 11. o. Adis privilegier, hvaraf åter skulle följa att den borde i något af RiksStm gemensamt bildaclt Utsk. behandlas, insåge H. Ex. icke annan utväg att i allo efterkomma lagens föreskrift, än att 318 Den 11 September. motionen först remitterades till Ridd.Utsk., samt att då detta Utsk. inkommc med sitt betänk., II. o. Ad. beslutade om oell till hvilket lt.
Beklagligtvis är mängden af tjenstemän icke nog förutseende, för alt aflägga en besparad penning för kommande behof; de tänka såsom ordspråket lyder att kommer dag så kommer råd och man använder medlen, så att når behofvet af dem inträder vid tjenstemannens frånfälle intet finnes all tillgå. Del är i min tanke af högsta vigt att Slaten i delta fall både gjort sig och fortfarande gör sig till tjenstemannens förmyndare. Jag tillstyrker bifall till SlatsUtsk:s betänk. Hr von Troil, Sa m. Gust.: För dem, som upmärksamt afhört Hr Fåhraei sakrika och uplysande yttrande, torde icke någon vederläggning behöfvas af det anförande, som den siste värde talaren afgifvit; men dä jag låtit anteckna mig såsom deltagare Den 2 Augusti. 07 i den reservation, sora Hr Fåhraus anhållit mätte blifva lagd lill grund för Ståndets beslut, så anhåller jag att endast med några fä ord få förklara att jag i allo delar de tankar, som i samma reservation blifvit uttryckta. Det är visserligen sannt, all det är af stor vigt för en tjensteman att veta, att bans enka och barn kunna utbekomma den begrafningshjelp, som för honom blifvit innehållen, i händelse han i torftiga omständigheter atlider. Jag tror likväl för min del all Hr Fåhraeus har ganska tydligt och klart ådagalagt att det obestånd hvaruti beklagligtvis llere af våra embetsoch tjenstemän befinna sig, just härleder sig deraf, att dessa innehållningar äga rum, i thy att de, då de först utnämnas till embetsoch tjenstemän på Stal, icke erhålla lön förr än 6 månader efter utnämningen. Jag tror att man härvid bör taga i betraktande, alt vid samma lid tillkomma för dem ofta en mängd förut okända utgifter, såsom fullmaktslösen, retroactiv afgift till pensionskassan o. s. v. Del är derföre just för dem af vigt alt vid detta tillfälle icke sakna de tillgångar, som Statens lön eljest kunde bereda dem.
arbetslönen begagnas å ena sidan till att göra varuprisen något billigare, 5 den andra till att frigöra n %got af arbetsgifvh-lies kapital. Det frigjorda kapitalet kan begagnas till vidare produktion, till hvilken nödiga arbetskrafter finnas, nämligen de, som blifvit undanträngda genom tillströniniiigen af qvinnor, och förbrukare komma också att finnas, dels på grund af varornas störr.e prisbillighet, dels pF. grund af att arbetarne fått större köpekraft genom förhöjningen af genomsnittslönen för man och qviniior tillsammans. Inträffar nu en sädan utvidgning af pmdiiktionei~, som i sig upptar det förökade arbetsanbudet, soiii göres af qvinnor! ?a, sa kan arbetslijnen nå sitt förra stacliuni: p2 samma gång som varorna fortfara att vara billigare på grund af det, ' förökade varuanbudet; dermed vaser): tterligare arbctarncs förbrukningsförmåga. prodiiktioiien kan 2tcr utvidgas och sa vidare. Ett sadant sakernas tillstand innclial !er - också sedt fran en annan synpunkt - intet irrationclt. Oni nariiligcn kapitalisterna icke använda sitt 6fvercliott, sina fi-igjorda kapital till ett omåttligt lysförbruk: utan till prodcktioiiens tjeiist. sa att de i allt högre grad kunna s) - sselsatta dct förhaiidenvarande arbetsanbudet, efterfriga detta och så !uncla Iiiija arbetslönen, sa ökar ju detta arbetarnes köpekraft i förliai !ande till produktioncii sisom helhet, och man undgar böfvcrproduktiori; för arbetsgiflrarne,: .arbetslöshctr, för arbetarne. S5 snart arbetarne hafva en tillräckligt stor lön att köpa för. kunna arbetsgif \ - anie utan hinder producera de stora iiödvaiidighetsartikiar~ie; man behöfver icke vara rädd för, att arbetarne icke skola köpa och betala dem. förutsatt, som iiamdes, att prod~iktioiisöf \ 7erskottet p5 tidigare stadier anvandts att höja arbetslönen i stallet för att ga upp i rök.
Enär denna §:s nu varande ordalydelse föranleder lill en sådan tolkning, som skulle den, hvilken anmält sig lill bräuvins-tillverkning, men derifrån afstått och försl efter den uti §§ 12 och 14 stadgade tid till E. K. Mits Befallningshafvande inkommer med anmälan härom, vara skyldig att på en gång erlägga hela den afgift, som emot uppgifna tillverkningen svarar, då han deremot, i händelse han alls icke gör sådan anmälan, som i nyssnämnde §§ omförmäles, blifver bibehållen vid honom uti § 43 (42) tillerkänd rätt att afgiften lör blott en half månad i sender erlägga, hafva Rikets Ständer, genom en förändrad uppställning af § 47 (46), sökt undanrödja en sådan ocgentlighet. § 54. Sedan erfarenheten visat, alt den i mom. 1 af § 54 medgifna rättigheten att i större bränneri hafva två sprithållare, varit för såväl bränvins-tillverkningens ändamålsenliga gång som kontrollens ulöfvande obehöflig och följaktligen utaf högst få bränvinstillverkare begagnad, hafva Rikets Ständer ansett detta medgifvande böra från författningen uteslutas; hvarjemte, då i och för kontrollens handbafvande synes vara af vigt, ali ej mindre spriten eller bränvinet, än äfven lanken från imkylaren omedelbarligen inledes i sprithållaren, Rikets Ständer funnit föreskrift, härom böra i författningen inflyta. Vidare har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att ovisshet uppstått, huruvida den anteckningsbok, som, enligt mom. 2 i § 54 vid större bränneri skall hållas öfver beloppet af de till bränvins-tillverkningen använde råämnen, äfvensom det deraf erhållna bränvin, borde föras af bränvins-lillverkaren eller af den vid bränneriet anställde kontrollör; och som detta åliggande otvifvelaktig! måste tillhöra den förstnämnde, emedan kontrollören icke alltid kan vara i tillfälle alt taga kännedom om de använde råämnenas mängd och beskaffenhet, har mom. 2 i § 54 blifvit förtydligadt, på sätt bilagde författnings-försiag innehåller. § 55.
Hur är det då fatt? Ah, nu vet jag det; jag är icke nöjd med mig sjelf, och icke med mitt hjerta, som är så fullt af elakhet och vrede. Bort ifrån mig, dessa elaka afsigter, jag vill med Guds hjelp försöka vara lycklig och nöjd. Ty man är endast lycklig då man är nöjd med sig sjelf, sitt hjerta och sitt samvete. Väninnan tyckte icke om denna förnöjsamhet, utan ändrade sista punkten så att missnöjet skulle hållas vid lif. Hon skref öfver: »Man är lycklig först då hjertat och samvetet säga en att man sökt och funnit den ende, gode Läkaren, som kan bota alla hjertats sår, och då man vill upprigtigt följa Hans råd.» Detta jemte långa samtal föranledde ynglingens hastiga omvändelse (omsvängning) till den sanna (väninnans) tro, och gaf anledning till följande utgjutelse, i hvilken han disciplinerat sin uppfattning om tro och gerningar. Ingen lycka utan dygd, ingen dygd utan religion. Hvad är lyckan? De flesta verldsmenniskor2 anse lyckan såsom besittandet af stora rikedomar och allt verldens goda, för att derigenom kunna tillfredsställa sina syndiga önskningar och passioner. Andra, som icke ega så stora fordringar, finna lyckan i blotta välmågan, helsan och i att befinna sig »lyckliga»3 i skötet af sin familj. Andra åter, som icke ega ens så höga fordringar på den verldsliga »lyckan» och som äro fattiga, äta dålig kost, förskaffad medelst träget arbete, äro4 nöjda med sin lott och till och med lyckliga. De kunna till och med tänka: hvad jag är lycklig i jemförelse med dessa rika som aldrig äro nöjda.5 Emellertid, äro dessa verkligen lyckliga, emedan de äro nöjda? Nej, det fins ingen lycka utan dygd. Ingen är lycklig utom den, som för ett verkligen lyckligt lif.6 Nåväl,7 men det fins många verkligt dygdiga menniskor.
Lika med Friherre Cederström tror jag, att Ridderskapet och Adeln redan, genom sitt beslut öfver Betänkandet N:o 1, afgjort, att Banken bör inlösa sina sedlar efter 128 sk. för En Riksdaler, enligt 1664 års Myntfot. Om detta blir Rikets Ständers beslut, så är Banken förpligtad, att för hvarje Riksdaler Banko-Sedel aflemna ett så stort qvantum silfver, som innehålles i 18 sk. efter 1664 års Myntfot. Jag kan således icke finna en möjlighet, att dermed förena de af Herrarne Skogman och Lefren uppgifna förslag, om man icke vill förklara, att Bankens förbindelse allenast afser det omyntade silfret, men icke det myntade. Vill man fondera BancoSedelns silfvervärde utan 46 H. 3 34 Den 19 O e to ber f. m. afseende på effectift mynt, så är ingenting, sorn hindrar att göra det vid hvad Myntfot som helst, och det får då hemta sitt värde af sig sjelf, samt kan stiga och falla. Men vill man, att Banken skall infria sina förbindelser med myntadt silfver, tror jag icke, att man, med bibehållande af den myntbestämningsgrund, som redan är antagen, kan bifalla annat än Utskotten tillstyrkt, utan afseende på de lönliga afvikelser, som i sednare tider kunnat äga rum. Hvad slagskatten beträffar, så är det ett svårt problem, huruvida den bör införas i en Stats Mynt, eller icke; jag tror med Herr Cederschjöld, att det vore bäst, om man icke införde den, helst jag tror, alt den, såsom ersättning för Kronans kostnader, blef alldeles onyttig, emedan i alla fall ingen lärer komma att mynta något betydligt utom Banken sjelf; och om den ersätter kostnaden eller icke, kan vara Staten likgiltigt; ty i förra fallet får Staten så mycket mindre utdelning af Bankens räntevipst.
Ständer hafva tagit detta ämne i öfvervägande; och som Bagen uti 25 Gap. 2 Byggninga-Balken ovilkorligen stadgar, att landsväg bör vara .10 alnar bred, finna Biksens Ständer, att, der af ålder landsvägarne till mindre bredd blifvit anlagde, något bestämmande, huruvida de kunna dervid bibehållas, icke kan meddelas, utan att det bör på Eders Kgl. Majus Befallningshafvande ankomma, att, efter de omständigheter , som dervid inträffa, dels af mindre fart af resande, dels af locala hinder, pröfva och förordna, örn ett utvidgande af berörde vä« gar är nödvändigt och således ej kan undvikas, samt att likaledes Eders Kongl. Majus Befallningshafvande böra bestämma på hvad sätt grusningen af allmänna vägarna bör verkställas; likväl anse Biksens Ständer det vara billigt, att enär detta utvidgande skall ske och det samma finnes vara förenadt med vidlyftigare och drygare arbete, samt kostnaden antingen på någon särskildt del af vägen, eller till hela dess längd, «å att det icke utan väglottsägarens synnerliga betungande kan fullberdas, «ie öfrige Härads Hoerne. 992 Den Ii Juli - boerne, sorn till andra vägstyckens underhållan« de aro mdelte, och pä hvilka en sadan utvidgning icke synes nödig, böra med de förstnämnda väglottsagarena i arbetet och kostnaden deltaga ; i anledning hvaraf Riksens Ständer finna sig böra i underdånighet hos liders Kongl. Maj:t tillstyrka antagandet af ett sådant allmänt stadgande. Riksens Sländer framhärda med djup un* dersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majlts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets
Friherre kä^crta, ^xel, paminte, att till dtzlika frägors utredande, den föresiagne Riddarhus-OrdNingen, hwilken borde sädane innefalm, mätte snart blifwa företagen. Herr Grefwen och Landtmarstalken lofwade att dec sä snart möjligt wore skulle ske. Hans Excellence Herr Grefwe Knutsi, praxis hade warit, att om en U-ffolts Ledamot ej hos Ord. föranden anmält sin bortresa, hade han blifwit såsom utesluten frän Utskottet ansedd; del wore säledes rigtigl af Herr Lantmarskalken anmärkt, an Friherre kleming borde uplysa, huruwida Herr 'Uigesiielm sädant fullgort, och hade han der ej borde naturligtwis hans plats inom Utskottet anses ledig. Ester någon widare öfwerläggning härom förföll för det närwarande den af Herr Lock wäckta fräga huruwida Herr Hgersiielm annu för Ledamot i Stars-Utskonet borde anses. F-iherre kock - per ^-ZoI5, upläsle till Protdcollet följande dictamen: Säsom Ledamot utaf Banco-Utskotret, har jag wal i anledning af desi sisis. Torsdag till Ridderskapet och Adeln meddelade urlämnde, rörande full betalning - 9^4 Den 22 Zebruarir. rung till Lewerameurerne, i det hufwudsaMga coM for-nerat mig med Herr Grefwe kkenninZ 6yUsnborAZ men wid sakens närmare ösiverwägande tror jag mig aga fullkomligt stal akt afgifwa följande mera bestämda yttranden: