Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N.-o 44&* af omständigheterna nu påkallats oell bordt begagnas, likväl på ett sätt, att för Staten någon våda deraf icke uppkommer, och att biträdet i detta hänseende meddelas äfven utan tyngd, hvarken för nu varande eller kommande tiders skattdragande. Och då, i följd af R. Stis af E. K. M. 1- Nåder sanctionerade beslut om Mynlbestämning och realisation, några betänkligheter hos R. St. icke mött för ett låns upptagande i silfver, för att, såsom E. K. M. 1 Nåder åsyftat, dermed bispringa en del i penninge-förlägenhet varande enskilda Jordegare, hafva Rikets St. beslutat: att för Statens räkning ett lån af högst Två Millioner Riksdaler i Svenskt Silfver-Specie, efter gamla Myntfoten, skall af RiksgäldsContoiret upptagas, och af samma Verk åter utlånas emot inteckning i jordegendom å landet och i städerna. Jemte det R. St. om E. K. M:s Nådiga Sanclion å delta beslut i underdånighet anhålla, så att, på förut öfligt sätt, E. K. Mls Nådiga Autorisation må blifva Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret meddelad, till de åtgärder, som, i afseende på lånets upptagande, blifva af nöden, få R. St. tillika till E. K. M:s Nådiga bepröfvande i underd. öfverlemna, när början med lånets upptagande må göras. Exp,“tIlsL Förslag till und. Skrif v. N.o 448. 175 De Hufvudgrunder R. St. ansett böra följas, vid verkställigheten af ifrågavarande tippoch utlåning, hafva R. St. serskildt medelat deras Fullmägtige 1 RiksgäldsContoiret. Oeh få R. St. nu jemväl inför E. K. M:t i underd. anmäla innehållet af desamma. De lyda, livad upplåningen beträffar, sålunda t Åt Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret Uppdrages, att upptaga ett lån i Silfver, motsvarande 2 mill.
- M. Anh ' olrn, Vikin. gar och deras iittlingai .. - J. C. v. Hofsten, Bliniien f ï h den Karolinslm tiden. - P. Kwiser, &gt;Låten barnen komma till ii.iig! » - L. Lagersteclt, Kokbok. M. Löwdwrq, Sigtrygg Torbraiidssoii. - Tlb. 2l / lazer, Ord till iingdomen. - R. MelawZer, I Sitting Bulls land. - G. Nnchtignl, Sahara och Siidan. Nordin &amp; Josephson: A. Clarlc, Hiigli Harrods sällsamina äfveiityr. Seliginai~n: J. F. Cooper, Berättelser om Skiiinsti.~iiiipa. - F. Marryat, Nybyggarile i Kcznada. - M. Nat7u~sius, T v &amp; berättelser. - Mayne Reid, Skalpjagarne. - BröcZer~za Grimsns valda sagor. Fr. Skoglund: A. T., Sjung med oss, inaninia! Sveiisk lararetidnig: Jultointen 1892. A. Teiigströin: Margit. A. W. Wallberg: Frid vare med Eder! A. E. Westerberg: W. C. Dowe, Guldsjöii. Fr edrika-Br erner-Förbundets hems tudier. Ledning för hemstudier inom olika ämnen lämnas af Fredrika-Breiiler-Förbuiidet. Dagny En mottagning hos doktor Widerstrom. Vår första kvinliga läkare har börjat sin praktik h ä r uppe, och denna början är glänsande. Doktor Kaq-olina Widerströrn sthr der p&amp; hennes dörrplåt, och inne i den stora vackra väntsalen sitta patienterna SA tätt som passagerarne i en spårvagn under regnväder. Der och hvar ser man två och två på samma stol, så m h g a äro de. De som ej få rum i väntsalen, st&amp; i ' tamburen, och de som ej rymmas der, garnera trappan.
Det indelas i administrativt hänseende uti trenne fögderier, eller Luleå, Calix och Torneå fögderier, samt 16 länsmansdistrikt, och innesluter trenne städer, eller Piteå, Luleå och Haparanda. I ecklesiastikt hänseende består länet af 16 pastorater, med trenne annex-och tvenne stadsförsamlingar, och uti judicielt af tvenne domsagor. Ifrån södra lånegränsen och till Enontekis, som är den nordligaste Lappmarkssocknen, utgör allmänna vägens längd 62 mil, och bredden varierar emellan 25 och 40 mil. Då länet i de afseenden, hvarom denna underdåniga berättelse i öfrigt skall handla, fortfar att vara nästan helt och hållet olika, ser jag mig tvungen, i likhet med hvad tillförene skett, särskildt afhandla de häraf uppkommande olika delar: Kustlandet och Lappmarkerne. l:o Kustlandet, hvars allmänna beskaffenhet i afseende på bergsträckor, sjöar, öppna ställen, skogar och kärr samt rådande jordmån i olika trakter i föregående Femårsberättelser utförligen blifvit skildrad, utgör ensamt för sig 250| qvadratmil och bildar den landsträcka, som förekommer invid Bottniska viken, emellan länets norra och södra gränser, på ett afstånd uppåt landet af 8, 10, 12, 20 och 25 mil från hafskusten. 4 Inom denna hufvuddel, hvilken benämning kustlandet, i anseende till dess företräden i uppodling och befolkning framför Lappmarkerne, förtjenar, finnas följande pastorater: Piteå, med derunder lydande Stadsoch Elfsby Kapellförsamlingar. Neder-Luleå med tillhörande Stadsförsamling, Öfver-Luleå, Råneå, Nejler-Calix, Öfver-Calix, Neder-Torneå,. Carl Gustafs, Öfver-Torneå med Hietaniemi Kapellförsamling, samt Pajala. — Man föreställer .sig vanligen, att uppå en så vidsträckt yta, som Norrbottens kustland, växtligheten, isynnerhet med afseende på orternas skiljda läge från hvarandra i breddgrader, skall vara högst olika. Så är likväl icke förhållandet. Mycket större inflytande på vegetationen synes deremot orternas höjd öfver hafsytan utöfva.
Deras plats hade väl, hädanefter såsom hittills, bort vara medlerst pä läktaren, der de kunnat, nästan bättre än våra egna notarier från deras platser, iakttaga hvad här förefaller, derest tidningsskrifvarne sjelfva eller deras biträden icke hade fel på hörseln. Det Högh Ståndet har tvifvelsutan, lika med mig, förmärkt, alt tidningsskrifvarne höra så illa på det örat, som vetter åt mig, att ehuru illa och ofullständigt jag kan uttrycka mig, så blifva mina yttranden likväl alltid sämre och stympade i tidningarna. Deremot höra tidningsskrifvarne så väl på det örat, sorn vetter åt mina värda motståndare, att ehuru bra och sammanhängande de må tala, så blifver det ändock alltid bättre, när det kommer i tidningarne. För att återgifva tidningsskrifvarne den förlorade jemnvigten, torde det vara bäst att flytta dem längst åt den sidan, på hvilken de höra sämst, d. v. s. åt den, på hvilken jag har den äran att sitta. Bon är ock , efter mitt förmenande, den venstra på delta rum, emedan man brukar räkna sidorna efter ordföranden, och emedan jagser, att de äldsta Grefvarne sitta till höger och de yngsta Adelsmännen till venster om Landtmarskalken. Författaren af Utsktsbetänk, tyckes deremot hafva haft en annan mening om höger och venster på läktaren, nemi. så att sidorna der räknades eftersom tidningsskrifvarne sitta, förmodligen derför, att han ansett dem för ordförande på läktaren. Lika med Utsk. yrkar jag, att tidningsskrifvarne måtte sitta på venstra sidan, men på den rätta. Jag gör det icke blott för den egennyttiga afsigten att sjelf blifva bättre hörd, utan äfven, på det de måtte komma så nära som möjligt till trappan, hvarest det största mouvementet ar och der de således böra trifvas bäst. Det skulle troligen äfven bidraga till trefnad för andra personer på läktaren; ty om tidningsskrifvarne, såsom sannolikt är, kände någon åtrå att deltaga i mouvementet, så kunde de då tillfredsställa sitt begär, utan att oroa öfriga, vare sig sedentära eller stationära, åhörare, som ville vara i fred.
Nästa Betänk, på föredragningslistan är Sammansatta Statsoch BankoUtsk:ns N:o 24. Detta Betänk, är af stor vigt, och torde icke böra företagas till pröfning, utan att J t O en 1 September. det är någorlunda kändt, när denna pröfning kommer att ega rum. Jag får derföre anhålla, att det måtte upföras främst på föredragningslistan till nästkommande Lördag. Sedan Sammansatta Statsoch BankoUlsk:ts d. 29 sisth Aug. bordlagde Utlåt. N:o 24, i ani. af K. Skrifvelse med förslag angrde förändrad organisation af Hypotheksinrättningarne i riket, härefter blifvit föredraget, men af flere Ledamöter ånyo på bordet begärdt, yttrade H. Exc. Hr Gr. och Landtm., att Frih. Tersmeden hade föreslagit, att detta Dtlåt. skulle sättas främst på föredragningslistan för det plenum, som komme att hållas nästa Lördag d. 8 d:s, samt hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade detta förslag bifalla. Ropades ja. Föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, LagUtskits d. 29 sisth Aug. bordlagde Betänk. N:o 47, i ani. af väckta motioner om förändring i Domkapitlens organisation. Föredrogs RiddarhusUtsk;ts d. 15 och 18 sisth Aug. bordlagde Utlåt. N:o 15, i ani. af Hr Roos’ af Hjelmsäter, Axel, Mern., ronde en tillämnad donationsfond, att ställas under Riddar husDirektionens förvaltning. Gr. Mörner: Sedan den af Hr Roos väckta motionen blif vit till RiddarhusUtsk.t hänskjuten, behagade Utsk:t infordra RiddarhusDirekt:ns yttrande i ämnet. Med ani. af det tillkännagifvande, som Hr Roos redan i sin motion gjort derom, att han vore benägen att göra nödiga jemkningar i det ursprungliga förslaget, satte sig Direktionen i beröring med Hr Roos.
Hur detta kom till – ja, käre läsare! det vore verkligen mycket mankeradt emot din skarpsinnighet, att säga det. Albert hade spänt upp en duk, och på de lektionsfria timmarne börjat måla en Cecilia, hvartill han af öfverstinnan utbedt sig att få taga Celestine som original. En atelier var för detta ändamål inrättad i hufvudbyggnaden. För att icke Celestine, då hon satt för denna tafla, skulle komma att vara ensam med Albert, var tant Ulla anmodad att vara närvarande, och uppfyllde ganska punktligt detta åliggande; men icke så sällan hände det att gumman lurade in i sin fåtölj, och öfver stickstrumpan nickade bifall till de vackra drag, som Alberts penna framlockade. Gumman var på köpet lite lommhörd, och – hvem förtänker Albert, att han, jemte taflan, målade för Celestine «Taflor ur lifvet,» der hans tunga visste att på det mest vältaliga sätt framställa idealer af menskliga förhållanden, och framför allt af det husliga lifvets. Som han härvid talade ur sin själs innersta öfvertygelse, och ej var ledd af några egennyttiga beräkningar, så slog hans tal lifligt och rent an på Celestine. Alberts idéer voro icke för henne alldeles nya, men emedlertid hade de, framställda i böcker, ej synts henne så öfvertygande, som nu, då de, hopsamlade i en enda stråle, glänste fram ur Alberts själ. Snart var hon hans lärjunge i theorien om den fria kärleken, så väl som hon var det i målning. Men ännu var det dock blott theori, och ingendera hade för sig sjelf tänkt på dess tillämpning. Kärleken betraktades för dem ännu blott objektivt, och de anade icke – hvad vi ana. Alberts vistande på Sätraholm var bestämdt till fyra månader, och när man är ung, är det en hel evighet. Hvarken honom eller Celestine hade det således fallit in, att en dag skulle komma, då de skulle skiljas, och deras kärlek låg ännu ostörd i sin morgonslummer.
KammarCoIlegii underd. hemställan om ett stadgande, i sammanhang med indragning af Fjerdingsmännens löner och indelningar, att Frälsejorden skall med Skatteoch Krono-hemmans innehafvare tourvis bestrida Fjerdingsmans-Sysslorne, grundar sig derpå, att desse sednare äro ett jorden, utan afseende på dess natur, åliggande besvär, hvarifrån befrielse icke blifvit genom Privilegier Frälset tillagd; hälst det ingalunda vore med rättvisa och billighet förenligt, att Betänkan den, N:o 128. 1 a5 innehafvare af Skatteoch Kronojord utan de, fast obetydliga löneförmoner, som Staten hittils bestått, skulle vidkännas skyldigheten ati ensamme bestrida desse befattningar, hvilka jemväl omfatta den privilegierade jordens angelägenheter. K. M:t har jemväl ansett Fjerdingsmanna-befattningen böra, såsom den till sin grund varit, fortfarande utgöra icke en tjenst, för hvars utöfning Staten Lör med löneanslag betungas, utan ett MunicipalSysslande, som Menigheten åligger att, emot hittils åtnjutna friheter och de af enskilde för visse uppdrag bestådde afgifter, under korrtare tid för hvar och en, fullgöra, dock att, sedan KronoBetjeningen blifvit med tillräcklige löner försedd, Fjerdingsmännen icke med sådane pligter, som icke dem utan rätteligen KronoBetjeningen tillhöra, böra belastas; äfvensom K. M:t, i afseende härpå, funnit rättvisa och billighet fordra, att, på sätt BondeStåndet länge yrkat och KammarCollegium, såsom vilkor för Fjerdingsmanna-befattningens lönlösa bestridande, hemställt, utöfningen af denna befattning icke, såsom hittils, ensam Kronooch KronoSkatte-hemman vidlåder, utan för ett närmare jemnlikt deltagande i medborgerliga besvär, förklaras hädanefter jemväl böra vanliga Frälse-hemman åtfölja.
R:dr; dito dito, 8,117: — » sänkningen af sjön Nåtaren samt Bruksoch Rekebo-åarne i Barkaryds och Jersnäs socknar af samma härad, å 3,976 R:dr 33 öre; dito dito, . 3,379: 73. » aftappningen, af Stensjön och Laggarbosjön inom Lekaryds ock Oggesjö socknar af Tveta härad, å 4,500 R:dr; dito dito, 4,049: 77. » sänkning af Hökasjön i Forserums och Bäckaryds socknar, å 805 R:dr 50 öre; dito dito, 226: 83. » utdikningen af Barkaryds-sjön jemte deromkring belägna kärr och mossar i sistnämnde socken, å 1,500 R:dr; dito dito, 300: — » sänkningen af sjöarne Or och Bunn samt Ofra och Nedra Qvarnsjön inom Wista och Norra "Wedbo härader, å 7,562 R:dr; återbetalas jemte kronoutskylderna, 1,512: 45. dito af Aneby, Flisby och Wesselda sjöar samt upprensningen af några dermed sammanhängande mindre vattendrag inom Bredesta, Lommaryds, Bälaryds, Flisby och Solberga socknar af Norra och Södra Wedbo härader, å 21,000 R:dr, emot återbetalning af 8 procent årligen, med beräkning af 2 procents ränta, 5,814: 80. » dito af Klackarps-sjön inom Lekaryds och Forserums socknar af Tveta härad, å 2,977 R:dr 50 öre; återbetalas jemte kronoutskylderna, 1,071: 90. » Transport: 9,746,277: 64. 12,564,390: 77. 5,500: — 1,178: 82. 50,000: — 4,121: 70. 7,639: 50. 3,180: 92. 3,824: 77. 162: 36. 180: — 907: 50. 4,254: 30. 833: 70. 12,646,174: 34. 5 - 34 — Transport: 9,746,277: 64. för för sänkningen af Halmsjön i Malmbäcks socken af Westra härad, å 1,500 R:dr; återbetalas jemte kronoutskylderna, 1,142: 97. » dito af sjöarne Stora och Lilla Növimen samt Sten sjön jemte upprensning af Kålltorps å inom Ostra och Westra härader, å 10,875 R:dr; dito dito, 7,679: 10. » dito af Näsbyeller Flishults-sjön samt upprens ningen af Flishults å inom Näsby socken af Ostra härad, å 5,250 R:dr; återbetalas jemte kronoutskyderna, 4,420: 39. » utdikningen af Skifverstads, Bonarps och Lunna gårdens madängar inom Ekesjö socken af Södra Wedbo härad, å 1,747 R:dr 50 öre; dito dito, 1,471:
RiksdagsOrdningen, oagtadt 3 ne Stå. ds o f.ll till ett a‘gifvet B-tänkande, inkomma med motiverarft svar till del Stånd* hvarifrån Betänkandet blifvit 930 Vrot. Utdr. d. n Septemb. 1825. återremitteradt: och befans, att Högv. Pre steStånrJet icke funnit skal inbju iningen antaga; hvaremot H glofl. llidderskapet och Adeln samt Wällöfl. BorgareStåndet ansedt Stadgandet i ofvannämde §. vara så tydligt, att vidare yttranden i ämnet icke funnits nödigt; dock har BongareStåndet anmodat Utsk ottet, att ställa sig samma föreskrift till efterrättelse. Wid sådant förhållande, då sistnämnde arne Riksstånd, lika med BondeStåndet, funnit 49 § Riksdagsordningen klar och tydlig, hvaråt annan följd icke kan dragas än att StatsUtskotfet måste vara pligtigt, att fuilgjöra hvad BondeStåndet föiut äskat, såsom med jme RiksStånds åsigt instämmande, fann BondeStåndet sig böra än vidare anmoda StatsUtskotfet att Ståndets i frågavarande fordran skyndsamt uppfylla, på det Ståndet må komma i tillfälle, att slutligen afgjöra åtskilige på nämnde åtgärd beroende härstädes hvilanda mål angående; 1:0 Förändringar i grunderna för skattelösen af hemman i Halland. 2;o Rättighet för Åboer å PresteKlockareAnnex-och Mensalhemman, att lösa dem till skatte. Trot. XJtclr. å. m Septemb. tfi25' 3:0 Bidrag tili utförande af HjelmareCnnal och Slussverksbyggnad. —. detta ärende handlagt äfven af BancoUtskottet. 4‘G Anslag af medel till en myrs aftappning i Malungs Socken af Stora Kopparbergslän, behandladt äfven af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet. 5:0 Saltpetters gärdens nedsättning, och 6:0 Indeldte Infanterie Regementens bekläd* nåd. Tran Högloft.
Jag hemställer till en hvar, om det är klokt alt förfaia på ett säll, sorn tydligen skall leda till en sådan utgång. Jag tycker att Utsk:s vänner och fländel' skulle efter denna 3 dagars långvariga träffning kunna säga, alt de blifvit öfvermannade men icke öfvei vunne, med ett ord säga allt hvad de vilja till deras egen och förslagets heder, innan det jordas, men tillåta oss andia alt omsider komma till detsammas begrafning. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag hade ämnat afhålla mig ifrån deltagande i nu pågående långvariga discussion öfver Coust.Ulsk:s förslag lill representationens ombildning derföre, att jag icke hade liar intagit säte och stämma när Const.Utsk:s betänk. N:o 38 (öiedrogs och således hvarken delar med eder, mine herrar! förljensten af alt då hafva afstålt R. o. Adis sjelfskrifna representationsrätt eller förebråelsen för det då begångna felet att göra detsamma, ulan alt dervid fästa ett bindande uttryckligt förbehåll, att nemi. valen lill representanter skulle ske ståndsoch classvis, inom RiksSl:n, i och för valen till riksdagsmän, förökta med ett 5:te Stånd, uppfattande den orepresenterade medborgareclass, som man allmänligt och med mycket skäf anser böra representationsrätt ei hålla. Underlåtenheten af att fästa ett sådant förbehåll förundrade ganska mycket mig, sorn på afstånd följde riksdagens gång, helst jag derförut hos detta och ett annat RiksSt. hade tyckt mig varseblifva symptomer af misstroende mot Const.Utsk. uti dessa RiksSt:s åtskilliga gånger gjorda vägran att åt detsamma öfverlåta afgörandet af grundlagsenligheten utaf åtskilliga frågor, å hvilka talmännen vägrat propos; men jag afstod från min föresats och har begärt ordet, då denna långvariga discussion, 24 H. 34 Den 21 April f. m. eTter Irvars snara slut jag med så mångå delar längtan, tycktes vilja aflägsna sig från ämnet och urarta till personliga tvister.
Att afvika från en så dan allmänt antagen regel och slå ett skiljemynt af sådan lödighet, att utmyntningskostnaden onödigtvis fördyrades, anser jag icke vara skäligt, helst allmänheten blifvit betryggad mot följderna af myntets underhaltighet genom stadgandet att man i liqvid och vexling ej behölde emottaga mera af denna myntsort än till ett belopp af 1 R:dr Riksmynt. I likhet med Frihrne Palmstjerna och Tersmeden vågar jag derföre anhålla om R. o. Adis bifall till hvad K. M. i förevaride hänseende föreslagit. Hr Björnstjerna: Med tillkännagifvande alt jag i denna fråga förenar mig med Frih. Palmstjerna, ber jag att få till besvarande uptaga åtskilligt af hvad sorn blifvit yttradt emot K. M:s förslag. Man har sagt, att Svenska folket har stor fruktan för un derhaltigt mynt. Svenska folket tager likväl ganska begärligt emot det vida underhaltigare kopparmyntet och äfvenså Bankens sedlar ehuru de sakna allt intrensikt värde. Det nu föreslagna myntet skulle endast blifva ett skiljemynt, och behöfver såsom sådant ej innehålla något bestämdt värde. Man har upgifvit kostnaden för 10-örestycket af 12-lödigt silfver icke blifva mera än 1 rst. högre än för detsamma af 8-lödigt silfver. Det är väl sannt, att präglingen ej korame att kosta mera än hvad sålunda blifvit upgifvet, men sjelfva myntet skulle blifva 20 proc. dyrare d. v. s. att ett 12-lödigt 10 Örestycke skulle blifva 1 sk. dyrare än ett 8-lödigt. Man har yttrat, att i Frankrike hade allt silfvermynt samma halt. Detta äger sin riktighet, men man får ej härvid förbise, att 25 cenlim-stycket är det minsta silfvermynt^ som der finnas samt att detta är nära dubbelt så stort som 1 O-Öret skulle blifva, och behöfver således ej göras underhaltigt. Här har blifvit förevisadt ett Bayerskt mynt å 5 Kreuzer, och den talare, som häftigast motsatt sig K.
Detta har jag alldeles icke yttrat, men jag har sagt, att genom punktens läggande till handlingarne hade frågan förfallit, och jag har tillagt, det jag fästade stor vigt derpå, att R. o. Ad. icke genom ett afslag afkunnade en dom i frågan, utan att hafva densamma allvarligen pröfvat. Vidkommande Gr. Anckarsvärds antydan derom, att det måtte ligga en hund begrafven under denna fråga, så får jag förklara, det jag alltid trott, att den, som sjelf liar rena motiver, icke misstänker en motståndare för dåliga. Frih. Alströmer: Då jag var den förste, som väckte förslag om punktens läggande till handlingarne, kan jag icke neka att äfven jag funnit mig sårad af en ledamots yttrande, att under detta förslag låge en hund begrafven. Jag får derföre här öppet förklara, det jag med mitt förslag ej afsett något annat, än att R. o. Ad. i formelt hänseende skulle fatta ett lämpligt beslut, i stället för ett olämpligt. Hr Cederschöld: De, som öfvervoro diskussionen öfver 3:dje punkten, torde icke hafva förglömt, att Hr Bildt yttrade den åsig ten, att det vore alldeles likgiltigt, om punkten afslogs eller lades till handlingarna samt att han derföre ansåg min anhållan om afslag öfverflödig. Jag tror, att det var just detta Hr Bildts yttrande, som gaf frågan den utgång, den fick, enär han tillika såsom ledamot i StatsUtsk. förklarade, att Utsk. allt hittills betraktat en fråga, som blifvit lagd till handlingarne, vara förfallen. På detta Hr Bildts yttrande tog jag mig friheten fästa upmärksamheten, men då upträdde Hr Bildt och förklarade att det var en betydlig skillnad emellan att afslå en fråga och lägga den till handlingarne, enär man genom det sednare beslutet ej afkunnat någon dom i frågan. Hade Hr Bildt afgifvit detta förklarande före voteringen, så hade, enl. min fullkomliga öfvertygelse, de tre röster, som afgjorde frågan, tillfallit icke honom utan mig. Gr. Anckarsvärd:
Under svedjande hänförer jag äfven uppbränning af de efter skogsfällning å marken qvarliggande qvistar och ris, genom hvilkas antändning jorden svedjes och förderfvas, och hvilken derföre icke synes mig, såsom kommittéen antagit, vara mera loflig i skog, der regelbunden hushållning är införd, än i annan skogsmark. Att bränna nämnda skogs-affall, sedan det blifvit på lämpliga ställen sammanfördt, så att egentlig skada å skogsmarken ej kan ske, är icke att svedja, hvadan jag anser öfverflödigt att tillstånd till en sådan åtgärd uttryckligen meddelas. Bland de af kommittéen föreslagna stadganden skall troligen icke något möta större betänkligheter, än det som innefattas i §§ 27 och 28. Ehuru lifligt jag erkänner vigten af den grundsats, att lagstiftningen icke bör ingripa i den enskildes fria verksamhet och dispositionsrätt öfver sin egendom, och fastän hvarje afvikelse från denna grundsats måste medföra olägenhet, har jag likväl funnit mig böra biträda nyssberörde stadganden i kommitléens förslag. Statens rätt att gifva dylika inskränkande föreskrifter, när de i allmänhet eller under vissa förhållanden erfordras för befrämjande af allmänt väl, torde vara obestridlig, och den är, om ock tillämpad med allt större och större varsamhet,'ännu utöfvad och gällande i många fall, och deribland äfven i fråga om skogshushållning, uti hvilket ämne de nuvarande föreskrifterna dock råkat i förgätenhet eller visat sig föga verksamma. Att stadganden i enahanda syftning, fastän vida strängare och noggrannare, gälla i de flesta främmande Europeiska länder, derom, äfvensom om upphofvet till samma stadganden, nemligen omtankan att söka förekomma på samma gång bristen på en för en mängd lefnadsbehof oumbärlig, men af naturen endast långsamt framalstrad, förbruknings-artikel och de al vetenskapen och erfarenheten vitsordade menliga följder, som skogarnes utrotande måste medföra för ett lands klimat och fruktbarhet, innehåller kommittéens betänkande en utredning, hvilken jag i underdånighet åberopar.