Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man syntes då kunna vänta, att helgden af egna beslut skulle vid ett ändtligt afgörande bevaras af R. o. Ad., som städse lemnat föredömen af alfvar och uprigtighet i dess handlingssätt. 11. o. Ad:s med cn stark öfvervigt, i strid med föreg:dc Riksdags, nu fattade beslut kan, genom det vacklande i tänkesätt detta synes innebära, tyvärr befaras komma att göra all väsendtlig förbättring i vår representation för längre tid omöjlig, om man kunde föreställa sig att sådane tänkesätt skulle ega ett fortfarande, varaktigt och öfvervägande bestånd inom detta bus. Ofverläggningen vid frågans afgörande bar visat, att en stor del af de medlemmar, som anse alt en representalions-förändring egentligen borde hvila på ståndsförfattningens uphörande, likväl har slutit sig till den i förslaget uttryckta mening, derföre att deri omfattades vigtiga förbätttringar och förenklingar, hvilkas stora behof af alla erkännas, och derföre att förslaget äfvenledes afsåg inympande af åtskilliga nu uteslutne samhällsklasser, hvilkas uplysning och fosterlandskänsla borde inom representationen tillgodogöras det allmänna. Denna likstämmighet i åsigter bland personer, som eljest på olika vägar söka samma mål, — en hufvudsaklig förbättring af vår rcprescnlion, — och hvilka å ömse sidor äro benägne att för ett så vigligl ändamål göra medgifvanden, kunde dock ej stå emot styrkan af ett tillfälligt samband mellan dem, hvilkas uprällliållande åsigter ej inrymma någon slags rubbning af det gamla och dem som hylla andra, dessa ytterst motsatta, meningar, jemte flere till sina politiska tänkesätt fristående och för hvarandra alldeles fremmande och mindre skarpt bestämda clemcnter, understödda af en eller annan, som frångått sina förr yrkade grundsatser. Den inre svagheten af denna osammanhängande förening måste likväl lifva det hopp, att Adelns inre politiska styrka skall, om den fortfarande sammanhålles, likväl slutligen kunna verka lill afhjelpande af ett allmänt erkändt samhällsbehof.
Denna Senats första handling efter calastrophen var decretet om bibehållande af sina egna platser och af sina emolumenter, under ett fullkomligt öfverlemnande af dynastiens öde till det resultat, som för hvar man är kändt. Jag tror för ingen del, att om här i Sverige funnits någon pärskammare 1809, den skulle hafva förmått att hindra den regimentsförändring, somdåtimade; och om verkningen af en sådan då kunnat vara återhållande, så tror jag ej att fäderneslandet funnit skäl berömma sig deraf. På dessa grunder tror jag mig hafva tillfyllest ådagalagt, att hela argumentationen för en pärskammares oumbärlighet såsom återhållande kraft sönderfaller, åtminstone för den liberala analysen. Jag finnér således i bildandet af en andra kammare, i egentlig mening, ingenting annat än en gärd åt en viss theori, som åtminstone saknar den praktiska erfarenhetens tillämpning inom vårt land. Jag har härjemte redan tagit mig friheten yttra, att jag, i fullkomlig strid mot min öfvertygelse om det mest ändamålsenliga och rätta, likväl biträder förslaget att bilda representationen på tvenne kamrar, väl vetande, att man icke får envist vidhålla egna meningar, då ett önskvärdt resultat gémenligen beror på offret af den individuella åsigten åt den allmänna meningen; men på en sådan kammarbildning, som den Utsk. föreslagit, vill jag aldrig ingå, då jag anser dess sammansättning af andra kammaren äfven utgöra den minst ändamålsenliga af alla. När nödvändigt en andra kammare måste införas, är jag ojemnförligt mera böjd, att åt konungamakten inrymma tillsättande af halfva antalet uti denna andra eller öfre kammare; och jag skulle äfven då vilja tro, att denna andra kammare borde fungera för en längre tid, än den första kammaren; och efter min åsigt, vore 3:ne riksdagar den lämpligaste, — sålunda förstådt, att J:del af antalet vid hvarje riksdags slut utginge utur kammaren, likväl utan hinder att kunna åter insättas då de väljande sådant för godt funne.
Uti »vidsträckta företag till afhjelpande af Rikets behof, samt ökande af Swen» HeS exportabla wårvik Ibland desta har Preste - Ständet anfelt en af Rikets Herrar (si d. General Gonverneuren i Pommern, samt Greifswalds Academie-Canlzler) Riddaren och Commendeuren af Kongl. Maj:ts Orden och Commendeuren af Wasa Ordens stora Korst Herr Grefwe Lric kutbz BergsRadet Herr Friherre Lamuel klermelin, Kammarherren Herr Friherre Rutger j Läacleatt samt Majoren och Riddaren Herr r. 6. Ltjernkvärst förtjena ett Utmärkt rumj och af desta anledningar har Ständet welak, genom förklarande af dest synnerliga tillfredsställelse öfwer desta Herrars och mäns sällsynta Patriotiska tänkesätt och Riksgagneliga företag, lemNa dem ett förtjent »vedermäle af Stänvets sanna högaktning och tacksamhet
Directionen väckt fråga otn medgifvande af Actiernes beläning uti Riksens Ständers Penninge-Werk; och har E. K. M. i Nåder tili Riksens Ständers bepröfvande öfverlemnat de af Canal-Directionen sålunda gjorda framställningar, med tillagdt Nådigt yttrande, att det visserligen, å ena sidan, vöre ostridigt, att Actie-egarne frivilligt ingått i Bolaget och att de för Canal-byggnaden erhållit allmänna bidrag, som, vid företagets början, icke varit påräknade, men att, på andra sidan, ock förekomme, det Actieteckningen uppmuntrades, genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut; att den af flere orsaker vållade til lök ning i kostnaden, utöfver första beräkningen, ej kunnat af Actie-egarne förutses, samt at,t en särskild, i Privilegjerne dem beviljad, förmån, genom tilifällige omständigheter, liar gått förlorad. Riksens Ständer, sorn noga granskat de af Directionen till E. K. M. i underd. insände utredningar, Kostnads-förslag, Chartor och öfrige at E. lv. M, i Nåder till Riksens Ständers Stats - Thulcrddniga SkrifvelseK 843 och Banco Lr kott Öfverlemnade handlingar, gå riu att öfver de särskildte framstalldte ämnena sig l underd. utlåta. Då Riksens Ständer ansett fullbordandet af Götha-Carial-arbete, hvaraf nu mera en mindre betydlig del återstår, icke böra, när de förut beviljade anslagen af allmänna medel upphöra med detta år, öfverlemnas atén osäker framtid, och således afbrytas, innan, genom hela företagets utförande och Canalens begagnande till alla derigenom åsyftade fördelar, någon större förmån af hvad redan, med så mycken nedlagd kostnad, ar vordet tillvägabragdt, skulle kunna hemtas, hafva Riksens Ständer funnit det vara med Rikets sanna fördel öfverensstämmande och på visst sätt äfven af nödvändigheten påkalladt, att, till Götha.
Vorde icke då landet orenadt? Men du hafver bolat med många bolar, dock kom igen till mig, säger Herren. Lyft din ögon upp i höjdena, och se till, huru du allestäds horeri bedrifver; på vägomen sitter du, och vaktar uppå dem, likasom en röfvare i öknene, och orenar landet med ditt horeri och din ondsko. Derföre måste ock arlaregn borto blifva, och intet serlaregn komma; du hafver ett skökoansigte; du vill icke mer skämmas; Och ropar likväl till mig: Käre fader, du mins ungdoms mästare; Vill du dock vred vara evinnerliga, och icke aflåta af dine grymhet? Si, du lärer och gör det ondt är, och låter intet styra dig. Och Herren sade till mig, i Konung Josia tid: Hafver du ock sett hvad Israel, den affälliga, gjorde? Hon gick bort uppå all hög berg, och under all grön trä, och bedref der horeri. Och jag sade, då hon detta alltsammans gjort hade: Vänd dig om till mig; men hon vände sig intet; och hennes syster Juda, den förhärda, såg det. Och jag såg, att ändock jag den affälliga Israels horeri straffade, och öfvergaf henne, och gaf henne ett skiljobref, likväl fruktar sig hennes syster, den förhärda Juda, intet; utan går bort, och bedrifver också horeri. Och af hennes horeris rykte är landet orenadt; förty hon bedrifver horeri med stock och sten. Och i allt detta omvänder sig den förhärda Juda, hennes syster, intet till mig af allt hjerta; utan skrymtar, säger Herren. Och Herren sade till mig: Den affälliga Israel är from räknandes emot den förhärda Juda. Gack bort, och predika norrut alltså, och säg: Vänd om du affälliga Israel, säger Herren, så vill jag intet vända mitt ansigte ifrån eder; ty jag är barmhertig, säger Herren, och vill icke vredgas evinnerliga.
I fråga om läkare har Utsk. vid denna Riksdag gått längre än förut, då Utsk. tillstyrkt pensioner åt enkor efter läkare, som dött i smittosamma sjukdomar och jemväl åt Doktor Hyckerströms enka. Ehuru påkostande det är, måste jag yrka bifall till Utsk:s förslag. Ilr Cederschiöld, Fredr. Aug.: Den siste talarens anförda skäl synas mig tala för bifall till min motion, ty jag kan icke finna, att enkor böra förr få pension derföre att männerne dött i smittosamma sjukdomar, än om de dö till följd af ett utsläpadt lif i praktik. Det sednare dödssättet måste vara mera bedröfligt, ty läkaren har då under flera år sett förebuden till sin snart inträffande död. Att dö t. ex. i kolera går deremot hastigt och lustigt, ehuru fasan för denna sjukdom gifvit filantropien en missrigtning, så att välgörenhet företrädesvis blifvit visad mot enkor och barn efter läkare som dött i koleran. Jag förnyar min anhållan om bi fall till min motion. Gr. Lagerbjelke: Den skillnad, som Hr Cederschiöld icke velat erkänna, är likväl ganska väsendtlig. Det är klart, att då läkaren under härjande farsoter blottställer sig för dem genom beröring med sjuke o. s. v., och då erfarenheten visat, alt läkarecorpsen starkt angripes af döden, samhället måste göra något för att befria läkarne från bekymmer för sina efterlefvande familjer. En läkare under en farsot kan liknas vid en soldat på breschen af en fästning. Han kan icke jemföras med en person, som helt trankilt arbetar vid sitt skrifbord, och den vanlige läkaren kan icke ställas i jembredd med den, som kämpar mot en härjande farsot. Hr Bildt synes mig derföre hafva rätt i sin åsigt, att hvad Staten kan gifva utan att lemna farliga prejudikater, bör den gifva, och detta har den äfven gjort, men att pensionera enkor efter läkare, endast derföre att desse läkare til! hög ålder skött sin praktik, anser jag icke vara skäl. 188 Don 9 December e. m.
Sedan, till följd af Kongl. Majrts Nådiga befallning, vissa af Kgl. Maj:t förordnade Comiterade utarbetat och till Kgl. Maj:t med förslag eller plan till en sådan Inrättning i underdånighet inkommit, bär Kongl. Majrt, under den a4 Maji i833, anbefallt Bergs-Collegium att låta trycka detta förslag mecl tillhörande handlingar, för att till Interessenterne i den föreslagne Inrättningen utdelas; hvarefter, sedan vederbörandes yttranden, huruvida de vilja uti Inrättningen deltaga, samt om och hvilka ändringar eller tillägg i förslaget kunde finnas böra ega rum, blifvit af Bergmästarne i orterne inhemtade, Bergs-Collegium skulle dermed, jemte eget utlåtande i ämnet/till Kongl. Maj;t inkomma, 3^:0 Fråga om indragning af Rå- och Rörssamt Insocknefrihster å hemman, skiljde från Säterien. 1839 d. 3i October är allmän Nådig Kungörelse 1 ämnet utfärdad. 35 'O Allmän reglering af Kronobrefbäringen. Genom Nådigt Circulaire-bref till Landsböfdingarne af den 4 December i83o lier Kongl. Majrt förordnat, alt Kronobrefbäringen må högst arne gånger i veckan ega rum på de dagar, Landsböfdingarne, efter vedorbörandes hörande, ega utsätta, så vida icke ärendets vigt fordrade undantag härifrån, såsom vid durchmarcher, Kungsoch Kronoskjuts m. m. dylikt, i hvilka fall likväl innehållet af brefven skulle i korthet utanpå desamma antecknas. 36 -.0 Kongl. Majrts och Kronans bevisningsskyldighet i frågan om förmedlings återgång. Under den i4 November 1839 bär Kongl. Majrt allmän Kungörelse bär uti nna n 11 tfa rda t. 37:0 Förändring af stadgandet i Kongl. Placatet den 27 Augusti 1^28, rörande vilkoren ler Bergsbruks anläggande. Under den 21 Junii i83i har Kongl. Majrt härom utfärdat Nådig Förordning. 44.
Med anledning häraf, och på de förut anförda grunder, får jag ödmjukast anhålla, att gite Art. 3. §. 21, mom. af BevillningsFörordningen måtte, i hvad det angår Bevillning af Dannemora Jernverk, alldeles upphäfvas , och att Bevillningen af nämnde Jernverk i stället må utgå enligt 2:dra Art. 4. §. i.mom. hvarjemte ock, såsomjen följd häraf, med afseende så väl å Kongl. Maj:ts ofvannämnde nådiga Resolution, som å Riksens Ständers vanliga rättvisa och billighet, jag äfven vågar hoppas och anhålla, att skillnaden emellan vanlig Bevillning af mitt Jernverk, efter dess i allmänhet uppskattade värde, och den Bevillning jag etter 5:te Art. 3. §. sr. mom. ifrån och med år 1813 ända hittills fått utgöra, måtte mig återställas och ersättas. Slutligen får jag, till styrka för de af mig gjorda uppgifter, härhos ödmjukligen bilägga så väl ProtocollsUtdrag från pröfningsComitéen i Upsala Län, angående uppskattningen af Österby Bruk, som äfven Utdrag från vederbörande FröfnirgsComité angående uppskattningen af mitt och förenämnde 3:ne Bruksägares Jernverk, samt den Bevillning vi åren 1813 och r8i4 derföre måst erlägga. Den 31 Mars'. Och torde Höglofl. Ridderskapet och Adeln täckas tillåta, att detta Memorial med första får med de öfriga respectiva MedStånden communiceras, samt till BeviliningsUtskottet remitteras. Afskrift. Kongl. Majestäts Nådiga Resolution uppå den af Danremora Bruksägare — Hans Excellencc, En af Rikets Herrar ra* m. Herr Grefve M. F. Brahe, Ryttmästaren Friherre Carl De Geer, ÖfversteLieutenanten Grefve Gustaf af Ugglas och Majoren A.
Uti den motion, som förekommer under Nio 177, har Herr Henschen före slagit, att den, som vill söka ändring i Hofrätts dom i civilt mål, skall vara fri från den enligt 30 Kap. 5 § Rättegångs-Balken honom åliggande skyldigheten att fullgöra domen, under förbehåll, natt inskränkning derigenom ej sker i rättigheten för den, som i Hofrätten vunnit, att enligt 3 Kap. 5 § Utsöknings-Balken låta Hofrättens dom verkställas och att mot borgen få lyfta det, som på grund af densamma blifvit utmätt. De af motionären omförmälda lagrummen, 30 Kap. 5 § Rättegångs-Balken och 3 Kap. 5 § Utsöknings-Balken, hafva, enligt Kongl. Förordningen den 18 April 1849, följande lydelse: Rättegångs-Balken. 30 Kap. 5 §. “Den, sorn tappat i Hofrätt och vill Konungen deremot söka, gifve omant ut hvad dömdt är, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande eller i taka hän - Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. 11 der. Är det, hvarom dömdt är, sådant, att ändringssökandet onyttigt blefve, der dom fullgöras skulle; då gånge den ej till fullbordan. Skola penningar efter dom gäldas, och säger han, att han dem ej eger, ej eller silfver eller guld: styrke det, der vederdeloman det äskar, med ed sin, hos Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i orten, om det beqvämligare der ske kan; och håfve sedan lof, men ej förr, att gifva andra lösören dertill upp, med laga värde derå. Finnas ej de, gifve då upp gods och jord å landet, eller hus och tomt i staden, med Bättens bevis, om de för annan gäld häfta eller ej. Är tvifvelsmål, om den egendom svarar emot det, sorn dömdt är, och kan den ej mätas, innan tid är inne, att han saken hos Konungen fullfölja bör; sätte borgen till dess värdering derå ske kan.
Bidiag till bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter för år 1858 966,200; — Andel i öfverskott och besparingar: Ordinarie statsregleringsfonden: Brist i statsregleringen Extra statsregleringsfonden: Extra stats-anslag Anordning å riksgålds-verkets inkomster: Myl-ws-zhlhwXtä iBgniiBqaad mimil ia gBlaaa-alBla aril/s 98i9vib Å •. rksA»<5 ^\)«rd)\.y7 j :)* sbii9£je9cf ,mlt trti 9281 bir sniiillcrfgd anabno'! I :§Kla«B-alBla Blix» b 39aoil^7i989iI .(.4 ! leiisz-alBla soll I44j4 'l~ :. '*('?•*“ •••■• ladisv-ablsgadh « 04 ? I; 144,7! .f7!:r<. A>s» »Ajrsu^k» ,wfeWErt*S-a«o»»iHm »><l> SVsl .SL .Y,W -agtihöI^-OTfetfiia iritzdl .00 :£I0,9££,f 22-771,759,3 -Si:491,l££,4 .Gö :909,eöT,e 8i939,£9T,e -Gö :öT?.-*' .t»A»€L *. » rtJäWJ
Collegii öfverinseende, af i,5oo R:dr till påföljande Riksdag, hvilket anslag dock sedermera åter 4 Stats-Utskottets Utlåtande> N:0 11S. indrogs, kanske mest af den mindre lyckliga tillfälligheten, att Riksdagsåret var det, då Inrättningen måste ställas på en mera inskränkt och ofullkomlig fot, men att 1111 mera, sedan Institutet återvunnit sitt förra skick, fullkomnadt genom nya förbättringar, vore detsamma, enligt motionärens tanke, ett värdigt föremål för Rikets Ständers upplysta och öma behjertande; i följd af hvilket allt motionären hemställt, alt ett årligt anslag mätte detta Institut beviljas, stort 3,ooo R:dr Banco, hvaraf r,5oo R:dr åt Professoren Åkerman personligen, med dervid fästadt åliggande att antaga, bilda och aflöna en underlärare, till biträde vid Institutet och för dess framtida upprätthållande, samt i,5oo R:dr, såsom hyresersättning för Institutets localer i staden och å Kongl. Djurgården, hvaremot kunde såsom vilkor föreskrifvas, att ständigt tre meddellösa patienter vid Institutet erhålla friplatser, jemte den önskan, att Professor Åkerman> hädanefter som hittills,’ lemnar åt de ofärdiga barn, som erhålla instrumentalier af den förut omnämnde fattigfonden, samma omvårdnad, hvarpå han lemnat oegennyttiga prof, och hvaruti likaledes kostnadsfri orlhopedisk gymnastik kunde ingå. Uti denna motion hafva instämt Herrar Kyrkoherden Bergvallj Prosten Tunelius och Prosten P. P.
Stats-Kontoret begagnade, i afseende på frånräknandet af förvaltande Verkens tillhörigheter af utgående balansbeloppen, är både vidlyftigare, — i det denna operation enklare och lättare verkställes genom hela skuldbalansens subtrahering från hela tillgångsbalansen — och med liera svårigheter förenadt, — enär för utrönande af dessa de förvaltande Verken tillhörande tillgångseller skuldbelopp, nödigt är att intränga ganska djupt i Rikshufvudbokens och dess beräkningars specialiteter. Är åter meningen att genom detta sätt få kännedom om de särskilta tillgångsslag, som i grundfonden ingrediera, så torde näst ofvanstående räkning kunna öfvertyga om omöjligheten att få en sådan önskan uppfylld. Denna räkning visar å ena sidan de särskilta tillgångsslagen, å den andra deremot, hvilka under särskilta rubriker äro ägare, hvar och en till sin andel i desammas totalvärde, men ingalunda huru mycket hvarje ägare rå) om, t. ex. af kontanta behållningen, spanmåls-tillgången o. s. v.; hvilket, der flera ägares kapital i en rörelse förenas, såsom fallet är äfven med Statsverksrörelsen, svårligen torde kunna afgöras utan ren godtyck - slag i grundfonden ingå. Om äfven för en viss lidepunkt denna fråga skulle på ett eller annat sätt afgöras, måste i nästa ögonblick räkningen göras om, emedan dessa Statsverks-rörelsen (d. v. s. icke grundfonden ensamt, utan äfven öfriga ägare) tillhörande tillgångsslag ständigt vexla och utbytas mot hvarandra, så att hvad denna stund är t. ex. kontant, i den nästa, är en spanmåls-tillgång o. s. v. Grundfonden består sålunda, med undantag i allmänhet af fastigheternas värden, icke af vissa tillgångsslag, som så till sågandes kunna utpekas, utan är hele enkelt Statens andel i de tillgångar af alla slag, som bilda Statsverks-rörelsen. Det skulle väl någon gång synas, som ett visst tillgångsslag uteslutande tillhörde endera af de ägare, som till den allmänna rörelsen lemnat kapital eller valuta, t. ex. alt restantierna tillhörde statsreglerings-fonden; men detta är likväl verkligen icke fallet.
Uppå derefter framställd prnpos. biföll R. o. Ad. i öfrigt Utsk;ns förslag till 6 inom., med den förändring, som bär ofvan deruti blifvit beslutad. 4:de §:n. Hr Ribbing: Jag nfbröl uppläsningen af §:n i anseende till ett förslag, sorn jag vågar framställa. Enligt Revida Utsk:s betänk. N:o 34, är frågan om skyddsafgiften ännu ieke afgjord, utan hafva två Stånd stannat emot två i fråga om diss nedsättning. Jag skulle tro att pä åtgörandet af denna § möjligen borde inflyta, huru man beslutar om skyddsafgiften t. ex. bör till stöl re eller mindre tiel stanna inom orterna att der användas till allmänt nyttiga företag, undervisningens befrämjande eller dylikt, utan att vidare få till de vanliga statsbehofven ingå oeti disponeras. Flera goda skäl skulle kunna anföras för ett sådant beslut. Jag vågar derför föreslå: att alla de punkter i denna §, som afse huru bidrag lill skollärarnes aflöning skall vinnas, måtte, enär frågan om skyddsalgiftens nedsättning ännu icke är afgjord, tills vidare få anstå. Hr von Rosen: Jag skulle tro att det är tids nog alt yttra sig om hvem som skall betala lönen, då vi komma att afgöra frågan om det af StalsUtsk. tillstyrkta anslaget. Hvem sorn skall betala lönen kan vara indifferent. Fråga är blott om lönebeloppet, men icke om hvem sorn skall betala det. Hr Ribbing; Jag får erinra den sista värda talaren, alt 4 morn. uppgifver hvem som skall betala lönen. Der står nemi.: ”Till lärarnes sålunda bestämda aflöning bör dels ett bidrag af minst 2 oell högst 6 sk. b:co af hvarje skallskyldig person i församlingarna illgöras, och dels en afgift erläggas för hvarje barn, som begagnar församlingens folkskola.’’ Gr. Hamilton:
Deputerade föreslagit, utan jemväl ”Alunskiffer,” enär denna dels är användbar såsom brännmaterial, dels utan värde för aluntillverkning, om ej tillverkaren eger marken; att sista momentet i samma §, innehållande att ”alla öfriga mineralier och bergarter skola vara från inmutning undantagna” etc., uteslutes, emot det att i inledningen till 1 momentet inlägges ordet ”endast”; att, på skäl som Justitiae-Rådet Alexandersson uti Högste Domstolens protokoll anfört, de i § 2 förekommande orden: ”men förut okänd eller obegagnad” samt ”i bergeller jordlager,” äfvensom hela § 3j uteslutas; Kongl. Maj:ts Nåd.
Maj:t, vid granskningen af berörda förslag till ny Jagt-stadga, täcktes i nåder tillse att deruti jemväl intages ett stadgande hvarigenom användande af s. k. elgdrag blefve vid samma ansvar, som för begagnande af gillrade skjutgevär redan finnes stadgadt, helt och hållet förbjudet. Vidare har motionären, såsom kraftigt bidragande till ett fullständigare utödande af rofdjuren, föreslagit dels en sådan förändring af nu gällande stadganden för rofdjursjagt, att rofdjur hädanefter skulle få saklöst fällas hvarhelst de anträffades, å egen eller annans mark och att björn måtte få holmås af hvem som helst och hvar som helst, dels ock att ett vite af minst Femtio R-dr Rmt ntålle bestämmas för en hvar, som uppskrämde björn, hvilken veterligen, d. v. s. enligt Kungörelse från predikstolen i sockenkyrkan eller enskildt bevisiigt tillkännagifvande, vore inholmad. I afseende härå får Utskottet upplysa, alt nu gällande Jagt-stadga af år 1808, med frångående af den förut i lagstiftningen antagna och ännu i 1736 års Lag bibehållna grundsats att »rofdjur må hvar man saklöst skjuta eller fånga och deni behålla,» i allmänhet förbehållit denna såväl som annan jagt åt egaren af den mark, hvarå jagten anstälies. Det är således för närvarande äfven i afseende på rofdjur förbjudet att utan lof inpå annans mark förfölja vildt, som man uppdrifvit å egna egor eller der man fått tillstånd att jaga, så framt icke djuret blifvit förut säradt. Men det allmänna har ett för stort intresse uti att rofdjurs-jagten med allvar och eftertryck bedrifves, för att lagstiftningen skulle kunnat låta detta bero ensamt af jordegarnes omtanka eller liknöjdhet. Sednare hälften af Jagt-stadgans