Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty denna ros, det är Constance! Så låtom glädjen få sitt ljud Med hell för brudgum och för brud!» Utanför bröllopshuset, där brudparets vagn höll, lyste marschaller. Men gatan var så illa mörk, att alla John Halls lakejer voro ute med bloss och facklor för att lysa bröllopsvagnen under den korta färden från det Koskullska huset till det Hallska. Folket trängde sig omkring det engelska ekipaget för att gapa och beundra. En sådan vagn och sådana hästar hade aldrig förut varit sedda i Götheborg. Nu kom brudparet. Nej, hvad hon var vacker den unga friherrinnan Hall! Men nu hade hon gråtit, och hon grät alltjämt; hon förde allt som oftast spetsnäsduken öfver ögonen. Brudgummen däremot såg lycksalig ut, hvilket klädde honom, liksom tårarne klädde bruden. Nu hjälpte han henne i vagnen. Det dröjde några ögonblick, innan hon hunnit ordna sig därinne, under tiden talade brudgummen med baron Koskull. Plötsligen kom Fredrik Damm springande med buketten, som bruden glömt. Han var barhufvad och såg echaufferad ut. Stående på vagnens fotsteg, räckte han Constance buketten genom fönstret. Han stod alltjämt kvar på fotsteget till den nyfikna mängdens förtret, ty han bortskymde bruden totalt. Constance hade gripit om den hand, som räckt henne buketten och tycktes ej vilja släppa den. Fredriks och Constances ögon möttes, de kunde ej slita sina blickar från hvarandra, men de växlade ej ett ord. Då hördes baron Koskulls röst. Han talade mycket högt och var ej så alldeles stadig på benen. – Har lilla bruden händelsevis glömt efter sig något annat än brudbuketten, och om så ej är förhållandet, skulle det ej vara på tid att bege sig af? Constance svarade ej, men hon släppte Fredriks hand och gjorde plats bredvid sig på de hvita kuddarne. Fredrik Damm gick långsamt ner från fotsteget och makade sig undan, när hans principal kom. Men han bugade sig ej för John Hall, när denne steg in i vagnen. Däremot fick betjänten ej komma fram till vagnsdörren för att stänga den, utan Fredrik gjorde det själf.
Jag har aldrig sagt, på sätt en värd talare här yttrat, att skogen på Björkön var nära uthuggen, och ännu mindre kan jag instämma i den konklusion han deraf drog, nemi. att skeppsbyggnads-industrien till följe deraf skulle vara nära att dö ut på Björkön. Afven om förhållandet verkligen vore så alt skogen vore uthuggen på Björkön, så kunde detla väl i alla fall icke blifva ett skäl att tillintetgöra denna industri; ty fasta landet är icke så aflägset att man icke mycket väl derifrån kan hemta virket, och så sker äfven f. n. Jag sade att i norra delen af Stockholms län, likasom på flera andra ställen i Sverige börja skogarne att aftaga och följden deraf blir att man måste upsöka virket längre hort, hvarigenom transportkostnaden blir drygare. För en ö, belägen långt ut i hafvet såsom Björkön, blir transporten alltid dyr, och det är vfil billigt att den ej göres ändå dyrare derigenom att man tvingas att framforsla virket på ett ställe der ingen väg finnes. Hvad det angår att flotta virket, på sätt en talare föreslog, så går det mycket väl för sig i elfvar och floder, som icke äro allt för strida, men att flotta virke i Alands haf, det låter sig icke göra ulan stora svårigheter. Man flottar redan nu .men det är förenadt med stora olägenheter, och medför ofta förlust af virket. Som sagt är, om icke några särskilda omständigheter här borde tagas i betraktande, skulle jag icke förorda bifall till förslaget, men jag anser, att man bör understödja skeppsbyggeriindustrien likasom man vid andra tillfällen understödjer andra för samhället gagneliga industriella företag. Jag fortfar att yrka bifall till Betänk. Gr. Sparre, Erik: Afven med bästa vilja i verlden att gynna skeppsbyggeri-industrien på Björkön kan jag likväl icko finna att Staten, synnerligen i närv:de tidpunkt, då Statens tillgångar äro, för att begagna ett i StatsUtsk. kändt uttryck, »så hårdt anlitade,» bör bevilja det här ifrågasatta anslaget, synnerligen som K. M. hvilken väl bäst bör vara i tillfälle att bedöma denna sak, icke i ämnet aflåtit Nåd. Propos.
§ 53 Den som blivit blesserad måste inom ett halvt år eller om han råkat i fångenskap inom tre månader efter frigivningen anmäla sin skada hos Direktionen. Det räcker inte med bevis från dem som varit med utan edsvuren läkare skall ge betyg över skadans beskaffenhet och möjliga följder. Dessa intyg skall han på nytt förete jämte nytt läkarintyg när han anmäler sig till avsked och pension. Försummar han detta, njuter han inte för blessyrens skull pension i förtid. Det samma gäller de i § 52 2: o och 3: o momenterna där avskedssökande skall inge lagliga betyg av edsvuren läkare, som skött den sjuke och från den skadades kamrater som varit med när olyckshändelsen skett eller sjukdomen visat sig. Även dessa intyg skall styrkas med ed. § 54 Den som haft två sysslor på stat får pension endast efter den där han haft högsta lönen. § 55 Den som söker och vinner befordran vid annat verk innan han uppnått 30 tjänsteår, äger inte rättighet till pension av denna kassa och inte gratial för änka och barn. Blir han entledigad från sin tjänst får han efter prövning fortsätta inbetalningarna till kassan för att få pension vid uppnådd ålder. § 56 Har den som fått pension en syssla med lön, indrages pensionen för lönen med motsvarande del så länge han i verklig tjänst befinner sig. Undantag de pensionerade militärer, som ingå i Lotsoch Fyringsstatens tjänst. Pensionen förloras för tjänsteman som efter laga rannsakning blir dömd för neslig gärning. § 57 När en person söker pensionsförmån skall han bestyrka sin ålder och sina tjänstgöringsår och bevis på eventuella blessyrer och sjukdom. § 58 Först sedan prövning av pensionsrättigheten föregått i Direktionen med yttrande om fondens tillgångar äger vederbörande rätt att till Oss anmäla om avsked med pension. Försummas direktionens hörande innan sökande avskedas, skall vederbörande auktoriteter svara för det lidande som genom deras försummelse uppstått. Ingen får avskedas utan att full pensionstillgång finns för honom, så vida han inte förklarat sig nöjd med att antingen vänta till tillgång finns eller motta större eller mindre del av som framdeles kan givas. Pensionsbrevet utfärdas av Direktionen. § 59 Vid pensioners tilldelande gäller att den som först anmält avsked och befunnits berättigad till pension, hjälps först.
Bidderskapet och Adeln , soni Hedervärda Bonde-Ståndet , detta ärende blifvit återremitteradt till ytterligare handläggning ock utlåtande af Stats-Utskottet. Utaf de gjorda och härhos i afskrift bilagde anmärkningar inhemtas, att Herr Pr i herres Jacob Cederström, Herr P. Tham och Herr P. König, Samt Biksdagsmannen O. G:son Bagge yrkat Bytes-Verkets upphörande, Och att Kronans fordringar' hos Private för Bvtes-tvister »lätte JDen 2 Juli. mätte eftergifvas, hvaremot Herr Friherre i,. Boye och Herr J. C. von Olthoff åter tillstyrkt bifall å Stats-Utskottets Betänkande. Hvad angår den yrkade eftergiften af Kronans fordringar hos private för Bytes-brister ; sä kan Stats-Utskottet derå icke tillstyrka bifall, emedan sådant skulle medföra en betydande förlust för Stats-Verket, då i Stat icke äro några medel anslagna, till godtgörande af Privates Bytes-fordringar hos Kronan. Kronans Bytesfordringar hos Private kunna således icke upphöra eller eftergifvas förr, än Privates Bytesfordriftgar hos Kronan upphöra , med mindre en särskild Fond anslås till godtgörande af de senare. Men på det de ännu oafgjorde Bytes-målen måtte kunna bringas till ett så skyndesamt afslutande, som möjligt är, samt den med rätta öfverklagade osäkerheten en gang upphöra och försvinna; så hemställer Stats-Utskottet till Riksens Höglofl. Ständer, om icke hos Kongl. Majit i underdånighet kunde anhållas om den Nådiga ändring uti Kongl. Förordningen af den 16 November 1813: i:o Att, i stället för der utsätta 10 år, tiden måtte inskränkas till 5 år, räknadt ifrån och med nästa års början: 2:0
Jemte anmälan, det Låne-Bokhållaren i Banco-Discont-Verket C. F. Schalin tillkännagifvit, att, såsom en följd ej mindre af den tillökning, Banco-Discontens utlåningsfond erhållit under åren i84o och 1841 samt af den successiva tillvexten å Lånens antal ifrån år i834, då Schalin tillträde Låne-Bokhållare-tjensten, än äfven af lagsökningarnes ökade mängd junder de tre sistförflutne åren, bemälde Bokhållare icke med säkerhet tilltrodde sig att behörigen fullborda afslutningen af innevarande års Låne-Böcker och Extract inom den tid af 2:ne månader från årets början, då Räkenskaperne borde Utskottet eller serskildt dertill utsedde Revisorer föreläggas, har Directionen öfver Banco-Discont-Verket, uti ett till Utskottet afgifvet memorial, upplyst, att, under den tid revisionen af Discont-Verkets räkenskaper varit tillbakaflyttad från den i5 April till den i Mars hvarje år, erfarenheten visat, det svårigheten för ifrågavarande Tjensteman att, inom sistnämnde tid, medhinna Räkenskapernes afslutning för det föregående året varit vida större, än man förmodat, helst, utom Låne-antalets tillökning och de flere omständigheter, som af Discont-rörelsens ntvidning varit en följd, dels Bokföringen af den i Januari och Februari månader mer än eljest lifliga lånerörelsen icke medgåfve bemälde Tjensteman att odeladt sysselsätta sig med afslutningen af det föregående årets Räkenskaper, dels ock en tidsödande collationering och omsnmmering till utrönande af begångne misstag högst sällan kunde ondvikas, hvarjemte Directionen, såsom ett ytterligare bevis på den ifrågavarande tjenstens vidd och beskaffenhet, tillagt, att, sedan extrahering och upprättande af lagsöknings-extract, i bredd med bokföring för det löpande året, försiggått, summeringen upptoge icke mindre än 2,5oo sidor, med utsättande af i5,ooo transportsummor. I sammanhang härmed har Directionen förmält, att, likasom
St:s beslut i denna väg; och således kan man ej veta, hvad privatbankerna hade beslutat, om R. St:s stadgande i ämnet hade blifvit gällande fullt oförändradt. Emedlertid har man sett att en mängd actieegare afgått från vissa privatbanker, i Östgötha privatbank t. ex. till 4- af de förre actiegarne. Selman nu på Utsk:s utlät, (och jag vet ej af hvad skäl det tillkommit), så kan det ej annat än väcka en viss besynnerlig föreställning om den anda, som vid beslutets fattande rådde inom BankoUtsk. Del säges nemligen, ehuru ej i orden, dock i meningen: att allmänheten må gerna lida af alt en privatbank går under, bara icke Staten genom sin mellankomst hindrar äfven de öfriga privatbankerna ifrån att gå under. Hvar och en som läser denna mening i Utsk:s utlåt, måste finna att Utsk. menar hvad jag nu sagt, fastän det säger det med andra ord. Jag förenar mig med Hr Aminoff i afseende derpå, att nnvar. stadgande bör oförändradt qvarstå, och att således de 5 millionerna böra sättas i fråga att ifrån riksbanken utgå, i händelse någon privatbank skulle upphöra; derföre att jag förutser att, om en privatbank kommer i den ställning att han måste inställa sina betalningar och hans sedlar således ingå, sä är dermed de öfriga privatbankernas kredit så hufvudsakligen störd, att åtminstone flertalet af dem omöjligen kan så hastigt inlösa den mängd af deras sedlar, som komma att ögonblickligen presenteras, att det sker inom den tid som, enl. lagen, invexling skall ega rum utan att privatbanken upphör med sin rörelse. En sådan katastrof kan i min tanke omöjligen förekommas derigenom att riksbanken genast tillsätter ett lånekontor på orten, för att betjena allmänheten, ty sådant kan ej verka på privatbankernas kredit; så att BankoUtsk. kan vara helt lugnt för, att icke någon fördel tillskyndas privatbankerna derigenom, att riksbanken, vid någonderas af dem fall, träder emellan för att hjelpa den allmänhet, som skulle komma att lida af en sådan händelse.
Nkddcrskapets och AdtlnS förtroende, til Le nc<> WrrketS öfwersetnde', hafwa öf» wertygak ivig, si I^srilorerns icke böra äga någon magt al ajfärta elier cns sux^snäsca en mägtig Kevckorer skulle ni d sadan rättighet blftwa bade Anklagare, Domare och böx^Lukorcr. En magt, alltid wadelig c,t loinna en och samina Oor^e, 06) i alla fall widsträcktarc, än Riksens Ständers !2mcoIlftkoct någonsin, ägt, eller bör äga. I händelse mammina» elier imchag någon gang kunde hända, bkifiree ser den lic andr ingen uprattcise söre Riksens Ständers saminankomst möjlig, som han tilafwenkyrs icke hinner uplefwa. Pa sadan grund kilstyr-» ker lag bifall pä H mliga Ugkotlets Bekaitkande, at örn, emot ali förmodan, någon Fullmägkig skulle uägoii ga!'g ftnuaö sä förgäten as sin Ed, också owgrdig det honom lemoade förtroende, ac han j afseende derpä icke borde bi behagas, han dä ma uti Högloft. Kongl. Swea Hof-Racc lagligen nltalaS. Grefwe IV! or ner. Jag får den äran ödmjukeligen erinra, al icke jag pro^onsrsr en wjd. stracktare myndighet för Revisorer, än de riisörenL ägt. Jag skulls ingalunda wilha derföre beskyllas; men dä fräga upkounuir om Riksens Ständers Fulkmägtigas ställande under Domstol, har jag häldre wedik lemna Rsvilorsrna rättigheten at fötklara dom förlustiga förtroendet, sa mycket mera, som Hos-Ratten, esker min kanka, icke kan fä tikgaug lil Lrn-. huslis krokosoilsr; och jag har häruti af twälms 1206 onda endast wast der mindsta; men skulle Högloff.
taxering af kommunens medlemmar vid allmän kommunalstämma eller i enlighet med 61 §.“ 5:o. Johannes Anderssons från Göteborgs och Bohus län (N:o 148 i 4:de serien), hvilken, “i anledning af de olägenheter, hvilka erfarenheten visat ofta hafva uppkommit" vid tillämpningen af nu ifrågavarande författning, föreslår, att densamma “måtte erhålla tillägg uti de syftningar, som innehållas uti följande tvänne punkter, nemligen: att, då i flera, till samma pastorat hörande kommuner förekomma till behandling ärenden, hvilka lika röra alla kommunerna, det måtte, enär någon enighet i de särskilda kommunalstämmobesluten ej kan dem emellan vinnas, nämnda ärenden kunna behandlas och afgöras å en för hela pastoratet gemensam kommunalstämma, vid hvilken moderförsamlingens ordförande fungerade såsom ordförande; och att, då svårighet ofta möter för kommunalnämnden, att inom behörig tid upprätta fyrktalslängd samt debiteringsoch uppbördslängd, af brist på dertill nödiga handlingar, häradsskrifvare!! i orten måtte åläggas att, mot eller utan lösen, inom den 1 November hvarje år till kommunalnämndens ordförande aflemna afskrifter af kommunens mantalsoch taxeringslängder B.) Angående Förordningen om landsting: 6:o. Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län (motion N:o 224 i 4:de serien), som med föranledande deraf, att de för landstingsman eller hans suppleant för uteblifvande från landstinget stadgade böter, Två R:dr för hvarje dag och dubbelt om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas, icke synas motsvara den vinst, landstingsmannen kunde draga deraf, att han heldre stadnade hemma och skötte sina angelägenheter, helst icke annan ersättning honom bestås än för skjuts efter två hästar, föreslår: “att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta, för hvarje dag han är frånvarande, Fem Riksdaler Riksmynt och dubbelt så mycket, om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösasoch 7:o. C. J.
Arrende-medel af kungsgårdar och andra krpno-lägenheter, angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Arvode, i anledning af vackt motion angående beräkning af boupptäcknings-mäns arvode för uppteckning af fast egendom: B. II. 115, 150, A. 150. Arvoden till Sekreterare, Notarier och Kanslister i de särskilda Utskotten: se respektive Utskott. Asp, 1. b'., Bokhållare vid Tumba bruk, angående årligt understöd till honom: B. I. Augments-ränta, i anledning af väckt motion angående nedsättning i lösen för uträkning af dylik ränta, och om behörighet att verkställa sådan uträkning: B. I. 185, 464, A. 464. —, i anledning al väckt motion angående ersättning för utgörande af dylik ränta för en utjord kallad Altuna äng: B. IV. 96, 190, 292, A. 292. Axelson, Johan Fredrik von, dess yttranden: I. 32, 104; lil. 268, 346. B. Bahr, Robert Ulrik Henrik von, dess Yttrande: I. 440. Banér, Friherre Johan Gustaf Svante Edvard, dess Yttrande: I. 435. Bank, Rikets Ständers, angående kreditiv-rätt i den för Allmänna Hypotheks-Banken: se Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10, med förslag till reglering af Bankens Iåneoch kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen Banko-vinst. — —, om Jern-Kontorets bibehållande vid dess innehafvande kreditiv-rätt å nämnda bank; motion af Herr Thure af Wirsén: se Motioner. — —, i anledning af väckta motioner om emottagande och invexling derstädes af enskilda Bankers sedlar, m. m.: B. III.
liter sig afbora, den rostagnndes hustru, dHr hon vid nppropet sig anmaler, iiga att vid valet utofva mannens rostratt,. st % framt hon iir vdilfriijdad, tillhor svenslca kyrkan och ej gjort. anmalan om uttrade nr densainma. Dfotiontiren pApekade, att gift kvinna till foljd af 1843 firs prestvalsforordning redm 8igt denna riittighet, hvilken blef henne frbtagen genom den nya prestvalslagen af 1883, formodligen genom dess anslutning till den grundsats, som uppbiir den kommunala rostratten. Till foljd af daraf uppkomna olggenheter framlade Eongl. Maj: t i n h r 1893 firs ky-komote ett forslag, upptagande ett tillagg, att upp % framstiillning af forsamlingen konungen mgtte, om han funne ortsforhA.llandena diirtill foranleda, forordna, att vid f orf all fiir mannen hnstrun m %tte aga utofva rostratt. Qodkandt af kyrkornotet, ofverlamnades forslnget till riksdagen 1894, dar lagutskottet tillstyrkt detsamma. Det gick ocksd igenoni i Forsta kammaren men fo11 daremot i den Andra., hufrudsakligen af den anledning, att man onskade en mera oinskriinkt och trogen Aterg h g till den rattighet vid prestval, som gift kvinnn forr agde. Frigan fortjbnde emellertid att iterupptagas, emedan den beror stora delar af v&amp; land, sAvfl skkrgbrden, dLir mannen ofta ej kunna bestamma ofver sin tidy liksom iifven de trakter, diir hnsfaderna emigrerat. Lagutskottet forklmade sig Zifven i iir ense med motiontirel~ om lhpligheten af ett stadgande, som Bt gift kvinna gtergifve den heme 4r 1883 frhtagna rattigheten, att i handelse af inannens friinvaro fa utofva hans rostratt.
Man åtnöjde sig således korteligen med de uplysningar, som motionären sjelf framlagt, och ansåg det icke vara skäl att forska efter,huruvida det förslag, han framställt, kunde vara lämpligt eller icke. För min enskilda del sökte jag hemta någon ledning i Revisorernas berättelse öfver granskningen af KommersColhii fonders förvaltning; men der fanns ingen sådan att tillgå. Jag har likväl sedermera varit i tillfälle att underrätta mig om att under detta år Ulldiskontens medel varit ganska flitigt anlitade. Det egentliga skälet hvarföre jag icke reserverade mig, ehuru jag icke anser sådana der små lånefonder öfverensstämma med den upfattning af penningrörelse och låneunderstöd i allmänhet, som under nuv:de tid gjort sig gällande, var, att denna fond visat sig hufvudsakligen tillräcklig för ändamålet och äfven under detta år blifvit flitigt begagnad, hvadan anledning icke vore fren 24 Oktober f. m. att nu indraga densamma. Jag kan således icke annat än lör min del anhålla om afslag å Betänkit. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Idet yrkande, Gr. Liljencrants framställt, får jag äfven instämma. Det är nemi. gifvet, att örn numera landtbrukaren icke sjelf belånar sin ull uti ulldiskonten, så bidrager likväl tillvaron af denna låneinrättning att hålla den inhemska ullen någorlunda i pris. Det är klart att då den, som köper inhemsk ull, kan för densamma erhålla lån till en viss del af ullens värde och derför endast betalar 4 proc., så underlättar detta för honom möjligheten att upköpa ull och befordrar således äfven afsättningen för den Svenska producenten. Då någon förlust för Riksg.kontoret icke är förenad med beviljandet af detta kreditiv, hvilket årligen ingår och är så staldt, att om någon förlust för KommersColl. upstår, fylles den af manufakturdiskonten, synes icke något skäl vara för handen att borttaga denna fördel för dem, som drifva schäferi-rörelse i landet. Tidpunkten för en sådan åtgärd synes också vara mindre väl vald, då just under sednare åren inora särskilda delar af landet ett lifligare intresse visat sig för uphjelpande af denna industri.
En transportabel Wäderkonst af 5 wingar med 8 pumpartill hwilkens stötande och reparerande fordras 2 personer att stifta under dygnet k 20 st., gör tillsammans om äret Konstens smärre reparationer och Pumparnes lädring Graderings-Dammar af Åtskilligt djup för wimer - afdunstningen, 500 cubik famnar, dels genom gräfning dels genom cementerad murning ä r R:d. 12 st. cubik famn Cementerade Soltorknings-planer 802 cubik famnar gräfning a r R:v. 12 st. Dito 602 famnar Lerstampning och Cement Ett ars kosthållning för mig och Drang samt qwarter enligt förledne 45: 240: 180: 900: 304: 60: 625: 250; 332: 74» Den »4 Hebruarii. årets gällande pris för alla Resande pä desie orler L r R:d. i6§. om dagen ^86: 32.-^, Drängens årslön L 12 si. 91: rr: Mitt ärs arfwode, räknadt ester wanlige förrättningar och förtjenst i Bergslagens 800: Till diverfle säsom resekostnader, frakter och forslor, Jordborrs transporterande, Redstaps Smedja med Inventarier, Kokhus och Salt-studnings Prof.kiltlar, Hydrostatik prober-anstatler 2L6: ^ — Denna Summa innefattar'sä wäl alla Materialiers anstaffande som Byggnads-omkostnader jemte hela aflöningen för ett ars tid räknadt, men som en tid af minst z:ne är härtill ätgä, sä beräknas för hwardera af de o:ne påföljande Uti aflöning och mindre urgifter 3,128 R:d. om äret 8,128." Dito.för z:dje äret 3,128: Summa R:d. 13,000:
Men det förefaller mig besynnerligt, att då K. M. omförmält att af Bohusläns infanteri-i eg:te ett så stort antal skulle sitta upp, att deraf skulle bildas en sqvadron, det icke tillika kommit i fråga alt åt densamma anskaffa befäl och aflöning; ty jag föreställer mig att infanteribefälet icke kan dertill användas. Då sålunda ett anslag behöfves, har jag af sådan anledn. ansett målet böra hvila. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att för det närvar, låta bero vid StatsUtsk:s utlåt. Föredrogs ånyo StatsUlskts den 7 och i4 sisth October på bordet lagda utlåt. N:a 337, *■ at,!edn. af väckta motioner, a.ng:de upphörande af afgifter till handelsoch sjöfartsfonden, saari huru förhållas bör med de anslag, som varit å denna fond anvisade. Ilr Nordensköld, Otto Gust.: Jag anhåller alt få göra några anmärkntr mot detta betänk., på grund hvaraf jag yrkar återremiss af detsamma. Till en början fäster jag mig dervid, att Utsk. tillstyrkt Convoj-commissariatets upphörande och inrättandet af ett ny tt embetsverk i dess ställe. Detta anser jag orätt, enär det embetsverk, som för ändamålet behöfves, redan under namn af Convoj-commissariafet är, likt en vidtfräjdad filina, kändt öfver hela verlden, och en lång tid skall åtgå, innan embetsverket under en förändrad benämning binner förvärfva den credit det nu äger; hvartill jemväl kommer den något egna hushållsprincipen att sätta de nuvar. embetsmännen på indragn.stat, derföre att embetsverket skulle erhålla ett annat namn. Om det kunde falla Regeringen in att på det sättet misshushålla, månne hon då ej skulle blifva blottställd för det bittraste klander? De personer, sorn nu finnas anställde i embetsverket, torde följaktligen böra bibehållas, äfven om detta embetsverk undergår en förändrad reglering och erhåller en annan instruetion.