Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om försäljning of i Landskrona gamla stad befintliga, Kronan tillhöriga byggnads-tomter. (Stals-Ulsk:s Uti. N:o 120). S. A. K. Enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit omförmäldt, hade, samtidigt med det i förra århundradet förehafda, men år 1788 afbrutua utförandet af en mera omfattande be - Expeditions-Utskottets Fö?'sla(j till underd. Skrifvelse N:o 151. 357 fästningsplan för staden Landskrona, äfven företagits anläggningen af Landskrona nya stad, emedan gamla staden, jemlikt fastställd plan, borde till större delen raseras, för hvilket ändamål 75 byggnadstomter för kronans räkning inköptes, bland hvilka tomter 34 uppgifvits nu vara bebygda och innehafves af enskilda personer, likväl med skyldighet att vid tillsägelse genast borttaga derå uppförda byggnader. Delta förhållande medförde flera olägenheter, i det att egarne till husen icke vågade verkställa större reparationer, ännu mindre någon nybyggnad, äfvensom derigenom alt så beskaffade lägenheter icke heller kunde intecknas, eller annan säkerhet deri meddelas, utan måste betraktas såsom lösören, hvartill komme att Landskrona, som, i likhet med öfriga städer i Skåne, betydligt tilltagit uti rörelse och folkmängd, helt och hållet saknade byggnadstomter, icke allenast för så beskaffade fabriker och handtverkerier, hvilka, enligt gällande byggnadsordning, icke finge bedrifvas i nya staden, utan äfven lill uppförande al bostäder för en mängd årligen lill staden inflyttande arbetare. Och som en väsentlig fördel alltså skulle staden beredas genom tillåtelse att emot lösen få öfvertaga ifrågavarande så kallade krono-tomter, har jemväl föreslagits, att Rikets Ständer, i hvad på dem ankomme, måtte härtill medverka. Af de, för vidare upplysning i detta ämne, Rikets Ständers Stats-Utskott delgifna handlingar har iuhemtats, att Landskrona stad redan är 1847 hos E. K.
Men för att med visshet utröna, om han icke för så stora välgerningar njöt belöningen i sitt hjerta, kastom en spörjande blick på det Tal han höll till Rikets försandade Ständer, kort före sin död11. Har någonsin vältaligheten, såsom konst betraktad, gifvit exempel af någonting lika majestätligt och ädelt? Nej, utan den gudomliga känsla, som följer medvetandet af de svåraste uppoffringar, de vigtigaste tjenster, jemte de renaste afsigter, skall aldrig någon tala med den sublima försakelse om sig sjelf, med den saktmodighet om sina fiender, med den fullkomliga visshet om efterverldens bifall och tacksamhet. Det är således utan all gensägelse, att denne krönte åldersman var lycklig. Men huru mycket mer skulle han varit det, om Himmelen genom ett nytt underverk, lika med det af Sverges räddning, öppnat för honom framtiden, och låtit honom tydligen se, hvad detta älskade land skulle blifva honom skyldigt genom hans höga afkomlingar! Se sin odödliga Sonsons lysande tidehvarf; se Rikets ära och sjelfbestånd intill våra dagar förbundne med det dyrbara Vasa-namnet; se vördnaden för denna Ätt och för dess ärftliga dygder försäkra Landets lugn under de vådligaste utrikes brytningar! Men hvad? njuter han ej denna syn? utgör den ej i detta ögonblick en del af hans lycksalighet, i den höga sfer der han nu vistas, att se den vishet, hvarmed en ung Ättelägg på hans Thron bereder sig samma glada och ärefulla ålderdom. Jag vill kröna mitt företag med anförandet af en skald, som sedan han, i den öfverskrift jag valt, öppnat för mig utsigten af det rika fält jag öfverfarit, i några få förträffliga rader går att sammanfatta dess gyllende skörd: Gör godt. Var nyttig. Lef i dina mödors minne. Då skall du, af din dygd och landsmäns aktning stödd, Gå ålderns dag emot, med oförkrossadt sinne, Och dödens, – utan blygd att hafva varit född 12. Författaren, Herr Regnér, framfördes från det hedersrum, han redan i Akademien innehade, till Direktören, som vid belöningens öfverlemnande yttrade: Min Herre!
Hrr, det vågar jag påstå, att orsaken hvarföre industrien nått. den höjd, hvarpå den för närvarande befinner sig i vårt land, består just deri, att den hittills åtnjutit skydd genom tull-lagstiftningen. Skulle industrigrenar finnas i landet, hvilka gått framåt underdel att importtullen på lika beskaffade utländska alster ouphörligen blifvit nedsatt, så kan man sanningsenligt säga, att detta inträffat, icke för skyddstullens skull, utan oaktadt densamma blifvit borttagen. Det är ganska lyckligt om så är; men om man tänker aldrig sä litet på våra klimatiska förhållanden, så skall väl den mest hårdnackade frihandlare nödgas medgifva, det dessa förhållanden äro sådana att arbetaren i vårt land, der vintern herrskar, nära 6 månader af året, har vida större behofver att fylla, än hans likar i de flesta andra länder, hvarigenom det hos oss blir en fysisk omöjlighet att nedtvinga arbetslön'rna till det oerhördt låga belopp, som eger rum i utlandet, så att de inhemska varutillverkningarne alltid måste blifva något dyrare än utlandets. Men ligger väl häri något giltigt skäl att så nedsätta importInUame, att våra, inhemska varuförädiare skola kun,na undersälja®. 12 Den 2 Juni f. in. af utlänningen? Skall ej häraf helt naturligt följa, att vår egen industri måste råka i vanmakt och förfall, så att många tusen af landets barn, som nu^Vid fabrikerna förtjena sitt uppehälle, omsider skola råka i armod och elände. Man känner, att på de sednare tiderna importen med 7 mill. öfverstigit exporten. Att landet verkligen skuldsatt sig för dessa 7 milhr, lär man väl icke vilja bestrida. Och hvad är det väl som egentligen verkat till denna skuldsättning? Jo, den så mycket prisade frihandeln, hvilken lockat importörerna att införskrifva en oerhörd massa utländskt kram, som man nogsamt vet att Svensken har den olyckliga svagheten att älska.
Det till och med gifves ibland dem, de, som med nöje arbeta vissa delar, men emottar annat med motvilja och uti alla Blancher ifrån den befallande till den mäst lydande, Den ig Januarii. 99 måtte Hufvud-driffjädren, till Individers verksamhet, vara dess egen håg och lnst, och ej tvånget, ty med det uträttas föga. Sedan uti Materialérnes användande, kan ofta en sak, synnerligen med Ekevirkes-pjecer, begagnas samfält till ett större och ett mindre arbete; då denna öfverlopps-del annars kunde förskingras, så vida den ej genast begagnas i ett mindre Fartygs byggande. 4:o Alltid väl försedde Förråder: Delta är s'å högst nödigt, aldrahelst allt som begagnas på Sjön kan i sådana förråder länge bevaras. Kronan skall alltid genom det stora Parlie af Articlar hon npphandlar, få ålla sina Effecter för bättre pris än någon enskildt, ännu mer om hon är precis uti sina Betaloings-terminers uppfyllanden. Vid alla inträffande oförmodade händelser då behofver tarfvas, har hon endast sitt förråd alt gå till; och slipper att kasta, jag må säga vräka ut penningar, på det viset, som dessa sednare 20 åren varit en nödvändighet att göra vid Flotlornes Stationer, att vid aldraminsta Rustning, vid behofvet af rooo spik, har man gått i Köpmans-boden och på Credit än mera ökat dess vinst; då alltid Kronans Elfecter på detta viset anskaffade, skola borttaga mer än 2 gånger den Summa, det gjorde om Principer varit följde. 5:o Ett till ändamålet passande Redovisningssätt: Ordning och redlighet i Arbeten och Methoder, Redlighet i deras utförande är hvad 100 Den 19 Januarii. alltid åsyftats — men sällan ernåtts. — Det förra vinnes ej med inkrånglade RedogörelseArbeten och Controller, hvarest redan fordras ett fullt Studium, att taga reda på saken, och hvarest efter allt arbete, ett må hända mindre fel i åtgärd kan uppfinnas, men högst sällan verkeliga försnillningar.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i an]edn. af den särskilda discussion, som nu uppstått, ansåg sig böra förklara, det han ej fann, att de beslut, som nu voro i fråga att fatta, kunde lägga något hinder för en propos. till återremiss af StatsUtskts utlåt. Wto 4*9> nar det till pröfning förekom. Frih. Boyet Oförnekligen hafva Frih. Klingspor och Ilr Lagerhjelm samma rätt som Frih. af Woldin och Hr Stuart att nu få sina åsigter framställda till R. o. Adts antagande eller förkastande; men då likväl Frih. Klingspor och Hr Lag erhjeim vilja afstå från denna rättighet, med vilkor att ingenting förloras derigenom, att R. o. Ad. uppskjuter frågan om deras förslag, till dess StatsUtskts utlåt. Wto 4r9 förekommer, så förstår jag icke, att den propos., Frih. af Wordin begärt, kan förvägras; hvarföre jag anhåller, alt den må blifva framstälid, så fort möjligt är. Frih. Klingspor; Som jag har föga hopp att kunna genomdrifva mitt förslag, vill jag, för att, så vidt på mig beror, bespara R. o. Adts tid, helt och hållet återtaga detsamma. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Stuarts förslag först blifvit framstäldt, ansåg H. Ex. sig äfven å detsamma först böra göra propos., samt hemställde altså, om R. o. Ad. behagade godkänna Hr Stuarts förslag. Ropades starka nej, blandade med ja, Hr Dalman begärde votering. Gr. von Fersen; Sedan nu votering öfver Hr Stuarts i56 Den 9 Mars e. m. förslag af Hr Dalman blifvit begärd, får jag anhålla om Frih. af Nordins förslag till contraproposln. Upplästes lill justering och godkändes följande votertsproposm:
En eller annan af dessa tillämnade utmätningar kunde ju blifva för den gången ogjord, i anseende dertill, att gäldenären befunnes borta eller att underrättelse mötte om godvillig liqvid, eller att utmätnings-förrättaren oförmodadt kallades af andra angelägna pligter att den påbörjade utmätningen afbryta, eller att han af sjukdom eller andra omständigheter hindrades att densamma efter första beräkningen fortsätta. Om man toge i betraktande å ena sidan de svårigheter, som mötte vid tillämpningen af nu gällande föreskrifter om utmätnings-kostnadernas beräknande och fördelande, och å den andra sidan den uppenbara orättvisa, som visade sig deruti, att den fattige gäldenären, hvilken ej förmådde betala en obetydlig skuld, måste i utmätningskostnader vidkännas en lika stor utgift, som den, hvilken, efter det han inlåtit sig i större affärer, försummar att erlägga betalning för en till betydligt belopp uppgående skuld, samt man tillika betänkte, huru föga rättvist det i sjelfva verket vore, att påföljden för uraktlåten betalning af en skuld skulle mätas efter det tillfälliga afstånd, som åtskiljde Exekutorns och gäldenärens bostäder, dervid ofta kunde inträffa, att verklig oförmåga att betala föranledde utmätningen hos den fjerran boende gäldenären, under det en nära till Exekutor bosatt gäldenär tredskades att betala, väl vetande, att utmätnings-expenserna för honom icke kunde blifva särdeles dryga; — så komme man helt naturligt till den önskan, att lagstiftningen i dessa hänseenden måtte undergå någon väl behöflig, på rättvisa och billighet grundad förändring. Något lämpligare sätt till vinnande af en sådan förändring syntes ej motionären förefinnas, än om, med upphäfvande af föreskriften om utmätnings-kostnadernas fördelning å alla de personer, som under en och samma resa med utmätning hemsöktes, bestämma, att utmätnings-förrättarens traktamentsoch skjuts-ersättning borde utgå efter en taxa, beräknad efter den ifrågavarande skuldens kapitalbelopp, med skyldighet för Exekutorn att, utan särskild utgift för gäldenären, bekosta den vid utmätningen biträdande personens resa och traktamente.
''Bankens enl. i83g ''års hufvudbok utöfver grundfonden reserverade vinst och ”capital-öfverskott användes till befrämjande af inrikes com”municationer, till andra nyttiga företag i orterna och för ”allmänna behof, på sätt R. St. komma att närmare bestäm”ma, sedan vederbör. Utsk. deröfver utlåtande afgäfvit.” Uppå derefter framställd propos., bief detta förslag af R. o. Ad. bifallet. Frih. Cederström: Sedan R. o. Ad. nu fattat beslut i afseende på grunderna för medlens disposition, torde vara nödigt att jemväl bestämma hvilka Utsk. skola befatta sig med detta ärende. Jag tror, att Statsoell Ekon.Utsk:n gemensamt böra upptaga detsamma, så att det må blifva beliandladt i sammanhang med de K. proposrr och enskilda motioner rör:de detta ämne, hvilka förut blifvit af dessa Utsk. behandlade. Frih. Sprengtporten: Då hela extra-statsregler:n bör utgå af en enda fond, för att kunna i behörigt sammanhang behandlas; då redan StatsUtsk. har utarbetat ett förslag i delta fall, som ligger på R. o. Ad:s bord, och hvarvid IL o. Ad. är i tillfälle alt göra hvad anmärkn. Ståndet för Den ar November e. m. a47 godt finnér, och ela K. M:s propos., som utgör grunden för behandlingen af dessa ärenden , alldeles i öfverensstämmelse med Reg.F:n blifvit till StatsUtsk. öfverlemnad: så hemställer jag till Ståndet, om detta ärendes öfverlemnande till behandling af annat Utsk., än det sorn dermed redan haft befattning, kan medföra annat än vidlyftighet och splittring i de å sig t er, hvarefter slatsreglerm skall bedömmas. Jag får derföre bestrida Frih. Cederströms framställning, såsom blott ledande till mindre reda i äiendels behandling. Hr Lagerhjelm: Jag är lill en del förekommen af Frih. Sprengtporten , emedan jag icke tror det vara ett öfverläggningsämne, om hvilket eller hvilka Utsk. böra af R. o.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som vill, att R. o. Ad. skall bifalla Bevilln.-Utsk:ts å sidorna 8 och 9 af Betänkd N:o 8, gjorda hemställan om fortfarande tullfrihet för spanmål och andra landtmannaprodukter, utom i hvad samma hemställan afser åsättande af en tull utaf 3 rdr pr centner på artikeln ost, hvilken artikel R. o. Ad. förklarar fortfarande böra vara tullfri, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att artiklarne hvete, råg, hvetemjöl, rågmjöl, smör och fläsk skola åsättas följ:de tullsatser, nemi.: hvete 20 öre pr kubikfot, råg 10 öre pr kubikfot, hvetemjöl 1 rdr pr centner, rågmjöl 50 öre pr centner, smör 3 rdr pr centner, och fläsk 2 rdr 50 öre pr centner; men bifaller i öfrigt Utsk:ts ofvanberörde hemställan.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 50. Nej — 51. Den vidare behandlingen af förev:de Retänk. blef härefter uppskjuten till nästa plenum. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen hade vid sednaste sammanträdet öfverenskomrnit föreslå de respektive Riks-Stånden att i de plena, som korinne att hållas nästa Onsdag den 3 Juni, till behandling företaga Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 99, ang:de reglering af utgifterne under Riks-statens sjette hufvudtitel, samt att samma Utsk:s Utlåt. N:o 100, ang:de regleringen af utgifterne under Riks-statens sjunde hufvudtitel, skulle förekomma till pröfning näst efter förstberörde Utlåt.; hvarpå Hr Gr. o.
Vida ändamålsenligare, än grundläggandet af ifrågakomne kassor, anser jag inrättandet af arbetshus vara, men sådana inrättningar kunna icke med fördel åstadkommas inom hvarje af de nuvaride små fattigvårdsdistrikten, hvilket är ett ytterligare skäl för dessa distrikts förenande lill integrerande delar af ett större samhälle. Hr Adelborg, Anders Otto: Det är visserligen sanni, och det kan icke för ofta uprepas, att en allmän kommunal-anda, eller s. k. public spiril, nästan h. o. h. hos oss saknas och att denna andas väckande till lif borde utgöra föremålet för hvarje sann fosterlandsväns ifriga och ihärdiga bemödande; men det är af lika stor vigt alt välja det rätta sättet för dessa bemödandens verkliggörande, på det att man icke, i och med detsamma man vill uträtta något godt i denna väg, förlamar de krafter i landet, hvilka redan finnas, och visat sig vara nyttiga. Det är en allmängiltig regel, att ju mera man splittrar krafter och ställer dem särskidt vid hvarandras sida, äfven om detta skett i den bästa afsigt att genom deras samverkan åstadkomma det helas båtnad, desto lättare komma dessa krafter att ställa sig för att så säga diametralt emot hvarandra och störande ingripa i hvarderas verkningskrets. Jag fruktar, att 102 Den 24 December. sådant äfven blir förhållandet, om nu förevär:de motion lyckas tillvinna sig bifall och det deruti befintliga förslag blifver satt i verket. Den tanke, som ligger till grund för förslaget, är långt ifrån förkastlig, utan tvertom vacker och förtjent af upmärksamhet, men motionären har, enl. min öfvertygelse, begått ett väsendtligt misstag, derigenom att han gifvit dessa Länsnämnder beslutande rätt och så till sägande fast ståndpunkt vid sidan af den redan inom länet befintliga centralmyndigheten. På detta vis skulle de komma i tillfälle alt motverka en duglig och nitisk Landshöfding i hans embetsmannaverksamhet för länets bästa och dymedelst göra mera skada än gagn.
Ordningen och Påbudet af den 3t December 1689, hvilket sedermera förklarats och stadfästats medelst Kongl. Brefvet den 6 Dec. i 31, Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 12 Dec. 1734, § 12, Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1778 och Kongl. Förordningen den 9 Maj 1826. Uti sistnämnde Författning, hvilken i förevarande fall helt och hållet instämmer med 1778 års Kongl. Kungörelse, stadgas, att vid anträde af egandeeller åborätt till rusthåll skall till Wadstena Krigsmanshus erläggas EnRtdr för helt rusthåll och i förhållande derefter för mindre delar, dock ej under en åttondedel. Afträdes-&i%\h åter. hvilken utgår vid alla ombyten af rusthållare, undantagande då rusthåll genom arf eller giftorätt öfvergår till annan medlem af förre innehafvarens slägt, betalas med En procent af köpeeller transportsumman, men vid byten af rusthåll mot rusthåll endast för den mellangift, som dervid kan ega rum. Bytes rusthåll mot annan egendom, som ej är af rusthållsnatur eller öfverlåtes det genom testamente, gåfvobref eller annorlunda, utan viss stadgad köpeeller transport-skilling, Ståls-Utskottets Utlåtande, N.o 194. 7 beräknas afträdesafgiften efter rusthållets taxeringsvärde det år, då afhandlingen derom upprättats. — De till Amiraiitets-Krigsmans-C<issan ingående afoch tillträdes-afgifter härleda sig från Kongl. Förordningen den i i Maj 1696, hvarigenom, med afseende derå, att Båtsmanshållet och indelningen i Söder Möre och Blekinge i vissa fall hade gemenskap med och samma egenskap, som rusthållsrättigheter och ryttarehåll, stadgades, det borde af den, som tillhandlade sig rättighet till båtsmanshåll, erläggas 2 Daler och af den säljande 1 Daler 16 öre. Enligt Kongl.
Ilan har önskat att skolgången må äga rum hvarannan dag och sagt: "Då de hvarannan dag fä torka sina kläder och skodon, bevara de bättre helsa och bibehålla munterhet. Man må icke förgäta, att gångstigarna olla, äfven under torka, leda genom sumpiga trakter och väd. Barnen skiljas icke alldeles från hemmet, då de under iVra dagar i veckan aro bland föräldrar och syskon och få blanda uppläsning med husliga göromål. Det är mindre våda för osedlighet, då ungdom af olika kön ej sammanföras vid skolan, under vandringarna dit och på liv Boställen.” Ytterligare: "skolbarnens antal blir troligen större och de flyttbara skolornas behöflighet mindre, när barnen icke så ofta behöfva att gå en läng skolväg. Samma skolhus och skolmaterialier blifva ock tillräckliga för ett dubbelt antal barn, när könen åtskiljas.” Slutligen har Hr Ribbing i siw reservation anfört, att "erfarenheten har ådagalagt användbarheten af bvarannandags läsning i den förträffliga folkskolan å Gr. Hamiltons egendom Lyckås i Jönköpings län.” Jag känner icke den, men jag är öfvertygad att den är bra efter den blifvit uppgifven. Af hvad jag anfört synes mig som det vore tillräckliga skäl att icke bestämma några och minst 8 månaders skoltid. Utsk:n hafva dessutom i 9 §:n stadgat, att uti hvar och en ambulatorisk skola, der sådana behöfvas, hvilket på de flesta orter lärer blifva fället, undervisning tillsammans minst 3 månader för året skall meddelas. Om nu i en församling skulle finnas en fast skola med 8 månaders läselid samt a:ne ambulatoriska, (och jag kunde åberopa exempel på munga äfven mindre men folkrika församlingar, der, efter min öfvertygelse, jemte en fast skola 2:ne ambulatoriska äro nödvändiga, 0111 alla barnen skola få del af undervisning), så uppkomme, genom 3 månaders iäsetid i hvardera af de ambulatoriska skolorna, 6 månaders läsning derstädes och 8 månaders läsning i den fasta skolan, summa 14 månaders Iäsetid, och följaktligen blefve det en absolut omöjlighet för en lärare att bestrida undervisningen.
Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. ■ i -JDen 22 Juni. 114^ S. D. "Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets, den 19 Juni på bordet lagda, Memorial, af den 26 Maj, innefattande svar på gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande intagande i Prestbevis af sakfälda personers förbrytelser, blef detsamma, såsom föranledande till nya och. mera positiva Författningars vidtagande i detta aimie, af JLiidderskapet och Adeln afslaget, Ut Supra. Ex Profocollo A, G, Silverstolpe, S. D. B. nco-Utskottets följande, den 19 Juni på bordet lagda Memorial, af den 25 och 27 Maj samt 13 Juni, föredrogos å nyo och biföllos, nemligen; X:o I anledning af Herr Liljehorns Memorial, rörande några Financiella ämnen. 2:0 I anledning af Herr Cederschöld* Memorial, angående upphörande af den nu öfliga §ilfvervexlingen i Banken, 3:0 Angående yrkadf deltagande af Banken i Östersjö-Compagniet. 4:0 I anledning af vackt fråga om upphäfvande 1 vissa delar, af Herrar Reyisorernes öfver Jtiks,- JJiscont-Verkets förvaltning för år 1814, i afse,. ende 1148 Den 22 Juni. ende pa samma yerks Administration," naeddeldta Stadganden. Ut Supra, Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördiga Prest-Ständet vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 22 Juni 1815. S. I). J anseende till gjorda anmärkningar återremitterades Allmänna Besvärsoch OeconomieUtsksttets Betänkanden, rörande: 1:0 Yrkad inskränkning uti den åt Invånarna i en viss trakt af Elfsborgs
Och jag frigade honom vid min sida: " Hvilket land Br detta? " Och han svarade: " Detta är något af himlen ". Och jag fragade: " Hvar? " Och han svarade: " P&amp; jorden. " Och jag sade: " Nar skall detta komma att ske? " Och han svarade: " 1 framtiden ". 215 Om kvinnokongresserna i Paris, sommaren 1889. t (Forts. fr. föreg. hiifte.) Det torde vara bekant for de flesta af Dagnys Iiisare, att i Paris höllos denna sommar två kvinnokongresser, den f h t a p&amp; föranstaltande af ett kotteri för kvinnosaken intresserade personer; den andra deremot var ofJicie1 och utgjorde en lank i den rad af kongresser, som den franska regeringen hade anordnat med anledning af världsutstallningen. Alla försök till att förrn8 det. kotteri, som anordnat första kongressen, att sluta sig till den andra, hade af flere skill strandat. Det förnamsta torde varit, att regeringen ej ville upptaga p8 sitt program kvinnans politiska röstratt, hvilken fraga just af nilmnda kotteri anses s&amp;som den allra vigtigaste. Den första kongressen benamndes " Congres du droit des femmesn, den senare " Congres des oeuvres et institutions fémininesn. Af denna benamning synes, att den oficiella kongressen i sig innefattade alla omrAden för kvinnans verksamhet, att man p&amp; den ej blott skulle yrka p&amp; reformer utan iif~en visa hvad man redan gjort '; ' Kongresserna hade s8ledes olika omfattning. Det var naturligtvis afven en olika fransk publik i La Salle de Géographie, der den första kongressen sammaiitradde, och i La Mairie de S: t Sulpice, der den officiella kongressen hade sitt sate. Den utlandska publiken var ungefar den samma, dock var det engelska ele-. mentet talrikare vid den andra kongressen. Det kotteri, som i Frankrike för kvinnans talan med största ifver &amp; r, som jag redan förut namnt, ganska blsndadt. Det sag man m genast vid ihtrHdet i salen.