Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län ar 1797. 21,757 Man, deribland af Adel i;; L 1 N:d. —>' izs:—> — Magar L , N:d. — 19: - bättre Betjente - 28; a i R:d. — 285: Drängar 1104L45 si. ii r. io;6: 4: — R:d. 1,495:4-.— Af de ; andra Standen samt Ständspersoner: Man, i2,o;yL4osi.— 10,052:24:— Transport IZ,582. 10,052:24:— 1,49;:4:—> ser efter 14. upgiftcr i Trosa, och, finner, at han icke ckekirerst fig för 60 R:drs Inkomst af et i Wasa utlänt Lapiral. Dä är antingen Skulden upfunncn l afsigt at försnilla Staten, eller ock en Inkomst r enahanda afsigt förlegad; hwilketdera utrönrs af Wcs dcrbörandrs förklaring uppä erhällen del af anmärks isingen.^ 4Z8 Di-so-port 15,582 12,052:24:-^- 1,495: 4: — Mägar, Söner och Drängar, 8,155^ ;;st r> r. 5762:14: ^ 15,794: Z8: 5- Summa 2i,7Z7Man. 2Z,056 Qvinnor, deribland af Adel, Hustrur 2o6LiR:d. R:d.2o6: Sonhustrur och Döttrar 59 L i R:d. ;9'- Hushållerskor och Kammar Zungfrur 1^4^45 si. nr. 147:15: 2. Pigor i,4t>8L zc>si. n r. 945:25: 8 1,557:42:12.
Jag var så ledsen att mitt hjerta kunnat brista, men ingen hade ett deltagande ord för mig, tvärtom: »det var roligt, att vi få behålla dig», sade man; – om mina käraste förhoppningar grusades, hvad gjorde det? Min svåger hade en högt värderad vän, som jag stundom träffade, han visade mig det varmaste deltagande, den hjertligaste välvilja, och jag som kände mig liksom öfvergifven af alla andra, jag slöt mig till honom med ett barns förtroende. Han var enkling och hade för ett par år tillbaka friat till mig men fått afslag; jag hade nästan glömt denna »affär», ty jag tänkte ej så mycket på giftermål som unga flickor vanligtvis bruka, och kärleken den var »terra incognita» för mig. Nu återkom han emellertid till detta kapitel och jag sade att jag värderade honom som en vän, men att det icke kunde komma längre. Han var nöjd med det, sade han. Jag var så trött, så nedslagen, så likgiltig för mig sjelf att jag för ögonblicket saknade all kraft att återupptaga kampen med lifvet, jag hade intet stöd och jag gaf vika för böner, hotelser, tårar, löften, öfvertalning: så blef jag förlofvad. Min familj ogillade partiet emedan min fästman var 28 år äldre än jag, men hvad de sade brydde mig numera föga. Ofta bad jag min fästman frikalla mig från mitt förhastade löfte, ty bryta det ville jag icke – jag som nästan är en slaf under mitt ord! – men dessa böner åstadkommo ingen annan verkan än att han påskyndade bröllopet. Min fästman hade tagit löfte af mig att jag icke skulle gråta på vår brölloppsdag, och jag fällde icke en tår, men jag höll på att svimma när min far ledde mig till altaret. Jag öfvertog vården om 5 barn och ha de alltid omfattat mig med vida större tillgifvenhet än jag förtjenar; dock kan jag knappast tänka på de första åren i det nya hemmet utan att mitt hjerta sammankrymps af smärta; ibland var jag nära att förtvifla, men så repade jag åter mod och fortsatte min tysta strid.
§ I Landstormen kan aldrig kommenderas utom gränserna af det militär-distrikt, som den tillhör. § 2. Anfalles riket, så att landstormen behöfver uppbådas, kommenderas åldersklasserna under vapen i den ordning, de inom sig ega, så att den lista klassen först beväpnas, derefter den andra och slutligen och sist den tredje, kunnande dock de tvänne första, äfven alla tre klasserna uppbådas på en gång, i fall behofvet det påfordrar. § 3. Sedan landstormen är samlad i trupp och under befäl, efterlefvas krigsartiklarne med de modifikationer, som Kongl. Brefvet af den 21 Mars 1811 för Gotlands nationalbeväring gifver vid handen.» Samman*. Stais-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Eko nomi-Utskottets Betänkande A:o 3!. i 5 Det bör ej förnekas, att ju en organiserad landstorm kan tillskynda en inbrytande fiende stora förluster, och såmedelst bidraga tili landets försvar; men, då i den nu framställda planen ej ingår att denna landstorm skall, under fredstid, undergå några öfningar, kan Utskottet ej inse hvad gagn införandet af berörda institution för det närvarande skulle medföra. Vid tillfälle af utbrytande krig lärer Rikets Ständers sammankallande alltid blifva af nöden, och om behofvet då synes fordra inrättandet af en landstorm, bör beslutet derom hastigt kunna fattas, och skall dä säkerligen blifva af allmänheten gynnsammare mottaget, än hvad sannolikt nu blefve fallet; äfvensom det befäl, som för en motsedd verklig tjenstgöring utvaldes, antagligen komme att befinnas lämpligare än det under fredstid utsedda. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört tillstyrker Utskottet, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 1 Juni 1863. Reservation: af Friherre Raab, Hugo: »I närvarande tidpunkt hade jag föreställt mig, att ett förslag till införande af en landstorm, mer än någonsin, skulle vinna framgång. Det lifliga intresse för fosterlandets försvar, som skarpskytterörelsen öfverallt i landet framkallat, berättigar till ett sådant antagande.
Den a3 Mars e. m. 3*7 vara god gora mig den rättvisa, att det icke möjligen kunnat falla mig in, under det jag vistades på 3o mils afstånd härifrån, att ens försöka, än mindre pretendera, att qvarhålla ett mål på Utskottets bord till min återkomst, som först inträffade flere veckor, efter det målet i Utskottet behandlades. Friherre Boije, åter, är eö alltför utmärkt talare att af någon kunna missförstås; också har jag första gången uppfattat hans yttrande alldeles lika med hvad han sedermera upprepat; men jag hemställer hvarest den mannen väl står med sin opinion, som icke kan tilltro en Adelig yngling, att efter inhemtad bildning vid Bergsskolan i Fahlun, eller vid någon annan ändamålsenlig. ApplicationsSkola, kunna äga nog kärlek för sine inhemtade kunskaper, att han ens skulle äga hog att sätta dem i verkställighet. Den, som kan förmoda något sådant såsom allmän regel3 måtte sjelf stå nära den punct, som jag förut antydt. Herr Tham: Jag anhåller om ett ögonblicks uppmärksamhet; jag skall vara kort. Friherre Boije har sagt, att den Adeligä yngling, hvilken, med begagnande af ett sådant Stipendium, som de ifrågavarande, njutit undervisning till exempel vid Technologiska Institutet eller Bergsskolan i Fahlun, skulle blifva olycklig vid sin afgång derifrån, emedan svårigheter skulle möta 3i8 Den 23 Mars e. rri. lians inträde i näringarne. Jag hemställer, om väl ett sådant påstående kan hålla streck. Tvertom tror jag, att en hvar, sora 3:ne år njutit undervisning i Technologiska Institutet härstädes, skall, om han vunnit skicklighet, blifva med begärlighet anställd vid härvarande Fabriker; och de, som 2 eller 3 år inhemtat kunskaper vid ofvannätnnde Bergsskola, äro alltid säkra om bergning, då de lemna Skolan. Hos Bruksägare finnes ej någon fordom att antaga sådane Adelsmän till Inspectorer vid Bruken och dylikt, så framt de äro väl underviste. Aldrig sakna sådane personer utväg till anständig utkomst, för det de äga en högre bildningsgrad, utan de blifva just derföre snarare använde. Herr von Vegesach:
Isblommorna pä fönsterrutorna gnistrade likt diamanter i det skarpa solljuset, som ej hade förmåga att smälta en enda af dem, och Agnes Frese kände sig mera ensam än någonsin innanför dessa dunkla glasskifvor, hvilka liksom afstängde henne från den öfriga världen. Upp till henne trängde ljudet af brådskande steg, gnisslandet af kälkmedar, barnaskratt och bjällerklang, men det var för tidigt att gå ut ännu. Klockan var endast elfva, och först klockan två brukade hon taga en promenad eller göra en åktur. En varm, parfymerad luft strömmade emot henne, när hon kryssade sig fram mellan hopade möbler, tunga draperier och eleganta småting för att se efter att allt var i ordning i den stora våningen — soin det för öfrigt alltid var, tack vare många och invanda tjänare. » Ett vackrare hem än mitt kan ej finnas, » tänkte hon, liksom otaliga gånger förut; men hon hade sett det i tio år nu, utan att behöfva göra något till dess förskönande och bevarande, och öfverfölls stundom af en oförnuftig längtan att något skulle gå sönder eller fördärfvas och behöfva ersättas med nytt. Hade det funnits barn, som lekt och rustat i de stora praktfulla rummen. j a då I Nu var hon inne i d e n gamla tankegån gen igen, hvilken låg lurande i bakhåll för att träda fram genom de orimligaste idé- portar. Barn?! Först hade hon hoppats, längtat och väntat, och sedan — när hon fått visshet o m sina drömmars fåfänglighet — försökt att resignera och fylla tillvaron så godt hon kunde. Väggar och etagèrer voro fulla af taflor och prydnadsföremål, målade med dilettantens synbara ansträngning att härma naturen. H o n visste själf, att hon aldrig kunde bli konstnärinna, och kände sig allt mera missnöjd m e d dessa försök, som ej tillfredsställde hennes högt utbildade skönhetssinne. Hade hon arbetat för bröd, hade det varit en annan sak, då hade själfva hennes sträfvan adlats af nödvändigheten. Som det nu var, lade hon ned penseln för alltid och kastade sig öfver litteraturen, såväl den nyare som de gamla klassikerna.
Edra ädla sinnen med oroande föreställningar, utan Ilott, för att lata en trogen tolkning af det allmänna tänkesättet ännu en gång återljuda ibland Eder, samt för att visa, huru redan samtiden vet att bedöma Hjelten och Statsmannen. Jag får således vördsammeligen föreslå en Tacksägelse-adress till H. M. Konungen, för att i underdånighet tolka Folkets lifliga erkänsla förden Faderliga huldhet och den Konungsliga Nåd, som altid utmärkt Hans Maj:t visa regering; hvarjemte jag lika vördsamt anhåller, att de respective MedStånden härtill äfven måtte blifva inbjudne. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Utan att misskänna de hedrande tänkesätt, som den siste värde Talaren yttrat, och hvilka säkert delas af alla, anhåller jag endast, att den Nådiga Skrifvelse, Kongl. Maj:t i lika beskaffad fråga, som denna, vid sista Riksdag till Rikets Ständer aflat, måtte uppläsas. Undertecknad RiddarlmsSecreterare: Enär Kongl. Maj:ts vid sista Riksdag till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse angående den då föreslagne tacksägelseadressen icke finnes upptagen å Registret öfver * nia Den 10 November, Första Samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid samma Riksdag, är jag, ehuru högstberörde Nådiga Skrifvelse troligen befinnes bland de i Första Samlingen tryckte Kongl. Maj:ts Propositioner och Skrifvelser, likväl för ögonblicket icke i tillfälle att kunna uppsöka och, såsom Hans Execellence Herr Grefve af Wetterstedt önskat, uppläsa ifrågavarande Skrifvelse. Friherre Boije, Ludvig: Som det synes nödigt, att den omförmälde Nådiga Skrifvelsen varder uppläst, anhåller jag att, innan det skedt, någon discussion i ämnet icke måtte äga rum, samt att frågan följagteligen må hvila på bordet, till dess högstberörde Nådiga Skrifvelse hunnit framskaffas. Herr von Hartmansdorff, August, uppläste följande: Då anordning af medel till
Jag tror, alt, för att kunna domina i denna sak, bör man göra sig redo för hvad som menas med näringsfrihet och näringstvång, och hvilkendera delen som i vårt fädernesland är rådande; hvarföre det torde tillåtas mig att derom yttra några ord. Vill man undersöka huru Sverige i fabriksoch näringsväg framskri» 3ao D c n 17 Juni f. m. dit sedan 1810 eller under den tid vi haft s. k. näringstvång, så måste man medgifva, att mycket ar gjordt och att mycket ännu kan göras, utan att det s. k. näringstvånget det före lagger något hinder i vägen. Vill man undersöka köpenskapen, så går handeln i afseende på de stora handelshusen sin jemna gång, och om man äfven skulle medgifva större handelsfrihet, skulle de deraf erfara hvarken någon skada eller nytta. Vill man se, huru det tillgår i småstäderna, så uppträda der många tjenstemän och handla liera 1000 t:r spanmål utan att för en sådan handel betala en skilling. Kan man kalla detta näringstvång? — tvertom, jag fruktar det är alltför mycken näringsfrihet. Gårdfarihandlandet. ex. få de ej resa öfver land och rike och sälja sina varor, — är detta handelstvång? Vill man gå till de större städerna, der d<-1 s k näringstvånget egentligen hvilar, så har en hel hop saker der upphört att vara tvång underkastade. Der finnas visserligen bagare och slagtare, men detta hindrar ej enskilda att förse staden med hvad de kunna åstadkomma i samma väg, eller både med kött och bröd. Vill man gå till landet, så ser man der alla slags handtverkare, snickare, vagnmakare, smeder, skomakare, slutligen allt hvad det vara må, hvilka der arbeta och ganska ofta inresa till städerna för att der sälja sina arbeten. Om man derföre med mera noggrannhet undersöker förhållandena, så torde del spöke försvinna, hvarföre man skrämmer hvarandra. Jag tillstyrker vördsammast återremiss och att Utsk. närmare må bestämma sig i afseende på hvad som menas med den mycket omtalade näringsfriheten. lii’ von Hartmansdorff:
» Äh n e j! » » Ja, det är nog bäst, » menade han på sitt lugna, tålmodiga sätt, » frun har j u själf barn. När man har grön säd på rot, är det klokast att vara beredd på ovädersdagen. Det går ingen säker. » » Det är sant, » svarade Beda ödmjukt, och när den stackars kvinnan vek undan lakanet och lyste på det lilla vaxbleka ansiktet med dess prägel af orubblig hvila, föllo tårar af varmaste deltagande ner öfver hennes kinder. Men modren stod där och stirrade med sina torra, dystra ögon och vid åsynen af främlingens rörelse framstötte h o n: » O m det bara inte hade skett nu, just nu vid jultiden. Det var så bittert. Jag kan inte taga det såsom Lars och tycka det vår Herre handlat med oss i kärlek. Jag har bedt honom om en ändring, det har jag visst gjort både länge och väl. Men jag ville inte ha den på det viset. Jag ville att gossen min skulle bli frisk och färdig. För Gud är ingenting omöjligt, står det ju i skriften, och det ordet förlitade jag mig på. » Hon pressade läpparne hårdt samman, höljde hastigt öfver liket och följde tungsint efter dern in i stugan, där Stina högt fröjdade sig öfver julgåfvorna. Hon såg på barnet skarpt, förebrående, men tog likväl emot den framräckta bilderboken, bläddrade i den ett tag och lät blicken sorgset hvila vid ett litet färggrant gossebarn, som satt och smekte ett lam. » Detta skulle han tyckt om, » utbrast hon och — märkvärdigt nog — härmed var tårekällan öppen. Men med tårarne kom hugsvalelsens lättnad, och när Beda tog farväl, mumlade hon rörd: » Gud välsigna frun, som hittat hit på en sådan kväll. » » Vet du, mamma, » sade Inga, då de vandrade hemåt, » Stina berättade att förra julen hade de haft en gran, en riktig gran, fastän inte större än att den kunde stå på bordet. Och där hade varit ljus i den, ljus och pappersstjärnor. Och de hade haft julhalm på golfvet och hennes pappa hade talat om historier, de hade haft så roligt, så roligt — det är allt bra synd om dem n u!
Vid uppgörande af förslag till ny tull-taxa och undenättelserne om hvad vid taxans verkställighet iagttagas bör, har Bevillnings-Utskotlet, uti dess Betänkande N:o 21, vid 27 §. af tull-underrättelserne besvarat åtskilliga niotio - 4 Statsocå Bevillnings-Utskottens Betänkande, N.o i4- ner, rörande tolagen och de så kallade stadsandelarne i uppstäderne, och anfört de skäl, som för närvarande hindra alla förändringar i dessa hänseenden; och hafva Utskotten, på grund af hvad i berörde Betänkande blifvit utredt, ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till Herr Rosenblads uti ifrågavarande motion framställde förslag. Stockholm den 21 Augusti 1840. Ank. till Exp. Vtsk. den 22 Aug., kl. 12 widd. Betänkande , angående åtskillige motioner och yttranden, dels om tillverkning af papper vid Rikets Ständers pappersbruk Tumba för Chartce-Sigillatce Contoirets behof samt till Tull Verkets stämpelsedlar, äfvensom till spelk rt-convoluler, och dels om förbättrade stämplar å desse slags papper samt om enahanda format å alla sd kallade skrif-chartor. Inom Höglofl. Ridderskapet och Adela hafva följande motioner uti förenämnde ämnen blifvit väckte, nemligen af: l:o Herr Rosettblad, Bernhard, som, med afseende å den icke obetydliga inkomst, afgiften för stämpladt papper årligen till
Att det ej kan sättas i fräga, det ju nuwarande Ständer äga wid denna Riksdag göra de ändringar i Constitutionen, som kunna finnas nödige, och att uppskof fran den eira Riksdagen till den andra icke har afseende pä andra frågor än dem som wid päföljande Riksdagar kunna wäekas. Denna mähända alltför obetänkt undsluppna grundsats ansäg Utskottet i allt hänseende Constitutions-stridig. Att ej sätta i fräga en sadan förment Ständernes magt, är att sätta i fräga Grundlagens beswurna och försäkrade helgd. Regerings-Formen antogs i allt till efterlefnad den 6 Junii siftlidne är; att i denna del först wid nästa Riksdag wilja börja dermed, utmärker ej nägon synnerlig aktning för den lag, bland hwars stiftare man likwäl sjelf räknar sig. Kort sagdt. Riksens Ständer hafwa en gang beflutit; och Utskottet kan derföre ej änyo utlåta sig i detta ämne. Också skulle sakerna i någon nion förlora sin naturliga ordning, om betänkandet, i stället för att föregå ett beslut, efterföljde detsamma. Desia omständigheter, jemte nägra reflexioner om Nepresentations-rättighetens lämpande efter bewillningsandelarne, wörö, i Utskottets tanka, de Expeditioner till Motionairer. 69N enda, hwilka, ehuru wäckta ester afgörandet och, hwad Representationen beträffar, innefattande ett särskildt redan under östverläggning »varande ämne, kunde anses fordra Utskottets beswaraude. De öfriga mängfaldiga frägorna om Häll-, Reserveoch Kronosksuts, uiagafinsforor, inqvartcringar, indragningar af pensioner, bcneficicr, tsenster, comedicr och dispositioner as Kronodoinainer, bewillning, taxeringar, Rotering med hwad »nera i Memorialet finnes omrördt, trodde Utskottet sig ej tillständigt att upptaga. Dx vrotooollo. Utlåtande till Herr Friherre Stael von Hollstein.
Mörner har upträdt deremot, men tillika uplyst. derom, att om räntegifvarne underlåta att betala räntorna till regitsskrifvarne, så upföras de på restlängder, hvilka inlemnas till K. M:ts Bef:de, för att sedan utan ersättning af Kronofogdarne upgöras. Det är ju tydligt att allmogen kunde, om den för godt, funne, genomdrifva denna reform sjelf, derigenom att den aldeles ej betalade till regements-skrifvarne, utan väntade till dess kronofogdarne koramo med sin fordran. Gr. Mörner har vidare sagt, att svårigheter skulle för reg:ts-skrifvarne och krouofogdarne komma att upstå vid bestämmandet af tiden för upbördsstämmornas hållande; jag frågar, hvad sorn vore enklare, än att landshöfdingarne härför utsatte både tid och ställe. Jag fäster ytterligare K. o. Adms upmärksamhet derpå, att det är ej fråga om upoffriugar eller förluster för låntagarne, endast om en opinionsyttring, och jag hemställer om ej R. o. Ad. bör instämma i MedStåndens uttalade önskan, att all möjlig lättnad måtte beviljas de akattskyldige i deras besvär att resa till flera upbördsstämmor. På dessa skäl yrkar jag bifall till Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Bxc. Pir Gr. o. Landtm , att derunder yrkats dels bifall till Utskrts Betänk., dels bifall dertill med den förändring, att orden »inom de nordligare provinserna» skulle införas näst efter orden »militära tjenstemän», och dels slutligen afslag å Betänk:t. Efter framställda, samt med starka nej och åtskilliga ja besvarade, propos:r å så väl bifall till Betänk:t oförändradt sorn ock bifall dertill, med ofvanberörde förändring, gjordes propos. om afslag å Betänk:t, och då dervid svarades starka ja, blandade med några, nej, förklarades ja att hafva varit öfvervägande.
Niris 35 och 30, i ani. af PresteStits beslut att till Utskit öfverlemna två motioner, hvilka af de öfriga RiksStin förklarats tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utskits behandling. O Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtskits d. 14 dennes bordlagde Utlåt, Nio 37, i ani. af R. Stirs åren 1857, 1858 och 1859 församlade Revisorers berättelser om granskningen af de under K. KommersColliii förvaltning ställda fonder och medel. Den 18 Januari. 141 Utskits framställningar uti den Usta och 2:dra punkten biföllos. 3:dje punkten lades till handlingurne. Föredrogs och bifölls BankoUtsk:ts d. 14 dennes bordlagde Mera. N:o 7, med hemställan att Bankens, Diskontverkeus och Tumba bruks embetsoch tjenstemän samt betjente måtte för år 1860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning. Föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, BankoUtsk:ts d. 14 dennes bordlagde Utlåt. N:o 8, i ani. af väckt fråga om belåning af guld och silfver i B. St:rs Bank och dess LåneKontor. Efter föredragning af BankoUtsk:ts d. 14 d:s bordlagde Mern. N:o 9, om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskontverkens räkenskaper och förvaltning, beslöt R. o. Ad., uppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtmrns framställning, att med ifrågavar:de val skulle förfaras i öfverensstämmelse med 7 §:n i den af R. o. Ad. för Riddarh.Direktionen utfärdade Instruktion och det dertill d. 30 Juli 1851 beslutade tillägg, så att nämnde Direktion har att för de år, som i BankoUtsk:s Mern. omförmälas, årligen välja af 11 o. Ad:s Ledamöter två till Revisorer och en till Suppleant uti R.
Skrifvelse, N.o 169. verkligen kosta, utan äfven kostnaden för vedåtgången, kärlens begagnande, m. m., samt att det portionsoell rations-värde, som sålunda bestämdes, måtte, i likhet med hvad Rikets Ständer vid Riksdagarne 1823 samt 1828—• 1830, i underdånighet begärt, blifva oberoende af den, enligt Kongl. Kungörelsen den 20 September 1815, E. K. M:s och Rikets Kammar Collegium tillkommande granskningsoch pröfuings-rätt af markegångs-taxorna, i hvad Kronans rätt rörer, samt följaktligen ej kunna af Kammar-Cojlegium jemkas eller nedsättas. Och har E. K. M., vid föredragning af denna Rikets Sländers underdåniga anhållan, i Nåder ansett densamma visserligen icke sakna anledning, i hvad den angick den öfverklagade otillräckligheten af den ersättning, som, enligt nu gällande grunder, tillkom de hemmans-egare, Indika med inqvartering af lågande trupp besväras och serdeles den ojemnhet, som vid utgörandet al detta onus vore detsamma underkastade hemman emellan oundviklig; men då de till lindring i detta besvär af Rikets Ständer framställda förslag förutsatte en betydligt ökad utgift för nya passevolance-fonden och Stals anslaget för allmänna Beväringens exercice, så, och enär dessa tillgångar förut voro allt för mycket begränsade och föga till täck 1 i ge till de afsedde föremålen för att medgifva en sådan ökad kostnad, har E. K. M. ansett Sig för närvarande icke kunna vidtaga någon förändring i de, rörande inqvartering af tågande trupper, nu gällande föreskrifter. Rikets Ständer hafva delta allt i öfvervägande tagit; och som E. K. M., lika med Rikets Ständer, väl ansett lindring af inqvarterings-börd&n för tågande trupper böra ega rum, men funnit det till åvägabringande deraf framställda förslag af nyss uppgifna skäl då icke kunna bifallas; fä Rikets Ständer, enär behofvet af sådan lindring ännu fortfar, hos E. K.