Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aid föredragning af en utaf Kanslers-embetset gjord underdånig framställning, att de vid hvartdera universitetet nu utgående sex docent-stipendier måtto höjas från 500 R:dr till 1,000 R:dr, hade, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, Departements-chefen anfört, hurusom han ansåge det vara af synnerlig vigt för universiteten äfvensom med billighet öfverensstämmande, att de nuvarande docent-stipendiernas belopp förhöjdes, på det yngre vetenskapsmän med framstående förmåga måtte erhålla en uppmuntran att vid universitetet qvarstadna och utan tryckande näringsomsorger egna sin tid odelad åt vetenskapliga studier; meri då Kanslers-embetets begäran åsyftade att på en gång öka dessa belopp till dubbelt emot hvad de för närvarande utgjorde eller till likhet med de lönebelopp, läroverks-adjunkter i första lönegraden uppbure, hvilka adjunkter vore förpligtade till en bestämd tjenstgöring, och då, med afseende å de många andra vigtiga behof, som vid denna riksdag toge Statens medel i anspråk, flera bland de för universiteten begärda anslag dels icke, dels endast till minskade belopp kunnat tillstyrkas, ansåge sig Departements-chefen icke böra i vidsträcktare mån förorda ifrågavarande framställning, än att, till förhöjande af de nuvarande docent-stipendierna från 500 till 750 R:dr, anslag måtte af Rikets Ständer åskas; och har, med godkännande häraf, Kongl. Majit föreslagit att livartdera universitetets anslag till docent-stipendier måtte med 1,500 R:dr förhöjas. Med hänseende till hvad Departements-chefen i denna fråga anfört, tillstyrker Utskottet, att de föreslagna anslagstillökningarne, tillhopa 3,000 Riksdaler, må af Rikets Ständer beviljas. 19:o. Vidare har Kongl. Majit, uppå derom gjord underdånig framställning, föreslagit att de båda vid hvartdera universitetet anställde så kallade rörliga adjunkterne, för hvilka något visst undervisningsämne icke är faststäldt och för hvilkas innehafvare lön nu är bestämd till 2,000
Och han hade får, fä, åsnar, tjenare och tjenarinnor, åsninnor och camelar. Men Herren plågade Pharao med stora plågor, och hans hus, för Sarai Abrams hustrus skull. Då kallade Pharao Abram till sig, och sade till honom: Hvi hafver du sådant gjort mig? Hvi sade du mig icke, att hon var din hustru? Hvi sade du, att det var din syster? Fördenskull ville jag taga mig henne till hustru. Och si, nu hafver du här dina hustru, tag henne och gack. Och han befallte sina män om honom, att de skulle fordra honom och hans hustru, och allt det han hade. Så for då Abram upp utur Egypten med sine hustru, och med allt det han hade, och Lot ock med honom, söder ut. Och Abram var ganska rik på boskap, silfver och guld. Och han for bätter fram ifrå sunnan allt intill BethEl, till det rummet, der han sitt tjäll tillförene haft hade, emellan BethEl och Ay. Rätt på samma rum, der han tillförene hade byggt altaret. Och der predikade han Herrans namn. Men Lot, som med Abram for, hade också får, och fä, och tjäll. Och landet kunde icke fördragat, att de bodde tillhopa, förty deras håfvor voro stora, och kunde icke bo med hvarannan. Och var ju alltid träta emellan herdarna öfver Abrams boskap och herdarna öfver Lots boskap. Och bodde desslikes i den tiden de Cananeer och Phereseer der i landena. Då sade Abram till Lot: Käre, låtom icke vara träta emellan mig och dig, och emellan mina och dina herdar; ty vi äre bröder. Står icke allt landet dig öppet? Käre, skilj dig ifrå mig. Vill du till venstra handena, så vill jag till den högra; eller vill du till den högra, så vill jag till den venstra. Då hof Lot sin ögon upp, och besåg den hela ängden vid Jordan. Förty, förra än Herren förderfvade Sodom och Gomorra, var hon vatturik, allt intill man kommer till Zoar, såsom en Herrans lustgård, lika som Egypti land.
Transport 7:0 För Rotejemkningsförrättningen i Westmanland år 1829 anordnade 8:0 .Ersättning lill Knekterotarne i Westmanland för anslagen, men bristande Kronotiondespanmål, beräknad i penningar till Hvilken utgift hädanefter kommer att å Riks-Stat under Tredje Hufvud-Titeln uppföras, enligt Rikets Ständers underd. skrifvelse äf den 6 sisth November. Summa R:dr 41 »538: 33- — Och få bos E. K. M. Rikets Ständer den sålunda beslutade afskrifning lill vederbörandes förständigande och iakttagande härmed i underdånighet anmäla.
Då all lagskipnings högsta mål är att förskaffa lidande rätt; och då lagstiftaren städse bör så lämpa sina bud att den lidande har, så vidt ske kan, garanti derför att han med trygghet kan anropa domaremakten, följer, att de garantier, som i detta hänseende förefinnas, ej må obetänksamt gifvas till spillo. Men den utsträckning bruket gifvit den af lagstiftaren påbjudna läsningen, synes ej i förevarande hänseende vara af den vigt, att den ju icke lätteligen kan ersättas och derför, med afseende å de stora olägenheter den pä lagskipningen utöfvar, bör afskaffas. Men huru skall densamma då ersättas frågar man; och derpå är svaradt af Hr Grefve Sparre, derigenom att större fullständighet gifves åt skriftliga berättelser, samt af Hr Weidenhielm, derigenom att referenter åläggas att, vid måls föredragning, tillhanhahålla öfriga ledamöter, som skola deltaga i pröfningen af målet, en deröfver upprättad minnesanteckning, 36 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. sorn fullständigt upptager målet med alla dess omständigheter, jemte hänvisning till de pagina i akten, der hvarje omtvistadt förhållande återfinnes, i hvilken syftning förslag till föreskrift ock blifvit framstäldt. Nu, ehuru Utskottet ej vill förneka, att en sådan minnesanteckning, som den omförrriälde, kunde i många fall vara af nytta, serdeles till ledning vid föredragningen, hvadan ock dylika anteckningar jemväl ofta af referenter redan nu upprättas, möler likväl den betänklighet att i detta medel ej läge den offentlighet, hvarförutan någon verklig garanti ej är möjlig. Denna offentlighet har deremot den skriftliga berättelsen. Af den erhålla parterne del, och emot densamma kunna de göra anmärkningar om de i uppfattningen af sakens beskaffenhet finna misstag eller ofullsländiglieter; och såsom kontroll har den derföre jemväl ett ostridigt företräde framför den, som uiöfvas genom en föreskrift om läsning af handlingar inför rätten.
Utgående från denna grundsats tror jag alt en ny lag för stängselskyldigheten bör upgöras, men då det torde vara otjenlig! att nu genast föreslå något delaljeradt förslag i detta afseende, hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligast att återremittera frågan till Utsk:n i afsigt att der få ett förslag upgjordt på de grunder jag nu haft äran anföra. Hr Flach, Johan: Det har väckt någon upmärksamhet att premisserna i detta Utskms Mern. stå i dis-harmoni mot konklusionen, och jag medgifver alt della förefaller något eget för den, som icke känner till förhållanderne, för hvilka jag, såsom ledamot af de sammansatta Utskm, går att redogöra. När afdelnms förslag upgjordes. så etablerades den grundsats, att nuvaride slängselskyldighet visserligen skulle såsom princip antagas, men att grundsatsen, att en hvar bör taga vård om sina kreatur, skulle derjemte såsom undantag tillämpas, och derefter lämpades Ulskins premisser, hvilka jag vågar tro behandlades af en man, som så lillsägandes con amore sysselsatt sig med delta ämne; men när afdelnms förslag kom till det sammansatta Utsk:s plenum, väckte det slutt, hvartill Ulskins afdeln. kommit, ett så starkt motstånd, enkannerligen af samtlige ledamöter utaf BondeSt , att förslaget på denna grund gick öfver ända, dock utan att pretnisserne ändrades i öfverensstämmelse med volerisproposme och de af dessa föranledde beslut. För min del har jag för liten kännedom om saken, för att i sjelfva hufvudfrågan kunna 272 Den 6 September f. nr. yttra mig. Jag vill likväl säga, att då jag ansåg ämnet egentligen och hufvudsaUligast röra den klass af medborgare, som genom BondeSt. representeras, så instämde jag med dem. Emedlertid vill jag nu tillägga, alt vid den votering, som sedan anställdes, segrade den åsigt, som nu ligger lill grund för Utsk:ns förslag, med endast 3:ne rösters pluralitet, och det ligger således icke utom möjlighetens gräns, att vid en ålerremiss resultatet kan blifva ändradt.
R:dr, framsläpade ett tynande lif, men nu mera, sedan anslaget ökats till 12,000 R:dr, lemna särdeles glädjande resultater — eller teknologiska institutet, hvars års-anslag för få riksdagar sedan höjdes till 49,500 R:dr, och som derjemte till nybyggnad erhöll, om jag icke missminner mig, en summa af icke mindre än 480,000 R:dr. Sedan jag nu sökt att dels utreda förhållandena, dels belysa de af Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltnings-utskott afgifna anmärkningar, vågar jag vördsamt anhålla, att Stats-Utskottet, efter noggrann granskning af Styrelsens underdåniga framställning, behagade föreslå och Rikets Ständer bevilja hvad samma framställning innehåller med undantag endast af anslaget till anatomivaktmästaren. Stockholm den 29 November 1862. S. G. v. Troil. %:o 166. Af Herr WftTllj Jonas* angående anslag till en väg-omläggning emellan Töreboda och Mariestad. Föranledd af tjenstepligt att tillse hvarest landsväg tarfvas inom det mig i nåder anförtrodda län, kan jag icke underlåta att fästa uppmärksamhet vid det förhållande, hvilket eger rum vid en af de vigtigaste jernvägsstationerna, som förekomma på vestra stambanan, nemligen Töreboda, hvarest denna stambana sammanträffar med Göta kanal och der en stor och vidsträckt trafik, till följd af detta läge, måste uppstå samt redan visat sig vara i starkt tilltagande. Till Töreboda station finnes ingen landsväg; endast smala, krokiga och vattensjuka sockenvägar leda dit. Redan vid stationens första öppuande måste det närmast belägna stycket af soc - 430 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 166. kenvägen genom Konungens Befallningshafvandes försorg göras farbart för trafiken och för Kongl. Maj:ts höga besök.
Af flere Ledamöter, att utvexlingen må uppskjutas lill den 2 Januarii j Af andre Ledamöter, alt Silfverutvexlingen må utsättas alt taga sin början den 1 nästkommande September, Af en Ledamot inom Högvördige PresteStdndet, att Utskottet ieke bort loreslå någon viss dag, utan att när Rikets Ständer hunnit fatta sina definitiva beslut om Bankens förvaltning och rörelse’, jemte allt hvad dc rmed står i nödvändigt sammanhang, borde Rikets Ständer i underdånighet anmäla, att Banken genast kunde till utvexling öppnas samt K:gl. Maj:t omedelbart derpå utsätta dagen, ju förr efter beslutets fattande, desto fördelaktigare, samt af en annan Ledamot inom samma RiksStänd, att, om vexlingen ej numera kunde ske Lill den i Julii, densamma likväl måtte föreslås att taga sin början inom 14 dagar efter det Kongl. Majrts Nådiga Svar ankommit uppå Banco-Styrelsens anmälan, att hinder ej möter för Bancoluckans öppnande när som helst. Till svar å de af en Ledamot inom Hedervärda BondeSlåndet
Men som ingendera delen skedt blott i det ena Verket, så finnes i StatsContoiret redogörelse allena för de månadtliga från RiksgäldsContoiret emottagna anslagens användande under loppet af år 1823 och en del af 1824, intill medlet af April, samt i RiksgäldsContoiret för utbetalningen af de runda summorne till StatsContoiret under samma tid, och för de omedelbara utbetalningarne till vederbörande fordringsägare, under återstoden af år 1824, och under hela de derpå följde 3:ne åren. Ifrågavarande fördubbling i åtgärderna, omgång i verkställigheten och styckning i redovisningen kunde undvikas, om man återvände till samma enkla förhållande, som ägt rum år 1810. I sådan händelse behöfde Rikets Ständer blott föreskrifva RiksgäldsContoiret, att omedelbart göra ifrågavarande utbetalningar^ och redogörelsen stadnade ostyckad i detta Verk, hvarifrån medlen i alla fall skola utgå, och dit de inkomster, som genom Protocollers och Bihangs försäljning kunna äga rum, skola inflyta, och der återstoden af dylika Handlingar i alla fall böra förvaras och redovisas. Komma i och för Riksdagens skull några utbetalningar i fråga, hvilka böra af Kongl. Maj:t anbefallas; så kunna de verkställas af StatsContoiret förskottsvis, intill dess ersättning erhålles af RiksgäldsContoiret, på samma sätt, som det tillgår med / % 2i6 Den 20 November. de Riksdagskostnader, hvilka under närvarande förhållanden gäldas, i början af ett Riksmöte, innan Stånden hunnit organisera sig och gifva RiksgäldsContoiret föreskrift, om utbetalningarne till StatsContoiret. Vördsamt vågar jag således föreslå, att Rikets Höglo/l. Ständer måtte j med föreskriften till RiksgäldsContoiret om Riksdagskostnadernas bestridande förena befallning j om deras utbetalning omedelbart till vederbörande fordringsägare, sä väl under Riksdagens lopp, som efter dess slut; och det på samma grundersom hittills gällt i StatsContoiret^ nemi.
hos HER 2 M L 4 P 4 E), Många intyg från botade finSKEPPSBRON 6. A. T. R. (S.T S .A T .5 O 72 nas. En sats kostar: mot E l e g a n t a v i s i t k o r t in likvid 2: 70, som postförskot 2: 85. jt • E. utlä A N D ER SSO m N, ön B J r ÄR S TA D, ver KU DD BY, ' sä te n rf d Å örsäljare erhål a rabatt. T. A. 56369) O. J. LINDAHL, Säfsjö. Hofboktryckerl Handväfda pappersmattor. rägnkappor. förme a d n la s r t, äl n fö in r g ofö trutn f. a tjä f n lic a k re or i af go god milj, i o r st. m da m h faa e r m, Björneborg. ift. TESTAMENTEN, GÅFVOBREF och dylika handlingar emot agas till förBomulls * &amp; Ylle T. A. o Rlädningstyger Enklare &amp; finare. — Senaste nyheter. — Stort lager. Låga priser i K. SLAKTERIAKTIEBOLAGET NORRMALMS, STOCKHOLM, Coneentrerade B O U I L L O N, hållbar under obegränsad tid, kokt på färskt nötkött af bästa beskaffenhet, motsvarande utspädd den finaste hemkokta bouillon, rekommenderas till hvarje sparsam husmoder. Säljes i burkar om cirka 500 gram å 1 kr. Kontrollant: Herr Professor John Lundgren. Strandparti åt Reymersliolm. Gröndals Tomt&lt;fr By$rg; iaads-A.-B, Centralpalatset — T ÄGRE (NYA) LÄRARINNESEMINARIUM i Stock•M holm kommer till nästa läsår att utvidgas. Den därtill hörande privatskolan blir tillökt med 2 årsklasser, 7:e och 8:e, så att seminarieeleverna skola få lära sig att undervisa barn i åldern 6 — 15 år.
Dylik ton, här förnimmelig i sina starkaste förhöjningar eller (om vi så få uttrycka oss) på sina yttersta spetsar, framklingar dock vanligtvis i mildare och oftast i förkläddare grader: uppifrån dikter af den art, som ”Gubben är gammal, urverket dras”, – ”Ack, hvad för en usel koja”, – ”Charon i luren tutar”, – ”Märk, hur vår skugga, märk, Movitz, mon frère”, – ”Aldrig en Iris på dessa bleka fält”, – och så vidare, ända ned till sådana, der, liksom i sorgmarschen ”Undan ur vägen! se, hur profossen med plumager”, sjelfva döden och grafven synas behandlade blott såsom ämnen för oinskränkt munterhet; att ej nämna de mångfaldiga, der den än mera oväntadt manar oss i blott enstaka stropher eller bilder, plötsligt genomskärande en eljest öfverallt glädjestämd grundklang. Spörjer man efter innersta orsaken till sådana styckens och ställens djuptgripande verkan, så ligger den allestädes deri, att de samtligen (smärre likasom större) äro sinnebilder, i hvilka egentligen hela det allvanliga menniskolifvet på samma gång begabbar och begråter sig – men genom en röst, som är Poesiens, och som derföre ständigt upplöser till välljud äfven de grymmaste missljud. I lika mått och på lika vis, som det nyss antydda, innebor dock visserligen icke öfverallt i Fredmans-dikterna den ådagalagda föreningen af jubel på ytan och vemod på bottnen. Betraktar man dem å den sida, hvari de förete en komisk sjelf-tillintetgörelse dels af det lägre menniskolifvets mer eller mindre osköna skepnader, dels till och med af det högre lifvets sköna (så långt, som äfven dessa hemfalla under villkoren af en jordisk tillvaro): då får man likväl dervid ej glömma, att de jemte denna sida också framställa en annan; utan hvilken ock ingen möjlighet hade gifvits, att de glädtigaste af de hittills skärskådade kunnat någonsin komma till varelse.
Sedan, för fullgörande häraf, bemälde Kollegium anmodat samtliga Sjömanshus-direktionerna i riket, äfvensom Magistraterna i de med sjömanshus icke försedda stapelstäder att, efter det vederbörande skeppsredare, sjökaptener och kofferdi-skeppare blifvit, hörda, afgifva yttrande öfver berörda reglementsförslag, hade de i följd deraf inkomna yttranden, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits på komitéens anhållan meddelade befallning, blifvit af Kollegium öfverlemnade till bemälda komité för sammanjemkande, sä vidt möjligt vore. af de olika åsigter, som af vederbörande uttalats angående lämpligaste sättet och vilkoren för den ifrågasatta anstaltens tillvägabringande. Dä komiterade derefter den 26 Oktober 1857 till Kongl. Majit inkommit med förnyadt underdånigt förslag till reglemente för ofta berörda pensionsinrättning, hade Kommers-kollegium erhållit befallning, att i sammanhang med sitt i anledning af förra reglementsförslaget infordrade utlåtande äfven yttra sig öfver det sednare; Stats-Utskottets Utlåtande JVa' 172. hvarjemte genom särskild remiss af den 1 September 1859, för att tagas i samtidigt öfvervägande till samma Kollegium öfverlemnats en af Direktionen för sjömanshuset i Calmar till Kongl. Maj-.t ingifven underdånig skrift, deruti Direktionen på anförda skäl anhållit, att föringen måtte med sistnämnda års slut upphöra att omedelbart utgifvas till sjömanskapet, och att i stället så väl föringsmedlen som andra tillgångar, hvilka kunde varda för ändamålet anvisade, linge, i likhet med de från Kommers-kollegium till sjömanshusen årligen ankommande fattigkollektmedel, på sjömanshusen i riket fördelas till förstärkande af deras gratislfonder för orkeslösa sjökaptener, kofferdiskeppare och sjömän samt dessas enkor och icke arbetsföra barn.
En hvar skall äga, att få till utmyntning uti Myntverket aflemna Guld och Silfver, att efter ofvanstående utmynlningsgrunder utmyntas. 56o Den 28 November e. m. Derföre erlägges en slag-skatt af en procent. Ingen annan betalning, utom proberare-afgift och för Guld under Dukathallt, skedarelön efter fastställda tariffer, må vid strängt ansvar af myntets embetsman affordras lefveranterna. § i5. Den, som i Myntverket vill bafva Guld eller Silfver nedsmält i plantsar, betale derföre serskilt afgift, enligt den derföre Nådigst fastställde tariff. § 16. Sådana plantsar, om hvilka myntets Embetsman anse misstanka kunna äga rum, alt de, antingen genom svek eller ovårdsamhet, ej äro så likartade som vederbör i alla punkter, böra å Kongl. Myntet omsmältas; dock uthugges deraf förut prof, som jemföres med det, som efter omsmältningen å plantsen tages. Sammanslår balten å dessa, består Kongl. Maj:t och Kronan smältningskostnadcn. Uppkommer åter mer än fyra tuséndedelars (o,oo4) skillnad i halt emellan båda profven, bör inlemnaren betala smältningskostnaden efter tariff, samt äfven erlägga dubbel proberare*afgift i stället för enkel. § *7* Den 28 November e. m. §■ ll För Bankens räkning bör myntverket gjuta plantsar å de qvantiteter och i sådana former, som Bankens styrelse det askar, och böra dessa förses med en särskild, dertill fasställd, stämpel, som utvisar vigt och finhet. Anmärkning: Skulle Kepparmyntningen blifva antagen efter detta förslag, borde vid Silfvermyntningen iakttagas, att äfven stycken af 10 öre i Silfver utmyntades. I det fallet skulle §§2, 4 ocb 6 ändras sålunda: §• 2- en fjerdedels och en tiondedels R:dri §• 4* Vigten &c. —■ — (^0,0075) samt på tiondedels
Skindstadlöt midt emellan •städerna Norrköping, Söderköping och Linköping, rönte jemväl motstånd, oaktadt omkring denna föreslagna gästgifvaregärds local, inom j:dels mils afstånd derifrån, äro belägna nära ao skjutsniugsskyIdiga hela hemman, bebodda af omkring 4° *'11 5o åboer, en hvar Alio försedd med ett pär hästar på en sädesrik ort, hvarest således en entreprenadinrättning kunde med biträde af flera pmkringboende hemmansägare och brukare, som ej anse skjutsförljenster likgilltiga, -på det lämplig iste sättet anställas. — När nu ett sådant förslag, som var efter ruin öfvertygelse och flera (opala förhållanden det bäst passande och för förenämnda gästgifvaregårdars skjutslager det mest fördelaktiga samt förenadt med •den särskilda fördelen, att Memmings, Skärkinds och Åkerbo härader kunde på samma gästgifvaregård få ett gemensamt tingsställe, lemnades ulan afseende, sannolikt af den orsaken, det ägarne till Hella, Brinks, och Kumla gästgifvaregårdar atisågo förändringen vara stridande emot deras enskildta intressen, hvilka intressen otvifvelaktig! ännu fortfara; så öfvergifven jag all förhoppning, att nya gästgifverier med villkor af entreprenad blifva åtminstone uti Linköpings Ian D * n 'io Juni e. m. sålunda inrättade, som Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrs betänk. N:o 26 utvisar. Att således förvänta den genom betänk, åsyftade förändringen, det så väl gästgifverioch hållsom äfven reservskjutsen skulle kunna i en framtid alldeles'upphöra, åtminstone hvad Linköpings 'län angår, vågår jag icke' tro, men deremot vöre-det mycket-vunnet, om hållskjutsen blefve indragen, sorn är verkställbar!. -—•
Emellertid kan det stundom inträffa, att under tiden den jordegendom, hvartill ett ödeliggande grufve-utmål hörer, undergår laga skifte, och som det vigtiga ändamålet, hvilket med skiftesverket afses, härvid fordrar, att det för grufvedrift obegagnade utmålet, likasom all annan skifteslagets mark, i skiftet ingår, är naturligt, att en först sedermera uppträdande ny inmutares rätt, alt ulan ersättning njuta den ödelagda grufvans förra utmål tillgodo, måste vika för den nya jordegarens anspråk på godtgörelse för hvad han endast mot fullt vederlag i annan jord vid skiftet bekommit, och att följaktligen inmutaren under sådana förhållanden bör hafva skyldighet att för utmålet erlägga ny lösen. Vidkommande härefter de tre sista Kapitlen i Bergs-kollegii förslag, som hufvudsakligen afse reglementariska föreskrifter för grufvedriftens ordnande i allmänhet, så har jag, utan att ingå i bedömande af de särskilda förslagens företräde sins emellan, ansett Koliegii förslag, så vidt det i dessa delar kan anses böra blifva föremål för Högsta Domstolens granskning, föranleda till följande anmärkningar: Vid 30 §. Då i den nästföljande 31 § påföljden för en grufegares försummelse, att behörigen upprätthålla grufvedriften i en sådan grufva, der årligt arbete bör verkställas, finnes särskildt upptagen och närmare bestämd, torde de i början af 30 § intagna orden: ”vid förlust af sin till grufvan eller fyndigheten vunna rätt,” desto hellre böra uteslutas, som de på detta ställe, utan några närmare bestämmelser, i sjelfva verket gifva åt stadgandet en strängare mening, än som med 31 § står tillsammans. Godkännes den af mig i del föregående uttalade åsigten, att Kalk-, Qvartzoch Ställstens-brotten böra för framliden från inmutnings-rätten 14 Kongl. MajUs Nåd. Proposition, N:o 92. uteslutas, lärer ock böra utmärkas, att hvad i 30 § om dessa stenbrott förekommer endast har afseende på dem, som enligt förut gällande författningar blifvit inmutade.