Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under några månader skaffade hon sig tillfälle att — vid sidan af sin starkt anlitade verksamhet vid svenska scenen — studera finska språket och sin finska roll, och den 10:de maj 1869 hörde Helsingfors ' finska befolkning allra första gången från scenen sitt modersmål ljuda från en kvinnas läppar. Bifallet var bedöfvande; nästan alla, ej minst, har man berättat oss, de närvarande finske prestmännen, rördes till tårar vid Leas gripande spel. Efter föreställningens slut bars konsinärinnan hem i triumf af Helsingfors ' studenter midt emellan en oöfverskådlig folkmassa som med jubel och » elköön » - rop helsade henne. Vid en fest, där Helsingfors ' förnämsta societet samlats, blef hon äfven föremål för tacksägelser och hyllningar. Den 10:de maj har allt sedan blifvit en festdag för det finska partiet, hvilket årligen högtidlighåller dagen och aldrig, hvar än » Lea » befinner sig, glömmer att sända henne sin helsning och sitt tack för den insats hon gjort i den finska nationella kulturens utveckling. Efter den storartade framgången redan i början eggades koustnärinnan att på fullt allvar fortsätta sina finska språkstudier, så att hon efter fem år uppnådde en fullkomlig kännedom däraf. I förbigående må nämnas, att hon öfversatt åtskilligt från finskan till svenskan, bl. a. flere finska folkvisor, af hvilka en intagits i de senaste upplagorna af den allbekanta folk-antologien » Axel Ivar Ståls visbok », samt Minna Kanths skådespel » Arbetarens hustru », hvilken öfversättning 1880 spelades å Nya teatern i Stockholm. I flere finska roller har hon sedan » Leas » första tid uppträd t, nämligen vid gästspel i Helsingfors 1875 och 1880. Den sista af dessa gästaftnar förstnämnda året slöts med att konstnärinnan, under fanfarer och hyllningsrop, inför öppen ridå af skalden Fredrik Cygnseus kröntes med en lagerkrans af guld, å hvars blad inristats namnen å hennes då främsta sceniska uppgifter.
Det enda pris, som är bestämdt, är den så kallade Parterren på Operan, den kostar 10 skilling 6 pence eller circa 6 R:dr B:co; för de andra platserne variera priserne efter tid och omständigheter. En Recett på Operan i London gör ungefär detsamma i Pund Sterling, som här på vår Kongl. Theater i R:dr Banco. Den 3'o Juni» e. nu I Berlin har Kongl. Theatern 100,000 R:dr Silfver i anslag. Dessutom betalas ofta uppsättandet af nya större pieser, och ändå händer, att Kongl. Theatern råkar i skuld. I Wien finnas 2 Kejs. Theatrar, den ena har i anslag efter Cursberäkning ungefär 60,000 R:dr B:co; den andra 73,000 R:dr B:co. För den senare eller OperaTheatern har jag ej kunnat få uppgift på årets inkomst; privata intressen lära opponera sig emot ett sådant tillkännagifvande, men den förra eller Dramatiska Theatern har, jemte anslaget, ungefär 290,000 R:dr B:co om året i inkomst. (Till grund för denna kåikul är en florin Conventionsmynt beräknad till 1 R:dr 16 sk. B:co; den utgör 2 fr-ancs 70 centimer.) I Petersburg finnes anslag till alla dervarande Theatrar: Ryska och Tyska Theatrar ne hafva 65o,ooo Rubel. Italienska Theatern har . i5o,ooo — Fransyska D:o 3o,ooo — 83o,ooo Rubel, eller ungefär 415,000 R:dr B:co. Dessutom underhålles en Skola af 120 Elever. Re - Den 3o Junii e. ra. 17 7 Recetten på Stora Theatern i Petersburg gör 38oo Rubel, eller ungefär 1000 R:dr B:co. v Den, som nu vill jemföra dessa förhållanden med Kongl. Svenska Theaterns tillgångar, skall finna, med hvad billighet man bedömmer densamma, och huru störa fordringar man kan göra sig.
Dessutom torde diplom koinma att utdelas till medarbeterskor, shsom riterskor, räfverskor, sömmerskor ni. fl., hvilka .af arbetsgifvare, soin själfva erhållit pris, dartill anmälas. i4nnu återsthr dock en uppgift: anskaffande af medel för afsliitande af damkomiténs arbete, och för detta ändamkl har koniitén beslutit, att i början af maj anordna en tombola, af hvilken inkomsten är afsedd dels att betala ännu ouppgjorda räkningar,dels att i öfrigt bestrida de utgifter, livilka komma att erfordras. Det är ocksh goda förhoppningar, att den tillämnade tombolan skall blifva inbringande och sålunda en ny framgång att lägga till de mknga förut vunna. / röken Ellen Key) vår framstående författarinna och föreläserska, som nyligen besökt .Kristiania, där hon sned den största frarngåiig gifgifvit en del förläsningar, höll ' mindagen den 16 dennes i Tetenskapsakademiens hörsal ett föredrag öfver ett af de ämnen, hvarom hon talat i Norge. Detta ämne behandlade a Sveriges modernaste författare^, med hvilket namn frk. Key betecknar C. J. L. Almqvist, denna genialiska, men oharmoniska diktarpersonlighet, i hvars lif och författarskap så många dunkla punkter förekomma, som hittills hvarkea hctns eller vår tid ' niäktat tyda. Frk. Key förmådde ej heller, trots sin kända VMtalighet och den värme och entusiasm, hvarmed Iion tydligen sökt att tränga till djupet d sitt ämne, ge full klarhet %t den bild hon ville skildra. Att detta afven tycks. vara den allinanna uppfattningen bland ihörarne, framgår otvetydigt af de m8ng.a olika onidömen som före' draget framkallat s % val har som i v %rt norska grannland. Att Iiär ingå på en niirmare granskning af detsamma nekar oss utrymmet; med anledning af frk. Keys. uppträdande i Norge tillåta vi oss dock yttra digra ord. De i hög grad vilseledande och felaktiga uppgifter rörande den svenska föreläserskan, hvarined vissa Kristianiablad serverat sina läsare, ha nämligen föranledt frk.
Ridderskapet och Adeln vid sednaste Riksdagen lill deltagande i Revisionen utsedde Ledamöter hafva Herr Öfversten och Riddaren af Kongl. Maj:ts Svärds-Orden Friherre Gustaf Liljehorn samt Herr Kammarherren Erik von Stockenström inför Högloft Riddarhus-Directionen afsagt sig denna befattning; hvaruppå bemälde Direction den 21 sistledne Julii till Revisorer i deras ställe valt Herr Capitainen Grefve von Lantingshausen och Herr Majoren Gustaf Odencrantz; och sedan Herr Grefve Lantingshausen hos Högloft Riddarhus-Directionen tillkännagifvit, det han, i anseende till en tillämnad Utrikes resa, icke kunde fullgöra Revisors-befattningen, har, till Revisor i hans ställe, af meranämnde Direction, enligt Utdrag af dess Protokoll för den g nästlidne Augusti, blifvit utsedd Herr Capitainen och Riddaren af Kongl. Maj:ts Svärds-Orden Friherre Gabriel Djurklo. Efter det Herr Bruks-Patronen Thore Petre', som blifvit vald tilldeltagande i Revisions-Förrättningen för Bergs-Brukens första val-district, af» 4 — sagt~sig Revisors-befattningen, bär, vid hållet nytt val, Herr Krigs-Rådet och Bruks-Patronen Pehr Strömbäck blifvit utsedd att den lediga Revisors-platsen intaga, hvaruppå Herr Krigs-Rådet den iG sistlidne October, efter företedd fullmagt af den 5 i samma månad, omförmälde befattning tillträdt. Sedan Herr Landshöfdingen, f. d. Justiliae-Rådet och Coinmendeuren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden Grefve Gustaf Wathier Hamilton, så väl inför Revisorerne som hos Ilöglofl. Riddarhus-Directionen, anmält alt han, i anseende till allt mer och mer aflagande hälsa, funne sig nödsakad, att afsäga sig sin befattning såsom Ledamot af Revisionen; så har bemälde
Den deremot, son1 sjelf vid sina öfvervaganden af det allvarsanima problemet utgått från erfarenheten, ar ej lika snart färdig att skratta. Han vet, huru han vördnadsfullt tvekat inför naturförhållanden, hvilkas innersta mening ingen kunnat tyda för honom. Han måste erkänna, att det åtght långa år, innan han fatt mod att lita på naturens egen sjelfbevarelseförmåga, och saledes vigat tillönska qvinnan full frihet. Trodde han hennes egendomliga natur derigenoni komma att utplånasj da såge lian henne hellre ofri. Ty juridiska rättigheter skulle aldrig racka till att ersatta en förlorad naturlig maktställning eller förmågan att göra lifvet rikt och sammanliangande. P5 de nybrutna vägarne vunnen ara, sjelfförvarfvadt guld. ja, hvad vida bättre ar, känslan af oberoende, konime aldrig att uppväga dycbafz, det vill säga: den medfödda niakten att försköna och förmildra lifvet för andra. att harska genom kärlek. Gamle pastor Hostrup tyckes siledes skilja sig frän sin norske motständare egentligen blott dpmti, att han hyser tillit till den qvinliga naturens egen fttllbo~dan just genom z~tvecKli~tg. Han synes hafva lefvat sig till mod nog för att tro det ratta ' icke kunna vara i grund och botten stridande mot det naturliga. Pastor Farden visar sig tydligen ej vara hunnen upp till detta slags mod. Att han det oaktadt uppträder i striden .. atförklarligt. Han tror sig varna något heligt. Men om de vapen, hvarmed .han försvarar sitt klenmod, har kritiken en hel mängd ofördelaktiga upptäckter att meddela. Några af dem skola har få plats. De äro för många för tidskriftens snäft begränsade utrymme. Annars skulle de intagits allesammans. Mot ifrågavarande artikelseries utgangspunkt: iiieiiniskans ursprungliga tudelning i man och qvinna, samt fasthillandet af denna skapelseindelning genom alla tidsåldrar såsom grund för vårt slagtes sunda, kraftfulla utdaning i stort och smått, skall har ej invandas ett enda ord. Så länge författaren inledningsvis håller sig qvar der.
Betänkande, i anledning af Herr J. P. Hembergs Motion j rörande eftergift af Inteckningssäkerheten för återstoden af det Banco-Lån j som vid 1812 års Riksdag beviljades Uddevalla Stad för dess afbrända publika Byggnaders iståndsättande, till belopp af s5/joo R:dr. Uti ett inom Vällofl. Borgare-Ståndet uppläst och den lista förlidne December till Banco-Utskottet remitteradt Memorial har Herr J. P. Hemberg såsom Representant för Staden Uddevalla, begärt att för det åt nämnde Stad till dess publika byggnaders islåndsättande utgifne Lån, hvarå, vid i8a3 års slut, Bankens Capital-fordran utgjorde 20,000 R:dr, efter hvilken återstod , jemlikt Rikets senast församlade Ständers beslut, årliga betalnings-skyldigheten från samma tid fått till nedsatt belopp af 1200 R:dr beräknas , Bankens intecknings-rätt 12 Ban co-Vt skol tels Betänkande N.o 3g. mi mätte blifva eftergifven , och Banken anse sin säkerhet bevarad genom Borgerskapets gemensamma ansvarighet för nämnde Lån; till stöd för hvilken begäran blifvit anfördi, att det vid 18f8 års Riksdag meddelade serskilda Lånet till Uddevalla Stads Kyrka är vordet beviljadt utan någon intecknings-säkerhet, och att ett lika förhållande skall ega rum med alla öfriga Lån , som till Städer och andra publika Verk från Banken utgått; äfvensom alt Borgerskapet, vid den år 1824 skedda intecknings-förnyelse, fått vidkännas en kostnad af t)3 R:dr 3o sk. Banco, som blefen följd af Höglofl. Kongl. Götha Hof-Rätts åtgärd, att af sin betjening förordna en extra Rådstufvu-Rätt; hvarföre, och då det icke vore billigt, att Borgerskapet vidare utsattes för €11 lika beskaffad utgift, enär Banken, genom Borgerskapets ingångna ausvarighet bade fullkomlig säkerhet för sin fordran , Motionairen gjort sig förvissad om bifall till sin anhållan.
En afsedd omorganisation af statsverken synes mig således icke innefatta någonting annat än att, om till följd af en sådan förändring i statsverkens organisation, möjligtvis någon tjenst skulle blifva flyttad till en adaeqvat befatt IV. II. 20 306 Den 23 Mars f. m. ning i annat embetsverk eller som har ett annat namn, man icke på grund häraf måtte fordra att blifva öfverflyttad på indragnings-stat. Hr Gripenstedt: I afseende på den s. k. allmänna löne reglerings-frågan är det egentligen 2:ne principer som sökt att göra sig gällande, den ena att någon allmän lönereglering icke skulle beviljas annat än i ett oskiljaktigt sammanhang med en allmän omorganisation af embetsverken, och den andra, hvilken såväl af K. M. som af Utsk. blifvit gillad, att behofvet at förbättrade lönevilkor är så ofelbart och denna önskan så rättmätig, att den genast bör upfyllas; men såväl K. M. som Utsk. har funnit att då detta erkännes, bör likväl så ställas att det icke hindrar den förändring i sjelfva organisationen, som kan blifva af behofvet påkallad. Jag begagnar detta tillfälle för att förklara, att då man sökt gifva den tydning åt mitt yttrande till prot:t i EinansÄrenden vid frågans föredragning i StatsBådet, att icke någon egentlig ändring i Statsverkens organisation skulle vara nödvändig, har man i det fallet utsträckt mitt yttrande derhän att jag icke kan vidkännas detsamma.
Under en af dessa, på den 18 Augusti 1787, qvad han ock sin – i sitt slag makalösa – ”Vaggvisa för min son Carl”; den första visa, som äfven jag (och otaliga med mig) på denna ”sorge-ö” hörde sjungas. Skönare besjöngs ej heller af någon den furstlige hjelten från Hogland; då Bellman ej blott firade hans seger med en ståtlig ”Kämpevisa” 34, utan äfven vid hans hemkomst från kriget 1790 helsade honom med praktfulla ord till en marsch, enligt föregifvande componerad af den tolfårige Kronprinsen. Att han vid samma tid också hvälfde i sitt sinne någon större sångdikt öfver sin Konungs hjeltebragder, ser man af en skämtsam biljett från Schröderheim till Toll35; det vittnar åtminstone om ett friskt skaldemod. Äfven de muntliga improvisationerna fortforo. Med en sådan undfägnade han i Upsala vid Magister-Promotionen 1791: bland åskådarne igenkänd af dess Ultimus (sedermera Professorn) Kolmodin, som med Ärkebiskopen v. Troils bistånd öfvertalte honom att inträda i processionen, oaktadt den af skalden föreburna omöjligheten att gå bland hospites i grön frack och röd väst. Man kan föreställa sig de unga Magistrarnes jubel, då de vid sitt festmiddagsbord ägde Bellman till gäst. Sittande bredvid Kolmodin, hvars namne bland ledamöterne af ”Bacchi OrdensKapitel” han adlat till Källarcreutz, hördes han för en skål som utbragtes under stormande hyllningsrop, tacka med ett af ögonblicket ingifvet sång-svar. Ju närmare hans lefnad framskred mot sitt slut, desto sällspordare blefvo dock dylika utgjutelser. Helsan aftynade; redan vid det nyssnämnda tillfället var hans röst genom bröstsjuklighet så försvagad, att blott de nästomgifvande kunde tydligt uppfatta hans sång; från de muntra gillen, hvilkas förnämste glädjebringare han varit, försvann han mer och mer; hans lynne, sökande ensligheten, syntes ofta och länge fördystradt.
Jag skulle alltså tro, att vi gjorde bäst att bifalla §:n sådan den i nu föredragna betänk, förefinnes, hvilket jag dock underställer så väl Hr Gripenstedt sjelf, sorn hela detta Höglofl. Hus. Hr von Hartmansdorff, Aug.t 1 början var jag, likasom åtskilliga andra talare, af den mening, att den grund, Utsk:n uppgifvit för bidrag till skolbyggnader, borde förändras, och alt man icke borde hafva så många olika beskattniogsgi under, som i Utsktns förslag förekomma; men på de skäl, sorn flere talare anfört 0111 sältet hvarpå byggnader ske, då socknar skola dem uppföra, och enär det är troligt att sockenstugan samt möjligtvis äfven fattighusbyggnaden blefve begagnade att tillika vara skolhus; så synes mig lämpligt att bibehålla den grundsats Ulskm uppgifvit, äfven derföre att utmarkers skog gifvas efter det oförmedlade hemmantalet; hvadan materialier blifva att tillgå i samma förhållande. Jag tillstyrker alltså att Pr. o. Ad. mätte godkänna §:n sådan lian nu befinnes. Frih. Cederström: Hr Ribbings anmärkn. att i städerna ett annat förhållande inträffar än på landet, kan icke vinna tillämpning. 26 cap. 1 §:n Byggn.-b:n handlar om landet och säger huru der skall förfaras, att nemi. byggnadsvirke, körslor och annor kostnad utgöres till kyrkobyggnad efter hemmantalet, men dagsverken efter matlagen, och derefter slutar § med följande ord : ”Innan något i thy mål företages, skola sockneuiänneu kallas tillhopa att ther - ao8 Den i3 Februari f. m. om samråda och sig förena.” Nu liar jag i mitt förra yttrande sagt, att ur förslaget borde utgå hänvisningen till de särskilda grunder, som i särskilda orter följas i fråga om kyrkobyggnad, emedan meningen icke kan vara att med ny tionde belägga hemman i och för skolbusbyggnad i de orter der kyrkobyggnad verkställes med inflytande s. k. kyrkotionde.
Då våra urkunder, som äro Guds ord, kallat menniskor gudar; skulle då icke jag, som Gud utkorat till Messias, få kalla mig med det ringare namnet Guds son? Äfven på detta namn hade jag intet anspråk, om jag ej uppfyllde min faders bud. Benämningen Guds son, som den ortodoxa begreppsförvirringen gjort liktydig med Gud, tilldelas i nya testamentet, likasom i allmänhet uti judiska litteraturen, företrädesvis, men icke uteslutande, åt Messias. Det är ett karakteristiskt drag, som för den rabbinska litteraturen och det strängt monoteistiska nya testamentet är gemensamt, att de namn, med hvilka de särskildt utmärka frälsaren, tillika hafva en allmännare mensklig betydelse. I Henochs bok är hans vanligast förekommande namn Den Utvalde; men lika ofta blifva de rättfärdige, som med honom skola besitta riket, kallade de utvalde. Det namn, med hvilket Jesus i evangelierna helst kallar sig sjelf, är tillika det, som har den allmännaste betydelsen och starkast påpekar hans mensklighet, nämligen menniskosonen. Sjelfva namnet Kristus eller Messias har han gemensamt med konungar, profeter och prester. Namnet frälsare delar han med Moses (Apostl. 7, 35); benämningarne herre, mästare och rabbi med alla judiske skriftlärde. Vi höre, huru han sjelf och nya testamentets författare begagna och förstå beteckningen Guds son: „Salige de frid stifta, ty de skola kallas Guds söner“. „Men jag säger eder: älsken dem, som äro eder hätske, och bedjen för dem, som förfölja eder, på det J mån vara eder faders söner, som är i himlarne“. „Så många som af Guds ande föras äro Guds söner“. Rom. „Densamme anden vittnar med vår ande, att vi äro Guds barn. Men om barn, så ock arfvingar, Guds arfvingar, men Kristi medarfvingar“. Rom. „Och det skall ske på det rum, der det hafver varit sagdt till dem [hedningarne]: J ären icke mitt folk; der skola de varda kallade lefvande Guds söner“. Rom.
I öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. vid föredragningen af sådana vidlyftigare lagförslag, som det nu ifrågav:de, brukat besluta, får jag hemställa att detta Betänk, rnålte punktvis föredragas och afgöras, med rättighet för Utsk:t att vid den förnyade behandlingen af ärendet, som i följd af återremisser eller Ståndens olika beslut kan ifrågakomma, äfven i afseende på de §§, hvari R. o. Ad. fattat bestämdt beslut, företaga de jemkningar, som med hänsyn till återremisser och de andra Ståndens möjligen olika beslut kunna anses nödvändiga. Derjemte tager jag mig äfven friheten föreslå att sjelfva ingressen måtte sist företagas. Den 18 Juli. 539 Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, föredrogs: Förslaget till författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall. §§ 1-10. Biföllos. § 11- l:sta mom:t. Hr Olivecrona, Knut: Jag vill endast framställa en anmärkning mot redaktionen af denna §. Det heter nemi.: »Angille förening eller sammanläggning af straff skall etc.» När man läser detta, framställer sig ovilkorligen den frågan: är det någon skillnad mellan förening och sammanläggning af straff eller betyda dessa uttryck ett och detsamma? Ar det någon skillnad, borde denna vara klart uttryckt; är det åter ett och detsamma, borde blott ettdera ordet nyttjas. För min del kan jag icke finna någon skillnad dem emellan, utan alt de båda beteckna samma begrepp, och det synes mig derföre, att man rätteligen hade hort öfverallt begagna endast ett uttryck. I det följande af denna § förekomma orden »förening» och »sammanläggning» af stralf utan någon konseqvens vexelvis begagnade. För vinnande af mera klarhet synes det mia likväl vara bättre att uteslutande begagna ordet »sammanläggning», helst delta uttryck redan blilvit användt i K. Förordmn den 21 December 1857, hvaraf endast på ett ställe förekommer benämningen »förening af straff.»
Ack frun, hvilka usla käril vi äro, intet förmå vi, skröpliga menniskor. — O att vi kunde krypa in, ja alldeles försvinna i Herren. Och hans små ögon nödgade henne forskande, kärligt: var hon inne på rätt väg? Matildas ögon irrade tomma omkring ute på gräsplanen. Hennes själ var en enda stor ödslighet. När hon strax därpå passerade Adas rum och såg dörren sta öppen, trädde hon in för ett ögonblick. En egendomlig, främmande doft slog henne till mötes, hör det stora alkovfönstret var draperadt något violett stoff och öfverallt där man minst väntade, hängde och lågo små raffinerade ting utan bestämdt ändamål. Den hvita, kyska tonen i sofgemaket med dess enorma dubbelsäng, gungande af resårer och prasslande af styfstärkta krus, och dess svala korgmöbel var nu förvirrande blandad med något midt emellan boudoir och — Ada Lennartson, ingenting annat än Ada. Matilda tog några tveksamma steg in och öppnade en bok, som låg på nattduksbordet likt en andaktsbok. Hon bläddrade litet och läste; blef röd, gick med volymen fram till fönstret och läste mer. Oerhörda, besynnerliga ting. De voro ett eko af, hvad hon tänkt innerst sjelf så långt hon kunde minnas tillbaka. Något reste sig myndigt, hennes själ fyldes af rädd, rädd barnagråt, outsägligt ve. Med en förfärad blick kastade hon boken och såg sig om. Alla dessa föremål lockade och drogo. Hon kände, att här bodde icke Gud. Hastigt skyndade hon ut och låste dörren. Nere i korridoren hörde hon från parlorn skratt och disputerande — Pryhl hade kommit på besök. Så började Ada läsa något högt och med karrikerande tonfall. Matildas hjärta stod stilla — hon igenkände en artikel ur Gustavi seminarietidning för i går. Borde hon icke gå in och afbryta — förebrå dem deras bespottande väsen? Tusen tankar jagade hvarandra, men bunden af en förtrollning stod hon kvar och lyssnade: »Joo — så går det till.» Det är titeln. Praktbiten lyder som följer, hör nu väl på, herr Pryhl: »Tänken
• öfvertagande af Riksgälds-Contoiret, om vidtag-, na åtgärder för verkställigheten af Riksens Stan - ders beslut om; Siatsoch BmcoUtskottens betänkande bif. af Adeln, s. 34o. af Borgareståndet» s. 3.S3. af Prestestandet, s, 368. af Bondeståndet» s. 37«.. D .'scouternas, Filial-, Giildenärer, angående beviljad befrielse från Bysattnine. för åtskilliga. SiatsochBanco-Utskottens betänkande bif. af Adeln, s. 34i. af Borgareståndet, s. 354. af Prestestandet, s. 360. af Bondeståndet, s. 380. UiscontsVerks på Banken clragne assignationer, angående inlöste JDupletter och Tripletter af Malmö f. d.; Statsoch BancoUtskottens betänkande Jagt till Handlingarne af Adeln, s. 337. af Borgareståndet, s. 35-4. af Prestestandet, s. 368/ af Bondeståndet, s. 379. — om decharge för Malmö, f. d. Interims-Direetion. Stats, och BancoUtskottens betänkande bif. af Adeln, s. 34o. af Borgareståndet, s. 354. af Prestestandet, s. 3-69» af Bondeståndet, s. 37g.
Törhanda den blifvande kongressen i Washington 1892 kan lara oss mera i denna vigtiga sak. Miss Bell. Jag lärde kanna miss Bell i Udano, der hon vistides i sällskap med m: r och m r s M., en särdeles behaglig engelsk familj: som blef vart dagliga sällskap. Hon var s&amp; der utan alder, ovanligt smärt från hvilken sida man an såg henne, bar ständigt pince-nez ' n energiskt fastklämd på en nasa, som djupt tycktes sakna sin frihet och hade en halfkrans lockar kring hufvudet, hvilken väckte min stiindiga beundran, så ny och vårdad såg den ut, - alldeles som om den nyss var kommen ur skaparens hand, brukade jag tanka, men: det tänkte jag mycket, mycket tyst för mig sjalfi - Med en skissbok i ena handen och en baby till fällstol i den andra samt parasollen och kikaren hängande i ett snöre kring halsen, genomkorsade hon staden från öster till vester, från norr och till söder. Hon var i full aktion redan klockan sju om morgnarna och kom hem först till middagsdags. Hon tog reda pk gamla palatser, dok in på gårdarna och ritade af trasiga brunnar, afskref grafskrifter, drog igenom tafvelsamlingar, steg upp i domkyrkans torn och studerade modern konst i bildhuggeri-ateliererna. Med ett ord: hon gjorde (att göra en plats, ar, som man vet, engelsmännens uttryck för att njuta af ett stä.lles sevärdheter) Milano så nordentligt " att jag, som ingenting gjorde, hjärtligt skkmdes. En afton var hon vanlig nog att låta mig $2 kasta en blick in i den röda saffianbok i hvilken hon hvorje kväll införde sina intryck. Hon kallade den helt a.nspr&amp;ks löst för sin nkladdn, ehuru den egentligen förtjänade namnet dagbok. Anteckningarna voro dock nggot fragmentariska och väntade tydligt p&amp; vidare iitarbetning. Här lästes till exempel: Wen 12. Katedra.1 - 1 timme - 27 minuter, s %g allt! Två tusen glasrutor i koret -.