Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ändå är det så svårt att lata b L, Det kali ' ju hända, att det denna gång ar sannt, livad de sink säga, att inainma är sjuk, pappa död, och att de ocli syskonen svälta; det kan vara saniit, h w d en stackars sjukling berättar, soin sent ' en afton, nyss utkoininen från sjnkliuset, ber o111 en slant till nattlogi för att slippa tillbringa natten p i gatan; och bättre d i att ge nio ghgeiförgiifves an den tioiide lata den, som verkligen beliöfver hjälpen, g % ohu1pen.a Ja, det kan ju s t vara. Gif da, o111 clu ej kan låta bli, men lit någon följa sjuklingen ocli se livart lian tar vägen, tag reda. på barnens nainn och adress och efterhör digen därpå fö&amp;llandet, och vi tro, att du skall snart vara botad för att ge ht dem soln tigga 9. vid dörrarlp Den verkliga nöden koinmer aldrig sh, deii nöd, som b&amp;. afhjälpas ocli som ej gjorts till ett, yrke iner inkoinstbringande iin de flesta hederliga yrkeii, och skulle den konma sh, ër den ej afhjälpt med ett 25- eller 50-öre. L a t bli att ge alla dessa: sinåshntar, ' Iivarmed do belägger viigen till fördärfvet för så rnhnga dina rnedmäiiiiiskor, och du skall kunna göra något verkligt för någon. D Jaw, inenar du, » ger jag någon gång så där vid dörrarna, hvilket ju kanske är oläinpligt, s % är det i alla fall inycket sallsynt, jag har mina bestäinda gumincir, soin gått i ~ y i n g a år och fått livad ' soin varit öfver.w Nå, .och dessa wgiiinniorw, dein käliner du rä1, ' liar gjort '.
S. D. Bevil/nings-U. skotte's |>å bordet hvilande memorial, N:o 33, angående de till den blifvande nya Bevillnings-sladgan hörande formulärer, biel nu ånyo föredraget och af Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs ett utdrag af Vällofl. Borgare-Ståndets prolocoll för den 7 i denna månad, med inbjudning till Boiule-Standel, att sig med Borgare-Ståndet förena tili dess beslut, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Eh.nomi-Ulsb ttens utlåtande, N:o 83, angående räckte frågor, dels om Biskops-embetenas indragning, och dels om reglering af de utaf Biskoparne innehafvaude löneförmåner: Bonde-SLåndet fann skäligt, att, med frånträdande af sitt i ämnet förut fattade beslut, den af Vällofl. Borgare-Ståndet gjorde inbjudning antaga. Den 15 April. Från Hög v. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Conslilulions-Ulskoltets memorial, N:o 34, med förslag, angående tillägg i 28 § Regerings-formen, åsyftande vilkorlig befordringsrätt för utländske män till vissa embeten och tjensler: Utskottets i detta memorial framställda förslag lill grundlagsändringar antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogs ånyo Conttitntions-Utskottets memorial, N:o 35, med förslag om tillägg i 87 § Regerings-Formen och 33 § Riksdags-Ordningen, syftande dertill, att Rikets Ständer må kunna åt Förstärkt Lag-Utskott uppdraga deras granskningsoch beslutande-rätt i lagfrågor, som blifvit al Konungen väckta: Ståndet återremitterade delta memorial med förklarande af sin gemensamma tanka, att det i memorialet framställda förslag till grundlagsändring i sin närvarande form icke vore antagligt. Prot.-Utd.rag 815 S. D.
En dag då jag ej det minsta hade huf.vudvärk, men alla små förtretligheter tycktes ha stämt möte, blef jag retlig och lät det gå ut öfver min omgifning. Min äldsta dotter betraktade mig uppmärksamt och sade med det varmaste deltagande: » Stackars lilla mamma, som har hufvudvärk! Jag skall släppa ner rullgardinerna i sängkammaren och hålla syskonen tysta, så att mamma får hvila. » Jag rodnade af blygsel, och inne i sängkammaren bad jag en varm bön om större uppmärksamhrt på mig själf. - Barnet, det lilla som det stora, älskar glädjen. Gör den bofast i ditt hus, men bannlys öfverflöd och stora tillställningar. Hvarje högtidsdag bär på sin särskilda festprägel, men firas inom familjekretsen. Duka bord med blommor och ljus, » bulla upp » som för det raraste främmande, men gästerna vare endast husets folk. Läsning af » roliga böcker » kan med skäl räknas till hemmets nöjen. De ungas lektyr bör visserligen öfvervakas, men censuren får ej vara så sträng, att alla romaner bannlysas. Vår tid är så fattig på fantasi, att vi må se till, huru vi kunna nära i stället för att undertrycka den. Barnen växe upp, gossar och flickor tillsammans, friska och härdade till kropp och själ, lekande med hvarandra, afslipande hvarandras kantigheter och gemensamt deltagande i hemmets små bestyr. Men så kommer skolan och vill göra sitt inflytande gällande. Detta är för modern en kritisk tid. » Jag må- ste läsa min läxa, » svarar flickan, när man ber henne ställa i ordning kaffebrickan eller kläda af lille bror. » Jag hinner inte för min läxa, » svarar gossen, när han tillsäges att gå ett ärende. Modern får ej för denna invändning gifva efter. Väl må barnen få god tid till skolans arbete, och väl må deras ambition väckas, men framhåll oupphörligt för dem, att de skola lära för lifvet, ej blott för ett vackert terminsbetyg, och att hemmets lärdomar därför äro lika viktiga som skolans. Befaras öfveransträngning, så låt flickan hellre sluta ett ämne än försumma hemmets små kärlekstjänster. Det är moderns skuld om barnen blifva ohjälpliga egoister eller pockande främlingar inom familjekretsen.
Maj den 1 R:mt 682,500: — Juni den 25 91,000: — Juli den 6 682,500: — » » 16 91,000: — » » 26 318,500: — » » 31 91,000: — 1,183,000: — Augusti den 1 227,500: — » » 9 227,500: — 455,000: — September den 7 91,000: — » » 17 227,500: — 318,500: — eller tillsammans R:dr 2,730,000: — hvartill komma inbetalda räntor från den 30 Mars, eller den dag då obligationerna blifvit daterade, till inbetalningsdagarne 30,650: — utgörande således hela inbetalda beloppet å 1861 års inhemska fonderade statslån Runt R:dr 2,760,650: — Efter att sålunda hafva redogjort ej mindre för det hufvudsakligaste af hvad som under oftaberörde lånefrågas behandling hos Fullmäktige förekommit, än ock för den slutliga utgång, frågan efter denna behandling erhållit, anse sig Revisorerne hafva åliggandet att söka utreda om och i hvad mån det lyckats Fullmäktige att fullgöra de genom Riksgälds-kontorets reglemente i förevarande hänseende Fullmäktige meddelade föreskrifter. Lika med Fullmäktige, finna Revisorerne det vara ovedersägligt, att Rikets Ständer, vid beslutandet af den nu ifrågavarande inhemska upplåningen, såsom ett oeftergifligt och på flere ställen i reglementet upprepadt vilkor, stadgat, att upplåningen icke finge företagas, derest icke penningar inom riket liefve att tillgå emot ett pris, som icke öfverstege kostnaden för 1860 års utländska jernvägslån.
StatsUtsk. beslutat att en bana skal 1 gå söderut; så måste väl, tvärtemot den konklusions-lära som Gr. af Ugglas sökt göra gällande, deraf följa, att en bangård skall på Södermalm anläggas såsom en begynnelsepunkt för denna bana, ocb för att den skall kunna såsom sådan begagnas. Man ser således huru det Förstärkta Utsk;s förslag på allt sätt paralyserar de af Gr. af Ugglas framställda anmärkntr, oell jag hoppas, att åtminstone majoriteten af It, o. Ad:ns närv:de ledamöter anse det af Gr:n föreslagna handlingssätt alldeles oriktigt. Det är icke värdt att åberopa ett Stånds beslut när detsamma är tillintetgjord! genom en högre myndighets nemi. det Förstärkta Utskrs, då måste man rätta sig efter hvad detta beslut föranleder ocb icke göra svårigheter, de der innefatta en bestämd orimlighet. Jag tillstyrker således bifall till Stats Utslcs Betänk. Jag vill derjemte, med afseende på Frih. liaabs anmärkn., att något bestämdt kostnadsförslag icke är upgjordt för bangårdens anläggning, erinra, att utgår man från denna grundsats, torde det vara svårt att finna skäl för nära nog någon an läggning. Ett sådant kostnadsförslag,. som Frih. Haab åsyftat, har såvidt mig är bekant, hvarken blifvit upgjordt eller rimligen kunnat upgöras; här är blott fråga om en bangårds-anläggn ing, hvarvid är tilltagen en approximativ summa, — längre kati man icke komma, och dermed anser jag att det Ilöglofl. Ståndet borde finna s-ig belåtet. Det förhåller sig icke så, sorn Gr. af Ugglas påstått, att 2:ne Ständ afslagit det förra förslaget, ty 1!. o. Ad. afslog frågan, men PresteSt. ansåg den förfallen i följd af Ståndets föreg:de beslut.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att EkonoiniUtskottets ifrågavarande Utlåtande således blifvit, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 sistlidne November under N:o 94 afgifne, och den 25 i samma månad f. m. på bordet Iagde, Utlåtande, i anledning af yrkad jemkning i den Provinsen Skåne ålagde Ordinarie Rotering. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande Anförande: Då, vid 1818 års Riksdag, jag understödde Grefve Axel Hamiltons rättmätiga klagan deröfver, att han, frånvarande, när frågan om Skånska Roteringens permanence i orten förekom, icke dess mindre blef, utan sitt bifall, till ständig Rotering förbunden, trodde jag icke, att, der rättmätighet i påståendet, att vid extra Rotering få förblifva , låg så i öppen dag, frågan derom, med hvad dermed står i sammanhang, ännu 11 år derefter skulle Elifva föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet och pröfning; och, då i Statsoch EkonomiUtskottens i detta ämne afgifne Utlåtande åtskilligt mig förekommer vara i outredt skick, och afvikande från det Den (i December f. m. ^7 rätta, anhåller jag vördsammeligen, att derå få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, i ändamål, att genom yrkad återremiss bereda ett ifrån Utskotten mera rättsenligt Utlåtande. För alt eihålla en fullständig kännedom af delta ärendes behandling hade fordrats, att af Protocollen vid sammanträden i Malmöhus och Christianstads
Uppbörden torde kunna ställas sålunda, att, å lämplig god tid, innan kronoutskylderna för året utdebiterades, skulle af en Kommitté, bestående af ett visst antal utaf garanterne valde ledamöter, bolagets för arbetsföretaget böcker, räkenskaper, förda i föreskrifven lämplig ordning, granskas för utrönande om och till hvad del föregående årets behållna inkomst icke lemnat den ränta å anläggningskapitalet, som blifvit bestämd. Funnes dervid brist, fördelades denna af Kommittéen på samt lige garanterne och utsattes huru mycket af hvarje för året skulle tillskjutas. Fördelnings-instrumentet inlemnades inom bestämd tid till Konungens Befallningshafvande, som beordrade vederbörande kronobetjening att, efter Jordeboksanteckningarne, bland kronoutskylderna påföra vederbörande fastighetsegare hvad dem tillkomme att gälda, och att beloppen jemte nämnda utskylder indrifva och inleverera till Landtränteriet, der vederbörande bolag skulle få dem uppbära. Denna utväg för motgarantiens ställande på en fast grund syntes motionären vida lämpligare än t. ex. inteckning, hvilken, äfven om den, hvilket vore tvifvelaktigt, skulle medgifvas, i detta afseende af flera skäl vore olämplig, och skulle dessutom icke medföra framtida ovilkorlig säkerhet, utan förändrade bestämmelser i inteckningsförfattningarne. Huru berörde motgaranti åter, inom det distrikt, som borde anses intresseradt för företaget, och deraf droge största gagnet, skulle bildas eller tillvägabringas, om detta skulle ske medelst sockenstämmor eller sammanträden inför Konungens Befallningshafvande, kunde, enligt motionärens åsigt, här näppeligen komma i betraktande. Hvad anginge den andel i garantien, som det ålåge Statskommunen att ingå uti, så, enär förhållandena der vore något olika mot landsbygdens och fastigheterna derstädes icke hade så fixeradt, ovilkorligen fortfarande värde, funnes ingen annan säker norm, hvarefter dess garantidel kunde uppgöras, än att densamma betraktades som en kommunalafgift, i likhet med andra sådana, och utginge af Stadens drätselverk.
Regeringsformen, i främsta rummet ålegat Constitutions-Utskottet ”att samtliga Riks-Ståndens tankar till ett belt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka.” Men vid jemförelse af Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets yttrade meningar, som innefatta ett godkännande af hufvudgrunderna i Utskottets förslag, med bvad å ena sidan förklarats af Borgare-Ståndet, som, jemte uttryckligt ogillande af nämnde förslag, yrkat representationens ombildning ”på samma grunder och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med” Herr Ekholms vid Utskottets Memorial N:o 26 fogade reservation, och å andra sidan yltrats af Bonde-Ståndet, som godkänt ett förslag af Riksdagsfullmägligcn Bengt Gudmundsson, hvilket, åsyftande hela Riksförsamlingens tillsättning genom samfäldta districtsval utan q valificationsskillnad för ena eller andra Kamaren, i flera väsendtliga delar afviker ej blott från Herr Ekholms, utan äfven från det af Bengt Gudmundsson förut under Riksdagen lill Constitutions-Utskottet ingifna och af Utskottet i dess Memorial N:o 26 anmälda, hafva i sjelfva hufvudpunkterna af representationsfrågan så oförenliga skiljagtigheter förefunnits, att Utskottet måst anse berörde allmänna sammanjemkning vara overkställbar. Den sålunda befunna ”oförenligheten” får Utskottet nu, i följd af ofvanåbero pade lagrum, ”till samtliga Riks-Ståndens behandlande anmäla.” Men dessförinnan har Utskottet, för den händelse, att det ena eller andra Riks-Ståndet må finna godt foga sig efter de öfriga, ansett fullständiga redactioner, iden nion ske kunnat, böra för den slutliga behandlingen utarbetas, och sig föl jagt 1 igen åligga att i möjligaste måtto jemka sitt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hufvudsakligen gillade förslag efter de anmärkningar, som i dessa begge Riks-Stånds ”gemensamma tankar” blifvit uttryckta.
Gr. von Platen: Det lider intet tvifvel, att, sedan SlatsUtsk:s ordförande yttrat sig, detta mål blifvit betydligt mera utredt än det är i sin skepnad af det tryckta betänk,; men jag tror det vara ovillkorligen nödvändigt för Sländernc alt hålla sig till det tryckta betänk, och således granska de skäl, som i Den 23 Jann a r i. 411 detsamma kunna vara antonia tor eller emot de satser, sorn Utsk. framställt. Jaj? nödgas således förena mig med dem som anse, alt målet blifvit alldeles tor litel ntredt oell ali den hufvudsakI i •»aste viglen blifvit fästad på del bedömmande, som frågan rönt bos ett RiksSt. Det torde vara nog att jag uppläser ett pär af de första raderna pag. 11 af Ulsk:s betänk., sä lydande: ”Vid pröfningen af denna fråga har Ulsk. lill en början funnit sig icke kunna undgå ali fästa en särdeles uppmärksamhet vid den obenägenhet, hvarmed förslaget om lolagens uppbärande tillsammans med lullmedlen blifvit bemött inom BorgareSt., hvars intressen saken obestridligen närmast rörer”. Detta är således det första och ett särdeles skäl, som SlatsUtsk. framställt; jag mcdgifver visserligen, alt det kan vara ett särdeles skäl, men jag tror dock icke, alt det är sä särdeles att det bade bort ligga till grund för det beslut, hvaruti SlatsUtsk. stannat. Ulsk. anser som eli axiom, att frågan närmast rörer BorgareSt. Det är visserligen sant, ali dessa penningar, som utgifvas af en lill en annan, rörer mycket nära den, som får penningarne, men ingen lärer neka, att det ju rörer äfven den som måste utgifva dem. Således om det rörer BorgareSt. eller rättare de personer, som bo i städerne, de handlande der, så mätte det dock i större män röra dem, som köpa varor ifrån städerna, då det säkerligen blifva de, som nödgas erlägga den högre tull, som pä vissa ställen måste betalas. Man säger i detta betänk., att frågan möll mycket motstånd inom eli Stånd.
Om det är tillåtet alt göra ett tillägg till Frih. Cederströms förslag, så anhåller jag Den io Mais f. ra. alt meningen matte blifva följande: ”Ej må ledamots franvare hindra stämmans fortgång. Sedan beslut taget är, må intet i ämnet anföras; ingen ledamot dock från besvärsrätt utesluten.'” Jag lemnar ordalydelsen derhän, hvilken kunde göras bättre. Frih. Cederström: De värde ledamöter, sorn anse att frågan om rättighet till besvärs anförande här bör intagas, hafva förbisett, alt denna § endast omtalar på hvad sätt och i hvad mån vid sockenstämman frånvarande ledamöters rättighet genom frånvaron inskränkes i hvad förhandlingarne vid sjelfva sockenstämman beträffar, men ingalunda gör någon inskränkning uti den §, enl. hvilken hvarje med ett vid sockenstämman fattadt beslut missnöjd ledamot äger att samma beslut öfverklaga, ehvad han vid sockenstämman varit tillstädes eller icke. Hr von Hohenhausen: Det är på ofullständigheten i Frih. Cederströms förslag jag egentligen fästat uppmärksamheten. Denna ofullständighet består deri, att ingenting är närandt, när justering föregår, hvad rättighet den, sorn vid beslutets fattande icke varit tillstädes, må äga att mot beslutet sig reservera. Till afhjelpande af berörda ofullständighet har jag uppgifvit det redactionsförslag, som jag redan har framställt, och enl. hvilket den, som icke deltagit i beslutet, ej heller må vid justeringen deraf afgifva reservation deremot. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag hemställer lill Hr von Hohenhausen, huruvida det stadgande vore verkställbar!, att elen, som icke deltagit i beslutet, icke skulle få yttra sig vid justeringen; ty då vid beslutets fattande ingen uppteckning sker af de närvarande ledamöterna, så kan man icke heller veta om Pehr Pehrsson eller Lars Pehrsson, eller hvem det vara må, vid beslutets fattande varit tillstädes eller icke. Ilr von Hartmansdorff: Jag får fästa Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, att i i i §:n af delta förslag heter det: ’’Är någon med beslutet missnöjd, må han deruti söka ändring genom besvär.” Frih.
Ingendera af berörda nödvändiga förutsättningar eger rum i afseende 321 ]>å Kabinettskassans ifrågavarande garanti för KolonialDepartementets skuldförskrifningar, och en blott oell bar, i sig sjelf mer än osannolik möjlighet, att dessa förhållanden skulle tilläfventyrs i framtiden kunna komma att inträffa, lärer ej göra tillfyllest, för att, i närvarande stund, till egenskapen af verklig, proprie gäld, förvandla en borgensförbindelse, icke ens af proprie art. Att äfven 76 § Regeringsformen endast alser sådan effektiv oell aktuel skuldsättning, hvartill en borgen af nyssberörde beskaffenhet aldrig kan hänföras, följer klarligen af §:s ordalydelse, som icke annorledes, än i sammanhang med förbud emot upptagande af län för Rikets räkning, omtalar dess belastande med gäld, och sålunda oskiljaktigt förbinder detta sednare begrepp med det förstnämnda; likasom ock enahanda förhållande bestyrkes af Ansvarighetslagen, i hvars 5 § den nu ifrågavarande 76 § Regeringsformen rubriceras såsom ”angående Rikets fördjupande i skuld och upptagande af lån,” under förklarande derjemte, att endast uppenbarliga öfver trä delser af Grundlagens bokstaf veliga föreskrift härutinnan utgöra föremål för åtal och ansvarspåföljd. Men, såvida en åtgärd skall innefatta förbrytelse emot oftanämnde 76 § Regeringsformen, erfordras icke allenast tillvaron af en obestridlig skuldsättning (hvilket förhållande jag tror mig hafva visat här ej vara för handen) utan äfven, enligt lagbudets bokstafliga innehåll, att den förmenta gälden obestridligen belastar Riket, det vill säga: stadnar på Rikets — ej på någon annans -— ansvar och betalningsskyldighet. Med afseende härå behöfde jag nu, till undanrödjande af den emot mig väckta anklagelse för grundlagsbrott af nyssnämnda art, allenast åberopa det al Höglofl. RiksRätten nogsamt kända förhållande, hurusom vid sistförflutne Riksdag, sedan till Rikets
Och i nästa ögonblick lågo hennes armar kring hans hals och hennes lilla hufvud mot hans bröst. Det blef en tjusande vårmånad. De träffades hvarje dag under Luxembourgträdgårdens gröna kastanjer och gjorde små utflykter i hvarandras sällskap — till Auteuil, till St. Cloud, till Enghien, till Fontenay aux Roses. Hon var så munter och så glad. Det var som om hon haft famnen full af lifsglädje, och i många år gått och längtat efter att få strö ut den. Och hon strödde den öfver honom med fulla händer. Hon tycktes just skapad för ett sådant lif, i frihet och skönhet. Hon egnade icke en tanke åt framtiden. Men hon var honom en gåta. Han hade observerat, att hennes toalett var rikare än förr; han märkte också, att hon icke gerna gick till fots genom Paris’ gator. Och sitt namn dolde hon lika omsorgsfullt som förut. »Hvad gör namnet till saken», sade hon. »Hvad behöfver du bry dig om, hvem jag är och hvad jag heter? Jag är din Margot. Är det icke nog?» Han hade måst lofva henne, att aldrig anställa några efterforskningar, att aldrig följa henne, då hon gick ifrån honom. Och han höll sitt ord. Men han grubblade ständigt öfver denna gåtfulla uppenbarelse. Hvem var hon? En vanlig kvinna var hon icke. I bildning och intelligens stod hon himmelshögt öfver alla andra, som han träffat. Men hvarför denna hemlighetsfullhet? Hvilka skäl hade hon att så energiskt bibehålla sin mystiska anonymitet också inför honom, åt hvilken hon från första stund hängifvit sig med en obegränsad ömhet och tillit? Han visste icke ens, i hvilken del af staden hon bodde. När hon skildes ifrån honom, försvann hon i ett fullständigt mörker, der han icke kunde nå henne. Han hade endast att vänta tills hon sjelfmant och frivilligt åter trädde fram derur. Han grubblade och grubblade, men kom icke till klarhet. Och tviflet vaknade inom honom. Älskade hon honom verkligen? Var det någonting annat än en slump, som fört dem samman? Hade hon verkligen från deras första möte under halftannat år gått och gömt på en verklig, äkta tillgifvenhet? — Han trodde det icke. Och ändå! Det var en så egendomlig själfullhet i detta förhållande.
Akta COLEBDIN. tals personer óepröfuuclt meUnderteoknade som anviindt Herr Axel ~ i t s t r i 5 h s Collodin mot liktornar och kylknölar, h a funnit medlet fullt motsvara sitt andamal, och kunna det derfore hos enlivar till dat bästa rekommendera. Åmal den 3 niQ 1886. Geijer. A. Ljungberg, Radman. Undertecknad, som varit besviirsd af an mangd v8rtor h a r del mot liktornar, genom anviindmclet af 4 o l l h d i n ~ Apotekaren Herr Axel Litvartor, hudhardnad frAn ström i Falun, blifvit f r i n deni och nageltrdng. helt och hAll2t befriad; hvarföre Obs. dltid derna injag ornnlmnda medel hos enlivar registrerade etikett som till det blsta rekommenderar. garanti för varans aktMotala ' k Nykyrlte d. het. Auguet Ax&amp; Handlande. Siiljes hos Parfymoch Bokhicndlare i fla~kor B 60 öre och 1 krona. ?O iire. .o. Försäljningsmagasin för. Fruntimmersarbeten, sasom:,. Vtlfnccdev *, NationnZdMgter, ~ d h n i d e r i e r, Vadstencc Spetsaq *, Broderter, Stickade och Virkade arbeten, BarnkZttder, Dekorcct * lonsartt7CZccr, Dockor, Leli; sake / r * m. m * Utstyrslar och alla slags Fruntimmersarbeten förfilrdigas. Markning verkställes. Rekvisitioner från landsorten expedieras skyndsamt. Utmarkt arbete! Billigil priser! Förtjansten sömmerskans! Allm. Smedman den äldres '. HANDELS-SKOLA Stockholm, Storto~gef 16. AUm. Nya elever, mottagas alla tider på året. - Anmälningstid 9 1. Dugliga. bitrgden * erhållas &amp; &amp; n skolan. Revisioner och bokföringar utföras till moderat pris. OBS. '!
Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit upptagna, anvisas ett belopp af 250,000 Ridr att af Riksgälds-kontoret utbetalas vid slutet af hvartdera årets första qvartal; och det vid den nådiga Propositionen bilagde utdrag af Stats-Råds-protokollet upplyser, att föredragande Herr Departements-chefen, i öfverensstämmelse med hvars af Stats-Rådets samtlige öfrige ledamöter biträdda hemställan, den nådiga Propositionen blifvit uppsatt, åsyftat att genom det begärda anslaget skulle vinnas liqvidation af uppkomne brister å hofhållningsanslaget samt återförande af jemvigt emellan hofförvaltningens inkomster och utgifter, men att Herr Departements-chefen hvarken ansett nödigt eller lämpligt, att vid detta tillfälle närmare bestämma den permanenta tillökning i anslaget för hofhållningen, hvilken han dock funnit för framtiden vara behöflig. Den högsinta grannlagenhet, som förmått Hans Majit Konungen, att, sedan Han för Sitt Stats-Råd tillkännagifvit att den sedan iång tid tillbaka oförändrade anslags-summa, som funnes anvisad till Kongl. Majits hofhållning, visat sig icke vidare vara Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 637 för sitt ändamål tillräcklig, utan att, i följd häraf, brister för hof-förvaltningen uppkommit, och att Kongl. Maj:t derföre fann Sig föranlåten äska en nödig förhöjning i de å Riksstatens första Hufvudtitel för Kongl.