Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tycker det är tråkigt. THYRA. Det är för att mormor är stygg. ERIK. Man får inte säga så! THYRA. Nej, det kan vara, men hon är stygg. ADVENT ERIK. den lilla gossen och leker med oss igen. THYRA. Thyra får inte säga så! för då kommer inte vore så mörkt. Då ska jag inte säga så mera. Bara det inte ERIK. klaga... Minns inte Thyra att gossen sa vi inte skulle THYRA. Då ska jag inte göra så mera... Åh! Se solkatten! Solkatten syns på golfvet. Hon springer upp och ställer sig på solkatten. ERIK. Thyra får inte trampa på solen, det är synd! THYRA. vill bara ha honom hos mig; se nu har jag honom i famnen, och nu klappar jag honom... Nej, se han kysser mig på mun. Nej, jag trampar inte på honom med flit, jag LEK-KAMRATEN nedanför knäna och ett blått skärp om lifvet; sandaler på fötterna; han är blond och när han inträder ljusnar det i källaren. in bakifrån ett vinfat; han är klädd i en hvit blus som räcker TREDJE AKTEN ERIK går emot honom och helsar. Thyra! Hvad heter Du gosse, i dag skall Du säga oss det! God dag Du lilla gosse. Kom och helsa, LEK-KAMRATEN ser på honom. THYRA blyg. Men hvad är din pappa, lilla gosse? LEK-KAMRATEN. Erik ska inte vara påflugen för då blir gossen bättre ska ni få veta allt det der. Men nu ska vi leka något. Inte vara så nyfikna! När ni lärt känna mig THYRA. kigt. Det ska bara vara vackert. ler. Ja, men inte något nyttigt, för det är så trå- LEK-KAMRATEN Ska jag tala om en saga? THYRA vi utantill... Ja, men inte ur Bibliska Historien, för den kan ADVENT LEK-KAMRATEN ler. ERIK. Thyra säger sådant så att gossen blir ledsen... LEK-KAMRATEN. om ni nu äro rigtigt snälla så ska vi gå ut i det fria och leka... Nej, små vänner, jag blir icke ledsen...
Haft. a io Lags. Allm. Bss-».- o. Onc.-UtsA, Ucl. N:0 72. dess antagande skulle leda till oreda, förvillelse och missnöje, sä, efter förutgången erinran, att Mått, Mål och Vigt förblifva desamma som förut, att ingen ny enhet blifvit föreslagen, och att förändringen, långt ifrån att vara total, endast afser delniugssättet, torde Utskotten, i afseende på behofvet deraf, åter få hänvisa lill Kongl. VetenskapsAcademieu och förra Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts redan åberopade Betänkanden. Af dessa inhemtas, att man i 5o år beklagat sig Öfver den rådande oredan i vår Måltförfattning, härledande sig ifrån de flera slagen af mått för samma slags storhet, såsom a:ne olika längdemått, 4 slags olika tunnor och 8 olika vigtsorter. ÄlTtsedan år 1789 har frågan om rättelse i detta förhållande utgjort ett föremål för Regerings och Ständers omsorger, och ändtligen slutade 1823 års Ständer dessa långvariga förberedelser, medelst en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, deri de anhöllo, att en ny stadga, till ordnande af detta ärende, mätte, i öfverensstämmelse med de af dem derföre uppgjorda grunder, utfärdas. Vid ett sådant förhållande synes denna reform endast vara af behofvet allt för länge utan framgång påkallad; och för sin önskan, att en gång se den sverkliggjord, tro Utskotten sig icke behöfva anföra något vidare, än att 1:0 dessföiutan ingen garanti finnes för mål - Lags. Allm. Desv.- oOee.-Utsh. Uti.
N:o 3, i ani. af Hr Fåhraeus’, Edvard, motion angtde månadtlig tryckning och utdelning af förteckning öfver R. o. Adtns ledamöter vid Riksdagen. Gr. af Ugglas, Ludvig: Jag anhåller att emot detta Betänk, få göra några anmärkningar. Främst vågar jag ifrågasätta, huruvida den föreslagna månadtliga förteckningen af R. o. Adtns eget välförstådda intresse påkallas. Till egentlig vinst kan den åtminstone icke vara, då ingen upplysning genom densamma erhålles om verkliga antalet af vid Riksdagen närvtde ledamöter, enär flera, utan att hafva återlemnat polett, dock på längre eller kortare tid kunna vara bortresta. Vid delaljerna ville jag särskildt anmärka, att den lista öfver Utsktn, som är föreslagen att vid slutet införas, synes öfverflödig, derest uti sjelfva förteckningen, i stället för de tre stjernor, som skulle beteckna Utsktsledamöter, infördes några bokstäfver — K. U., St. U., m. m., som angåfvo hvilket Utskott den eller den ledamoten tillhörde. Dels till pröfvande af denna min mening, dels — och förnämligast — på det att Utsktt ännu en gång må taga i betraktande, huruvida R. o. Adtns fördel genom den ifrågasatta förteckningen väl tillgodoses, anhåller jag om återremiss af Betänktt. Frih. Klinckowström, Rudolf: Hufvudsakligen förekommen af Gr. af Ugglas, anhåller jag att till hans yttrande få lägga endast några ord. En förteckning, sådan som den föreslagna, vore utan intresse, att den gjordes mycket ofta. En gång, vid början af Riksdagen, torde vara tillräckligt. Vidkommande tecknen för Bänkmän, Elektorer och Utskotts-ledamöter, hemställer jag, om icke dessa borde vara olika för de olika befattningarne, på det icke förvexling må uppkomma, om en person förenar flere befattningar, hvilket svårligen kan ske, på det sätt Utsk:t föreslagit. Jag förenar mig i yrkandet om återremiss af Utlåtit.
Om alltså klassiciteten i hög grad varit en medverkande faktor vid vår samhällsbildning, har den emellertid också i vår uppfostran haft ett så genomgripande inflytande att vi därefter måste bedöma ett öfvervägande antal af våra yppersta personligheter och till och med rätt många af våra historiska handlingar. Det är icke blott den nordiska kämpasagan utan minst lika mycket Alexanders lefvernesbeskrifning och de franska tragöderna som skapat Karl XII och hans män och äfven därvidlag sammangjutit det klassiska med det typiskt svenska till en enhet, hvilken i sitt slag blef lika egendomlig som oförgätlig. När svenskarna kallas Nordens fransmän är det därför en djup historisk sanning som icke ensamt får gälla deras yttre artighet och icke heller fattas som blott och bart en efterapning utan beteckna, att svenskarna liksom fransmännen lyckats att i sin odling sammansmälta klassicitet och germanism. Det kan icke öfverraska att detta i det stora hela fullständigare lyckats svenskarna som statsmän och hjältar än som tänkare eller konstnärer. Öfver våra konstutställningar hvilar, då de jämföras med grannfolkens, ofta något dallrande och obestämdt. Något dylikt spåras ej sällan äfven hos de enstaka utöfvarna antingen de föra penna eller pensel. De liksom brottas mellan två motsatta åskådningssätt, två metoder. Redan hos Stiernhielm framträder samma tvåsidighet. Det är striden mellan klassicitet och germanism. Med litet god vilja skall det dock icke falla sig långsökt att just i den skiftande dagern öfver svenska verk se något både lefvande, tilltalande och ganska egenartadt. Hur står icke hos Bellman klassiciteten sida vid sida med den subjektiva yran och en makaber germansk humor, där valthorn och dödsringning växelvis stämma in. Hos Tegnér står klassiciteten i förgrunden, men han råder öfver vidsträckta germanska kolonier, från hvilka han hämtar både sina prydnader och sin smärta. Jag kan aldrig se Wagners sköldmö, omgifven af lågor och valkyriors härskri somna in vid »eldmotivets» spröda glasharmoniketoner utan att tänka på Tegnér och hans slutliga bortdomnande och död. Mer förhärskande röjer sig åter germanismen hos Thorild, Marcus Larsson, Geijer och Almqvist. Har du hört Almqvists musik?
Jag är öfvertygad, att om alla de Verk, som skola undergå granskning, underkastades äfventyret af Ständernes anmälan hos Konungen för hvarje afvikelse från de administrativa grunder Ständerne etablerat, skulle blott en skugga kastas å det förvaltande Verket, utan nytta för det allmänna, eller någon särdeles rättelse för vederbörande. I öfrigt anhåller jag, att om, såsom Friherre Toll anmält, något anförande af Herr von Weigel blifvit till Protocollet inlemnadt, det måtte uppläsas; och jag eljest få tillägga några ord. Herr Munck af Rosensköld: I afseende på Herr Bråkenhjelms förmenande, att det skulle vara under StatsUtskottets och HofCanzlerens värdighet, att inhämta upplysningar af Architecter och Entrepreneurer, får jag erindra, att jag icke har denna grannlagenhet, serdeles då här äfven äro i fråga Committerade, från hvilka upplysningarne kunna infordras. Det står i 42 §• Riksdagsordningen: ”Finnér Utskott sig be”höfva af någon Konungens Embetsman, ”eller af något publiktVerk. inhämta ninn”teliga, eller skrifteliga upplysningar, betare genom sin Ordförande hos HofCan40 H. 4* fri Den i September f. m. ”celleren Konungens Nådiga befallning till ”vederbörande, om de äskade underrättel”sernes meddelande.” Således kunna Utskotten äfven munteligen inhämta upplysningar, och jag hade derföre önskat, att Utskottet åtminstone munteligen förskaffat sig någon närmare kännedom af vederbörandes förhållande med Sjukhusbyggnaden, hvarvid man torde kommit i erfarenhet af, att Skråförfattningarne, arbetsclassens lättja oeh böjelse för dryckenskap, i sin mån bidragit till arbetets långsamhet och fördyrande.
Det torde emedlertid vara öfverflödigt att här upprepa berörde serskilda Författningar, sedan Lag-Comitéen derföre redovisat uti motiven tili 4 Cap. Byggn. Balken nya Civil-Lag-förslaget, hvilka Utskotten i detta hänseende få åberojaa, endast med det tillägg, att delningsgrund vid skiften inom ett och samma hemman i Halland är vorden utstakad uti Kongl. Brefvet den 6 Junii 1821, samt att om rätter delningsgrund vid egoskiften 1 Herjeådalen är förordnadt uti liongl. Brefvet till Kammar-Collegium den 2 Maji 1826. Yid granskning af dessa Författningar hafva Utskotten icke funnit stöd för den mening, som synes hafva föranledt motionen, nemligen att olika delningsgrunder inom ett och samma Län följas. Föreskrifterne äro Bihang till R. St. Prot. 1834. 7-.de Sami. %\dra Afd. 2 7-de Häftet. io Lagsamt Allm. Bcsv.- och Oecon.~ Ut sils Betänkande JY:o 21. meddelade att gälla serskildt för hvarje Län, men icke ensamt för vissa delar deraf. Det af Mojionairen åsyftade ändamål, att tillvägabringa enhet i detta iagstiftningsämne inom hvarje Län, är således redan vunnet, vid hvilket förhållande och då Utskotten af den, utan alla motiv, gjorde framställningen icke ansett sig kunna hemta anledning att för hela Riket föreslå någon allmän delniogsgrund vid skiften uti inegor, tillstyrka Utskotten, att Peter Perssons motion i denna del må förfalla. Hvad beträffar yrkandet om upphäfvande af 2 Mom. uti denna §., hvari stadgas, att, der laga kraftvunnet storskifte finnes, hör hvarje delegare vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskattningsvärde mot de egor svarar, som han enligt storskiftet innehaft, få Utskotten tillkännagifva, att Utskotten för ingen del kunna deruti instämma.
Som Rikets Ständer, då de vid 1856—1858 årens riksdag beslutade den förändring uti 68 § Riksdags-ordningen, hvarigenom revisionen af Stats-, Bankooch Riksgälds-verken, hvilken förut omfattat två års räkenskaper, för framtiden komme att afse de för år alslutade, likväl icke samtidigt vidtogo den förändring i Instruktionerna för Revisorerne af berörde allmänna Verks räkenskaper, sorn, i sammanhang med ändringen af sagde § i Riksdags-ordningen, bort ske, hvilket dock sedermera, hvad beträffar Bankooch Riksgälds-verken, blifvit i de för Revisorerne af dessa båda verk antagna nja Instruktioner iakttaget; så, och då emellertid för Revisorerne af Statsverket den gamla Instruktionen qvarstår oförändrad, hvarigenom inträffat, alt sistberörda Instruktion numera slår i strid med den § i Riksdags-ordningen, hvaraf den är ämnad att utgöra en tillämpning, — hafva Rikets Ständer nu beslutat en sådan förändring af 1 och 7 §§:ne uti Instruktionen för Rikets Sländers Revisorer af Statsverket den 17 April 1841, hvarigenom nämnde §§ komma att erhålla följande med 68 § Riksdagsordningen öfverensstämmande lydelse: § 1. “Rikets Ständers Revisorer skola tillse, det dem i behörig ordning lillhandahålles : 1:o de för år alslutade, af föregående Revisorer icke granskade räkenskaper öfver alla medel, af hvad beskaffenhet11 etc. Dill. till Ii. St. Prol. Skrifvelse, N:o 426. § 7. “l:o Innan Revisorerne åtskiljas, läte de öfver revisionsförrättningen författa utförlig berättelse och uppgöra noggranna jemföringstabeller emellan statsinkomsternas beräknade och influtna belopp under revisionsåret samt“ etc. — —. “2:o Finna Revisorerne —, om ock den icke afser revi sionsåret likväl“ etc. — —. “3:o Och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes låta allmän kungörelse härom i nåder utfärda. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 16 September 1863.
Odlingsföretag, om nyttan af större, tillvägabragte med hjelp af Staten; Motion, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1164. •— Lanell, under åren 1817, 1818, s. 270, 271. —i — 1819, 1821, s. 738 - 741 - om vissa vilkors antagande vid, Motion, rem. till Banco-Utskottet, s. 1207. om ändringar i Kongl. Kungörelsen af d. i3 Nov, 1819, angående; Motion, rem. tili Banco-Utskottet, s. 1258. Offentlighet vid Ståndens öfverläggningar, om; Kongl. Proposition, rem. till Lag-och Ekonomi-Disconten, s. i33o, i33i. Ombergs Krono-Park , angående; Motion , rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1 ip3. Omsättningsrätt, om ytterligare, för Gählenärer i Filial-Disconterne; Motion, rem. till Statsoch Banco-Utskotten , s. 1143. Onera , allmänna, må bestämmas i grund af förmedlade Hemmantalet; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. 1191. j4^9 Orgelverk, om ersättning af Riksdags-kosfcnaderna för reparation af Stockholms Stork yrko-Församlingens; Motion, rem. till Statsutskottet, s. 1369. Qnctherlony, Kongl. Räntmästaren m. m., erhållit afskrifnings-förmån, s. G10. P. Papper, stämpladt, skall 2.'ne gånger om året inventeras, s. 23. Kammar - Collegii och Stats - Contoirets tillstyrkan, s. 3g ~4*• -—■ om tillverkning af; Motion, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1249.
Herr Grefven och LcindlMarJkalken gjorde proposition till bifall å BevillningsUtskottet* hemställan, rörande de Grosshandlaren Hambraeus tillagde 5oo R:dr Banco, äfvensom att de samma kunde utaf de till Riksdagskostnadernes bestridande anslagne medel utgå. Bifölls. Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den 28 sistlidne Junii eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden: Fran BevillningsUtskottet: Af den 17 sistlidne Junii'. N:o i5< Angående grunderne för vårderin - 74 oen 2 tnih. e. m. gar å Jord på Landet, Hus i Städerna samt Jernbruken. Frän Allmänna Befvarsoch OeconomieUtjkottet', Af den 10 sistlidne Junii: N:o 124. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 18 sistlidne Mars under N;o i5 meddeldte Betänkande, i’örandc sättet att reglera marknadstiderne. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett sä lydande Memorial: (Se Bilagan N:o i.) Lades på bordet. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 28 sistlidne Maj under N:o gö afgifne, samt den 25 derpå följde Junii e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående yrkad ändring uti Kongl. Förordningen den 22 Julii 18o5, om tiondeoch räntegifvares samt ägares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Herr Printzenjkåld, Axel, anförde skrifteligen; - cm a Julii c, m> 76 (Se Bilagan N:o 2.) Herr Grefven och LandtMarJkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Lagoch OeconomieUtskottens ifrågavarande Betänkande böra, i anledning af Herr Prinlzsensköld dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja.
Af skattehemmanen har Kronan nemligen ej kunnat sälja annat än räntan; och skattemannens rätt är derföre honom oförkränkt förbehållen; hvaremot kronohemmanen vid försäljningen varit innehafda af åboar, till hvilkas antagande rättigheten blifvit i fråga satt imellan köparens arfvingar, hvilka från början synas hafva obestridd utöfvat denna' rätt, samt fått dermed fortfara äfven efter det jordäganderätten blifvit dem bestridd, och Kronan eller sådana åboar, sorti från Kronans jordäganderätt härledt sina anspråk. Till I — 41 — Till tvifvelsmål om köparens äganderätt måste väl anledningen vara förbehållet om Kronans rätt att återlösa... Jag vet icke att detta tvifvel yppat sig förr, än vid uppkommen fråga om tillåtelse för en Ofverste Toll att inlösa hemmanen, då genom ett Kongl. Bref den 17 Januari 1782 desamma benämndes Kronoförpantningsgods, med förklaring, att i händelse den då beviljade lösningsrätten begagnades, ej större eller vidsträcktare nyttjorätt till hemmanen finge utölvas, än som efter öfverlåtelsebrefvet åtföljde hemmanen i Trippiska arfvingarnes händer, och att det derföre vore Öfversten Toll och hans arfvingar uttryckligen förbudet, så väl att berörde hemmans då varande eller tillkommande åboar ålägga eller affordra större ranta, städja, skatt eller tunga, än hvad de hittills utgjort, som ock att begära eller på hvad annat sätt söka erhålla förvandling af ett eller flera utaf de under förpantningen hörande hemmans enligt jordböckerna ägande kronooch skattenatur. Den tillämnade inlösningen gick likväl icke i verkställighet; och beträffande den Verkan, som 1782 års nådiga Bref kunde hafva på Tripps arfvingars rätt, torde det vara tillräckligt att anmärka, det denna rätt här alldeles icke var i fråga, så vida den förbehållna inskränkningen i den inlösandes rätt till hemmanen ej vidtog förr, än inlösningen skett och Tripps arfvingar derigenom vore från hemmanen skilde.
Sedan Seraphia Lindskog, hvilken, såsom faderoch moderlös, blifvit vid sja års ålder upptagen af sin fadermoder i Järlåsa församling inom Upsala län, oafbrutet tillhört denna församling i tjugo år och derstädes ogift aflidit den 27 Juni 1851, utan att någon hennes arfvinge då varit känd eller, sedermera^ till följd af tillkännagifvanden derom i allmänna tidnmgarne, sig anmält; samt Hagunda häradsrätt under den 30 sistlidne Mars förordnat, att Seraphia Lindskogs qvarlåtenskap, som, enligt hennes förmyndares då afgifna redovisning, uppgått, med tillagde räntor, till Ett tusen tjuguen (1,021) Riksdaler 23 sk. 7 r:st. Banko, borde Kongl. Maj:t och Kronan tillfalla; så har Järlåsa församling, genom befullmäktigadt ombud, sin Kyrkoherde, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att Kronans rätt till ifrågavarande dana-arf måtte varda på församlingen öfverflyttad, till bildande af en fond, hvars ränta skulle årligen användas till understödjande af fattiga barns skolgång. Tili stöd för denna ansökning är hufvudsakligen anfördt, att Järlåsa socken, inom hvilken den aflidna från barndomen vistats och samlat sin lilla förmögenhet, består af endast 17 oförmedlade mantal, spridda och sönderstyckade i små delar öfver en vidsträckt och ofruktbar skogsbygd, som numera äfven är till stor del uthuggen; att af de 874- invånarne omkring två femtedelar äro fattiga backstugusittare och inhyseshjon; samt att de, till följd häraf, för den öfriga delen af församlingen ovanligt stora och tryckande utgifterna för fattigvården visat sig icke vara tillräckliga för att bereda nödigt understöd åt sådana föräldrar, som hvarken hafva tillfälle 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 118. att sjelfve undervisa sina barn eller tillgångar att förse dem med kläder och föda för begagnande af socknens med dryga kostnader inrättade och underhållna skola.
När en gång min dödstimma nalkas och den eviga hvilan instundar, så förläna mig din nåd, att jag i en sann tro må insomna och på yttersta dagen uppstå till ett evigt lif —. » Den läsandes röst hade på slutet darrat, liksom den gång, då hon för att trösta en annan berättat sitt lifs stora tilldragelse. Granskogen utanför stod stilla och mörk, och höstrodnaden på himlen hade nästan alldeles bleknat bort. Men skimret i stugan tycktes dröja kvar. Aftonro — aftonfrid öfver en stilla kvinnas trogna lifssträfvan. Den lyssnandes läppar rörde sig sakta: » Gud löne dig till evig tid —. » Cecilia Bååth-Holmberg. (Illustratör: V. Germndt.) bortom den här världen, och ljuset, som brinner vid hennes bädd, får » likspån » hvarje kväll. » Allt hvad penningar, omsorger och en innerlig kärlek i förening kunna åstadkomma gjordes för att rädda prinsessan åt lifvet, och hälsans Gud tyckfes också uppfyllt föräldrars och undersåtars böner, ty prinsessans lif sparades, men hälsan, den efterlängtade och ombedda, återkom icke. Den fagra blomman var knäckt och kunde icke mer räta upp sin stängel. Blek och tärd låg hon alltjämt på sin bädd, men » det där », som hennes gamla sköterska talat om, hade vikit ur hennes blick och lämnat rum för ett stilla, litet sorgset leende, som trots de kroppsliga smärtorna aldrig vek från hennes ansikte. Upptecknad äf •-lWCmttildsk.«Roös. D et var tyst och tungt i kungaborgens gemak, allas ansikten buro en sorgsen prägel, och man talade i hviskande ton m e d hvarandra. T y prinsessan, konungaparets enda dotter, låg sjuk sedan ett år tillbaka. Hon, som förr var hela borgens, ungas och gamlas, högas och lågas glädje, hon låg nu blek och tyst och orkade icke annat än småle m o t sina kära, då de k o m m o in och sutto hos henne. En förrädisk sjukdom sög ut kraften i den fina gestalten, smärt och litet böjd som en lilja, hvilken ej orkar bära upp sin kalk — tärde på det bleka ansiktet m e d de stora mörka, underbart skimrande ögonen.
Hvad åter angår förslagets sednare del, eller den afsedda utlåningen, grundad på Riksgälds-kontorets obligationer, så lärer det svårligen kunna undvikas, att, om de sålunda ifrågasatta obligationerna af nytt slag, och ställda på kort tid, utkomma samtidigt och likasom i täflan med dem, hvilka Fullmäktige i Riksgälds-kontoret ega att, enligt Rikets Ständers beslut den 16 sistlidne September och Kongl. Kungörelsen den 29 i samma månad, utgifva för anskaffande af medel till Statens jernvägsbyggnader, derigenom lätteligen, vid detta tillfälle, då Svenska Staten första gången efter lång tid uppträder såsom låntagare, förvecklingar emellan låne-operationerna skulle kunna uppstå, ledande till misskredit för Riksgälds-kotitorets förbindelser i allmänhet, eller åtminstone för ena slaget deraf. Vid den frihet, som för bestämmande af räntebeloppet å nu ifrågavarande nya obligationer skulle ega rum, måste jemväl sannolikt inträffa, att dessa, ifall räntan sattes hög, komme att, genom sin begärlighet, medföra en ganska betänklig rubbning i det sätt, hvarpå kapitalerna inom landet nu äro placerade och använde; men om räntan deremot bestämdes så låg, att obligationerna icke blefve synnerligen eftersökta af kapitalisterne, utan endast af de lånebehöfvande, så skulle kursen å dessa stnts-papper snart komma att falla i mån af låntagarnes penningebehof, och Riksgäldskontorets kredit äfven derigenom äfventyras: hvarförutan i sistnämnde fall hela förhandlingen komme att förfela ett af sina väsentligaste ändamål, nemligen att framlocka och till den allmänna rörelsens tjenst återsprida de penninge-tillgångar. hvilka, i följd af det nu rådande misstroendet, eljest undanhållas densamma. Men framför allt uppstår hos Kongl. Majit den betänkligheten mot en sådan utgifning af Riksgälds-kontorets obligationer sorn den ifrågasatta, att derigenom otvif•velaktigt skulle åstadkommas en ganska menlig inverkan på Riks-bankens ställning, hvars oförminskade säkerhet och förmåga att uppfylla alla sina förbindelser, under hvarje tid, men helst i en så upprörd som denna, utgör det första vilkoret och det 4 Kongl. Maj:ts Nåd.