Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottets betänkande, angående ordinarie roteringen å utsockne frälse-hemmanen i Halland, mot hvilket beslut jag varit af olika tankar med Utskottets majoritet, begagnar jag mig af tillfället att anföra de yttranden, som en aktad ledamot af Bonde-Ståndet, nemligen aflidne Nils Matisson från Skåne, anförde i dess afgifna reservation mot Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande den 8 Juli 1823, hufvudsakligen så lydande: ”1 sjelfva saken anser jag mig böra, emot hvad Utskottet föreslagit, anmärka: l:o att Utskottet dermed sökt kränka och upphäfva Rikets Ständers beslut af år 1810, angående extra roteringen, som föreskrifver, att all inom Sveriges gränser varande oroterad jord, eller, som är detsamma, all jord, hvilken hittills icke blifvit belagd med rotering, borde extra roteras. Det har väl inom Utskottet blifvit förklaradt, att Riksens Ständer vid extra roteringens åtagande endast skola haft för afsigt, att binda densamma vid den jord, som, i kraft af privilegier, varit från all rotering förut befriad, och att således ofvannämnda beslut icke skall angå de hemman, hvilka äro af lika beskaffenhet med dem, som vid indelningsverkets första inrättande ålades ordinarie rotering; men utom det att jag intet förstår, hvarifrån man hemtat skäl till denna, emot tydliga och bestämda innehållet af Riksens Ständers beslut stridande, förklaring, får jag, för vederläggning af densamma, hänvisa till den af Kongl. Majit utfärdade Instruktion för extra roterings-kommissionerne af den 5 Februari 1811, som, med åberopande af nämnde beslut, stadgar, att extra roteling borde sträcka sig till alla hemman och hemmansdelar af hvad natur och beskaffenhet som helst, med undantag af förut roterade och berustade hemman, militie-boställen och oskattlagda nyhemman.
Efter hvad det har af oss refere~ade arbetet antyder, iir det ' i samarbetet nlellan stnten, kommunen och den enskilde som man hoppns finna en losning nf det invecklade prcjblemet hurn samhallet skall bereda ett verksamt skydd t t de varnlosa barnen. For sattet huru .. detta samarbete - bast skall kunna ordnas, hoppas vi sed ' ermera med stod nf komitBns forslag blifvn i tillfae att redogors. Orvar Odd *). Romantiskt sagospel i 5 akterm af Anna Nnutson. Hufvuddrnge~z i skddespelet aro 7temtade w fonzsngntt: r 01-vm. Odds saga&gt;. Orvar, Ihgialds fosterson, siiger sig forakfu prdnrne oc11 endast forlita sig pb sin egem kruft oc7b sitt goda sc~ird. Vulvaits spcidona, som g&amp;r stick i staf med Iza~ts stolta sjiiZfka~zsla, kotwmer hoilo) ~r vbdslgg. att tin vidare, i ord son2 7zandling, sokn trotsa ~lori~or~tas Tillika med sin fosterbroder ds) mnd drager Iznn sd ut pb Aiirtdg och vinner stort hjaltwykte. Elt kvinms listiga ord och trolska gfifva form&amp; Aonom dock att skifa hug och, tvartentot tzord~) zamased, uraktlcitu att 7za~nnas sin fosterbroders dod. udet 11timlnr sig emelles-tin genomt att tilZsky ?zda holrom an. djtcpare forlz&amp;er, ii~t bittrnre erfnrenketer.
17 länsman torde kunna anses vara genom redan gifna bestämmelser rörande Kronolänsmännens hushyresersättning berättigade att uppbära sådan ersättning ända från början af innevarande statsreglerings-period, helst det förhållande, att medel dertill icke blifvit anvisade i Malmöhus läns stat, syntes vara föranledt deraf, att, enär gatuhusplatsernes ränta funnes inberäknad i Länsmännens löner, dessa Länsmän ansetts innehafva af Kronan bestådde boställen; men för den händelse Kongl. Maj:t likväl skulle finna bemälde Länsmäns rätt till hushyreersättning icke vara så ostridig att dylik er-, sättning kunde dem beredas af redan anvisade statsanslag, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derjemte åberopat, hurusom enahanda förmån redan blifvit förunnad innehafvare af sex andra lika beskaffade till namnet uppgifne boställslägenheter inom länet. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande hade Kongl. Kammar-kollegium och Kongi.
Ständers allmänna Besvärs-och EkonomiUtskott den 31 Maj 1823. S. D. Herr Prosten Grevillius och Herr Professor Bexell reserverade sig emot den Torpare betagna rättighet att tillverka Brännvin, hvilket de icke ansågo förenligt hvarken med billighet eller den för brännvinstillverkningen antagne princip. Vid 5 morn., innehållande föreslagen frihet, att utan förökad afgift eller förmin - C i :■} Ecsv. och Ekon• Dtsk. Betänkan den. skad rättighet till pannerymden få nyttja! brännvinspannor af hvad slag och forin som heldst, reserverade sig Herrar af Borneman, Huldberg och Hederv. BondeStåndets Ledamöter; Herr Huldberg af det skäl, att författningarne derigenom illuderas, då inan de facto medgifver ett större maximum för brännvinspannorna, än författningen de jura utstakar, och med förklarande deraf, att man gerna önskade de bättre pannornas införande, med iakttagande af modification i pannerymden. Vid 12 mom. rörande minimum af det quantum, som hvarje tillverkare af brännvin, utan minuteringsrättighet, är tillåtet^att försälja, reserverade sig Herr Grefve Rosett och Herderv. BondeStåndets samteliga Ledamöter emot det fattade beslutet. Slutligen och efter Betänkandets fastställande anförde Herr Lenning: ”1 frågan om brännvinsbrännings rättighetens tillämpning, ber jag att få följande mina tankar följakteliga Betänkandet till Respective Stånden; Mest öfverensstämmande med min öfvertygelse skulle det vara, vördsamt tillstyrka en fullkomligen fri brännvinsbränningsrättighet; men en hastig öfvergång ifrån den ordning, sorn nu begränsar denna näringsgren, till gn fullkomlig t frihet befarar jag Eesv. och likan. Utsk. Betänkande^ 645 kunde i samma förhållande verka menligt, sorn att lossa alla andra band i den ekonomiska Lagstiftningen, hvarföre jag tror det vara ändamålsenligast tills vidare tillstyrka vissa gränsor för denna rättighets utöfvande.
Donationsfonderna sjelfva draga kostnaderna för sin förvaltning; samt att i allmänhet pensionerna icke bestämmas högre än att desamma kunna med fon - Dea 30 Augusti. 621 dens behållna inkomst för året bestridas; äfvensom Utsk. finner den af Exekulorn olaf Fröken Gyllenbååts testamente Riddarh.Direkt. erbudna skuldsedel icke kunna, utan företeende och granskning af behöriga upskattningsoch gravationsbevis med flere handlingar rör:de den intecknade panten, såsom antaglig säkerhet godkännas; hvarigenom Utsk. vördsamt tillstyrker bifall till hvad Högloft. Riddarh.Direkt., på sätt ofvan förmäles, uti sitt härhos öfverlemnade mern. hemställt. Stockholm d. 30 Augusti 1851. På RiddarluisUtskottets vägnar: Gust. Toll. IP. F. Dalman. Riddarh.Direkt:s härvid fogade mern. var af följande innehåll: Uti en till Riddarh.Direkt. ingifven skrift har IIr Kammarherren Nils Tersmeden, i egenskap af utredningsman i afl. fröken Charlotta Gyllenbååts bo, öfverlemna! eli transsumt af hennes d. 6 Juni 1846 uprättade testamente, hvarigenom hon disponerat ett kapital af 2000 r:dr b:co att ställas under Riddarh.Direktms vård på det sått, ”att den deraf fallande årliga räntan, efter 5 för ”hundradel, skall tillfalla Fru Majorskan Petronella Söderhjelm ”född Ekman, och efter hennes frånfälle, hennes döttrar Fröknarne ”Charlotta och Jaquette Söderhjelm, på det sätt att de under gemensam lifstid upbära halfva räntan hvardera, men att den, som ”den andra öfverlefver, derefter ensam får till sin död hela rän”tan tillgodonjuta; och skulle efter begges död denna ränta komma ”att, enl. Riddarh.Direkt:ns bestämmande, såsom pension tillfalla ”något behöfvande Adligt fruntimmer, helst med testamentsgifver”skan beslägtadt och hvars behof af understöd styrktes genom in”lyg af tvenne välkända Adelsmän”.
Om det invändes, att de slå under gäslgifvarens uppsigt, får jag svara, att de icke alltid förblifva i hans tjenst, utan komma till andra; och har då deras moralitet blifvit förstörd, så kommer sådant den öfriga allmogen till skada. Här är gjordt ett förslag, att militärer, då de resa i tjensteförrältningar, skulle föras gård emellan af allmogen. Jag har rest på lorpsyner, och erkänner, att det är ett af de största onera den indelle Officeraren har, men hellre än att hans färd blefve beroende af allmogen, skulle han vilja utbetala den största möjliga skjutslega; och det är dessutom icke endast för resor på sådane förrättningar, han nödgas betala skjuts, utan han måste äfven göra det vid resor till mölen och åtskilliga samlingsställen. Hr Hammarsköld har anfört ett exempel, der 2400 r:dr, 100 Cr bafra och 400 hållhästar utlofvades till en gästgifvare för hållskjutsens bestridande, och har dermed velat bevisa, att skjutspenuiugai ne borde ökas. Jag tror att detta exempel endast bevisar olämpligheten och omöjligheten Den ig Februari f. m. '99 alt komma till väga med en bättre skjutsinrättning genom entreprenader. Orsaken ligger deruti, alt da de skjutsskyldige bönderne äga, jemte minst ett par oxar, en eller två hästar, dessa hästar icke beständigt äro sysselsatte vid jordbruket utan kunna begagnas för en behöflig biförtjenst, hvartill de kunna användas utan att skadas af sk jutsningen: i o -t o 10 7 men deremot mäste den som atagit sig en skjutsentreprenad, hålla hästar, utan att kunna begagna dem till annat an skjutsning, i följd hvaraf skjutsbedrifvande genom entreprenad måste blifva dyrare. Hr von Hartmansdorff har ifrån Calmar län, der ingen hållskjuts finnes, exempelsvis anfört att flera förmögne gästgifvare i detta län finnas. Jemte det jag får vitsorda detta, får jag tillägga, att äfven flere förmögne sk julssky Idige bönder finnas, och dessa torde utgöra den största delen.
Om ordning då blifvit i myntet, så hade hvarken nu vid en stark skeppning, de utländska Vexlarne blifvit betalta 6 sk. mindre än 128 sk:s medelcurs, eller efter missväxten 1827 cursen stigit till i4o sk., hvarigenom de fattiga måste betala i5 procent mera för sin brödföda, än de annars behöft. Det - Den 17 December f. m. ta tror jag vara värre än de uppoffringar, som 1823 fordrades för verkställandet af en myntbestämning. Sedan 3:ne Talmän förut ej funnit Memorialet lagstridigt, anhåller jag vördsammast om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, och om votering, i hopp att kunna vinna densamma, emedan förra gången frågan förevar, nemligen om natten, icke särdeles många voterande voro tillstädes. Herr Ribenj Carl Willielm: Då frågan i Statsoch BancoUtskotten förevar, hyste jag den öfvertygelse, att den borde förfalla, såsom med realisationen icke ägande ringaste sammanhang. Jag anhåller nu blott, att för min enskildta tillfredsställelse få förklara, att jag i Utskotten, äfvensom vid förra voteringen härstädes, röstat emot deposit-räkningen. Jag anser den blott bereda ett spel med silfver, om uttrycket tillätes mig; och hvilken är det, som kan drifva detta spel? Jo några capitalister i Stockholm, som just i Depositräkningens tillvaro skola finna nya medel att hindra den beslutade realisationen. Man tror sig genom depositräkningeu bereda på förhand det lyckligare tillstånd, som vi hoppas, att realisationen skall medföra; jag fruktar, alt man misstagit sig, och jag tror, att det efter en tjuguårig oreda i penningeväsendet varit bäst, att utaf realisationen ensamt vänta de följder, som endast af den kunna åstadkommas. Friherre Sprengtporten, Jacob IVil - 42 Den 17 December f. m. helm: Denna enkla formfråga lär svårligen kunna betraktas ur någon ny synpunkt, sedan så väl Herr Grefven och LandtMarskalken, som Grefve von Schwerin klart och fullständigt utvecklat deri.
Naturligtvis hafva samma orsaker icke kunnat blifva utan verkan för den obesutne folk-klassen, hvars bergning befordrats genom deraf uppkommen större tillgång på lefnads-förnödenheter i förening med ökad arbetsförtjenst; och då, oaktadt det afbrott choiera-sjukdomen 183H vållade i allmänna rörelsen och varu-omsättningen, dessa för öfrigt.kunna sägas hafva varit särdeles lifliga, har man följakteligen goda skäl för den slutsats: att besutne allmogens välstånd vunnit tillväxt, samt att obesutne folk-klassen haft någorlunda jemn bergning och möjligtvis kunnat, med ordning och sparsamhet, förbättra sin ekonomiska ställning under loppet af detta qvinqvennium, — en slutsats, för hvilken bevis äfven kan hemtas derifrån: att krono-utskylderne utgått med större lätthet än förr, att utsökningsmålen ansenligen minskats, att exsecutiva auctioner på hemman och fastigheter mera sällan förekommit, samt alt värdet af hemman och jordlotter, så väl vid tvungen försäljning som eljest, visat sig vara snarare i stigande än i fallande. Man har ännu alltför få och osäkra uppgifter om inkomsten af Länets alla näringsgrenar och om invånarnes samtälta utgifter, till så vidt de stanna utom Länet, för att ens försöka en beräkning deröfver, till utredande af balancen och huruvida den slutar sig med öfverskott eller brist; mendet är i alla fall påtagligt, att en slik beräkning skulle slå bättre ut för Länet under nu ifrågavarande qvinqvennium, än under det nästföregående, fastän undsättnings-skuklerne till Stats-cassan och skuldsättningar hos Riks-DiseontVerket blifvit emedlertid afbördade till högst betydliga belopp. 12 § 3. Näringar. a) Åkerbruk. För Länet i det hela kan åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den, som frambringar bogsta värdes-producten, fastän trakter linnas, der andra näringsgrenar härutinnan tälla. Inom södra
PB denna frBga svarade nzr LaBoucl~dre nej, hvarpli tzrlaren frHgade mr Labouchbre, om han trodde, att kvinnornas roster skulle afgifvas for de med honom liktiinkande, hvilken frbga besvarades nekande af 1n.r Labouchbre. ilfi Pnithful Begg forklarade darpi, att i s&amp; fall hade mr Labouchhre intet argument alls. Mot kvinnans rostratt funnes inga andra skiil an sgdana, som hade sin rot i fordomen eller kiiuslan, och dessa vore inga skal alls for att forkasta de af kvinnorna nu fralustallda f ordringarne. E n annan forkamp f o ~ saken, mr Atherly-Jones, omnamnde, stt bland andra argument mot forslaget Aberopats kvinnornas ofornliga att biira vapen, men hnru minga i sjiilfva Underhuset skulle viil nfigonsin barn vapen? Ingendera af billens t v l skargaste motstindare, mr Labouchbre eller mr Radcliffe Cooke, sknlle ens antagas son1 ' trumslagarpojkar. Det hade sagts nf dem, att kvinnan Fenom indragande i partistrider skulle blifva okvinlig och fiirnedras. Huru d % alla partierna begagnade sig lrunde detta argument fra~nd~agas, af kvinnornas hjalp vid d e n? Tdaren frtigade, om de bida ifrAgavrwande herrarne kunde fornekn, att de ofta begagnat sig diiraf. Nu ryckte motsthdarne fram i slutna led, en nf desse, inr RcuZclzfe Cooke, forklarade, att en del af husets medlemmar, dB de tillfrigats, hvarfor de a~nnade rosta pB billen, svarat: sMin mor tycl~er om d e b. Andra hade forklarat, att de visserligen skulle rosta for billen, men att de onslzade, att den ej sknlle gB igenom. (Rop pil aNamn d e m!
Men däremot hålla vi för sannolikt, att en långt större kvalitativ olikhet finnes mellan båda, än hans motståndarinnor vilja medgifva. Men då man ännu ej med visshet känner gränserna mellan fcådas begåfningssfärer, så äro vi gärna med om, att äfven kvinnan må alltliterära notiser. friare tillåtas pröfva sina anlag i samhällslifvet. Tyvärr finnas i vår tid vissa sociala förhållanden — elier missförhållanden — som nog tvinga till ett sådant medgifvande åt kvinnoemancipationen. S-e&lt; Öfversättningsliteratur. Snart sagdt förr än vi vågat hoppas, uppfylldes den förhoppning, vi i ett föregående häfte uttalade, att löjtnant Tersmeden skulle ytterligare iaförlifva med vår svenska literatur ryska skrifter af framstående rang. Åter föreligger en mycket intressant publikation, fluten ur samma penna som » Den blinde ' musikern ». » Skogen susar » och andra berättelser är dess titel. Vill man sätta sig in i Rysslands, särskildt Lillrysslands egendomliga, djupt stämningsfulla folklif, hvars egendomliga lokalton ingen mer abstrakt skildring, vore den än en aldrig så väl, ja, mästerligt affattad resebeskrifning, kan fullt troget återgifva, så bör man ej försumma att gemomläsa denna lilla novellsamling. Hvarje rad, hvarje ord, kunde vi nästan säga, försätter oss in i en värld, — en natur och ett folklif, som för oss, västerns barn, äro nästan fullständigt främmande. Och dock, det är det egendomliga med Rysslands literära alster, att de ovillkorligen rycka oss med sig in i denna fördolda värld, så att vi känna oss lefva med Rysslands folk just i dess förhållanden. Detta skall ej * jäfvas af någon, som tagit kännedom om ett eller annat arbete, sådant som detta. Men, vi tillägga, det lifvet är ej ett lyckligt lif. Det ligger något oerhördt tryckt, något obeskrifligen vemodigt Öfver det hela. Den, som genomläser en eller par af dessa berättelser, skall ovillkorligen förnimma detta intryck. De bli den gamla sagan om ett folk, bundet i slafveriets bojor — med allt hvad däraf följer, äfven i inre afseende, af andjig förkrympthet, af nöd och elände.
Proposition N:o 16. 25 ligt meddelade uppgifter, för Häradsskrifvare!! i Norra Helsinglands fögderi vanligen på, året förekomme 159 mils resor, nära 100 dagar, som måste användas för dessa och till förrättningar utom hemmet, och 3,200 arks skrifning, äfvensom Kronofogden måste göra ungefär lika många resor för bevistande af de förrättningar, honom ålåge att öfvervara; att inom Södra Helsinglands fögderi förhållandet vore enahanda, med någon ej obetydlig förökning i göromålen för Kronfogden i och för möten, kronoskjuts och aflöning, i följd deraf, att Mo lägerplats är inom fögderiet belägen; att i det tredje fögderiet eller Gestrikland, väl förekomme något mindre resor, hvaremot, hvad Häradsskrifvaregöromålen auginge, den derstädes gällande Uplands skattläggningsmethoden i betydlig mån, äfven efter skatteförenklingens genomförande, utvidgade arbetet, enär detta fögderi erhållit större antal räntepersedlar, än något annat fögderi i riket och räntan ej utginge lika i proportion för helt hemman och fraktioner deraf, såsom för Helsinglanl efter en olika, något enklare method; samt att redan år 1822 det funnits nödvändigt att dela Helsingland i tre domsagor, till öfverensstämmelse hvarmed provinsens fördelning i administrativt hänseende jemväl skulle vara af obestridlig nytta. På grund häraf hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet föreslagit, att uti Helsingland, nu bestående af två fögderier, det norra och södra, ett tredje måtte inrättas nnder benämning af det vestra, och dertill läggas: från nuvarande norra fögderiet: Ljusdals socken med Ramsjö kapell med 4,696 invånare. Färila dito „ Kårböle „ „ 3,021 „ Loos dito 630 „ Ytter-Hogdals dito 1,030 9377 }nvånare; samt från nuvarande södra fögderiet: Jerfsö socken 5,053 invånare.
Ingrid, Ellen och några andra af dessa arma varelser lågo på sina knän och stirrade mot marken; andra åter stodo upprätt och tycktes med sitt frimodiga väsende vilja trotsa, eller ådagalägga sin oskuld. Slutligen fanns der bland de anklagade en af ålder lutande gumma, hvars ögon lyste af vansinnets hemska eld, och hvars hela beteende vittnade, att hon var omedveten om sin egenskap af anklagad. Hon stödde sig på sin kryckkäpp, betraktade de omkringstående med ett småleende och deltog i sången med lugn röst, hvars hvassa genomskärande toner hördes öfver alla de öfriga stämmorna. De anklagade omgåfvos af tio eller tolf ryttare af Södermanlands regemente. För en åskådare, som kunnat draga tankarne från det sorgliga och hemska i detta uppträde, skulle det varit ett nöje att betrakta dessa bistra, skäggiga, bredaxlade krigare i sina kragstöflor, runda fälbhattar och blå vadmalsrockar, som endast pryddes af det breda lädergehäng, i hvilket den väldiga huggvärjan var fästad. Det fanns bland dem ingen, som icke skördat sin andel af de ärofullaste lagrar, som svenska svärd någonsin skurit. De äldre daterade sin krigaräras anor från det tyska trettioåriga kriget; de yngre hade med Karl Gustaf tumlat om vid Warschau och marcherat på isen öfver Bält. Då sången var slutad, skyndade lagmannen nedför kullen, trängde genom folkhopen, som aktningsfullt öppnade honom en väg, så fort trängseln tillät, samt gick fram till Adolf. Denne blottade vördnadsfullt, men lugnt, sitt hufvud för fadren. – Olycklige, hviskade lagman Johan, – hvarför har du kommit hit? Jag ser i ditt ansigte att du rufvar på något ondt uppsåt. Begif dig härifrån! – Jag har kommit, för att öfvervara ransakningen, svarade Adolf, – och lemnar ej stället, förrän den är slutad. Lagmannen qväfde en suck och vände sig med rynkad panna bort. Han skulle velat säga mer, men de närvarande herrarne och några af nämndens medlemmar närmade sig honom.
Stbetns magnar: magnar: bets magnar: bets magnar: JAC. UE LA GARDIE. C. v. ROSENSTEIN. JON. ULLBERG. J. 0:s LONGBERG t. fanbtmnrffalf. laiman. n, re. Salman. n, re. Salman. ^uueljålL ^ag. 2lrt. I. Ditt ^erfonftg <5ft;DDö 2. %rt. II. Afgift af Sött/ ©gent>oui ocf; itöreffe m. m. §. 2. 2lf <£mbeté< od) ^jenftemän farnt betjente, m, fl 2. §. 9. SSeroillning af iorDbrufet 26. §. 28. $3enoillning af SSergwerfen, få ocf af färfFildte 9)la* nufacturter, iabrtfer, ^FBerf od) inrättningar på Sandet 34. §. 33. Q3cvoillning af Qwarnar od; flere inrättningar . 40. §. 35. SSemiUning af $ijFerier 42. §. 36. SBemillning af Capitaler, 5lctie*Q3o(ag, ©ocieteter, Qtajtor, <3öcrf od) Alllmänna inrättningar . 42. §. 39. SSemtllmng af $effamenten, ©åfrnor, §iDei*£ommi& fer, 2lrf, ipnD* od) c2öinft«medel . 44. 5frt. III. §. 4o. Afgift för ©aracter&iuffmagter 45. Sitt. IV. iöreflrifter, angåenöe f^ab mib Cantate ocf; ©fattffrtfntngen, S8erebmngö Dm 9)1 antals od) ©FattfFrifning ... 46. §. 51.
Banco, som varit uti RiksgåldsContoiret insatt, men nu finnes i Kongl. 124 Stats-Utskottets Betimkanden. Räntekammaren att disponeras, når sådant kan påfordras. Vid öfverläggning om såttet, att anskaffa hvad som vidare för detta behof erfordras, har, enar Stats-Verket icke eger andra tillgångar ån de ofvan uppgifne att anvisa, vål icke undfallit Utskottet huruledes sådant skulle kunna åstadkommas genom upptagande at lån emot afRiksgåldsContoiret utfärdade Obligationer och till ränta derföre jemte Capital betalning användas de 66,666 R:dr 32 sk., som på Allmänna Indragnings-Staten nu åro anslagne till årlig underhålls Summa för förre Kongl. Famillen; men då 2:ne för nationen vigtiga ändamål vid i frågavande liqvidations afslutande böra sökas, det ena, att, så vidt möjligt ske kan, förekomma utgiftens förökande medelst dryga räntor, och det andra, att icke derigenom åstadkomma Coursens ytterligare försämring, i hvilka afseenden Stats-Utskottet gör sig den säkra förhoppning, att genom Kongl. Maj:t Nådiga omsorger och bemödanden så må kunna tillvågabringas, att medel härtill icke annorlunda ån successive under flere åx måga erfordras, har Utskottet funnit sig ej böra tillstyrka denna utväg, men deremot ansett förstråckningen kunna göras af Banken utan äfventyr för Stats-Utskottets Betänkandeji« i afl dess soliditet, så vida Riksens Ständer bifalla, att förenämnde anslag på Allmänna Indragnings-Staten får frän Stats-Verket till Banken ingå, till dess forstråckningen varder fullt ersatt; likväl med den, till förekommande af ofördelaktiga verkningar, Kongl. Maj:* lemnade rättighet, att, der så erfordras, upplåna den bristande Summan i Metalliskt mynt, på det för Riket förmånligaste sått, och till godtgörande deraf, efter behof, samt så fort det utan fara för Coursens stegring kan ske, använda de medel, som i Banken dertill anvisas.