Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot denna Rådgifvande åtgärd har Rikets Ständers Justitieombudsman anmärkt: att den enskildhet i lagstiftning, som dervid åsyftats, men hvilken Rikets Ständer genom det afgifna lagförslaget velat motverka, är stridande emot 8y S. i Regeringsformen, dels emedan Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824, såsom af Rikets Ständer till alla delar antagen och stadfästad i 6 §. af lagen för Rikets Ständers Bank den 1 Mars 1830, jemlikt ordalydelsen i samma §. icke kunnat utan af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt af skaffas eller förändras; dels ock emedan ett af Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts sanktion öfverlemnadt lagförslag ej bort på det sätt antagas_, att en del deraf, styckad från det öfriga, utan Rikets Ständers bifall, i administrativ väg med den gällande lagen införlifvades. De af Hr Justitieombudsmannen sålunda anförde tvänne omständigheter hafva ej inträffat; ty Föredraganden och StatsRådet hafva icke tillstyrkt hvarken af skaff ande eller ändring af Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 eller antagande till större eller mindre del af det förslag lill lag för enskilda Banker, som Rikets Ständer hade till Kongl. Maj:t öfverlemnat, men litlen för Riksdagens afslutande ej medgaf att, i den för lagfrågors behandling stadgade ordning, pröfva och afgöra; ej heller hafva de tillstyrkt förslagets inför!ifvande med nämnde kungörelse. De hafva tvertom, på sätt StatsRådsprotokollet ådagalägger, yttrat dels att, under närvarande omständigheter, utfärdandet af en förnyad författning om enskilda banker i administrativ väg icke vore lämpligt, dels att pröfning skulle i hvarje serskildt fall äga rum, huruvida de i förrberörde lagförslag framställda allmänna grunder kunde vinna tillämpning. Dessa allmänna grunder innefattade egentligen vissa financiella bestämmelser, oberoende af den juridiska delen i förslaget och likartade med dem Kongl. Maj:t förut, såsom vilkor vid oklroy för enskilda banker, föreskrifvit.
Då denna utsträckning i afseende på ifrågavarande uppgifter torde finnas ändamålsenlig, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att ofvanberörde 2:ne momenter må erhålla den förändrade lydelse, som bilagde förslag utvisar. § 26. Ridderskapet och Adeln har återremitterat, men de öfriga tre Stånden hafva godkänt hvad Utskottet i föreslående § föreslagit; och är anledningen till återremissen hemtad från den utaf en ledamot framställda erinran, att en del utaf de uppgifter, som, enligt föreskrifterna uti § 25, skola hvarje år allemnas. icke komme i fråga att begagnas mera än hvart tredje år, i följd hvaraf det vore nödigt, att föreskrift meddelades, huru dessa uppgifter skulle under tiden förvaras, för att kunna tillhandahållas Beredningen det år, då uppgifterna borde begagnas. Utskottet, som dels funnit sig böra, uti § 7 af Instruktionen för Taxeringsförrältningarne, föreslå en sådan förändring, att uppgifterna angående brandförsäkrings-värdet komma att hvarje år läggas lill grund för taxeringen, dels medgifver behofvet deraf, att öfriga uppgifter angående fast egendom så vårdas, att de kunna tillhandahållas äfven kommande års Bevillnings-beredningar, har, för detta ändamål, till § 26 gjort eli tillägg och hemställer att detsamma måtte af Rikets Ständer godkännas. Bcvillnings-Utskultels Utlåtande M 34. § 27- Uti § 27 hade Utskottet sammanfört föreskrifterna om alla de uppgifter, sorn enligt Kornmitterades förslag ansetts böra af deri skattskyldige meddelas till ledning vid uppskattningen af hans egendom oell inkomster. Lika med Kommitterade ansåg Utskottet, att i allmänhet af skattskyldig icke ovilkorligen borde fordras andra uppgifter i dessa hänseenden, än sådana, hvilka al offentliga eller tillgängliga handlingar kunde kontrolleras samt att inga sådana inqvisitoriska eller vexatoriska medel borde användas, hvarigenom skattskyldig frestades lill osanna och bedrägliga uppgifter och lagen blefve förhatlig.
Departementen egde äfven det förhållande ruin, att hvarje vigtigare administrationsgren stöde under uppsigt af en särskild styrelse eller person, som sorterade under vederbörande Minister. leke ens Landshöfdingarne lydde i alla afseenden omedelbart under Civil-ministern, utan under Kammar-Kollegium; Eandtmätcrict hade sin särskilde General-direktör; Tullväsendet likaså; Telegrafverket och Statistiska Tabcllväsendet hvardera en fristående Chef; och nu sednast hade man äfven, för att gifva kraft och enhet åt åtgärderna för de svenska skogarnes vidmagtliållande och tillvext, tillskapat en särskild General-direktör. Men den svenska ungdomen finge vexa upp såsom den lokala myndigheten funne för godt, utan att nödig kontroll på dennes förfarande vore möjlig, utan att det fanns någon med tillräcklig myndighet, som hade sig särskildt uppdraget att vaka öfver, huru vederbörande i detta afseende fullgjorde sina pligter. Nödvändigheten af en sådan tillsyn öfver läroverken, som motionären åsyftat, syntes derföre obestridlig, helst det visat sig, att en dylik tillsyn ingalunda kunde åligga innehafvaren af den vid förra riksdagen inom Ecklesiastik-departementet inrättade ByråChefs-befattning för handläggning af ärenden, rörande allmänna uppfostran och undervisningen; enär den administrativa ledningen af rikets 69 elementar-läroverk med 528 lärare, samt de tusentals folkskolorna gåfvc denna embetsman trägen sysselsättning och icke lemnade någon tid öfrig lör inspektionsresor.
Förordningen den 28 Juni ijg8, att, vid försäljning a varor partivis med tre eller fere månaders betalningsanstånd för köparen , förskaffa sig dennes skuldebref, vare förlustig den i g Kap. 8 Handels-Balken bestämda rättighet till ränta från förfallodagen; vägrar äter köparen att för sålunda på tid köpta och af honom emottagna varor utgifva sitt skuldebref, anses han hafva frånträdt det betingade beta/ningsanståndet, och må säljaren sin fordran hos köparen genast utsöka. A■ >k. lill Exp.-Ulsk Hen 4 Mins , kl. 2 e «m Betänkande, i anledning af väckt fråga derom, att för reverser och invisning ar, ställde till viss man eller ordres, måtte bestämmas enahanda belalningsansvarighet, som för vexlar, m. ui. För införande af mera ordning och punktlighet i den större handeln, än nu eger tum, samt för tillvägabringande af ett naturligt rörelsemedel, har Herr Arnberg, uti ett till Vällofl. Borgare-St åndet ingifvet och till Lagutskottet hänvisadt memorial, föreslagit, att reverser och invisningar till viss man eller ordres måtte underkastas lika vilkor och behandling samt tillerkännas enahanda rältsförmåner i utsökuingsväg, som vexlar,. enligt. Lag för inrikes vexlar; i sammanhang hvarmed han hemställt, om icke uttryckligen förklaras borde, ”alt endossement in blanco å sådana förbindelser medför full solidaritet och ansvarighet för endossenlen,” samt att ”utgifvandel af reverser och invisningar till innehafvare eller sedelhafvare, såsom ej annat än ett slags bankpapper, bör för framtiden helt och hållet förbjudas alla andra, än Slatsbanken och enskilde Bankbolag, hvilka genom lag eller serskilda oktrojer blifvit bemyndigade att sådana kreditpapper utgifva eller åt sig utställa låta-"
Reträflände de af herr Iandtmarskalken och herrar talmän tillika gjorda framställningar, med hänsigt till dels ersättningen för besörjandet af korrektur-läsningen vid den, då riksdagen slutas, återstående tryckning af riksståndens protokoller, och dels vedergällningen för upprättandet af registren öfver samma protokoller, så skall Utskottet härom meddela sitt yttrande i det serskilda memorial, Utskottet ämnar ofördröjligen afgifva rörande kostnaderna för sagde protokollers tryckning, jemte några andra dermed gemenskap egande ämnen. Stockholm den 20 April 1848. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. SM*-Utskolte.t$ Utlåtande, N:o 127. % N:o 127. Ank. till Exp. Utik. dea 21 April 1848, kl. 10 f. m. Uflätande, i anledning af Kongl. Majus nådiga skrifvelse angående Majoren m. m. G. Krooks ansökning om godtgörelse för mi~ stade löne-inkomster. (U. A.) Sedan hos Kong!. Maj:t förre kommendanten å Ny Elfsborgs fästning, Majoren i armén m. m. G.
Direktionen öfver Arméens Pensionskassa att, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid nämnde Kassas räkenskaper för år 1861, afgifva underdånigt utlåtande; och får, till åtlydnad häraf, Direktionen underdånigst öfverlemna räkenskapsförarens öfver berörde anmärkningar infordrade förklaring, till det afseende densamma kan förtjena; hvarjemte Direktionen, för egen del, underdånigst får tillägga, att åtgärder blifvit vidtagna till förebyggande för framtiden af nu anmärkta bristfälligheter vid räkenskapen. Den nådiga remissen återställes härjemte i underdånighet, och Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, CARL AKRELL. GUST. SCHURER v. WALDHEIM. D. THORELL. e. f. Johan O. Jonsson. N. J. Rahmn. C. E. LAGERSTRÅLE. CASIMIR LEWENHAUPT. Stockholm den 30 December 1863. Förklaring öfver de af Rikets Ständers Revisorer framställda anmärkningar vid Kongl. Arméens Pensionskassas räkenskaper för år 1861. § 1. Det vore sannerligen att beklaga, om för det af Revisorerne uttalade omdömet, att hufvudboken skulle vara i högsta måtto ofullständig och otillförlitlig, kunnat andragas andra än i sak alls intet betydande skäl. Ty register öfver en hufvudbok, förd efter dubbla italienska methoden, deri folie-hänvisning emellan hvarje konto och post förekommer, är för revisionen obehöfiigt, såsom tjenande till intet, då räkenskapens sammanhang är rätta registret; och vidkommande uppgiften, att namn på en mängd konti, äfvensom rubriker å de i dessa konti förekommande kolumner saknas, så kunna dessa erinringar icke gälla några hufvudkonti, å hvilka de nämnde bristerna icke förefinnas, utan bilagorna till desamma.
Beträffande den uppkastade svårigheten för förändringen - Den 12 April f. m. 305 gen i afseende å Bankens embetsoch tjenstemän, såsom tillika hafvande ansvarighet för Bankens värd, så är den af ingen betydenhet, ty den befallningen kan öfvertlytlas på andra Bankens departementer, hvaremot de tjenstemän, som hafva att skaffa med lånerörelsen, höra dervid förblifva oell vid öfvergången flyttas ifrån Bankens till Riksg.cont:s stat. Det är klart, att dessa personer bibehållas vid sina nu innehafvande förmåner, så till löner som pensioner, såväl för sig sjelfve som deras enkor och barn ; men i män af afgång tillsättas efterlrädarne pä Kiksg.cont:s stat, och hela saken för sig går utan någon svårighet och utan rubbning af någondera verkens nuvarande förhållanden. Banken har genom en sådan öfverflyllning vunnit, alt fä, i händelse den summan, som BancoUlsk. föreslår, skulle bifallas, till den lånegren anvisade 6,500,000, eljest 5,500,000 r:dr obligationer, hvilka kunna ställas i det skick och vara af den beskaffenhet, att Bauken kail genom dem när som helst föröka sin reela fond lill motsvarande belopp. Det är lika tydligt att, om dessa obligationer successive äter inlösas med ett bestämdt belopp för äret, sä får Bauken ock skaffa sig uti inbetalningar från Riksg.cont. andra publika papper. Under liden är fonden förökad, och Banken har för sina vexlar i framtiden en fullkomlig säkerhet. Jag skulle tro, ali det ej låter disputera sig, att af alla läuerörelsegrenar, är den på fastigheter, oell alla andra, sorn höra till denna calhegori, den otjenligaste, den som alltid verkar svåra päkänningar å den metalliska cassan, åstadkommande kriser, der kriser eljest aldrig skulle komma i fråga, och förutan hvilken man kunde slippa lluctuationer i lånerörelsen, hvarigenom den enskilda välfärden i landet störes, utan alt gagna Banken för någon enda r:dr silfver i värde. Det är vigtigt äfven, att
Ståndet vid afgörandet först afsloge frågan och förklarade henne vara stridande mot sin rätt, och sedan när målet kommer frän Exped.Utsk. förklarade expeditionen vara riktig, emedan hon öfverensstämde med det beslut, som de tre öfriga Stånden fattat, öfver ett ärende, der alla 4 Ståndens samtycke erfordras. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har hemställt huruvida det kunde sammanstämma med Ståndets beslut att nu bifalla Exped.- Utsk:s förslag. Detta sammanstämmer på samma sätt som i alla öfriga frågor, der tre Stånds beslut är afgörande. Om också Ståndet här har afslagit frågan, då den förra gången förevar, så hindrar det alldeles icke Ståndet att godkänna en skrifvelse, som är af tre Stånd besluten, och det är denna åtgärd, som vi veta, här vara i fråga, och helt enkelt ur denna synpunkt sedt, är det, som jag tagit mig friheten tillstyrka bifall till förslaget. Hr von Troil, Sam. Gust.: Utan att vidare inlåta mig i Den 28 Juni f. m. 269 ämnet; hvilket, efter mitt förmenande är, af Frih:ne Cederström och Raab fullständigt utveckladt, anhåller jag endast alt fa förena mig med dem i godkännande af Exped.Utsk:s förslag till underdånig skrifvelse. Ilr von Hartmansdorff: I anledn. af Frih. Raabs sista framställning, anhåller jag att Ståndet ville fästa sin uppmärksamhet dervid, att det så till vida förhåller sig med denna fråga lika, som med grundlagsfrågor, att de fordra fyra Stånds sammanstämmande beslut. Jemförelsen med sådana ärenden, der 3 Stånd ega beslutande rätt, är sålunda vid detta tillfälle ovigtig. Frih. Cederström: I händelse frågan vore af beskaffenhet, att fordra alla 4 RiksShns sammanstämmande beslut och Konungens sanction, så skulle visserligen Frih. Palmstjerna hafva rätt i, att R. o.
Om således, öfver hufvud taget, tullafgiften för inkomne Manufacturoch Handtverkeri-varor uppskattas till en tionde eller tjugondedel af hvad den bort vara, anser jag ej någon öfverdrift finnas i en sådan beräkning. Man har t. ex. sett ofticiela värderings-instrument i denna väg upptaga silkesdukar till 13 sk. och sidenparaplyer till 34 sk. stycket. Den tull, som erlägges för på sådant sätt värderade varor, och som skulle vara ett skydd för lanflets egna näringar, är således i sjelfva verket endast en chimére. Tior till Ber ilin. Ut sk. Det af Höglofl. Utskottet anförda motiv för afsiåendet af mili motion, nemligen, att det vöre stridande emot de öfrige Stapelstädernas privilegier, att endast till trenne hamnar tillåta import af förut nämnde varor, är så mycket mindre väl grundadt, som, om en sådan princip vore rigtig, skulle allt hvarmed, handel drifvas kan, slafhandel ej undantagen, vara en Stapelstädernas obestridliga rättighet, och skulle äfven på samma skäl Kongl. Majit ej emot Ständernas önskan kunna i Tull-Taxan låta införa ett enda förbud. Stapelstädernes rätt till handels idkande sträcker sig ej, enligt min tanka, utöfver gränsen för hvad som kan vara nyttigt och fördelaktigt för hela Samhället. Då en import, sådan som den ifrågavarande, ej kan ske öfverallt under nödige controler, fordrar det allmänna interesset, att densamma endast får tillåtas på de ställen, der pålitlige controler antingen finnas, eller lätteligen kunna etableras. Uti min motion härom har jag bland annat anfört, att jag hemtat stöd för detta förslag, ej blott af sakens natur, utan ock af ett Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 3o September 1812, hvari tillåtelse att endast till Götheborg införa utländska bomullsväfnader samt bomullsgarn blifvit lemnad, äfvensom utaf Englands exempel, hvilket alltid åberopas till försvar för alla regleranden om utsträckt införselsrättighet.
Brahe icke klagade ötver utöfningen af 1812 års Bevillningsförordning, Utan öfver sjelfva dess princip, i afseende på tillämpningen deraf till Dannemora Bergslags Jerntillverkning. Friherre Mannerheim yttrade, att, om förhållandet vore sådant, vore åter de, som hade skäl att klaga öfver att på dylikt sätt hafva blifvit för mycket taxerade, visserligen för många, för att i detta afseende numera för den förflutna tiden erhålla rättelse. I anledning af hvad nu anmärkt blifvit, återremitterades StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 29 Maj på bordet lagda Betänkande, i anledning af Friherre Andert Cedtrströms Hietainen, inne. hållande förslag till ett förbättradt sätt till Bevillningens utgörande. Friherre Cederström, ffacob, yttrade det visserligen hafva varit ett misstag, att Friherre Anders Cederstrvms Dictamen blifvit till StåtsUtskottet remitteradt, emedan det endast anginge Bevillningen; Friherre Wrangels i Utskottets Betänkande omfalta anförande hade deremot bort af StatsUtskottet behandlas, emedan det innehåller förslag, att Embetsman» Den 3 Juni. e. ni» 77 Rens löningsstater böra fegleras efter in natura. Han anhöll således om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, med begäran att Utskottet öfver detta sednare anförande måtte sig yttra. I anledning af hvad sålunda blifvit an* fordt, blef StatsUtskottets Betänkande till Utskottet återförvisadt. Efter förnyad föredragning bifölls StatsUtskottets den 29 Maj på bordet lagda Betänkande, angående det åt Vester, samt Norr* bottens Läns Invånare meddelade lån. Herr Eckorn, Pehr Adolph, uppläste följande:
Skåne gäller hufvudsakligen, enligt Kongl. Förordningen den 16 Oktober 1723, att klockarne „njuta och behålla sitt vanliga offer i kyrkorna, jul, påsk och pingst, jemväl ock Allhelgonadag, der sådant offer af uråldriga tider varit och ännu är i bruk; äfven ock vid brudvigsel, barndop och kyrkogång, som vederbörande vid slika tillfällen det frivilligt utgöra,, samt att, „der helgonskyld varit van att utgifvas och ej blifvit afskaffäd, jemväl påskmat i de socknar, der sä af ålder sedvanligt varit, njuter klockare nu som förr; men vid begrafningar får klockaren forbonde eller hustru 8 öre silfvermynt och för en dräng eller piga 6 öre silfvermynt och ej mera., För Blekinge, der så kallade offer åt klockaren ej i författningarne omtalas, stadgar Kongl. Resolutionen den 8 Januari 1735 i afseende å helgonskylden detsamma som för Skåne gäller. „Hvad åter den så kallade klockareskeppan vidkommer, och hvarest ingen helgonskyld betalas, så bör den utgöras af hvart hemman, litet eller stort, efter nummern,; hvarjemte uppräknas några af gammalt brukliga löneförmåner: „af skogsboerna smör: af öboerna nå gon torkad fisk, som svarar deremot, samt penningebidrag vid vissa förrättningar o. s. v. Enligt hvad i motionen förmäles, förefinnas en mängd andra prestationer, som ingå i klockares löneförmåner under olika benämningar. Och författningarne synas i allmänhet hafva velat undvika att göra rubbning uti hvad som af ålder varit i fråga om dylika lönevilkor vanligt, men som varit olika inom olika provinser.
CommerceCollegium, genom Kungörelse af den 31 Mars samma år, stadgat: ”att hvar och en, som åstundar försäkra sig emot Conflscationsanspråk å husväfnader, hvilka, tillverkade å Landet, äro ämnade till salu i Städerne eller vid Marknader på Landet, må ege, att Söndagarne, efter Gudstjenstens slut, uppvisa slika väfnader, hvilka, sedan genom grannars vittnesbörd med visshet utrönt blifvit, att desamma äro i Socknen förfärdigade, böra förses med en af Kyrkoherden och Kyrkovärdarne, eller, i händelse Kyrkoherden är hindrad, a£ de sednare, jemte Kronobetjenten i orten, undertecknad Attest, som innehåller tillverkarens namn och hemvist samt styckets bredd och längd; kommande attesten att fästas vid ändan a£ stycket, samt genomdragningen af Attesten och stycket, att förvaras under Kyrkoherdens eller Kronobetjentes Sigill, och böra mängden af väfnader, som årligen på nämnde sätt afstämplas, dagen dä stämplingen verkställes, samt tillverkarens namn, upptecknas i en särskild bok, hvilken med noggrannhet vårdas”; Ändamfilet med denna Förordning skall utan tvifvel vara, att förekomma handel med lurendrejade varor; men, längfc Éesn. osli Ekon. tltsk. Betånkanden. i^i ifrån att uppfylla lietta syftemål, lagger den endast nya och olideliga band på den husliga industrien hos Svenska Allmogen, försvårar afsättningen af dess produetioner genom invecklade omvägar och underkastar producenterna sjelfva ständige chicaner och lidanden, sorn, oaktadt ali försigtighet ä allmogens sida, icke stå att undvika.
Kollegii tanke, tagas i hufvudsakligt betraktande, att, då egendomen, enligt hvad Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers hemställan den 8 Mars 1770 utfärdade Resolution utvisade, till Direktören Odel, hans hustru och efterkommande öfverläts, sådant skedde i öfverensstämmelse med stadgandet i § 2 af 1739 års Manufakturprivilegier, som, bland annat, innehöll att, i de städer, der sådane hus och byggnader funnes, som kunna umbäras, desamma skola öfverlåtas till dem, som der ville inrätta nyttiga fabriker och af dem, barn och efterkommande, sedermera såsom annan välfången egendom egas, nyttjas och bibehållas så länge de fortsatte och drefve de derstädes inrättade verken och att således nuvarande innehafvarne, såsom Enkan Odels barnabarn, egde ständig besittningsrätt till såväl huset som appreteringsverket, men genom det gjorda anbudet att få samma egendom till sig lösa, åsyftade att vinna befrielse från den dem åliggande skyldighet att der alltid vidmakthålla en dylik inrättning. Vid sådant förhållande och då berörde egendoms öfverlåtelse till Odel och hans efterkommande egt rum med väsendtligt afseende å de af honom ådagalagda förtjenster om den inhemska sidenappreterings-konsten, kunde det, efter bemälde Kongl. Kollegii åsigt, icke med stöd af billighet fordras, att innehafvarne af verket, för vinnande af befrielse från förenämnde åliggande, skulle erlägga fulla eller större delen af värdet för den egendom, de och deras slägt på sådane grunder och under så lång följd af år innehaft. Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg hade jemväl hos Kongl. Kollegium visat, att de i flera år till Kronan erlagt bevillning för fastigheten efter ett antaget värde af 13,000 R:dr Banko; och då det icke heller borde lemnäs utan afseende, att de i och för de till följd af föreskriften i 1840 års
Den ledamoten, som beklagade sig öfver oformligheten att reservera sig emot reservationer, torde erinra sig, att den ena oformligheten blir en följd af den andra, nemi. att då skäl anföras sedan besluten äro fattade, som icke förut meddelats, så följer deraf, alt de, som äro af olika tanke, söka möta dessa nya skäl. Det hade således tillhört vederbör, att, förrän besluten fattades, anföra sina skäl; då skulle icke motskälen efter beslutens fattande blifvit framställda. Hr R osen blad, Bernh.: Jag får vördsamt föreslå, ali R. o. Ad. måtte besluta, att till slutligt afgörande företaga StalsUtsk:s utlål:n N:is 5a och 212, röi:de passevolanceafgiflens eftergifvande och ett motsvarande anslags uppförande på riksstaten, samt BondeSt:s i sammanhang dermed gjorda inbjudning, så snart R. St:s beslut rörtde öfriga på ordin, riksstatens utgiftstitlar förekommande poster blifvit definitivt bestämda. Frih. Sprengtporten: I anledn. af Hr Bråkenhjelms sista yttrande, tager jag mig friheten framställa den önskan, att han ville göra en jemförelse af mitt yttrande, rör:de stora flottan i min reservation och milt yttrande till R. o. Ad:s prot., då frågan discuterades. Jag vågar tro, att han deruti skall finna tillräcklig öfverensstämmelse, och alt den reservation jag framställt mot R. o. Ad:s beslut iden punkten, grundar sig på det yttrande jag förut inom detta Stånd afgifvit. Hr Bråkenhjelm: Som Hr Rosenblads förslag inkommit midt i en discussion om ett annat ämne, får jag erkänna, att jag icke med tillbörlig uppmärksamhet afhört detsamma. Jag anhåller alltså vördsammast, att nämnda förslag, såsom till bordet aflenmadt, måtte af någon cancellist få uppläsas. I anledn. häraf upplästes Hr Rosenblads förslag, så lydande : ”Jag får vördsamt föreslå, all R. o. Ad. matte besluta, att till slutligt afgörande företaga StatsUtsk:s utlåt.