Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under inflytande häraf var det min mening att då genast med några rader gendrifva nämnda uppsats ' författarinna, men vid närmare öfvervägande var det omöjligt att icke medgifva, det hon ju ändå i viss mån hade rätt: det kan blifva för mycket äfven af det goda, o c h ordning, urartande till pedanteri, är alls inte att rekommendera. Alltså beslöt jag, att inte låta solen gå ned öfver min vrede, utan afbida den stund, då den allt försonande tiden lagt sitt helande balsam på mitt sinnes sår och jag med lugn kunde gripa till pennan för att åt fru Aktsam och hennes mer eller mindre likasinnade medsystrar återeröfra någon liten bit af det anseende, s o m Hedda Lengauer så obarmhärtigt bortsopat. Och då frågar jag allra först: A r det nyttigt att i » damernas egen », som j u är en tidning för kvinnan och hemmet, predika en sådan lära som den nämnda uppsats innehåller? Hafva vi icke fastmer af nöden alt studera de stycken som, dess bättre, ofta i vår tidning förekomma, de där uppmana till ordning och aktsamhet inom hemmet? Jo, helt säkert. Låtom oss blott ett ögonblick tänka efter, hur det skulle se ut i det hem, där frun till hufvudregel hade dessa o r d: » I mitt hus skall det då inte aktas! » Huru skola vi ej vid vårt inträde där allra först varseblifva den nersolkade mattan, de ovårdade växterna m. m., och stanna vi då så länge, att vi bjudas på kaffe eller te, så händer det säkert, att vi blifva serverade i den spräckta servisen, alldenstund nog ingen annan finnes. Tid o c h omständigheter i förening göra äfven sitt till att rycka oss mer och mer ned från ordningens o c h aktsamhetens höjder, så att vi väl behöfva att fasthålla så mycket som möjligt af dessa principer. Det blir skralt nog ändå mången gång. Ett gammalt ordspråk säger j u: » Lämnar man » en viss person » ett finger, så tar han snart hela handen », och detta tror jag med fullt fog härvidlag kunna tillämpas. Ha vi blott börjat att gifva efter, så ryckas vi nog snart helt och hållet ned i oaktsamhetens djupa ström, där vi icke komma att sakna sällskap på vägen.
Ständer hemställa, att, i öfverensstämmelse med den af Utskottet i förberörde måtto antagne tydning af 15 Cap. 2 g. RättegångsBalken och Kongl. Brefvet den 27 Maji t8.2i, en Förklaring må blifva utfärdad, med til 1- kännagifvande, att, genom 1801 års Bref, någon ändring af 15 Cap. 2 §. RättegångsBalken, eller någon inskränkning i de Stadganden, som deri finnas, angående rättigheten , att föra andras talan,ficke blifvit meddelad. I afseende åter på Anders Danielssons särskildta yrkande, att Domstolarne må förlora all rätt, ej mindre att vägra tillåtelse för någon, att inför Rätta föra andras talan, än äfven att för vanvördeligt akrifsätt eller inblandande af hvad till saken icke hörer, dömma någon förlustig rättigheten, att såsom Fullmägtig gagnas; så enär det ovill - 122 LagUtskottets Betänkandett. korligen mäste tillhöra Domaren, att pröf«« va huruvida ett Rättegångsombud eger de egenskaper Lagen föreskrifver, och att, i motsatt fall, skilja Fullmägtigen från saken, samt härtill kommer» i afseende på hvad Anders Danielsson vidare anfört, att den, enligt Utskottets tanka , icke kan kallas skickligt och förståndigt Ombud, som i saken inblandar hvad dertill ej rätteligen hörer, och, på ett oförståndigt och oredigt sått sin hufvudmans talan utförer J äfvensom med Domstolens värdighet ej kan förenas , att en person , sorn brukar vanvördeliga ord eller åthäfvor mot Domare och Parter, vidar© får såsom Ombud begagnas j alltså har Utskottet icke funnit skäl att Anders Daniel** sons Motion i denna del bifalla. Dock hem&tälles detta tillika med en Ledamots särskilda tanka, vördsamligen Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning,. Stockholm den 8, April 1823.
Sbsom litter&amp; kritilcer har hon publicerat en studie om realismen inom konst och poesi och sin slcaldiska begtifning har hon afven stdlt i hnmanitetens tjgnst genom ett stort antal poemer, d k amnena hufvudsakligen utgora hat mot tyranni, karlek till fosterland och frihet, kamp for humanitet. Concepcibn Arenals tankar i kvinnofrAgan finnas strodda i niistan alla hennes slrrifter, men knnna sagas vara koncentrerade i tvk PA slcilda tider utgifna; La nzzcjer del poruenir (Framtidens kvinna) och den tretton &amp; r senare publicerade La !nzzcjer cle su casa (Hemmets kvinna). I den forsta af dessa slcrifter anser hon Irvhnan synnerligt agnad for det priisterliga lrallet. )) En kvinna)), siiger hon,)) kan nh det hogsta, hon lcan vara Gnds moder, hon kan bli martyr, helgon och mannen Bgnar heme sin dyrlian frarnfor altaret, men anser heme pH sarnnla gAng ovgrdig att beldiida ett priisterligt %inl~ete. Ja, hon mB ej ens djgrfvas soka den lggsta kyrkligs tjiinst. DB kvinnan af naturen &amp; r mera deltagande, Inera religios, lnera kys1.c an mannen, synes hon scS, mycket mera clanad for prastlmllet, frainforallt inom den lcatolskn Isyrhan, som foreskrifver celibat och oronbikt. 2 I frdga om det borgerliga omrtidet, s5i.ger hon:, Officielt erkiinnes kvinnans lhplighet son1 statschef och boc~f6rest$nclersl~a, men h a d som ligger diiremellan vore absnrdt af henne att strafva till.
Kan det väl vara billigt att hans skyldighet i detta fall skall blifva beroende deraf, om Tinget råkar inträffa några dagar förr eller sednare, eller om den nya köparen haft contenance att låta ett eller annat Ting gå förbi utan att fullgöra lagens föreskrifter om lagfarts sökande? Med något skäl kan man icke påstå, alt lagstiftningen bör grundas på sådana principer. Ganska försigtigt har man här framhållit den omständigheten, att transporten skall ske förr än tiden till lagfartens sökande inträffat. Talarens juridiska erfarenhet har väl, skulle jag tro, öfvertygat honom om, att underslefven icke äro inskränkte till blott några få fall utan att de s. k. transportköpen ofta nog äro så gamla, att flera Ting gått förbi, vid hvilka afhandlingarne hort presenteras. Efter den lagtolkning, som i sednare lider gjort sig gällande, finnes ingen preskriptionstid för befrielsen från kartering af köpetransporter; denna befrielse tillgodokommer såväl den ena som den andra, utan afseende på huru lång tid, som må hafva förflutit ifrån det köpet transporterades och till dess köpebrefvet för lagfarts vinnande upvisas. Om man än i sednare tider fått ett eller annat prejudikat till stöd för den fordrade befrielsen, så torde man likväl frän förflutna tider kunna framdraga praejudikater i motsatt syftning. Det är således ett omtvistadt och olika åsigter underkasladt förhållande, som man vill för framtiden bestämma på ett sätt, att lagens tillämpning må för alla blifva lika. Den omständigheten alt alla komma att inför lagen och utaf densamma lika behandlas, har den värde talaren, i sina billighets-raisonnementer, lemnat ovidröd. Det är likväl för lagstiftningen hufvudsaken, att låta alla vederfaras lika rätt. Man må icke bereda den ena en fördel och betaga densamma en annan, ty inför lagen hafva alla lika anspråk att under enahanda förhållanden ega samma rättigheter och skyldigheter; och derföre förnyar jag min anhållan om bifall lill Utsk:s förslag. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde H. Ex. Hr Frih o.
Yid §§ 140 ock 141 förekommer ej något att erinra, hvadan samma §§ torde få bibehållas oförändrade, vid denna lydelse: 18:o. Obligationer af Låne-banken, härledande sig från dess, före år 1830, gjorda upplåningar, få icke i Banken belånas. För de lån, hvilka mot berörde pant utestå oliqviderade, erlägges fortfarande 5 procent ränta årligen; och så snart Bankolånet mod obetald ränta uppgått till lika belopp med obligationen och dess upplupua ränta, skall i allmänna tidni ngarne derom trenne särskilda gånger tillkännagifvas samt, med upptagande af så väl obligationens, sorn lånets nummer, summa och namn, utsättas en preskriptionstid af ett år, inom hvars förlopp låntagaren, så framt han önskar att obligationen vidare begagna, eger att till liqvid sig infinna, vid påföljd, att Bankens skuld, i annat fall, mot dess fordran qvittas samt obligationen, såsom fullt infriad, afskrifves och dödas; egande Fullmägtige att äfven hädanefter låta infria Lånebanko-obligationer, då sådant af innebafvarne äskas. 19:o. Mom. 1. De lån, hvilka blifvit från Banken utgifna mot inteckning i fast egendom och förbindelse att liqvideras på 33j år med 2 procent årligen i silfver utaf lånekapitalets primitiva belopp, inbetalas antingen i enlighet med skuldförbindelsernas innehåll, eller efter de i Kongl. Kungörelsen af den 6 Mars 1830 stadgade grunder sålunda, att, i händelse ett dylikt lån till sitt återstående belopp på en gång före utsatt termin varder liqvideradt, det sätt för uträkningen begagnas, som för gäldenären fördelaktigast utfaller.
Dert 27 e. tti. 1511 Och hvad slutligen angar Waktmästaren, föreslår Utskottet, att de 75 R:d. han nu uppbär af RiddarbusCassan må ökas med 45-B:d. eller tillhopa 120 R:d., då hans totala lönebelopp, sammanräknade med de 30. R;d, han erhåller från StiftsCassan, således kommer att bestiga sig till 150 R:d. Banco. Sedan Utskottet på forenämnda sätt i princip Föreslagit den lönetillökning för Riddarhuset* Tjenstemän, sorn Utskottet anser lämplig, och då det redan härofvan är visadt, att Riddarhus» Cassans tillstånd för närvarande ej kan medgifva denna lönetiilökning, utan att särskilda utvägar dertill utfinnas; 8tertiär det nu för Utskottet att besvara den anN dra hufVTKifrågan, eller genom hvilka utvägar sådana tillgångar för RiddarhusGassan må kunna vinnas, att lönetillökningen kan verkställas. Herr Grefve Posse har uti ett bos Ridderskapet och Adeln gjordt anförande yttrat den förmodan, att en sådan utväg skulle kunna påräknas, i händelse Ridderskapet och Adeln med honom delade öfvertygelser, att vid nästinstundande Riksdag, då nya Riddai husDirecteuier, enligt 50 §. i RiddarhusOrdningen, kotnme att väljas, Sa väl de nu redan vid detta Riksmöte valde Directeurer, om de å nyt» blefvo bibehållne vid detta förtroende, såsom ock andra Ledamöter af Ridderskapet och Adeln skulle utan betänkande, på sätt 1312 Den Juli e. itc. fordom skett och lika med den nuvarande Ordföranden. Hans Excellcnce m. m, Herr Grefve Brahe, Staga sig detta förtroende ut;an att derföi-ö njuta något »särdeles Honorarium, hvarigenom en saker besparing i Cassans nuvarande tillgångar vore att påräkna, eller om det icke helt och hållet skulle kunna indragas, åtmindstone mindskas till en betydlig del. tt Ol-H <5 Jemte det
• — Vax-, gula Ljuskronor, alla slag Läder, Cardina ns-ski n n Färgade eller tryckta skinn — Sä ms ka (le dito Lök, alla slag .. .. Metaller: Bronze och Pläter, arbetad . Qvantitet. • • • • fe. 1,964 förb. förb. förb.* fe. 990 förb. förb. förb. förb. Kannor 9 Styck. 222 fe. 377 förb. förb. förb. fe. 2,220 fe. i,333 förb. St. 223,782 förb. förb. förb. Tor i,58ai Kannor 190 Lfe. 2,536 i 1 förb. Nålar, alla slag, utom Sy. Papper, Brunt och Blått — Olifant • Guldoch Silfver. Mai ad t . • — andra slag - Perlemor, arbetad Perlör, utom ägta och VaxPiphufvuden, utom omonterade af S Plymer, andra slag än StrutsPomada Serpentin-sten, utom Mortlar, arb Silfver, arbetadt . Silke, färgadt .. Skedvatten ... Sköldpadd, arbetad Smink • • Snus, utom Spanskt Solfjädrar Spannmål, Gryn, alla slag — Mjöl, Hafre och Korn Speglar Spetsar Strumpor, Silkes— Bomulls — Red garns Stärkelse, hvil . Svampar, matnyttige Sågblad Såpa Tapeter , alla slag Tegel: Mursten — Taksten Tenn, arbetadt Tobak ,< spunnen . Tryffel Tråd: Guldoch Silfver — Jernoch Stål. — Kopparoch Messings — Bomulls-, färgad Tvål, parfumerad Un , kammad Ur, alia slag Ris 5 Ris 18 Böcker 106 skui fe. 741 förb. fe. 164 ’ Lfe’. *323 Lfe. i,o56 förb. Lfe. 120 förb. förb. fe. 12,552 Stycken 55 • • » • • •
Har embetsman, som i 11 § omtalas, genom falska räkenskaper eller böcker sökt dölja sitt tillgrepp, såsom att han uteslutit influtna medel eller upptagit dem såsom restantier, eller å räkning uppfört utbetalningar, som icke skett, eller har han, till bristens döljande, undanskaffat handlingar, företett veterligen oriktiga verifikationer, eller föröfvat annat sådant bedrägeri; straffes, ändå att han det förskingrade ersätter eller säkerhet derför ställer, med straffarbete från och med sex till och med tio år; vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig. 13 §. Lånar förman af underordnad embetsman veterligen sådana medel, sorn honom å embetets vägnar anförtrodda äro; varde afsatt och, om skada deraf kom, dömes ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. Lånar förman i uppbördsverk medel af underordnad uppbördsman eller redogörare; varde afsatt, ändå att de medel ej till uppbörden hörde. / I 49 14 §. Släpper embetsman, som öfver fånge eller häktad person inseende häfver, honom med vilja lös, eller hjelper honom att undkomma; då skall han förklaras ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och dessutom dömas till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Släpper han fången eller den häktade af vårdslöshet ; varde afsatt och derjemte dömd, om vårdslösheten grof var, till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år, och, om den mindre var, till böter. 15 §. Underlåter eller försummar embetsman vid Statens kanaleller slussverk eller annan sådan vattenbyggnad eller jernvägsanläggning hvad honom, till förekommande af olyckshändelse, åligger att iakttaga, så att skada lätteligen ske kan; varde afsatt och straffes dessutom, om skada timar, med straffarbete i högst två år, men i annat fäll med fängelse i högst sex månader. Var vållandet groft; må han ej vidare i dylik befattning nyttjas. Sker sådan underlåtenhet eller försummelse uppsåtligen; varde den brottslige dömd ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och dessutom straffad efter ty i 19 Kap. 11 § sägs. 16 §.
Den jord, som fordom varit donerad till Ronneby såsom stad, äges ännu till en del af köpingens invånare, men till det öfriga af andra personer och är delad i smärre skiften utan gräns för klyfningen. För köpingen är särskild läkare antagen, äfvensom der finnes ett pri v i - legieradt apothek. Köpingens fattigvård är afskiljd från socknens, och utgifterna dertill äro ganska betungande, enär icke mindre än 124 fattige måste förses med understöd. Christianopels köping är af ringa betydenhet. Der finnas blott 2 handlande samt några handverkare. Carlskrona landskontor och kansli den 30 December 1848. R. Trägårdh. TABELL för Landet Krono-Fisken Insockne Frälse-Hemman Utsockne Dito Fralse-Skatte-Hemman. Ecklesiastika boställen. Lotshemman, Skatte . Skattlagde bebyggde Torp, Utjordar med flere lägenheter utan mantal som ej under något hemmans ränta äro inbegripne, Skatte Dito Krono •••••• Dito obebygde Oskattlagdo, bebygde dito, deraf Råtsmanstorp 1,467 st Bebygde Lägenheter, afsöndrade från hemman på viss tid eller lifstid Skattlagda Fisken och Fiske-lägenheter af serskilda slag, som ej unde något hemmans ränta äro inbegripna, Skatte Dito Krono Tull-mjölqvarnar med 167 par Stenar Tull-sågqvarnar, grofbladige Husbehofs-mjölqvarnar utan Husbehofs-sågqvarnar Stampar Kopparhammare Ämneshammare Pappersbruk . Tegelbruk Oljeslageri . Garfverier Breselieqvarnar Bryggerier Färgerier Bomullsspinnerier Berättelse öfver Blekinge Län för 1843—1847. i n o ju Bleki n «• e L ä n. ning efter 1841 och 1845 års Förordningar. Ständiga Räntor. Klereci-Statens underhåll. 1,596 2,771 16 10 24 l / TABELL för Städer ne ‘ Hus, Tomter, Verk och Inrättningar. Jord.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkande å dels bifall till §:n oförändrad, och dels bifall till densamma med förändring af tidsbestämmelsen leni år till tio år; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades många nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvanberörde förändring, då svaren utiöllo med många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Biföllos. 18:de §:n, Gr. Sparre: Genom Utsk:ts beslut att bibehålla suspensionsstraffet, i hvilket beslut jag var af skiljaktig mening,ehuru jag erkänner att jag vid 15:de §:n i 2:dra kap. försummade att yrka återgång till K. M:s Propos., har denna §, sorn var fullkomligt på sin plats i det K. Förslaget, blifvit helt och hållet lösryckt från allt samband med öfriga stadganden. Då nu suspensionsstraflet blifvit bibehållet för flera brott af embetsman, skulle det tilläfventyrs icke vara lämpligt, om dessa finge vara in suspenso. Jag hemställer alltså att någon rättelse måtte vidtagas i afseende på denna §, som Utsk:t af förbiseende kommit att oförändrad underställa R. St:rs pröfning, och anhåller derföre om återremiss. Frih. Armfelt: Jag förstod icke rätt den siste värde talarens mening. Om med en återremiss skulle åsyftas, att de brott, för hvilka suspensionsstrafT är stadgadt, skulle blifva preskriptibla, kan jag icke dela hans åsigt, utan tror tvärtom att denna § ganska väl försvarar sin plats, hvarför jag anhåller att den måtte af R. o. Ad. godkännas. Gr. Sparre: Jag skall anföra några exempel på brott af embetsman, der suspensionsstraff är stradgadt och der det 41S Den 11 Jali e. m. kunde vara lämpligt att preskription gällde.
Åberopande hvad i denna statsangelägenhet af (lere motionärer, deribland framlidne Stats-sekreteraren för Ecklesiastik-ärenden sedermera Presidenten v. Hartmansdorff', anfört blifvit; samt tryckt till Ständernas Ekonomi-Utskott inlemnats, väcker jag det förslag: att Kikets Ständer måtte förnya deras underdåniga anhållan om inrättande af ett Öfver-konsistorium, efter de grunder, som den framlidne store Konungen Gustaf Adolf och hans Riks-kansler, Axel Oxenstjerna, utstakat, sammansatt till hälften af andlige och till hälften af verldslige män såsom ledamöter. Stockholm den 50 November 1862. C. A. Bogeman. 262. Af Friherre SietTäi&ai^ angående anställande af edsvurna pro tokolls j drande vid Häradsoch Rådstufvu-rälter. Utan att kunna intränga till djupet af de brister, som vidlåda vårt domareväsende, har jag dock, i likhet med många andra, kommit att förfara olägenheterna och de möjligen stora vådor det har med sig, att vid våra Härads-rätter och Rådstufvu-rätter icke finnas protokollsförare, som, edsvurna och med ansvarighet uppfatta, justera och förvara ordagranna förloppet af en rättegång. För närvarande är det domaren sjelf, sorn för protokollet, omedelbart och på samma gång som han följer de rättegångar, som vid domstolen förekomma. Skulle ock domare finnas, som nöjaktigt kunde sköta tvänne så maktpåliggande sysslor, som domarens och protokollsförarens, på samma gång, så ligga dock för de rättssökande alltför stora vådor förenade deruti. Gemenligen går det nu så till, att domaren, under det han leder rättegången, gör då och då några anteckningar, dem han sedan vid sin hemkomst sammansätter till ett protokoll, som sedan får lösas af parterna. 632 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Men i allt för mänga fall uppfattas vid domstolen icke något protokoll, än mindre justeras, utan, domaren uppsätter protokollet ur minnet sedan han hemkommit till sin bostad.
Om det sålunda vore på förhand bestämdt, att hela sträckningen från Cathrineholm till Nässjö borde blifva stambana, så kunde ansvaret för jordersättningarne utsträckas till större delen af provinsen Östergötland och för hela banan regleras i ett sammanhang; hvaremot, om endast sträckningen emellan Cathrineholm och Norrköping, anses såsom stambana, det icke rimligen kan begäras att andra delar af denna provins än de, som angränsa sjelfva banan, skola bidraga till expropriationskostnadernas bestridande. Detta utgör, enligt min tanke, ett så vigtigt skäl för att redan nu bestämma östra stambanans rigtning, att jag icke kan inse, huru just de, som ifrat derför att kommunerna skola kostnadsfritt upplåta den för stambanorna erforderliga jord, kunnat anvisa medel för en stambana emellan Cathrineholm och Norrköping, i stället att till påbörjande af östra stambanan från Cahtrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga beloppet.“ 68 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. Angående norra stambanan: af Herr Grefve Cronstedt, Fr.: “Stats-Utskottets förslag i afseende på rigt ningen af norra stambanan afser en sammanjemkning emellan de båda stridiga meningarne: öster och vester om Sigtunafjärden. Det är således ett förmedlingsförslag och dess förtjenst är att söka uti det försonande syftet. Antagligheten måste åter bero af det sätt hvarpå, dels det allmännas fördel eller statsintresset blifvit tillgodosedt, dels lotterna åt hvardera sidan tillmätta. De brister man tillräknat det Kongl, förslaget, hvilket afser norra stambanans ledande ifrån Stockholm öfver Stäket till Örsundsbro och vidare i rigtningen åt Sala, med en sidobana ifrån Örsundsbro till Upsala, hafva förnämligast varit, dels att en sådan bana komme att vid genomlöpandet af 2:ne till en del af Mälarens vatten omgifna härader inom Upsala län, framdragas i närheten af nämnde sjö, dels att den förbindelse emellan Stockholm och Upsala, som på detta sätt beredes, blefve omkring mil längre än om banan droges öster om Sigtunafjärden.
59 randet af dithörande frågor fordrade insigt i så många olikartade kunskapsgrenar, att man dervid ofta måste vädja till andras erfarenhet, hvilket i mindre stater alltid blefve händelsen, när frågan är af den natur, att dess lösande på experimentel väg fordrar stor medelstillgång; dels ock att, ehuru uppfinningar af värde visserligen numera icke länge kunde undgå att blifva föremål för offentligheten, och så förtjenstfull en del af den utländska militär-litteraturen än ock vore, en på denna väg inhemtad kunskap alltid torde komma att stå tillbaka för den erfarenhet, som vinnes när man är i tillfälle att på stället undersöka förhållandet: — hvarjemte af General-Fälttygmästaren omförmäles, att i Norge vöre, sedan 1860, till resestipendier för officerare anslaget ett belopp af 1000 rdr Specie årligen, med vilkor att deraf minst 400 rdr Specie skulle tillfalla artilleriet, hvarförutom Krigsstyrelsen i regeln, alltid då någon vigtigare tilldragelse inom vapnet utomlands inträffar, utsände en artilleri-officer för att deraf taga del; — äfvensom att åt Ingeniör-korpsen härstädes, hvars officers-personal endast uppginge till en sjettedel af Artilleriets, vore till resestipendier beviljadt ett årligt anslag af 5000 rdr. På grund af hvad General-Fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet härvid anfört, tillstyrker jag i underdånighet framställning till Rikets Ständer om beviljande af det begärda anslaget 4,000 rdr, att på föreslaget sätt användas. Beträffande behof af anslag till Artilleri-befälets skjutöfningar, har GeneralSkjuts fninFälttygmästaren och Chefen för Artilleriet { underdånighet anfört: att bland de årliga öfningar, som utgöra föremål för Artilleriets verksamhet, skjutöfningarne borde tillerkännas särdeles vigt, i synnerhet i närvarande tid då artilleri-materielen efter de stora och hastiga förändringar den under de sednaste åren undergått, fordrade, i samma mån den fullkomnats, större kännedom och vana i handhafvandet.