Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag säger, mine Hrr! att ett land, sådant sorn vårt, behöfver i min tanka i militäriskt hänseende befästas, men ingalunda ifrån den högvetenskapliga åsigten hos våra ingeniör-officerare, alt befästningarne skola göras såsom chatullmåkeri-arbeten, att det skall kostas på, såsom vid Carlsborg, att göra allt så fint och vackert att man skulle tro det vara afsedt att till den grad fängsla en fiendes skönhetssinne att han skulle komma i frestelse att icke vilja skjuta derpå derföre att det är så vackert och så fullkomligt utfördt. Jag skulle vilja föreställa mig, att ett glest bebodt land, som vårt, mera än något annat, behöfde befästningskonstens anlitande för beredandet af förskansade läger på strategiskt beräknade, lämpliga punkter, för vården af materiel och munförråder, såsom samlingsplatser för beväring, der den vid krigstillfället kunde erhålla de 30 dagars exersis, som då blefve af nytta, när verkningarne deraf genast komme att användas. Sådana förfoganden, mine Hrr! synas i synnerhet vara behöfliga för en sådan försvarsplan som den man hos oss antydt såsom hufvudsakligen grundad på beväringsskyldigheten, och byggd på förtankan alt kunna, i händelse af motgång, finna nödigt värn emot förföljelsen och tillfälle att efter hemtade krafter åter rycka i fält, alt skapa skydd för malförråder, hvilka i ett fattigt land kanske utgöra det starkaste vapnet emot en fiende som måste medföra alla behofven för sitt underhåll. Jag åsyftar ingalunda att nu framkalla förslag till någon sammanförd befästningsplan! Jag har blott velat antyda, att krigs-administrationens vuer under § sekel möjligen kunnat lemna andra resultater, än under fredens lugn utslitna kläder, och vid lustläger uppäten mat. Till något för fosterlandsvännen tillfredsställande resultat, blifver det likväl omöjligt att i dessa delar komma på annat sätt, än att på en stående armée bespara öfverflödiga utgifter, för att vinna tillgångar tdl det planmässigt nödvändiga, och det är derpå som mina yttranden hafva gått ut.
Memorial N:o 16, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1854 års början upplupna bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande, beslöt, Ståndet, med ogillande af Utskottets tillstyrkande, det må af Bankens vid 1856 års slut upplupna disponibla vinst endast ett belopp af Femhundratusen Riksdaler Riksmynt vid slutet af hvartdera af åren 1857, 1858 och 1859, från Banken i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas. S. D. Föredrogos ånyo sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Betänkanden: N:o 2, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handeh Ståndet, som fann sig förhindradt att samtycka till högstberörda Nådiga Proposition, afslog Utskottets i detta afseende gjorda tillstyrkande. N:o 3, i anledning af väckt motion om dels ähdring i 3 §, dels upphäfvande af 4 § af 3 kap. Handels-Balken. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 19, öfver väckt motion om förhöjd pension åt f. d. Bankok bokhållaren N. Magnusson. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch och Ekonomi-Utskottets följande Memorialer: N:o 48, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 57; N:o 49, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 38; N:o 50, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 39; och N:o 51, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 41. Frän Vällofl. Borgare-Sländet.
Så omsorgsfullt Vagnhöfde och hans dotter Hardgreip vakade öfver honom, kunde likväl deras ögon icke alltid följa pilten, som längtade ut från bärggården, för att leka på ängarna därutanför och titta vid skogsbrynet in i hvad som för honom var en främmande värld. Då han, vaktad af Hardgreip, satt vid fjällsalens vägg och såg ut, kom kanske ibland en ulf, som hade så vänliga ögon och frågade, om han icke ville följa honom och se skogens alla hemligheter, ibland en häst och sporde, om han icke ville rida omkring världen och se allt märkvärdigt där. Sådant gjorde gossen trånsjuk och missnöjd med sin fångenskap, och det var nog hans afsigt att rymma, när han kunde. Då kom en afton till Vagnhöfdes gård en ryttare på åttafotad häst. Han var en äldre, långskäggig man, hvars ena öga var tillslutet. Han talade vänligt med Vagnhöfde och Hardgreip och tackade dem för den vård de egnat pilten. Vagnhöfde lyfte Hadding upp i sadeln framför ryttaren. Gossen var förtjust öfver att få komma ut, men Hardgreip grät. Ryttaren svepte sin vida mantel öfver och omkring Hadding och red bort. När de ridit en stund, vardt Hadding nyfiken och ville se, huru det var omkring honom. Han öppnade på manteln och såg då till sin häpnad och förskräckelse, att land och vatten lågo djupt under springarens hofvar. Oden slog åter mantelfliken öfver hans hufvud och tryckte honom till sitt bröst. Fram mot natten satte Sleipner sina hofvar på marken. Hadding var då i Manheim, i det land, där Mimer anvisat de landsflyktige asarne borgar och trygg vistelseort. Här fick han leka på ängarna så mycket han ville. Här lär han på idrottsvallen öfvats af Tyr, och af Brage i runor och skaldskap. Stundom kom äfven Heimdall, hans stamfader, och såg honom och bevittnade hans förkofran i vett och styrka.
Proposition pag. 60, der för Bukoch Lotslnrältningen äskas en emot Inkomsten af Båkoch LotsAfgiften svarande Anslagssumma af 5o,ooo R:dr, och pag. 68, der Båkoch LotsAfgiften beräknas till en Inkomst af lika Summa eller 5o,ooo R:dr, men Danska FyringsMedlen deremot serskildt, under Titeln Ersättningar, upptagas såsom en tillgång för RiksStatens andra behof af y333 R:dr 16 sk. Il:dr B:co, får Utskottet yttra dess öfvertygelse; att K. M:t lill förmån för Båkoch Lotslnlättningen ej åsyftat att erhålla mera än hvad Båksoch LotsAfgiften i och för sig sjelf inbringar, och förmodar Utskottet, att, sedan öfverlåtelsen deraf blifvit af R. St:r medgifven, K. M:t lärer i Nåder vidtaga en sådan Afgiftens reglering, att Inkomsten deraf uppfyller det åsyftade ändamålet, Båkoch Lotslnrättningens nödiga underhåll, utan att dertill komma att behöfvas något tillskott af Danska FyringsMedlen, hvilka dessutom enligt trenne RiksStånds, vid pröfningen af StatsUtskottets Betänkanden N:is 54 och 123 angående regleringen af StatsVerkets Inkomster, lättade Beslut, böra ibland RiksStatens alllmänna tillgångar^ och ej till Båkoch Lotslnrättningen , ingå. 2:0
Vid bestämmandet äf den från Handel* Rörelse och Näringar härflytande inkomst, hvaraf Bevillning skall utgöras * hafva ofta, i brist af tillförlitliga uppgifter och controller* mott svårigheter, som för^ anledt dertill, att ifrågavarande blaSsificationer och minimibelopp blifvit antagne såsom rätteSnoren i vissa fall för Taxeringsmännen; och då ei-farenheten visat en Sådan ledning vara ej mindre nödvändig, än för ändamålet tjenlig, samt Utskottet nu tillika föreslagit den modificatiön * att delilia afgift* när anledningar dertill förekomma, får äfven påföras emellan dessa GlasSer* lärer destomindre nägön grundad anledning till klagan i detta hänseende förefninas, som Taxeringsman alltid ega rätt att * inom förenämnde, efter förhållandet lämpade gränsor, bestämma Bevillningén efter inkomsten. För öfrigt torde det undanlag, söm tillåter, att Taxeringsman må utsätta eli ringare minimi-afgift för den Borgare, som Bih. till R. St. Fröt. 1828 och 1829. 5 S. 1 A/d. 2 B, z.dra Häft. 3 34 Bevillnings-Utskotlcts Utlåtande N.o 28. ej mägtar erlägga den fastställda minsta afgiften inom sin Glass, äfven komma att bibehållas; men då så väl denna fråga, sorn ett närmare utmärkande af de afdrag, hvilka må ega rum, höra till de ämnen, sorn vid Bevillnings-Författningens redaetion böra bestämmas, blir Utskottet först då i tillfälle att än vidare utlåta sig deröfver, och Utskottet skall icke eller då underlåta att häruppå fästa all nödig uppmärksamhet.
Sylvander må från den genom Högsta Domstolens ofvannämnde Utslag af den 25 April 1845 honom ådömde ersättningsskyldighet befrias, och beloppet, 605 r:dr 30 sk. 7 rst. banko, således i kronans räkenskaper afskrifvas. Stockholm den 17 Februari 1848. Reservationer af Herr Norin, som åberopade Inkomst-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: ”Hvad handlingarna innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit; men då frågan om Kammarrätts-rådet Sylvanders åliggande att ersätta den genom borgensförbindelsens uraktlåtna förnyelse kronan tillskyndade förlust blifvit i laga ordning pröfvad och slutligen afgjord, samt en eftergift af den ådömde ersättningssumman, under de omständigheter, sorn i detta ärende förekommit, efter Utskottets tanka, icke är förenlig med den för betryggande af statsmedlens behöriga ingående nödiga stränghet \id tillämpningen af de i sådant hänseende gällande författningar, finner Utskottet sig föranlåtet att afstyrka Rikets Ständers bifall till den ifrågaställda afskrifningen af meranämnde ersättningsbelopp. ” af Sven Heurlin från Kronobergs län, Petter Persson från Jönköpings län och Pehr Persson från Örebro län. 4 Stais-Utskottets Memorial, N:o 69, och Utlåtande, 70. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr., kl. 2 e. m.
Särskildt vi nordbor, som af ett mera sträft klimat, med eller mot vår vilja, äro hänvisade att tillbringa större delen af vårt lif under tak och i hemmets verld, få ej anse som illa använd eller förspild den tid eller de penningar, vi offra på att vid oss och vår härd fängsla detta sköna, som i konsten har sitt bästa uttryck. Mången drager sig ganska mycket för en utgift på några kronor till en prydlig och. vacker sak för hemmet, på samma gång han dock ej tänker ens ett ögonblick på att försaka en festmiddag eller ett parti kort, hvilka kanske orsaka mångdubbel utgift, utan att lemna motsvarande — varaktig — valuta. Men denne skall heller aldrig förstå eller kunna dana sitt hem, så att behagets och konstens genius der kommer att herska eller den fridens och harmoniens ande der göra sig gällande, hvilken förmår dana äfven ett enkelt hem till ett ställe, der hvar och en, särskildt dess lycklige egare, med skäl skall kunna säga: här är oss dock bäst att vara I D å man talar om konst, skön konst i allmänhet, tänker man ju på konsten i dess högre grader och såsom endast utöfvad af det fåtal, som fått verkliga konstnärsgåfvor, samt på de platser, der alstren af dessa konstnärers sträfvan och arbeten af vanliga dödliga få bes.es och njutas. Och detta det skö- nas rike, det förlofvade land, som vi väl litet hvar känna längtan till och sträfvan efter — för så vidt det ligger sanning i ett gammalt påstående, att alla menniskor i nå- gon mon födas med konstsinne, visande sig i förmågan att särskilja det fula från det vackra, ehuru så få begåfvats med den större konstnärsgåfvan, den gudagnista, som förer dess egare till konstens tinnar — skulle det kunna nås blott af detta fåtal? Skulle då för de allra flesta vägen till detta rike vara stängd, endast öppen för dem, som fått dessa stora gåfvor, eller för dem, som rikedom sätter i stånd förvärfva sig frukterna af detta konstnärsskap, eller för dem, som i de större stä- dernas konstsamlingar och å dylika platser företrädesvis äro i tillfälle njuta deraf? Helt visst icke så.
Höghet Kron-Prinsen, såsom Upsala Academies Canceller, anförda skäl, funnit sig ega anledning att i underdånighet tillstyrka bifall till den gjorda ansökningen; hvarifrån Justitiae-Råden Isberg och Bredberg i så måtto varit skiljaktige, att de, på! åberopade grunder, ansett sig ej annorlunda böra i underdånighet tillstyrka Nådigt bifall af Academiens underdåniga anhållan, än så vida Kongl. Majit täckes i Nåder pröfva skäligt att låta förelägga Rikets Ständer Förslag till ny Lag i allmänhet om Borgenärers rätt och företräde för hvarannan till Gäldenärs egendom. Efter det Föredraganden, i sammanhang härmed, upplyst, att, under nu påstående Riksmöte, fråga hos Rikets Ständer blifvit väckt, angående stadgande i allmänhet af alla de serskilda förmons-rätter, som i Concurser böra ega rum i afseende å fordringar af olika beskaffenhet, behagade Kongl. Maj:t, uppå StatsPiådets Ledamöters enhälliga tillstyrkan, förordna att , genom Nådig Proposition, förslag skulle göras Rikets Ständer, att, vid uppgörandet af Lagförslag angående förmonsrätler i allmänhet, jemväl taga nu omförmälde, af Hans Kongl. Höghet, Upsala Academies Canceller, väckta fråga i betraktande, så att Academien må blifva Kongl. Majas Nådiga Propos. Al-o 65. n tillerkänd den förmonsrätt till betalning utur dess Uppbördsmäns tillgångar, som, på de flera af Academi-Cancelleren anlörde skäl, syntes böra Academien tillkomma. Och täcktes Kongl. Maj:t i Nåder godkänna det förslag till Proposition i berörde ämne, som, nu uppläst, finnes detta Protocoll bilogadt. Ex ProtocoIIo Carl Schönmeyr. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer j angående Lagförklaring rörande rätta grunden för förvandling till fängelse vid. vatten och bröd af bötersom ådömas för sådana stölder hvilka enligt allmän
Hemligheten af dessa förhållanden är den, att allt verkligt lif är (till sin grundbestämning), i första graden, ett Vara; i andra graden, ett Kunna; i tredje och högsta graden, ett Ordna: hvilkas tre objectiva hufvud-motsvarigheter uppenbara sig, den första, såsom Natur; den andra, såsom Konst; den tredje, såsom Väl eller Välbestånd (Salus); – hvardera såsom en egen verlds-ordning, och gemensamt såsom en trefald af det Verlds-Helas allmänna gradationer. Varandets krafter äro de ponerande: de gifva den gudomliga verkligheten, såsom ting eller sak(res divina); härigenom uppkommer den naturliga ordningen. Kunnandets krafter äro de componerande: de gifva den menskliga verksamheten yttrad i verk (opus humanum), till hvilken de förena sak med sak och kraft med kraft; härigenom uppkommer den konstnärliga ordningen. Tydligtvis förutsätter hvarje ”ordning” ett ”Ordnande”: men blott det högsta eller innersta Ordnandets krafter äro de disponerande; eller de, som gifva den gudomliga sammanstämmelsen af bäggedera (divinitus vivam utriusque harmoniam), såsom det Helas både väl och skäl (salus För enhvar af dessa trenne gäller ett eget evigt axiom: nämligen, för den naturliga: nisi physicé, nihil intelligi; för den konstnärliga: nisi technicé, nihil effici; för den sedliga: nisi harmonicé, nulla salus. För de härvid verkande grundkrafterna åter, gäller den gemensamma lag: att, ju starkare en kraft är, desto mildare och kärleksrikare är den äfven; så att det mest Starka är alltid det mest Milda och Ömma. Naturens krafter, så långt de yttra sig såsom blott sådana, äro de hårdaste; de mildras af Konstens, hvilka på detta tempererande och beherrskande vis använda eller fortsätta dem; de mildaste äro dock Välets krafter, hvilka i sig upptaga både Naturens och Konstens, att förenande fortsätta bägge till det gudomliga all-syftets möjligast fullständiga uppenbarelse.
Makar, som trött; nät vid hvarandra, eller önskat ombyte, hafva aldrig lättare kunnat vinna sin önskan, och alla hinder, af varningsgrader, böter, 6killnad på viss tid m. m., som Lagstiftare af särskilda tider, de senaste af år iSio, lagt emot lättsinnigheten, har man på denna genväg undvikit klagan öfver missbruken bar upp. stått, __ hvarföre KonglMaj:t, i nådigt Bref dea 4:de Februarii 1818, förordnat, att så vidt möjligt vöre, domaren skulle göra sig under. rättad om den afviknes vistelse. Men det är lika när; och skall, efter min tauka blifva det, ända till dess man återgår till den rätta Lagtolkningen, ty förr, än man riktigt eftersökt den förrymde inom landet, äger man Den 5 Maji /, S icke antaga, att han rest utrikes. Han bör icke skona3 från att allmänneligen efterlysae, häktas och hemförpassas. I vär nu gäil&nde Kyrkolag heter det ock i i6:de Cap. 3 §. ”Men öfvergifver någon sin Make och blifver dock qvar i Riket, måste den verldslig» domaren göra sitt Embete och skaffa den öfvergifne rätt.” — Detta stadgande oaktadt har domaren, på sätt redan är anfördt, efter gammal vana utfärdat lysning och derefter Skiljodom, utan annan grund i Lagen än den ringa anledning, som ett, i 13 Cap. 4 §. GiftermålsBalken, efter min tanka, origtigt skiljetecken kan gifva, I missbruket ligger ofta ett frö till rättelse. Det förevarande synes nu moget att falla. Jag vågar derföre, till Lagens återställande i sin ursprungliga helgd, föreslå följande stadganden: 1:0. En öfvergifven Ma ke äger, att klaga hos Församlingens Pastor. 2:0.
Genom denna konvention förlorar Sverige, enligt mina beräkningar, 8,000 thaler i månaden; hvad som åtminstone är fullt säkert är, att den fond af obligationer, som Postverket innehar, blifvit förminskad från 800,000 rdrs värde till 437,000 rdrs, att denna förminskning skett under loppet af 1 år, att af de utgifna medlen endast 39,993 rdr användts till inrättande af nya poststationer och ungefär ett lika stort belopp eller 39,982 rdr för beqvämare postvagnars anskaffande, samt att för återstoden inköpts ångfartyg, hvilka ångfartyg måste gå med förlust, då de vanligen icke hafva att transportera mera än 1—7 personer samt 1—20 bref, och dessutom den visa bestämmelsen än intagen i den afslutade konventionen med Preussen, att detta land skall underhålla ångbåtskommunikationen om sommaren, men 230 Deu 10 Mars f. m. deremot Sverige om vintern. Hufvudsumman är, att Postverkets affärer blifvit försämrade och att de fonder, som enligt K. M:ts beslut skola finnas säsoin säkerhet för rekommenderade brefs försändning, nedgått så nära till det belopp, hvari de måste hållas, att Postverket måste underkasta sig besparingar. Alla dessa frågor anser jag vara så vigtiga, att Stats-lltsk:t bort taga dem i öfvervägande; jag antager väl, att Utsk:ts ledamöter eller hela Utskit, betraktadt såsom persona moralis, har gjort det, meri Utsk:t har dock fullständigare delgifvit R. St:r dessa vigtiga förhållanden, om hvilka R. St:r nu icke kunnat erhålla upplysning på annat sätt än genom den resumé deraf, som en posttjensteman meddelat i de allmänna tidningarne. Jag tycker icke om, att vederbörande vilja styra i hemlighet och frukta offentligheten, och derföre söker jag alltid, då jag kan, lyfta litet på slöjan. Såsom en föregide talare har påpekat, har K.
Den har jag velat soutenera, och dervid förblifver jag. Jag tror, alt det vore mycket vådligare för R. St., att i dag besluta om hvad som redan är genom R. St:s beslut afgjordt, än att låta Stats-cont. tills vidare arbeta med det anslag, som delta verk redan äger. Jag tror ej att något derpå har blifvit afpruladt, och det bör således kunna förslå hädanefter såsom hittills. Här har visserligen blifvit taladt om behofvet, och jag erkänner, all Stats-cont:S allo - Den 3 April f. m. ning icke är så stor, som man kunde önska; men jag tror, att det finnes utvägar för Stats-cont:s commissarier att bereda sig tillökning uti sina inkomster. Jag vill nämna, att under hvarje riksdag är en statscommissarie anställd till att biträda StatsUtsk., och jag tror att han derför har arfvode. Samma förhållande äger äfven rum vid hvarje Statsrevisions sammankomst. I denna stund är en statscommissarie anställd vid Tullstyrelsen. Jag tror, alt han dermed fortfarit i tvänne år, och jag menar att han har arfvode derför. Således saknas icke utvägar att, genom tillfälliga maktpåliggande befattningar, skaffa dem förbättring i deras lönevillkor. Det hade ej varit min mening alt omtala detta, men då man tillvitat StatsUtsk., att Utsk. ej afsett det verkliga behofvet, så har jag trott mig böra försvara Utsk. Frih. Cederström har sagt, att vi ej förstå denna sak, och deruti håller jag med honom. Vi förstå ej på långt när så mycket, som Regeringen häruti bör förstå; men om vi derföre ej skulle befatta oss dermed, och om denna regel skulle gälla uti allt, så skulle jag tro, att R. St. borde i grundlagsenlig väg undanbedja sig befattningen med de mesta ärenden, hvilka man nu hvälfver på oss. Vi kunna icke egentligen förstå detaljerna deraf, men vi handla efter vårt bästa förstånd och öfvertygelse samt anhålla hos dem, som äro missnöjda dermed, att åtminstone öfverlygelsen må hållas i helgd.
Hofrätten dömde, genom utslag den 1 September 1857, Borgmästaren och Rådmännen, hvilka voro för målens handläggning ansvariga, att för den försummelse i embetsutöfning, som sålunda låge dem till last, böta, Borgmästaren tvåhundra daler silfvermynt med Sextiosex Riksdaler 32 skiliingar Banko, och Rådmännen hvardera Femtio daler med sexton Riksdaler trettiotvå skiliingar äfvenledes Banko. 5:o) Rådstufvurätten i Köping har väl äfven varit tilltalad för dröjsmål af ofvanomförmälta beskaffenhet, uti tre mål; meh efter det Advokatfiskal i Kongl. Svea Hofrätt, som fått sig uppdraget att åtal härom utföra, meddelat Justitie-Ombudsmannen vederbörandes först afgilna förklaring, och Justitie-Ombudsmannen förordnat om frånträdande af åtalet uti ett af målen, likasom ock emot Rättens öfriga Ledamöter utom en, som förklarat sig hafva varit ensam föredragande och således ensam ansvarig uti anmärkta hänseenden, har Kongl. Hofrätten, sedan nämnde Ledamot ytterligare anförande uti målet afgifvit, den 28 Maj 1857 meddelat sitt beslut, och på anförda skäl förklarat, att obehörigt dröjsmål med utfärdande af Dom i det ena Konkursmålet icke kunde läggas merbemälde Rådman till last, och att, ehuru den uppgifna anledningen dertill att, efter det i andra målet tredje uppropet försiggått den 8 Januari 1855, Dom icke blifvit utfärdad förr, än den 2 påföljande Juli, icke borde antagas såsom laga ursägt för dröjandet med Domens utgifvande, Rådmannens åtalade förfarande derutinnan likväl icke vore af den beskaffenhet, att det borde till ansvarspåföljd föranleda, hvarföre Kongl. Hofrätten funnit att i anledning af åtalet i dessa delar något ansvar icke kunde Rådmannen ådömas. Uppgifna anledningen till dröjsmålet i afseende å sistnämnda Konkursmål var den, att enskild anhållan blifvit gjord, att med Domens utgifvande skulle få anstå, till dess den hufvudsakligaste fordringsegaren i det gäldbundna boet hunnit återvända från en företagen resa till utrikes ort.
Och som vid häröfver anställd Votering, i den ordning Grund-Lagarne utstaka, befunnits Sjuttio Atta (78) Ja, och Fyratio Ett (41) Nej, samt Ja altså vunnit; så är följaktligen den projecterade Minimi Tabellen för Hemmans värdet inom b varje Län bifallen ; hvilket Förstärkta Stats-Utskottet får vördsamligen anmäla. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta Statsutskotts Memorial, angående frågan om dispositionen af Recognitions-Skogarne. Sedan, i anseende till Riks-Ståndens olika Beslut i målet angående grunderne för upplåtande och försäljning till Skatte af Recogriitions-Skogarne, Stats-Utskottet uti afgifvit Utlåtande den 28 nästl. Junii icke allenast föreslagit jemnkning af de serskildta meningarne till c:ne alternativ, och uppgifvit desamma såsom voteringspropositioner vid ärendets sluteiiga afgörande utaf Förstärkta Stats-Utskottet, så framt icke något af Stånden frånträdde dess beslut och förenade sig med 2:ne af de andre; så hafva, enligt meddeldte, Piotocolls-Utdrag den 2 i denna må - ,'2 008 Stats-ZJtskottets Betänk anden'. nåd, Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilkas meningar fordrade samrfianjemnkningen J densamma bifallit samt i följd deraf jemte Högvördige Fråste* Ståndet och Väilofl. Borgare-Ståndet öfverlemna t ärendet till afgörande utaf Förstärkta StatsUtskottet, hvarvid blifvit framstälde de före* slagne VoteringsPropositionerne, så lydande: Den, sorn bifaller hvad Stats Utskottet, genom Utlåtande af den 20 sistl.