Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det enda som tillhör oss, är förtäljningens yttre form, hvilken, såsom beroende af hvarje den berättande personens olika ålder och bildningsgrad, gemenligen påkallat någon omarbetning, för att återföras till den enkelhet, som tillhör sagans lynne, och som ännu igenfinnes hos en och annan sago-berätterska ifrån den gamla goda tiden. Ehuru vårt arbete således är bestämdt mera för forskaren än för den större allmänheten, våga vi likväl hoppas att detsamma äfven hos denna skall vinna bifall, såsom en underhållande läsning, ~Svensk~ till anda och innehåll, och lämplig att hos våra landsmän höja den fosterländska känslan, samt återlifva de oftast herrliga och storartade åsigter, som ifrån uråldriga tider rört sig på djupet af vår inhemska odling. Stockholm, November 1844. UTGIFVARNE. INNEHÅLL. A. Pojken, som åt kapp med Jätten. ss. 2-6. Anmärkningar. » 7-8. B. Pojken, som släppte Jätte-Barnet i Brunnen. A. Jätte-Stugan, hvars tak bestod af bara korfvar. » 12-16. B. Stugan, hvars tak bestod af bara ostar. » 16-18. Anmärkningar. s. 18. A. Svärdet, Guld-Hönorna, Guld-Lyktan och Guld-Harpan. ss. 19-25. Anmärkningar. » 25-28. B. Guld-Lyktan, Guld-Bocken och Guld-Pelsen. » 28-36. Anmärkning. s. 36. C. Guld-Hästen, Mån-Lyktan och Jungfrun i Troll-Buren. ss. 37-44. Anmärkning. s. 57. A. Silfver-hvit och Lill-vacker. » 58-69. Anmärkning. B. Vattu-man och Vattu-sin. » 70-89. Anmärkningar. » 89-95. A. Den fagra Vall-pigan. » 108-113. B. Lilla Rosa och Långa Leda. ss. 113-123. C. Jungfru Svan-hvita och Jungfru Räf-rumpa.
VALGERD. Hå! Det växer mycket timmer nordanfjells! Nu vore det kanske på tiden att få sig något till lifs! Du talar väl! Tag fram öl, hustru, så muntra vi oss. Och så tacka vi gudarne, som räddat oss. När skall du växa ifrån de der sagorna, Orm! THORFINN. ORM. THORFINN. ORM. 217 Hvarför vill du tvinga din hustru och din dotter att tro på dem? Qvinnfolk måste ha gudar. Hvem tror du halp dig derute? Det gjorde jag sjelf! ORM. THORFINN. ORM. THORFINN. ORM. Det är ej ditt sista! VALGERD. Mannen har blott ett, men qvinnan skall alltid ha det sista! Du hånar mig. VALGERD vekt. THORFINN. VALGERD. THORFINN. Du är vred, tror jag. Och ändå skrek du på Åke Thor, när den der stora vågen slök dig! Det lög du! THORFINN. ORM. Du skrattar så mycket i qväll! Går. Orm! Jag fick en tanke! Är han stor så göm på honom. Det är ondt om stora tankar! Såg du på min hustru? Jag ser aldrig på andras hustrur. Hur vänlig och blid hon var. Hon tyckte det var synd om dig! Synd om mig? THORFINN. ORM. ORM. THORFINN. ORM. THORFINN. ORM. THORFINN. Orm lög aldrig! Orm är skald! THORFINN. ORM. Thorfinn sväljde visst för mycket hafsvatten, när han skrek på hjelp efter han är så salt i munnen! Håll styr på din tunga, Orm! Se här fosterbröder! Jag dricker för eder sämja och bättre lycka till nästa sjötåg! Jag förbjuder dig att tala mer om detta! Hvar är barnet? De dricka, THORFINN tar hornet från munnen och frågar: VALGERD orolig. THORFINN. VALGERD. THORFINN. VALGERD med korn. THORFINN. Ja, ty den sorg som skrattar är en sorg till döden tänkte hon! En qvinna kan ej tänka!
Jag tror för min del, att det vore skickligast att afgöra den, innan ConstitutionsUtskottet ännu är satt 1 verksamhet. Äfven är det min öfvertygelse, att ConstitutionsUtskot* tets förslag är grundadt i billighet och en sann analogie. Samma Utskott, som granskar StatsRådets och JustitiaeRådets handlingar, synes mig böra i frågor om sådana delar af dess Embetsåtgärder, som ej kunna hänföras till LagUtskottets befattning, äfven granska JustitiaeOmbudsmannens. Under tillstyrkan af detta förslags gillande anhåller jag derföre, att Edets Excellence täcktes göra proposition till bifall å det af ConstitutionsUtskottet vid sistlidne Riksdag och nu på bordet hvilande Memorial i afseende på detta ämne. Herr Liljehorn, Gustaf Adolph, trodde det Vara instämmande med Ridderskapets och A* delns samfälta mening, att Herr Silfverstolpe inlemnade sitt yttrande skriftligen författadtj för att till närmare öfvervägande hvila på bordet. I följe häraf blef Herr Silfver stolpes motion hvilande. Friherre Rudbeck, Pehr Alexander, Uppläste följande: Sedan Bevillningsutskottet nu blifvit organiseradt, tror jag för min del det Vara angeläget, att detta Utskott snart satteS i activité, och förelädes att skyndsamt uppgö* 84 Den 13 Marri ra principen, hvarefter BeVillningen skall utgå, samt så uppställa denna princip, att den kan blifva lämplig och i application verkställbar, hvarigenom den, utan alltför mångå delade och olika tänkesätt, lättast måtte förtjena Riksens Höglofl. Ständers sanction.
Såsom jag nyss nämnde, bör man omfatta alla tillfällen, som kunna leda till inskränkning af borgenssystemet, hvarföre jag för min del yrkar återremiss af delta Betänk., med anhållan att Utsk. ville taga Gr. Löwenhjelms motion i förnvadt öfvervägande, och dervid göra de förändringar, som kunna anses lämpliga för att vinna målet, utan att bestämdt ålägga upbördsmännen att nedsätta kontanta penningar. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Hr Bråkenhjelm har visserligen hufvudsakligast yttrat hvad jag ämnat anföra, men jag anhåller likväl alt få något närmare utveckla det förhållande han antydt, nemi. att borgen för våra upbördstjenster i allmänhet, eller de flesta och vigtigaste, icke ställes lill högre belopp än 1,500 R:dr, men att den upbörd, som dessa tjenstemän hafva om händer, många tider af året stiga till vida betydligare summor. Det kan således icke hafva varit afsigten med stadgandet af delta borgens-belopp, att lemna Staten full säkerhet för den upbörd dessa tjenstemän hafva om händer. Visserligen har äfven den afsigten deruti ingått, alt förminska balanserna och till någon del kunna godtgöra Staten för sådana, men den tydliga afsigten med dessa borgensförbindelser har varit den, att när dessa tjensler söktes, man skulle hafva ett intyg af tvenne personer, att de hade det förtroende till sökanden, att de på dess redlighet ville våga någon del af sin förmögenhet; och då det icke är möjligt för de personer, som skola upgöra förslag till dessa tjenster och för K.. M., som tillsätter dem, att så noga känna hvarje person, att de kunna afgöra huruvida han eger den redlighet och öfriga egenskaper, som fordras för bestridandet af en sådan tjenst, så är det likväl ett ganska godt stöd för sådana ansökningars pröfvande och förslagets uprattande, att veta, att personer finnas, som på sökandernes redlighet vilja våga en del af sin förmögenhet.
Det är klart, att vid upgörandet af ett förslag till en författning, sådant som detta, hvari så många stridiga intressen måste saras och gamla vanor brytas, mycket skrik, mycken missbelåtenhet skall npstå; men det finnes likväl ett högljuddare rop, som snart sagdt hela nationen uttalat, nemi. att kraftåtgärder måtte vidtagas för att hämma bränvinsfloden med alla densammma åtföljande laster. Det är detta rop, som Utsk., till hvilket motioner och petitioner i denna rigtning inkommit, sökt följa, men det är äfven klart, att Utsk., hvarest så många meningsstrider upslått och då personalen sorn oftast varit ombytt, icke alltid kunnat åstadkomma det bästa. Jag vill likväl försvara den anda, som genomgår liela detta Betänk., nemi. att, såvidt möjligt är, söka fördyra bränvinet och göra det mindre åtkomligt för drinkare. Möjligen fordrar förslaget förändringar och förbättringar, hvilka jag alltså icke vill motsätta mig, helst jag sjelf har sådana att göra, men sådana förändringar, hvilka sönderbryta förslaget, måste jag motsätta mig. Hvad beträffar Gr. Sparres redaktions-förslag, sä, enär 60 k:r är ett för högt siffertal, förenar jag mig med Gr:n derom, att minimum må blifva 15 k:r och således lika med det i Norrige antagna, hvarföre jag anhåller om bifall till Gr:ns förslag. Mina skäl dertill äro, att stora olägenheter så för släderne som för landet skola upkomma, om man antager ett fat såsom minimum, ty om en bränvinstillverkare skulle vilja införa bränvin lill försäljning å torget i en stad, skulle han enl. Utsk:s förslag icke kunna deraf försälja mindre än 60 k:r. Genom antagande af Gr. Sparres förslag kan någon fara för sedligheten icke upkomma och jag förnyar alltså min anhållan om bifall till detsamma. Sedan härefter propos. till bifall å förevande § blifvit framställd, men besvarad med Nej, blef samma §, i öfverensstämmelse med Gr.
Konserten var tyvärr ej så talrikt besökt, som den hade förtjänt. » Jag förklarar då denna visitationsakt afslutad, » sade biskopen och slog med klubban i stämmobordet. Så samlades man till middag i prästgården. Där voro kyrkooch skolrådens ledamöter, skollärare Eriksson och Kerstin samt en del andra sockenbor, som hörde till de mera framstående. Man fick vänta en stund på biskopen, som slutligen trädde ut ur sitt rum, nu åter klädd i kraschan bredvid biskopskorset. Notarien hade hängt på sig sin lilla vasasljärna och linkade troget efter sin chef. Middagen begynte. För dem, som voro vana därvid, fanns brännvinsbord dukadt i nedre vå- ningen, och prosten försmådde ej att själf i tyslhet smyga sig ditned. Biskopen smakade ej den svenska nektarn, men prostens goda viner hade han alls ingenting emot, När champanjen serverades ofvanpå kycklingen, tog prosten till orda. Han hälsade sin vördade förman välkommen till pastoratet och ordade så svassande han kunde om herr biskopens stora förtjänster och höga lärdom. Biskopen tackade i ett som vanligt formfulländadt tal, därvid han liknade sig själf vid en general i den heliga striden mot otrons och okunnighetens mörker, prästerskapet vid officerarne, lä- ' rarekåren vid underbefälet och den kära församlingen vid hären. » Den kan tala, du, » sade bondgubbarne till hvarandra, när biskopen satte sig. Så gick biskopen omkring och klingade med samtliga gästerna. Då han kom till skollärare Eriksson, reste sig denne och tog sitt vattenglas, som bildade en skarp kontrast mot det röda, perlande innehållet i biskopens eget. » Jaså, skolläraren är absolutist, » sade biskopen leende. » Ja, herr biskop. » » Hvarför? Ni ser ju, att jag själf dricker vin. » » Visserligen, men Herren har själf genom sin apostel tillsagt oss: dricken intet vin. » » Det är rätt, skollärarn, men detta yttrande får icke lösryckas ur sitt sammanhang.
Under åberopande af omförmälda Nådiga förklarande och då billigheten fordrade, att det mindre antal släder, som, genom en origtig tillämpning af nu anförda stadganden, redan kommit att utgöra ifrågavarande afgift, icke blefvo härigenom mera betungade, än ailä öfriga städer, hvilka från denna afgifts erläggande för samma lid numera äro uttryckligen befriade, hafva vid innevarande Riksdag följande framställningar, i afseende på den af förstnämnde städer erlagde rotefrihets-afgifts återställande, blifvit inom Välloflige Borgare-Ståndet gjorda och till Stats-Utskottets behandling remitterade, nemligen: r:o Af Herr E. J. Westmans att Söderhamns stad måtte förklaras berättigad att, ulan tillämpning afpraescripiions-författningarne, återbekomma den för åren 1816—1834 af nämnde stad med tillsammans 1,434 R:dr 3y sk. erlagde rotefrihelsbevillning, om restitution hvaraf staden redan år 1835 hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs Län anhållit, men hvilken restitutions-fråga Kongl. Kammar-Rätten sedermera förklarat icke kunna komma under pröfning, förr än Rikets Ständer sig deröfver yttrat. 2:0 af Herr C. Valleij j som föreslagit, att enahanda, för åren 1820— i834> af Gefle stad med i,525 R:dr 23 sk. 7 rst. utgjorda afgift måtte få till staden restitueras; varande dock redan, enligt hvad Utskottet tillställda handlingar ådagalägga, restitution af den del eller 4°6 R:dr 38 sk. 4 rst* utaf denna afgift, som i Gefleborgs Läns Landt-ränteri blifvit deponerad för åren 1820 —1823, beviljad genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag af den 20 sistlidne December, och 3:o af Herr C. C.
Och ännu torde äfven herr Jolin erinra sig att han spelade scener ur sin komedi, »En komedi». Men bland alla dessa var det en som sedermera, då kretsen blef för vidlyftig, försvann. Dock 1845, då vi hade vår första tillställning efter Ingelmans bortgång, kom denne sällsynte och välkomne gäst, nemligen Georg Dahlqvist. Och han deklamerade då stående (allt efter föredragets fordringar ombytande den djupa rösten och sina vackra plastiska ställningar) Dödens engel af Wallin. Denna sällskapsafton hade en mycket allvarlig karakter. Ingelmans begrafning var ännu i minnet och dessutom var Blanche bortrest, hvilket ville säga att det rikaste elementet saknades. Det året var ingånget, som Blanche vistades i Norrland. En del påstod att detta aflägsnande stod i sammanhang med affärerna, andra menade att han rest för att sätta sina juridiska studier i praktik hos en landtdomare, sjelf sade han oss, att han behöfde i en helsosam skogsluft bringa sina af arbetsansträngningar och sällskapsförströelser medtagna själsoch kroppskrafter i full ordning. Orsaken må nu varit hvilken som helst, så var han borta, men skördade lika fullt triumfer och förtjuste både herrar och damer. Tänk hvilka tal han höll vid middagar och supéer. Han pratade i öfrigt (såsom jag vid en restur åt Norrland många år derefter hörde berättas) i konstkritik, politik, polemik och dramatik, med ett ord i allt utom i romantik. Ty det var ej bekant att Blanche särskildt utmärkt någon dam. Likväl sades det ofta hemma om honom, att han mycket missbrukade en af sina gåfvor, nemligen konsten att intaga; det der är väl möjligt. Men när man blifvit så bortskämd, så torde det ha gått Blanche som Almqvist en gång skref: »Jag råder icke öfver mig sjelf».
»Åh, det var det galnaste jag har sett», sade Tage, som ännu satt barhufvad på marken och strök sig på knäna med en min så belåten, som om han hade ett helt, lyckosamt dagsarbete att se tillbaka på. »Tage, du! Spring ned om backen och skär mig några enruskor, så skall jag passa haren så länge», ropade fabrikören uppifrån höjden. »Passa honom? Han är ju dö!» ropade Tage tillbaka, medan han stödde handen i gräset och vände sig om med halfva kroppen, för att se om Karlson var riktigt normal. »Med passa menas på jägarspråk att skära upp honom», upplyste Andreas. »Jaså», svarade Tage långsamt och reste sig upp för att gå efter det begärda. När han kom tillbaka med sina enruskor, höll Karlson som bäst på med arbetet. Tage blef ytterst intresserad. Han slängde riset på marken, stödde händerna mot knäna och sträckte fram näsan så långt som möjligt. Men så blef ställningen för obeqväm och han kastade sig på knä. Kvark! sade det och han kände någonting glatt och vått under sina knän, såg ned och gaf till ett anskri vid åsynen af harens inelfvor. »Åh, mina byxor, mina nya byxor!» ropade han och for upp som om der legat en orm. »Spring ned till bäcken och tvätta af det, det är inte så farligt», tröstade Andreas. Och Tage gaf sig i väg. Han plaskade och gned som den värsta tvättmadam; och det var inte så farligt som han i början trott. – När han kom igen, var haren i ordning och jägarne hade åter kastat bössorna på axeln. Tage kände sig vid så godt humör, att han ville vara jägare i all sin dar, om han också inte skulle få mer för hvart skott än en tom bössa. Sedan man funnit ett godt rastställe, fortsattes den afbrutna måltiden, hvilken Tage intog i en mycket obeqväm ställning – tack vare sina lediga knän. – Hunden snusade honom beständigt i ansigtet för att tillkännagifva sin smak för kycklingben, och han måste ständigt hålla honom ifrån sig med armbågarne medan han åt.
Och skulle detta anförande till Resoective Riks, Standen åtfölja Ucstoltens Betänkande, angående ändring i Lagens stadgande om Landthandel. suprs. Lx krcrtocollcr, polian bristeclt. Utdrag af prsrscallct, balkit wld gemensamt Sammanträde af Riksens Häglof!. Ständers Lag samt Allmänna Bcswäs, och Economie Utskott wid Urtima Riksdagen i Orebro den r Julii 1812. S D. Inlemnade Herr Borgmästaren Lagergrän ett sa lydande Anförande: "Jag kan destomindre afwika fran min i förevarande ämne förut yttrade mening som Landthandels mihbruket hittils giswit mig och en hwar derom fullkomlig öfwertygelse, att genom en oinskränkt handelsfrihet pä Landet, just det ändamål, Jordbrukets upphjelpande helt och hållit förfelas, som man likwäl anfört såsom ffäl till nu uppläsne betänkande. Den Landsbrukare som stryker eller reser kring Landet för att handla, försummar och wärdslösar naturligtwis sikt eget yrke; han bereder ival fiuteligen sitt obestånd, sin egen wanmaat, men han undergrafwer och kränker imedlertid och med det samma Statsmarnens ratt och wälfärd. — Denne, etter uråldrige Privilegier och Samfunds-ordningar mäste i idkandet af Handel och Handtwerkerier söka sin näring; och derföre ar han äfwen underkastad långt tyngre bördor i Staten än hans Samhäilsmed.emmar pa Landet. Och den som kan Den 6 Julik. mz saga att han icke lider i sin rätt da hwar man idkar Handelsoch Handtwerksfrihet; den antingen icke känner saken och förhållandet; eller ock will han icke göra det. Jag nämnde nyfi att Statsmannen för den honom priviligerade näring, är underkastad större samfundstyngder i proportion, än Landtmannen. Och jag bewisar det. Städerne mäste Löna och underhålla sina EmbetSmän sielfwe. Pa Landet ater fker detta pä Statens och följakteligen äfwen pa Städernes bekostnad.
“Då en tillförlitlig beräkning af lönetillgångarne vid indelta arméen icke kan verkställas utan en uppskattning af de så kallade bostadsboställenas afkastning, har jag, utan afseende å de grunder för en lönereglering, som kunna af Kongl. Majit fastställas, ansett, att det begärda anslaget, 50,000 R,:dr, borde beviljas.“ Emot 57:de punkten (angående Herr Ljungbergs motion om inrättande af en permanent vapenkomité), af Herr Staaff. Herr F. Berggren anmälde, att han inom Utskottet ej deltagit i behandlingen af Fjerde Hufvudtiteln. STOCKHOLM, TETCKT HOS ISAAC MAECUS, 1866. Hör till Stats-Utskottets Utlåtande, 1865—1866, N:o 51. Tali. liitt. A. Tabell öfver Riks-statens Fjerde HufVud-titel. 1864 års Riks-stat anslår: Penningar. Indelta Eäntor, enligt markegång på förslag. Spanmål. Indelt på förslag. Mått. Värde å 2 E:dr kubikfoten. Oindelt. Mått. Värde förslagsvis å 2 B.: dr kubikfoten. Summa Riksmynt. Departements-ckefen Departementets Kansli-expedition Departementets Kommando-expedition . Krigs-kollegium: Arméförvaltningen: Anslaget för Krigs-kollegium 118,700: — Tillökning 4,500: — Genera litets-staten: Nuvarande anslaget 82,250: — Afgå: utaf 6:te Fördelnings-generals-lönen indragne 4,950: — General-stabs-officerares bildande Topografiska korpsen Artilleri-staben Öfver-kommendants-expeditionen i Stockholm Kommendants-staten: Afgå:
Anslaget härtill är af R. St:r vid sisth Riksdag bestämdt till 15,549 ®-:^r 4 sk10 ‘'•'stöfvel' den af Hr Frih. Ridderstolpe, Fr., gjorde Motion, om uppförande af Löner å denna Stat för en Ståthållare m. fl., har Utskottet meddelat serskildt Yttrande uti bilagde Utlåtande N:o 126. K. M:t har uti Dess Nåd. Proposition jemväl föreslagit upptagande å Stat af fyra nya SlottsKnektar, nödvändige för vården af Brandredskapen vid Stockholms Slott med tillhopa 538 R:dr 32 sk. samt 46 T:r Spannmål derunder inberäknade. Behofvet af desse SloltsKnektar har RiksMarskalksEmbetet uti Dess Utskottet tilIhandakonme till K. M:t afgifne underd. Skrifvelse af i3 Maij 1828 samt Hr Frih. Klingspor, Fr., såsom Ståthållare på Stockholms Slott, uti ett till H. R. o. A. ingifvet Anföran - Betänkande!), JV:o tl3. 45 de, som tttl Utskottet blifvit remitteradt, tillräckligen vitsordat, och Utskottet får således tillstyrka att berörde belopp må uppföras å sistnämnde Stat, hvars Anslagssumma således hädanefter skulle komma att uppgå till 16,087 R:ch' 36 sk10 r:st 8. 0 Ved och Kol för Kongl. Hofven. Denna utgift upptages utan förändring till lika belopp som år 1823, eller 25,2io R:dr. g.-o Drottningholms och Svartsjö Slott. Lika ined hvad 1823 års Statsreglering utsätter eller 16000 R:dr. 10.0 Gripsholms Slott.
Ständcn af olika ranka och ifrägawarande utgift afslagit, i följe hwaraf Utffottet föreslagit, at dessa bäda mäl, pä sätt 71 §. i Regerings-Formen föreskrifwer, af det förstärkta Stats-Utskottet med Riksens Ständers ratt genom votering mätte afgöras; beftöt Högloft. Ridderskapet och Adeln at hartil filt bifall lemna: Hwarom de öfrige respeHiv? Standen genom Utdrag af krotocollet ffulle wänligen underrättas, llt supra. Utdrag af krotocoUet, hållet i Högloft. Rid - iZ>2 Den 29 Mars. e. m. Ridderssapet och Adelns klenum den 29 Mars iZio. S D. Föredrogs och gillades til alla delar Stars Utssotters den 24 Mars pä bordet lagda urlakande öfwer Herr tarlvsous, Lcivarä. hos Hög» lofl. Ridderssapet och Adeln den 12 nastlidne Fe» bruarii upläste iVlemorial, j afsigt at rättfärdiga Herrar Fullmagtiges i Riksgälds-contoiret åtgärd i del 0. " rade befordringsmäl, hwarom Herrar I<evi ort?r sa wäl 1805, som 1807 widlyftigt lem» nar Stats-Urfforrer del, och hwilket Herrar kevi^or. ->8 förhaiiande Stats-Ntffotcer gillat; Hwarom de öfrige respvE.vcSranden genom Utdrag af L wänligen ssulle underrättas, supra. Föredrogs a nyo Stars-Utffottets den 26 Fe» Lruaril pa bordel lagda utlärande, i anledning af Friherre Stael von biollstews Förslag til säkrare cv mroll, sa wäl i afseende pä Bewillningens beH riga taxerande, indrifwande och öfwer-remitwranrle, jvm redowisningen för densamma. Friherre
Detta låter förledande, och de flesta stater hafva derföre börjat låna mot nedsatt ränta och rabatt å capita let; men erfarenheten har visat, att den obetydliga vinsten gått förlorad, då omsättning kommit i fråga, då statens ränta börjar falla. Hade England lånt på annat sätt, hade dess skuld kunnat nedsättas 12,000,000 pund sterb Om jag tillämpar detta på Sverige, tror jag lika med Hr v. Hartmansdorff, att vi hellre böra erlägga en dryg ränta, 5 å 6 proc., med säker beräkning att inom några få år kunna nedsätta densamma, än en lägre ränta med rabatt å capilalet; till förebyggande af hvilken sednare förutsättning något särskildt stadgande likväl torde finnas öfverflödigt, enär detsamma indirecte torde finnas uti den föreskrift i vår allm. lag, som underkänner giltigheten af ett på försträckning grundadt fordringsanspråk, i den mån man förmår visa, att full valuta icke bekommits. Jag erkänner äfven vigten af de skäl, Hrr Hegardt och Lefre'n anfört mot upptagande af lån att återbetalas å vista; och anser jag några lån icke böra emottagas, för hvilka icke kan beviljas 3 månaders uppsägningstid. De obligationer, som för dylika lån utgifvas, få icke natur af pappersmynt, utan af enskilda reverser, och blifva således icke farliga för Bankens rörelse. Hr Lagerhjelm: Jag skall icke vidare ingå i hufvudsaken, ehuru de skäl, som mot min åsigt blifvit anförda, nemi. att ingen skulle finna sin förmån vid att insätta sina penningar mot 3 proc., och att de penningar, som på en sådan räkning insattes, skulle dragas från näringarna, äro lätt besvarade och vederlagda, utan får jag blott förklara, att, då StalsUtskrs utlåt. N:o 419 handlar om de vilkor, hvarpå fullmägtige i Riksg:scont. skola äga att upptaga lån, jag för min del gerna går in på det uppskof, Frih. af Nordin föreslagit, likväl med den inskränkning, att R. o. Ad., oberoende af det beslut, som öfver förevar, utlåt, kan fattas, mä vid föredragningen af utlåt.