Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes ett ifrän det Hederwärda Bonde-Ständet meddeladt ProtocollS Utdrag med Den 11 Octoöer. iv» med anmärkningar wid Utstottets afgifne Belänkande, i anledning af Kongl. Masits Nädiga Proposition om skyldigheten för alla att deltaga i wärdén af de Fattige, m. m., och beflöt Utskottet att till sivar ä berörde anmärkningar afgifwa följande Förklaring. 1:0 Att de i Utskottets Betänkande föreslagne afgifter, som af allt Sjöfolk wid förhyrningar borde erläggas, icke frikallade nägon ifrän den fattig, afgift, hmartill han säsom Ledamot af en Församling wore förbunden, men att det wore sä mycket mindre lämpeligt, att den afgift som sälunda wid förhyrningen af hwar och en Sjöfarande uppbars, skulle tillfalla den Församling der han hade sitt hemwist, som berörde afgift jemwäl af utlänningar borde utgöras. s:o Att Utskottet i anledning af det derom i Kongl. Maj.ts Nädiga Proposition införde förbehäll, tillstyrkt, att öfwerenskommelser om afgifter till de Fattiges försörjande skulle, likasom manligen andra allmänna föreningar, till Kongl. Majlls Nädiga stadfästelse öfwerlemnas; men att Utstottet ansäg det wara utom all frä. ga, sä w.U att i detta ämne, i behörig ordning fattade serstillde beslut ägde kraft till werkställighet, utan att behöfwa hoS Kongl. Maj:t i underdänighct anmälas, som att hwarje Församling hade fri dispositions, rätt öfwer den Fond, som hwar och en till sine FattigeS underhäll anslagit, lilr rvxrs, Lx krotocollo Lark O. LtroZlnsn. Wörd - no Den !2 October. Wördsamt Memorial. ^ill Constitutions.
December månads slut upphörde. 7:o Till följd af åtskilliga personers inom Daga härad af Södermanlands län och Wårdinge socken af Stockholms län gjorda underdåniga anhållan, att en Post-expedition måtte inrättas i närheten af Björnlunda kyrka, belägen i medelpunkten af Daga härad, samt postgång deremellan och Södertelje öppnas, förordnade Kongl. Majit den 24 Juli 1857, att en Post-expedition skulle på förstnämnde ställe inrättas och den nya postgången sättas i förening med postföringen emellan Pilkrogs gästgifvaregård och Södertelge; hvilket äfven tog sin början vid ingången af år 1858. 8:o Utom ofvan omförmälde nya post-anstalter, genom hvilka en tillökning uppkommit i förutvarande postlinier af sammanlagdt mer än 6,000 mil för året och för hvilka anstalter årliga utgifterna utgöra 1,600 Riksdaler till aflöning åt Post-expeditörer, 133; 16 till arfvode åt Post-uppsyningsmän samt omkring 4,000 Riksdaler till skjutskostnader och till traktamenten åt Postiljoner, hafva hos General-post-styrelsen åtskilliga frågor om tillvägabringande af ännu flera postförbindelser blifvit under året handlaggda, äfvensom undersökningar och förberedande åtgärder med anledning häraf vidtagits, ehuru ännu vid årets slut några definitiva beslut angående dessa nya postgångar ej hunnit fattas. § 2.
— Att dessa Arfvoden och Dag-tractamenten bordt mätas efter de för Embetsoch Tjenstemän på Stat anslagne Löner, deri kan Utskottet för sin del icke med Hr Biskopen instämma, enär först och främst skillnad alltid måste göras emellan ständige löner och teinporaire arfvoden, och dernäst, att åt Riksdagsgöromålen måste egnas /^4 Stats-Utskottets mera tid och ett mera ansträngdt arbete, än afEmbetsoch Tjenstemän skäligen skulle kunna fordras. Imedlertid; och ehuru Utskottet funnit Hr Biskopens förslag i allmänhet, både verkställbar^ samt troligen äfven ledande till besparing i utgifterne/ har Utskottet likväl, i betraktande deraf, att Riksmötet nu så långt framskridit, och de personer, hvilka vid RiksStåndens och Utskottens Canzlier blifvit anställde, med säkerhet påräknat, att få till godo njuta aflöning efter enahanda grunder, sorn vid förra Riksdagarne varit gällande, icke ansett sig böra tillstyrka någon förändring, i afseende på den af Utskottet tillstyrkte Aflöning vid innevarande Riksdag. För öfrigt har Utskottet skolat anmäla, att ifrågavarande Betänkande blifvit gilladt, af H. R. o. A. den 9 Februarii och af Hederv. BondeStåndet den 3o Januarii. 2tne Ledamöters skiljaktiga mening bifogas. Reservation: Af Herr Biskopen, Doctor Thyselius: Emot Utskottets förnyade Utlåtande i afseende på Afföningen för RiksStåndens och Utskottens Canzlier får jag anmäla min reservation under åberopande af innehållet utaf 24 §. Riksdagsordningen, den erinran Rikets senast församlade St:rs ConstitutionsUtskott i ämnet till RiksStånden afgifvit samt hvad jag inom mitt Stånd anfört. — Uti hvilken Reservation, Herr Professor Hasselroth har instämt. Betänkan den, N:o 89. N:o 89- Betänkande, angående Stenkohls-Yerket vid Höganäs.
Likväl kringgås detta stadgande i icke obetydlig män genom den i § 26 gifna något godtyckliga föreskriften, att äfven officerare af lägre grad samt underofficerare, medan de äro detacherade, så framt den högre befälhafvare, som strafträttighet öfver afdelningen egentligen tillkommer, åt dem uttryckligen uppdragit större straffrätt, må kunna ålägga svåraste gradens^straff. Jemföres härmed det i § 10 förekommande, likaledes ganska godtyckliga stadgandet, att om hinder möter för verkställighet af arreststraff, och det för ordningens och krigstuktens vidmagthållande är af nöden, att bestraffningen ej uppskjutes, tilldess^hindretfkan undanrödjas, — hvem som skall bedöma detta, finnes ej antydt — den felande må åläggas i stället för de frenne första gradernas bestraffning, motsvarande högst 5, 15 eller 25 prygel eller dagg, — sä finner man att ännu ettfganska vidsträckt^utrymme för det vanärande straffets extradjudiciella ådömande är bibehållet. Slutligen qvarstår detsamma till hela sin vidd i alla de mål, som af krigsrätt skola afgöras. Nu frågas emellertid, om icke den individ med fullt skäl må kunna anses oduglig för krigstjensten, som ej låter rätta sig genom det flera gånger upprepade användandet af de lättare straffen, jemte de frenne första graderna af svårare straff, hvilka ytterligare kunna skärpas vid sådana mål, som af krigsrätt skola afdömas och hvartill man äfven borde kunna lägga en längre eller kortare tids hållande till straffarbete vid kronoarbetskorpsen? Hvarföre dä icke skilja honom frän yrket eller om ännu någon större del af hans kapitulationstid återstår, låta honom aftjena den sednare vid kronoarbetskorpsen? Hvartill gagnar det att medelst demoraliserande straff under fanorna qvarhålla en person, som blott kan göra föga nytta, men i alla händelser mycken skada genom sitt dåliga exempel? Detta får nästan utseende af ett slags hämnd från Statens sida på individen för hans oförmåga att blifva god soldat.
Hon gick mycket rak, nä- stan litet bakåtböjd, och hade temligen stora, men alldeles ovanligt vackra händer, — ett par italienska händer; hennes far var nämligen italienare, och som liten hade hon med modern, som då var enka, med sina syskon flyttat från Livorno till Köpenhamn. Hvad som också vittnade om hennes sydländska ursprung, var rösten, en klar, fyllig altröst, som kom rakt ifrån bröstet och alls icke liknade de danska talstämmorna, som för det mesta sitta i halsen och endast komma ut till hälften. Ja, nu var det värsta öfverståndet, och nästa dag skulle jag börja skolan. Hade jag första gången gått långsamt och tvekande dit, så dröjde det icke länge, förrän jag skyndade mig iväg med längtansfulla steg. Ja, jag minns till och med, att en dag en alldeles främmande herre kom fram till mig och sade: » Jag har nog sett, hur du bär dig åt, min lilla flicka. Om morgonen, när du går till skolan, springer du af alla krafter, men om middagen, när du går hem, drar du benen efter dig! » Saken var verkligen den, att skolan — hennes skola — för oss alla barn, som gingo däri, var det bästa vi visste. Där föregick allt, som var intressant och fängslande, där sattes alla våra bästa känslor i rörelse, och under alla de timmar, vi tillbragte där, herskade där en stämning af glädje, nästan af festlighet öfver tillvaron. Om man nu skulle jämföra denna skola med en modern flickskola, är jag tämligen säker på, att man måste erkänna, att eleverna i en fri, modern skola lära sig en hel mängd mera och inhemta åtskilligt mycket grundligare och omfattande kuskaper, än hvad som var tillfället i min skola. Det finns ju snart ingen gräns för alla de ämnen, som nutidens unga damer studera, och lära de dem grundligt och bra, är ju däremot ingenting att invända. Däremot tror jag icke, att eleverna i D å g o n af de skolor, jag sedan har lärt känna, medföra ett minne i lifvet om en så oblandad glädje, som det min första skola har efterlemnat hos alla, som började lifvet där. Om vi icke lärde oss så mycket af hvarje ämne, att vi blefvo trötta och öfveransträngda däraf, lärde vi oss att älska lärdomen ocb studierna.
Ehuru Utskottet väl finnér di t vara i allmänhet betänkligt att utsträcka det undsrstöd, hvilket slaten, såsom en gärd af erkänsla, tilldelat förtjente mäns meddellösa enkor, till deras efterlemnade barn,' anser dock Utskottet, att ett undantag från denna grundsats bör i förevarande fall ega rum, enär Rikets vid sistlidne riksdag församlade Ständer medgifvit, att den årliga pension af 400 r:dr, som tilldelats Öfverste-löjtnanten Nordencreutz's enka Carin Sendelin, alt utgå under den tid nu gällande statsreglering omfattar, finge, j händelse af hennes frånfälle, äfven åtnjutas af hennes efterlefvande oförsörjda barn, hvarigenom dessa pgde en icke ogrundad förhoppning att detta understöd af statsmedel fortfarande tillgodonjuta. Med hänsigt härtill och i betraktande af den nödställda belägenhet, Iivari bemälde enkas 5 döttrar för närvarande sig befinna, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer ville i så måtto bifalla Kongl. Majits högstberörda framställning, att Rikets Ständer måtte å allmänna indragningsstaten anvisa ett belopp af 200 r:dr, att till Öfverste-löjtnanten Nordencreulz's och hans jemväl aflidna hustru Carin Sendelius lem döttrar utgå med 40 r:dr årligen till dem hvardera, så länge de lefva ogifta och i behöfvande omständigheter sig befinna. 20:o.
Reparationer å Ullmagasins-byggnaden i Norrköping . 18: 40. —- Ersättning till Nya Ull-Diskontfonden, enligt Kongl. Brefven den 22 April 1830 och 16 Maj 1835, 2,977: 5. — Reseoch Traktaments-penningar till Direktör Hofman Bang 503: 46. — Räntor år 1841 till Manufaktur-Diskontfonden å lemnade förskotler 355:20. — „ till enskilda delägare i Ullmagasinshuset 357:27.11. 712: 47 B alans till år 184^- Tillgångar. l:o Säkra Fordringar : hos Rökets Ständers Bank 1.866: 6. 3. , Ull-Kontoret i Norrköping 105:34. 6. Uilmagasinshuset i Norrköping 36,000: Innestående hyresmedel för en källare-lägenhet . , i , g , 63: 2. 5. 3:o Inventarier: Summa Banko R:dr 9. 6. 83,405)38(11 Stockholm af Manufaktur-Diskont Carl G. Kusel. 39 Diskontfonden för år 1841. Credit. Balans från år 184°’ Tillgångar. f:o Sältra Fordringar : hos llikets Ständers Bank , ; 1,046: 12. 2, , Herr Presidenten m. m. Skogman 3,441: 13. Ullkontoret i Norrköping 9l:20. 6. Nya Uil-Diskontfonden • 2,706: 6. 4. Diskontlån 13.342:34. 8. 2:o Fastighet, andel i Ullmagasinet i Norrköping 3:o Inventarier: vid Ull-Kontoret i Norrköping. £ 955:30. 9. „ Diskont-Kontoret 187:30. 6. t:o Osäkra Fordringar , . t . Inkomster år 1841.
dito dito af 28 R:dr för dito, och 14 R:dr 33 sk. 4 rst. för år 1874,. » dito i mossutdikningar vid Björstorp, Hästhult och Mörkhult inom meranämnde socken, emot årlig inbetalning af 8 procent å hela lånesumman under 14^ år, efter 1861 års slut, » dito i dito vid by arne Gjörbjörnarp, Molleröd, Glimåkra m. II. byar inom Glimåkra socken och Ostra Göinge härad, emot dito dito, efter dito, inom Hallands län: till vederbörande jordegare invid Himble å, för samma ås upprensning, å 4,533 R:dr, 16 sk., hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen jemte krono-utskylderna af 226 R:dr 32 sk. för åren 1849 med 1878, och 226 R:dr 20 sk. 8 rst. för år 1879, » dito invid Tollereds å, för dito, af 2,133 R:dr 16 sk., dito dito af 106 R:dr 32 sk. för dito, och 106
Till en början förtalte han de troende, att Julianus' död hade blivit honom, Petros, uppenbarad natten innan den timade, och detta av samma ängel, vars eldlågande spjut hade kastat avfällingen till jorden. Då hade Julianus fört handen till sitt sår och kastat av sitt blod mot himmelen, sägande med dyster harm: Galilé, du har övervunnit mig! Vidare försäkrade Petros, att avfällingen dött under de förfärligaste samvetskval, förbannande den stund, då han övergav den rena homoiusianska bekännelsen, och likväl oförmögen att med sin otrogna själ anamma frälsningen genom Kristus' förtjänst. Hans död, inskärpte Petros, var ett nytt och övertygande bevis på den ojäviga sanning, att ingen kan dö lycklig utan i kristna kyrkans armar. Till sist uppbyggde biskopen sin församling med den försäkran, att vakterna, som stått utanför kejsarens tält, hade med egna ögon sett, huru djävulen bortflugit med hans själ i sina rysliga klor. Biskop Petros hade ytterligare ett förvånande underverk att omtala, varom sägnen medförts av de från Asien anlända kejserliga agenterna. En jordbävning, följd av en virvelvind och mäktiga eldslågor, hade kullstörtat de uppförda grundvalarne till det nya templet i Jerusalem, och eldkulor, som tid efter annan stego ur jorden, hade bortdrivit judarne, när de hårdnackat förnyade sina byggnadsförsök. Detta försäkrade Petros, och efter honom hava Krysostomos, Ambrosius och andra kristna skriftställare försäkrat detsamma. Menigheten var ingalunda sinnad att tvivla på Petros' ord. Det var endast Atens judar, som vågade göra svaga inkast mot deras sanningsenlighet på grund av andra färdemäns vittnesbörd, som icke visste av någon jordbävning, utan endast det, att vid underrättelsen om Julianus' död hade den kristna befolkningen rest sig och hindrat judarne fortsätta arbetet. Förberedelserna till Karmides' begravning stördes samma afton genom Petros, som lät underrätta Krysanteus, att hans svärson som medlem av den kristna kyrkan måste jordas enligt kristianernas bruk. Petros hade dessförinnan inför prokonsuln av Akaja med vittnesbörd av tvenne präster och utdrag av förteckningen på de döpte styrkt riktigheten av sin uppgift.
Såsom oloflig försäljning anses om bränvin i bodar eller å andra allmänna försäljningsplatser under namn af gåfva vid handel utskänkes af dertill oberättigade. Så anses äfven om någon, som endast eger rätt till försäljning af minst 40 potter, tillåter att det sålda partiet på olika tider afhemtas i mindre poster än 40 p:r i sender. Sammandrag af Kejserliga Förordningen af den 16 Juli 1841 > angående bränvin s-tillverkningen i Finland., samt Kungörelsen den 2g Oktober samma år, angående tillämpningen af samma Förordning. Normalpanna l;o med inböjda sidor och handtag; bottnens diameter lill sidornes höjd som 11 till 12. 2:o med raka sidor, hvilkas höjd är minst ? af diametern och försedd med aflappningsrör för d ranken. Bil. N:o lill -t Bcv.-Utsk. Skrifvelse, N:o 6. 5 Hallens rymd, högst i af sjelfva pannans. Afkylnings-redskapen hör endast beslå af 2:ne raka rör. 2 klassen. Enkel panna med imkylare. 3 klassen. Enkel panna med mäs’kvärmare och imkylare. 4 klassen. P is lo risk t verk, hvars hufvudsakliga beståndsdelar illgöras af 2:ne pu en gäng verksamma di tiUations-apparaler för förbränning och klarning, i förening med mäskvärmare och en deröfver slående a fkylnings-apparat, kyl jatet obe rä k na dt. I tie Irenne sisla klasserna skall pannans höjd vara minst | af diametern och hattens rymd ej öfver ? af pannans. Till hränvinslillverkning, som grandas på mindre än 5 sammanslagna mantal, får äfven hittills nyttjad, och annorlunda, än normalformen utvisar, beskaffad redskap tills vidare begagnas, så länge den kan genom lagning i brukbar!, skick hållas, dock att sjelfva pannerymden ej öfversliger den i författningen medgifna.
För öfrigt får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att, innan Silfver i plantsar, som till Banken skola levereras, derstädes emottagas, desamma först böra å Kongl. Mynt-verket uppvägas och proberas; att Kong!. Myntet deröfver meddelar en så kallad Mynt-attest, upptagande planlsens vigt, halt och utmyntnings-belopp efter afdrag af slag-skatten: att, sedan vigten i Banken blifvit controllerad, liqvid uppgöres med lefverantören samt bokföring verkställes uti Bankens räkenskaper, samt att, efiär utmyntning af dessa plantsar sedermera kommer i fråga, Kongl. Mynt-verket skall till Banken leverera i mynt det belopp, som, enligt de utfärdade attesterne, hvarje plants innehåller, och hvarigenom vid de sålunda emottagne plantsarnes utmyntning, någon skiljagtighet emellan summan af myntet och det bokförda beloppet icke får uppkomma. Skulle åter den af Herr Waern gjorde framställning gillas och Banken följagtligen komma att uppköpa Silfver i tackor till ett visst pris för mark Cölniskt 16-lödigt och hålla detsamma allmänheten tillhanda, efter någon förhöjning i priset, genom hvilket förslag motionären synes hafva åsyftat, att lefverantören eiler importören borde befrias från skyldigheten att dels i Kongl. Mynt-verket låta probera och väga det silfver, som skulle till Banken aflemnas, och dels att erlägga den för plantsens utmyntning belöpande slagskatt; så koinme Banken otvifvelagtigt, att, vid ifrågakommande utmyntning af en sådan silfvertacka, vidkännas betydligare kostnader, ej mindre uti slag-skatt, än äfven uti differenser vid utmyntningen.— 4 Banco-Utskotlels Utlåtande, JV:o y5. Utskottet, som dessulom anser det icke vara med Bankens säkerhet förenligt att i Banken emottaga silfver-plantsar-, hvilka endast äro forsedde med utländskt intyg öfver halten och vigten, föranlåtes med afseende härå, afstyrka bifall till Herr C. F. fVeerns ofvanomförmälde förslag.
Om således röreise-capilalets successiva" tillökning är nödvändigt, när välståndet blott skall bibehålla sig på dess närvarande punkt, huru mycket mer fordras detsamma, om, såsom de ofvannämnda besluten ådagalägga, det åsyftas alt det skall utvecklas med hela den kraft, som vårt lands tillgångar medgifva. När i Nord-Amerika otaliga canaler och jernvägar anlades, så gingo dessa anläggningar i bredd med, eller rättare, de föregingos af ett ofantligen förökadt rörelse-capital, utom hvilkets tillvaro dessa canaler ledan varit ruiner, och jernvagarne obegagnade. Detta hafva likväl vi i vårt land hittills uraktlåtit, hvaraf också har händt, att flere anläggningar, såsom Götha och andra canaler, väl (jena till lättare transporter af en redan förut befintlig produetion, men ingalunda i någon betydlig trion framkallat, eller behöfts för, någon ny; så att i sjelfva verket hvad som besparats på ena sidan genom en lättare transport, blifvit tillintetgjordt på den andra genom ränlorne för anläggningskostnaden; ett förhållande, som gjort våra stora och kostbara anläggningar väsendtligen olika de Nord-Amerikanska, som varit deras mönster. Det är tillräckligen bekant att, i afseende på pennirige-rörelsen, tvenne åsigt er äro rådande; den ena, som antager, att rörelse-capitalet i sin ut - 3s Banco-Utsho/tets Betänkande, N:o 158. veckling bör föregå och framkalla industri och production; den andra, sorn antager, att industri och production tverlom alltid böra föregå och framkalla rörelse-capitalet.
M. öfverlemnade und. förslag till tulltaxa, yttras, ang:de spanmål, malen och omalen: »Sedan Sveriges åkerbruk hunnit den förkofran, att någon införsel af spanmål icke kommer i fråga, utom till obetydliga qvantiteter lör utsäde och vid det olyckliga förhållande att landet hemsökes af missväxt, då åter denna för lifsuppehälle oundgängliga vara bör till så billigt pris som möjligt kunna hållas tillgänglig, hafva kommitterade föreslagit borttagandet af tull å spanmål.» Då derefter den 27 Januari 1857 kommitterades ofvanberörde förslag inför K. M. föredrogs af jemväl nuv:de Hr Statsrådet och Chefen för Finans-Deprtet, behagade denne dervid anföra, bland annat, följ:de: »Vid de föregående tillfällen, då jag haft anledning att i hithörande frågor uttala min mening, har jag icke dragit i betänkande att oförbehållsamt och i hela sin vidd bekänna mig till den grundsats i tullagstiftningen, som innefattas i kommitterades här förut (af Hr Statsrådet) omförmälda yttrande. Det hos oss redan öfvergifna prohibitiv-systemet, likasom det förmedlande skydds-system, som trädt i det förras ställe, utgöra begge afvikelser från tullagstiftningens ursprungliga — jag vågar säga enda riktiga — ändamål, en skadereglering. Hvad derutöfver vid denna lagstiftning varit alsedt och ännu af de enskilta intressena yrkas, till uppmuntran eller s. k. skydd för särskilda näringar, är i sjelfva verket ingenting annat än en konstlad utväg att uppstegra varornas pris, visserligen till fördel för dem, som sysselsätta sig med dessa varors beredning, med till skada för dem, som deraf äro i behof, och leder således alltid till en beskattning, orättvis emot förbrukaren och förnärmande det medborgerliga anspråket på jemlik fördelning af bidragen till statsbehofvens fyllande». I öfverensstämmelse med dessa, af Hr föredraganden vidare utvecklade samt af Statsrådets fleste ledamöter biträdda åsigter blef ock på K. M:s Nåd. befallning till R.
Den med nu förevar, ämne alldeles icke gemenskap ägande frågan, huruvida R. o. Ad. må äga rätt att lägga skatter på sina från var. medlemmar, torde så mycket mindre här behöfva afhandlas, som Gr. Sandels’förslag visar, att det ej hehöfves någon särskild beskattning för detsammas verkställande, utan att dé föreslagna utgifterna af Riddarhus-cassan kunna bestridas. Då en värd talare här anfört, att den partiskhet, som kan äga rum vid refererandet af våra förhandlingar i tidningarna, vore af aine slag, så har han glömt, att det finnes äfven ännu ett tredje slag deraf, nemi. att alldeles icke återgifva hvad som anföres på ena sidan till försvar för en sats, och det är denna art af partiskhet eller väld, hvaröfver man i allmänhet har klagat. Äfven jag har trott mig finna, att de tidningar, som sysselsätta sig med refererandet af våra förhandlingar, mycket ofta gjort sig skyldiga till denna slags väld. Nu finner jag, att jag måtte hafva misstagit mig i detta afseende, att det antingen varit svagt minne eller svaga öron, som gjort att jag irrat mig, ty jag har nyligen hört en ganska vacker målning på den samvetsgrannhet och utmärkta omsorg, hvarmed lidnings-redactionerne bemödat sig att iakttaga oväld i afseende på alla opinioner inom Ståndet. Jag skulle då tro, att när denna vackra tanke der finnes, och då en annan tidning äfven har samma vackra tanke, det vore orätt att icke gifva tillfälle till densammas realiserande. Då jag nu i så måtto blifvit rättad i min förmodan, att dessa tidnings-redactioner erbjudit sig att ovillkorligen trycka alla de sammandrag af våra förhandlingar, som af den nya referenten blifva uppsatta, utan endast att begagna dem till en källa, så behöfves icke den förändring jag föreslagit. Derföre finner jag mig nu kunna tillstyrka bifall till Gr. Sandels’ förslag, utan annan förändring än den som Hr von Hartmansdorff yttrat, nemi. att referenternes antal må bestämmas till en eller flere i stället för atlie.