Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det, som i sednare förslaget till und. skrifvelse blifvit uteslutet, komme alt i skrifvelse!! inflyta, så hade man derigenom sagt Konungen indirecte en förebråelse, äfven 0111 nian vill kalladen förebråelsen en sanning, hvarföre jag motsätter mig framförandet af denna s. k. sanning till Konungen. I afseende på hvad Hr von Hartmansdorff yttrat derom, att Exped. Utsk:s först afgifna förslag till und. skrifvelse i detta ämne skulle varit en ordagrann afskrift af Ekon.LJtskrs betänk. får jag äran upplysa, alt jag jemte 2:ne andra ledamöter af Utsk. redan då satte mig emot ett sådant afskrifvande, men att vi blefvo öfverröstade och först efter återremissen vunnit framgång för vår åsigt. Jag hoppas foch önskar, att R. o. Ad. måtte godkänna skrifvelsen i det skick den finnes. Hr';Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfvei läggningen fulländad. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade gilla Exped.Utskrs sednare, under N:o 186 afgifna förslag lill und. skrifvelse till K. M. i fråga om näringsfriheteii. Ropades starka ja, blandade med nej. Gr. Frölich begärde votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han af Gr. Frölichs föregående anföranden förmodade, det han till conlra-propos. önskade godkännande af Exped.Utskts först i ämnet afgifna förslag till und. skrifvelse. Gr. Frölich: Med den förändring i ordalagen, som Frih. Hamilton aniydt; till vinnande hvaraf jag anser skrif velsen böra till Exped.Utsk. återremitteras. Hr von Hartmansdorff: Utsk:s förslag har redan en gång varit återremitteradt, och betänk, är nu andra gången föredraget.
Detta sättande är möjligt endast i och genom medvetandet. Alltså måste ett föremål, såvidt det är satt såsom med sig själf identiskt, vara satt i och genom medvetandet. Men medvetandet kan icke sätta ett föremål såsom med sig själf identiskt utan att sätta sig själf såsom med sig identiskt, d. v. s. utan att absolute sätta sig, så att det sättande är identiskt med det satta. Detta absoluta sig-sättande kan icke vara tänkande, emedan i tänkandet detta själft differentieras från och hänföres på det tänkta, eller emedan allt tänkande är ett dömande, i hvilket ett predikat hänföres på ett subjekt. Men i jagets absoluta sig-sättande finnes ingen differens mellan det sättande och det satta, subjekt och predikat. Däremot kan det vara en åskådning, emedan i denna det sättande, subjektet, går helt upp i det satta, objektet. Men denna åskådning kan icke vara en sinlig åskådning, som innebär ett lidande hos subjektet, utan den måste äga tänkandets spontaneitet och följaktligen vara en intellektuell åskådning. Den intellektuella åskådningen såsom jagets absoluta sig-sättande är erfarenhetens första förutsättning. Högre upp än till medvetandet själft kan icke detta stiga utan att såsom hos Spinoza blifva dogmatiskt. — Men ett föremål kan icke sättas såsom med sig själf identiskt, utan att differensen mellan det samma såsom subjekt och såsom predikat sättes såsom upphäfd, d. v. s. identitetslagen är möjlig endast i och med motsägelselagen. I denna lag sättes en absolut motsats. A icke I negationen »icke» sättes denna differens såsom upphäfd). Den absoluta motsatsen måste liksom den absoluta identiteten sättas i och genom jaget. Alltså: jaget sätter i sig en absolut motsats — icke-jaget. Detta motsättande, som äfvenledes måste betraktas såsom erfarenhetens förutsättning, är såsom handling obetingadt, kan icke ur jagets sig-sättande eller ur något för jaget främmande härledas.
Då först kan man se, huruvida denna lagstiftning i afseende på bestraffning af dessa brott är riklig eller icke, sedan man vunnit någon erfarenhet af brotten under en sådan friare lagstiftning. Således anser jag, att äfven om motionen hade varit väckt vid Riksdagens början, så hade man icke dervid bordt fästa något afseende, förr än man haft någon erfarenhet om, huruvida en skärpning af tullförfattningarne i afseende på öfverträdelser af desamma, till följd af deras mera liberala beskaffenhet, blifver nödig eller icke. En sådan erfarenhet kan man icke vinna, förr än till näslk. Ständers sammanträde. Ur denna synpunkt anser jag motionen vara för tidigt väckt, och derjemte anser jag den icke hafva det sammanhang med tull-lagstiftningen, som 56 § Riksd.-Ordn. fordrar för rättigheten att väcka motionen efter motionstidens slut. lag anhåller alltså, att motionen må läggas till handlingarne. Hr von Hartmansdorff, Au g.: För min del har jag aldrig trott, att tullafgifternas nedsättning skulle göra skärpta kon troller öfverflödiga. Så länge något är att vinna genom oloflig införsel, vare sig mot förbud eller för alt undgå hög tull, komma försök ali göra oloflig vinst jemväl att fortsättas. Jag anser derföre skärpta kontroller nödiga i alla händelser. När jag nu ser en man med andra åsigter än mina, ronde tull-lagstiftningen i allmänhet, likväl vara i afseende på kontrollerna af samma mening, som jag, så finner jag mig deraf styrkt i min tanka. Här säges att inga oförmodade händelser inträffat, hvilka kun nat föranleda lill motions väckande. Det kommer derpå an, hurudana förhoppningar hafva under innevar. Riksdag varit hos en hvar serskildt. För mig har det varit alldeles oförmodadt, att Sveriges Ständer skulle nästan enhälligt uphäfva ett hushållningssystem, som är urgammalt i Riket. Således skulle jag tro, ali för landels innebyggare öfverhufvud och. stadsmannanäringars idkare isynnerhet har intet varit mera oförmodadt, än alla förbuds borttagande och tullafgiftens allmänna nedsättning. GrGyldenstolpe har sagt, att omän R.
Att undersöka, hvilka de öfverfiöds-artiklar egentligen äro, som alldeles borde förbjudas till införsel och till förbrukning. 2:o Att pröfva, om några sådana författningar eller anstalter finnas, som i mer eller min. dre mån motarbeta detta välgörande ändamål. 3:0 Att föreslå, hvilka åtgärder för öfrigt kunde vara tjonligast att verka på allmänna opinionen, för att minska den i alla Stånd ötverklagade luxen ; och 4:0 Att utarbeta ett sådant projekt till Anstalters vintagande i detta afseende , att Rikets Ständer, efter en noga granskning derRidd. 0. Ad. Fröt, N:o 21. zz> 162 Den 4 April. af, kunde förena sig, att hos Kongl Majit i underdånighet anhålla,’ det reglementariska åtgärder i öfverensstämmelse dermed måtte vidtagas, I händelse EdersExcellence och Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna dessa anmärkningar förtjena något afseende, är min vördsamma anhållan, att detta Dictamen må till Oeconomieoch BesvärsUtskottet remitteras, jern. te dess meddelande åt de öfriga respectiva MedStånden. Remitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, och blef communication med de öfriga respectiva Stånden Författaren tillåten. Herr Grefven och Landt Mar skalken androg, att, då redan någon tid af Riksdagen vore förliden , och någon del af de vid Ståndens och Utskotters Canzlier antagne Tjenstemän vore i den belägenhet, att icke kunna umbära den aflöning, som detn skulle komma att beviljas, syntes honom tidpunkten vara inne, att efter vanligheten hos RiksStånden föreslå grunderna och beloppet af samtlige Riksdagstjenstemäns aflöning; i anledning hvaraf Herr LandtMarskalken hemställde att, likasom vid de trenne sednare Riksdagarna skett, Promemorier i detta ämne måtte få af Herrar Talmän, för Ståndens Canzlier och Vaktbetjening, och af Utskottens Ordförande, för Utskottens, inlemnas till Stats Ut»
Påstår någon, alt Ständerne ej böra få umgälla Utsk:ns fel, så svaras: att dessa äro ohjelpliga, när Utsk. handla nied R, St:s rätt, öfver hvilka ingen myndighet i tily mål finnes, och att Ständerne få skylla sig sjelfva, då de till så vigtiga Utsk. ej valde försigtigare ledamöter än dem, som bringat förevar, ämne i sitt nu befintliga skick. Men, säger man, örn skulden är Statens, så är hon icke blott Sveriges utan äfven Norriges, som bidragit till eassan och haft gagn af de utgifter, för hvilka gälden blifvit gjord. Må vara; men dertill hörer alt Norrska Storthiuget först vidtager lika obetänksamma åtgärder, som våra, att samtidigt erkänna skulden för Statens och borttaga de påräknade medlen till hennes betalning, hvilket Norrmännen, varnade af våra misstag, nog lära undvika. Måste nu cabinetlscassans skuld erkännas för Svenska statsverkets, så är frågan af hvem hon bör betalas lätt afgjord. Närmaste svaret blifver förmodligen: alt hvad Konungens rådgifvare möjligen icke kunna åläggas eller ej förmå att gälda, det måste Staten betala; dock intet utöfver de 60,000 r.dr [lamb. b:co, livilka genom Statsoch D c n i} F <■ Ii r u a r i f. m. Const.Ulsktns förvållande blifvit erkända. Om detta svar är juridiskt ratt, månne det icke i sjelfva verket ar mera advocatoriskt än riktigt? Hvilken, sorn något så när kanner våra riksdagsförhandlingar, kan väl betvifla, att Stalsoell Const.Utsktn från början ju icke åsyftade cabinettscassans bela skuld? eller alt de icke skolat anbefalla åtal för alltsammans, om de dertill lika visst fått åtkomsthandlingar, som de hade vilja? Ehuru statsrevisorernes berättelse oni K.
Jemte erinran att samtliga ifrågavarande anslags behållningar vore bokförda i öfverensstämmelse med Riks-staten och det för rikshufvudbokens upprättande fastställda formulär, har Statskontoret, delande Revisorernes i ämnet uttryckta åsigt, så i ena som andra hänseendet instämt uti deras ofvannämnda hemställan. Rikets Ständer, som äfven biträda de af Revisorerne yttrade åsigter i denna fråga, finna likväl, enär beskaffenheten af ofvannämnda anslag vid behandling af vederbörande Hufvudtitlar redan blifvit i sammanhang med anslagens belopp för instundande statsreglering af Rikets Ständer bestämd, det icke vara lämpligt att uti deras i detta hänseende fattade och E. K. Majit i vissa delar tillkännagifna beslut nu vidtaga någon ändring; men på det att syftemålet med Revisorernes ofvanberörda framställning ändock må kunna ernås, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes dels uti den nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, som till nästa riksdag kommer att aflåtas, föreslå de förändringar i anslagens beskaffenhet, som af Revisorerne blifvit ifrågasatta, dels förständiga vederbörande, att i afseende å bokföringen vidtaga de åtgärder, hvilka erfordras för vinnande af det med Revisorernes framställning åsyftade ändamål. Vidare hafva Revisorerne omförmält, hurusom E. K. Majit, enligt nådigt Bref den 14 April 1863, hade tillagt tjenstemän och vaktbetjening i Kanslirätten arfvode för år 1862, med 225 Ridr till Sekreteraren, 150 Ridr till Aktor och 25 Ridr till vaktbetjeningen, att utgå af besparingarne å Riks-statens Andra Hufvudtitel, och att dylika arfvoden äfven hade, på sätt räkenskaperaa utvisade, för flera föregående år utgått, ehuru, enligt inhemtad upplysning, Kanslirätten under en längre följd af år ej haft något sammanträde.
Ide nya munderingar, till ett inskränktare antal, hvilka under åren 1 8 55 — 1838 blifvit uppå bevärts-balaljonérna utdelade. hafva lill reqvisition nltagils af reserv-upplaget, då endast arbetslönerna af de årliga anslagen på collegii stater liqviderats ; men sedan reserv-upplaget, genom collegii försorg, nu blifvit så completteradt,- att deruti innrslutes , med undantag blott för tschakofs, lii11— och sjukkärror, en fullständig beklädnads-, remtygs-, utrednings-, trossoch sjuk — vårds-malerie! för i5,ooo man. torde delta upplag, afsedt att vid utbrytande krig till utredande af en dass bevärtsmnnsknp amandas, icke vidare böra, för de årliga vnpenöfningarna på fredsfot, på annat sätt anlitas, än att, om något deraf uttages, detsamma genast må med nya persedlar lill motsvar. qvantiteler ersattas. Det torde i ö frig t icke böra oanmäldt lemnäs, att, sedan, vid saknad afen efter nuvar. lids fordran lämpad trossplan för armeen, fortskaffningstrossen , dertill endast 1000 r:dr årligen varit å Krigs-collegii stäter bestådda, under de sistförflut 11a 20 åren icke blifvit ersatt med nya åkdon i de småningom casserades städe, denna del af materielen numera erfordrar en nära ny uppsättning för alla infanteri-reg:lena, 6 H. 49 386 Den y Maj c. ra. derföre några medel icke blifvit beråknade i det af Krigscoll:m upprättade oell af StatsUlsk. åberopade slalslÖrslag.
DiifSgälböfontoretS i Sanbtränterierna inneftåenbe mebel od) belö l)år i l)itf»ubftaben omebclbart från betta SCcrf. ©etti Uttingb*©tabga 1864. 41 § 77. Den, forn mill öfwer Daperittgb* elier jpröfningöfommittéenb beflut anföra be* fwär, ar berättigab att, bå lian t fåbant affcenbe anmäler fig l»ob tteberböranbe tjenfteman, foftnabbfritt erhålla för bplift beflutb öftterflaganbe erforberligt utbrag af taperingblängben famt kcmmittéenb protokoll; ocfi må ef fjeller löfen forbrab för aitbra protofollbutbrag odi erpebitioiter, forn till fölfb af tteberböranbe kotnutittéeö beflut böra utfärbaö. § 78. l:o ©efwår i fråga om ffattffplbig påförb bettitlningöafgift, Inoarb ttib bebi* teringen upptagna belopp ide blifttit af Daperingb* eller ^röfningbfommittéen be* ftämbt, funna bob konungens ©efaUningslmfttanbe anförab inom tretio bagar efter ben bag, bå, på fått i § 84 ftabgaö, ben ffattffplbige egt tillfälle erhålla fin be* betfebel. ‘2:o
Jag vill icke ingå i något yttrande öfver det sätt Herr Ankarloo nyttjat att framställa tillvitelser af en ganska svår egenskap emot en hel Embetsmannacorps, utan att beledsaga dem med någon enda trolig uppgift, eller med något enda bestämdt factum. Jag vill endast anmärka, att om äfven en eller flere så beskaffade händelser, som de Herr Ankarloo uppgifvit, verkligen skulle hafva inträffat, borde likväl sådane särskildte händelser eller individuella felsteg, hvari rättelser kunna sökas och erhållas, ingalunda föranleda till det af Herr Ankarloo föreslagna allmänna stadgande. Då ordinarie Domare icke genom någon Lag äro berättigade att ensamme förrätta Bouppteckningar, Arfskiften och Sterbhus-utredningar, utan desse en Domare uppdragne befattningar alltid äro en följd af hvarje medborgaRidd, o. Ad. Prof. N;o u, 12. 32 Den 4 April. res enskildta öfvertygelse och förtroende för Domaren } då, i händelse ett sådant förtroende emot ali förmodan missbrukats, vägen till rättelse och ansvar å Domaren är öppen 5 så tror jag , att det af Herr Ankarloo yrkade allmänna förbud för ordinarie Domare att icke få emottaga ofvannämnde befattningar, långt ifrån att vara utaf något slags nödvändighet påkalladt, eller genom någon enda giltig orsak rättfärdigadt, snarare bör anses på det högsta olämpligt, och hinderligt för hvarje medborgares fria vilja, att icke få till sådana befattningar otvunget välja den, för hvilken han hyser det mesta förtroende. Beträffande dernäst Herr Ankarloos hemställan, att Kongl. Maj:t -> och Kronan borde åläggas betala en tillförordnad Domares underhållskostnad, vid behandlingen af ett mål , deruti den ordinarie Domaren är jäfvig, torde jag få nämna, att uti al a rättegångar måste, enligt sakens natur, antingen den ena parten ensamt hafva haft orätt, och således vållat rättegången, eller ock båda parterne, hvar i sin mån, densamma gemensamt orsakat. I förra fallet är det med Lagens föreskrift öfverensstämmande, att den tappande parten betalar alla i och för rättegången uppstådde kostnader, och således icke allenast sin vederparts rättegångsutgifter, utan äfven den tillförordnade
Hvad Hr Gunther menar med massan, kan jag ej så noga vela; men då lian med detta yttrande förenat ett annat om hennes missnöje med förbud emot tullförsnillning och lurendrejeri; så lärer han väl mena öfverträdare af tullförfaltningarne, d. v. s. förbrytare. En lag, som vore behaglig för förbrytare, skulle naturligtvis vara den, som icke bestraffade förbrytelsen. Men en sådan brottmålslag har ej funnits och kan ej linnas. Hr Gunthers påståenden synas följakteligen vara lika osammanhängande, som hans jemförelser äro olämpliga. Frih. Stael von Holstein har, om jag rätt förstod honom, påstått, att en nationalrepresentation aldrig borde frångå sing beslut. Om så vore, borde en regering aldrig till R. St. återkomma med propos. att antaga en lag, som dessa en gång förkastat. Månne någon Regering kunde hålla ut dermed? ViL 248 Den 28 April. le hon förutsätta, alt R. St. aldrig förändrade sin mening; så horde hon väl antaga samma consequens för sig sjelf. Delta blefve å ömse sidor ett så odrägligt hand alt hvarken våra eller andra grundlagars stiftare kunna hafva åsyftat, eller ens tänkt sig en sådan fordran. Hr Giinther har ansett det vara föga värdigt för R. St. att i denna fråga uppskjuta deras beslut. Jag tror deremot att det vöre vida värdigare än att förhasta sig; så all riket deraf finge håde skam och skada. Hr von Troil har befarat, att Rikets första Stånd skulle ställa sig i en ofördelaktig dager om det nppsköle sitt beslut, när andra Stånd redan antagit förevarande förslag. Mig synes deremot att R. o. Ad. bör vara lika försigtigt som PresteSt.; emedan den största betänksam heten bör hos dem båda förutsättas. Till den upprätthållande grundsatsen hörer dessutom att icke förkasta gammal lag förr, än man är öfvertygad om den nyas företräde. Hr Dalman har sagt, att frågan rörer de lägre Stånden närmast.
Rikets Ständers Utskott Prenumeration tagen på 5oo Exempl. 65 d:o 7° I 12 25 d:o d:o d:o d:o 776 d:o Återslå alltså 424 Exemplar. 4°o Exemplar. och således, efter afdrag af defecter, minst Och tillstyrker Utskottet, att till Riksgälds-Contoiet må ifrån Expeditioris-Utskottet aflemnas de vid Riksdagens slut öfverblifvande Exemplar utaf Bihanget lill Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, samt att i nämnde Contor må, för ele här förut uppräknade Embetsverk och vederbörande, tillhandahållas det ofvan utsatte antalet Exemplar af nu ifrågavarande Bihang, och således tillhopa för della ändamål utdelas i 26 Exemplar. Stockholm den 27 Sept. 1834- BiA«»g till R. Antorn till Exp.-Utsk. den 30 Sept. Utlåtande, i anledning af vackt motion om understöd af allmänna medel ät de nödlidande iuvunarne i Bohuslänska Skär gärden.
Enär jag nu anmärkt dels det ohyggeliga, dels det rättstridiga i wärdén af en dels blott angifwen, dels redan förwunnen brottsling, torde - 542 Den 27 Juli?. de ej anses öfwerstödig en upgift utaf det manliga antalet af pä en gäng i Rikets allmänna Fängelser inneflutne och pä sädant sätt förwarade personer; och efter de til Justitiä - Caneellers Embetet insände fänglistor utgjorde förledit är deras antal, oberäknade Fängarne ä Fästningarne, i Etädernes och nägre Häraders enstildta häckten, omkring Sjuhundrade stycken. I följe af allt detta förmodar jag hwarje Medborgare, som med känfla af mennistans wärde tillika ömmar wid desi misiöden och lidanden, stall inse nödwändigheten af ett förbättradt stick i wäre förwaringsanstalter och nya bestämda reglor för deras organisation sä wäl i afseende pä deras yttre form, som deras tillämpning til förekommande fall, men härwid möter mig förmodeligen det wäntade inkast hwarifrän kostnader til desie reformer ssulle tagas Jag erkänner desi betydenhet och beklagar Fäderneslandets oförmögenhet til werkställande af hwarje stort och nyttigt företag; men tror äfwen at denna kostnad hwarken stulle blifwa betydlig och omöjlig at utgöra, dä med förbättringen smäningom forfares t. er. af ett Läns Fängelse i sender, och det hwartännat eller tredje är; och monne i en Lid dä man sä ofta sett, at kostnaden ej afsträckt eller hindrat upresandet af Tempel för lupen och fäfänHan, man borde förwänta ett sädant inkast, da fräga är om resningen af nägre för den lidande menffligbeten? I älla fall böra desie betänkligheter ej hindra Rikets nu församlade Ständer, at föreflä och upgifwa huru förändringen borde blifwa, men öfwerlemna til wär Nädige och ömmande Konungs omsorg» - Den L?
Den hellenisk-romerska hedendomen gör fruktlösa motståndsförsök. Förföljelserna från statens sida endast påskynda kristendomens utbredande. Hvad staten ej kan uträtta skola kanske sjelfva den hedniska kulten och den helleniska filosofien förmå. Dessa, förut hvarandras motståndare, försonas inför den gemensamma faran. Antikens slocknande lampa flämtar upp i en klar låga, då djupa och rena andar, hvilka annars föraktat mytherna som en skadlig vidskepelse, nu omfatta dem såsom symboler af höga sanningar. Filosofien går såsom nyplatonism till strids mot kristendomen. Men nyplatonismen sjelf har blifvit ett affall från det monistiska och rationella. Plotinus och Ammonius Saccas försöka, men förmå ej återupprätta honom. Han arbetar sjelf sin motståndare i händerna, framför allt när han, för massornas vinnande, nedlåter sig till att täfla med denne i underverk. Jamblichus och andra idka hemliga konster, för att slå de kristna magerna ur brädet, samt förherrliga Pythagoras och Apollonius af Tyana såsom undergörare täflande med Jesus af Nazareth. Härigenom bidraga de till att utbreda det magiska och dualistiska föreställningssättet. Idéströmmen från österlandet gör ett desto hastigare triumflopp. Den kristna dualismen känner sig redan stark nog att bekriga ej blott sina förklarade fiender, utan ock de vesterländska bildningselementer, som han i början upptagit i sitt sköte och som förskaffat honom insteg hos de upplystare klasserna. Instinktivt förnimmer han, att äfven den tänkareskola, som bildat sig inom sjelfva kyrkan, är alltför monistisk och rationel för att kunna i längden fördragas. Män sådane som Clemens af Alexandria och Origenes, hvilka fattats af det eviga och oförgängliga i kristendomen samt veta skilja detta från dess dualistiska form, kämpa en tragisk strid för trons förenlighet med tänkandet.
Lades till handlingarna, med ogillande af Betänkandet N:o 29. S. D. Föredrogos ånyo Konstilulions-Ulskottets Memorialer: N:o 20, i anledning af ett Stånds återremiss al Memorialet N:o 9, innehållande förslag till ändring i 85 § Regerings-formen; N:o 21, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det i Memorialet N:o 11 framställda förslaget till ändring i 15 §:n Riksdags-ordningen om hemmansegares representationsrätt. Dessa två Memorialer lades till handlingarna. N:o 22, med förslag till den ändring i 51 § Regerings-formen, att äfven andra af städernas innevånare, än Borgerskapet, må ega alt deltaga i val till Borgmästare; och N:o 23, med förslag till tillägg i 109 § Regerings-formen och 80 § Riksdags-ordningen, angående uppskof i riksdag. De i dessa två sednare Memorialer upptagna förslag antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stals-Utskottets Utlåtanden: N:o 103, angående väckta frågor om ytterligare statsbidrag lör reparationsarbeten å Westerås Domkyrka; N:o 104, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående ytterligare anslag till islåndsättande af Linköpings Domkyrka; N:o 106, i anledning af väckt motion om låneunderstöd till kyrkobyggnad i Ullerfvads församling af Skara stift; 448 Prot.-Utdrag den 2 Juni 1860. N:o 107, i anledning af väckt motion om bidrag af allmänna medel till kyrkobyggnad i Kongsbacka; och N:o 108, i anledning af väckt motion om låneunderstöd till skolbyggnad i Luleå. S. D. Föredrogs ånyo Slats-Utskottets Utlåtande N:o 105, i anledning af gjorda framställningar, angående ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn.