Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen med strängare ansvar ansedde och af den andre lindrigare behandlade, om ej alldeles befriade, måste nödvändigt väcka den föreställning, att Lagarne ej ännu äro nog tydliga och bestämda, för att bereda den säkerhet oell öfverensstämmelse vid deras tillämpning, sora böra åsyftas. Dä helgden af ingångne förbindelser och af egendomsrätt genom en Bankrutt alltid varde! störd, så är ock i sådant afseende en förbrytelse skedd. Den, sorn begått densamma, kan vara dertill föranledd antingen af olyckor eller af vårdslöshet, eller ock vara uppsåtlig förbrytare. Hans oskuld eller graden af hans brottslighet kan endast genom undersökning uppdagas och bestämmas. En oförmögen Gäldenär, bör således, enär Bankrutten yppas, anses och behandlas icke såsom oskyldig, och ej eller såsom brottslig, utan såsom en person, hvars förhållande och lefnad böra underkastas en allvarsam granskning, och emot hvilken présumtion af brottslighet äger rum, intill dess hans oskuld blifvit ådagalaggd. Gäldenären bör skyddas, örn hans oförmögenhet härrör af olyckor, fällas till ansvar, om 2?o Konungens "Nild. Propositioner. iian sjelf till sin oförmögenhet varit vallande, och straffas med stränghet, om han är bedragare; Men olyckorne böra bevisas af Gäldenären, vållander eller bedrägeriet af Borgenärerne. Dessa grundsattser bar Committéen ansett böra i denna del af Lagstiftningen antagas och följas. Hvad en olycklig Gäldenärs afträdes-förmon beträffar, bar Comrnitléen, metl afvikande ifrån förra Lagar, ansett den böra bestå endast i Gäl. denärs åtnjutande af personlig frihet, men ej i befrielse frän betalning med den egendom, han framdeles Iean ärfva eller förvärfva.
M. skola i underd. anhålla, det trosspassevolance-medlen hädanefter icke måtte användas till andra behof, än de med dem afsedda, och alt cassans behållningar måtte emot fullgod säkerhet förräntas, så och då detta förslag blifvit gjordt under förutsättning att R. St., med bifall till mötespassevolancens upphörande, anslå ett årligt bidrag till armeens vapenöfningar, hvarigenom de för detta ändamål behöfliga medel alltid blefve tillgängliga, då behof deraf uppslår, i följd hvaraf hinder icke vidare torde möta emot trosspasscvoJance-fondens förkofran medelst utlåning emot högre ränta och fullgod säkerhet, bör jag dock i afseende å framställningen om högre ränta än de 3 proc. trossfonden hittills erhållit, hafva äran upplysa, att af K. Krigs-collegii, i anledn. af 1839 års statsrevisions berättelse, afgifna und. utlåt. (pag. 85) inhemtas, ej mindre orsaken hvarför gamla passevolancefonden hittills icke gifvit högre än 3 proc:S ränta, hvilket äfven varit den högsta ränta, som kunnat erhållas i händelse af utlåning till Handels-disconlen, utan äfven att coll:m redan i underd. begärt K. M:s nåd. föreskrift huruvida dessa trosspassevolance-medel skola i Handels-disconten insättas, eller på annat sätt förräntas. Jag bör äfven tördsammast upplysa, att alla transactioner dessa cassör emellan för längesedan upphört, och att gamla mötespassevolance-fondens skuld till trosspassevolance-fonden är betald. Uppå K. Krigscollegii gjorda förfrågan hos fullmäktige uti R. St:s bank, hafva de svarat, att de för det närvar, icke kunde emottaga den sistnämnda fonden som lån. Af dessa skäl vågar jag vördsammast anhålla om återremiss af utlåt., och alt detta anförande må få åtfölja till H. StatsUtskottet. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, förenade sig med Hr Peyron. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Ståndet vid sistnämnda tarif bero, och 6:0 Betänkandet i hvad det angår Tulltaxe-underrättelsen, jemförd med nämnda un u er rättelser* Utskottets färslag till underdånig skrifvelse, pag. 79 godkändes, med utbyte af orden, ifrågavarande formaner t.ll dessa: nederlags-, credit-upplagsoch inrikes transito rätt, 5, 13 och lo §§ af fulltaxe-underrättelserna, samt Utskottets yttrande i Betänkandet pag. 81, angående en underdånig skrifvelse, i fråga om reglering af städernas tolag, åter! remitterades; Ståndet lät bero vid hvad yttras, pag. 81, angående Tulltaxe-underrättelser 5oS t t® fhandl‘ngarna Betänkandet, i hvad det angår nämnda underrättelsers Z ,§§ ' Ö?Iga delar’ om hvilka här icke redan är förmäldt, godkändes Ut skottets förslag till berörde underrättelser. Den 3 Maj. Från Hederv. Bonde-Ståndet. dåniga stiLsrfn1mlig°en:Ch ExVeditions-Utskottets förslag till följande under Jönköping°; an8Sende ett förlaS®Iån åt brandskadade handlande och näringsidkare i staden Bilx. till R. St. 2:o angående oäkta barns rätt lill afliden moders qvarlåtenskap; 3:o angående ändring i 4 kap. 2 § Rättegångsbalken; och 4:o angående utsträckning af tiden, hvarunder civil tjensteman må, utan Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, vistas utrikes.
N:o 13 framställda förslag till ändring i åtsldliga delar af Tryckfrihets-förordningen, för vinnande af större frihet att anlägga boktryckerier; Stats-Utskottet: N:o 75, i ani. af väckt motion om uppförande af ett nytt representanthus samt om anvisande af dertill erforderliga medel; N:o 76, ang:de utvidgning af det inom R. Stms hus inrättade arkiv och bibliothek samt anvisande af dertill erforderliga medel; N:o 77, i ani. af K. M:ts till R. St:r aflåtna Nåd. Skrifvelse, i fråga om upplåtelse åt Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen; Sammansatta Stats-samt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet: N:o 8, i ani. af erhållen återremiss å Betänk:tN:o 5, ang:de väckta motioner om skjuts väsendets ordnande och öfvertagande af Staten m. m.; Sammansatta Stats-, Bevillnings-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 9, i ani. af väckt fråga om restitution af bränvins-tillverknings-afgift vid export till utrikes ort; Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotet: N:o 2, i ani. af väckt motion om åtgärder i afseende på tillämpningen af vissa stadganden ang:de landväga varuförseln mellan Sverige och Norge; Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 7, i ani. af väckta motioner om rättighet för röstegande i konsistoriella pastorat och sacellanier att begära fjerde profpredikant; Den 5 Maj. 77 N:o 8. i ani. af väckt motion om upphäfvande af den s. k. indigenats-rätten samt af konsistoriernas missiverings-rätt; Rid dar lius-Utskottet: N:o 9, i ani. af återremiss å det af Utsk:t afgifna förslag till ny Riddarh.-Ordning. Frih.
R:dr 486,000: — kan utöfver kostnaden för behöfliga och under samma tid till nybyggnad afsedda 4 kanon-ångslupar 440,000: — härtill bidraga med 46,000: — utgör återstoden R:dr 757,800: — det extra anslag, som erfordras, att utgå under åren 1862 och 1863 med hälften eller 378,900 R:dr årligen; till ångkorvetten Thors reparation och förseende med nya pannor R:dr 96,000: — » utvidgande af skepps-dockorna N:ris 2 och 3 samt gamla reparations-dockan vid Flottans, Carlskrona station 108,380: — » ett nytt ångqvarnoch bageri-verk å Stumholmen i Carlskrona 78,000: — att år 1861 för en gång utgå; » anläggande af vattenledning från Lyckeby till Carlskrona R:dr 354,000: — » angelägna byggnads-arbeten och anskaffningar vid Flottans stationer 200,000: — » en ny Fyrinrättning vid Sandhammaren å Skånes sydöstra kust 181,000: — att under åren 1861, 1862 och 1863 utgå med en tredjedel, eller 245,000 R:dr, hvartdera året. 282,380: 735,000: — tillhopa R:mt R:dr 1,775,180: Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 18,59 37 Slutligen och med hänvisande till de i nyss åberopade
—rEmellertid är det anledning att antaga, att förfalskningsbrottens antal skall alltmer aftaga till följd af sednaste lagstiftning i ämnet, hvilken redan visat lyckliga verkningar i detta hänseende; och den kontroll, motionärens förslag skulle medföra, synes kunna uppnås genom användande af sådana stämplar, som, efter hvad Utskottet erfarit, i de flesta orter inom riket af presterskapet påtryckas ifrågavarande slags bevis, och hvilkas anskaffande icke är med någon svårighet eller afsevärd kostnad förenadt. Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, om icke ofvanberörda motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 6 Februari 1863. 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltels Betänkande N:o SO. N:o SO. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1863, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af gällande reglemente för städernas auktionsverk. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Vällofliga BorgareStåndet remitterat en af Herr Hierta väckt motion (N:o 82) om förändring uti Kongl. Maj:ts nådiga reglemente för auktionsverket i Stockholm och rikets öfriga städer; och har motionären, under åberopande af sitt yttrande i frågan vid sistlidne riksdag, anfört, att, enligt 1 § af nämnda reglemente, förnyadt för Stockholm den 13 April 1858, auktionsverket, der ej annorlunda fnnnes stadgadt, egde uteslutande rätt att inom hufvudstad en besörja försäljning genom offentligt utrop af all slags lös egendom, äfvensom att enahanda privilegium i allmänhet vore beviljad t auktionsverken i rikets öfriga städer.
I allmänhet klagas öfver jordbrukets hårda beskattning och jag inser derföre icke något skäl för pröfnings-comitéen alt nu åstadkomma en förhöjd beskattning å jordbruket genom förhöjning af dess taxeringsvärde, hvilket nästan öfver hela riket är lägre än jordens köpevärde. Jag hade önskat, att Bevilln.Utsk. uppgjort förslag till ett jemnare bestämmande af taxeringsvärdet länen emellan, med rättighet för pröfnings-comitéen alt derefter fördela summan af länets fastighets bevilln. på hvarje särskild jordegendom inom länet. Jag anhåller om återremiss af betänk, i denna del med begäran, det ville Utsk. förskaffa sig kännedom om K. M:s efter 1840 års riksdag till samtlige K. bef:de aflålna befallning, att hvar för sig inkomma med förslag till jemnande af dessa olika förhållanden, äfvensom om de då uppgjorda förslag till vinnande af en annan taxering å hemman. I Halland har raan antagit den grundsats, att hvarje lägenhet taxeras efter köpvärdet, men riktigheten af en sådan taxeringsmetod synes mig åtminstone tvifvelaktig; ty om jag köper en egendom till högt pris uppkommer ju en olika beskattning emellan jordägare allt efter de olika värden, som under olika perioder förefinnas. Jag förnyar min begäran om återremiss, med anhållan derjemte, att Bevilln. Utsk. måtte laga i öfvervägande hvad jag nu haft äran anföra, och att Utsk., med ledning af statistiska tabeller, som finnas att tillgå, ville inkomma med fullständigt förslag till aflijelpande af de ojemnheter i taxeringsvärdet länen emellan, som nu förefinnas. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr stats-rådet m. m. Joh. Fredr. Få hr atus, som å K. M:s höga Vägnar atlemnade en Dess nåd. skrifvelse till R. St. Den 12 April f. m. 123 Hr Rosenblad: Man beliöfver icke mera än att uppmärksamt genomgå Hr von Rosens yttrande, för att finna riktigheten af hvad jag anfört om missbruken utaf minimi-tariffen.
— N:o 33. i anledning af återremiss utaf Memorialet N:o 31, angående Ståndens skiljaktiga beslut, rörande beräkningen af husbehofsbränneri-medlen. — N:o 34. angående de till den blifvande nya Bevillnings-stadgan hörande formulärer. IX. B. 353. A. 354. — N:o 35. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustningskostnaderne. IX. B. A. 582. — N:o 36. med förslag till författning om utgörande af det särskilda skattebidrag till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader, som Rikets Ständer sig åtagit. — N:o 37. med förslag till Bevillningssummans fördelning. IX. B. 595. A. 596. IX. E. 600. Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden, Memorial och Utlåtanden: — N:o 1. angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid. — N:o 2. i anledning af gjorda anmärkningar vid sammansatta Utskottens Betänkande N:o 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid. VI. B. 299, 358. A. 406, 434. VII. U. 73, 78. A. 136. — IN:o 3. i anledning af väckt motion om afskaffande af de s. k. husvisitalionerne efter olofligen infördt gods. VI. B. 548. A. 550. •—■ N:o 4. i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Förordningen rörande nederlag och hvad dervid iakttagas bör, af den 15 Maj 1843. VI. B. 548. A. 550.
Då jag således tror, att Mönsterherrar äro nödvändiga, uppstår naturligtvis hos mig fråga, om de skola tagas från RegementsChefsgraden och för tillfället tillförordnas, såsom Herr Anckarswärd föreslagit, eller om de skola vara permanenta, och så till sägandes ställda utom. Armeen; från detta mitt bedömmande dock alltid aflägsnadt, hvad Kongl. Maj:t ansett nyttigt eller icke nyttigt, ehuruväl jag vet, att Kongl. Maj:ts beslut, i detta afseende, ensamt är det gällande. Jag har då trott mig finna, att de Mönsterherrar, som från RegementsChefsplatserna för tillfället commenderas, stå till Regementerne i samma förhållande, som Majorerne inom Armeen stå till de StabsCompagnier, hvilka, att nyttja detta uttryck, såsom prasbenden, äro dem anslagna. Då jag, af hvad jag inom Svenska Krigsmakten i detta afseende sett, är fullkomligt öfvertygad om olämpligheten och det skadliga inflytande på tjensten deraf, att Majorer äga Compagnier, så kan jag icke annat tro, än att samma förhållande med Mönsterherrarne bär skulle uppstå, och Mönsterherrarne icke kunna fylla sina platser, såsom sådane, i fall de sjelfve äro RegementsChefer. Kongl. Majrt skulle naturligtvis icke låta samma få RegementsChefer alltid vara tillförordnade Mönsterherrar, utan Kongl. Maj:t skulle säkerligen tourvis dertill commendera alla Arméens RegementsChefer, och oansedt goda Den 3o September f. i». 2l5 Reglementen, hvilka jag lika med Herr Anckarswärd tror verka fördelaktigt på Arméens disciplin och exercice, skulle dock Regementerne, för hvarje år de undergingo mönstring, af de olika Mönslerherrarne erhålla olika principer i en mängd mindre detailler, hvilka dock, såsom hvarje Militair känner, kunna vara af högsta inflytande på tjernsten. Jag har således kommit till det resultat, alt Mönsterherrar på Stat äro nödvändiga. Derifrån kommer jag till frågan om deras antal och deras lönebelopp.
Den som då har någon behållning på 222 Den 13 November f. m. utländsk ort, han spar den till nä gra månader sednare, då han på börsen kan sälja sina vexlar. Den åter som har skuld på utländsk ort, skaffar sig på ett eller annat sätt tillgång att dröja med sitt vexelköp. Bankens åtgärder att införskrifva silfver eller utlemna sitt eget hafva icke afseende på att jemna förhållandet mellan månaderna af samma år, ulan emellan olika år, eller längre perioder, skilda genom olika conjuncturer. Genom denna vexelhandel underlättas obestridligen för Banken dess skyldighet att under de fördelaktiga conjuncturer, som handeln gifver, förstärka sin cassa. Den underlättas derföre, att hvar och en exportör, som då äger en tillgång, större eller mindre, af silfver på utländsk ort, kan direcle öfverlåta den till Banken; då deremot vid de vanliga silfverköpen har fordrats, att dessa tillgångar varit samlade på få händer, hvilka sålunda hafva blifvit mellanlänken emellan vexelägaren och Banken, hvilka äfven på affären skola hafva sin vinst, och man vet att på ju flera händer en vinst skall fördelas, desto mindre blir den på hvarje, och detta bidrager i sin mån att under vissa förhållanden göra operationen omöjlig. Vexelhandel!) verkar äfven fördelaktigt på tillgången till metallisk valuta, derföre att någon transportkostnad bär ieke kommer i fråga, åtminstone ej till sitt fulla belopp, så att en vexel kan realiseras till valuta för Banken, ehuru cursen ej gått så långt ner under pari, att skillnaden fullt motsvarar transportkostnaden. På samma sätt kommer Bankens försäljning af vexlar att förhindra silfrels uttagande under den ofördelaktiga conjuncturen; ty då Banken säljer sina vexlar något litet under det pris, som erfarenheten har visat svarar emot transportkostnaden och det egentliga värdet, det vill säga till uen curs, som varit näst före den, under hvilken silfver började utföras, hvilket efter sä många års erfarenhet som nu ingalunda är en okänd sak, så länge, säger jag, Banken säljer sina vexlar till detta pris, så kan man vara säker, alt icke något silfver i betydlig mängd kommer att exporteras.
Ni har der icke blott en stor, en vildskön natur, utan äfven på samma gång en präktig hufvudstad och dessa culturens skönheter, utan hvilka naturen, åt sig sjelf lemnad, ändock alltid är hemsk och förtryckande. Eller huru, Dom Ignazio; ty jag vet att ni sett Lisabon? Jag har flera gånger sett denna vackra stad, Ers Majestät; och äfven alla de andra för sina utsigter berömda hufvudstäder, Genua, Neapel, Constantinopel, ja till och med det aflägsna Stockholm. Hvar och en af dem har sina så egna skönheter, att jag fruktar att göra de öfriga orätt, om jag skulle tilldömma endera ett afgjordt företräde. Ni är mycket berest, senhor, hör jag, anmärkte drottningen. Men hvad var det för en stad ni sist nämde? Estocolmo? Denna stad ligger ju i Lappland, i Samojedernes land. Ni är mycket cosmopolitisk i er smak, då ni jemnför en stad, som ju ligger begrafven i en evig snö hela året om och på hvars gator björnar och vargar lustvandra, med vårt Lisabon, eller med ert eget Rio, som ni väl ändock i hemlighet föredrager framför alla de öfriga. Mellertid har ni, som sagdt, sett er mycket omkring i verlden. Denna lust är också ärftlig i min slägt. Så t. ex. har en af mitt namn, såsom Provincial i Jesuiter Orden grundat en mission i Tibet och utgifvit en beskrifning öfver detta obekanta land. Mina söner hafva samma böjelse. Är det då sannt, att de alla tre blifvit doctorer i Coimbra? Ja, Eders Maj:t. Min äldsta son, Jozé Bonifacio, är promoverad Doctor i Lagkunskapen och Naturvettenskaperna, har rest i de flesta Europas länder och sednast fullbordat sina chemiska och metallurgiska studier under en stor Chemist i det land, som Ers Maj:t nyss behagat kalla Lappland; han har sedan stridt emot Fransmännen och bekläder nu ett vigtigt embete i Portugal, men dragen af kärlek till sitt fädernesland, längtar han att återkomma hit.
Den i December. något så betydligt som ett ministerielt departement, så erkänner jag, att jag verkligen icke fattar huru det skulle tillgå. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag talar alldeles oberedd i delta ärende. Detta anför jag icke såsom en ursägt, ty man bör vara beredd, men jag anför det såsom en förklaring af den alltför stora ofullkomligheten måhända af min framställning. Må jag framst precavera mig emot all misstydning, såsom brast hos mig den aktning och erkänsla, till hvilka iBog års grundlagssliftare och redacteurer äro af oss berättigade. Ståndet är mitt vittne till min vid all debatt i grundlagsämnen hafda omsorg i denna punkt; och i detta som i allt har jag talat som jag tänkt. Men skulle aktning och erkänsla icke vexlas oftare än då åsigterna äro alldeles lika, så blefve massan af dessa två ödla krafter ganska ringa på jorden. Nu är det så att i många delar har jag, alltsedan 1809, tänkt olika med vår grundlagstiftare och redan vid 1810 och 1812 årens riksdagar utvecklade jag mitt dissentierande. Synnerligen skiljaktig är jag i anseende till det år 1809 anlagda ansvarighetssysteme. Det röjer ett mig obegripligt förtroende till en rådgifvare-ansvarighet för dagen; och Utsk:s närvar, förslag vittnar om en dylik uppfattning. Men sålunda nedgår denna vigtiga constitutionella theori till föga mera ari ett tjenstgörings-reglemente. För att vara politiskt fruktbärande måste den hafva instikta! rådgifvarens permanenta ansvar för tillståndet inom den honom anförtrodda gren af Rikets förvaltning. Vid tillfället af den föreslagna skrifvelsen till K. M. rör:de complettering af Conseljen, yttrade jag i lika syftning min likgiltighet om antalet af dem, hvilka sitta öfver målen.
Sammalunda skall du ej heller noga berga din vingård, eller upphemta de affallna bären; utan skall det blifva låta för de fattiga och främlingar: ty jag är Herren edar Gud. I skolen icke stjäla eller ljuga, eller handla falskeliga den ene med den andra. I skolen icke svärja falskt vid mitt Namn, och ohelga dins Guds Namn; ty jag är Herren. Du skall icke göra dinom nästa orätt, eller röfva honom. Din dagakarls lön skall icke blifva när dig intill morgonen. Du skall icke banna dem döfva. Du skall icke sätta för den blinda något der han kan stöta sig uppå; utan du skall frukta din Gud; ty jag är Herren. I skolen icke handla orätt i dome, och skall icke skona dem ringa, och icke ära den mägtiga; utan skall döma dinom nästa rätt. Du skall icke vara en bakdantare ibland ditt folk. Du skall ock icke stå emot dins nästas blod; ty jag är Herren. Du skall icke hata din broder i dino hjerta; utan du skall straffa din nästa, på det du icke skall lida skuld för hans skull. Du skall icke hämnas, och icke behålla någon ovilja emot dins folks barn. Du skall älska din nästa såsom dig sjelfvan; ty jag är Herren. Mina stadgar skolen I hålla, att du icke låter din boskap hafva beblandning med annor djur; och icke sår din åker med blandad säd; och att ingen klädnad kommer på dig, som af ull och lin tillhopa kommen är. Om en man ligger när ena qvinno, och beblandar sig med henne, och hon är en trälinna, och är af enom androm kränkt, dock är icke löst, eller frihet fått hafver, det skall straffadt varda; men icke skola de dö; ty hon hafver icke varit fri. Men han skall frambära Herranom för sina skuld en vädur till skuldoffer, inför dörrena af vittnesbördsens tabernakel. Och Presten skall försona honom med skuldoffret för Herranom, för den synd, som han gjort hafver; så varder honom Gud nådelig öfver hans synd, som han gjort hafver.
Mot sur les modes du Directoire. L’Empereur désire en concevant; sa pensée devient une passion en naissant. L’Abbé de Pradt. Gammalmodiga karosser och lätta, moderna kabrioletter höllo i kö utanför Madame Permons lilla hôtel i Chaussée d’Antin. På trappan, för tillfället så prydd med lefvande växter, att den bildade en löfrik allée upp till vestibulen, som i stil dermed förestälde en berså — begge upplysta af en massa kulörta lyktor i nationalfärgerna — var en jämn, oafbruten tillströmning af civila och militära kavaljerer samt unga «merveilleuses», som, innan de gingo upp, kastade sjalar och palatiner till tjenarne och derpå, barhalsade, bararmade, i antika frisyrer och musslinsdraperier, skrattande och pratande skyndade sig upp i balsalen. Der kom Madame Permon dem till mötes — ståtlig i sin grekiska tunika och hvita strutsfjäderstoque öfver de ännu ramsvarta lockarne. På hvar sin sida om henne helsade general Junot och Madame Junot på gästerna. Mademoiselle de La Feuillade kom något sent. Madame de Châteauneuf hade plötsligt blifvit illamående och i sista ögonblicket hade bud sändts till Madame de Caseaux, som bodde ej långt derifrån i hôtel de Périgord, Rue de l’Université, om att hemta Edmée och taga henne under sina vingars skugga. Louis for dit allena i sin wiski — det ansågs icke passande i Faubourg de St. Germain, att han åtföljde sin kusin. När de kommo, var Madame Permons icke stora våning så godt som fullpackad, och dansen hade redan begynt. Inne i stora salongen sutto hedersgästerna: Madame Bonaparte, Madame Lætitia Bonaparte och hennes döttrar jämte flera damer af den gamla högaristokratien, som icke riktigt visste, hvad min de skulle hålla gentemot «la famille consulaire» som den nu började kallas.