Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om vi nu antaga, att de anklagelser vi här söka bemöta träffa förnämligast de ytliga, fåfänga damer, som, bortskämda i ett godt hem, vana vid endast rättigheter utan plikter, vårdslösa sitt arbete och dock fordra lön som för fullgodt sådant — i detta fall kommer frågan in i ett annat skede. Det blir då arbetsgifvårens plikt att afskeda dem och ersätta dem med dugliga kvinnor, ty — med hrr Lokes och konsorters tilllåtelse — sådana finnas. Här får ingen hänsyn gälla; bättre, vida bättre att afskeda de odugliga än att låta dem slarfva sig fram för en dålig lön för att i samma ordning gifva rum för andra af samma slag. Veta kvinnorna, att det icke går för sig att komma med underhaltigt arbete, så rätta de sig därefter och söka sig ej in annat än der de kunna utföra ett dugande arbete. Och här ligger enda korrektivet med det » öfverklagade onda », där det verkligen förekommer *. Häremot invändes kanhända, att kvinnorna » tränga sig in » öfverallt på alla områden, antingen de duga eller ej till de arbeten de fika efter. Därpå svaras, att hvarken kvinnorna själfva eller någon annan ännu vet, hvar kvinnan passar, och hvilka arbeten hon har ryggrad till, när hon kommer utom det område, som civilisationen anvisat henne antingen af missriktad välvilja eller obefogad ringaktning af hennes krafter. V i säga med flit civilisationen, ty hos de vilda folk«n är det oftast kvinnan, som är den arbetande, är familjeförsörjaren, medan mannen inskränker sig till att vara krigare eller jägare. Inom civilisationens råmärken måste kvinnan emallertid försöksvis ägna sig åt en mängd arbeten, innan hon finDer det, som mest ägnar sig för henne. Och att hon, där hon förmår prestera lika godt arbete, icke skulle få dela mannens arbetsområde, det vore väl ändock en smula orättvist. IIJPI En korsdragerska och hennes existensminimum. Anteckningar meddelade genom Esseide. * * å i höstas en viss gammal fru satt och och arbetade vid sin aftonlampa, anmälde man, att ett välklädt fruntimmer önskade träffa » Fredrika-Bremer-Förbundets stiftarinna ».
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Hr Nordenfelt till en början hade föreslagit, att de punkter i Meni:t, som innehålla stadganden, alldeles lika med dem, som i nu gällande Banko-reglemente finnas intagna, icke skulle uppläsas, så vida det ej af någon ledamot särskildt äskades, utan vid föredragningen endast anmälas; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. härtill lemnade bifall. Ropades ja. Sedermera yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Nordenfelt vidare hade föreslagit, att, för den händelse åtskilliga delar af Mem:t skulle, på grund af deremot gjorda anmärkningar till Utsk:t återremitteras, men andra åter bifallas, R. o. Ad. måtte lemna (Jtsk:t öppen rätt att vid frågans förnyade behandling föreslå sådana ändringar i de af R. o. Ad. godkända punkter, som antingen påkallades af blifvande förändringar i de återremitterade punkterna eller eljest betingades af sammanhanget med R. och Ad:s i ämnet fattade beslut; och biel' Hr Gr:s o. Landtrrus härefter gjorda propos. på bifall till detta förslag jemväl med ja besvarad. l:sta punkten. Hr Cederschjöld, Robert Teofron: Det nu föredragna förslaget, så vidt det afser rättighet för fullrmge att utse verkställande direktörer utom sig, har en långt större och vigtigare betydelse än det vid första påseendet vill synas. 28 Den 12 Augusti f. tn. Banko-kommissarierne äro förtroende-embetsmän i detta ords egentliga och rätta bemärkelse. De hafva nemi. under sin värd alla rikets i banken befintliga tillhörigheter, för hvilkas värde de alla stå i solidarisk ansvarighet. Enligt 32:dra §:n i bankoreglementet skola kommissarierne, i egenskap af understyrelse, besörja den egentliga förvaltningen af bankoverket, och genom denna deras kollegiala verksamhet äro de satte i paritet med ledamöterne inom öfrige (örvaltande verk.
Om befordrande af Skogsplantering genom Premier. 8:de Punkten. Om Förslag att Konungens Befallningshafvande måtte meddelas rättighet, att, efter hvarje Orts bruk och behof, tillämpa de i i8o5 års Skogsordning för skogshushållningen gifue föreskrifter. Hvad Utskotten i afseende å förestående åtta Punkter hemställt, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. g:de Punkten. Om förslag, att Ållmanningarne borde fördelas på de skoglöse hemmanen. 4i H. 9 Den 10 September e. lii. Herr Danckvardt Magnus Georg j an» förde skriftligen: Utskotten hafva uti deras nu afgifne Utlåtande sökt genom vidlyftiga deductioner försvara origtigheten af deras antagne satts, att, vid delning af en Härads-Allrnänning, alla hemman i Häradet efter oförmedlade hemmantalet deri höra få del, och deremot kullkasta den tanka jag med flere andre värda Ledamöter inom RiksStånden, lika med KammarCollegium, yttrat, att delegarne voro de skoglösa, som af Allmänningen endast fått sig begagna. Jag skall nu gå, att undersöka halten af Utskottens skäl. 1:0 Uti mitt yttrande hade jag fäst Utskottens uppmärksamhet derå, att Allmänningar finnas, derifrån visse Socknar äro genom Domar och Resolutioner uteslutne såsom delägare. Denna omständighet, hvilken Utskotten icke kännt eller betänkt, har nu gifvit dem anledning yttra: ”att der genom laga ”kraftvunne Domar eller Resolutioner är vor”det bestämdt, att blott några Socknar häfta del i vissa Allmänningar, måste vid ”delningen deraf dessa Domar och Resolutioner tjena till ofelbar efterrättelse, och ”att följaktligen någon ny rätt, genom antagandet af Utskottens förslag, ingalunda ”kan utan uppenbar misstydning af detsam”rna, uppkomma för sådane Socknar, sora. Den jo September e. m. t3t ”lagligen varit uteslutne.”
Nto 90. i anledning af Väckt fråga, om förändrade organisationer till inskränkning uti kostnaderne för Rikets försvarsverk. VII. B. 310 VIII. — Nto gi. angående försäljningen af Kronan tillhörige krigs-skepp och redogörelsen för derför influtne medel. Vtt. B. 310. VIII. A. 95. E. 251. — Nto 92. angående indragning af de för Salpeters emottagande anställde Tjenstemän. VII. B. 310. Vill. A. 95. 25 ( »94 ) StatsUlskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden! Nto 93. i anledning af väckt motion, om nedsättning i priset å det krut, sorn för bergsprängnings-arbelen utlemnas ifrån Kronans förråd, m. m. VII. B. 3io. VIII. 96. Å. 109. XV. U. 190. A. 3o8. XVI. E. 45. ■— Nio 94. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Sala Bergslags underdåniga ansökning, om förändring af beräkningssättet för afgifterne å Bergslagets till förmjrntning inlemnade Silfver. VII. B. 3io. VIII. A. g5. E. 2Ö2. — N:o g5. angående Kållands Härads Invånares rättighet till utsyning på Krono-parken Råda As. VII. B. 31 o. VIII. A. 95. — N:o 96. i fråga om begärte anslag af allmänna medel till en brobyggnad i Carlskoga Härad. VII. B. 310. A95, — N:o 97. i fråga om begärt anslag för anläggningen af en ny väg inom Calmare Län. VII. B. 3lo. VIII. — N:o 98. i anledning af Herr Montgomeries motion, om belöning åt KammarRättsRådet Ekholm för utarbetandet af ett förslag till FältförvaltningsReglemente. VII. B. 310. VIII. A. 95.
Erforderligt handtlangare-bilräde vid förrättningen må Landtmätare eller Justerere kunna af panne-egaren äska; men med behörigen justerade och kröntå målkäril bör han sjelf sig förse. Utan serskild betalning skall Justerare meddela skriftligt betyg, enligt bifogadt formulaire 7 så väl öfver mätning, sorn stämpling; skolande betyget upptaga en noggrann beskrifning på redskapens beståndsdelar oCh deras dimensioner, med utsättande af den dass, hvartill redskapen hörer; och Bihang lill BSt. Fröt. 1834. 5-te Sami. %:dra Jfd, 6.te Håftet. 2 10 B ev.-, Lagsamt Allni. Bcsv.- och Oecon.- Ut shs Betänkande JST:o 6. skall lian jemväl af hvarje sådant betyg månadtligen till Konungens Befallningshafvande lemna fullständig del. *9 §* Ej må, under något vilkor, annan del af bränvinsredskap än panna inmuras, hvarvid iakltages, att stämplingen alltid skall vara synlig; ej heller må panna och hatt med hvarandra sammanfogas genom nägling eller lödning. 20 §, Innehafvare af bränvinsredskap vare ifrån allt åtal i afseende på dess beskaffenhet fri, derest den finnes i oförändrad enlighet med Justerarens betyg och i sådant skick icke öfverstiger den pannerymd lill hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält. Enär kannerymden i en bränvinsredskap befinnes större än den uppgifvits, men öfverskoltet ej öfverstiger en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej derföre underkastad beslag, utan må, vid derom yppad fråga, egaren debiteras för det löpande året med den högre skatt, hvartill pannans ökade rymd föranleder och redskapen genom egarens försorg å nyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, som uti i/j §. af denna'Art. utstakas. 21 §. Beträdes
Vid öfvervägande häraf och då förvaltningen af Statsbidragen till CivilStatens PensionsCassa af R. II. Stms Revisorer granskas samt enahanda granskningsrätt af Arramens PensionsCassa bör deni tillkomma, hemställer Utskottet, att R. H. Stirs Revisorer må tillhöra att grafiska Armeens PensionsCassas Räkenskaper och förvaltning för de Fonder, som af StatsMedel bestå eller uppkomma. 3:o Vid de i 1:sta Punden upptagne Anslag till CivilStatens Pensionslnrättning för Embetsoch Tjenstemän har inom V. BorgareStändet blifvit anmärkt af Hrr Modin och Ståhle, att som Motion vid denna Riksdag blifvit väckt om rättighet för Städernes Embetsoch Tjenstemän till deltagande uti samma inrättning, bemälte H:rr äfven förmodat Utskottet hafva bordt uti dess förevarande utlåtande yttra sig deröfver; i hvilken tanka Ståndets öfrige Hrr Ledamöter sig förenat. 4 B. i5 ' 1 ' 2I8 Stats-Utskottets Utskottet, sora funnit förrberörde till dess handläggning remitterade Motion icke äga sammanhang med Statsregleringen och således icke böra dervid upptagas, skall i samma fråga serskildt yttrande afgifva. 1 afseende åter på sjelfva Anslagen till nämnde PensionsTnrättning, har inora H. BondcStåndet PiksdagsFullmäkligen Anders Danielsson afstyrkt desammas ökning i synnerhet för Enkor och Barn efter alla slags Tjenstemän; anförande dervid hufvudsakligen, att plägseden att gifva Pensioner åt eflerlefvande ganska skadligt inverkade på Samhället, enär Embetsmäns Hustrur och Barn nu mera icke tro sig behöfva arbeta för sin bergning , under förmenande att af Staten äga anspråk på fyllda behof, hvilket förhållande ldefve än mera olämpligt, genom lägre EmbetsmänS tillsättande nu mera af K.
1 mom. förekommande orden: vederbörligen godkänd lärare, skulle utbytas mot följande period: ”en eller llere lärare, af hvilka en ovillkorligen skall hafva uppfyllt de för lärare vid Folkskola bär nedan stadgade fordringar, rnen de öfriga kunna antagas, ulan att de uppfyllt dessa fordringar, endast de af Skol-Styrelsen anses till uppförande och sedlighet godkände, samt pröfvas ega förmåga att meddela undervisning uti det i 7 §. stadgade minimum af kunskaper;” att liden för lät arnes anskaffande och de fasta skolornas inrättande, hvilken, enligt 1 §. 3 morn., tilländagå iden 18 Juni 18^7 > mätte förlängas med ett år, eller till den 18 Juni 1848; och alt, uti det i 4 §• 4 morn. gifne stadgande: ”För att bereda tillgång till lä”rarnes sålunda bestämda aflöning, bör, der ej andra medel härtill finnas, ”dels ett årligt bidrag af minst två och högst sex skillingar banco af hvarje ”skattskyldig person i församlingen utgöras,” mellan orden skattskyldig och person tillägges: samt inom mantalsskattskrifnings-Aren varande.
N:o 29. hålla fred eller hindra en allmän färd, som i dessa tider icke tål något mostånd, utan gärdesgårdarne måste härföre utgöra posten. Af detta skäl anser jag mig alltså föranlåten föreslå ett klart och tydligt tilllägg till Författningen, hvilket jag också hoppas skall vara till allmän belåtenhet och bestämdt i öfverensstämmelse med rättvisa: alt nemligen byamännen efter hemmantal må vara pligtig? deltaga i stängsel vid allmänna vägar, såsom lands-, häradsoch sockenvägar, utan afseende på om de sjeifve ega dit angränsande egor eller icke, på det icke den, sorn af händelsen fått sina egor precist utlagde vid så beskaffade vägar, må ensam bära tyngden af en oundviklig stängsel mot en väg, der grannen eller hvarje annan resande färdas fram. Anhålles om remiss till Lag-Utskottet. Stockholm den 8 November 4862. O/a Olsson, från Blekinge. I ofvanstående motion instämmer Nils Scensson, från Blekinge. Af Nils Olsson från Malmöhus län, örn ärliga pensioner ät f. d. landtvärnister. Under de olycksdigra åren 1808 och 4 809, då fäderneslandet stod på branten af sin undergång, rycktes många af dess raskaste söner från Iredliga värf lill fosterjordens värn. De Heste af dem fingo aldrig se fienden, ej stupa i öppen strid, men föllo hoptals offer för hunger och vanskötsel. Hvem af oss har icke läst eller hört omtalas de lidanden al allahanda slag, för hvilka de så kallade Landtvärnisterne voro utsatte? Några lä blef det förunnadt att, fastän med bruten helsa, återvända - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 41 vända till hembygden och sina förra sysselsättningar, och af dessa lefva ännu ett eller annat tiotal undangömda i fattighus eller någon låg koja, framsläpande ett lif af brist och försakelser. Så lick det ej förblifva. På uppmaning af några ädla män, har derföre insamling åt f. d. landtvärnisterne blifvit gjord, och den i Posttidningen för den 20 nasti. Oktober
I förtröstan att de tre Riks-Ständen, som återremitterat betänkandet, skola, vid närmare öfvervägande, behjerta saken, vågar jag således här, med åsidosättande af öfvertygelsen om det mest rättvisa, nu endast, i likhet med afdelningen, föreslå Rikets Ständer, ‘att med anledning af de förhållanden, som sålunda under en längre följd af år gjort sig gällande, de ifrågavarande hemmanen vid köp och andra afhandlingar öfvergålt till nuvarande egare, under förutsättning att de varit från ordinarie rotering fria; samt med afseende jemväl derå, att Halländska hemmanen i allmänhet äro af serdeles svag beskaffenhet och således en ytterligare lindring uti den vid sista riksdag dessa hemman ålagda rotevakans-afgift synes billig; äfvensom med anledning deraf, att frälset under äldre tider vanligen var underkastadt utskrifning till hälften emot krono och skatte; Rikets Ständer måtte medgifva, att den, utsockne frälse-hemman i Halland vid sista riksdag ålagda rotevakans afgift, måtte från och med år 1852 nedsättas till hälften af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter oell 32 Stnts-Utskottets Utlåtande, N:o 221. / beräkningar, sorn nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse.’’ Skulle detta vinna Riks-Ståndens bifall, torde underdånig skrifvelse härom till Kongl. Maj:t aflåtas. Samt af Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson från Calmar län: ’’Då jag nu går att afgifva min reservation mot det Höglofl.
Utskottets hemställan om innehållning å Allmänna Diskont-fonden under hvartdera året 1858, 1859 och 18G0 af 300,000 R:dr Runt, samt följaktligen ansett nyssnämnda fond böra bibehållas vid sitt närvarande belopp, 11,100,000 R:dr R:mt; i punkten 25 mom, 4 af Ridder skåpet och Adeln, som förordnat, att för de summor, hvilka lyftas eller insättas å kassa-kreditiv till sparbanker bör beräknas 5, i stället för af Utskottet föreslagna 4 procent ränta; i punkten 30 mom. 2 och 3, rörande diskontering af domicilierad vexel m. m., af Ridder skåpet och Adeln återremitterade; i punkten 38 mom. 7, hvilket moment, som angår sättet för utassigneringar å kassa-kreditiv åt enskilde personer och sparbanker, af Borgare-Ståmlet ansetts böra lyda sålunda: "För utassigneringar få allenast begagnas på viss man eller order ställda invisiiingar, å hvilka summa, datum och alla personers namn äro hand skrifna; 1 punkten 39 mom. litt. c), rörande sättet för uttagning af på uppoch afskrifnings-räkning innestående medel, åt hvilket moment Preste-Ståndet beslutat gifva denna lydelse: »För uttag begagnas antingen å viss man eller order ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras eller ock på viss person ställd invisning, å hvilken summa, datum och personernes namn äro handskrifna; börande behörigen folierade och nummererade blanketter räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift» ; i punkten 40 af Borgare-Ståndet, som vid här medgifna tillåtelse för sparbanker att hos
Borgare-Ståndet, på grund af anmärkningar, som Herrar Wijk, Holm, Petre med flere framställt, och hvilka gä derpå ut, alt posthemmanen borde indragas och åläggas onera lika med andra skattdragande hemman, samt poslföringen af Öfyer-Post-Directeurs—Embetet ombesörjas genom densammas öfverflyttning till Statssamt Allm, Besv, och Oecon.-ZJ{sköttens Utlåtande N.o 4°- 9 till gästgifveri-skjutsen eller utbjudande på entreprenad; såsom skäl Viv.ni lill åberopats dels nödvändigheten afen hastigare postgång i vårt land, der rörelse-' capitalet vore litel och snabb omsättning derföre nödvändig; dels det trfelande i besväret, sorn ålåge de poslförings-skyldige, hvilka ej blefvo hulpne med en obetydlig förhöjning i skjutslegan; och yrkades derjemte, att genom en allmän undersökning (ifver bela Riket mätte utrönas, hvilka posthemman äro mest betungade, samt att för dem angränsande hemman måtte till biträde i postfdi ingen anslås. b) Jf Hedervärda Bonde-Ståndet, hvarest en mängd Ledamöter både muntligen och i skriftliga anföranden yrkat postskjulslegans förhöjning, ersättning för forsling af enskildes lösväskor, anskaffande af stallrum och herberge vid Post-contoren för de skjutsande, frihet från skyldigheten aLt lemna kostnadsfri skjuts åt Post-Inspectorer; och då desse påståenden, likasom de derföre anförde skäl äro desamma, som uti de i ämnet väckte motioner och i Utskottens förra Betänkande finnas fullständigt framställde, anse Utskotten öfverflödigt, att bär närmare redogöra för hvad vid återremissen i berörde afseenden blifvit anfördt.
Serskilde egare eller innehafvare af hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, som äro belägna i samma byalag eller eljest angränsa hvarandra, må med en gemensam panna, i rymd svarande mot den, sorn, enligt tariffen i § 3, för deras sammanlagda värde är tillåten, och, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvinsbrännings-redskapen belöpande afgift, utöfva bränvinsbränuingsrätligheten på dem af dessa lägenheter, som dertill uppgifvas. Hör till HemlinLagsamt Mim. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, j\’;o i. 3 Mom. 2. Åboer å sådana hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 3oo r:dr i taxeringsvärde, men hvilka uti ordinarie eller extra-ordinarie rotering deltaga eller vacance-afgift utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta lill kronan eller till innehafvare af dess rätt helagde torplägenheter åtnjuta äfven samma förmån, med vilkor att det sammanlagda jordvärdet uppgår till minst 3oo r:dr. § 6. Rättigheten till bränvinsbränning i denna klass åtföljer äfven städerna tillhörig jord, utan beräkning likväl af sådan, som begagnas till tomter, galor eller allmänna platser. För stadsjord, hvartill enskild person har full eganderätt eller ständig besittningsrätt, eller som för stadens gemensamma räkning brukas, eller är anslagen till tjenstemäns aflöning, eller på viss tid utarrenderad, må bränvinsbränning utöfvas med panna af minst 3a kannor utan mäskvärmare och 24 kannor med mäskvärmare, såvida jordens taxeringsvärde, utan någon beräkning af derå uppförda byggnader, för en eller flere sammanslagna sådana jordlotter uppgår till minst 760 r:dr; och må pannerymden för högre jordvärde, på lika sätt beräknadt, ökas enligt förestående tariff till högst 63 kannor utan eller 47 kannor med mäskvärmare.
Hr Lefren, Joli. Pehr; För min enskilda del anser jag mig skyldig att till den af Ståndets ledamöter, som gör sig särdeles besvär att följa äfven denna gren af R. St:s förhandlingar, hembära min tacksamhetsföi klaring derför. Jag tror, att i detta fall fråga icke är om annat än att utesluta några ord, som alldeles icke förändra meningen, utan blott göra den klarare. Jag tror, att ofta har förekommit vid expeditionerna anmärkn:r hufvudsakligast mot de s. k. premisserna. Ingen har nekat, att ju orda grannhet bör äga rum, då man anför den del af betänk. som der är utförd med indragen stil och som utgör R. Sl:s beslut. Jag kan icke vid detta tillfälle säga, om de förändringar, Hr von Hartmansdorff föreslagit, ligga i denna del af betänk, eller icke, meli det brukar vara i premisserna, som tagas från Utsktns föregrde raisonnement, der de uttryck insmyga sig, hvaremot anmärkn:r göras. Jag tillstyrker bifall lill de anmärkntr, som här äro framställda. a8o D e 11 19 December f. 111. Frih. Rehbinder: Till följe af de yttranden, sorn Gr. Frölich och Hr Printzensköld hvar mot annan haft i afseende på Exped.Utsk:s skyldigheter, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag vissel ligen ic)re delar Gr. Fiöliehs åsigter, att Evped.Utsk. är ovillkorligen skyldigt att följa de öfriga Ulsk:ns ordalag, utan endast vid sådana tillfällen, då sådant kan ske ulan skada. Men förhållandet är, alt åtskillige ledamöter i BondeSt ovillkorligen alltid följa ordalagen, emedan de fått sådana order ifrån sitt Stånd, eller icke egenlligen order, men yttranden, som föranleda dertill. Då nu de armärkntr, som
Han kom ioke riktigt lyckligt ifrån försöket, alldenstund detta var otidsenligt. Den gamla metoden att, sedan man lagt bort sitt frisinne, kalla sig » sant frisinnad », är nämligen nu urmodig. Sjelfva Aftonbladet finner icke längre den terminologien salongsmessig — och när råttorna öfver-gifva ett skepp, är det som bekant ett varningens tecken. 1 genmälet mot herr Bergen yttrades bland annat, att förf. icke för tjugu år sedan skulle trott, att religionsförtrycket skulle fl Viktor Rydberg till » tyst åskådare ». För att icke svika sioa traditioner ooh emedan tidningen trodde, att detta sista namn ännu hade nog god klang, att något kunde vinnas genom en batalj om det, riktade Aftonbladet ett indigneradt anfall mot förf. för detta yttrande. Förf. lemnade denna kontrovers med en artighet åt herr Rydberg. Åskådaren lemnar den med tanken på det gamla visdomsordet: Låt de döde begrafva sina döde. De sista grupperna inom reaktionens här utgöras af efter-sägarne och de gammalliberala, en brokig samling individer, som fylla salonger och tidningar med den atmosfer af feghet och ur-kramade tankar, som är karakteristisk för en reaktionsperiod. Det klagades för några år sedan öfver den öfversvämning af qvinnoliteratur, alltid gående i samma tonart, hvarunder vi ledo. Den föreställningen, att i denna klagan låg åtminstone något af jalousie de mdtier, tränger sig ovilkorligen på en, då man läser fröken Eeys föredrag. Är det månne en blott till-fcllighet att denna i all sin korthet bästa utredning vi ega af hvar vi äro och hur vi hunnit dit — att den är författad af en q vinna? I det korta föredrag om yttrandeoch tryckfrihet, som af-slutar häftet, vill förf. häfda det fria ordets egenskap att vara på en gång medel för och mätare af kulturen.