Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att det blir nödigt för att dömma med rigtig urskiljning i förevarande ämne, ej allenast att uträkna hvad som, medelsten efter behag uppgjord calcul, synes vara Statens fördel, men äfven att betänka hvad som i detta fall är enskiltas rätt, och hvilka äro de fordringar Staten i förening dermed kan göra sig. För att afgöra den frågan, måste man då påminna sig, RecognitionsSkogarne voro, innan de till Bruksägare upplätos; hvad de sedermera blifvit; under hvad vilkor de af Staten till enskilta blefvo upplätne; och hvilka modificationer dessa Författningar sedermera undergått? Jag svarar då, på de Iven - Den 18 Junii e. m. 209 tvenne första af dessa frågor, att RecognitionsSkogarne voro till större delen ödemarker, innan Bruksanläggningarne samlade dit inbyggare, och gafvo anledning till bosättningar, samt att det är endast genom Brukshandteringen, sorn skogarne på dessa orter fått ett värde, som odlingar blifvit företagne, folkmängden ökad, och som Staten utaf allt detta hämtat mångdubblade inkomster. Det var med afseende på dessa fördelar, som skogarne blef» vo för Brukens behof emot en viss lindring afgift till nyttjande upplålne, och det är igenom Konungars och Ständers flera gånger förnyade resolutioner och författningar, som denna nyttjande rätt blifvit Bruken försäkrad. En ny form för begagnandet deraf, och ett närmare bestämmande af gränsorne derföre, blef igenom 1811 års författning föreskrifven; men principen blef densamma, att hvad som för Brukens behof erfordrades borde dem tilläggas. Kär man betänker, huru National-förmögenheten blifvit igenom Bruksanläggningarne på flerfaldigt sätt förökad, att Statens inkomster med detsamma tillväxt, och att de hittills följde grundsatser äro borgen äfven för en framtida förkofran, då tror jag man skall finna, att Statens verkliga fördel är äfven i detta fall förenad med bibehållandet af Statens löften.
Befrielse efter 1 Art. njuta: l:o Innehafvare af en eller flere tjenster, antingen utan lön eller inkomst, eller hvars sammanräknade belopp ej öfverstiger Tvåhundrade R:dr, med iagttagande af hvad 3:dje § föreskrifver; Auscultanter och extra ordinarie tjenstemän af alla stater, hvilkas inkomster genom arfvoden eller sportlar icke öfverstiga sistnämnde summa; de personer, hvilka af Staten eller allmänna Verk åtnjuta pensioner, som icke öfverstiga Tvåhundrade R:dr; afskedade oller blott caracteriserade personer utan tjenst och löneinkomst, jemte studerande, hvilka för enskild undervisning icke hafva mer än Tvåhundrade R:dr lön, äfvensom i beräkning af lönebelopp eller extra inkomster icke upptagas å stat bestådde expencer och skrifvarhjelp; tractamente under commenderingar utom station; fältaflöning i krig på längre eller kortare tid; pensioner till delegare af Arméens, Amiralitetseller Civil-statens Pensions-inrältningar, samt alla andra Pensions-inrättningar, till hvilka delegarne sjelfva bidragit eller hvilka från enskilda donationer härröra; embetsoch tjenstemäns respenningar och tractamenten i kronans ärenden, äf vensom å stat uppförd hästoch båtlega samt beklädnadsoch bevärings-anslag för tjenstemän och betjente vid Tullverket; Häradsskrifvaies
Börden, Mammon, Politiken, Elohim – med den ende stackars Apollo landsflyktig i denna ödemarken – hvad vill jag göra? Ack, ädle, redlige vän! hvad er vänskap rört mig, och hvad dess röst är förförisk för mitt hjerta! Men den kan icke lossa nödvändighetens kedjor; icke beveka det öde, som sagt att jag skall sakna och sucka. – Huru gick det, när jag för tre år sedan sökte rese-stipendium till en utländsk Akademi? Min dåvarande informators-befattning hade många förmåner; men jag fann, att en tid förlorad i maklighet och nöjen är ock en förlorad tid. Mina rättigheter voro obestridliga, voro lagliga. Min ansökning fick dock vänta i mer än sex månader på afgörande; och hvad blef deraf? – Och nu! Visserligen: en condition på 1000 K:r-dlr; en discipel; en oändligt hederlig patron; allt det der hade obeskrifveligen anstått mig. O Israels Gud, som gör dina tjenare till eldslågor (säga de, när de för ord och stoft väpna menniska mot menniska)! Om jag icke kan begripa dig, – lär mig åtminstone, genom nåd eller förkrosselse, att icke hata denne Presten! Ty just detta – att hata – är för mig ett ”kätteri”, ja den enda ”dödssynden”. Ack, trogne vän, om det stod i min makt: jag skulle i morgon med den ädle och djupsinnige Spinosa förgömma mig i en dal, i en vrå af den Oändliga Naturen – der göra en Gud af det Gudomliga inom mig sjelf – sublima dårskap! Lefva af mitt egna lif (det räcker till!); stiga upp på närmsta höjden; utgjuta öfver jorden, från mitt hjertas fullhet, välvilja, välsignelse, brinnande kärlek; i sokratisk sällhet, i platonisk förtjusning, förtära mig, dö! Närmaste byarne omkring skulle välsigna mitt minne; men hatets och mörkrets lärare – de skulle tillropa hvarandra en chorus af vanvett och förbannelser. Vän! jag duger hvarken för Stockholm, eller för hvad man kallar ”verlden”. När skulle jag bli försigtig?
Ett landskap, som hon hade på staffliet, stod hon ännu länge och betraktade. Det hade icke blifvit färdigt, men det var så mycket ljus och luft i det! Det var utifrån Djurgården, — en fin vårbelysning, med Katarina kyrkokupol i bakgrunden, sväfvande uppe mellan regnblandade moln, der solen bröt sig igenom. Rakel hade lofvat sig något af denna tafla; den var målad på ett par dagar, och hon tyckte sjelf, att hon hade fått något af den mångfärgade vårluften i den. Den var ännu våt, så att hon icke kunde packa ned den. Hon suckade, tog den från staffliet och skickade den till friherrinnan. »Kommer jag någonsin igen, så skall jag göra den färdig», skref hon i en biljett, som följde med. Så snart Stockholm försvunnit bakom Mälarens öar, gick hon ner i sin hytt och steg upp först tidigt nästa morgon, då ångbåten gled in i Bråviken. — Der låg den långa, blå bergvågen, ljus och genomskinlig, som om den vore af emalj, med lätta morgondimmor öfver toppen. Kusterna lyste ljusgröna i sommarens första, friska skönhet, och så vände båten och sköt förbi de vassbevuxna stränderna upp emot Norrköping. Der — ja, der höll den lilla trillan med den gula hästen för. Rakel tyckte, att det var något, som sjönk inom henne, och dock gick ju nu resan till hemmet. Per satt och väntade på kuskbocken. Han hade krympt ihop, blifvit gammal och brun i ansigtet. Han helsade med en liten rörelse af piskan, nickade och sade: »Välkommen hem», men på ett alldeles stillsamt sätt, som om Rakel på sin höjd skulle ha varit borta i åtta dagar. Hon satte sig upp och fick sina reseffekter inpackade, så gaf hästen till ett ryck, och i väg bar det. Ju längre de kommo ut på slätten, dess långsammare gick det. Hästen hade också blifvit gammal. Ibland stannade den helt och hållet och sköt manen fram och tillbaka, som om den ville säga: »Hvad är det här för slag? Ha vi inte nog af det vanliga, dagliga arbetet, skall man nu också gå efter ångbåtspassagerare och koffertar?» Rakel tyckte, att vägen aldrig tog slut.
Jag skulle förmoda, att ehvad slut-voteringen än kan få, är det likväl Rikets Ständers både rätt och skyldighet, att deltaga i alla beslut om Banken. Herr Grefven har slutligen anfort, att Konungen är målsman för Svenska Folket. Det är just detta målsmanskap jag vid detta tillfälle åberopar, på det man icke må tro honom berättigad, att efterskänka Folkets rättighet; hvarföre jag ock anhåller om proposition tili afslag å Utlåtandet, Herr Stråle, Nils Wilhelm: Den siste värde Talaren har trott den lämpligaste utväg vara, att på en gång bifalla eller afslå alla Statsoch BancoUtskottets Utlåtanden i detta ämne. Sådant kunde visserligen gå an, om man, såsom Friherren, vore bestämdt att afslå dem allesammans; men detsamma uträttas naturligtvis blott genom afslag å det första Utlåtandet, såsom han sjelf anmärkt. Om deremot det första Utlåtandet återremitteras, hemställer jag om man icke, när saken återkommer från Utskotten, och då företages till afgörande punkt - Den 6 J u 1 i i f. m. vis, hvarvid liufvudfrågan först måste företagas, blir i samma osäkerhet om besluten för de följande punkterna. Jag tror derföre, att en återremiss af det första Utlåtandet icke bör komma i fråga; men om detta hifalles, kan man återremittera de öfriga, hvarom meningarne tyckas vara mera delade, och när svaret återkommer, harman tillfälle att företaga hvarje punkt serskildt till afgörande. Jag skulle önska, att kunna inskränka mitt yttrande endast till det första Utlåtandet; men planen hänger så tillsammans, att man ej gerna kan undgå att kasta sina ögon äfven på de öfriga.
Lika säkert som del är, att den stora, i en ofantlig skala bedrifna verldshandelns bestämmelse är att besörja de alldra längsta kommunikationer och direkte från produktionsorterna fylla Europas stora förrådskamrar i London, Amsterdam, Hamburg o. s. v. lika tvifvelaktigt är det också å andra sidan, huruvida det må vara klokt och förmånligt för hvarje s. k. grosshandlare, att alltid anstränga sig med en dylik rörelse, hvaraf slutligen skulle följa, alt äfven våra småstadsköpmän borde börja att göra sina upköp i Indierna. Orimligheten af satsens utsträckning är redan ett bevis på dess origtighet. Visserligen måste det som allmän regel medgifvas, att en vara fås för bästa priset på sjelfva produktionsorten, och alt man åt sig besparar mellanhandelns vinst genom att direkte afhemta henne derstädes, men genom att alltid fika efter denna vinst löper man deremot ofta in i andra olägenheter, som mera än motväga den förväntade fördelen. Först och främst mäste denna rörelse, liksom all annan, för att vara lönande drifvas i någorlunda stor skala, och den fordrar då eli högst betydligt förlagskapital, hvilket endast ett mindre antal af våra Svenska handlande torde sjelfva ega, och de ledas således ofta genom denna vidt utsträckta handel in i den mycket, och med skäl öfverklagade utländska tryckande krediten. Vidare blir vid dessa långväga operationer all noggrann beräkning omöjlig, ty de fordra naturligtvis en längre tid och de stora prisfluktalioner som under denna tid efta inträffa göra såle 33' - 316 Den 4 Juni e. m. des företagens utgång vida mera beroende af slumpen än der desamma hastigare kunna utföras. För den stora verldsliandlaren, sora rör sig med ofantliga kapitaler, betyder sådant mindre, ty den ena periodens eller rörelsebranchens större vinst utjemnar den andras förlust, men den mindre kapitalstarka köpmannen sväfvar på detta sätt ej sällan emellan ytterligheterna af en oskadlig vinst eller undergång. I de flesta fall gör han derföre otvifvelaktigt bäst uti att rätta sin rörelse efter sina krafter, och ställa den så att han kan noga och säkert beräkna densamma, ty just säkerheten och en hastig omsättning äro de rätta grundvalarna för affärslifvet.
Nto 2; 4:o rörtde bankens enkeoch pupill-cassa; 5:o i afseende på utsträckt lånerält för Handels-disconlerna. Till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. remitterades Hr Rosenqvists, Fredr. Leonli., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 angtde förändring af nu var, befordrings-systcmet, m. m.; 4o6 Den 20 M a r 3 f. ra. 2:0 om stadgandena i K. förordningen den a3 Febr. 1748» rör:de riddare-ordnars utdelande. Vid förnyad föredragning af Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., den 7 dennes e. rn. på bordet lagda motion, om förändrad redaction af 1 §:n 5 cap. Missg.bm, blef samma motion till LagUtsk. remitterad. Ånyo föredrogs och remitterades till BancoTJtsk. Gr. Mörners, Carl Göran, den 7I dennes e. 111. på bordet lagda motion, angtde Jern-contorets creditiv-fond. Till LagUtsk. remitterades Gr. Mörners, Carl Göran, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion om bergstingsrutternes afskaffande. Föredrogs ånyo och remitterades till BancoUtsk. Hr Adlerstams, Gustaf Ulrik, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om erhållande af fyllnad uti ett vid riksdagen 1828—i83o af Ständerna beviljadt ersättnings-belopp; och biföll R. o. Ad. derjemte communication af denna motion med de öfriga RiksStm. R.emitterades till LagUtsk. nedannämnda den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner, nemi.: Hr von Stalils, Emil, om en ny consuls-lags utfärdande ; Frih. Kantzous, Joli. Albert, ang:de utfärdande af en gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar. Till Allm.
Hvem rår väl före, att man vid Författarens bildning lemnat en sådan lucka i hans vetande, att han icke förmått uppfatta sådana saker? Likväl tilltror han sig kunna skrifva en Krigs-historia, att bedöma Generalerna lika väl som Soldaten. Också har han riktigt gått på i ullstrumporna och bedömt allt huller om buller. Här upprepar han åter de vackra fraserna: om de många utvägar landet erböd till försvar, förmodligen åter de fördelaktiga passen de obeväpnade tappra bönderne. Han riktigt söker nöta sitt eget oförstånd på läsaren. "Och hvarföre företogs icke nu genast försöket att återtaga landet?" Emedan man icke ville blottställa Arméen, utan all förut synbar nytta, att förlora hvad den genom så ansträngda marscher och mödor ändteligen hade upphunnit. På slutet af 29:de och 30:de sid. yttras: "Härvid kan jag icke undgå att göra den anmärkningen, grundad på alla Officerares af stora Arméen enstämmiga yttrande: att drabbningen vid Sikajocki ingalunda företogs med vårt General-Befäls vilja och afsigt." Här kan min vedervilja mot alla smädelser icke längre återhålla rätta benämningen å Författarens yttrande, neml. att detta var en ägta Holmisk Lögn. Författaren behagade, så vida benämningen icke skall vinna vitsord eller laga kraft, uppge vid hvilket tillfälle han kunnat inhemta "alla" Officerares af stora Arméen enstämmiga yttrande i detta ämne. Att hvarken jag eller någon annan af mina närmare bekanta hört af en sådan fråga, kan jag med godt samvete försäkra. Och icke har någon af den större Arméens Officerare, som NB. kände förhållandet, möjligen kunnat ge ett sådant intyg, som Herr Holm uppger, om ej för att drifva litet spektakel med Bedrifternas åsyna Vittne. Hvad General-Befälets afsigt, i afseende på Sikajocki-affairen, var, är temligen klart, att den låg utom deras beräkning, nemligen: att Ryssarne skulle till sin ofärd komma åkande med 3 à 4 Batailloner för att upphinna oss.
Vid Historia uppträdande här hoppades alla teatervänner, att den svenska scenen skulle för framtiden draga nytta af hennes konstnärskap just därför, att den scenens medlemmar haft tillfälle att studera hennes spel och väl skulle förstå att göra sig till godo de lärdomar som lågo däruti. Den förhoppningen har emellertid icke gått i fullbordan. Kan man med skäl påstå, att någon enda af våra skådespelerskor eller skådespelare, ty äfven de senare borde kunnat lära lika mycket af denna stora kvinliga konstnär, visat sig ha inhemtat något af betydenhet efter Ristori? Nej, för att verkligen lära sig något, som är värdt att tala om, är det ej nog med att se ett par föreställningar af » Othello », tre af » Hamlet » och tre af » Kung Lear » samt en af » Köpmannen i Venedig ». Därtill behöfs mycket längre tids iakttagelser samt framför alt, att den som skall draga nytta af dem själf förut fått en tillräcklig underbyggnad. Vida större nytta än af Rossis gästspel här skall vår kgl. scen hemta af elevskolans nu beslutade förflyttande till det med musikaliska akademien förenade konservatoriet — förutsatt att den flyttningen har till följd, att hvad som hittills varit kgL teaterns elevskola helt och hållet skiljes från teatern, så att denne icke har det ringast » att göra med skådeepelarämnenas undervisning, utan får mottaga demså färdiga som en skola möjligtvis kan åstadkomma, en skola med verkligt skickliga lärare. Det är endast, om detta genomföres, som man kan fullt ut glädja sig åt den förändring i afseende på elevskolan, hvilken jag senast vidrörde i föregående häfte af denna tidskrift och som nu verkligen kommit till stånd. Det af kgl. teaterstyrelsen till musikaliska akademien inlemnade förslaget har af akademien godkänts. Afgjordt är således att förändringen skall ega rum. Okändt för andra än dem som närmast ha med saken att göra är dock,. huru denna förändring skall genomföras. Man bör hoppas, att det Bker i öfverensstämmelse med nyss anförda åsigt samt att skolan vid konservatoriet inrättas, så mycket möjligt är för våra förhållanden, efter samma plan som consetratoire de musique et de déclamaiion, den fjäska statens teaterskola i Paris.
R:dr i arliga ut, gisten uppkommer; och z:o en tillökning af 89 R:dc i vice Advocat-Fiscalens pa Stat anflagne lön 177 R-dr, sa att den blefwe lika stor med de aldre Newisorernes eller 265 R:dr. Collegium Medicum har anfört, att, i anseende till den fördubbling, som de senare 2.ne arén uppkommit i Collegii göromål, Collegium under den 2,7 Martu i8lr i underdånighet anmält behefwet af tillökning i defi Tjenstemäns antal; Och beträffande de under Collegium lydande Werk och Inrättningar, anhaller Collegium, att, i sragan om de derstädes möjeliga besparingar och indragningar, ka utläta sig, sedan den i Nader tillförordnade Committé öfwer alla de, rörande Läkare - Wärdén, af Riksens Ständer framställde ämnen, m. m., hunnit med defi siuteliga underdåniga utlakande inkomma. Lommittren anmäler widare, att ined anledning af den pa KonglMajus Nådiga befallning i Allmänna Tidningarne införde Annonce om de 2:ne Belöningar Riksens Ständer utfäst för de basta Projecter, till reglering af arbetet inom Rikets HofRätter, Collegier och Styrelse» Werk, har inom den fastställde tiden, till Committen blifwch inlemnad en Anonyme Skrift i detta ämne, under Titul: Project till en förmånligare Inrättning af görvmaien i Collesierne, ledande sä wäl till en förkortad arbets me - >L8c» Den 9 Julik. method, som till en betydelig Löne-förbättring för der hädanefter tjenande Personer.
Sitt upptaga ocb afgöra fåDane anmärfningar, forn, roiö reoifton af 9cäfenjfaperne, funna förefomma emot Debitering, uppbörD ocb reDoroiSning af 58eroillningS»meDlen. $ör öfrigt iafttageS, att ^röfningS»€ommitteer ej må befroäraS rneD för» flarings afgifroanbe i §a)teringS»fcågor, utan att öfmer anmärfningar ocb be» froär i Defta ämnen, pttranDen ocb förflarittgar böra, efter omfänbigbeterne, afgtfroaS af kronans £)mbuD i Sänet, font roarit roiD f)3töfningö»€ommitteen närroavaranbe ocb af Den etijfilDe, btoarö rätt är i fråga. <£j eller må till ^aperingö» eller fJ}röfningS»€ommitteeö bänbläggning eller förflaring funna återförroifaS ett mål, font af SaperingS» eller $röfningS»€ommitte reDan blif» rott afgjorDt. ~ , s ■ . r'. §. 151. Äongl. Äamar*9iätten6 Utjlag ellet SKefolutionet, Då De innehålla befri* elfe ifrån ellet neDfätming uti SSewillning, jfola fojfnaDSfritt meDDelaö Den fia* ganDe; od) måga befwär öfwer Äamar*9vättenö åtgärDet hoS itongl. «SÄaj:t i unDerDånighet fullfölja^, enligt Den hänroiöning, forn Utflaget ellet SXefolutio* nen bör innehålla. 33efwär öfwer konungens SöefallningSbafwanbeS, f)3röf* ningS»€ommittéenS odj Slongf.
Första JIufvudTiteln, Innehållande anslagen för Kongl. Hof-öch SlottsSlaterne, upptager en summa af ; ; : : 738,54o: 45.3» Tillökning å denna Titel uppgår till ett belopp a£ , n5,o8i: 5s. & och har uppkommit genom förhöjda Stats-Summor till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, beviljade handpenningar till Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan, samt genom anslag till löne förbättringar och åtskilliga ekonomiska behof vid Slotts ochStallStaterne. 25 Andra HufvudTiteln, innehållande anslagen till Civile och Lands-Staternef upptager : ; : . ; 1,810,808:46.9' Den förhöjning af 1,008,910: 7. 4. som i denna HufN vud.Titel egt rum, härflyter af de från besparingarne och hit öfverförde löner för 2:ne Proiocolls-Secreterare och a:ne Cantzlister inom Ju-; stitiae-Fördelningen af Kongl. Maj;ts Cantzli, nya löner och Boställspenningar för en Häradshöfding i Helsingeland och en i Vesterbotten, Lönetillökningå Kongl. Götha Ho£-Rätts Stat, nytt anslag till Stat för Kongl. Hof-Rätten i Skåne och Blekinge,' tillökning i anslaget för Kongl.'
Domstols fördelning, har man väsendteligen begagnat tvänne utvägar, antingen 1:0 att försvåra fullföljden till högre eller högsta Rätt af vissa ringare ärenden, eller ock 2:0 att fördela Högsta Domstolens göromål efter deras beskaffenhet, så att den ena Afdelningen sysselsattes endast med brottmål, och den andra med tvistemål allena, eller blott med vissa slag af någotdera. Skulle den förra utvägen, å hvars begagnande vår lag redan gifver några föredömen, icke vara ytterligare användbar oell tillfyllestgörande, serdeles i tvistemål, för hvilkas pröfning i Sverige vanligen finnas fyra instantier, under det att man i andra länder anser trenne vara nog? — Är ej, bland andra förväntade fördelar, af den tillämnade nya brottmåls-lagstiftningen, äfven att påräkna den väsendtligasle, nemligen brottens förminskning? eller är motsatsen att befara och fördenskull behöfligt att förbereda tillgång på flere domare? Ingendera af dessa frågor är af Högsta Domstolen utredd; öfver ingen af dem har hon gifvit sin mening tillkänna, och då svaren ej heller äro att finna i bevekelsegrunderna för den Kongl. Propositionen, hvad skall Constitutions-Ulskottets Utlåtande, A.-o ig. 7 elen enskilde Riksdagsmannen kunna med säkerhet tillstyrka? Det lättaste medlet, nemligen att öka ledamöternas antal, är föreslaget; men hvilken trygghet äger man, att det blifver tillräckligt? Jag anser motsatsen snarare trolig, om Domstolens fördelning ej göres efter målens olika beskaffenhet. Den kunde, om brottmålen äro färre, eller taga mindre tid än tvistemålen, möjeligen göras på det sältet, att alla de förra och vissa af de sednare föredroges blott på den ena Afdelningen, men aldrig samma slag på begge Afdelningarne. All föreskrift härom fattas emedlertid. 3. När ändring i grundlagen skulle göras, har man ej fästat uppmärksamhet vid det mindre formenliga, att låta mål i Högsta Domstolen af göras af minst Fp ra och högst Atta ledamöter. 22 §. Regeringsformen säger: ”Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgörasaffem ledamöter, så ock af fyra, der alla fyra äro om slutet ense.
71 förås och hvarigenom de nästan aldrig, äfven under ett rörligt fälttåg, behöfva hvila under bar himmel, utsatta för väderlekens vexlingar, hafva befunnits bidraga till manskapets helsa och trefnad i länder med vida mildare luftstreck, än vårt. De hafva redan länge varit antagna för Norska arméen och ingå nu äfven i den Svenska soldatens utredning. Då det befintliga antalet af dessa tält är otillräckligt och i mån af tillgångar måste ökas, har jag ansett att åtminstone halfva den begärda summan, eller 40,000 R:dr, borde under nästa statsregleringsperiod för ändamålet anslås.“ Häri instämde Herrar von Francken, O. W., och Skogman C. Emot 48:de punkten, mom. b. (angående anslag för en sjukhusbyggnad vid Carlbergs läroverk), af Herrar von Francken, G. W., och Huss, M., samt Domprosten Sondén, som ansågo det begärda anslaget böra beviljas. Emot 49:de punkten (angående anslag till kyrkooch skolbyggnad för garnisonsförsamlingarne i Stockholm), af Herrar von Francken, G. W, och Huss, M., samt Kontraktsprosten Tegnér, hvilka påyrkade bifall till Kongl. Maj:ts i ämnet gjorda framställning. Emot 50:de punkten (angående anslag till en kasernbyggnad för Svea artilleri-regemente), af Herrar von Francken, G. W., och Fåhreeus, O. L, hvilka ansågo Utskottet böra tillstyrka bifall till hvad Kongl. Maj:t i berörda hänseende föreslagit. Emot 54:de punkten (angående anslag till stall och ridhus för Smålands husarregemente), af Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson och Bjerkander. Emot 56:te punkten (angående uppskattning af indelta arméens boställen), af Herr Rosensvärd, J. H.: