Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit i sammanhang med förevarande stats-reglering funnit i detta hänseende böra i allmänhet förordnas; att tjenstemännen, utan anspråk på ersättning, underkasta sig den sportel-minskmng, som kan blifva en följd af den nya förordningen angående expeditions-lösen; samt att de indelta löner, hvilka tillhöra en del Förste Landtmätare-befattningar, böra indragas och emot penninge-anslag utbytas, med rättighet likväl för nuvarande, med indelt lön eller bohemman försedda Förste Landtmätare att varda dervid bibehållna om de, hellre än att tillträda den nya aflöningen, sådant föredraga. Af Statsråds-protokollet inhemtas, bland annat, att, då år 1826 antalet af inkomne mål utgjorde endast 384 och af utgående expeditioner 476 samt år 1840, när ny aflönings-stat beslutades, de förras antal blott var 530 och de sednares 654, de inkomne målens antal år 1855 deremot uppgick till 1412 och utgående expeditionernas till 1969 samt under år 1856 intill den 21 Juli samma år 1002 mål och ärenden inkommit och 1272 expeditioner utgått, allt* oberäknadt Landtmäterifiskalens och Ingeniörernes expeditioner, äfvensom Landtmätarnes års-redogörelser och renovationer; samt att, hvad Landtmäteri-staten i länen anginge, ökad svårighet visat sig att kunna förmå duglige personer att ingå vid landtmäteriet och der qvarblifva, så att då år 1850 arbetande Landtmätare-elever funnos till ett antal af 163. de deremot vid 1855 års slut endast utgjorde 92 och att, medan under åren 1844 — 1849 antogos 333 elever, under de följande sex åren 1850—1855 blott 73, eller 260 mindre, sökt och vunnit anställning vid landtmäteriet.
Om någon, som jag icke noga känt för säker, velat hos mig taga varor på Crédif, och förskaffat en man, som garanterat betalningen, så har jag trott, att jag skulle kunna få hålla mig tili dea sednare, i fall så skulle behöfvas. Om nu ordet garantera har en sådan bemärkelse, sorn jag hittills trott, så kan iag omöjligen begripa, att Rikets Ständer äro egare af Banquen, så framt man härmed förstår något annat, eller Statsoch Banca-Utskottens Utlåtanden1 ccxm mera, än sjelfva Bancohuset; och hvilket, hide, i anseende till dess fördelaktiga Läge, solida Byggnads-sätt, förträffeliga vatten-uppfordrings-anstalter och de i sednare tider uppförde kostamma tillbyggnader, visserligen är en ibland de dyrbaraste Fastigheter i Stockholm. Jag har också en ytterligare anledning att tro, att Garantie, när det ordet förekommer i Bancoförfattningame, betyder detsamma som borgen. Der stadgas, att Banquens såkallade salderade Gewinst får af Rikets Ständer användas till publicos mus, hvilket lärer betyda, till allmän nytta. Efter det begrepp, jag gör mig orri eganderätt till fast eller lös egendom, så består eganderätten deri, att jag får fritt använda , bortskänka och förslösa allt, hvad jag eger, si framt jag icke är ställd under förmynderskap; Och då, emot Bancoförfattningarne, Rikets Ständer icke kunna till allmän nytta använda och bortskänka mera, an Banquens Gewinst, $å vill det synas, som Rikets Ständer icke kunna ega rätt, att i deras egenskap af Förvaltare, låta, i Banquens namn, utställa Depositions-attester på mera, an som verkeligen blifvit nedsatt. Det tyckes också vara svart att förklara, att Löftesmannen skulle sjelf vara egare till den samma sakj för hvilken han ikläder sig ansvarsförbindelse, enär borgen alltid måste förutsätta tredje man, så vida jag icke rimligen kan borga för mig sjelf. — Desse äro mina åslgter af Rikets Ständers rättigheter, i afseende på Banquen.
Då Rikets Ständer, efter hvad kan inhemtas af ofvanberörde underdåniga skrifvelse, daterad den 6 Februari 1841» icke fästat något afseende å i83p års Revisorers, till ”häfvande af reserveller grundfondens rörlighet och fluktuation”, gifna åtskilliga förslag, — om hvilka StatsKontoret, uti dess underdåniga Utlåtande af den 6 Februari 1840, yttrat: att det funnit Revisorernes framställningar i dessa ämnen mera invecklade och svårfattliga, än hvad instämmer med en enkel och klar behandling af Stats-Verks-förvaltningen, — och Rikets Ständer, i afseende på reservfonden, endast anhållit 0111 nådig befallning till Stats-Kontoret, att, uti näst afgifvande Riks-Hufvudbok, eller för år i83g, låta, efter verkställd och till nödig upplysning dervid fogad utredning öfver allt hvad som kunde till omförmälda reservfond vid nämnde års början hänföras, samma fond under särskild titel uti berörde Hufvudbok upptaga, hvarvid, i händelse fonden under årets lopp, genom försäljning af deruti inbegripna effekter m. m., skulle hafva undergått någon förändring, utredning deröfver vid utgående balansen borde bifogas, äfvensom att med fondens afskiljda redovisning allt framgent borde på enahanda sätt förhållas; tror Stats-Kontoret, att, ehuru i83p års Revisorers yttranden i detta ämne blifvit af 1843 års Revisorer, genom åberopande, ånyo upptagna, något vidare till deras vederläggning ej behöfves, än hvad i Stals-Kontorets ofvanberörde underdåniga Utlåtande är omständligt anfördt.
Majit uti till Rikets Ständer afbiten och från samtlige Riks-Stånden till Ståts-Utskottet remitterad Nådig proposition, behagat föreslå Rikets Ständer att medgifva den ifrågaställda jordafsöndringen från ofvannämnda boställe, emot en till en tunna afradsgild spanmål, hälften råg och hälften korn, jemnad årlig afgäld, att af församlingen tili vederbörande boställshavare utgöras på sätt Krigsoch Kammarkollegierna i Öfrigt derom hemställt. Som, enligt hvad utredt blifvit, Staten icke tillskyndas någon förlust genom den föreslagna jordafsöndringen, anser sig Utskottet, med afseende å den dermed åsyftade behöfliga utvidgning af Husie församlings kyrkogård, böra tillstyrka Rikets Ständer, att under ofvanbcrörda vilkor dertill samtycka. Stockholm den 21 Juli 1854. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande, t anledning af vacht motion, angående Statsverkets befriande från vidare utgifter för kolonien S:t Barthelemy. (Rgds Afd.)
Man har berättat oss, att Konungens utvärtes – i synnerhet hans anlete – varit på ett ganska eget sätt både behagligt och obehagligt; det sista egentligen genom en viss snedhet eller skefhet; men att dennas intryck likväl förminskades, ja försvann, ju mera man fördjupade sig i betraktandet af hans stora, sköna, idel själ och snille strålande, på engång lockande och vördnadsbjudande ögon, hvilkas tjuskraft var omotståndlig äfven för hans hatfullaste fiender. Denna snedhet och dessa ögon sinnebilda fullkomligt hans inre väsende, sådant det ännu, i hans historia, står framför oss. Hans lastare fästa sig vid den förra; hans loftalare vid de sednare. Derföre ropar man, å ena sidan: hvilket theaterkonungskap! hvilken småaktighet! hvilket lättsinne! hvilken flärd! hvilken misshushållning! hvilket vingleri! å andra sidan: hvilken sann konungastorhet! hvilket snille! hvilket ädelmod! hvilken ridderlighet! hvilken skapelsekraft! hvilken outtömlig rådighet! Har man på den förra sidan alldeles orätt? Nej! men dess grundfel beror derpå, att man är blind för hans ögon, – eller för det lif, den betydelse, hvarmed dessa, likt lysande och segrande stjernor, blicka oss till mötes i alla hans lefnadsbanas vackraste och vådligaste skiften. Och så var det hos hans ovänner alltid; åtminstone så ofta han ej lekamligen stod framför dem. Vi skulle annars fåfängt söka begripa, huru de, som ej funnit sitt lystmäte i de verkliga fel, genom hvilka denne monark förmörkade sina i begynnelsen så lyckliga regeringsdagar och befrämjade eller påskyndade sitt tragiska öde, kunnat – och med framgång – uppdikta hundratals, det ena rysvärdare och orimligare än det andra. Med skäl utlät sig deröfver Leopold: ”vill man se, till hvilken grad af oförnuft den politiska argheten kan utsväfva, och hvilka degar af tjockt vanvett hon kan anmoda oss att nedsvälja, återkalle man blott i kort begrepp hela systemet af lögnsagorna om denne Konung ...
Commerce-Collegium d. i» Maji 1790, och Kongl. Collegii derpå grundade Kungörelse den zr Maji samma ar innehalla, Sälja, Köpa och ater i Stad eller pa Landet sälja eller förbyta allahanda Viclualie-waror, Landt-arbeten, Ladugards-producter eller Kreatur och deras afBihang. N;» ?6. kast - »2V2 Den 6 Ju lii.' kastning, Jordoch Trädfrukter, femte Wildt, jamt warorne till hwad de!^p och hwilken gwantir t. som halst, upplägga och afyttra, m. m-, svin till en fullkomlig Handels - frihet m.d Landrmanna waror hörer. Ulssottcn, som öfwerwägat hwad Allmänna Lagen och de i ämnet ulkomne Författningar innehålla, har uimir drt wara ostadigt, att den fria afsätining af Producter, som Jordbrukaren bör aga, dlilwir inskränkt pä ett sätt, som icke star att förena med ägande rätten, eller den fria anwandande rätt, som bör wara hwar och en öppen. — Alla förbud emot begagnande af sadane rättigheter, hwarigenom hwarken det allmänna eller någon wist enstad lider, star icke tillsammans med en wal organiserad Stat; och annu mindre, da de stada bade det allmänna och enstildta. De Författningär,' som i senare tider bade i Economistk och Juridistt afseende blifwit widtagne, wittna vstridigt derom att Jordbrukets förbättrande warit en ibland de R kswärdande anoelagenherer, sim i synnerhet wäckt Regeringens uppmärksamhet, och det kan ef motsägas, att det mer eller mindre fördelaktiga uti Åkerbrukets stötsel har ett, i lika mohn, wäsendteligt inflytande pa den allmänna watt mägan, som alltid bereder den enstildas, upprätthåller Staten och kan göra den oberoende.
Ett från Högvördige Preste - Ståndet den 17 December remitteradt Memorial, af Herr Contracts-Prosten Pettersorij hvaruti blifvit framställdt, hurusom ett förhållande, hvilket troligen ej i många af Rikets Städer eger rum, nemligen att Kyrkan saknar Orgelverk, Altar-Decorationer och en mot Gudstjenst - högtidligheten svarande Predikstol, beklagligtvis inträffar i Landscrona Stad, der ty värr tillräckliga medel saknas för anskaffande af dessa, en Kyrkas väsendtligaste prydnader. Att Kyrkan, hvilken är i sin construction så vacker, att få Tempel kunna dermed jemföras, väl blifvit jnvigd redan år 178S, men dess Tornbyggnad först fullbordad år 1818, för hvilken samhället står ännu några år Uti en skuld, som, genom årliga afgifter af dess husegare och öfrige medlemmar, småningom godtgöres. Att Banco-Utskoltets Betänkande N:o 51. 71 Kyrkans Altare befinnes utan all prydnad, dess Predikstol provisoriskt uppförd och med kläde öfverdragen, samt én för kyrkosången nödvändig ledning, hittills, i saknad af orgelverk, blifvit besörjd mot årligt gratial genom biträde af musik-corpsen vid Konungens Eget värfvade Regemente; men hvilken utväg från och med innevarande år ej eller vidare är att begagna. Att några, kostnaden fullt motsvarande, bidrag så mycket mindre kunna vara att förvänta af Stadens Innevånare, som de ännu, i och för Tornbyggnaden och Stadens publika Scolaahus, äro betungade med årliga utskylder. Att Kongl. Maj:t och Kronan, vid Stadens anläggning, hade åtagit sig, att i allo fullborda Kyrkans uppbyggande och prydande, men Staden för icke lång lid tillbaka på sig öfvertagit detta senare åliggande, hvartill emedlertid de anslagna medlen funnits alldeles otillräckliga.
Deremot har det ansetts i (lera hänseenden mera lämpligt, om Fullmägtige i Riksgälds-kontoret egde utse en person att deltaga i re - 8 Stats-Utskottets Memorial N:o W8. visionen af bolagets förvaltning, och hvilken person kunde hos Fullmägtige göra anmälan, om det befunnes, att bolaget ej ställt sig kontraktet och öfriga gällande föreskrifter till behörig efterrättelse. Utskottet, som anser dessa mot Friherre af Ugglas’ förslag framställda erinringar icke sakna skäl, har funnit sig böra, i öfverensstämmelse med de sålunda uttalade åsigterna, föreslå, att Riksgälds-kontorets Fulimägtige må ega att utse en re visor att deltaga i granskningen af bolagets styrelse och förvaltning. Dessutom har Utskottet ansett, att för bolaget borde stadgas skyldighet att för all framtid underhålla båtoch kanal-leden. 1 öfverensstämmelse med de åsigter, som här ofvan blifvit antydda, får Utskottet alltså hemställa: att Rikets Ständer måtte för segelleds öppnande från Hatlefura vid Wenern förbi Köpmannabro genom sjöarne Akelängen, Rogvarpen, Laxsjön och Lelången lill Stora Lee samt anläggning af en jernväg af 2,300 fots längd vid Uåfveruds bruk, bevilja ett statsbidrag af En Million Riksdaler, deraf 200,000 K:dr såsom anslag utan återbetalningsskvldighet och 800,000
Uti nästa ple - Den 20 Juni. 343 ii lim företaga detta mål till afgörande, oell jag anhåller om Hr Gr. och Landtmts propos. derpå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Ridd.Utskts nu föredragna memor., endast blifvit af 2tne ledamöter hegardt ytterligare på bordet, utan bestämmande af något vidare vilkor för dess framtida föredragning, i följd hvaraf det troligen i nästa plenum komme att föredragas, såvida öfriga ärenden det tilläte. Hr von Troil: Sedan E. Ex. förklarat, det E. Ex. vill i nästa plenum föredraga ifrågavar. betänk , såvida tiden sådant tilläter, finner visserligen äfven jag, att den propos. till Ståndet, som jag begärt, ej kan behöfvas. Upplästes och lades på bordet Bevilln.- o. Oecon.Utskrns betänk. N:o 3, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att ordföranden i Bevilln.Utsk. hos honom anmält, att Hr Tersmeden, Jac. Joli., hvilken i enlighet med Hrr Electorers i plenum den 24 sisi. Maj öppnade lista blifvit vald till ledamot i Bevilln.Utsk , icke inställt sig för att intaga sitt rum i Utsk., hvilket lärer härrört deraf, att han hvarken vid valet eller sedermera varit i staden närvarande. I följd häraf, och då platsen i Utsk. ej längre kunde stå ledig, anmodade H. Ex. Hrr Electorer att skyndsamligen nytt val efter honom förrätta. H. Ex. tillkännagaf äfven, att Hr Silfverstolpe, Dav.
Da Silfret i Banquens hvalf är nationen till ingen nytta, så länge det är dörndt att der förblifva, skulle jag för min del önska att utvexling kunde ske, utan allt för stor risque för Silfvermyntets utförande utur Riket; men allmänna tän kesättet tyckes vara fästadt vid farhågan för un. derbalahce i Sveriges utrikes Handelsförhållande hvilket likväl lärer bero, ej blott af hämmad Jernoch trävaru export, utan äfven af den verkan de författningar, som vid denna Riksdag beslutas, kunna medföra på både, införseln af utrikes varor, eller Handelsfriheten, och näringslifvet i allmänhet. X följd häraf synes hoppet om rnöj. lighet af realisation för närvarande vara i allmänhet Öfvergifven . Då Bankens reel a fond således skulle fortfara att förblifva ofruktbar, mea dess utvexling anses nyttig och önskas, dess Consohderande finnes nödvändigt och Rånebiträden från alla delar af Riket genom motioner blifvit yrkade, så har jag förestäldt mig möjligheten, att en utlåning af någon del utaf Banquens Silfver skulle kunna förena förenämnde 3;ne ändamål, eller åtminstone 432 Bänto - Uttkotltts Betilnianden. vara bättre ärt deri motsatta Stgärden, nemi. att låna Silfver för Banquens räkning, eller den jemväl ifrågasasatta åtgärden, att utvexla det sorn nu finnes mot utelöpande sedlar, hvarigenom förlägenheten ej skulle kunna minskas, men väl rikas i fall SiJfvermynret utfördes utur B i ket, hvarom något tillförlitligt förutseende icke lärer kunna ega rum Det Silfver sorn ufginge i Låneväg jemte intresset, skulle återbetalas i samma mynt, eller och i Sedlar, efter den-Cours, sorn vore gångbar när liquiden borde ske, hvaremot Silfver för dessa Sedlar i sednare fallet till Banquen inköptes.
Af rakenffaperne öfwer Utestäende Charta-Sigillata-medel inhämtades, atr Uti Finland befinnes deraf wara oredowist icke mindre an ett belopp af 6o,ylZ R:d. 14 ss., jenne 2:ne Propriebalancer af tillhopa g R:d40 ss. s rrst.; Och som någon anstalt torde böra widtagas till bewakande af Statens härunder beroende rätt och ägande fordran; Sä besiöt Utskottet, att gifwa Riksens Högloft. Ständer sädant wördsamt wid handen för den ä gard, som af dem härutinnan kan finnas nödig och Z6o Den 5 Zebruarii. och lämplig, hwarom särstildt Protocolls - Utdrag stulle upsättas och expedieras, vt Lupr^. Lx krotocollo L. 6. Ingman. Herr Grefwen och Landt-Marstalken gjorde proposition, att hos Hans Kongl. Majrt en underdånig hemställan mätts göras, det wille Hans Majrt wivtaga sädane steg hwarigenom Statens rätt i detta afseende kraftigast kunde bewakas. Bifölls. Friherre LeäerNröm, Kuäolk, anhöll att hans den 29 Ianuarii uplästa och pä bordet lagda Dictamen mätte till Srats-Ukstolter fä remitteras, hwilket efter derom af Herr Grefwen och Landt-Marstai. ken gjord proposition. Bifölls. Föredrogs ä nyo Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utstötts den 27 Ianuarii p« bordel lagda Betänkande i anledning - Den 5 Zebruarii. ning af Kongl. M,j:ts Nådiga proposition rörande allmänna Lagens stadgande i Z Cap. g I. Byggninga - Balken. Bifölls. Uplastes följande: Riksens Högloft.
s3 October 1780» vore anlagd å hemmanet iV;o 6, uti Odensala bj och afradslandet Östersund, hvilka tili stadsmark anslagne lägenheter, elter indelningsverket, draga ordinarie Soldat-rotering i roten N:o 78 vid Lif-Compagniet af Jemtlands Fältjägare-Regemente, och salunda icke kunde med Båtsmanshåll betungas; alt, sedan Kongl. Maj:!, genom Nådigt Bref den 12 April 16S9, för ali framtid befriat staden Marstrand från Båtsmanshåll, samt dem, som sig der på ön nedsatte, från ulskrifningar och värfning, med vilkor, att stadens och örns invånare, så många, som lill sjös skicklige voro, skulle i krigstid vara förbundne, färdige och tillreds, att låta sig till sjös på den kusten brukas i Kongl, Majrts tjenst, för den månadssold, som annat sjöfolk bestås, och i fredstid idka flitigt fiskeri i sjön; förseende sig till den ändan med nödiga tygoch hafskofVar, på det de dymedelst må kunna göra sig så mycket mera till, seglation skicklige, och Kongl. Maj:t utaf dem hafva en god tjenst och nytta när det påfordrades: så hade Kongl. Maj:!, genom Nådigt Bref af den 12 November 1792, förklarat, alt det berörde stad underlagde hemmanet Röön, r mantal, hvilket, så väl sorn sjelfva staden, genom nyss åberopade 1689 års Kongl..Bref, blifvit från Båtsmanshåll, utskrifningar och värfningar befriadt, skulle sådan befrielse tillgodonjuta, vid hvilket förhållande och enär staden och ön sålunda hade en häremot svarande förbindelse sig ålagd, att i krigstid hulla allt dess tjenstbar» sjöfolk tillhanda för försvarsverket, Förvaltningen och Collegierne ansett sig icke befogade att rubbning häruti föreslå; att, vid staden Waxholm y den jord, hvarpå Waxholm är byggd, vore Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, samt utarrenderades af Krigs-Collegium på vissa korta tider; varande invånarne derstädes, enligt Kongl. Resolutionen den 4 Augusti 1778, Ibefriade från alla onera och utskylder, utom mantalspenningar, hvaremot de, jemlikt äldre Resolutioner, voro förbundne att emottaga inqvartering i de fall, då sådant för Waxholms fästnings behof funnes nödigt, samt äfven’,'om försvarsverket dgt fordrade, att nedrifva sina hus och från Waxholm afflytta; Stansami Oecon.-TJtsk.
Betänkande N:o 70. gades motsätta sig , omogna och lagstridiga förslag af Landshöfdingarne; att det icke kunde vara annat än olämpligt att Landshöfding egde obegränsad suspensions-makt / emot Lands-sekreterare och Lands-kamererare, då desse voro ansvarige föredragande och rådgifvare samt med Landshöfdingen delade ansvaret för allt hvad af Länsstyrelsen gjordes eller uraktlätes, i följd hvaraf de ingalunda kunde jemföras med de hos kollegierne anställde tjenstemän, hvilka af dessa embetsverk kunna suspenderas; att, om en Landshöfding vore ett ”brushufvud” eller okunnig 0111 vidden af sina pligter samt hysande förvända begrepp om sin maktfullkomlighet, så kunde han ofta tillgripa ifrågavarande utväg att åstadkomma skandalösa uppträden, hvilka komme att nedsätta embetets anseende; att de enda fall, der Landshöfding borde få, i samman hang med förordnande af åtal, skilja Lands-sekreterare och Lands-kamererare från tjenste-utöfning, torde vara 0111 de beträdas med balans eller bristande redogörelse eller med brott, som å ära går; att då, enligt instruktionen för Kammar-rätten, denna vore i fråga om balans eller bristande redogörelse rätt domstol öfver Landssekreterare och Lands-kamererare samt allmänna lagen i 9 kap. 5 § UtsokningsBalken och 8 kap. 2 § Rättegångs-Balken stadgade det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för andra embets-hrott skulle svara inför Hof-rätt, orden ”inför vederbörlig domstol,” hvilken i denna § förekomma, borde förändras så att i samma § bestämdt uttrycktes det Lands-sekreterare och Lands-kamererare skola ställas under tilltal inför Hof-rätt eller Kammar-rätten, allt efter målets beskaffenhet; varande af Herr Ekholm hemställdt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla örn ändring af 66 § i enlighet med de af motionären yttrade åsigter.
De sysselsätta sig i stället med ungherrarne, icke tillgjordt och sippt, icke djerft utmanande, utan ungefär såsom » Eva såg på Adam », innan hennes ögon i blygsel och skuldmedvetande sänktes till jorden — oskuldsfullt, fritt och öppet. I » L a société » konversera ej de unga om vädret, sista balen, premieren på teatern eller den nyutgifna romanen, det låta de de äldre göra; ty sjelfva ha de dertill allt för brådt med att » packa kappsäcken », » lasta skeppet », ge hvar andra » samvetsfrågor » och i tid lära sig » hur Amor kommer » — med ett ord, de ha så innerligt roligt, som om ' det hvar enda sammankomst » vore jul igen ». Stundom musiceras, men det händer aldrig att vare sig Chopin eller Grieg bli misshandlade af personer, hvilkas uppfattning och teknik sträcka sig till » Jungfruns bön » och » Napoleons marsch öfver alperna ». Man ber aldrig dem spela, som icke kunna, och ännu mindre komplimenteras de - — för att seder dun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar fb&gt; ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — mera blifva till åtlöje! Dylikt anse medlemmarne inom » L a société » allt för lumpet. Icke så, som om det blott vore virtuoser, hvilka der låta höra sig — många små enkla bitar ha ljudit der; men alla dessa små bitar ha utförts väl, både med smak och känsla. Öfverdrifvet beröm skördar ingen, om än talangen är rätt stor. — » Tack, min lilla flicka, det var ju rätt bra » — så löd allt det beröm en 20-årig dam fick härförleden, då hon hade utfört första satsen i Beethovens Sonate Pathétique — särdeles väl till och med. Men hon rodnade af glädje, ty hon visste hvad ett dylikt ord gälde inom » L a société ». Som förut sagts, eger ungdom af båda könen tillträde, till och med äldre ungherrar; dessa komma dock alltid att räknas till ungdomen, såsom ej varande aktiva medlemmar; de komma för den skull ej heller i åtanke vid något val.