Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och skall den nya begrafningsplatsen förses med anständig stängsel och sådana tecken, som utmärka platsens ändamål, samt träd deromkring planteras; börandes, innan arbetet företages, ritning deröfver till Iv. M:ts Beflude insändas.» K. Cirkuläret af 18 Maj 1849 förordnar ytterligare, rörande sagde ritningar: »att pröfning och fastställelse af sådane ritningar hädanefter skola tillhöra K. M:ts vederbörande Befhale jemte Biskopen i det Stift, inom hvilket ny begrafningsplats anlägges.» Hafva t. ex. dessa föreskrifter blifvit allestädes följda? Det heter vidare i författningarne: »Då kyrka skall nybyggas eller altartafla, predikstol eller orgelverk och. andra hufvudsakliga prydnader, som förändra utvärtes anseendet, skola uppföras, bör ritning upprättas, så väl öfver gamla utseendet som nya inredningar, och dermed förfaras, på sätt K. Förordn. den 31 Juli 1776 föreskrifver.» K. Brefvet af 29 December 1827 lyder sålunda: »Af förekomna anledningar har K. M:t anbefallt Öfverlntendents-embetet att låta de ritningar till allmänna byggnader, som Den 10 Mars f. m. 209 som af samma embete föreslås, åtföljas af behöriga kostnadsförslag, så att de med byggnaden förenade utgifter deraf må kunna ses och bedömas, äfvensom, i enahanda afseende, kostnadsförslagen böra granskas till sådana ritningar, hvilka från vederbörande insändas och utan förändring af Ofver-lntendents-embetet till K. Mits nådiga fastställelse anmälas.» Vid betraktande af de stadganden, jag nu haft äran uppläsa, inses lätt det stora behofvet af kontrollerande arkitekter i landsorterna, derest ej embetsverk skola i betydlig mån sysselsättas utan ringaste gagn, och derest ej Konungens höga namn under ritningarnes fastställelse skall gälla för intet. Vidare gifva förutnämnda stadganden en öfverblick öfver en del af de trägna och ansvarsfulla göromål, som åligga K. Ofver-lntendents-embetet. Jag tillåter mig anföra en K.
Besv. o. öec. Utsk. Uti. N;o 171; tionerne om Arbetscommenderingars upphörande eller inskränkning, och sorn ansetts stå i strid med hvad i 80 Regeringsformen, i afseende på Kneckte Contractens orubbade bibehållande, stadgas, anföra, att långt ifrån att hafva i förevarande fråga tillstyrkt den minsta rubbning i KneckteContracten, har Utskottet tvärtom yrkat helgd för desamma, men blott tillika sökt göra den grundsatts gällande, att , då Konungen , enligt xi §. Regeringsformen, tillkommer högsta befälet öfver krigsmagten till lands och vatten, Konungen också eger cormnendera krigsfolket, icke blott till Rikets försvar i krigstid, utan jemväl till sådana förrättningar i fredstid, hvilka afse utlörandet af något för fäderneslandet gagneligt företag. Utskottet har sålunda icke medgifvit, att Arbetscommendenngar skulle kunna lemnäs till hvarje enskilds disposition för företag, beräknade endast på enskild vinst; inen det har trott, och fortfar i den öfvertygelsen, att stora, till allmänt gagn och bästa ledande , om ock af enskild man eller Bolag utförda arbeten, med rätta borde ställas i samma cathegorie med dem, som benämnas Kronans, emedan allmänt bästa, Rikets bästa och Kronans bästa obestridligen uttrycka samma begrepp, och att således det i Kneckte-Contracten förekommande uttrycket: Kronans arbeten, icke lägger något ‘Allm. Besv. o. Oec, Utsi. Uii. N:o 171. i5 hinder i vägen för Kongl. Majit att äfven till enskildes biträde, vid arbeten, som pröfvas för fäderneslandet nyttiga, beordra den indelta Soldaten, utan någon Rikets Ständers medverkan eller mellankomst, hvilken mången gång kunde komma för sent.
Med anledning af den utaf merbemälde motionär sålunda gjorda framställning, anser sig Stats-Utskottet böra erinra, att då återbetalningstiden för lån till vattenaftappningar, såsom motionären upplyst, skall beräknas »från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret forst utbekommits», inverkar lånesummans successiva lyftning icke på tiden för de stadgade ränteoch kapitalinbetalningarnes vidtagande, eller beloppet af hvad som, med beräkning af 2 procent ränta å de lyftade medlen, skall framdeles å länet årligen återbetalas. Någon tidsutdrägt med arbetets utförande bör ej heller föranledas, genom det af Rikets Ständer för nu ifrågavarande lån stadgade vilkor, att lånet »endast successivt i mån af arbetets fortgång» får utbekommas, enär juskyndsammare arbetet kan bedrifvas och fullbordas, ju förr blifva följaktligen låntagarne berättigade att uppbära arbetet motsvarande andelar utaf lånesumman. Då Utskottet, vid tillstyrkandet af detta högst betydliga lån, hvilket vida öfverstiger hvad, såsom Stats-bidrag för något vattenaftappnings-arbete, förut blifvit af Rikets Ständer beviljadt och nära uppgår till hela den beräknade kostnaden för arbetsföretagets utförande, ansåg sig böra föreslå det vilkor, att lånesummans hela belopp icke borde genast vid arbetets början af Riksgälds-kontoret utbetalas, finnér Utskottet, sedan detta för lånets beviljande sålunda föreslagna vilkor blifvit af Rikets Ständer uttryckligen stadgadt, sig destomindre kunna förorda detsammas upphäfvande, som en sådan förändring i Rikets Ständers redan fattade beslut skulle utgöra ett prejudikat, hvilket säkerligen ofta komme att åberopas till stöd för andra önskade och yrkade förändringar eller eftergifter af de för sökta och erhållna låneunderstöd utaf Rikets Ständer bestämda vilkor. Utskottet får derföre hemställa. att den af Lars Magnus Knutsson väckta motion, om ändring i Rikets nu församlade Ständers beslut, angående tiden för utbetalningen af det i denna motion omförmälda lån, icke må bifallas. Stockholm den 16 November 1854. Lili. lill K. St.
Något hvar torde äfven hafva sig bekant, att när en Kunglig person reser, sä finnes knappt någon fattig, som icke tror sig äga del uti en sådan persons kassa och derföre åtgå ofantliga summor bara för det ändamålet. Hela summan utgör omkring 10,000 r:dr specie. Jag tror icke att någon af Hansestäderne ger ett sä obetydligt underhåll till sin borgmästare. Sedermera torde jag här få göra en påminnelse, alt vi hafva att tacka vår nuvar. Kronprins’ store och alltid oförgätlige Farfader för det lyckliga tillstånd, hvaruti Sverige nu är. Man torde påminna sig den stora gäld, som Sverige förut hade till utlänningen. Det har nu ingen gäld och är kanske det enda land i Europa som icke har det. Man åberopar 1810 års anslag till dåvar. Kronprins. Det är alldeles oriktigt. En sådan belägenhet, hvaruti riket då var, må vi bedja Gud bevara oss ifrån att någonsin mer komma uti. Då måste riket underhålla 2 arméer, en revolutions-armé och en till rikets försvar. Dessa arméer kostade drygt att underhålla, och medel dertill måste anskaffas, ehuru kännbart det var i förhållande till det obetydliga, staten ägde. Afven jag och flere med mig hade då en ringa fordran, som R. St. icke funno obillig, men R. St. hade icke medel dertill i anseende till armod och fattigdom, utan förklarade att de framdeles skulle bevilja betalning af denna fordran, men hvilket jag likväl sedan hvarken begärt eller någonsin erhållit. För min del yrkar jag icke återremiss på betänk., utan yrkar att, i händelse återremiss skulle äga rum, dessa mina yttranden mätte få medfölja. Frih. Cederström, Jakob: I det skick, som SlatsUtsk:s betänk. förekommit, är R. o. Ad. såsom mig synes och på sätt H. Ex. Hr Gr. Posse vid diskussionens början yttrat, i nödvändighet att bifalla detta betänk, sådant som det är, ehuru jag för min del förklarar, att jag icke anser det hafva varit tillständigt för Utsk. att framkomma med det vilkor, som StatsUtsk. bestämt och att i händelse någon verkan af en återremiss kunde åstadkommas, så hade jag instämt med dem, som önskade bifall till K.
Jag hade ej ännu en gång begärt ordet, om det ej förefallit mig att man under debatten framställt satser och yttrat farhågor, hvilka synas mig kasta en oförtjent skugga på vår domaremakts moralitet Jag anser visserligen öfverflödigt att taga densamma i försvar, men vill dock förklara att erfarenheten lärt mig att hvad man kunde frukta af vår domarekår för 30 å 40 år sedan, behöfver man nu alldeles ej befara. Om det då kunde gifvas ett och annat exempel på domare, som gjort sig misstänkta för egennytta eller vrångsinthet, så torde det vara svårt att nu för tiden framleta ett enda sådant exempel. Jag har blott i förbigående velat anmärka detta till svar å de insinuationer, som enligt mitt förmenande utan ringaste anledning blifvit riktade mot vara domare, särdeles mot dem på landet. Den 25 Maj. Frih. Rehbinder-, Fredr. Wilh.: Jag hade visserligen ej ämnat yttra mig i denna fråga, der jag på visst sätt kan auses som part, men ett yttrande af Gr. Mörner har uppkallat mig att begära ordet. Den värde Gr:n har ej velat bifalla Utsk:ts förslag, hufvudsakligen al den orsaken att det nemi. skulle blifva omöjligt för staten att sedanriktigt kunna kontrollera vederb:de embetsmäns åtgöranden i afs:de på charta-sigillata-afgiftens erläggande, och att genom den nya förändringen alltför fria händer skulle lemnäs dessa tjenstemän. Jag vågar i det fallet taga domare-kårens försvar och påstå, att det för nämde ej finnes någon enda domare i Sverige, som skulle vilja göra sig skyldig till den af Gr. Mörner befarade förseelsen, att nemi. vilja försnilla något af statens medel. Om man äfven någon gång i fordna dagar kunde finna exempel härpå, så vågar jag dock påstå, att nu för tiden något sådant aldrig skulle kunna ega rum. Ehuruväl jag således till följd af andra orsaker skulle vilja yrka afslag å Utsk:ts Bet:de, tillstyrker jag nu i stället bifall å detsamma, emedan jag anser, det skulle vara ovärdigt det Högloft. Ståndet, att, på grund af detta af Gr.
De öfrige af Rid^arbujeks T'en:>män 'öger Direktionen, at efter god'stnnande antaga och genott» Fullmagt i stna Svstlor stadfästa; h - w id iakttaget, at sa wal deste jom Riddarhus - LocreLäraren böra wara af Adelig bertn Riddarhus-Direktionen är'li läts' antaga krxtra Lancellilter; dock, ar jadant sker sparsam'; och mä en sadan ej nägon lön Maggas. Detsamma gäller i anseende lil Txtra Waktmästares antagande. 5. 13- De af Ridderskap^' och U^eln för RiddarhusLecretsraren och de öfriga Riddarhusets T ensteinän, pä Stat anslagna Löner och Hushyror, ma i?ke Direktionen genom rilötuing i nägo»! mät'o förhöja eller förbättra, ej heller nägon nv Soft» med lön pä Riddarhus - (.'askans Stak 'ilo a, n an förblifva de af Ridderffapet och Äveln fasist uka löner ril deras belopp bibehällna och orubbade, lil dest Ridderffapet och Adeln sjelftve behagade derom annorlunda förordna. §. 14- Om nägon af.Tjenstemän inom Riddarhuset, efter en tängwarig tjenstetid" as 20 eller 32 är ifrän Svstlan begär afsked, eller med oö^sn algar, och i händelse han warit gist, efterlemnar Enka elter barn uti mindre lilräckeliga willor, samt den af» MdstaMnds eller eflerlefwands, hos Direktionen 12^ söker nägon ärlig kenston; äger Oireäkionen rätkighet, til sölje as Ridderskapets och Adelns Besiut »vid Riksdagen 1779, at, i likhet med hwad för afskedstagande
Ständer, sedan Stadgar och Reglemente för Bankens rörelse och förvaltning hunnit fullbordas, måtte dem till Kongl. Maj:ts Nådiga kännedom i underdånighet öfverlemna, innan Rikets Ständer åtskiljas, och i vidfogad underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit, i händelse Han finnér förenämnde Stadgar och Reglemente icke strida med de i Bank-Lagen af den r Mars i83o fastställde grunder, i Nåder täcktes desamma, i hvad de röra Allmänheten, låta på vanligt sätt kungöra. Åtskillige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 16 April 1835.. Reservationer: af Herr Stuart, C. G.: ”Då jag anser det vara hvarje Piepresentants »vilkorliga skyldighet att ställa sig Rikets gällande Grundlagar till efterrättelse och sorgfälligt söka afböja hvarje afvikelse derifrån, helst om densamma lätteligen kan föranleda lika obehagliga sorn skadliga stridigheter emellan de bägge Statsmagterne, så har jag röstat för afslag af Herr Grefve Bcinco-TJtshottets Memorial iV:o 132. 3 Frölichs först inom Banco-Utskottets Finance-Afdelning väckta, men der förkastade och sedermera hos Utskottet med större framgång förnyade förslag, att det Banco-Reglemente, som vid denna Riksdag bör utfärdas, måtte, för alt pröfvas och i vissa delar kungöras, varda till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnadt. Regerings-Formens 72 §. tillerkänner Rikets Ständer uttryckligen rättigheten att allena fastställa och utfärda de för Bankens förvaltning erforderliga stadganden och reglementen. Så länge denna §., med sin nuvarande lydelse, deruti man förgäfves vid denna Riksdag sökt åstadkomma eller förbereda någon betydligare förändring, finnes qvar nti våra Grundlagar, lär derföre icke, utan uppenbar kränkning af desamma, omförmälde rättighet kunna Rikets Ständer, på det ena eller andra sättet, betagas.
Hr Frihm, så skilja vi oss nemi. i en vigtig principfråga. Jag anser, att om det lilla kreditivet, hvilket afsättes för oförutsedda händelser, är obegagnadt när R. St:r ånyo sammanträda, så förlorar det sin kraft och verkan. Frih. Tersmeden åter tyckes anse, att sedan det lilla kreditivet en gång är anslaget, så står det allt framgent till Regeringens disposition, och skulle således kunna användas äfven under en Riksdag. Denna åsigt anser jag för min del vara oriktig. Den 17 Juni e. m. 88f* Hr Printzensköld, Carl: Den anmärkn. Hr Palmerantz gjort, att StatsUtsk:s Mern. skulle utvisa det Regeringen användt de till uprätthållande af Rikets neutralitet anslagna medel äfven sedan fred blifvit sluten mellan de krigförande makterna, vittnar blott om en föga ursäktlig okunnighet hos anmärkaren. När man vill bedöma en räkning skall man först göra sig underrättad om beskaffenheten af de leveranseller andra kontrakter, som blifvit afslutade och sedan om liqvidationsterminerna. I en tidpunkt, då omständigheterna fordra att Riket sättes i försvarstillstånd, uphandlar man förnödenheter medelst leveranskontrakter, men dessa kunna icke — det borde sunda förnuftet säga hvar och en — ögonblickligen fullgöras, och så inträffar det, att leveranserna först blifva verkstälda måhända långt efter den tidpunkt, då fred blef sluten. Hvar och en torde likväl inse, att Regeringen icke kan bryta de kontrakter som den ingått i och för anskaffandet af nödiga reqvisita till ett möjligen inträffande krig, utan måste fullgöra sina förbindelser; och för det att tiden för ett sådant fullgörande icke inträffar förr än efter freden, så kan icke Regeringen underlåta att mottaga och betala de effekter som den reqvirerat. Man kan således icke, på sätt Hr Palmcrantz förespeglat. af Stat,sUtsk:s Mern. draga den slutsats, att Regeringen förfarit orätt och öfverskrida gränsen af sina rättigheter. Jag får derföre till prof. nedlägga min protest mot de på rent af okunnighet stödda anmärkn:r som Hr Palmcrantz här framställt. Hvad beträffar Gr.
Han bör likväl, för att dertill vinna rättighet, äfven i Stallen hos Magistraten och 'på Landet hos Socknens Föreståndare eller Kyrko-Råd,' der sådana äro inrättade, eller ock vid allmän -Sockenstämma, förete icke allenast ofvanstående bevis, utan ock intygande , att han äger färdighet uti det handtverk eller den slöjd, hvartill han anmält sig , eller ock i brist af ett sådant intygande, med något af honom förfärdigadt arbete styrka, att han en sådan skicklighet innehar. Han skall derefter i Mantals-Längden antecknas såsom idkare af det handtverk, hvartill han anmält sig, och betala skatt och bevillning i män af sin rörelse, efter gällande författningar , samt i Staden deltaga tili alla de allmänna skyldigheter och utgifter, hvilka åligga handtverkare derstädes. Börandes af Städernas Borgare och Handtverkare, sorn på landet utflytta, uti närmaste Stad utgö^i Borgerlig - 684 Den 5 Juli. gerlig tunga, såvida de vilja äga rätt att sitt handtverk på landet, i verkstad fortsätta, äfvensom hvar och én som vili äga rätt hålla handt verkeri-verkstad på landet bör uti någon Stad i Borgerlig tunga deltaga. 2:o En sålunda bosatt och skattskrifves Handtverkare äger att i sin tjenst antaga lagligen stadde tjensthjon , så väl af Mansom Qvinnokönet, hvilka måge till handtverket nyttjas, men i alla delar äro tjensthjons-stadgan underkastade. Skolande alla Jjärlingar och Gesäller hädanefter äfvenledes på lika sätt som andra legohjon uti tjenst antagas; dock äga Handtverksidkare rätt att antaga Eärlingar emot förbehåll, att de under vissa år skola^hos dem qvarblifva. Enka eller myndig förklarad
Hamiltons i fråga varrde förslag till redaktionsförändring i 2:dra mom. af 13 § Riksd Ordn., ropades ja och nej; hvarefter H. Ex. förnyade samma propos. och sedan härvid svaren utfallit med starka nej, blandade med många ja, förklarade det han ansåg nej hafva varit öfvervägande. Dernäst företogs och uplästes följande äfven af Frih. Hamilton aflemnade förslag: ”De sista momme i 12, 13, 14 och 15 §§me utgå och är R. o. Ad:s gemensamma tanke, att sättet för valens förrättande till samtlige RiksStm bestämmes genom serskild lag, hvartill förslag skall af Const.Utsk. så skyndsamligen utarbetas, att detsamma kan till RiksStms bepröfvande inlemmas samtidigt med det betänk. i hvilket Utsk. besvarar de vid återremissen af betänk. N:o 7 gjorde anmärkn:r. Denna lag skall, för att blifva gällande af samtlige RiksStm godkännas samt af K. M. stadfästas”. Hr Cederschiöld: Dä Frih. Hamilton framställde sitt förslag, förklarade jag mig deruti instämma, och jag får nu förnya detta mitt förklarande, och jag gör det derföre att jag för min del, ehuru jag biträder Const.Utsk:s förslag till hvilande, likväl icke kan med min röst vid nästa riksdag bifalla detsamma, med mindre jag kan förutse huru beskaffad vallagen blir. Då jag tror att de flesta ledamöterne af Adm, i delta fall åtminstone med mig dela lika tankar, så skulle jag äfven tro det vara väl om Ad. instämde i det förslag sora Frih. Hamilton afgifvil till gemensam tanke i denna punkt, ty då vore måhända säker anledning att hoppas det förslaget vid en kommande riksdag kan komma att krönas med framgång. Gr. Lagerbjelke: Jag tror för min del att det förslag, som nu är under öfverläggning är orätt lill sin princip och oulförbart till sin framställning. Jag sade det vara origtigt tili sin princip, och jag anhåller att först med några ord få utveckla skälen derför.
På räfsan har kammen en lutande ställning inåt, hvarigenom noggrant kan uppfångas hvarje strå. Bland mekaniska . inrättningar till besparande af arbetskraft äro förnämligast att anmärka: tröskverken, här så allmänna, att få fjerdedels hemman sakna dem. Boskapsskötseln är icke högt uppdrifven, härflytande förnämligast deraf, att, ehuru sädesproduktionen är i tilltagande, så fortgår likväl icke ängsodlingen i motsvarande förhållande; dock har under de sednare åren allmogen börjat följa det af ståndspersoner gifna efterdömet af gräsodling på åker och nyodlingar, så att bland import-artiklarna förekomma betydliga qvantiteter gräsfrön, och i mån af myrodlingarnas fortgång kommer gräsodlingen att i hög grad utvidgas. På den odlade delen af Rohne myr, utgörande ungefär två tredjedelar, anses nu kunna skördas omkring 50,000 LS hö, mest timothej. Få hemman hafva större antal hornboskap än hvad det deraf oundgängliga beli ofvet fordrar. För omkring 70 år tillbaka begagnades af allmogen ensamt hästar till åkerskötsel; Smålänningarna hafva här infört bruket af oxar, hvilka nu öfverallt, jemte hästarne, i landtbruket användas, utom på Fårön, som nästan ensamt har klapperstensåkrar. Boskapsracen är icke särdeles stor, ej heller af synnerligt god beskaffenhet, utom hos några större jordbrukare. Årligen införas lefvande kreatur, dock mest till slagt, från Öland och Småland; viktualier, icke obetydlig qvantitet, införskrifvas äfven årligen. Betesmarkerne äro af god beskaffenhet, genom det kraftfulla fast korta gräset, men under torra somrar allt för magra för de större kreaturen. Stallfodring hela året om brukas af ingen; tvertom ser man redan i början af Maj mängden af allmogen utdrifva kreaturen på bete. Någon allmän håg till kreatursracernes förbättrande märkes icke, ej heller finnas några allmänna anstalter dertill: några få landtbrukare för - 11 skuffa sig likväl kreatur af bättre slag.
Län, med anledning af två utaf Norrska Auktoriteter för Svenska Undersåter utfärdade, endast på föreviste prestbetyg grundade pass, under den 20 Februari 1846 till Kongl. Majit ingått med underdåning hemställan om erinran till vederbörande att iakttaga mera noggrannhet vid meddelande af pass åt Svenskar, dels ock att, enligt ett från Norrska Justitiaa-Departementet den 2 November berörde år aflåtet Cirkulär, klagomål i enahanda afseende blifvit anförde, får Utskottet, som anser ett lika förfarande böra af Auktoriteterne i Sverige och Norrige vid utfärdande af pass till det andra riket iakttagas, härmedelst vörsamligen tillstyrka, att Rikets Ständer måtte å ifrågavarande förhållande fästa Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet, med underdånig hemställan, att, enahanda föreskrifter, som äro för Svenska Embetsmyndigheter gällande i fråga om meddelande af pass till Norrige, jemväl måtte af Norrska Auktoriteter vid utfärdande af pass till Sverige iakttagas,. Stockholm den 13 Januari 1851. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Ijflätande N:o 3. 5 Hl:© 3 Ank. (iil Exp. Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring uti föreskrifterna om Jernvräkei iet i riket. Uti en hos Vällofliga Borgareståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, har herr A. A. Berger anfort, hurusom nu gällande Jernvräkeri-förordning, hvars olämplighet blifvit länge öfverklagad, skulle menligt inverka på Svenska jernhandteringen.
Hvad minimum beträffar, kunde det hafva varit skäl att bestämma det till 100 kannor under den period, då man öfvergick från husbehofsbränningen till fabriksbränning; men sedan nu handteringen blifvit vederbörligen ordnad, är sådant ej längre af nöden. 1 större fabriker torde man deremot lätteligen kunna komma utöfver 1,000 kannor; och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts nu föredragna hemställan, men om återremiss af 4:de §:n. Gr. Hamilton, Malkolm Walter: Jag medgifver att jag egentligen afsåg återremisss af §:n, i ändamål att få bort maximum, men jag tror äfven att ett minimum af 100 kannor om dagen vöre alldeles tillräckligt, och jag önskar derföre äfven denna punkt återremitterad. Att ingen inom Utsk:t skulle hafva yrkat borttagande af maximum, synes mig underligt, då detta dock förekommer i Hr Hensehens reservation. Jag anser således R. o. Ad. hafva fria händer i detta afseende, och anhåller om återremiss af såväl punkten som § 4. Frih. Rappe: Lika med en föregide talare* anser jag sta bilitet i den ekonomiska lagstiftningen vara af stor vigt, och skulle derföre önska, att hvarken maximum eller minimum nu rubbades. Det är visserligen sannt, att Utsk:t har i detta fall motions - Den 6 Maj f. m. SJ 'motionsrätt, men det bör vä! åtminstone vara Utsk:ts majoritet, och icke enskilda reservanter. Jag anhåller således fortfarande om bifall. IIr von Troil: Gr. Mörner tiar redan fästat uppmärk samheten derpå, alt en återremiss af denna punkt skulle innebära en önskan att minimum matte nedsättas. Jag tror dock icke, att majoriteten inom detta Stånd skulle önska en sådan återgång, och anser det derföre vara af största vigt att denna punkt bifalles. Ett maximum är visserligen mindre nödvändigt, men då vi veta, att ganska få brännerier uppnå detsamma, så torde olägenheten deraf icke vara så stor. Jag får derföre anhålla om bifall till såväl den föredragna punkten som å:de §:n. Hr I)e Maré: