Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna afdelning af det kungliga hushållet har af ålder haft detta namn, ehuru det numera ej är något konditori i vanlig mening, alldenstund samtliga konditorivaror och desserter levereras af hof konditorn, som är bosatt utom slottet och drifver konditorirörelse i vanlig mening. Konditoriafdelningen har med konditori i vanlig mening blott det att göra, att där uppläggas och därifrån afhämtas alla desserter. Konditoriets uppgift förutom den nämnda är att verkställa kokning af kaffe, te och choklad. Och det är ingen ringa uppgift. Vi behöfva blott här, såsom vid beskrifningen af köket, tänka på konungens födelsedag. Att laga te för ett par tusen personer och kaffe för lika många för en enda afton vill minsann ej säga så litet. Konditoriet har för kokning af kaffe m. m. ett kök, försedt med tvänne spislar af aktningsvärd storlek. Men följen mig nu från detta kaffekök öfver ett mindre rum in i ett mycket stort sådant. Det upptages till hela sin längd af två väldiga, jämnlöpande bord. Hvilka läckra desserter stå icke här uppradade vid större fester! Och hvilken rad af kaffebrickor efterträda icke sedan desserterna 1 Allt detta måste vi dock för tillfället endast tänka oss. Men hvad vi ej behöfva tänka oss, utan hvad vi verkligen kunna se — det är allt, hvad till serverande af kaffe, te och choklad hör. Se då till höger, när ni trädt in genom dörren, hvilka utomordentligt smakfulla, vi skulle vilja säga läckra kaffekoppar! De äro smakfulla alla, men se särskildt på de där kopparne och faten, hvilka se ut som vore de af renaste guld. De äro nog af porslin, men öfverdragna af verkligen rent guld. Och se på alla de öfriga. Å h! de äro utsökta. Man är rädd att taga i dem af fruktan, att man skulle kunna tappa dem. Visst är att kaffet smakar utmärkt ur dem. Och gå vi så framåt förbi dessa dyrbarheter, möter oss en hel bataljon af kaffepannor, från stora ärevördiga åtta kannors — till sådana af mycket blygsamma dimensioner. Och så ha vi hela rader och dussin af silfverkaffekannor, gräddkannor. I stora skåp ligga dussintals teskedar i smakfulla mönster.
S. D. Föredrogos och remitterades till Slats-Utskottst Kongl. Majits nådiga Propositioner till Rikets Ständer: af den 43 dennes angående begralningsoch öfriga kostnader, med anledning af Hans Majit Konung Oscar 4 iste dödliga frånfälle, och af den 4 7 dennes, angående pension å allmänna Indragnings-staten för t. f. förste Bataljons läkaren vid Elfsborgs regemente, Medicine Doktorn F. U. Kjellenberg, då ban från sin innehafvande Bataljons läkarebesändning afgår; fj äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 13 dennes, i anledning af gjord framställning om ytterligare statsbidrag till kanalock 556 Prof..-Utdrag den 21 April 1860. Sluss-anläggningarna vid Dejefors, eller förändrad plan för fullbordandet af nämnde kommunikationsled, Idef till Stals-Utskotlet remitterad. S. D. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkande, N:o 61, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående grunderna för en förändring i sättet för utgörande af Presterskapets aflöning, dels i ämnet väckta motioner. Härvid förekommo: lista och 2:dra punkterna. Betänkandet bifölls. öidje punkten: Antogs, så lydande: ”Efter författningens utfärdande skall reglering af Presterskapets löneinkomster ske, så fort sig göra låter, samt tillämpning af regleringen vidtaga, i den mån sådan tillämpning, ulan förnärmande af innehafvarens rätt, kan inträda, således ovilkorligen vid första inträffade pastorsledighet, eller, om en derförinnan för viss lid fastställd pastoralie-konvention är gällande, så snart denna tid tilländagå!-. Sådan tillämpning må ock tidigare inträda, derest en församling oeh dess presterskap i önskan derom sig lorena, eiler, vid inträffande pastorsledighet, församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.” 4:de punkten.
M. af ofvan anförde skäl, funnit merberörde Båkars jnlösen för Statens räkning både lämplig och letland© till allmänt gagn, samt den för Landsorts Fyrbåk begärde köpeskilling, i förhållande till den å inkomsterne dervid, enligt hvad utredt blifvit, årligerf återstående behållning, icke synts vara för dryg, E. K. M. i Nåder låtit handlingarne i målet till Riksens Ständer öfverlemna, i ändamål att de, för inlösningen erforderlige, medel måtte an viste varda; men hvad åter angår Korsö Fyrbåk, så och ehuru i anseende till de, uti f, d. Amiralitets-Commissariatets, om denna Fyrbåk» anläggande och vidrnagthållande, den 21 Maji 1754, upprättade Contract, gifne och på Kongl. Majit» Nådiga beslut grundade stadganden, rörande förhållandet med besittnings-^äiten af samma Fyrbåk för framtiden , E. K. M. funnit inköp af Fyrbåken för Kronans räkning icke kunna ega rum för det nävvatande och intilldess utröndt blefve, huruvida berörde stadganden kunde lägga hinder i vägen för båkens egare, att densamma tilt Kronan afstå, hafva likväl Hand - Underdåniga Skrifvelser. 87 lingärnej rörande denna Fyrbåk, blifvit Riksens Ständer i Nåder meddelade , på det, i händelse besittningsrätten af densamma kunde i laga ordning på E. K. M. och Kronan varda öfverflyttad, Riksens Ständer måtte komma i tillfälle, att för sådant ändamål anslå nödige medel; och har E. K. M. sedermera, under den 29 sistlidne April, i Nåder låtit Stats-Utskottet tillställa bevittnad afskrift af ett, genom E. K. M.ts Högsta Domstol, den 12 förulgångne Mars, utfärdadt Utslag, hvarigenom nu varande egaren af Korsö Fyrbåk blifvit förklarad berättigad, att densamma föryttra.
Vid deri af {fikets Ständers år 1859 församlade Revisorer afgifna berättelse finues fogad en bilaga, utvisande antalet tjurar och kor å alla stamholländerierna i riket, men till innevarande års Revisorer har en dylik förteckning ej blifvit aflemnad; och då sannolikt är, att åtskilliga förändringar med stamholländerierna under hvarje år inträffat, hemställa Revisorerne, som för sin del anse det vara af intresse för llikets Ständer att äfven i detta, hänseende erhålla kännedom om stamholländeriernas ställning, det vederbörande må förständigas, att hädanefter låta en sä beskaffad uppgift jemte en fullständig utredning om samtliga stamholländeriernas förvaltning, afkastning och tillstånd åtfölja den berättelse, som det bör åligga Stamholländeri-styrelsen att bifoga räkenskapen 5 3. I räkenskapen upptages ett till Sekreteraren hos Stamholländeri-styrelsen utgif' vet belopp å 1,000 R:dr, utgörande ersättning för kostnaderna under en af bemälde Sekreterare företagen resa till England och Skottland för inköp af kreatur för Styrelsen* räkning; men den för denna utgiftspost åberopade verifikationen N:o 35 finnes ej" räkenskapen bilagd. — 159 — § 4. Vid granskning af säkerhetshandlingarne befunnos dessa i god ordning. Kongl. Landtbruks-akademien. Dess räkenskap har blifvit i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskad och visar följande förhållande i afseende å inkomster och utgifter: Tillgångar. Debet. Balans från år 1858: Balans till år 1860: Skuld Skuld Credit. Balans från år 1858: Aflöning Pension Expenser Eastighets-onera Husreparationer . Extra utgifter Fastigheters och inventariers värde 174,666: 44.
Friherre Cederströnij Jacob: Herr Grefven och Ordföranden har i sin framställning tydligen ådagalagt, att han, lika med LandtMarskalken vid sista Riksdagen, ansett frågan ovilkorligen höra till RiddarhusOrdningen, och förklarat, att han ej kan göra proposition på densamma i annat skick. Genom denna af Herr Grefven och Ordföranden framställde grundlagsenliga åsigt af saken, är man nu kommen derhän, att, då åtskillige yrka proposition på principfrågan ensam, voteringspropositionen är gifven. Man förbiser ändamålet, om man söker det på ett sätt, hvarpå man ej vill komma dit. De som önska publicitet, hvaribland äfven jag är, hoppas, att lagen mätte stadgas så, att missbruk ej må äga rum, nemligen en ordentlig lag, på sätt Herr Lefren föreslagit. Då Herr Grefven och Ordföranden nu yttrat sin mening i ämnet, är all vidare discussion öfverflödig och olämplig. Det är nu blott fråga, om Ståndet yrkar proposition, hvarefter votering genast kan företagas. Grefve Cronhjelm: Jag har anmält mig endast i anledning af Herr Cederschjölds Den 3 Februarii f. m. yrkande, alt detaljfrågorne först borde afgöras. För min del får jag protestera deremot, ehuru jag är bland dem, som vilja hafva beslutet angående publiciteten in i RiddarhusOrdningen. Jag vill dock delta ej derföre, att jag befarar någon öfverträdelse deraf, utan derföre att publiciteten må blifva en bestämd folkets rättighet och ej ett ögonblickligt begifvande; men jag tror att denna fråga, nemligen att få stadgandet derom inryckt i RiddarhusOrdningen, kan blifva den andra, som afgöres, och anhåller således först om proposition på hufvudfrågan, som är, om Ridderskapet och Adeln vill antaga publiciteten med vilkor, hvilka sedermera skola bestämmas. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Jag är alldeles ense med Grefve Frölich, att, som tre meningar nu uppstått, det är svårt att skilja dem; men jag hemställer till honom sjelf, om ej vid sista Riksdagen det var blott två.
A. 404. — om ökad, för BankoUtskottet. I. B. 647. II. A. 24. P.U. 168. — om ökad, för ExpeditionsUtskottet II. B. 379. III. A. 194. IX. B. 121. A. 158. X. B. 344. Å. 4ro. XIII. U. 267. XV. A. i5g. XVII. B. 3a6. XIX. A. 86. XXIII. L. A. 278. — om ökad, för Allmänna Besvärs-|och Ekonomiutskottet. III B. 234. VI. A. 335. — om ökad, för BevillningsUlskottet. III. B. 433. — örn ökad, för Lagutskottet. IX. B. 119. A. 281. Betänkanden, om sättet att meddela Utskottens i tryckta exemplar till Rikets Ständer afgifvande. Se Utskotten. — Utskottens, att de ej må företagas lill 89 öfverläggning förrän en Plenidag förflutit, efter det de tryckte exemplaren deraf till Ståndet inkommit. XXVI. 154- XXVII. A. 248. Betänkanden och Utlåtanden från Utskotten, angående deras ingifvande skriftligen, så vidt de ej med samma skyndsamhet kunna tryckte meddelas. XLII. 78. XLIV. A. 342. Bevillning, om nedsättning i, för idkare af Storfiske. Se Fiske. — efter 2.‘dra Artikeln, om befrielse från, för dem af Skaraborgs och Elfsborgs Läns allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet. XLVII. B. 5o9. XLVIII. 242. XLIX. A. i45. -— efter 2:dra Artikeln, om befrielse från erläggande af, för ägare af Krono-, Kronoskatteoch Frälse-skatte-hemman i Småland. XXXVII. B. 274. XXXVIII.
Frih. Alströmer: Det har blifvit sagdt, att Utsk:ts förslag skulle innefatta preventiva åtgärder. Detta är ett misstag, ty här talas icke om någon åtgärd, förr än oordningar inträffat. Man har också sagt, att kommunalstämmorna redan nu skulle vara berättigade att utsätta vitén för sådana särskilda fall, som de ifrågav:de. Detta är äfven ett misstag, ty kommunal-författningarne för landet tala icke om andra vitén, än sådana, som äro förut bestämda genom fastställd ordnings-stadga. Vidare har man sagt, att med detta förslag ingenting skulle kunna vinnas. Jag tror tvertom, att vissheten derom, att kommunal-stämman kunde förbjuda hela rörelsen, skulle afhålla egaren till en ölstuga från det lönnkrögeri, som vid dessa anstalter nu så ofta bedrifves. Jag har således ej kunnat öfvertygas derom, att Utsk:t icke haft skäl till sitt förslag, och jag anhåller fortfarande om bifall dertill. Frih. Raab, Ad. Christ.: Då för 10 år sedan bränvinet fördyrades, försökte man alla möjliga medel att vinna ändamålet: att minska denna skadliga drycks förtäring; och man ansåg då nödigt att underlätta tillverkning och försäljning af öl. Hafva vi nu verkligen kommit så långt, att vi icke vidare behöfva bekymra oss härom eller uppehålla de åtgärder, som då vidtogos mot bränvinssupandet? Man säger, att den makt, som enligt Utsk:ts förslag skulle tilläggas kommunalstämman, säkert ej kommer att missbrukas, men, med all aktning för kommunalstämman, sätter jag den i ungefär samma kategori som det fordna kyrkorådet eller sockenstämman, och jag minnes ganska väl, huru i min ungdom ett kyrkoråd dömde till stock-straff, derföre att man dansat, och det kan då ganska lätt hända, att en 428 Den 14 Febrnari e. m. sådan kommunalmyndighet äfven går alltför långt af öfverdrifven nvkterhetsifver. Gr.
Maj:t den 21 Februari 1852 bifallit, att hemmanet fick för indelnings-hafvarens räkning på 30 års tid utarrenderas; och hafva Kollegierne, med åberopadt stöd, af 1791 års nådiga Bref, och då Lars Ingvarsson ännu lefvande enka, jemlikt Kammar-kollegii kungörelse den 29 Februari 1808, egde att under sin lifstid, och så länge hon enka förLlifver. vid hemmanet qvarsitta, funnit Häradsskrifvaren Faxe icke kunna anses hafva, i egenskap af indelningshafvare, ännu tillträdt sitt blifvande bohemman, hvarföre Kollegierne, då hans nu egande besittningsrätt endast grundade sig på ett emellan honom och Lars Ingvarsson träfladt enskildt aftal, ansett honom berättigad att intilldess enkan Bengta Håkansdotter trädt i nytt gifte eller med döden afgått, såsom lönefyllnad åtnjuta skillnaden mellan hans öfriga löneförmåner och den för Häradsskrifvare till 1,000 R:dr bestämda lön samt i öfverensstämmelse härmed hemställt, att ett, emot den af bohemmanet i reglerings-förslaget beräknade årliga afkastning svarande ersättnings-belopp af 433 R:dr 16 sk. B:ko måtte i nåder anvisas, att utgå af 6:te hufvud-titelns besparingar, intill dess beloppet kunde varda å indragnings-stat uppfördt. På grund af hvad sålunda är upplyst och utredt, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl Majits nådiga framställning, medgifva, att Häradsskrifvaren i Ljunits och Herrestads fögderi, så länge ofvannämnda enka lefver, må, i afvaktan å det honom på lön anslagna bohemmans tillträdande, få från allmänna indragnings-staten uppbära ett emot hemmanets afkastning svarande ersättnings-belopp af 650 R:dr R:mt årligen; kommande detta att af Utskottet iakttagas vid afgifvande af dess förslag till reglering af utgifterne under Riks-statens 9 hufvud-titel. m) För öfrigt har Kongl
Jag anser det hafva varit Chefens för Civil-Depart:tet skyldighet, att vid uprättande af lönevilkoren för den t. f. tjenstemannen jemväl tillse, hvilka löne-emolumenter han förut på ordinarie stat innehade, och att en sådan åsigt äfven blifvit af den nuvalide Chefen för Civil-Depart:tet gillad och godkänd, tror jag mig kunna visa genom ett alldeles enahanda fall. Del tillförordnades nemi. jemväl en annan Landsh., som förut hade ordinarie lön på annan Stat än Civil-Depart:ts. Vid regleringen af hans lönevilkor fick hän af sin förra lön endast behålla så mycket som åtgick för att fylla det belopp, han som Landsh. borde åtnjuta. Jag tror att Chefen för Civil-Depart:tet hade bordt iakttaga enahande förhållande il det fall, som uti 4:de punkten finnes omförmäldt. Hr Cederschiöld har i afseende på 6:te punkten lill en del biträdt Utsk:s anmärkn., och han har ansett det hafva varit mindre grannlaga af Konungens rådgifvare, att, då en otvetydig önskan om Presidents-embits ' i Bergs-Colhm indragning blifvit af R. St:r uttryckt, de sådant oaktadt ansett sig böra tillstyrka Konungen att tillsätta detta embete ”så kort före Riksdagen,''1 som orden föllo sig. Tillsättningen af detta embete skedde dock, om jag icke missminner mig, kort efter slutet af Riksdagen, hvilket äfven i afseende på grannlagenheten torde verka ett förändradt förhållande, och huruvida någon otvetydig önskan om indragningen af denna plats verkligen blifvit uttryckt, derom saknar jag dessutom, åtminstone af offentliga handlingar, all kännedom. Vid förra Riksdagen beslöto visserligen R. St:r att indraga ett belopp, som motsvarade den ordinarie lönen för Presidenten, men bibehöllo likväl på anslaget, hvad sorn till honom utgick i taffelpenningar, och yttrade dessutom icke med ett enda ord, att detta skulle hafva afseende på Presidents-platsens indragande.
De afbrända städer, som vid sednare riksdagar gynnats med byggnads-låneanslag, hafva, så vidt jag känner, icke dervid fått sig föreskrifvet, att byggnaderna ovillkorligen skulle uppföras af sten eller annat dylikt ej eldfariigt ämne. Husen hafva således der, efter allmännaste bruket i vårt land, blifvit återuppförda af träd och följaktligen med mindre kostnad, samt utan beräkning på ändamålet alt, ge - 5io Den 29 Februari e. m. nom förstnämnda säkrare byggnadssätt, trygga mot eldens härjning framdeles. — Wenersborg står således i detta fall ensam; och då innevånarne derstädes med sällsynt enighet och ihärdighet samt kännbara uppoffringar både utvidgat och förskönat deras stad till hvad den nu är, och noga uppfyllt det för tillfället särdeles betungande villkoret att uppföra eldfasta byggnader, torde, — jag vågar tro det, — sådant allt förtjena och vinna R. St:s uppmärksamhet till gunstigt och välvilligt afseende på hvad jag har äran begära och föreslå, nemi.: alt R.
Jag skall gå med. Det hör till mina principer att aldrig låta barnen vara nere, när vi ha främmande. Tonvikten på ordet mina var så skarp, att det ögonskenligen ej tycktes vara alla de närvarande fruarnas princip. — Hvad är klockan? Öfver åtta, då ligga de redan. Några af fruarna reste sig för att göra sällskap till våningen en trappa upp, där barnkamrarna voro belägna. Det ansågs nästan som en skyldig artighet mot värdinnan. En mattbelagd trappa förde till öfra våningen. Barnen hade sin särskilda tambur däruppe, i hvilken deras ytterkläder hängde och från hvilken man kom direkt in i de tre stora barnkamrarne, hvar och en försedd med sängar, bord och stolar, leksaksskåp, skrifbord och bokhyllor af hvitt, poleradt trä. Golfven voro oljedränkta, det ansågs nyttigare än mattor. Eleonore fäste Wandas uppmärksamhet på de stora eukalyptusträden och på gasapparaterna i väggen, medels hvilka man kunde få varmt vatten inom några minuter, de olika baljorna och kannorna till öfversköljning o. s. v. Barnen lågo redan i sina madrasserade järnsängar och visade sig så resignerade öfver besöket, som små, sömniga barn kunna vara, när de äro riktigt väluppfostrade. Den treåriga babyn låg i ett inre rum och sof med ena armen kastad öfver hufvudet, medan det rödbruna håret ringlade sig på kudden. Wanda böjde sig ned och kysste den lilla handen. — Hur barn ha det nu för tiden! sade fru Ekström, då de återkommit in i Wilhelminas rum. När jag tänker på min barnkammare, och hur ni hade det, Eleonore! Minns du, alla ni fyra flickor i ett rum! — Vi hade det förskräckligt, svarade Eleonore med öfvertygelse, det är därför jag anser det för min plikt att låta mina barn ha det så godt som möjligt. Nå, du hade det också bra otrefligt, Amelie, fortsatte hon vänd till svägerskan, fast du kunnat haft det så bra. Konrad har beskrifvit ditt flickrum, den lilla vindsskrubben, jag använde till garderob, när vi bodde därnere. — Jag hade det utmärkt, svarade Amelie ifrigt, nästan sårad. Jag tror inte, någon kan ha eller få en lyckligare barndom att minnas än jag.
Lifvet gled ifrån mig – mina krafter försvunno – jag kom in i någonting mörkt och ensamt – jag hade blott qvar honom, min Ernst, min make, och jag skulle dö i den kärlek, jag så mycket trånade efter! Men jag fick icke dö – jag var alltför stark och ungdomsfrisk. Alltid för mycket ungdom! Nåväl, jag blef bättre, kunde klädas på och ligga en stund på soffan. Ack, hvilket barn jag ändå är! Jag ville gifva år af mitt lif, om jag finge tillbaka dessa veckor, då jag, allt för svag att kunna hjelpa mig sjelf, sköttes af Ernst som ett litet barn, då han bar mig af och an mellan sängen och soffan, lade kuddar bakom mig, svepte pläden kring mina fötter, och läste högt ur romaner, något som han annars afskyr. O hur jag kände det, då jag låg så der i hans armar, med hufvudet hvilande mot hans axel! Ibland tryckte han en kyss på mina läppar, en varm, lidelsefull kyss. Jag tillslöt ögonen, jag kände denna kyss vibrera genom hela min varelse, och svag som jag var, domnade jag bort i en ljuf mattighet. I början af juli reste vi till Strömstad. Jag var då ännu mycket klen, hade svårt att röra mig och Ernst visade mig alltjemt samma ömma, ridderliga uppmärksamhet. Är det icke underligt, men på samma gång betecknande, att under hela denna tid kallade han mig aldrig »mamma» utan alltid Elise eller »min lilla hustru?» Emellertid blef jag allt för fort återstäld. Jag försökte visserligen att så länge som möjligt vara svag och languissant, men till slut blef det omöjligt. Jag blef fet, återfick min blomstrande hy och kunde inom kort springa i kapp med hvilken ung flicka som helst. Är det icke försmädligt? En annan qvinna än jag skulle bestämdt efter en dylik sjukdom, i åtminstone sex månader, gjort sin man orolig för hennes skull och jag – jag blef alldeles frisk på tre! Och allt som jag tillfrisknade återtog Ernst sina gamla vanor. Vi blefvo återigen »mamma» och »pappa»; då han ej längre var orolig för min skull, blef det uteslutande Elise, som fick hans kärlek och omsorg och beundran. Gud, hvad dessa sista veckor i Strömstad voro odrägliga!
En hvar, som i denna väg gjort försök, kan icke hafva undgått att erfara, huru mycket som i de flesta fall uträttas genom denna tankarnes sammanstötning, då den st'res af en gemensam afsigt att utröna sanningen. Mången gång har ett ämne, hvarom vid diskussionens början ingendera af de samtalande ägde någon bestämd mening, funnits för dem alla klart \id samtalets slut. Äfven efter de fullständigaste öfverläggningar kunna olösta svårigheter återslå; men då förena sig meningarne gerna åtminstone derom, att ingendera kan lösa dessa svårigheter. Ingen röstar då med full trygghet; men man måste dock rösta; och i sådana läll är det oundvikligt att uttrycka de skiljaktiga meningar, som ej kunna förenas. Men dessa fall äro säll s\ nta; svnta; och när omröstningar alltför ofta inträda, kan af dem ej annat slutas, än alt nödia öfverläggning blifvit åsidosatt. Hvad man således oförgripligen och med skäl måste tänka är, att de täta omröstningarne hos Högsta Domstolen väl härröra från ofullständiga öfverläggningar, men att annorlunda ej kan vara, i brist af den tid, som sådana öfverläggningars utförande skulle upptaga. Från denna synpunkt skulle väl hvilken bristfällighet som helst i högsta lagskipningen kunna urskuldas. Men dermed vöre också sagdt, att man hvarken kunde begära eller vänta allmänt förtroende till denna lagskipning, ehvad allmänna granskningen dervid tiger eller ej. Om sättet för afhjelpande af en sådan sarnhällsbrist liar jag förut angifvit min tanka; och när svenska lagstiftningen en gång anser nödigt att för ändamålet vidtaga någon åtgärd, låter hjelpen säkerligen finna sig. Imedlertid skall jag nu framlägga några ytterligare prof af de granskningar, jag efter förmågan fullföljt, till uppdagande af högsta lagskipningens tillstånd.