Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Professorn hade aldrig upplefvat en så ändlös lång och enslig julhelg, åtminstone föreföll det honom så, och när jungfru Fina i förbigående anmärkte: » i morgon kommer herr Knut tillbaka, » kunde han ej dölja, att han var belåten däröfver, något som kom hushållerskan att i tysthet triumfera. Men när Knut verkligen anlände, föreföll den gamle herrn precis lika styf och kall som vanligt, det var oemotsägligt. Knut såg litet allvarsam ut denna gång, de hade haft allvarsamma underrättelser där hemma om en bror, som var sjöman och i månadtal fått ligga på ett utländskt sjukhus för en svår benskada; modern sörjde äfven öfver en smulgråt till husvärd, som icke ens lät beveka sig att reparera det läckande taket på den lilla stuga hon bebodde. Man måste förstås försöka se allt från den ljusaste sidan, det var Knuts princip, som han ärligt bemödade sig att följa, men ibland föll det sig litet svårt, isynnerhet när man hade små anfall af modlöshet och misströstan om sig själf och kände, som om krafterna hölle på att svika. Det hade de i alla fall inte lof att göra, han måste riktigt stålsätta sig att blifva » plugghäst » om igen, viljan skulle åtminstone inte fattas. Gamla Fina hade längesedan i tysthet bytt ut skummjölken mot äkta oförfalskad landsmjölk och hittade allt som oftast på att få honom bjuden till middagen, när hon hade någonting godt och mustigt; herr Knut behöfde så väl något att stärka sig med, det visste hon bättre än andra, isynnerhet sedan han erbjudit sig att läsa tidningarna högt för professorn och då ersatte den försummade tiden med någon af nattens timmar. » Det är inte rätt, » brukade jungfru Fina stundom säga, » jag måste tala om för professorn, a t t. » » Nej, för ingen del, » af bröt Knut, han kände det alltid, som om denna uppoffring å hans sida för den gamles trefnad var ett litet återgäldande af den stora tacksamhetsskuld, som alltid låg och tryckte ned honom, isynnerhet numera då han inte var fullt så förhoppningsfull som förut. Frampå vintern ådrog han sig en lätt förkylning i den tunna, slitna rocken.
Siats-Utskottets, den 7 Maji samma år, till Rikets Ständer afgifne Berättelse, om Riksgälds-Verkets tillstånd och förvaltning, erfarit, att Herrar Fullmägtigcs Prolocoll, till och med slutet af år 1817, undergått granskning och att, i anledning af Utskottets tillstyrkande, Herrar Fullmägtige blifvit frikallade från all ansvarighet för de af dem till sistnämnde tid vidtagne Beslut och åtgärder ; bafve vi ansett den osa tillkommande granskning bora vidtaga med början af året 1818, samt förthy låtit oss föreläsas alla ifrån berörde tid, till och med den i5 September detta år, hos Herrar Fullmägtige förde P10- foeolf, med dertill hörande Expeditioner, 'Revisorers Berättelse 763 då alla derunder förekomne ämnen, hvilka i något afseende ådragit sig vår uppmärksamliet, blifvit närmare och på det nogasto undersökte. 'På enahanda sätt håfve vi förfarit med granskningen af de hos Commissarierne i Riksgälds-Contoiret hällne Protocoll, ifrån början af år 1818, likaledes Liil den i5 September, Beträffande Räkenskaperne, så bafve vi af Högloft. Stats-Utskottets här frammanföro åberopade Berättelse och Utlåtande funnit, att 1816 års vid Riksgälds-Contoiret afslutade Hufvnd-Bok blifvit af de år 1817 förordnade Herrar Revisorer ordentligen reviderad, derom Herrar Revisorerne till de samma år församlade Rikets Högloft. Ständer Berättelse afgifvit, men att vid 1817 års Hufvud-Bok något mera icke blifvit derefter af Högloft. Stats-Utskottet tillgjordt, än att tryckta Utdraget af Riksgälds-Contoirets Räkenskaper, för samma år, mot Balancerne och Special-Räkningarne uti Hufvud-Boken blifvit jemförde och controllerade.
Under sådana förhållanden har direktionen, jemte uppgift att kostnaden för nedläggning af 15 skålprs räler å en sträcka af 44,260 fot af banan, enligt upprättad beräkning, kunde antagas komma att uppgå till en summa af 103,928 R:dr, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om aflåtande till Rikets Ständer af nådig Proposition, att anstånd med erläggandet af stadgad ränta och amortering å de för berörde jernväg anvisade två lån å tillsammans 300,000 R:dr, måtte under loppet af fyra år, räknadt från och med det år då Rikets Ständer komme att fatta beslut i ämnet, varda bolaget medgifvet, ej allenast under vilkor att efter nämnde tids förlopp betalningsskyldigheten af omförmälda ränta och amortering åter skulle vidtaga och fortfara intilldess lånen blifvit guldna, utan ock med förbindelse för bolaget att nedlägga nya räler af 15 skålp vigt per löpande fot å hela den del af jernvägen, der sådana förut icke finnas anbragte, samt att i öfrigt iakttaga hvad Rikets Ständer kunde finna lämpligt föreskrifva. Elter inhemtande af Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader yttrande i ämnet, har Kongl. Maj:t uti dess ofvanberörda nådiga Skrifvelse (intagen under N:o 17 i Usta sami af bihanget till Riks-Ståndens prot.) med afseende å de till stöd för ansökningen anförda omständigheter och i öfverensstämmelse med bemälda Styrelses tillstyrkande, hos Rikets Ständer föreslagit, att, på sätt begärdt blifvit, Rikets Ständer måtte medgifva den ändring i vilkoren för återbetalning af de till ifrågavarande jern vägsanläggning anvisade två särskilda lån å tillsammans 300,000 R:dr R:mt, att med vi dare erläggande af ränta och amortering å lånen finge anstå under loppet af fyra år, räknadt från och med det år då Rikets Ständer komme att fatta beslut i ämnet, så att Bih. lill It. St.
- Du har rätt, sade gubben och lade båda händerna på sin hjässa. När jag har knäböjt länge, blir jag så besynnerlig här uppe. Det susar och brusar i min hjärna. Men låt mig få återse honom! Jag skall nog akta mig. Han heter nu icke Filippos, utan Klemens; han är icke längre Elpenikes son ... visst icke! O, fortfor han till sig själv, vad han liknar henne! Elpenike i bröllopsskrud med myrtenkrans på sina lockar! Elpenike i gravskrud med sellerikrans omkring sin panna! Elpenike i gravskrud ... Elpenike! Simons järnbröst höjdes av en djup suck, som liknade en dödsrossling; han vände sig och lutade mot den kalla pelaren sitt rysliga ansikte, sin brännande panna, sin kind, som vittnade det nya undret av en tår. - Lugna dig, fader! sade Petros, som först nu varsnade helgonets upprörda tillstånd. Hör du ej? Här nalkas människor. Det kommer en båt på ån. Låt ingen se, att du har lämnat ditt tillhåll där uppe! Petros' påminnelser understöddes av en cittras toner, som ledsagade en livlig, klar, melodisk sång, stundom avbruten av skratt och glada, samtalande röster. Båten, varifrån dessa ljud förnummos, närmade sig med sakta och jämna årslag i det silvrade vattnet. Biskopens ord voro fullkomligt ägnade att återkalla Simon till sans, ty de talade till hans asketiska ärelystnad. Han rätade sig upp, sände en skarp och hastig blick bort emot ån, fattade linan, jämkade henne till den skuggade sidan av pelaren och klättrade med en apas vighet upp till kapitälen. Uppkommen dit, intog han sitt vanliga läge, stack huvudet ut mellan kapitälens lövverk och sade i förtrolig, angelägen ton: - De kunna icke hava sett mig, Petros. - Nej, du må vara lugn. - Petros, Filippos är kristian? - Ja visst. - Filippos är ju döpt? Filippos är ju präst? - Ja. - Härligt, härligt! Så ville jag hava det. Lilla lamm, som vi frälste ur vargens klor! Lilla lamm, som vi buro hem till den rätte herden!
För den oskyldige är det deremot icke godt, så vida lian önskar sig domarens vitsord, ej derom att åklagaren, misstagit sig på lagrum, eller ej funnit något att åberopa, utan derom, att någon öfverträdelse af lag icke ägt rum, och den tilltalade således äger njuta sin oskuld till godo. För samhället är den ackusatoriska renheten ej heller gagnelig, så vida det gagnar samhället, å ena sidan att brottslingar lagligen straffas, i stället att genom, Jagknep (cbicanes) undslippa rättvisan, och å den andra, att med de sålunda undsluppne icke förblandas de verkligen saklöse, som blifvit utan fog angripne och äro berättigade om oj till upprättelse, åtminstone till vitsord om sin skuldfrihet. Domarens börda lättas imedlertid genom det rent ackusatoriska förfarandet. Med sakens hela moraliska hält får han-föga befattning, och domen är vida mindre tillgänglig för allmänna omdömet, när hela frågan rörer ett lagställes rätta eller felaktiga tillämpning, hvarom allmänheten, äfven den eljest bildade,-sällan ijågot Förstår, än när domarens befattning gäller hela frågan om brott eller oskuld i sjelfva handlingens halt, efter hvad lag det vara må. Särdeles vid ett politiskt åtal, der samma opinion, som förföljer den tilltalade, står färdig att förfölja den, som vågar frikänna honom, är domaren minst utsatt för obehag, om han kan urskulda sig dermed, att han lika litet friat som fällt, d. v. s. alldeles icke pröfvat den åtalade handlingen. — 16 — Det är åklagaren, som i stället belastas med ali skuld. Och i sjelfva verket kan hanT efter detta system, lätteligen ådraga sig den. då det af honom heror, ej allenast att genom ett olämpligt "eller alltför strängt påstående, utan ock att genom ren eftergift sätta domaren i nödvändighet att förkasta åtalet eller frikänna. På dessa särskildta sätt utöfvar åklagaren fullkomlig benådningsrätt; och endast när han haft vilja och skicklighet att fullgöra sin pligt på ett sätt, som vinner domarens bifall, är det, som rättvisa kan mot den brottslige utöfvas.
Utskottet ansett sig böra vidtaga en sådan förändring af detta inom.* hvarigenom en livar Ledamot 6 BancoUtskottets Utlåtande N:o 11J. i Directionen bestämdt ålägges skyldigheten att tillse omnämnde förbuds noggranna efterföljd. Hvad åter vidkommer anmärkningarne emot den i mom. litt. c. föreslagna straff-bestämmelse för de af Directionens Ledamöter, som förbudet öfverträda, så inser Utskottet visserligen, att stränghet i detta hänseende är desto nödvändigare, som en Ledamot inom respeclive Riks-Stånden förmält, att, oaktadt det i nuvarande Banco-Reglemenle intagne förbud för Discont-Direclionens Ledamöter, att med enskildes låneansökningar taga befattning, en och annan Ledamot af Directionen på det sätt brutit häremot, alt han bedrifvit honom anförtrodde låne-cornmissioner i ett annat antaget Ombuds namn; men lika orättvist sora det skulle hafva varit, att ålägga en Discont-Verkets Tjensteman, som förbudet öfverträdde, att derföre äfven lemna annan i Banco-Verkct möjligen innehafvande tjenst, lika obilligt vore det att, på sätt några Ledamöter yttrat, den Batico-Styrelsen tillhörande Ledamot skulle derigenom anses hafva jemväl förverkat förtroendet att vara Fullmägtig i Rikets Ständers Bank, i hvilken egenskap lian dessutom är underkastad serskild ansvarighetslag. Hvad under mom. d. blifvit föreslaget, förfaller sedan Utskottet numera frånträdt dess tillstyrkan, att Kamererarne för framtiden borde förbjudas att vara Commissionairer i Discont-Verken.
Besa.- och Ekon.-Utskoltels Betänkande, N:o iog. ig märklig ti!!vext och utveckling, under betydlig besparing af kol-åtgång vid tillverkningen, jemte det en början är gjord till en bättre hushållning roed skogarne, så alt friheten äfven verkat förmonligt för dessas framtida vård och bestånd; Utskottet tror, att endast på denna väg jernhandteringen kan uppnå den höjd af utveckling, hvaraf den är mägtig, och hvartill den måste uppbringas, om den fortfarande skall kunna bestå i bredd, med andra hinders mägtiga fubriks-intresse, och bereda nödig afsättning åt en förutsedd betydligt ökad tackjernsproduction, och slutligen, att de hittills gällande föreskrifterna om uppvisande af kol tillgång, såsom vilkor för vinnande af smidesrätt, helt och hållet förfelat, och alltid måste förfela sitt ändamål; och är det på dessa förenade skäl, som Utskottet na anser sig böra tillstyrka, att full frihet må förunnas ät jerntillverkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så _, som de med sin fördel finna mest förenligt, med borttagande aj alla hittills tryckande b amf Då likväl en sådan frihet, på en gång medgifven, utan ytterligare förberedelse, skulle åstadkomma en måhända alltför häftig brytning i nuvarande förhållanden, byggda på existerande, om också till sin grund origtiga, Lagar, anser Utskottet det vara nödvändigt, att inskränkningen endast successivt upphörcr, och att för öfvergången till friheten bestämmas vissa tider, på det hvar och en må hafva rådrum för de nödiga förberedelserne, genom utvidgande af sina verk eller andra åtgärder, som det förändrade förhållandet kan påkalla ; under hvilken öfvergångsperiod den hittills gällande skillnaden emellan Bruk inom och utom Bergslag, äfvensom vilkoret om uppvisande af kol tillgång i någon mon måste bibehållas, då åtskilliga jernverk, i deras närvarande skick, äro beroende af det skydd, .sorn af den så beskaffade inskränkningen varit påräknad* Utskottet får således tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl.
Utdrag upptagest följande inkomster, nemligen: 89 T:r 6 fj;d. 51 kannor Krono-Tionde. 1 T:a 7 fj:d. 2 kann. Afrads-Spannemål. 91 T:r 6 fj:d. f kannor. Penninge - Inkomst. Rä nta af | Hemman och Åkerlyckor “48 D:r 4 öri AUheJgonahjelp - 1.7 3: 31. Inskrifningspenningar 324: 24. Collect - och Armbösse - Penningar 24: 3, S:a 570 D;r 30^01-. För försåld Summa 630 D;r 13 ör. 1664 Stats-Uiskuttets Belänkanden. Carlstads Stift. 3/.o Carlstads Hospital. Är efter Kongl. Majus Nådiga Bref af d. 17 Martli 1732 inrättadt på det stället, der fordna Landshufdingesätet var, då Nerike oell Vermeland voro delte uti 2:ne Eandshöfdingedömen, undfick till inkomst 40 Tunnor KronoTionde Spannemål i Cjrlskoga Socken,’ sona varit förut på behagelig tid Kyrkoherdarne derstädes förlänte. En åttonde-dels Procent af Sterbhus - Inventarierne, 2:ne årliga Collecter inom Siiftet och Inlösnings - Penningar ä 20 Dr för hvart och ett Hjon, sorn intages i Hospitalet. 1752 blef detta Hospital med hela Staden, igenom den olyckeliga vådelden i aska lagdt, så att de fattige sedermera blifva underhållna på en Gård Sysslomannen tillhörig, 2 mil vid pass ifrån Staden belägen. I anledning af ett ingifvet Utdragafi754 och 1755 årens Räkenskaper, synes Inkomsten för år 1745 vaiit 40 Tunnor Krono - Tionde, hvarföre betalning i Penningar skall vara influtit • .* 346: 2 j. 8. Penninge-Inkornst Interesse af fruktbare Capitaler - * 263: 31. Sterbhus.
(Jfr. 1827 &rs Rev.Ber. p. 85.) Afföring 4,298:2i.9f. Lån tili annat Restituerade Medel . 7. Leverering: De andra Departementernes anslag . 264,522: 43. 7.' Årtillerie-Departementet. lIufvudBoken, som d. 19 Febr. 1828 till K. KammarPilitten blifvit aflemnad, har derstädes varit till granskning företagen, hvilken dock icke var fullbordad, dd densamma till Utskottet ailemnades. Dess CapitalRäkning upptager: Debet. Balancerade tillgångar från år 1825 It:dr 432,r44:44. 4. Export-Krut-Medel 2,562: 24. — . Uppoch AfFöring 22,656: 28. 6. Balance till år 1827 77,827:41. 5. S:a 1 G r e d i t; Ifrån år 1825 balancerade Skulder R:dr 90,393:21.— Utgifter: Artillerie-Materiellens föYbättrande i 3j02o: 7. 4- Artilleriets Excercisoch Läroverk g,i85: 6. 1. Passevolance för Gevär 9,909:44. Kostnader för Krut-Expedition till America. 18,032: 5.— Skjutsoch Frakt-kostnader 5,928:45.10. Under diverse Titlar tillsammans 29,541: 9- 9. Lefverering till K. Stats Contoiret: Krutoch Saltpeter Medel 78,221:46. 6. F. d. (Jfr. 1827 ars Rcv.Ber. p. 79). Balancerade tillgångar till år 1827 42°>92^: — 6.
Majit i underdånighet anhållit, det täcktes E. K. Majit till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om rättighet för Zettergren att, efter frånträdandet af sin innehafvande läkarebefattning vid Waxholms fästning, få under sin återstående lifstid på allmänna indragnings-staten uppbära en årlig pension till det belopp, som med afseende å ofvan anförda förhållanden kunde finnas lämpligt; varande i afseende på denna underdåniga ansökning, som förordats af Chefen för Svea artilleri-regemente, af General-fälttygmästaren och Chefen för artilleriet, uppmärksamheten fästad derå, att Zettergren från Arméens pensions-kassa vore berättigad till pension allenast uti 10:de klassen för sin innehafvande tygskrifvarebefattning, hvadan och då i betraktande Eili. till B. Skrifvelse, N:o 186. togés Zettergrens långvariga tjenstetid, under hvilken han deltagit i fyra fälttåg och bevistat åtta bataljer, General-fälttygmästaren ansett sig böra tillstyrka, att Zettergren måtte i nåder föreslås till erhållande af en hans löneförmåner såsom Bataljonsläkare motsvarande årlig pension, eller 1,100 Ridr, att af honom uppbäras tillika med den pension ur Arméens pensions-kassa, hvartill han såsom tygskrifvare kunde vara berättigad.
F.n ledamot af BancoUtsk. liar sjelf nyss erkänt, att åtskilliga sådana stadganden finnas, fastän han ansett det vara svårt och grannlaga att utplocka dem. Finnas således nya stadganden af dylik beskaffenhet, så föijer det af vår statsförfattning, att om de icke af K. M. till vederbörandes efterrättelse kungöras, uleblifver verkställigheten. Dertill fordras icke, såsom någon här velat förmoda , att Konungen uttryckligen förbjuder den. Sådant följer af sig sjelft, om Konungen blott underlåter att utfärda kungörelsen. Hvarken domstolar, landshöfdingar eller enskilda medborgare kunna då anse sig förbundna att tillämpa eller åtlyda b:coreglemenlet i dessa delar. Det hela förlorar sitt sammanhang, och vissa dithörande åtgärder uteblifva. Om nu Ständerna hoppas, att Konungen ej skall låta det komma derhän, utan för Bankens bästa ändock låta verkställa liela reglementet, så är detta likväl blott en förhoppning. Underlåtenheten att anhålla, det K. M. måtte medverka till verkställigheten, skulle då endast härflyta från förmodan och önskan att genom omständigheternas kraf kunna af Konungens omvårdnad för Banken trotsa sig till, hvad Ständerna borde begära. Somliga gå icke så långt, utan säga, att det ifrågaställa öfverlemnandet och den tind. anhållan kunna ske genom Bancofullmägtige, på Ständernas vägnar. Månne .det vore under Ständernas värdighet att sjelfve göra någotdera? Konungen meddelar ingenting åt Ständerna, icke ens åt Utsk:n, genom sina statssecreterare, utan han gör det omedelbart eller genom skrifvelser med sin egen underskrift. Jag skulle tro det tillhöra Ständerna att förfära på samma sätt. Om nu Konungen icke läte aftrotsa sig kungörandet, hvilkens blefve väl skulden, att b:coreglementet icke kunde verkställas, om icke de riksdagsmäns, sorn velat genomdrifva ytterligheterna? En ledamot har sagt, att om li.
Om din förra härvaro har jag icke redigt begrepp, ty många fantasibilder omgåfvo då mitt plågoläger, och jag vet ännu knappt, hvad som varit dröm eller verklighet.» Feodor lyckönskade honom att vara under så goda menniskors omvårdnad. Tacksamt erkände majoren detta, och tillade: «numera ser jag likväl ingen annan omkring mig, än den goda gamla frun, ty min hederliga värd reste bort i förgår, och ändå förekommer det mig stundom, som om jag betjenades af osynliga händer, eller att en skyddsengel vakade öfver mig, när jag slumrar, men som genast försvinner, när jag vaknar. Det är, jag finner det nog, en lemning af de fantasier febern alstrade; ty när jag denna morgon frågade Vasilij, hvad han tänkte derom, svarade han endast med ett skakande på hufvudet, och ett eget tvetydigt leende.» Feodor ville ej ingå i någon förklaring öfver denna andesyn, men lofvade underrätta sig om något ungt fruntimmer icke varit i rummet, under dessa senare dagar. Fru Palman kom nu in och bjöd löjtnanten i sitt rum, för att äta frukost. Der träffade han Ottilia; ehuru hon vänligt kom honom till mötes, och syntes fägna sig öfver hans ankomst, syntes hon honom blek, nästan sorgsen. «Mår fröken icke väl, eller har något obehagligt inträffat?» frågade han sluteligen. «Nog mår jag bra, men jag är ledsen öfver att onkel just måste resa bort, när jag så oförmodadt skulle förlora Leonnas sällskap; här sitter jag nu allena, nästan som en fånge, och vantrifs så der smått.» Feodor hade med säkerhet trott sig här återfinna Leonna, men smärtsamt träffade honom underrättelsen om hennes frånvaro; ty dessa dagar hade lärt honom inse, huru dyrbar hon var för hans hjerta. Han frågade om orsaken till hennes förut icke påtänkta bortresa. «Den känner jag icke, och derföre är jag mest orolig. Onkel hade nyss rest bort i förgår, när Leonnas bror kom hit, med befallning från fadren, att hon genast skulle komma hem.» «Har fröken Leonna en bror?» frågade Karlowitsch med en obehaglig aning.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 21 Nämnde riksdags Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott ansåg sig böra instämma i de af nästförutgångna riksmöte uttryckta åsigter, och föreslog derföre att väckta motioner, så väl om införande af kontant lön, som,ock om aflåtande af förnyad underdånig skrifvelse i afseende å förbättrande af komministrarnes lönevilkor icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; och sorn Utskottet icke delade åsigten om nyttan och behofvet deraf, att hvarje socken, som kunde aflöna egen kyrkoherde, ovilkorligen borde dermed förses, så föreslog Utskottet allenast att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i de stift, der pastoral funnos, som voro så vidsträckta och folkrika eller bestodo af så många församlingar, att en delning af dessa pastorat för själavårdens behöriga handhafvande vore af behofvet påkallad, Kongl. Majit täcktes i Nåder låta vidtaga nödiga åtgärder för en sådan delning. Vid samma riksdag hafva Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, i anledning af väckt förslag om förbättrade lönevilkor för adjunkterne, åberopat hvad Rikets Ständer uti deras vid nästförutgångna riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse i ämnet andragit, på sätt här förut finnes omförmäld t; och då denna underdåniga skrifvelse blifvit, efter det konsistorierne varit hörde och underdåniga yttranden afgilvit, remitterad till Kammar-kollegium, som då ännu icke deröfver afgifvit sitt underdåniga utlåtande, hemställde Utskotten, att hvad vid 1850 och 1851 årens riksdag blifvit i afseende å förbättrade lönevilkor för adjunkterne föreslaget, ej måtte till någon åtgärd föranleda. Dessa Betänkanden blefvo jemväl af Rikets Ständer gillade.
CommerceCollegium uti sitt underdåniga utlåtande uppfattat öfver Fårafveln, blifva en varning och ledstjerna vid de åtgärder, som nu ånyo vidtagas för att upphjelpa Fårafveln inora riket, hvarvid förnämsta ögonmärket väl bör fästas på att kunna bereda något säkert och varaktigt, om det äfven skulle komma att gå litet långsammare, än att, genom drifkraften af lockande lånetillgångar, utur sitt sammanhang med den öfriga landtmanna-industrien, påskynda uppkomsten utaf en isolerad del derutaf. Sedan jag nu genomgådt den Kongl. Skrifvelsen med de anmärkningar jag ansedt kunna göras dervid, anhåller jag äfven, att få fästa uppmärksamheten hos det Utskott, som kommer att handlägga målet, vid en omständighet, som synes mig vara förbigången så väl i den Kongl. Skrifvelsen, som uti Kongl. CommerceCollegii utlåtande, troligen ej utaf förbiseende, utan såsom möjligen ansedd för tidig att vidröra ; jag menar controll och inspection vid och öfver de på allmän bekostnad anlagcle StamSchäfferier; hvilket jag anser som Den g Februarii f. m. 87 ett absolut vilkor för framgången och varaktigheten af den plan man nu föresätter sig; men med erkännande af nödvändigheten af StamSchäfferiernas ställande under behörig uppsigt, förete sig stora svårigheter, att utfinna det rätta sättet, då säkerligen ej något af de administrerande verken skulle kunna åläggas den speciella befattningen med Schäfferierna; och om man härvid skulle kunna fästa några hilliga anspråk på LandthruksAcademiens medverkan, vågar jag dock ej, med hopp om framgång, föreslå något sådant, enär denna till sin syftning så nyttiga inrättning, i dess närvarande skick och verkningar, ej för den practiska landtmannen företer annat, än en parad-anstalt. Det återstår således ej annat än att hemställa, det kunnige och nitiske landtbrukare måtte föreslås till Inspecteurer öfver StamSchäfferierna med skyldighet, alt vid vissa perioder af året lemna noggranna berättelser öfver tillstånd och förhållanden, som kunna påkalla uppmärksamheten, till det allmänna verk, som dessutom troligen får sig öfverstyrelsen uppdragen.