Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De särskilt-e motionerne kunna anses utgå från tvärtne väsendtligen olika synpuncter ; en del nemligen från grundsatsen af den naturliga rätt» som synes tillkomma en hvar medborgare, att, till sin och de sinäs bergning och förkofran, använda förvärfvad arbets-formåga och skicklighet, hvilken, endast genom ett sådant fritt användande, kan erhålla ett värde, jeinfurljgt med annan egendom; en grundsats, som, gynnad af tidsandan, anses hemta ytterligare 6tyrka från de beslut, som vid den medborgerliga frihetens grundläggning fattades, angående obehindradt tillträde till borgerliga yrken, samt af erfarenheten , att Skråtvånget mindre ofta varit ett stöd för dessa yrken, än ett hinder för deras förkofran; en del åter från åsigten af ett slags Contract med Staten, eller emellan de särskilde samhälls-classer som utgöra dess beståndsdelar, genom hvilket, innefattadt i äldre författningar, och genom de senare icke ovilkorligen eller i allo undanröjdt, man ansett, ej allenast förhållandet emellan Ijandtoch Statsmanna-naringar vara bestämdt, till ömsesidigt biträde, men utan rättighet till någondera sidans intrång, utan ock nu varande Närings-idkare, emot de vilkor, de för inträdet i näringarne och för burskapet till deras idkan de - Underdåniga Skrifvtiser. 4.01 de sig underkastat, tryggade dervid, utan medtäflan af andre, än dem , sorn enahanda vilkor fullgjort eller fullgöra. Då de förre åberopa de naturliga rättigheterna, stödja sig de senare på den inskränkning deri, som samhälls-fördragen skola medfört. Ragge utgå från grundsatsen af ett fritt och oqualt begagnande af hvad man eger; men de förre anse i sådan egenskap den naturliga eller förvarfvade arbets-förmågan , de senare åter det skyddsbref, som i Statens namn blifvit gifvet å en i visst afseende uteslutande rätt till en närings idkande. Riksens
Han erhåller derför 800 Thaler jemte dranken, som värderas till 195 Thl., och således har A årligen att uppbära 995 Thl.; men fastighetsskatten för byggnader och jord belöper sig till 400 Xlii och för körslorna afgå 150 Thl, således 445 Thl., hvarför ränteskatt erlägges). För inkomst af utländsk fastighet och industriföretag, som ingår till Sachsen, betalas ränteskatt, dock endast till hälften, om den i utlandet varit underkastad inkomstskatt. Qvitto af utländsk skattemyndighet bör i sådant fall uppvisas. Ränleskatten utgår af totalbeloppet af alla ränteinkomster, som egaren under förflutna skatteåret åtnjutit. De inkomster, hvilka någon såsom laglig disponent drager af annans förmögenhet, t. ex fader af minderåriga barns, man af hustrus förtjenst, måste räknas till hans egen inkomst och med densamma beskattas såsom ett helt; men inkomster af barns eller makars separatförmögenhet beräknas och beskattas särskildt. Afdrag får ega rum för den administrationskostnad, hvilken kan förekomma i och för uppbärandet af vissa ränteinkomster. Afdrag får icke ega rum för skuldräntor eller sknldafbetalningar, ej eller för fortfarande eller temporära understöd, som en ränteegare betalar lill annan person. Enligt senaste landtdags beslut medgifves dock, att från den aktiva ränteinkomsten få afdragas bevisliga skuldräntor af sådana kapitaler, hvilka egaren icke har stående i sin fastighet, mot pant af densamma, eller användt i ett af honom bedrifvet yrke. Skatten utgår efter en progressif ta riff, indelad uti 36 klasser, och utgör i den första, för inkomst af 20 till 50 Thaler, ^ Thaler och i 36:le klassen, för inkomst från 4,800 till 5,000 Thaler, 130 Thl. Öfverstiger inkomsten 5,000 Thl., blir afgiften 2j procent af hvarje öfverstigande hundratal Befrielse från ränteskatt åtnjuta:
Emedlertid och under förehafvande af detta ärende, hafva Rikets Ständer inhemtat, att egaren till Norrtelge factori och Ortala Bruk förklarat sig beredvillig alt, med frångående af det förut gjorda förbehållet om rättighet att allt framgent bibehålla de till Ortala Bruk anslagne kolräntor, medgifva följande jemkningar i det förra anbudet, nemligen: att Staten erhåller rättighet att, att antingen år 1843, vid hvilken tid factoriet skall vara nedlagdt, eller ock framdeles, sedan Bruksegaren ett år förut derom blifvit underrättad, återlösa de till Ortala Bruk anslagna l>457-3-9ä läster räntekol emot vilkor, att vid början af det år, ifrån och med hvilket räntorna skola återgå, till Bruksegaren contant erlägges en lösen, svarande emot kolens för de tio nästförutgångne åren sammanlagda värde, ulräknadt efter medium af samma årens markegång och med afdrag af det lösningspris, som, enligt 1680 års Taxa, är gällande; att, om lösen sker vid 1843 års början, derifrån afräknas, hvad Bruksegaren bör godtgöra Staten för Norrtelje factori såsom löseskilling för dess tomter, vattenfall m. m., för hvilket senare belopp ränta emedlertid cj erlägges; samt att, om Staten längre tid vill fördröja kolens återlösande, räntegifvarne ega alt, der de det åstunda, för 1843 årsräntor och allt framgent, intilldess de till Slaten öfvergå, vid Bruket antingen leverera sina räntekol in natura eller för dem erlägga lösen efter årlig markegång. Enär nu de till Ortala Bruk anslagne kolränlor af tillhopa 140? mantal såmedelst komme att återgå till Stats-verket, som genom derför sedermera erhållande lösen enligt markegång hlefve inom kort tid godtgjordt för den ersättning, hvilken till Factori-egaren borde utbetalas, hvarjemte bereddes de förmoner, att de skattskyldige hlefve berättigade att lösa ifrågavarande rän - io3a Expeditions-Utskotlets Forslag till und.
Gefle Navigationsskola; Jemte anmälan, att ej mindre Ordinarie läraren, än Direktionen vid nämnda skola gjort framställning om behofvet af tillökning i det för Underläraren vid skolan nu anslagna arfvode, 200 Riksdaler, lill förekommande af svårighet, om ej omöjlighet att framdeles för nämnda tjenst erhålla någon skicklig person, hade Kommerse-kollegium, som, lika med ordinarie läraren och Direktionen, ansåge förhöjning i Underlärare-arfvodet vid Gefle Navigationsskola, uti hvilken läroanstalt, enligt till Kollegium inkomna uppgifter, under de sistförflutna fem läsåren i medeltal 44 elever årligen åtnjutit undervisning, vara af billighet och behof påkallad, i underdånighet tillstyrkt, det Kongl. Majit, med förnyande af sin vid sistlidna riksdag aflåtna, men af Rikets Ständer icke bifallna, framställning, måtte hos Rikets Ständer äska anvisandet af ett årligt anslag af 133 R:dr 16 sk. såsom tillökning i meranämnde Underlärares hittills varande arfvode. Tillika och enär, i samma mån äng - 8 Kongl. Majlis Nåd. Prop. om Statsverket, 1853. kraftens begagnande ej mindre för passagerares förskaffande, än ock för varutrafiken till inoch utrikes orter tilltagit, angelägenheten jemväl ökats att å skiljda orter inom riket bereda tillfällen till inhemtande af de för ångfartygsbefälhafvare och machinister nödiga kunskaper, hvadan och iKollegii tanke det otvifvelaktigt vore önskligt och särdeles gagneligt, om den för närvarande endast uti Stockholms och Götheborgs Navigationsskolor förekommande undervisningen i ångmachin-lära kunde utsträckas åtminstone till de öfriga fyra större Navigationsskolorna i riket, hade Kollegium ansett sig ega skäl att understödja den i förevarande afseende, hvad Gefle Navigationsskola angick, särskildt väckta fråga, samt alltså i underdånighet hemställt, att hos Rikets Ständer måtte i nåder föreslås beviljandet af ett årligt anslag till belopp af 166
Om nu R. St. vidblifva sitt beslut vid 1844—45 årens riksdag att genom borttagande af Privatbankens rättighet att utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. åstadkomma en indragning ideras penningerörelse, så har man nu intet att sätta i stället och hvilken menlig inverkan på handeln, näringarne och jordbruket en sådan minskning i rörelsekapitalet skulle utöfva, det torde falla en hvar i ögonen. Af dessa skål yrkar jag afslag å Utskms hemställan samt anhåller det R. o. Ad. måtte bifalla Hr Bergmans förslag, ali R. St. måtte tillstyrka, det K. M. ville i nåder medgifva Privatbankerna rättighet att utgifva sedlar å minst 3 r:dr 16 sk. b:co intill slutet af nu gällande oktrojer. Hr von Troil, Sam. Gust.: Det är kändt att Privatbanksintresset redan längesedan lyckats uphäfva sig till en serskild makt i Staten och ali detsama genom den sjelftagna rättigheten att utgifva småsedlar, snart, sagdt utträngt riksrayntet ur rörelsen inom provinserne. Då man nu icke längre kan, eller rättare vågar ur synpunkten af eget intresse, drifva den satsen, att dessa inrättningar fortfarande böra få utgifva sedlar af mindre valör, så söker man ådagalägga, att rörelsen inom landet skulle komma att väsendtligt lida genom det beslut, hvilket vid 1844—45 årens riksdag fattades och hvilket äfven af den andra statsmakten då gillades: Beslutet att ifrån 1851 års början inga sedlar af lägre valör än 6| r:dr b:co skulle få af Privatbankerne utgifvas. Man äflas derföre att så länge som möjligt söka förhindra samma besluts inträdande i full verkande kraft. Jag för min del får förklara, att jag i dessa frågor är af olika opinion med Privatbanks-intressets förfäktare, hvarföre jag, i motsats lill den siste värde talaren, 9* 132 Den 6 Augusti. yrkar bifall till Ulsk:ns hemställan.
Thora tillhörde livsfestmänniskorna, de, som skapa det stora hatet av den stora kärleken — för storhetens skull. Men det var ett tungt kvinnoarbete att sno om passionens vändskiva. Hatet dröjde att visa sig, och över det blygdes Thora, blygdes till blods. Så for hon hårt fram med sin kärlek, gav den förakt till mat och hån till dryck. Slutligen sköt den ett nytt rotskott: agget. I aggets växte vreden upp, och vredens blom blev äntligen hatet, lika flammande, rött och allt uppslukande, som hennes kärlek varit. Nu kunde hon se sig själv i ansiktet; hon var fri! Fri? Frihet utan fred, ja. Hon nästan jäktade livet både ur sig och folket med arbete; fester och sång självdogo, själva sömnen blev fredlös på gården. I fart, ständigt i fart ville matmodern vara, eljest skulle hon höra sången i sig för väl — skamsången, »att Thora på Yxegården låtit locka sig som ett skarn»! Det behövdes att man var i fart för att kunna överrösta slikt! Tror du, det finns något så vilsegånget och armt som en kvinna, vilken mist sin stora kärlek? Jag tror det inte. Hon sänkte sig aldrig till efterforskningar: stadsherrn var bliven en lycklig dröm, som hon hatade. En dag, ja, det var väl omkring elva år, som Thora då snott på det tunga arbetsrep, som höll henne uppe i livskampens sugande virvel, stod hon på bron och såg prövande ut över sin fattiga rikedom — åkrar och ängar. Högrest och blek, med mörknad hy och mörknad blick stod hon där. Det enda ljusa i henne numera var leendet. Hon log ju mot gossen. Under en av grindstolpsrönnarna stod en vandrare och betraktade henne — en kroppens tempelskändare, smutsstänkt ända upp till axlarna, men som ännu hade skönhetsmärket kvar. Han mindes och tänkte, han, mannen. Mindes kvinnor framför allt; en hel rad av kvinnor. Mindes dem bara som ett tåg av kroppar, inga själar, knappt några ansikten. Det tåget hade varit både insats och tärningar i spelet med djävulen. Också hade han, mannen, förlorat allt — till och med sin usla bokstavsheder.
För min del tror jag att en sådan åtgärd komme att medföra stor våda, både derför, att de fördelar, som konkurrensen mellan universiteterna medför, derigenom upphäfdes, och äfven derför, att det omedelbara målet —■ den juridiska bildningens höjande — blefve undanskjutet genom dess sammanförande med en annan omtvistad och ännu outredd fråga — den om universiteternas flyttning till hufvudstaden — en fråga, på hvilken jag icke anser mig böra nu närmare ingå. Vill man nemligen uppsöka orsakerna, hvarför den juridiska bildningen i vårt land icke står på önskvärd höjd, så behöfver man icke nödvändigt söka dem i universitetets belägenhet, då man redan har en ganska giltig i det förhållande, att det icke finnes tillräckligt antal lärare. Utan sådane kan icke undervisningen blifva fullständig. Att den deremot kan det äfven i smärre städer, visar erfarenheten vid mångfaldiga utländska universitet, af hvilka jag nu blott vill nämna deni i Leipzig, Heidelberg och Tubingen. Jag vädjar dessutom till Hr von Koch sjelf, som, i Call jag icke misstager mig, för sin juridiska bildning besökt äfven ett främmande universitet och just ett söm icke varit beläget i hufvudstad. Hr von Koch säger att det ej lyckats att bilda stora jurister i vårt land. Härpå anser jag mig endast behöfva anmärka, att jurister af högt värde verkligen i vårt land framstått, men förnämligast för 200 år sedan och då romersk rätt studerades vid universitetet i Upsala; då lysa namn, sådana som Stjernhöök, Rålamb, Cronhjelm, Loccenius. Om förhållandena sedermera försämrats, ligger orsaken deri, att krafterna vid universitetet icke förstärkts i den mån, omfånget för dess arbeten ökats. Hr von Köchs förslag behöfver så mycket mindre lägga hinder i vägen för framgången af min motion, som, genom bifallande af denna, fakulteterna icke starkare än förut fastkedjas vid småstäder. Om skälen till flyttning af universiteterna i en framtid skola finnas öfvervägande, förhindras denna flyttning icke det ringaste deraf, att undervisningen redan förut blifvit någorlunda fullständig.
Som uti de af vederbörande embetsoch tjenstemän vid Kontroll-verket afgifne förklaringar icke är vordet bestridt, att ju de af Revisorerne i afseende å ofvanomförmälda journals förande anmärkte underlåtenheter egt rum, utan förklaranderne endast sökt visa, att derigenom möjligheten af nödig kontroll icke förminskades, får Utskottet, som för sin del väl icke kan dela det af Revisorerne uttalade omdöme om saknad för närvarande af ali kontroll å uppbörden af kontrollstämplings-medlen i Stockholm, likväl hemställa, att Rikets Ständer uti aflåtande underdånig skrifvelse, jemte -anmälan om det anmärkta förhållandet, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder förständiga vederbörande embetsoch tjenstemän vid Kontroll-verket, att för framtiden ställa sig de för nämnde verk meddelade föreskrifter till noggrann efterrättelse. Bih. lill K. St. Allmänna Magasins-ärendena. - § 14. (Rev.-ber. pag, 43. Forti. pag. 233.) I sammanhang med anmärkning, att de al' Kongl. Majrts Befallningshafvande i Westerbottens län algifnc undsättnings-redogörelser för bada åren helt och hållet saknade verifikationer, hvarföre någon granskning af samma redogörelser icke kunnat ega rum, hafva Revisorerne anmält, att, på anförda skäl, Kongl. Statskontoret uti skrifvelse den 23 Augusti 1830 öfverlemnat handlingarne i målet till Kongl. Kammar-rättens åtgärd; och dä Utskottet inhemtat, att målet fortfarande är på bemälde embetsvcrks pröfning beroende, lärer, vid sådant förhållande, någon åtgärd från Rikets Ständers sida icke för närvarande i denna fråga erfordras. § 13. (Rev.-ber. pag. 43. Förkl. pag, 233.)
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Ocl. 1844. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den i7 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående upphörandet af skyldigheten för sockenhandtverkare att förse sig med s. k. försvarsbref. (Adim. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet., N:o 9.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, huruledes det från äldre tider varit sockenhandtverkare eller gerningsmän ålagdt att, efter aatagandet, sig hos Konungens Befallningshafvande anmäla, till erhållande af så kalladt försvarsbref eller tillstånd till handtverkets utöfvande, hvarom föreskriften jemväl blifvit bekräftad i 6 § af Kongl. Maj:ts den 20 November 1786 å allmogens besvärs utfärdade Nådiga Resolution; men då det ej kan bestridas, alt inställelsen vid Landshöfdinge-Embetet samt lösen af forsvarsbrefvet medföra én utgift, som för den fattige handtverkaren måste kännas betungande, hvartill kommer, att, enligt hvad Rikets Ständer hafva sig bekant, denna förordning nu mera högst sällan efterlefves, och således torde vara helt och hållet obehöflig, få Rikets Ständer hos E. K, M. i underdånighet hemställa, det ifrågavarande stadgande måtte upphäfvas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 October 1844. Expeditions Utskottets Förslag till und. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adelil den 24 Oct. 1844* Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 I3onde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelser> angående 1841 och 1848 årens granskning af de under Commerce-Collegium ställda fonder och medel. (Stats-Utsk:s Uti.
Jag skall icke upprepa hvad jag förut har sagt; men jag ber att få förklara, att jag, i anledn. af Hr Lagerhjelms yttrande, som gick ut på att försvara Utsk:s förslag, blifvit erinrad derom, alt Hr von llartmansdorffs förslag har ett väsendtligt fel, som gör, att jag knappast vet om 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, derå kan framställa propos. llr von Hartmansdorff har nemi. alldeles iklädt sitt förslag formen af en grundlags-§, hvilket är ett helt och hållet nytt sätt att framställa anmärkntr emot ett Coust.Utsk:s förslag. Vi hafva hela dagen hört Hr von Hartmansdorff yttra sig om obehörigheten af gemensamma tankar, hvaremot llr von Hartmansdorff ansett, att det vore företrädesvis vid det af Utsk. utarbetade förslag, som man borde fästa sig. Nåväl, mine Hrr, hvad gör Hr von Hartmansdorff sjelf? Jo, han skrifver nya grundlags-§§, som gå ut på att tillintetgöra den möjlighet, som ännu finnes i vår grundlag, att åstadkomma förändringar af densamma. Ar detta den conclussion vi få draga af allt hvad som här blifvit sagdt om de gemensamma tankarna? Frih. Cederström, Jacob: Såsom skäl till det af Const.- Ulsk. nu framlagda förslag till ändring af 56 och 81 §§ Reg.F., har blifvit anförd den stridighet, som emellan nämnde §§ för närvarande anses äga rum. Denna stridighet hade lätt varit undanröjd om man blott uti 56 §:s 2 mom. hade uteslutit meningen: ”eller utlåter sig Utsk. med till eller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord propos.”; och det der försöket alt på 'Den 5 April e. m. 133 sidan om stadgandet i 81 § Reg.F. inora Ståndet i form af gemensamma tankar väcka förslag lill nya grundlags-§§, hade i och med detsamma varit afklippt. Men man har inom Utsk. icke velat komma till någon reda i denna fråga, och på detta sätt hafva vi fått detta Const.Utsk:s förslag, som nu icke mera slår alt återtaga.
Jag tror mig icke hafva ett sådant fel på min räkning, utan har vid den enda riksdag, då jag var Konungens rådgifvare, omförmält för min förvaltningsgren allt hvad som, efter min insigt, för tillfället behöfdes. — Det har blifvit sagdt, att StatsUtsk., som opåtaldt fått nedsätta begärda anslag, väl äfven kunde få förhöja dem. Hvad nedsättningarna beträffar, så hafva de vid y föregående riksdagar, sorn jag bevistat, icke haft någon annan grund, än att man sagt sig icke hafva tillgångar. Detta är ett så talande skäl, alt StatsUtsk. antingen med eller mot sin vilja måste taga fram det, 0111 icke bl ist skall uppkomma. — Det är äfven sagdt, att villkor kunna utsattas vid anslags beviljande. Det medger Dea 5 Maj f. m. äfven jag, men endast sådana villkor, som ligga inom Representationens pröfningsrätt. Sträckas de längre, oell vilja Ständerne ingå i bcdömmandet af hvad sorn tillhör Konungamakten alt ensam afgöra, sä hafva de ö’fverträdt deras rätt; och alt deltaga deri tillåter jag mig icke. Slutligen haiman sagt, alt den, som icke visste att politiska förhållanden höra ingå-i fråga om anslags beviljande eller vägran, den kände icke det constitutionella abe. Det constitutionella abe och det constitutionella statsskicket m. m. d. äro endast obestämda . ordalag, under hvilka man kan inpassa hvad man linner för sin mening tjenligt. Vill man deremot begagna sig af de skäl, som hos oss äro lagliga, nemi. våra grundlagar, och hålla sig inom deras abe; så finner man i dem ingenting, som åsyftar rättighet för Utsk. eller Ständer att tvinga Konungen lill något, som Oan ej anser för rätt. ])e förutsätta frihet hos Ständerna att säga nej, med samma frihet hos Konungen. Detta synes mig ock vara det enda förhållande, som är värdigt ett fritt folk och Konungen öfver ett sådant.
Herr Grefwen och Landtmarffalken anmodade Herr Hof-Cantleren at för Kongl. Mast nedlägga Ridderffaptts och Adelns un de>^ - si-4 Den 15 Julis. derdäniga wördnad och försäkran, at med det snaraste detta angelägna ärende i öfwerwägande taga; Hwarefter Herr Hof-Cantzlercn genast afkrädde beledsagad lika som wid ankomsten. Herr Grefwen och Landtm arsta lken frägade om icke Ridderstapet och Adeln behagade at den Kongl, propositionen, hwilken Ridderstapet och Adeln nu hört sig föreläsas, finge i nästa Plenum til afgörande företagas? Bifölls; och at Kongl. Maj:ts proposition emedlertid blifwer pä bordet hanlande. Herr Liikverbjslm, fean, begärde at dag til nästa Plenum mätte utsättas. Efter nägra ögonblicks öfwerläggning, hwarunder ätstilliga dagar föreflogos, blef Tisdagen den 18 Julii til detta ärendes afgörande bestämd. Härefter äterbegynde Herr /Amfelt läsningen af följande Dictamen Lil Protocollet: Enighet grundlägger Samhällen — Enighet utgör Samhällens beständ. Med enighet förskär jag en odelad förening i upfyllande af nationens odelade önstningar för detta ändamäl. Dä Den 15 Iulin LiZ Dä natwnen, dä hwarje redlig Swensk önskar at wart älffadc Fädernesland mätte bibehålla desi urgamla sjelfständighet, och ätmindstone desi närwarande besittningar, dä ftägar jag om wi ej äro styldige at med öfwerläggningar i sä wigtiga ämnen gä wära medbroder til mötes. Är wäl nu stunden för handen at undersöka Ämbetsmannens redliga eller oredliga förhällande. Ntcrfä wi derigenom hwad wi förlorat — bibehälla wi det wi äge. Brist pä god wilja hos nägon Ämbetsman synes desiutom numera mindre farlig, dä Constitutionen sä kraftigt lagt hinder för desi utöfning.
Regerings - Formen ålervunne sin ursprungliga betydelse, utan ock laga rätts-former förlikades med Juryns sanna, lefvande anda, en uplyst och samvetsöm pröfning al ämnen, alltid vexlande, ofta immateriela som tanken, inom hvars område de ligga, äfven sedan begrep försinligats af ord. Hof-Rätlen kallas, i Allmänna Lagen, Konungens Högsta Nämnd; den dömer i första instancen öfver högmål och, bland dem, öfver förgripelser mot Rikets frihet. Denna ständiga, utan tvifvel håttre Nämnd må derföre gerna ersätta eller utgöra Tryckfrihets Nämnden, — gerna afdöma förbrytelser mot vår icke minst dyrbara frihet, Tryckfriheten. Mot Gönstil.-Utslds Memorial, N:o 5 r. <J Mot Tryc-kfrilietsmälens omedelbara uptagande i Hof-Rätl och locala undersökningars verkställande, efter special-delegation, från Tiof—Rätten, på säll Motionairen föreslagit, yppa sig emedlertid åtskilliga betänkligheter, hvilka, enligt Utskottets åsigt, öfverväga de fördelar, som kunde väntas af målens behandling, från början till slut, vid en och samina första Domstol. Uti rättegångar af denna art, upstå naturligtvis frågor, mera sällan om deu anklagades häktande, men så mycket oftare om skriftens beläggande med qvarstad, — frågor, utan hvilkas skyndsamma directa handläggning, den brottslige lätt skulle genom flykten undandraga sig bestraffningen, — åtal och ransakning betydligen uppehållas, samt beslutet om inlerimsqvarstads gillande eller uphäfvande fördröjas.
Dä nu ånyo Iföredrogs StatsUtsk:s den 17 sistl. Febr. och den 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 429> * anledn. af erhållen^återremiss å StatsUtsk:s utlåt. N:o 78, blef utlåt. N:o 429 af 0> Ad* bifallet. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna utlåtanden, nemi. från S ta tsU tsko t te t: N:o 435, i anledn. af erhållna ålerremisser å utlåt. N:o 435, litt. A, i anledn. af erhållna återremisser af utlåt. N:o N:o 354» liU. A; N:o 435, litt. B, i anledn. af erhållna återremisser af utlåt. N:o 354, litt. B; N:o 435, litt. C, i anledn. af erhållna återremisser af utlåt. N:o 354, litt. C; N:o 433, litt. D, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 354, litt. D; N:o 435, litt. E, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 354, litt. E; N:o 435, litt. F, i anledn. af erhållna åserremisser å utlåt. N:o 354, litt. F; Statssamt Allm. Besvärsoch E k o n. U t s k : n : N:o i45, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. N:o 90; J\:o 146, i anledn. af erhållna återremisser å betänk. N:o 102; Statsoch Bevill n. Utskotten: N:o 147» i anledn. af anmärkn:r emot betänk.