Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad poeterne och vitterhets-idkarne angick, så befunno sig de, som voro af någon betydenhet (t. ex. Laharpe, Chamfort, A. Chenier, Marmontel), innan kort i fängelse, eller under fallbilan, eller i gömslor, eller i landsflykt; och endast Skräck-regeringens egen undergång räddade lifvet för Delille, som af dem alla uppförde sig värdigast 135. För samtliga började nu de nästföregångna åren i minnet uppskimra såsom en idealisk tidsålder, som plötsligt hade förvandlat sig till ett fordom, men dock så nyligen varit verklig. Tvifvelsutan kan man för mängden af dem, som från detta håll befrämjade Revolutionen och deltogo i dess upphof, icke föreställa sig någon större jordisk lycka, än om de hade fått dö hösten 1789; eller åtminstone hösten 1791, vid tidpunkten af den första National-Församlingens afträde. De äldste ibland dem skulle då hafva ägt nästan hela det adertonde århundradet till ostörd ram för sin tillvarelse, och beqvämligen genomlefvat det med ständigt växande glans-perspektiver af en oafbrutet in infinitum fortgående upplysning och förnuftfullkomning, under en af ingenting rubbad tro på det frigjorda menniskoslägtets förträfflighet, eller på huru oändligt god menniskan af naturen är. Långt sednare – i allmänhet nämligen – inträffade utom Frankrike vaknandet ur dessa förtjusningar och bländsyner. Visserligen funnos, både på den ena och den andra sidan om verldshafvet, män af ett snille nog klarskådande, att aldrig ett ögonblick i dem invaggas. Så, i Nord-Amerika, Washington 136; i England, Burke; i Tyskland, Goethe, Jacobi, bröderne Stolberg, Gleim, Brandes, Renberg. Men litet var deras antal. I Sverige synes Leopold, alltigenom, hafva bibehållit sig oförvillad; han skyddades af sitt för allt svärmeri oåtkomliga förstånd, och af en monarkisk öfvertygelse, som hvilade ej mindre på begrepp än på tacksamhet 137.
Motionären föreslog således att nu gällande Landtmäteritaxa måtte sålunda förändras, att arfvodet till Landtmätare för mätning och delning af vägar kumrne att bestämmas till 1 R:dr R:mt för hvarje l,000:de fot af vägens längd; äfvensom att kommunen mätte ega att, angående förrättande af mätning och delning af väg, med annan dertill skicklig och kunnig person, än blott Landtmätare, träffa öfverenskommelse. Dä Herr Grefve Anckarsvärds motion föredrogs hos Höglofliga Ridderskapet och Adrin har Herr von Koch, Nils Samuel, andragit att, efter hvad han inhemtat, vöre nu gällande Landtmäteritaxa för hög, sä att laga skiften derigenom blefvo för dyra och allmänheten afskräcktes frän att söka skifte. Dock vore detta taxans fel mindre öfverkiagadt än det att taxeringssättet är sä otydligt, att taxeringen ej utan största svårighet kunde kontrolleras. Det hade ock befunnits, viii granskning af klagomål, att äfven sådana Landtmätare, sorn man ej kunde antaga hafva velat uppsåtligen öfverskrida taxan, dock gjort det, sannolikt af misstag. Något lämpligare sätt till beredande af kontroll härutinnan syntes ej kunna utfinnas, än genom förordnande vid hvarje provinskontor afen eller tvä äldre Landtmätare, helst, sädane. sorn af sin helsa hindrades att sjelfve förrätta skiften, till granskande af de andras räkningar. Herr von Koch har derföre föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja ett förslagsanslag, stort 48.000 R:dr, för att användas såsom arfvoden ät en eller flere äldre och erfarnare, af Kongl. Majit utsedde, Landtmätare vid hvarje Provins-landtmäterikontor, hvilka det skulle åligga att granska alla utaf Landtmätare för förrättningar i länet afgifna arfvodesräkningar; samt att Rikets
Genom Nådig Proposition har Eders Kongl, Maj:t i Nåder täckts föreslå Riksens Ständer, att till understöd för Rikets Allmänna Karo. och TJppfostrings • verk bevilja, det all den ännu ej disponerade, men till indragning ställde behaglig tids Förlänings-Spannmålen hädanefter måtte anslås, hvarigenom så väl nödige Eone - förbättringar vid Skoleoch Eäroverken kunde foran, staltas, som genom ny reglering af de medel, sorn redan finnas, tillgång kunde yppas till inköp af Mathematiska Instrumenter, Geographiska Charter, Princip-teckningar m. m., hvilka för en väl inrättad uppfostrings anstalt erfordras. Riksens Ständer hafva ansett så mngtpåliggande, atc efter deras förmåga bidraga till Uppfostrings och Räroverkens understöd och förbättring, att de ej ett ögonblick kunnat tveka att till denna Eders Kongl. Majäs Nådiga Proposition lemna sitt bifall. De hafva sålunda beslutit, att den Rikets Presterskap nu förlnnte behaglig tids FörläningsSpannmäl, som är till indragning ställd, i den mån förläningarne förfalla, må till detta ändamål anVändas; men då för det närvarande icke kan bestämmas, hvarken beloppet af den Förlänings-Spannmäl, som kommer att indragas, emedan sådant beror på särskildt Nådig pröfning af Pastoratens inkomsteroch beskaffenhet, vid hvarje timande ledighet, ej heller tiden, när ledighöteina kunna inträffa och den deraf uppkommande tillgång, sorn genom skeende indragningar >■ ais Den 11 Maj. gar må påräknas, samt den sa högst nötliga regisringen och förbättringen ej bör ställas på en osäleer och lång framtid, om ändamålet skall vinnas med den framgång och skyndsamhet, som tiden och det allmänna behof vet fordrar; så hafva Riksens etander förenat sig att hos Eders Kongl.
Kalling, Pehr, inlemnad motion af följande innehåll; Om minnet af den ärofulla Finska Arméen och dess hjeltemod och försakelser under 1808 och 1809 års blodiga krig alltid måste utkräfva sin gärd af den djupaste vördnad och tacksamhet, så är det en pligt att se till, det familjerna till de hädangångne krigare, som i denna här intagit ett utmärkt rum, ej må lemnäs i armod och betryck. En af dessa veteraner, som så många gånger trotsat döden på pligtens bud och som sedan efter freden, föraktande de retande Ryska förespeglingarna på förmånliga anställningar, öfvergingo till det land, som så sparsamt betalar sina tjenare, var Öfversten och Ridd:n af K. Svärdsörden, Hr Johan Henrik Lemke. Han afled i Örebro den 10 Dec. 1851 och efterlemnar Enka i högst torftiga omständigheter, tillika med en ännu oförsörjd dotter. Den i December e. nu 365 Följande, rörande Hr Öfverstens lefnads-omständigheter må anföras: Född i Christina Socken af Kymenegårds Län, d. 17 Febr. 1778, var J. 11. Lemke son af Kaptenen vid Savolax Infanteri, Fredr. Lemke och Hedvig Sophia Callonius. Den krigiska ande, hvarmed traditionen och Ryss-hatet upmanade hvarje Finsk yngling, hade Lemke äfven fått i arf från Far och Farfar, hvilken sistnämnde under Carl XILs tid också tjent, vid Savolax Reg:te, dit J. H. Lemke efter idkade studier vid Hapaniemi Kadettskola ingick 1796 såsom Fändrik. 1806 utnämndes Lemke till Löjtnant vid Fältmätningscorpsen och 1808 under kriget till Kapten samt 1814 under Norska krigs-oroligheterna till Major och Riddare. 1831 ÖfversteLöjtnant, 1840 Öfverste och 1842 Postinspektor i örebro.
Å ena sidan finner jag väl i ett credit-upplag, sådant som Utskottet det föreslagit, ett stort correctiv emot den så mycket befarade Tullförsnillningen, men å den andra, kan jag icke undgå, att finna H err af Klintbergs anmärkning förtjena afseende. För att skydda Manufacturer, har man utfärdat förbud, säger Herr af Klintberg: Det är sannt; men att genom förbud eller hög tull inskränka införsel af varor som inom landet kunna tillverkas, är icke allenast att skydda den inhemska Fabrikanten, det är att göra honom till Monopolist. Visserligen har ett sådant Monopolium ofta uppmuntrat den sort af enskilt industrie, som deraf dragit förmon och riktat åt denna Industrie en stor myckenhet af kraft i arbete och fonder, som utan ett slikt beskydd aldrig ditåt blifvit vända. Men, har väl national-industrien någonsin derigenom vunnit? Jag besvarar denna fråga med ett oåterkalleligt Nej. Samhället förmår icke bringa sin industrie utöfver den gräns, som dess capital tillåter, och måste derföre rätta antalet af sina arbetande händer efter summan af sitt disponibla capital, utan att ens kunna öfver - 633 Den 28 Junii f. nu skrida denna proportion: Intet Handelseller TullReglemente mäktar uppdrifva National-industrien utöfver hvad Capitalet kan underhålla. Prohibitiva Författningars verkan är också endast att gifva en del Capitaler en riktning som de icke af sig sjelfva skulle hafva valt, men förgäfves hoppas man att genom en sålunda efter mennisko-funder tillkonstlad handels-rörelse ersätta Samhället de förmoner, som omedelbart härflyta af industriens obehindrade fart. Men, tycker jag mig redan höra, om handeln blir fri, så öppnar man också dörren för den enskilta vinningslystnaden att våga allt äfven på det allmännas bekostnad.
Dito dito såsom Ecklesiastike Boställen Dito till Fattighusoch Barnhus-Inrättningar . Dito till Rådhus och f. d. Tullhus, samt Staden dessutom tillhörige '/2 mantal Jord, som innehafves under äganderätt Dito dito af Ecklesiastike personer Dito dito af Civile Tjenstemän, med Qvarn Kyrkans jord Stadens gemensamma jord U2]ll,231T*ff Summa Hjo Stad: Hus och Tomter, som innehafvas under äganderätt Dito dito såsom Ecklesiastike Boställen Jord, som innehafves under äganderätt . Dito till Ecklesiastik-Boställe Stad: Hus och Tomter med jord under äganderätt . Klereci-Statens Unde rhåll. Efter 2 rdra Artikeln. Kostnad för Kostnai för - FolkskoleFattigförsörjning. Väghålli Diverse Onera. Summa Efter Irsla Artikeln. Efter 2:a g. Jord, Hus, Tomter, Verk och Inrättningar. Borgerlig Näring. Personer, ej tillhörande viss näring. Efter ordje Artikeln. Bränvinsbränningsafgift. Samma. Boskapsoch Åkerskatt. Mantalspenningar. Bruk, Verk och Inrättningar. Summa. Rotering. aiauernas Styrelse. Pastorers. Komministrars. KyrkoBetjenings. Samma. afgift. Skjuts. ting Allmänna besvär. Stats-Bidrag. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. 522 s. 25 r. 1 Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr, s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r. Rrdr. s. r.
Då hvar och en är skyldig att i denna fråga lemna de nplysande bidrag han eger, har jag ansett mig böra nämna, att då, såsom en värd talare yttrat, tyngden af skjutsningsbesväret i vissa trakter, såsom här omkring Stockholm, mildras genom fördelen af en lättare afsättning och andra fördelar, finnas deremot andra orter, der denna tyngd, till följd af sednare tiders kommunikationsmedel, blifvit alldeles odräglig, utan att fördelen af en lättare afsättning eller annat står dem till buds. Dessa orter äro sådana, der 10 å 12 ångfartyg i veckan gå fram och åter med passagerare, som skola fortskaffas dit och dan landvågen, och der hafva afgifterna, som de skjutsskyldige måste betala för att befria sig från skjutsningen, stigit till vida mer än de belopp några talare här omnämnt. Der behöfver tungan af skjutsskyldigheten bli lindrad, vare sig genom Statens mellankomst eller genom en jemnare fördelning emellan de skjutsskyldige. Att närmare ingå i ämnets detaljer, skulle leda till allt för stor vidlyftighet, och vore desto mindre lämpligt, sedan en af Konungens Rådgifvare här förklarat, att vi i ämnet hafva att förvänta en K. Propos., hvari saken utan tvifvel kommer att betraktas med en mera omfattande blick än den enskilde Riksdagsmannens. Jag för min del har varit benägen att understödja den väckta motionen, men då, såsom Frih. Sprengtporten eller någon annan värd ledamot yttrat, det icke torde vare med billigheten öfverensstämmande, att bibehålla skjutsningsbesväret på jordbruket, då äfven andra näringar böra draga tungan deraf, och då dessutom något afseende äfven bör fästas på de resandes bästa, hvilka under närvande förhållanden ofta icke känna den rätta skjutslegan, enär den är olika på olika orter och jemväl olika på olika tider, hvilket allt gifver anledn. till tvister och osämja emellan skjutsande och skjutsade; så har jag ansett mig göra bäst uti att afbida den utlofvade K. Propos:n, hvari utan tvifvel afseende på allas billiga anspråk kommer att fästas. Frih. Staél von Holstein, Fab. Wilh.:
Jag får nu hemställa, huruvida ej, i händelse så skulle inträffa, att detta alternativ vid .Voteringen vunne, Pidderskapets och Adelns Pluralitet skulle önska, att PresteStåndets Be: slut blefve beståndande, att nemligen verkeligt silfver skall för lånen ingå. Om åter det andra Älternativet, eller Adelns Beslut, att fastighetslånen skulle förblifva sådane sorn hittills, erhölle pluralitet, så lärer visserligen BondeStåndet icke finna sig uti, att i silfver erlägga räntan. Jag skulle alltså tro, att skäf icke förekomma till ändringar i dessa afseenden, utan att lämpeligast är, att antaga den af \Utskotteiji Grefve af Ugglas'- Om det alltid vore en !>estämd cours, antingen 144 skillingar såsom Herr ^Lefren tyckes åsyfta, eller 120 sk. eller pågot annat belopp, som i jemt Zilfertal motsvarade SilfverRiksdalern, så blefve det visserligen icke svårt för Banken, att hålla räken* skaper öfver ifrågavarande fastighetslån, men då coursen ofta varierar och då medelcoursen nästan beständigt lyder på udda runstycken, skulle, i händelse låntagaren det ena året inbetalte Sex procent i sedlar, och det andra året två procent i silfver, genom dessa olika liqvider, Den 30 September /. m. 44 * som gjordes efter olika cours, och hvarvid en del borde afgå å Capitalet, och en annan å räntan, uppstå så skiljagtiga räkningar för hvari je individ, och så inånga verkeliga olägenheter, att jag högeligen afstyrker ett sådant betalning* sätt. Jag anser deremot nödvändigt, att afbetalningen bestämmes antingen i sedlar, eller i silfver. Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att då ett af BiksStånden, nemligen PresteStåndet, beslutat den större utjåningen å fastigheter med uttryckelig! vilkor, att ränta och capital afbetalning skola erläggas i silfver, och ett annat åter, eller BorgareStåndet bestämt en mindre utlåningssumrna, men emot pappersränta, skulle, i fall des» sa förbehåll ifrån besluten afsjcildes, de öfrige BiksStånden ej på någotdera ingå.
— Vid X. D e t blef orgier oeh spel om p e n g a r med allt högre stegrad point. Erny. Iduns läkarartiklar. ii. Om dieten vid sjukdomar i matsmältningsorganen. Af D:r Otto Sandberg. j | |] | n m o d a d att för I d u n s läsekrets skrifva en uppsats inom magsjukdomarnes område, var jag i början tveksam, från hvilken synpunkt jag lämpligast borde behandla mitt ämne, ty att något så när uttömmande behandla detta ämne i sin helhet var otänkbart på grand af det begränsade utrymme, som en tidskrifts spalter lämpligen kunde medgifva. Efter något begrundande gaf Iduns egen titel mig ett uppslag till frågans lösning. Hon angifver sig såsom ett praktiskt organ för kvinnan och hemmet. I n t e t syntes mig då lämpligare än att betrakta mitt ämne från den sida, som hade största vikt för I d u n s läsekrets, nämligen magsjukdomarnes förhållande till våra födoämnen och måltider. J a g valde detta ämne så mycket hellre, som det just är kvinnan, hvilken i sin egenskap af husmoder mer än någon annan kan välgörande inverka på matsmältningsorganens hållande i godt skick. Vid sjukdomar i allmänhet spelar dieten en stor rol, men vid inga andra är en lämpligt älsfs anordnad diet af sådan betydelse som vid magsjukdomar. Den är, om jag så får säga, behandlingens A och O. H ä r m e d vare ingalunda sagdt, att dieten ensam är tillf yllesgörande; äfven andra hjälpmedel måste tillgripas, men utan en lämpligt ordnad diet är det öfverhufvud omöjligt att förbättra eller bota en kronisk magsjukdom. Men våra sträfvanden måste ha ett högre, mera vidtomfattande syftemål att förekomma sjukdomar, ej endast att hela det som redan är i olag. F r å n denna synpunkt får dieten, det är en lämplig anordning och fördelning af födoämnena till måltiderna, en långt mera framskjuten plats. D e t är otvifvelaktigt, att sjukdomar inom matsmältningsorganen skulle mindre ofta än nu är fallet förekomma, om från början mera omsorg ägnades åt valet och beredningen af de ämnen, från hvilka vi hämta vår näring.
LM 37 !f' •lilli' I . • : , i • . k. i/fiSi . i,-nnj ii i ili • 1 -‘ ■ • ' ' 1: 1 I -il I,; . .■ i . lill I i •II*. ->Y :.f« Slats-Utskottels Memorial JY$ 200. 9 Förslag till Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-kontor. § i Riksgälds-kontoret, som är ett Rikets Ständers verk, har till föremål: a) att ombesörja liqviden af den Svenska Statens skuld, för hvilken Rikets Stander åtagit sig att ansvara; b) att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta verk anvisade; c) att mottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagna tillgångar och inkomster samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridande af beviljade och å Riksgäldskontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra alla uppdrag och åligganden, som Riksgälds-kontoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit. Angående Riksgälds-kontorets skulder § 2. De af Riksgälds-kontoret för upptagna lån utfärdade och förut icke inlösta, eller eljest, jemlikt Rikets Ständers beslut, ur räkeuskaperna afförda obligationer, Bih. till It. St.
Det gifves tvänne saker hvars större och mindre halt ej sällan beredt Staters och Regeringars framgång eller, undergång, följaktligen så högst nödvändiga för en Armées O peraticner. Jag menar dermed Soldatens Fs prit och Krigsvana r En sann Militairisk Esprit inplantas ej hos Soldaten på 14 dagar, ej pä 14 veckor, och sällan på 14 månader. Denna Esprit är en känsla, som gemena mannen i allmänhet blott genom ett längre umgänge med sitt Befäl — med sina krigsvanda Kamerater kan komma att hysa. Svenska Folket födes med tapperhet och mod — Beväringen lemnar, således åt Arméen tappra och modiga Recruter _ men de äro. dock endast Recruter. — Upp - 120 Den g Felruarii. lysningen har utbredt sina vingar Öfver mycket saker så ock öfver Tactiquen — Vära Grannars Stridshopar äro af annan beskaffenhet nu , eltiot hvad de voro för något öfver hundrade år sedan. Jag tviflar uppå att Siaget vid Narva i denna tidepunkt hade medfört samma Resultat. Kanske den stora Stenbock med sina tappra Ryttare i våra dagar ej så lätt befriadt Skåne ifrån de Danska Skaror. Det saknas visst icke nu hos Svenska Soldaten samma tapperhet, samma mod — men han har andra Fiender att besegra — Czar Peter den Lstas råa Horder äro numera kanske de mäst öfvade Krigs vanda Troupper Danska Hären har äfven till sin stora fordel blifvit mycket förändrad , sedan den en tid stått under en af Europas största Fältherrars befäl. Ej mindre essentiel än en god Esprit uti en Annee, är den sä kallade Krigsvanan. Krigsvanan gifver åt Soldaten den stolthet, den säkerhet, den ihärdighet, det lugn, som erfordras då han går Fienden till mötes Krigs vanan har lärt honom att skratta åt faran. En Krigsvand Soldat darrar ej då en kula boit tager hans sidokammerat han fortfar att göra sin skyldighet, utan att vara häpen eller försagd i han dignar icke under bördan af sina Vapen och sin Ränsel.
Concurslagen utgår nu ifrån en helt annan princip, nemi. att, sä vida gäldeuären kan visa, att hans obestånd tillkommit genom olyckor han är fri, endast för sin person, men fortfar att vara skyldig till betalning, så att hans fordringsägare bibehålla rättigheten att kräfva honom. Under sådana förhållanden har man ansett det vara alldeles oriktigt, alt gäldenär sjelf skall visa att han icke hade varit vällande till obeståndet, för att undgå personligt ansvar. Man har ansett mera principenligt, alt. lägga bcvisningsskyldigheten i detta fall på borgenären, och förslaget innehåller i detta fall, att om borgenärerne kunna visa alt gäldenären på något sätt vårdslöst sig förhållit, så blir han dömd lill ansvar. Det stadgande Hr Lagergren föreslagit, kan jag icke linna annat än alldeles stå i strid med lagens syfte, sådan den för närvarande är, och det ger åtminstone mig anledning alt afstyrka ett sådant stadgande. Hr Lagergren blef, då frågan förra gången i Utsk. förevar, ensam om sin mening, men har den sednare gången fått några ledamöter med sig, ehuru endast af consideration för de motsatta meningar, som iu’ om RiksSun framställdes, d. v. s. icke af egen öfvertygelse om det rätta uti ett sådant stadgande, utan blott för alt gifva vika för dc mångå anmärkn:r, som gjordes emot Utsk:s förslag. Derjemte förekommer den omständigheten, att i ett land sådant som vårt, der många personer äfven på landet sysselsätta sig med handel, och der förmågan att föra så ordentliga böcker, som bär skulle fordras, är alltför ringa, skulle fordringarne blifva alltför stora och äfventyret alltför stort, om de handlande skulle åläggas att föra sådana böcker, som Hr Lagergren föreslagit. Med stadgandet, alt ordentliga böcker skulle föras, kan naturligtvis icke förstas annat än att böckerna borde utvisa ställningen, då concurs yppades, men icke huru det tillståndet tillkommit, hvilket är någonting belt annat och vida strängare.
Sa till att de skulle Skrivas på hanses räckning och så Bjöd han och en utländsker herre oss in på franscka versHuset och där drak vi så At jag just har kåparslaGare i, huvet i dag, Sötta du, glöm inte de andra uttan sicka mej snart och lycka Til ditt nya gifterMåll bedder din ven Malla. P. S. sötta du glöm inte hvad jag bad dej åm för annars får jag Låf te lämna ut revarsen.» Alexis vek åter ihop brefvet och stoppade det på sig, för att så fort tillfälle gafs lemna det tillbaka till Stellan, och kyrkvaktarn fick i utbyte deremot en hacka. Detta tillfälle erbjöd sig snart, och, med så mycken grannlagenhet som var möjlig, återställde Alexis brefvet, och berättade hur det kommit i hans händer. Stellans ansigte fick en form, ungefär sådan, som då man speglar sig inuti en sked, och hans öfvermod, som repat krafter efter den ledsamma affären på Tunanäs, var nu för andra gången slaget. Han kastade först en forskande blick på Alexis, för att om möjligt utspana, huruvida han läst brefvet eller ej, men utan resultat. Hade Alexis åtminstone haft den uppriktigheten, att rent ut säga att han läst brefvet, så hade Stellan dock kunnat vädja till hans grannlagenhet, men nu – hade Alexis icke läst det, så vore det ju att taga sak på bak om han gjorde någon förfrågan, ty denna skulle alltid väcka obehagliga misstankar, och det var således bäst att hålla god min, och så godt man kunde slå bort saken med skämt. Emedlertid hade nu Alexis Stellan helt och hållet «i hand», och den unge baronen var så tam och beskedlig och anspråkslös, att ingen kunde påminna sig förr hafva sett honom sådan. Hvad den kärleken gör underverk! tänkte alla. Eftermiddagen fördrefs med musik, syltad ingefära, charader, melon och jäspningar, och kl. sju stod Stjernfeldtska vagnen för dörren. Man tog afsked, och öfverstinnan tog löfte af Stellan, att han snart skulle komma igen och blifva några dagar på Sätraholm.
Koch föreslagna tullfriheten för kopparmalm, så bekänner jag att jag icke har den kännedom om denna handtering att jag deröfver kan med säkerhet yttra mig; likväl förefaller det mig något besynnerligt, att derföre att det finnes några dåliga kopparslag på östra kusten, särskildt lagstifta för dessa kopparmalmer. Man får väl lof att behandla denna fråga i sin helhet, och att vi i vårt land hafva ganska god kopparmalm, det vet man med säkerhet. Den siste talaren har sagt att de bättre kopparmalmerna äro i samma egares händer, som hafva förädlingen. Det må vara förhållandet f'. n., men det är icke säkert att så alltid blir. Dessutom tror jag icke att så precist är, ty jag vet med säkerhet att Fahlu grufva eges af ett bolag, hvilket alldeles icke består af brukande bergsmän. Således tror jag icke att det der experimentet är skäl att vidtaga, och måste äfven i det afsidet motsätta mig ifrågav:de förslag. Hr Printzensköld; Om Hr v. Koch icke kan bestrida att qvantiteten af fattig kopparmalm här i landet jemförelsevis med de goda och rika kopparmalmer, som hemtas från de större koppargrufvorna, är ganska ringa och att. således dessa fattiga malmer hörn till undantagen, så måste deraf blifva en naturlig följd att Hr v. Koch söker göra undantag till regel, då han vill lagstifta till förmån för de sämre malmerna på ett sätt, att äfven den rikare kopparmalmen skulle kunna mot enahanda lägre tull utföras.