Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det låg ju i ert eget val om ni ville gifta er med Charlotte eller ej. – Ni har rätt, herr grefve! Också är räkningen icke så gammal. – Hvad menar ni då för räkning? – Denna, sade jag och framlemnade en lapp, innehållande endast följande: Herr grefve Hägerstjerna ... Debet. r:dr. sk. För renskrifvande af en uppsats öfver etc 1: 24. Stockholm den 30 Juli 18** Ernst Georg Isander. Grefven betraktade några ögonblick detta papper med tydlig förvåning. Slutligen tycktes han hafva fått en ljus idé. – Jag förstår, sade han, hvad ni menar. Men ni har uppskattat er renskrifning alltför lågt. Se här ... Han räckte mig ett par sedlar å 10 riksdaler banko. Han trodde att jag var nödställd och att jag användt ett mera originelt sätt att tigga. – Nej, herr grefve, ni blir mig ej qvitt för så godt pris. – Hvad vill ni då? frågade han otåligt. – Jag begär 200 r:dr b:ko för det der qvittot. – Är ni galen? – Nej, men jag har varit nära att bli det. Dock derom lönar ej mödan att tala ... Har ni läst de båda insända artiklarne i Kräftan, undertecknade med signatyren H–a? – Ja, sade grefven och blef mera uppmärksam. – Och vet ni hvem som är författaren till dem? – Nej. – Det är jag. – Ni? – Ja, jag. Men som de äro undertecknade med de första och sista bokstäfverna i ert namn, är det mera billigt att ni, på hvilken man redan gissat, äfven hädanefter får gälla som författaren. Och för att vara lugn att ej den verklige reklamerar sin rätt, behöfver ni blott köpa af mig det der qvittot, i hvilket jag erkänner mig hafva renskrifvit artiklarne åt er. Nu fattade grefven mitt förslag, och efter en stunds parlamenterande antog han det. Jag erhöll mina 200 b:ko i utbyte mot qvittot, sedan jag dock först högtidligen gifvit mitt ord att aldrig yppa verkliga förhållandet. Några dagar sednare innehöll
Det är anledning att hoppas, att detta i vårt land, så väl som i andra länder, kan blifva möjligt. Denna tanka delas af Afdelningens Ledamöter och flere tjenstemän inom StatsContoret. Jag tillstyrker således bifall till BorgareStåndets inbjudning. Herr Hjerta, Gustaf, förenade sig med Grefve von Schwerin. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med antagande af BorgareStåndets inbjudning, instämma uti Borgare-Ståndets ofvannämnde beslut. Herr von Hartmansdorff, August: I fall samtelige RiksStånden skulle, såsom jag Den 2 Mars f, m. förmodar, hafva, lika med Ridderskapet och Adeln, bifallit de föreslagna tilläggen vid slutet af g8 §. RegeringsFormen och 63 §. Riksdagsordningen, angående insättandet i Embetet af JustiticeOmbudsmannens efterträdare; hemställer jag vördsammeligen, att en motsvarande förändringt i samma hänseende, måtte införas i 26 af Justitieombudsmannens instruction. Lades på bordet. y5 <$*. 2 Punkten. För beslut i alla öfriga ären der hvarom i RegeringsFormens 56, 66, 69, 70, 71 och 72 §§. särskildt förordnadt är —- Denna förändrade redaction blef af Ridderskapet och Adeln godkänd. 79 §• Ingen af Ridderskapet och Adeln — icke heller någon lagligen kallad eller vald Riksdagsman för annat Stånd, må kunna, af hvad anledning som helst, förmenas att Riksdagen bevista; — Hvilken nja redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln antogs. Tryckfrihets-Förordningen: Ingressen. Yi efterskrifne Svea Rikets Ständer Den a Mars f. m. — förmedelst det stadgande i berörde Grundlags 86 §., att med Tryckfrihet bör förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan någre af den offentliga Magten i förväg lagda, (af Tryck frihets Lagen ej föreskrifna) hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig
När halst ett passande tillfälle yppade sig att på ett eller annat satt komma åt det besvärliga hemmansegareintresset, var han alltid redo; så i fråga om kompromissen, om skjutsväsendets ordnande o. s. v. Landtmännen å sin sida blefvo honom icke svaret skyldige. Ett allvarsamt och känbart nederlag lyckades de att tillfoga honom, då de i förening # med regeringen genomdrefvo indragningen af privatbankernas femkronesedlar. Härtill hade han för öfrigt sjelf gifvit anledning genom den allmänna och starka ovilja, som väcktes af hans vägran att mottaga den ramlande V ad stenabankens sedlar. Gent emot hemmansegarnes växande makt visste han till sist intet annat medel att anlita än ett, som han ej gerna från böljan kan hafva varit böjd för, — den politiska rösträttens utvidgning. Illa bör det hafva stämt öfver-ens med hans åskådning i öfrigt att gifva rösträtt åt klasser, som en dag kunde varda fiender till kapitalets makt. Men denna fara syntes mindre nära och mindre hotande än bonderegementet; hvars slut eller inskränkning han hoppades på, om valrätten till andra kammaren utsträcktes till alla dem, som betala skatt till staten för fastighet eller inkomst, hvarigenom han väntade, att en mängd nya element skulle föras in i riksförsamlingen. Det var ett våldsamt botemedel mot det förmenta onda; men Wallenberg var icke den, som skyggade tillbaka för starka medel, då han fann dem af nöden. I snörrät motsats härtill står hans uppträdande i fråga om den kommunala rösträtten. Men denna motsats innebär ingen motsägelse, snarare tvärtom. Han hade en gång funnit, att penningen vore det förnämsta maktmedlet i vår tid. Genom egen kraft och duglighet hade han satt sig i besittning af detta maktmedel, och ville ej tåla, att den makt minskades, som det väl en gång lagt i hans och hans likars händer. Nu rättar sig, som hvar man vet, den kommunala rösträtten efter förmögenhetens storlek. Det var honom der-for illa till lags, att denna rösträtt skulle undergå någon begränsning.
Man måste hafva ett lämpligt material, hvaraf man kan bilda något icke blott godt, utan äfven starkt, som kan bestå under de ogynnsammaste förhållanden. Ofta lägger en nådig natur själf ett sådant material i uppfostrarens hand, i det den anförtror åt hans vård ett barnasinne, fast i sig själft genom den inneboende viljekraften. Det är ingen lätt uppgift som förelägges honom, men i stället en dess tacksammare. Bredvid hans egen spirar käckt en liten själfmedveten barnavilja, som visserligen på grund af det outvecklade förståndet och medfödda anlag kan vara egensinnig och missriktad-, men som dock under en klok — • mild på samma gång som fast — ledning så småningom kan böjas till rätta och, hvad viktigast är, genom sin kraft kan förblifva därvid. Det viljestarka barnet har icke ett sinne af » vax, » utan snarare ett af sten. Man skrifver icke dit några lärdomar lekande och lätt, man mejslar in dem långsamt och med svårighet, men till gengäld låta de sig ej heller plånas bort, utan bevaras för lifvet. A andra sidan händer det än oftare, att barnet af naturen har ett sinne, som på grund af bristande eller svag vilja är alltför vekt och löst för att en stark karaktär däraf skulle kunna bildas. Det blir då uppfostrarens åliggande att omdana det mindre goda material, som anförtrotts åt honom, och gifva det erforderlig fasthet. I stället för att låta barnets vilja ligga nere och genom overksamhet förtvina måste han låta den utvecklas och stärkas genom ett träget bruk. Barnet bör vänjas vid icke att ständigt gå i ledband, kommenderas, skyddas och hållas under armarne, men att själft bestämma öfver sig, lita på sin egen förmåga, reda sig på egen hand och vara ansvarigt fri i sina handlingar. Endast på så vis kan det blifva förtroget med och mäktigt att uppfylla de plikter, hvilka skola åligga det som vuxen människa. Liksom det är svårare att fullgöra ett åliggande än att försumma det, så är det också långt mödosammare för uppfostraren att ansa och vårda viljekraften hos de små än att alldeles lemna den ur räkningen och antingen låta den dö eller växa vildt och oregerligt.
Kronprinsen förklarat sig vilja ge på hvarje sådant erbjudet ytterligare anslag i och för Regentskapet, så finner jag icke dessa på något sätt föranleda till någon ändring i min öfvertygelse, i hvilken jag således nu måste fortfara. Hr Brakel, Mauritz Gust.: Ingen kan mer än jag finna Hr Stjernsvärds motion opåkallad, och jag tror äfven att den med rätta väckt förvåning inom representationen. Det förefaller mig helt naturligt och öfverensstämmande med parlamentariskt bruk att Chefen för FiriansDepart. å Regentens vägnar tillkännagifvit Ordf:den i StatsUtsk, att Iiegenten icke önskade ifrågavtde förhöjning i apanaget, och i följd af nämnde tillkännagifvande är det äfven ganska naturligt att StatsUtsk. undanskjuta Hr Stjernsvärds motion ; till dess andra mera angelägna ärenden blifvit afgjord». Men StatsUtsk. eller rättare sagdt dess Ordf:de har gått längre, då han Den 20 Februari. här förklarat StatsUtsk. hafva för afsigt att icke handlägga motionen. Jag får då bedja Eder, mine Hrr, påminna Eder den skrifvelse sorn Chefen för FinansDepart. till StatsUtsk:s Ordfide aflåtit. Deri står ultrvckt den önskan »att Hr Stjernsvärds motion icke måtte föranleda till någon R. Sl:rs ålgård;') men ingalunda att densamma ej må föranleda till någon Stals Ulslt:S ålgård. Motionen är väckt på detta ruin; den är remitterad till ett (Jtsk., som utgör en delegation af RiksStrn, hvilken blott inför dessa och icke för någon annan är ansvarig för sina åtgärder; derföre är det min fulla öfvertygelse att StatsUtsk. åligger såsom en skyldighet att behandla hvilken motion som heldst, den der remitteras från Stånden, så vida icke Utsk. finner motionen ej öfverensstämmande med dess vanliga göromål, i hvilken händelse det eger rättighet att inom 8 dagar densamma till R. St:r återställa, med förklarande att den icke hörer till dess befattning.
Och man kan icke underlåta att i fantasien utmåla en tid, då denna maskin spelar en stor rol-, då man har sitt rum upplyst medelst en accumulator, då man köper elektricitet som lyse, lemnar in den begagnade accumulatorn i en ' kryddbod och erhåller en laddad, på samma sätt som man nu lemnar in tombuteljer, då man köper öl. Man tänker sig en tid, då denna drifkraft är så billig, att man använder den vid många fall, der man nu använder handkraft så vid symaskiner, manglar o. d., då man i stället för att sitta och svettas vid årorna, har en liten accumulator, som med tillhjelp af en elektrisk motor drifver en liten propell i bå-tens akter. Kanske skall man genom användande af accumu-latorn kunna gifva de stackars dragdjuren permission för alltid, och åka omkring pä gatorna i vagnar, som framdrif-vas af en accumulator, som ligger i baksätet. Hvem vet! Kanske man en gång lärt sig att magasinera så stort kraftbelopp inom en så liten rymd, att det kunde löna sig att tillvarataga krafttillgångarna i våra norrländska vattenfall, hvarigenom landet finge en helt ny inkomstkälla. Tänk om vi en dag kunde exportera kraften i våra vattenfall öfver hela Europa och » öfversvämma Europa med billig kraft, så att skyddstull måste läggas derpå » .Ännu en törnekrans åt den hundraåriga. Flätad af henne sjelf. Det torde ingalunda vara för djerft att påstå, att, dä den Svenska Akademien för hundra år sedan af dess stiftare erhöll det ansvarsfulla och maktpåliggande uppdraget att utarbeta en ordbok öfver det svenska språket, den verkliga innebörden af denna uppgift icke var eller ens kunde vara till fullo insedd och behörigen uppskattad. Språkvetenskapen lâg dä ännu i sin linda. De germaniska tungomålen och ej minst vårt modersmål saknade en sjelfständig — d. ä. från renaissancelatinismen frigjord — historisk och rationel, vetenskaplig bearbetning. De äldre språkkällorna voro ännu föga kända, än mindre kritiskt genomforskade och rätt begagnade.
Jag ville visserligen icke vara envis med mitt förslag, men då jag nu hört att mina åsigter delats af flere talare och dessutom har anledning tro att detsamma blifvit framstäldt i två andra Stånd, så måste jag vidblifva detsamma och fortfarande anhålla om propos. på bifall. Hr De Maré: Med föregående ärade talare instämmer jag deruti, att 2:ne lagligen utlysta sammankomsters beslut är öfverflödigt, och kan verka skadligt genom allt för lång tidsutdrägt, men jag kan icke förena mig uti Gr. Sparres förslag, att det skulle vara för beslut tillräckligt, att hypotheksbankens direktion, utan allmän sammankomst, blott tillkallade det ena ombudet från hvarje hypoteksförening, med hvilket Direktionen har att rådgöra, när den så finner för godt. Då frågor om låns utgifvande annorledes än i kontanta penningar, eller mot högre ränta än den förut faststälda, eller mot kapitalrabatt äro de aldra vigtigaste för närvarande och kommande tid, som jag kan tänka mig såsom föremål för hypotheks-bankens delegares beslut — och då dessa icke kunna något afgöra och besluta annorlunda än vid allmän sammankomst i hypoteksbanken, genom för hvarje år utsedde, hypotheksföreningarnes 3:ne fullmäktige, — så tillåter jag mig föreslå följande förändring af sista meningen: »Dock må ej utan föregånget beslut af hypotheksbankens delegare vid en lagligen utlyst ordinarie eller extra bolagsstämma, samt 470 Deu 26 Maj f. m. K. M:ts dertill lemnade bifall, lån till hypoteksförening annorledes än i kontanta penningar, eller mot högre ränta än fem för hundra om året, samt ej heller med kapitalrabatt kunna utlemnas»; och anhåller jag vördsamt om en sådan propos. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels af Gr. Sparre bifall till mom:t med den förändring, att den sednare meningen skulle lyda sålunda: »Dock må ej, utan förutgången rådplägning med hypotheksföreningarnes ombud, såsom i 18 § om vigtigare ärenden sägs, samt K.
Att Göstas antagande till lilla Fideikommissariens lekkamrat varit den enda sak, hvari Grefve Ringschöld brytt sig om att hafva en annan vilja än Grefvinnans, och Grefvinnan vårdat sig att rakt motsäga sin man, ville man äfven veta, men det hör lika litet hit, som vissa hviskningar om en Fröken Adele Ringschöld, (syster till Grefven), hvars död man ingalunda misströstade om att få att träffa in på den förmodade tiden för Göstas födelse Hvarifrån Gösta än ledde sitt ursprung – antingen han, på ögon och blick när, frappant liknade Grefve Ringschölds Syster, eller icke, så blef han icke bekant under annat namn än Gösta, som skulle vara lilla Grefvens lekkamrat, och i sjelfva verket var den mest intagande gosse man ville se. Bredvid honom försvann Alfred helt och hållet. Af ett dunkelt medvetande härom, var det kanske att Alfreds Moder ogerna såg begge gossarne tillsammans, och Gösta, äfven ensam, så litet som möjligt. Säkert är åtminstone att Gösta icke lefvat många dagar i Grefvinnans hus, innan han visste att Alfreds Mamma icke ville vara hans också, samt utan knot eller bitterhet underkastat sig hennes vilja Detta förklarades väl sedan vara tecken till ett sturskt, känslolöst sinne, men så kunde endast Grefvinnan, som aldrig ville se på Gösta, och hennes smickrare säga. Såg man på Gösta, råkade man ut för en enda blick ur hans härliga, dunkelblå ögon, kunde man ej säga så mer – men Grefvinnan utsatte sig aldrig för den faran! Icke långt efter Göstas inträde i Ringschöldska huset, der han ingen Moder fick, dröjde det, innan han äfvenledes visste, att Alfreds Pappa, som var så beskedlig, icke kunde också vara hans. (Alfreds Pappa kunde egentligen och i förtroende sagdt, icke vara någonting.) Äfven från det hållet måste Gösta draga sig tillbaka. Till Alfred sjelf var icke värdt komma med ett hjerta och dess dunkla, ”jättelika fordringar.”
För enkel bränvinsbränningsredskap utan mäskvärmare af högst 20 kannors rymd, kokrummet inberäknadt, som ar så beskaffad, att pannans höjd, beräknad å lägsta stället, är minst Adelar af dess diameter, hattens rymd, inberäknadt löst eller fastsittande ångrör, utgör högst Vaidel af pannans, samt att ingen annan afkylningsrcdskap dertill användes än pipor och som i öfrigt afviker från föreskriften i 7 § mom. i, fastställes nedanstående tariff för pannerymdsafgift. Utlåtande, IS:o 2. § 29. Att afgiften bestämmes till 2 rst. för hvarje kanna af mäskekarets rymd. § 33. Att efter orden: »uppgifne på mäskekaren», må införas följande tillägg: »eller i det kar, som skall inmäskas.» § 40 mom. 4. Att detta mom. må sluta vid ordet: »bränvinsbränning» och att tillägget, som börjar med orden: »hvaraf följer» måtte, såsom öfverflödigt, uteslutas. § 55. Att näst efter orden: »om mäskvärmare begagnas eller icke» må inflyta, äfvensom i fråga om redskap af 20 kannors rymd och derunder, huruvida redskapens uppgifna form är af den beskaffenhet att den lägre beskattningstariff, som i 12 § finnes fastställd, skall å densamma tillämpas. § 59. Att, i afseende på straffbestämmelsen för oloflig bränvinstillverkning, icke nog tydligt blifvit uttryckt att underslef med mäskekar, jästtinor med flera stämpling underkastade käril, i ett fabriks-bränneri är underkastadt samma ansvärspåföljd, som underslef med bränvinspanna i l:sta klassens brännerier. Af herr Berg von Linde: §71. Att denna § skulle erhålla följande förändrade redaktion: »När åtal sker för brott mot denna författning, skall mannen ansvara för hustruns åtgärd, såsom vore den af honom begången, änskönt förebäras skulle att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit.
Min natur var alltför ren, mitt konstnärskap alltför sublimt för att besudlas deraf. Jag undgick alla dessa lockelser och kastade mig som en snöhvit, jagad dufva i den trogna mr Kutts’ armar, hvars ständigt brinnande offerlåga jag på detta sätt belönade. Han blef min make. Jag vill, som sagdt är, vara kort, och jag säger derför endast, att följden af denna minnesvärda och heliga förbindelse blef min dotter Esmeraldas födelse och hennes lilla bror Jonathans, hvilken sistnämda rycktes ur min famn af en elakartad messling, som det året på det grymmaste grasserade ibland småbarnen i Pimbliko. Då man är konstnär, så behöfver man en beständig öfning, ett införlifvande med sin talent, som ingenting får afbryta; jag kan också med stolthet säga, att hvarje minut af min tid i hemmet egnades deråt, och då jag räckte mr Kutts min hand, var det äfven derför, att jag under mina dansöfningar vant mig vid hans basun. Basun är ett ofantligt vackert instrument, när det trakteras väl, men mr Kutts var af ett mycket melankoliskt sinnelag, och han hade derför en böjelse att tuta så högtidligt, som om elden varit lös och han stått i ett kyrktorn. Allt ifrån den stund vi blefvo gifta, tilltog denna smak, och det var mig slutligen nästan omöjligt att påskynda hans tempo eller få aplomb i hans instrument, och hvar och en kan förstå, att detta är nödvändigt för ett fruntimmer i min ställning. Jag fick ofta stanna flera minuter med benet upplyft i vädret, innan hans takt var slut, eller också underkasta mig att dansa oberoende af hans musik. Detta var en ledsam disharmoni oss imellan. Jag tillstår uppriktigt, ty jag vill ingenting dölja, att jag gjorde allt, för att påskynda honom; det har ofta sedermera afpressat mig djupa suckar vid hans urna, ty denna ansträngning påskyndade hans död, hans bröst var redan förut angripet, ty basun är ett instrument, som är förskräckligt tungt, och som skördat många offer. Han dog, och jag var nu enka vid tjugotre år.
Detta är således den andra synpunkten. frän hvilken den framställda voterings-propositionen lärer böra förkastas, emedan om votering emellan 100,000 R:dr och 200,000 R:dr kan ega rum, sådan votering åtminstone måste företagas skiljd ifrån frågan om 70,000 Kalr. Men härtill komma andra förhållanden, som ådagalägga obelbgenheten för Utskottet att söka genom voterings-propositionef bringa frågan till afgörande och som tillika bevisa den lösliga behandling, denna vigtiga fråga varit underkastad Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 33. 7 från Utskottets sida. Såsom bekant är. irinehöllo Utskottets så väl första som andra Betänkande i skjutsfrågan en mängd punkter, hvilka till Riks-Ständens godkännande framställdes. Enär nu öfver dessa punkter olika beslut inom de särskilda Riks-Stånden blifvit fattade, måste det åligga Utskottet att för dessa beslut redogöra och att för hvarje punkt tillkännagifva resultatet, på det att Riksens Ständer måtte vinna kännedom om ärendets ställning, då det andra gången från ltiksStänden till Utskottet återkommit. När sådant icke skett, har jag, såsom enskild medlem af Utskottet ansett mig „böra inlåta mig i dylik redogörelse och en del deraf är i det föregående fullgjord. Återstår likväl att redogöra för hufvudfrågan, nemligen, huruvida en votering kan ifrågakomma emellan Adelns och Bonde-Ståndets beslutade 200,000 R:dr ä ena, sidan och Preste-Ståndets 100,000 R:dr å den andra. Hvad hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat?
Borgare-Ståndet bär återremitterat dessa punkter, sedan dervid blifvit anmärkt, dels att artikeln Hudar och Skinn redan förut blifvit återremitterad, och att enahanda åtgärd derföre vore nödig med den nu ifrågavarande, och dels att rubriken ”karduanssamt färgade och tryckta skinn” numera icke vöre lämplig, då säkerligen ingen förstode hvad med karduanssamt färgade och tryckta skinn menades, hvadan den borde utbytas mot den af ”saffian och maroquinsskinn” samt derå bibehållas de för rubriken i dess närvarande lydelse nu gällande värdesoch tullbestämmelser. De öfriga tre Riks-Stånden hafva definitivt afgjort berörde rubriker sålunda, att Ridderskapet och Adeln bibehållit gällande taxas bestämmelser samt Presteoch Bonde-Stånden antagit Utskottets förslag. Utskottet, som vidblifvit sitt förra tillstyrkande i afseende å artikeln Hudar och Skinn, anser hvad sålunda blifvit anfördt icke böra föranleda Utskottet att i vidsträcktare måtto frånträda sina iförra hemställanden rörande denna artikel, än att föreslå, att rubriken '”karduanssamt färgade eller tryckta skinn” må, såsom mindre lämplig, utbytas mot en så lydande: ””Saffian »och imaroquins-skinn.” Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:0 26. Papparbeten. Utskottet hade för papparbeten föreslagit förhöjning i nuvarande införsels-afgifter, nemligen å de ”olackerade” från 12 till 16, och å de ”lackerade” från 18 till 24 sk. skålpundet. Denna artikel är återremitterad från Preste-Ståndet, sedan i afseende derå åberopats hvad, som förut blifvit anfördt om den derförinnan återremitterade artikeln ”Lackerade arbeten ej specificerade. ” Ridderskapet och Adeln har för Papparbeten bibehållit gällande taxas bestämmelser men Borgareoch Bonde-Stånden deremot bifallit Utskottets förslag; i öfverenstä 111 melse med hvilka två sistnämnde Stånds beslut
Jag anser derföre StatsUtskottet hafva öfverskridit Grundlagarnes föreskrift, då detsamma tillåtit sig en tolkning af RiksdagsOrdningens 68§., uti hvilken Grundlags-öfverträdelse man dessutom återfinner samma Utskotts vid denna Riksdag så ofta ådagalagde sytftning till åtgärder, stridande mot Svenska folkets frioch rättigheter, samt mot Rikets Ständers bestämmelse såsom controllerande myndighet öfver Statsförvaltningens gång. Den tid skall utan tvifvel komma, då man mera än nu känner förtrytelse öfver hvad sålunda blifvit förbcredt och Den i5 Januari i f. m. beslutadt. Må derföre Rikets Ständer icke gifva en ytterligare anledning till efterkommandes rättvisa förebråelser, genom begifvande till deras StatsUtskotts i förevarande Utlåtande ådagalagde grundsatser, som frånkänna Rikets Ständer deras af Grundlagar ne obegränsade rättighet att granska StalsVerkets tillstånd, styrelse ocb förvaltning. Då jag hufvudsakeligen instämmer i de Reservationer mot Utskottets Utlåtande, som afgifvits af Grefve von Schwerin och Herr von Hartmansdorff, samt på grund delaf yrkar återremiss af detsamma, anhåller jag, att Utskottet täckes inkomma till Stånden med ett motiveradt afstyrkande till det Kongl. InstructionsFörslaget, men att, i anledning af det mellan Statsmakterne för närvarande yppade missförstånd rörande utsträckning elier inskränkning af Revisorernas skyldigheter ocb rättigheter, såsom de uti 1812 års Instruction blifvit angifne, samt till undanrödjande af den oformlighet, att samma Instruction föreskrifver iakttagelser för de förvaltande Verkens och Statens Embetsman , Utskottet måtte uppgöra förslag till en annan Instruction för Revisorernas granskning af Statsverket, uti hvilken Instruction endast 68 §. Riksdagsordningen lägges till grund för Revisorernes rättighet och pligt att öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, utsträckt till alla de förvaltande Statens Embetsverk, som redovisa Statens medel och Statens allmänna i58 Den i5 Jn nu ar ii f. m.