Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en person säger, att han ernar bränna bränvin under Åtta månader, med den och den redskapen, till det och det beloppet, hvilket allt lian förbehåller sig att framdeles vidare uppgifva, och sedermera hans Grannar eller af Socknen valde Gode Män, som känna förhållandet, vid HäradsRätten förklara, om uppgiften är rigtig eller ej, synes mig någon svårighet vid verkställigheten af detta förslag icke möta, utan förhållandet blifva ungefärligen sådant, som jag var i tillfälle att se i Norrige, åren 1816, 1817 och 1818, då de så kallade Liknings-Domstolarne bestämde, huru mycket enhvar skulle betala uti det så kallade tvungne til/skudet till Banken. Detta skedde visserligen på ett och annat ställe ojemnt och mindre rätt; men i det hela ganska bra och rättvist; och det bevisar, io8 Den 4 Junii f. m. att den föreslagna beskattningen å bränvinstillvcrkningen äfven kan verkställas, om man ej, pä vanligt sätt, vill controllera allt på styfvern eller kannan, utan blott afse liufyudsaken. Jag tror, att detta beskattningssätt skulle vara det ändamålsenligaste, så att enhvar skattade i proportion efter tillverkningen. Om denna norm följes, uppkommer det förhållande, att den, som med minsta tid och kostnad kunde tillverka det mesta bran vinet, erhåller vinsten af förbättrade apparater; att Statsverket får ökade inkomster; och att man ej mera bygger på godtyckliga och falska principer. — Prosten Nordin yrkar förbud mot afsalu af bränvin i rörliga krogar, såsom Vagnar och Fordon, hälst man ej kan controllera att icke mindre än En kanna på sådant sätt säljes, då sistnämnde quanlitet är till försäljning tillåten och uppmätningen, oftast verkställd med stop eller qvarter, hindrar ali controll. Denna åsigt anser jag vigtig, och Utskotten böra föreslå något medel till förekommande af sådane skadliga missbruk. Det bästa torde vara, att icke någon, som ej är privilegierad bränvins-utminuterare, tillätes sälja mindre än En Ankare bränvin, och att bränvin, som land vägen transporteras, skall vara destinerad t till viss ort och man, hvilket lätt kan iakttagas, åtminstone vid större bränvinstransporter.
Staten beredas att närmare granska förvaltningen från den tidpunkt, då den årliga ersättningen af bolagets vinst borde vidtaga, onekligen förutsatte afsigten att åt framtida serskildt förordnande af Kongl. Maj:t öfverlemna hvad härutinnan kunde behöfva stadgas. Efter inhemtande af hvad sålunda förekommit, och då otvifvelaktigt är, att på det af Kammar-rätten föreslagna sätt, en af bolaget oberoende och följaktligen för Staten mera betryggande granskning öfver bolagets förvaltning lärer kunna utöfvas, hafva Rikets Ständer, med anledning af den hos Rikets Ständer gjorda framställningen, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t måtte täckas, för bevakande af Statens rätt i afseende å revisionen af nya Trollhättekanalbolags räkenskaper, styrelse och förvaltning, vidtaga de åtgärder, hvilka må synas lämpliga, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kammar-rätten den 15 sistlidne Juni i underdånighet föreslagit. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 November 1863. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 3 Dec.. 1 863. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdtlniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Ma.jds nådiga Proposition angående Krigs-kollegii ombildning till en Armée-förvaltning. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188 och Mern. N:o 219 samt Först. StatsUtsk:s Mern. N:o 236.) S. A. K. Uti en till Rikets Ständer den 21 sistlidne April aflåten nådig Proposition har E. K. Maj:t behagat meddela att, sedan Rikets Ständer uti underdånig Skrif - ExpeditionsUtskottets Forsing till underdi, Skrifvelse, N:o 191. 3 velse den 25 April 1857 anhållit, det E. K.
Af kommitterades omförmälda underdåniga betänkande, jemte dervid fogade sammanträdesprotokoll, har Kongl. Majit hufvudsakligen inhemtat: att under de äldsta tiderna Konungarne sjelfva för egen eller statens räkning med bergsmännen deltagit i grufvebrytningen med tillhörande arbeten och kostnader, hvarmed fortfarits till Konung Gustaf II Adolfs tid, då detta Konungarnes deltagande i grufvearbetena eller det så kallade kronobruket upphörde; att emedlertid kronans betydligaste inkomst under en längre tidsrymd bestått i kopparhandeln, som kronan från år 1578 uteslutande för vissa tider tillerkände sig, och hvilken rättighet ömsom eftergafs och återkallades, men slutligen öfverlemnades till det så kallade koppar-kompagniet, efter hvars upphörande år 1638 kronan, oberäknad några skeppund så kallad slrömsafrad, donerad till Fahlu stad, samt den vanliga bevillningen, icke af kopparverket uppburit annan afkomst, än dels afraden, hvilken, från början fastställd till ett skeppund för hvar och en af de 1200 fjerdeparter, hvari grufvan är indelad, likväl under tidens lopp mäst nedsättas först med en fjerdedel, eller till 900 skeppund, och sedermera till hälften af sistnämnde belopp, samt slutligen år 1721 helt och hållet eftergifvas, dels tionden, som bergslaget, för rättigheten att få försälja kopparen till hvem som helst, år 1638 åtog sig att utgöra med hvart 4:de skeppund af tillverkningen, men hvilken afgift sedermera minskats, år 1770 till hvart 8:de och år 1805 till hvart 10 skeppund, hvarmed den ännu utgår; att, till befordrande af kopparhandteringens fortkomst och framtida bestånd, särskilda förmåner och privilegier tid efter annan blifvit bergslaget beviljade, af hvilka en del indragits genom Kongl. Resolutionen den 5 Mars 1805, men åtskilliga ännu återstå, bland hvilka sednare rättigheten att in natura uppbära kronans så väl indelde, som oiudelde räntekol, äfvensom qvarntullseller mantalskalen i de intill kopparverket närmast belägna socknar, kan anses för den betydligaste; att skatteallmogens i Dalorten skyldighet att förse kopparverket med kol och ved icke blott är forngammal, utan synnerligen härleder sig från den tid, då Konungarne sjelfve började deltaga uti köp - Kongl. Maj:ts Nåd.
Rättighet till flottning medgifves i alla vattendrag, med undantag af dem, som från den punkt der flottning börjats, helt och hållet egas af 366 Motioner hos Ridderskapet och Adeln IHG2, N:o 142. en person eller ett bolag, utan annan ersättning än för tillfälliga skador genom tramp, upplag eller uppdämning å kringliggande egor, men inskränkes för de vattendrag uti hvilka flottning ej förut skett äfven vid lågt vatten, till de sex månader af året då vattenmängden är störst, hvilken tid särskilt för hvarje vattendrag af Härads-rätt bestämmes. 5:o. Då i fråga om ändring eller uppdämning af, eller byggnader uti, eller inledning till eller afledning från vattendrag, olika jord-, vattenverks och fiskens eller trafikerandes intressen komma i strid emot hvarandra, medgifves efter den pröfning och på det sätt Kongl. Förordningen af den 20 Januari 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har ett vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som har mindre vigtiga intressen, efter värdering med SO procents förhöjning derutöfver. Motiverna för denna motion äro närmare utvecklade uti en motion, som jag i samma syftning afgaf vid 1856 års riksdag, hvarföre jag dermed nu ej behöfver upptaga Ridderskapet och Adelns tid, utan anhåller om remiss häraf till Ekonomi utskottet. Stockholm den 28 November 1862. L. M. Nordenfelt. Af Herr Af Hollner, Gustaf Wilhelin, angående berättigande för embetsoch tjenstemän vid Mditie-stalen ali uppbära reseoch traktamcnts-ersättningar vid åtskilliga förrättningar.
Förhållandet emellan Kyrka och Stat är lill sin idé ett sådant, att hvar och en af dessa för menniskans utbildning nödvändiga inrättningar icke bör stå öfver eller under, än mindre utom, utan i egentligaste mening inom den andra, så nemi., alt kyrkan i sin yttre verksamhet skyddad af Staten, sjelf skyddar dennas inre, högsta lif: Villigt erkännande, att den förening emellan Svenska Kyrkan och Svenska Staten, som uttryckes i 1686 års kyrkolag i sina grunddrag oell syften uttalar ofvannämnde sats, kan man dock ej förbise, att ju i flere af dess stadganden röjer sig ett visst sträfvande att med den verldsliga magtens botande, stränga hand, dels inom kyrkans sköte qvarhålla, dels icke blott derutur, utan ock ifrån samhället utstöta olika tänkande, troende, bedjande, och såmedelst genom verldsliga skrämskott söka bevara den enhet, hvilken, om den skall vara något annat än en antagen mask, endast är eu frukt af högre, fridfulla magters inverkan. Kyrkan, äger visserligen, i likhet med hvarje annat, äfven det mest verdsliga samfund, en obestridlig rätt att ifrån sig skilja en medlem, som ej erkänner dess bud och lagar: men att till en sådan andlig förvisning äfven lägga en borgerlig, eller ock annan straffart, är icke blott en omildhet emot den enskilde, hvilken sålunda utan alt lia begått borgerligt brott får lida borgerligt straff, utan ock, hvad mera är, en skärande motsats till sjelfva begreppet af kyrka, såsom en andelig, med andliga medel verkande makt. 1686 års kyrkolag bestämmer i 1 kap. 2 § landsförvisningsstraffet jemte förlust af arfsoch medborgsrätt, icke blott för affall ifrån den rena Evangeliska läran, utan och för ”nptänkandet och utspridandet” af meningar, som strida'mot denna lära. Här stadgas sålunda samma straff för ganska olika qvalificerade brott. Hvad ”uptänkandet” vidkommer lärer väl detta vara och förblifva oåtkomligt för åklagaremagten och till följd deraf äfven för domarmagten. Villomeningars utspridande Ater kan vara af mycket olika art i afsigt, form och verkan.
Jag har också blott begärt ordet, då jag är berättigad alt yttra mig öfver allt hvad som lagligen eller icke lagligen på detta rum sig tilldrager, för att aflägga min reservation emot Hr Landtm:s förklarande, att han icke kan framställa proposm. Resultatet af en sådan åtgärd kan icke blifva något annat, än alt sedan, efter en återremiss, som Hr Landtm, sjelf skulle besluta , Utsk. haft tillfälle alt närmare begrunda saken och dervid troligen skulle förklara, att Utsk. vidblef sin mening och ytterligare gjorde sin framställning; så skulle man nödgas erkänna, att Const.Utsk. är en högre auctorilet, oell att Hr Landtm, icke vidare kunde göra en sådan vägran; hvarom icke, så skulle en sådan vägran, efter mitt förstånd, helt och lia I le t omintetgöra de begrepp, som hittills måst göra sig gällande om den hierarchi, sorn i grundlagsfrågor är stadgad. Gr. Frölich: Jag anser mig kanske ytterligare böra förklara orsaken, hvarföre jag sökt att genom mitt förra yttrande förekomma en sådan sammanblandning af propos:r, som ägt ruin vid ett föreg:de tillfälle. Orsaken är nemi. att dä, såsom nu blifvit upplyst, 2tne Stånds Talmän ansett sig kunna framställa ifrågavar. propos. ; och det icke fordras mer än ett Stånds biträde till samma beslut, som dessa Stånd fattat, för att ifrågavar. und. skrifvelse till K.
Huru Herrar Fullmägtiges förhällande, under denna sednare synpunkt betraktad, bör anses, synes mig, ehuru ogärna, jag säger det, pätaqligare än jag skulle önska. Betraktas det äter under den förra synpunkten, sä kan jag ej annat finna, an ait Fullmägtige olofiigen litat pä slumpens bistånd, dä de ansett säkre såsom bekommit Silfwer, utländska Contoirs-Obligationer, hwilkas säkerhet likwäl ofta mäste bero af händelser, dem ej den klokaste kan förutse; och en förbindeese att prestera Piastrar, hwilkas införande i Riket till behörig nd, kunde af haf och stormar till intet göras; att Full» mägtige salunda öfwerskridit försigkigheter, da de för händelfernes inflytelse blottställd ett werk, hwars Credit beror af de redbarheter det har, ej af dem som san Den i4 Nowember 4? sannolikt kunna förwämas. Jag finner mig således om u i den obehageligaste belägenheren, akt sedan jag först nödgats ogilla Herrar Fullmägtiges förhållande såsom icke behörigt, äfwen nödgas ogilla der såsom saknande klokhet; och jag för min del öfwerlenmar, med anledning af Högloft. Ridderstapets och Adelns Prococolls Urdrag af den n Junii 1820 till nästkommande Herrar Rewisorer, som närmare kunna pröfwa söljderne af detta förhållande, att dömma hwad härwid lagligen bör tillgöras. Sluteligen hemställer jag, huruwida en Ledamot ibland Banco-Fullmägiige, kan as de öfrige wagras att bilägga sin särffildte ranka i ämnen, hwaröfwcr de ej ansett sig ffelfwa vbs»fogade att afgifwa sitt ytrande. Uti Fullmagtiges Prorocoll finnes ett exempel af sädan beskaffenhet. De stäk till ett slikt wägrande hwilka deruti finnas wara gifne äro i-o
Då genom Universitets-bibliothekets i Lund ständigt växande samlingar, Bibliolhekariens göromål blifvit så förökade, att lian åt dem måste odeladt egna sin tid, och i följd deraf nu icke kan, såsom förr egt rum, tillika innehafva annan tjenst, hafva Rikets Ständer, med hänsigt derjemte lill ifrågavarande befattnings vigt och de egenskaper, sorn dess innehafvare måste besitta, funnit sig böra, på sätt E. K. M:t i nåder föreslagit, till lönefyllnad at Bibliothekarie!) vid universitetet i Lund, anvisa ett årligt belopp af 800 R:dr. 12:o. I afseende på väckt fråga hos Rikets Ständer om lönefyllnad för en del Professorer vid rikets universiteter, har i betraktande förekommit, huruledes en universitetslärare, då han erhållit en lärostol i sin vetenskap, hunnit spetsen af sin bana, enär inom den icke finnes någon högre grad, hvartill befordran kan vinnas. Att denna högsta lärareplats, som vanligen icke uppnäs utan stora ansträngningar och uppoffringar, samt först vid en mera framskriden ålder, bör lemna sin innehafvare tillräcklig och anständig bergning, lärer icke kunna bestridas, utan åsidosättande af billighetens fordran och vetenskapens sannskyldiga interesse. Med erkännande häraf hafva Rikets Ständer jemväl sökt, i mån af statens tillgångar, afhjelpa de mest framstående behofven, och i sådant hänseende vid 1840 och 1841 årens riksdag anvisat medel, hvarigenom de 6 äldste professorerne i de verldsiiga fakulteterna undfått en löneförbättring af 300 R:dr hvardera; hvarefter vid 1844 och 1845 arens riksdag ytterligare beviljats ett anslag af 3,000 R:dr till likartad löneförhöjning åt 10 professorer i nämnde fakulteter vid universitetet i Upsala. För att bereda Lunds akademi en lika förmån äskade E. K. M:t af Rikets sist församlade
— N:o 14. angående för höjd t arfvode åt föreståndaren för Tryc keriafdelningen af Utskottets cancelli. X. B. 586. A. 596. — N:o 15. angående acceptering efter riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihangel till UiksStåndens protocoll. X. B. 687. A. 68S. F. Fabrikanter, om rättighet för, att, genom utbjudande i husen, afyttra deras tillverkningar, lil. B. 179. A. 397. Fahlu bergslag, angående reprcsentalionsrätligheten för. Se Riks dagsordningen. Fahlu högre lärdomsskola, om tillsättande af en andre apologist derstädes. VI. B. 2S0. A. 604. VII. E. 335. Fahlu stad, om nedsättning i båtsmansroleringen för. Se Båts mansrotering. — om nedsättning i beloppet af summa appellabilis vid Rådstufvurätten derstädes. Se Summa appellabilis. Falkenberg, f. d. Riddarhusfiscalen, angående gratificalion åt. Se Gratification. Falkenberg, om öfverlåtelse till, af den Kronan tillhöriga tullbro öfver Ethraslrömmen. IV. B. 35. A. 109. Farkoster, mindre, om rättighet för dem alt vid Blockhusudden erlägga hamnumgälder. Se Blockhusudden. — om befrielse från båkafgifter för alla ifrån orter, som ligga innanföre båkar, ankommande. Se Båkafgifter. Fartyg för trädvarulransport från de norra länen, om utrustande af. Se Understöd. — utländska, om bestyrkande af deras nationalitet. IV. B. 235. A. 340. V. E. 47. ■— Svenskt handels-, rörande befäl å. Se Befäl. — Svenska, om upphörande af eller lindring uti de af dem erlagda consuladafgifter. Se Consuladafgifter. — Finska och Åländska, angående deras användande till inrikes transport af trävaror och tjära. Se Finska och Åländska fartyg.
Domstolarne nämnde förteckningar, samt det allmänna stadgande istället meddelas, att hvar och en, som anmäler sig till erhållande af lagfart å Fastighet , borde vara pligtig, att vid sin ansökning foga vederbörligt bevis, angående de inteckningar, hvarmed fastigheten kunde vara besvärad; varande, efter Motionairens tanka, destomindre någon betänklighet vid att stadga ett sådant åliggande, som hvar och en ordentlig köpare ändock alltid iakttoge den försigtigheten, att förse sig med intecknings-bevis, samt stadgandet skulle medföra den väsendtliga fördel, att den enfaldige och lättrogne blefve satt i nödvändighet att efterse och bevaka sin rätt, till undgående af betalningsskyldighet för okände, i fastigheten intecknade fordringar, och kunde, om man så ville, lösen för inteckningsbevis i stället något nedsättas. Utskottet anser förra delen af Motionairens förslag, eller den hvilken egenteligen angår Rikets Ständers Bank, böra af Lag-Utskottet i förening med Banco-Utskottet behandlas, och uppskjuter således emedlertid att deröfver sig yttra; men beträffande förslagets senare del; så, enär det af Motionairen åsyftade ändamål, att befria ofvanberörde Verk och Inrättningar från skyldigheten att afgifva de årliga förteckningarne öfver deras fasta panter, samt Domare från den nu lönlösa mödan med undersökning vid lagfarter om Bankens samt nämnde Verks och Inrättningars möjligen egande intecknings-rätt, icke kan utgöra tillräckligt skäl att ålägga allmänheten, och således äfven de köpare, hvilkas fastigheter icke häfta för lån af den beskaffenhet hvarom fråga är, att, till upplysning' derom, utlösa och förete gravationsbevis, hvilken kostnad vid smärre egendomsköp skulle blifva nog betungande; samt det ej heller kan vara rigtigt, att, af förment omtanka för köparens säkerhet, stadga en Lag, som skulle tvinga honom att gå längre i försigtighet än han sjelf funne nödigt, och utöfver hvad behofvet i vissa fall påkallade; tror Utskottet sig böra vördsamt hemställa , att hvad Motionairen föreslagit, angående lagfart sökandes skyldighet att förete gravationsbevis; icke måtte bifallas.
Hr Sandströmer har nemi. sagt, att sedan de båda Statsmagterne beslutat att underkasta dessa hemman ordinarie rotering, så får man föga sig efter de båda Statsmagternas beslut; men, i Skattejemnknings-komitéens Betänk, af år 1847, således före båda Statsmagternas fattade beslut rör:de Halländska hemmanens rotering, hvilket egde rum vid 1849 års Riksdag, — yttrade samma komité, pag. 9, ”att skillnad bör göras emellan befrielse ifrån skattebidrag till Staten, hvartill rustning och rotering jemväl äro att hänföra, samt de öfriga förmåner, som egendomar af privilegierad natur tillgodonjuta”. I förra hänseendet, eller hvad angår befrielse från rotering räknar komitéen det ypperliga frälset eller rå och rör och insockne frälsehemman, till den jord, sorn enl. komitéens förmenande är ifrån rotering befriad, men utsockne frälsehemmanen anser komitéen tillhöra den jordnatur, som är befriad ifrån halfva mantals-räntan eller så kallade termins-penningar och salpeterskatt, men icke ifrån rotering. Jag skulle således tro att när Hr Sandströmer, Ordförande och själen uti nämnde komité år 1847 hyste den åsigten att dessa hemman borde vara underkastade ordinarie rotering, så är all anledn. för Hr Sandströmer att bibehålla denna åsigt äfven nu sedan deras rotering en gång blifvit stadfästad. Jag förenar mig i öfrigt med Hr von Harlmausdorffs i dess sednaste yttrande uttalade åsigt. Hr Sandströmer: Jag skulle visserligen icke besvära 11. o. Ad. med något vidare yttrande i ämnet om jag icke blifvit dertill upmanad af den siste värde talarens anförande, hvarigenom han velat visa att Skalteförenklings-komitéens Betänk, vore i strid med hvad jag nu har yttrat. Jag anhåller i anledn. deraf endast få erinra Frilun att Skatteförenklings-komitéens yttrande afser förhållandet i allmänhet i Sverige, då deremot här är fråga om det serskildta förhållande, som eger rum med hemman uti de eröfrade provinserna.
Dess förordrtande i ett eller annat afseende Inhämta, skola af Directionen ingifvas tili Riddarhus-Utskottet, sorn derefter insänder samma Berättelse eller Memorial till Ridderskapet och Adeln, åtföljde af Utskottets Utlåtande dgtjöfyer. D en i 7 Noveniber F. m. 29 Hvarjemte Utskottets hemställan, att ifrågavarande, nya Instrucfion mätte pä Riddarhus-Cässans bekostnad till trycket befordras , af Ridderskapet och Adela bifölls. Ut Supra. •din ti* Uplästes till Justering och godkändes följande Éxpedilibns-Utskottets insände för« slag lill Riksens Ständers underdåniga Skrifyelser till Kongl, Majit: N:o 315. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, rörande ett Låne-biträde till Upsala Universitet, i och för fullbordandet af en ny Bibliotheks byggnad. N:o 3aa angående bestämdt stadgande för liqvider i de fall, då en å Banquens Auction försåld Fastighet inropas af förre ägaren. • • "» » 1 N:o 3a3. med förslag till ytterligare föreskrifter, i afseende på försäljning af utmätt fast egendom m, m. N:o 3a4- angående uppluifvande af SkolOrdm^gens stadgande uti 1 Sect: 5 Gap, 4 §• W n. 30 Den 17 November f, m. N:o 3r?5. angående nytt val af Riksens Ständers Justitiaä-Ombudsrhans Suppleant.' r K!ii8 di Upplästes till Justering och godkändes Expeditions-Utskoltets insände förslag lills Riksens Ständers förordnande för Lagmannen och Borgmästaren, Juris Utriusque Doc • toren, Jon Ullberg, att vara Rikets Ständers Justitias-Ombudsmans Suppleant.
Hvar och en af de motsatta åsigterna skulle naturligtvis söka att vinna allt hvad vinnas kunde, och då inga utbyten af ömsesidiga anspråk kunde vid en Urtima Riksdag komma i fråga, emedan de endast kunde yttras från den ena sidan, så skulle ryckningarne eller det tvära motståndet vid Urtima Riksdagar blifva desto häftigare, och partier föranledas. Det kunde ock hända, att RegeringsRiksdagarne blefve de interessanlaste och mest besökta, såsom man redan nuserRiddarhuset vara när Regeringens propositioner förekomma. FolkRiksdagarne åter, der mycken klagan öfver ofta ohjeipliga svårigheter skulle förspörjas, blefve mindre interessanta och mindre besökta, likasom man nu ser Riddarhuset vara de dagar då Revillningsfrågor eller bekymmer hvar medlen skola tagas till de förhöjda skatterna, m. 11. mindre behagliga ämnen, föreliafvas. Jag afstyrker derföre den ifrågavarande grundsaltsen; men om Ridderskapet och Adelil likväl skulle gilla den, så vill jag, i likhet med hvad Grefve Gyldenstolpe anmärkt, erinra huru olämpligt det vore alt Rikets Ständer sammankomme utan att äga rättighet efterse huru deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoret förvaltat sina uppdrag. Jag anser således Statsoch BankoUtskotten Den g Mars f. m. i65 alltid höra vid Urtima Rrksdagarne tillsättas, lör att åtminstone granska sådant. Då Revisorerne äro tillsamman äga Fullmägtige att af dem i tvifvelaktigt) fall begära råd; det skulle då vara beklagansvärdt och besynnerligt, om de ej af Rikets. Ständer, när dessa sjelfve äro tillstädes, skulle få inhemta föreskrifter, som af behofvet påkallas. Det kan likväl icke ske annorlunda, än genom Statsoch BankoUtskotten som både granska Fullmägtiges och Revisorernas åtgärder samt göra till Ständerna de framställningar, hvilka i anledning deraf erfordras. Jag vill' äfven fästa uppmärksamheten derpå, alt Rikets Ständer böra, hvarje gång de äro tillsammans, kunna, om så påfordras, välja bättre Fullmägtige.