Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sro af den barbariska beskaffenhet, som han har sök t förespegla, så mycket mindre, som det beror af hvar och en person att så försigtigt gå tillväga, att dessa lagar ej behöfva alt pä honom vinna någon tillämpning, kan jag likväl ej, i betraktande af löftesmannens ställning, då han borgat sorn för egen skuld, undgå att finna rättvisan af del förslag, sorn Frilen i afseende på löftesmannens lätt har framställt. Jag kanner nemi. speciell exempel derpå, huruledes en löftesman, sorn borgat såsom för egen skuld, ovetande bief dömd att betala den skuld, för hvilken han borgat, och alt detta utslag varit nära att verkställas, utan att han 0111 delsammas existens haft kännedom. Det var endast personligt förtroende till en ansedd embetsman, som räddade honom ifrån bysätlning, då han återvände ifrån embetsrummet, och lian betalte sedermera efter en dags förlopp. Derigenom blef han ej allenast räddad ifrån krafvel, men ännu mera, han blef befriad ifrån den chican, som han eljest ovetande linde mäst undergå. Det är således billigt, alt en person, som ställer sig i förbindelse för annors skuld, såsom för sin egen, äger ett rådrum af åtta dagar för att anskaffa penningar, sedan han erhållit kännedom om att han är skyldig alt betala; ty hvar och en, som betraktar saken ej blott ifrån rättvisans grunder, utan, hvad här bör ske, äfven ifrån billighetsgrunder, torde inse, att man ej begär för mycket då man söker denna förmån för löftesmannen. Jag tillstyrker den redactionsförändring, som Frih. Boye föreslagit. Frih, Cederström: Jag ber blott att få fästa fl i* Printzensköld* uppmärksamhet på §:ns innehåll. Deraf synes att löftesmannen har åtta dagar på sig ifrån det all lian erhållit del af lagsökningen. Den 16 J a n ti a r i c. m. Hr von Hartmansdorff, Alif;.: Jas anhåller alt få förena mig med Frih. Cederström, och begär Ståndets bifall lill §:n.
Jag anhåller derföre både i oljeslageriernas och jordbrukets intresse att nuvartde utförselfrihet för oljekakor mätte fä förblifva oförändrad. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge att 1845 års tulltaxa borde förblifva gällande i afseende på artikeln oljekakor, ropades starka ja jemte ett eller annat nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva härvid varit öfvervägande. 27:de punkten, ang:de artikeln aljor. Hr Gr. o. Landtmis lill bifall å Utsk:s, i afseende på denna artikel afgifna förslag, besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja hafva öfverröslat nej. 28:de punkten, ang:de artikeln ost. Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Enl. min öfvertygelse är det ingen brist på ost inom Sverige åtminstone af de vanligare slagen. Det är möjligt alt icke tillräckligt belopp tillverkas af finare och större beskaffenhet, men deremot torde tillgången vara öfverflödig på de mindre sorter, sorn tillverkas af skummad mjölk. Denna sistnämnde vara har på de sednare åren nedgått i pris ända till 3, 3^ å 4 r:dr r:gs pr LU. Den utgör dock föremål för en större produktion inom flere härader af södra och vestra Den 2 Juni e. m. 377 Östergötland samt Småland, och i den ort jag bebor uppgår den årliga tillverkningen deraf till 12 å 14,000 LS\ Om nu införseln och i följd deraf jemväl förbrukningen af de finare utländske sorterne befordrades genom en tullnedsättning blefve följden deraf att nyssnämnde sort mindre än förut användes samt att priset derå än ytterligare nedtrycktes, hvilket skulle medföra den inhemska tillverkningens undergång. Af dessa skäl anhåller jag att den förre tulihestämmelsen måtte få fortfara. Hr Printzensköld: Afven jag anhåller att 1845 års tulltaxa måtte fä fortfara att vara gällande i fråga om ost.
N:o 85. i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o 63, öfver väckt motion om tillämpning af 15 Cap. 5 § ArfdaBalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, att inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer. VIII. B. 61. A. 418. — N:o 86. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 18, öfver väckt motion om ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets Ledamöter. VIII. B. 232, 418. A. 486. — N:o 87. i anledning af väckta motioner angående concurslagstiftningen. — N:o 88. i anledning af väckta motioner om förändring af 8 § i 9 Cap. HandelsBalken samt 2 § af Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798. VIII. B. 232. A. 422. IX. E. 451. — N:o 89. i anledning af väckt fråga derom, att för reverser och invisningar, ställde till viss man eller ordres, måtte bestämmas enahanda^ betalningsansvarighet, som för vexiar m. m. VIII. — N:o 90. i anledning af väckt motion om förmånsrätt till be talning i concurs för fordran, grundad på vexel, invisning eller skuldebref till ordres. VIII. B. 232. A. 424. — N:o 91. i anledning af väckt motion om förmånsrätt för förskott, lemnadt på varor, som blifvit till försäljning emottagna. — N:o 92. i anledning af väckta motioner om förändring af 17 Cap. ( 89 ) Cap. 2 § RätlegångsBalken, angående den kraft till bevisning, sora bör tillkomma böcker öfver handel och köpenskap. VIII. B. 547, 564.
— Bakifrån är bäst, hören I, — puttrade han, medan han banade sig väg genom folkhopen. — Bakifrån är bäst, säger jag! Inom den krets, som stadsvakten bildade, stod Elsa. Hennes armar voro bundna på ryggen och fastgjorda vid skaftet af en bardisan, hvars båda ändar hvilade i händerna på säkre knektar. Hela hennes drägt bar tydliga spår af en bitter strid. Den röda tröjan hängde i trasor kring axlarne. Håret var upplöst och svallade i vild oordning kring hennes blottade hals. Att döma af de gnistrande ögonen, skulle det emellertid icke varit rådligt för de närmaste, om banden ett tu tre sprungit af. De både stadsknektarne, som höllo henne, drogo sig också visligen så långt åt sidan, som skaftet medgaf. — Akta er bussar, — forfor mäster Biervogel andtruten, i det han skrufvade till rätta sin svarta lamskinnsperuk. — Akta er, säger jag, hon spottar snart, och den hon råkar lefver icke natten öfver. — Åh, var lugn han, — sade korpral Tistel tvärsäkert; värre folk än hon hafva vi fört till tings — se så, maka er nu i väg bussar. Elsa såg sig spejande omkring bland den sorlande hopen. En stund förut, då hon utkommit i gränden, hade tyske grefvens husfolk, som väckts af bullret, när muren rasade, mött henne och hållit henne fast till dess stadsvakten kom. Plötsligt blixtrade det till i hennes ögon. Hon kastade sig några steg framåt. — Hjelp mig, Anders! — ropade hon, seende honom bland de längst bort stående. — Ser du inte att de vilja åt mig. Men det tarfvades icke denna uppmaning. Han hade redan märkt henne och med dragen värja sökte han bana sig fram genom trängseln. — Tillbaka! — ropade korpralen varnande. — Den som med våld vill fria rättens fånge gör edsörebrott! — Jag vill borga för henne, — skrek Anders utom sig och sökte hålla knektarne till baka. — I kännen henne mäster Tistel. Hon är Lars Skeppares dotter. Ett högljudt skratt vardt enda svaret på denna erbjudan.
Såsom ledamot af Lag-Utskottet vid 1850 års Riksdag, den första efter Justitiae-ombudsmannens tillträde af embetet, deltog jag uti granskningen af hans då afgifna redogörelse för förvaltningen deraf och fann mig dervid föranlåten att framställa några anmärkningar, som likväl mindre voro rigtade mot hans uppfattning af det embete, han endast en kortare tid beklädt, än mot det sätt, hvarpå han under tiden utöfvat detsamma. Efter Lag-Utskottets nu afslutade. granskning af Justitiae-ombpdsmannens Diarier och Registratur samt sedan sistförflutne Riksdag afgifne embetsberättelse!', kan jag deremot ej undvika att i främsta rummet fästa Rikets Sländers uppmärksamhet på den uppfattning af Embetets betydelse och beskaffenheten af dermed förenade rättigheter och skyldigheter, hvarifrån Justitiae-ombudsmannen i sin embetsförvallning synes hafva utgått. Enligt 96 § i Regeringsformen och 63 § i Riksdags-Ordningen åligger det Justitiae-ombudsmannen att, ”såsom Rikets Ständers ombud hafva, tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af Domare och Embetsmän samt att vid vederbörliga domstolar i laga ordning tilltala deni, som i sine embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begå eller underlåta att sine embetspligter behörigen fullgöra.’ Härigenom blef visserligen åt Justitiae-ombudsmannen uppdragen en åklagaremakt, men al högre betydelse än andra, —en åklagaremakt, hvars ändamål, såsom Grundlagarnes ord utmärka, var alt å Ständernas vägnar beifra uppsåtliga lagöfverträdelser eller grofva fel af Statens embelseller tjenstemän, men ingalunda hvarje obetydlig, från blott ovarsamhet härflytande, förseelse, som, oaktadt bästa vilja och bästa förmåga, möjligen kunde af dem begås, och aldraininst borde användas till försök att bringa enhet i lagskipningen, der lagarne voro tvetydiga eller bristfälliga. I öfverensstämmelse dermed är äfven Justitiae-ombudsmannens åklagarekall uppfattadt uti den för honom utfärdade Instruktionen, sorn, efter det
Majit användt för Handelns återställande i dess tillbörliga skick5 hvad välgörande verkan har icke den anstalt medfört, sorn Kongl. Majit i Nåder vidtagit , till Kusternas bevakning emot införande af förbudne Öfver, flöds-varor; huru sällsynta och otillgängliga för fåfängan hafva icke dessa varor nu mera blifvit, åtminstone i LmdsQrterne; en anstalt, hvars fortfarande lofvar tillve*t af inhemsk industri® och dermed förenadt välstånd; och huru lycklig har den utväg icke varit, sorn Kongl. Majit till införande af tarflighet och sparsamhet vid - Der. 2 December. 123 tagit, att på ett faderligt sätt föreställa dess trögna Undersåtare både angelägenheten och fördelen i inskränkning af öfverflöd. Den har blifvit emottagen med sann välvilja och förtroende, denna föreställning, och haft kraftigare verkan än aila Påbud. Yppigheten är redan genom frivilligaöfverenskqmmelser jLandsprterne afvisad och skall icke dit återkomma , utan förledande i efterdömen eller illasinnade jngjfvelser, -— Den härliga omtankan för egna tillverkningar har blifvit upplifvad, återvunnit dess förra anseende, och skall ofelbart göra dagliga framsteg. På nu den. upplyste och rättänkande Handlanden, den redlige och af Fosterlandskänsla intagne Medborgaren, under åtnjutande af Lagafnes beskydd, frid qch säkerhet, för allt detta välsignar Konungen i sitt hjerta ; då Svenska Folket, låggt ifrån att misskänna Konungens Nådiga omsorger, icke har mera än en röst, Vördnadens pch Erkänslans , för faderlig och huld omvårdnad, är jag fast öfvertygad, att Höglofl. Ridflerskapet och Adeln fullkomligen delar dessa tänkesätt, Herr Pählmartl Otto Fredric; Ej beredd att yttra naig \ denna grannlaga öfverläggning, vågar jag hoppas på det benägna ötverseende, Sorn fästar mer afseende vid sjelfva saken än sättet af framställningen. — för min egen tillfredsställelse vill jgg hafva yttrat min mening * och skall deruti åtminstone bjuda till att. vara kort.
Ät om wid pakomMande Krig Konungen elier Regeringen icke skulle hufwa widtagit förswarsanstalter för någon Landsort, hwilken af Fiende kunde blifwa angripen, eller lemnar Embetsmannen i orren förestrift huru i sadant fall bör förhailas, ma der ankomma pa Znnewanarne sjelfwa, at satta sig lii motwarn eller ej, allt som de finna omständigheterne föranleda, utan ar utgången af tzec ena eller andra mä sedermera kunna läggas dem cil last, sä wida ej wisas kan at förräderi lil förhallandet föranleV t. 2:0. Sa wida ätlydnad af de befallningar en inkräktande Fiende utfärdar, icke kunnat undwikas, tua den ej elier kil last räknas; äfwensom den Troheks^Ed Inkräktaren med swärdet i handen affordrar. g:o divilc; Embetsoch Tjenstemän stola qwarstadna hwar och en wid sin beställning, den de, sa widt Fienden ej lägger hinder i wägen, böra ucöfwa efter gällande Lagar och Instluckionor; med skyldighet at efter förmäga söka afböja de olägenheter inkräktningen kan medföra. Detta äro de allmänna stadgande» jag tror böra bifallas. SpsciellL anser jag dem ej kunna blifwa, och förmodar, atester desse zme lckwcker och Allmänna Lagen allt kan bedömmas. Konungens i Regeringsformen förbehallne rätt at besluta i LommLiMo - Mål anser jag såsom et hinder för mig, at kunna instämma med Herr Lagmannen von kilaus>volik, angående de af honom projeckeraäe steg til en anfallen orts förswar, och jag fruktår äfwen, ar xroMst kunde stundom blifwa vwerkstalligt. ^ -Z88 Den 8 Mars. Angäende ersättning för den stada Jnnewänarne i et af Fienden angripit
Stats-Secreteraren uppläste till justering K:gl, Majrts i förlidet Stats - Råd beslutne Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående Preste-Ståndets underdåniga hemställan, om de öfrige Riks-Ståndens hörande, i anseende till det af sistnämnde Stånd granskade och med förändringar gillade förslag till en förbättrad Evangelii-Bok, för att utröna om en sådan, till bruk vid den offentliga Gudstjensten, af Svenska Församlingen ännu önskas. Och tillstyrkte Stats-Rådcts samtlige Ledamöter, att berörde skrifvelse, sådan den vid detta Protocoll finnes bifogad, måtte till Riksens Ständer afgå. In fidem C. A. Backman. Kongl. Äng. förslag till en förb. Evan gelli-B ok. 14^ K:gl. May.ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Stander, angående en af Preste-St lindet gjord underdånig framställning om den nya Ev ange lii Bokens antagande; Gif ven Stockholms Slott den 18 Sept. 1823. Sedan Kongl. Maj:t så väl under den 31 Oct. förlidet år i Nåder bifallit, att förslaget till en förbättrad Evangelii-Bok, hvilket den för detta ändamål i Nåder förordnade Committé utarbetat, skulle genom trycket allmängöras, som ock, under den 4 sisth Februarii samma Förslag till det nu församlade Preste Ståndets granskning öfverieranat, innan Kongl.
Ingenting hindrar der, at en sädan Konungens Ämbetsman kan wara wald Folks - i Underbu et. Jag önffar alltså högeligen, at wista af wära högsta Ämbetsmän mätte för nplysningars meddelande, fä wara närwärande i Riksens Ständers lUsna. Herr Grefwen och Landtmarffalken hemställde om icke detta mål mätte fä hwila, til dest eon8kitution5;.Utskottet hunne inkomma med förslag til en Riksdags-Ordning. Biföls. Herr 8 cronström, kebr, som begärt ordet, upropades och upläste följande victamen. Til Högloft. Nidderskapet och Adeln har Herr i^3jor 8ilkvLrLt»lpe inkommit med et hremoriLl, bwaruti päminnelser göras mot wista uttryck uti mitt OictLmen til ?r0t0L0llet, rörande bestämd tid til Lon8titutionen8 antagande. Wid desta päminnelser fäster jag ringa upmärksamhet. Deremot prote8terLr jag pä det kraftigaste emot den af Herr lciajor 8ilkvLr8koipL bifogade propo8ition, at Högloft.,Ridderftapet och Adeln skulle til granskning uptaga desta uttryck och de samma ogilla. Högloft. Nidderskapet och Adeln täckes inhämta, at Herr lAajor äilfvsr8tolpe meddeldte sina erindringar och gjorde sin proportion, sedan mitt Dieta.- men och dagens händelse wunnit all möjlig stadga och säkerhet genom?iotoLoll8-su8terin§. Det är ju en orimlighet at wilja uprifwa en sak. Den 19 Junti. 812 fvm wunnit laga kraft, och at ogilla delarne sedan det hela genom alla formaliteter blifwit gilladt och faststäldt. Et sädant ?rgs^icijcar skulle ofelbart leda til en snar anarLbi. Jag skulle wara wistrand pä detta Riddarehag om jag misttänktes för at kunna återtaga det »lindsta af hwad jag en gäng yttrat.
Jo, det va' så hatt jag råkade te' hå stöta mej hi söndasse. kan jag tänka. ÖSTERMAN. Ja, hinte var det fäll mot körkdörrn, det var hallt mot båtsman Frids hena knytnäfve. 'An hä' så 'astmodig håf sej så! (några kringstående skratta.) hä! hm! (det blir tyst, och alla samlas för att höra på.) Ä' vi nu alla församlade här, sa' fader Bellman! Usch ja, här är mer folk än i kyrkan, så nu kan auktionen börja, och di som köper mer än di orka, di får sedan sitta der och torka! Till pro primo, får jag på vanligt vis tillkännagifva att säkra och kända köpare få kredit hos mig till hösten, mot sex procents ränta, för det ska' fan göra något för inte, gubbar i Bergskollegium. Mindre säkra köpare, får lemna handpenning te' mej, och ska' betala om åtta dar, och di som hvarken ä' kända eller säkra, ska' betala med detsamma. Som den ordinarie utroparen är sjuk, så kommer utropen att göras af nya auktionisten som ni ser der, och som jag införskrifvit från Stockholm direkte, der han i tretti år varit utropare vid hm! alla auktioner på La'gårdsgärdet, så det ska' ni tro, gubbar och kärngar, och pojkar och jäntor, att det är en helfveLÄNSMAN (hostar för att äska ljud). Hm! KARLEN. Nä-ej! 85 tes karl te' kunna slänga käft! Stå på er nu, så ska' jag stå på er med, och ropar ni bra, så ska' ni få hvad ni vill ha, bara ni betalar när ni ska' och när auktion är slut ska' en knaber vi oss ta'! länsman! Det hä' karl 'ela dan! 'Urra! ALLA (skrattande med full hals). 'Urra för krono LÄNSMAN (vänder sig till Hulting). Så ska' man ta' dom! (till Berg.) Läs upp Kgl. Maj:ts nådiga auktionskungörelse, skrifvare! (Berg läser upp den vanliga auktionskungörelsen, men sakta och slarfvigt.
Endast i den mohn välmågan tilltager, erhåller Nationen förmåga att betala de skulder, den åsamkat sig, och derföre böra alla medel, som kunna bidraga att sätta Arbetskraften i rörelse, dertill användas. Banquens Sedlar utgöra nu på samma gång Nationens gäld och det medel, som underhåller arbetskraften, ju mera således detta medel göres verksamt och tjenande till Industriens uppmuntran, ju mer erhåller Nationen tillgångar och förmåga att betala sin gäld. Det årliga öfverskott af Productionen, som härigenom bör uppkomma, kan anses som en årlig afbetalning af Capitalskulden, hvaraf följer att i den mohn detta öfverskott växer, i den mohn realiseras äfven Banco-Sedlarne, genom ett stigande värde, jemförelsevis till varor. Detta sätt att småningom realisera en bestämd Sedelstock, sorn utgör ett Lands gångbara Mynt, anser jag vara det enda naturliga och verkställbara. Alla andra method er man försökt, hafva varit vågspel, och derföre i mer eller mindre grad misslyckats. Då jag efter dessa grundsatser bedömt Utskottens Förslag, att använda årligen i Million af inflytande Banco-Sedlar till anskaffande af Silfver för att i Banquen förvaras, har Den i5 'April. 571 jag icke kunnat gilla detsamma. Jag håller före, alt det är hvarje arbetande medlem af Samhället, som i sin mohn bör realisera Banco-Sedlen, att de actifva åtgärderne till Realisationen säkrast öfverlemnas till Nationen sjelf — och att Banquen bör förhålla sig passivt. Banquens operationer böra endast åsyfta, alt de Sedlar, som inkomma, åter utgå i productiv väg; och öppna för Medborgarne nya källor till välmåga. I följd häraf torde den summa, som för Banquen årligen genom indragning blifver att disponera, böra utgå till understöd för sådana nyttiga företag, hvilka i ett fattigt Land icke utan publikt understöd kunna verkställas. Att vårt Land äger stora tillgångar, om de rätt begagnas; att dess odling och Folkmängd mångdubbelt kan förökas, är en allmänt erkänd sanning.
Med undantag naturligtvis af inledningen, är denna förordning, så väl hvad de derigenom påbjudna afgifternas belopp beträffar, som i afseende på uppställning och redaktion, till alla delar lika iydande med författningen om 1752 års begrafningsoch kröningshjelp 1766 års Enligt 1766 års riksdagsbeslut, hade Rikets Ständer, utom bröllopsgården samt förordning* ^en bibehållna lönoch belalningsafgiften jemte slottshjelpen, funnit sig föranlåtne att åtaga sig en ytterligare bevillning, i anseende till de genom sednaste krig föranledda kostnader, de der icke kunde afbördas medelst kronans vanliga inkomster, som i deras dåvarande skick ej ens voro tillräckliga för de med riksstyrelsens upprätthållande förenade oundgängliga utgifter; och förmodade Rikets Ständer, att med denna ytterligare utgående bevillning åtminstone sådana skulder, som dagligen genom förskrifna intressen tärde statstillgångarna, skulle efter hand varda betalda. Bevillningsföroi'dningen af den 15 Oktober 1766, som tillämpades från och med nästpåföljande år, är redigerad med vida mer omsorg än de förut gällande bevillningsförfattningarna, och, i fråga om noggrannhet och bestämdhet uti de särskilda föreskrifterna samt dessas och afgiftsbestämmelsernas ordningsföljd, synes denna förordning jemväl öfver - n träda de i sednare tider utfärdade bevillmngsstadgar, för hvilkas uppställning densamma dock synes hafva i sagda hänseende varit begagnad såsom föredöme. Uti nu ifrågavarande bevillmngsförordnings
Dock användas äfven kol från Skaraborgs län vid här belägna bruk, som för närvarande årligen deraf konsumera \!& 5 15000 läster. Kumla, Skyllersta och Askers härader äga i allmänhet skog till eget behof och deröfver, det senare i södra och östra trakterne af detta distrikt. Öfverskottet i södra hälften af samtliga häraderne användes såsom kol vid jernhandteringen, hvilken konsumerar ungefär 30000 läster årligen. Från skogar på Hjelmarens södra strand försäljas timmer och ved till Örebro och annorstädes. Linkopings Län. Kinds härad äger skog till afsalu och kolning för bruksrörelsen från alla socknar, utom Hägerstad. En del afyttrar gröfre virke, bräder och plankor i Gamleby och Westervik på 3 till 5 mils afstånd, en del ved, timmer och bräder till Linköping och slättlandet, men större delen kol till Åtvidabergs kopparverk, Sporrbacka och Öfverrums bruk. Hela Ydre härad, utom Malexanders socken, äger tillgång till afsalu af alla slags skogsprodukter, ehuru hittills af föga värde i anseende till svårigheterna att transportera virket till afsättningsorter. Af Lysings, Göstrings och Wifolka härader afyttrar endast södra delen, eller Trehörna, Åsbo, Ekeby, Rinna, Ulrika och Westra Hargs socknar, skogsprodukter till slättbygden, hvars hemmansägare vanligen hämta den på stället. Westra Skrukeby, Östra Tollstads och Sya socknar äga egen skogstiligång för behofvet, hvaremot öfrige, eller norra delen af dessa härader, äro nästan skoglösa. Af Dals, Aska, Bobergs och Gullbergs härader äro endast trakten norr om Boren och Motala ström jemte Hvarfs, Fornåsa och Lönsås socknar försedde med egna behof af skog, och förstnämde bygd har äfven till afsalu kol till dervarande jernverk samt ved och byggnadsvirke. Den öfriga delen af dessa härader tillhör den nästan skoglösa 46 slåtten, hvars behof fyllas dels från de söder och norr derom belägna skogsbygder, dels från Westergötland öfver Wettern.
Ständer icke en enda röst sig uppl>äfde mot deras bifallsrop till uppsägelse af lagpligt emot Rcgcnten, och dä Riksens församlade Stander, med Lenna sanning till wittnesbörd, gä esterwerldens omdöme till mötes, är det för Rlbderffapet och Adeln enskildt en tillfredsställelse att weta och bewittna, det den Riddersman, som upstod att fföreflä detta yttersta medel till Fäderneslandets räddning, war en Man, ej blott af ett omfattande och till Allmän nytta städse rjgtadt förstånd, utan öck öfwer hwars afsigtcr och wandel ingen ffugga dwaldes. Pä Riddcrffapets och Adelns wägnar öfwerlemnar jag Eder, Friherre lAsnneilleim, detta yttrande af Edert Ständs tänkesätt om Er Person. Ridderffapet och Adeln hgr ej den oädelheten att garna i minnet äterkqlla sin ford - 1052 ven 2 Maj. fordna Konungs öde: Riddcrstapek och Adeln önskar allenast, att den dag aldrig mer mätte komma, dä Swensta Folkets röst enut Regenten skulle päkalla den Högtidliga inwändningen af egenskaper, liknande Edro och de oförfärade , med hwilkas namn Edert förbundet, stall annu, dä kanbanda af Er icke mera stoftet finnes, ibland Tidehwarswen framsta bewaradt och aktadt. Godkändes. Upropadcs de Herrar Ledamöter som borde wara Herr Landtmarstalken krm Deputerade att uppwackta det Kongl. Huset följagtig , sedan Kongl. Majit pä Rikssalen hemförlofwat Riksens Stander, samt de hwilka agde, att i anledning af Kongl. Majus Nädiga befallning i dag spisa middag pä det Kongl. Slottet.