Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskottels den i5 och 19 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 179, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 1 58, med förslag till reglering af Bankens lånerörelse i åtskilliga delar; N:o 180, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o i5g, i fråga om belåning af actier och publika papper. S. D. Återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotleis den 19 och 22 dennes på bordet lagde Betänkande N;o i58, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Comité' för att utarbeta förslag till en förändrad Nalional-representation. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets Utlåtande N:o 179, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o i58, med förslag till reglering af Bankens låne-rörelse i åtskilliga delar. Bill. till i? St. Utdr. den 24 Maj 1841. Slåndet som biföll Betänkandet N:o 158, jemte de dervid i Utlåtandet N:o 179, gjorda förändringar och tillägg, fann för godt att dertill vidare lägga: i;o att 4 morn. i §■ 207, af nu gällande Banco-Reglemente skulle så vida lörändras, att för Crediliv, som blifvit lemnadt på spanmåls uppläggning beräknas Bankens för de derpå dragna summor 3 procent tillgodo for torkad spanmål. För otorkad erlägges deremot 4 procent, hvarjemte för det senare, utom hypoLhek af varan, samma säkerhet fordras som för Discont-lån; 2:0 alt i första mom. af §. 209 skulle å i;sta rad. efter ordet :
Sl:rs nästa lagtima sammanträde. Frih. Cederström, Rudolf: Jag anhåller om upläsning af min i ämnet afgifna reservation, på det jag må kunna undvika att återuprepa de skäl, som, enl. min öfvertygelse, tala för bestämmandet af dagen för nästa Riksmötes sammanträdande till d. 15:de Ola. 1856; dock anhåller jag med detsamma att efter skedd up - 30 Den 11 April f. m. läsning återfå ordet, för alt till reservationens innehåll få göra ett kort tillägg. Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått anförde: Frih. Cederström: På grund af de skäl, jag uti min nyss uplästa reservation anfört, hvartill äfven det förhållande kommer, att ett RiksStånd redan, för sin del, definitivt beslutat det dagen för nästa lagtima Riksmötes sammanträdande utsätles lill d. 15 Okt. 1856, och derom till de öfriga RiksStm aflåtit inbjudning, får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville till denna inbjudning samtycka och tor sin del likaledes bestämma nyssberörde dag: d. 15 Okt. 1856, såsom dagen för nästinstundande lagtima Riksdags öpnande; hvarå jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jemte det jag anhåller alt få instämma i den sista värde talarens framställning, likasom uti den reservation han upgifvit, ber jag att fä förklara det jag för min del lifligt hade önskat att en ännu tidigare dag för Riksdagens sammanträde hade blifvit föreslagen; men då del synes mig vara endast ledande ifrån målet alt nu föreslå, att nästa Riksdag skulle sammanträda, v,are sig d. 15:de Sept. eller d. lista Okt. 1856, så vill jag i likhet med den siste värde talaren till det Höglofl. Ståndet hemställa, att tiden för nästa Riksdags sammanträdande måtte bestämmas till d. 15:de Okt. 1856. Frih. Raab, Carl Adam:
”Gud ske lof!” sade Elisabeth sagta och lutade sitt hufvud mot det hjerta, som så älskade henne; men hastigt drog hon sig med en rysning tillbaka och fortfor: ”Och dock är det ett brott att säga så, ett brott för oss att älska.” ”Återvänder du till dessa grubblerier? Lemna dem min älskade, och stör ej dessa få saliga ögonblick vi ega för hvarandra!” ”Nej, nej, jag skall ej förbittra dem; men en fråga skall du besvara, som jag redan under flere dagars tid längtat att få göra dig: älskar du Virginia?” ”Jo som en vän, en slägting till dig.” ”Icke annorlunda? Säg mig sanningen.” ”Nej, icke annorlunda. Kan du väl tvifla derpå?” ”Men hon tror det dock,” sade Elisabeth med en djup suck; ”hon älskar dig med den första kärlekens hela värma, och tror att du delar denna känsla.” ”Det är omöjligt!” ”Tyvärr är det sannt, hon har sjelf förtrott mig sin kärlek och sitt hopp att också vara älskad af dig. Ack Rudolph, du hade ej bordt bedraga henne, hon är så god, så varmhjertad, så trofast i sin kärlek.” ”Jag har ej bedragit, ej hycklat för henne,” sade Rudolph fast, ”det var ej mitt fel att hon i en kall vänskap läste varmare känslor. Hon bedrog sig sjelf och på henne kan villans bitterhet ensam falla, ty endast hon har felet i denna sak.” ”Säg ej så Rudolph!” bad Elisabeth förskräckt, ”dömm ej så hårdt! Du har ju sjelf sagt, att kärleken ej är brottslig; icke kan den vara straffvärdare om den ej är delad? Och huru vore det möjligt att ej älska dig? Jag kan ej fatta denna möjlighet.” ”Icke fördömmer jag henne, Elisabeth, jag blott beklagar hennes förblindelse. Kanske den likväl icke går så djupt, denna känsla, den förgår säkert snart.” ”Ack, det är just det jag fruktar, att icke sker,” sade Elisabeth sorgset. ”Virginia är ej af dessa fjärillätta varelser, som glömma allt i ett ögonblick. Hennes känslor, ehuru dolda, gå djupt, och hvad hon engång fästat sitt hjerta vid, det älskar hon evigt.”
Tinnerholms enka, Johanna Brigitta Tinnerholm; men sedan enkan Tinnerholm emellertid med döden afgått och berörda motioner till följd deraf förfallit har Herr von knorring. O., uti en annan motion (N:o 270) hemställt att Postinspektoren Tinnerholms efterlemnade ogifta dotter, Josefina Adelaide Tinnerholm, måtte tilldelas en årlig pension af 150 R:dr; varande till stöd för denna framställning af motionären åberopadt, dels hvad motionärerne i ofvanberörda till förmån för enkan Tinnerholm väckta motioner andragit, nemligen att Postinspektoren Tinnerholm, hvilken i 42 år varit i Statens tjenst, under de tre sednaste åren af hans lefnad varit sängliggande sjuk, till följd hvaraf den lilla behållning han kunnat under sin föregående tjenstetid inbespara till största delen medtagits, så att han, enliat bouppteckningen, icke efterlemnat mera än 331 R:dr 97 öre, och dels att Josefina Adelaide Tinnerholm, som, enligt motionen bifogadt läkarebetyg, lede af ett i allmänhet bräckligt helsotillstånd, till följd hvaraf hon egde en minskad förmåga att genom arbete kunna förskaffa sig sitt uppehälle, enligt den efter modren upprättade bouppteckningen icke efter henne undfått mer än 30 R:dr 16 öre; — men då Statsverkets tillgångar icke medgifva beviljande af pensioner i alla de fall då enkor eller barn efter aflidne tjenstemän kunna deraf vara i behof, har Utskottet funnit sig hörn afstyrka bifall till sistnämnda, af Herr von Knorring väckta motion. 103:o.
Äfven i den ort, Westergöthland, der reg:tena ligga mer än vanligt concentrerade, inträffar icke sällan, att det ej är möjligt för General-befälhafvaren att hinna till alla stationerna under den vanliga mötestiden. Man har derföre nödgats göra uppskof emellan mötestiderna, hvilket icke länder till reg:tenas bästa. Om nu ytterligare dessa General-befälhafvare-districter skulle utsträckas, fruktar jag, att denna inspection och den mönstring, som enl. författningarna bör ske under mötena, skulle blifva alldeles omöjlig. — Jag anhåller, att Utsk. måtte fästa uppmärsamhet på denna omständighet. Vidare anser jag mig böra göra några anmärkntr i afseende på den punkt, som rörer afstyrkande af löneanslag för indelta arraeens lägre befäl. K. M. har vid denna riksdag för andra gången begärt ett anslag till löneförhöjning för lägre befälet af indelta armeen, så att reg:ts-qvartermästare, andre capitaine!’, lieutenanter och under-lieutenanter skulle få en billig tillökning i sina löner, i öfverensstämmelse med K. brefvet den 2 Jan. i8 53. Vi känna ganska väl, att hvad Konung Cail XI egentligen bestod åt 2, nu på 3 personer fördelas. Jag menar, att sedan beväringen organiserades år 1812 och regttena organiserades på 3 bataljoner, skall det nya befälet lefva af hvad som egentligen var afsedt för 2 bataljoners befäl, med det obetydliga anslag, som R. St. beviljat till lönefyllnad. Likväl för att på något sätt gifva en billig ersättning åt officerarne af de grader jag nämnt, bar Utsk. framställt, att indragning i armeens befäl kunde ske samt dervid föreslagit 3:dje majorens indragning vid hvarje reg:te. Hvad lönerna angår, får jag fästa Utskts uppmärksamhet derpå, att de äro ganska ringa och i alla afseende» behöfva någon förhöjning. Reg:ts-qvarlermästaren har i behållning, sedan sådana afdrag skett, som tillhöra hans ordin.-afgifter, icke mer än 5o6 r:dr.
Örn det antages, att vid läroanstalten, inrättad efter föregående grunder, skulle intagas 24 s. k. fättare-lärlingar, samt 6 fri-elever af den första classen, sorn likväl böra betala sin mat å din värdshusinrättning, som å läroanstalten för sådant ändamål bör finnas, samt att det i öfrigt finge bero af föreståndaren att emottaga så många elever och lärlingar, sorn sig anmäla och finna utrymme, emot öfverenskommen betalning, som af hvar och en borde erläggas; så uppgå kostnaderna, förslagsvis beräknade, till nedanskrifna belopp: en föreståndare i årlig lön b:co r:dr 2,90,0, två lärare i de under N:o 2 i föregående uppränning anförda ämnen, med hvardera 1000 rtdr b:co i lön och 200 r:dr i kostpenningar 2,400. en lärare, som under vintermånaderna, från den 1 Oclober till den 1 Mars, undervisar i veterinär-kunskap, i lön a5o rtdr och kostpenningar 100 r:dr . 35o. en lärare i räkna, skrifva och linearteckning, i lön 500 rtdr, kostpenningar 200 rtdr . 700. en lärare i åkerbruksarbetet, lön 800 r:dr, kostpenningar 200 rtdr 1,000. en snickare och en smed, med hvardera 200 rtdr i lön 400* expensmedel till inköp af böcker, instrumenter och materialier för linearteckning m. in 4°o. husrum, säng och sängkläder, ljus, eldning, mat m. m. för 24 fri-lärlingar af andra classen, beräknadt till 66 rtdr 32 sk. för hvardera, tillsammans 1,600. rum, säng, och sängkläder, ljus, städning rn. m. förö fri-elever af första classen till 66 rtdr 3a sk., för hvar, • • * . • ■ • , • , , 4oo. detsamma för 6 lärare . 4°°* Summa btco rtdr g,65o.
Bergslag i underdånighet förmält sig, ej innehafva andra iprivilegier och förmåner, på Statsverkets bekostnad eller till möjlig olägenhet iför örtens allmoge, än följandet Slals-Ulskotlels Ullålande, J\? 64, Lill. B. 17 l:o Den forngamla rättigheten att in natura erhålla hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolen, för hvilka Bergslaget emedlertid erlägger full betalhing efter markegång, ehuru för en del deraf, eller kronans behållne räntekol, 13,35iy2 stigar, Statsverket icke njuter detta pris till fullo, förrän det, genom Kongl. Förmedlings-Besolutionen den 5 Mars 1805 stadgade, progressiva lösningspriset derå uppnår markegångspriset, utan skillnaden, som för år 1850 utgjort, efter 21 sk., 4 rst, pr stig, 5,934 R:dr, är under benämning »hylte-reveny» anslagen åt egarne till de 71 hytte-ugnarne vid Stora Kopparberget; 2:o Uteslutande kolköperätt inom Bergslagets, genom Kongl. Resolutionen den 2 Juli 1816 bestämda, koldistrikt; 3:o Uteslutande rätt till timmerroch virkeshandel inom Bergslagets så kallade »frihet», eller Sundborns, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsångs socknar samt Österoch Yester-Dalarne, enligt flera åberopade äldre författningar och resolutioner; 4:o Det anslag af 1'4 skeppund Tiondekoppar, hvarmed kronan deltager i den till presterskapets aflöning anvisade så kallade »probstekoppären», , som i öfrigt utgöres af Bergslaget; samt 5:o
Med så förvända principer för Banco-förvaltningen som detta ådagalägger, är icke underligt att BancoSedlarne fallit i värde. Den 7 Jnli /. m, jag återkommer till den egertteliga frågan och erinrar att så framt det med» gifves att en del af de redan i Discont-rörelsen instuckna Summor, småningom böra öfverflyttas till Fastighets-LHh mot lindrigare renta, så följer att den hittills erhållna Discont-revenuen icke hädanefter kan blifva lika stor. 2:0 ”Framställes af BancoUtskottet den tanka att Bankens säkerhet icke medgifver att medlen förvaltas af ett annat verk’’. I 14 års tid har Riks-Disconten varit Förvaltad, icke af Banco-Styrelsen, utan af en Direction sorn utgöres äfven af dem sorn de privata Actie*ägai*ne invälja. Säkerheten har hittills egenteligen bestått i enskilda personers belänta lösa Reverser. Det är verkeligen svårt att inse hvarföre Bankens säkerhet skulle blifva mindre än hittills, om dessa medel skulle komma att förvaltas under ansvarighet af ombud, som Riksens Ständer sjelfve utse och tillförordna, de må kallas Bancoeller RiksgäldsFullmägtige. Säkerheten måste sökas hos persönerna sorn skola handhafva förvaltningen, icke i Localen der styrelsen resida» rar, heldst medlen, om ock cbe bestodo i silfver som fordrade väl försedda förvaringsrum, alltid blifva deponerade i Banken och uttagne genom Assignation, antingen 388 Den 7 Juli f. m. Förvaltningen Tiar sina sammanträden pä Riddarholmen eller i Bancohuset. 3:0 ’’I stöd af Fullmägtiges uppgift sa* ger BancoUtskottet att det är en falsk tanka att Banken är ett DepositionsVerk, utan en Laneoch Vexel-Bank. Det är visserligen en sanning att Banken också kan betraktas såsom en LäneBank, men enligt sjelfva naturen af Bankens inrättning och äfven enligt Bankens första grundförfattningar sträcker dess egenskap af LäneBank sig icke längre än till
– Det tappas så mycket från det här contoiret nu för tiden, att inte allt som återfinnes kan pretendera hittelön, mumlade Habicht. Carnegie tog papperet. Det var en af John Hall inlöst revers. Mannen fick en riksdaler i hittelön och tillsades att aflägsna sig. Ett par minuter senare kom John Hall inrusande. – Jag har försofvit mig i dag, sade han. Är det något, Carnegie? Carnegie följde sin chef in på contoiret. Han såg mäkta ogillande ut, då han började: – En sluskig karl har just varit här med denna revers, som han säger sig ha funnit på gatan. John betraktade papperet flyktigt. – Ja, jag löste in den här i går. Hur kunde jag tappa den? Det var emellertid bra, att den kom tillbaka. Fick karlen hittelön? – Ja vars. Men på tal om att komma tillbaka, så har denna växel kommit tillbaka från Hamburg. – Hvarför det? Hvad är det för galet med den? Jag har själf utskrifvit denna växel. Carnegie pekade på papperet, som han höll i handen. – Den har kommit tillbaka, därför att herr Hall i kontexten med bokstäfver skrifvit zwei tausend drei hundert Mark Banco, och i den öfre kanten har herr Hall med siffror skrifvit ut summan till 3,200 Mark Banco. – Ja, är det inte rätt? Herr Carnegie höjde på axlarne. – Siffrorna äro ju omkastade, ser väl herr Hall. – Ja, jag ser. Nå, det har ingenting att betyda, jag skrifver en ny växel, som vi skicka. – Det är att taga en ganska allvarlig sak allt för lättsinnigt. Sådant borde aldrig få passera i ett hus som det Hallska, det är ganska betänkligt, om korrespondenterna få anledning misstänka att här slarfvas. – Det har ingen fara. Därtill har vår firma alltför godt renommé i utlandet. Det är en småsak, inte värd att göra sig viktig för. John skref växeln, som han därpå lämnade till Carnegie. – Nu är väl ingenting att anmärka? – Därom är svårt att döma, ty denna växel är fullkomligt oläslig.
D e n 26 Z un ii. 8Lz rar, art afwen denna arrende rätt stulle komma att tillhöra deras efterträdare i Gästgifweri, Inrättningen och Postföringen, och Committerade erhållit dm underrättelse, alt den odlingsbara marken stal! wara wäl skött och wärdad samt befinnes i ett frukt, bart tillstånd och de erbudne 62^ Tunnor Hafre utgöra -A Tunna per Tunneland af Lägenhetens Hela område; Sa hafwa Committerade hemställt om icke anbudet i Nader kunde antagas— Committerade hafwa dock ansett ersättning för den nedlagdt! odlingskostnaden fullkomligen kunna winnås, om dec erbudne arrendet blefwe anställt pä r5 eller 20 är, men hemställt antingen arrende-liden dertill mä inskränkas eller pä Le sökte 30 ären bewiljas. Utskottet som anser sistnämnde fräga wara dm enda Hwilken nu mera fordrar Riksens Högloflige Ständers ätgjärd, tillstyrka att nu warande Arrendatorer till ersättning för deraS odlings-kostnad, mä än widare bibehällas wid arrendet pä erbudne arrende-wilkor, men arrende-tiden instränkaS till 15 är säsom tillräcklig för hwad kostnad i odlingswäg som Le ä denne Lägenhet hälst mäge hafwa anwandt. Kongl. Majit har stuteligen vfwerlemnat till Riksens Ständers Stats-Ulstott Committeradesunderdåniga hemställan sm Medels anordnande till uppförande af nödige byggnader till Stuteriets fullkomliga iständsättande pä det att det samma sedermera utan Stats - Werkets betungande mä kunna underhällasOch hafwa Committerade i Memorial som till Stats,Utskottet blifwit aflemnadt, uppgifwit, att deste Byggnader enligt wederbörlige vmkostnads-försiag erfvrda 30,195 R-dr hwaraf 15,000 R:dr ä hwilka Kongl. StatS-Contoiret nu undtätk
Omsider äfwen en Deputation fran det hederwarda Lwnde-Ständct, anförd af Riksdagsmannen lVlatts ?eKi-88on ifrån Utsund, som gaf wid handen, at Bonde-Ständet utiBorgare-StändetS pttrande instämt rörande frägan om förskott af ö-tu^uen til förswarswerket; at Bonde-Ständet bifallit den föreslagna utwägen til Riks-^c. rens meddelande ät Konungen; och at beträffande den frägan, at älägga Bewillnings-Utffottet at utarbeta grunderna för BewillningenS fördelning, hade Bonde-Ständet ansett denna fräga böra remitteras til Bewillnings-Utskottet, i anseende til nägra hos Ståndet wäckta betänkligheter, huruwida sädant kunde werkställas, innan Lon8titution8-arbetet more färdigt. I anledning af ätffilliga gjorde anmälnin» gar at tala upropades Herr von 8cku1t2snbeiin, Lonrrä Ib., som upläste följande til krotocollet: Wid den lyckliga tidpunct dä SwerigeS framtida wäl genom en wis Furstes försorg befästes med en ny Grundlag, bör icke i likhet med hwad Herr Hof-Jägmästaren von 6reilk redan i Memorial af den '13 innewarande yttrat, äfwen desi förswar komma i betragtande? Landets krafter medgifwa wisit icke en större stäeNde pä fredsfot, ware sig wärfwad eller indelt, än den wi tilförene ägt; men som dock wid et fredsbrott alltid befunnits otilräcklig. 216 Den 23 Maj. blifwitökad med Fri-Lor-^ei-, samt sednast med Lgndtwärn.
Hon föddes, dotter af tullinspektören Karl Gustaf Kjellberg och Ulrika Lundberg, d. 2 september 1830 på en liten egendom, Margretelund, nära Kristianstad. Hennes uppfostran, den bokliga nämligen, fick hon för det mesta själf sköta om. Hon var begåfvad med ett glödande kunskapsbegär och kastade sig, tämligen både planlöst och utan urskiljning — säger hon själf — öfver hvad helst hon i litterär väg öfverkom. Hennes sunda instinkt och hennes medfödda finkänslighet räddade henne emellertid, ur hvad som ej kunde vara godt; det goda däremot behöll hon som gifven vinst. Tidigt glimmade den poetiska gnistan fram, och redan som elfvaårigt barn började hon syssla med versskrifning samt fortsatte härmed de följande åren. Ett och annat, som sedan meddelats i ofvannämnda första diktsamling, måtte redan tidigt kommit i tryck. Så har jag t. ex. upptäckt, i en Göteborgspublikation från slutet af 1840-talet med signaturen Qötha under, det ystra, litet. ursäkta öppenheten! slynaktiga poemet » Mina kjolar ». Men det var först, då Josefina var 16 år, som hon fick en verkliguppmuntran, och detta från ett i allo kompetent håll, att fortsätta med sitt poetiska skriftställareskap. Då Wilhelm von Braun 1846 var på besök hos sina i Karlshamn bosatta föräldrar, visade man en dag för honom flere af den unga flickans poetiska försök. Skalden blef öfverraskad öfver de omisskänligt stora anlagen och uppmuntrade den 16:åriga att fortsätta. Vid sin afresa från Karlshamn skänkte han henne Tegnérs dikter, å hvars försättsblad han skrifvit: » Denna bok, den första jag hade råd och vilja att köpa, skänkes åt den unga hoppgifvande poetissan Josephine af en liten broder i Apollo — von Braun. Framåt, framåt, mitt vackra barn! » Boken förvaras ännu af Josefina som ett kärt och dyrbart minne.
R:dr och sålunda bestämmas till 53,000 R:dr, då de årliga anslagen å första hufvudtiteln under berörde statsregleringsperiod komme att utgöra 1,417,000 R:dr, dels ock föreslå, att, då H. K. H:s förmälning inträffat redan under sistlidna år, men nästa statsregleringsperiod antagligen icke komme att börja förr än med år 1867, omförmälda förhöjning i anslaget till H. K. H. Hertigen af Dalarne finge beräknas och utgå jemväl för åren 1864, 1865 och 1866 med en sammanlagd summa af 51,000 R:dr, hvarigenom de extra anslagen å denna hufvudtitel skulle komma att ökas till 161,645 R:dr. 1 4 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. Vid härefter företagen beräkning af utgifterna under Sjunde Hufvud titeln, innefattande anslagen för Finans-departementet, anförde Herr Departements-chefen angående '1 :o Kammar-kollegium.
Artiklarne af 1S05 års Lag-Utskottets Betdnkandenl Lego Stadga, hafva haft till föremal att förelomma de skadliga följder, sorn, särdeles för Landtmannen i sednare tider, inträffat af de mycket biukliga tidiga afhandlingar med annars Tjenstehjon om flyttning från redan innehafvande tjenster. Erfarenheten har onekeligen visat, att Herr Oxeliufvuds motion i denna del icke saknat grund, oell den förtjenar derföre, i min tanka, att granskas på ett sätt, sorn kunde, om ej just genom de af honom föreslagna medel, ändå leda till ändamålet, åtminstone så nära som Lagstiftningen kan göra möjligt. Att locka, öfvertala och förleda annars Tjenstehjon uppsäga sin tjenst, är väl redan både i allmänna Lagen och 4 §. af Lego-Stadgans 7:de Artikel vid ansvar förbudet; Och Lagstiftaren har väl således directe i denna del uppfylt sin pligt; men, då sådana åtgärder sällan blifva bevislige, och förledande hemliga aftal om flyttning med andras Tjenstehjon följaktligen icke ensamt genom berörde förbud kunna förekommas, borde de öfrige stadganden i afseende på Tjenstehjon vara i det förhållande dertill, att de i möjligaste måtto afven verkade till den goda sak, man sålunda velat bereda, och icke något gifvas» som rakt motverkade den. Af denna egenskap är i min tanka förnämligast den i 7 Art. 1 §. af Lego-stadgan , med ändring i Allmänna Lagens 10 §. af 14 Capitlet Handels-Balken, gifne tillåtelse för Tjenstehjon, att ifrån den stund, det gått tjensten, kunna den uppsäga. Följden deraf, och utaf llihaug till Riks-St.
Att Öfverståthållareembetet således öfverskridit sin behörighet och bordt derföre kunna, i händelse af åtal, till ansvar fällas, derom har mili tanka icke blifv it förändrad af de motskäl, som det underdåniga utlåtandet innehåller och hvaröfver jag i anmärkningarna korteligen yttrat mig; äfvensom jag i dessa sökt utreda frågan om behöfligheten af en underordnad polismyndighets lagstiftningsåtgärder. Jag hoppas dermed hafva ådagalagt det verkliga behofvet af en i behörig ordning tillkommen lagstiftning, efter hvilken man så väl i här förevarande, som andra till ordningen och säkerheten hörande ämnen, må hafva alt sig rätta, och hvarmed de underordnade rnyndigheternes godtyckliga förfarande må i möjligaste måtto kunna umbäras. Hvad räsonnementerne i underd. utlåtandet innehålla till försvar för sjelfva den i fråga varande åtgärdens lämplighet, torde äfvenledes vara i noterna nöjaktigt besvaradt. Genom nådig Skrifvelse af den 22 Augusti 1851 har Kongl. Majit uppå min i fråga varande underdåniga hemställan meddelat det svar, att hvad forst anginge ändring och förklaring af Öfverståthållareembetets omhandlade kungörelse, Kongl. Majit, med afseende å hvad Öfverståthållareembetet, på sätt ofvan herördt är, erinrat och anfört, icke funnit skäl att i anledning deraf vidtaga någon åtgärd.