Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan förhastande kan Summan dertill, vid denna Riks» dag, hvarken bestämmas elier anordnas. Först efter det Kongl. Majit behagat i nåder löre. skrifva och genom Dess Befallningshafvande kungöra en viss pvsecriptionstid, innom hvilken hvar och en, som vill återfordra hvad han under dt noa Titel utgifvit, äger en sådan fordran anmäla och med vederbörande Uppbördsji, åns qvittencer styrka, blir det i sin ordning att uppgöra ersättningen och vid en noga granskning af dessa qvittencer, torde återbäringen, i anseende till de mångå förändringar, sorn under tiden inträffat, blifva mindre kännbar för Staten, än den förebråelse, att hafva tiilegnat sig en orättmätig inkomst. ]ag förenar mig således med dé vär^e Le; damöter, hvilka yrkat Återremiffs af Stat!- och Bevillningsutskottens Betänkande» Herr Pahlman: Jag har ej bestridt Riksens Ständers rättighet att besluta afskrifning, men annat är att äga en rättighet, och annat är att densamma rättvist utöfva, och jag tror, att Riksens Ständer icke böra utöfva en sådan rättighet till förmån för några fa Medborgare på andras bekostnad. Hufvudföremälet för Riksens Ständers b slut bör vara att iagttaga en lika rättvisa mot alla. Man har sagt, att der tillgång finnes, eler kan ej afskrifning äga rum; det meelg.ifver jag så mycket hällre, som hvar ^ och en' lätteligen måste finna, att d n. som har råd och tillgång att erlägga .ifrågavarand® af» Den 2 Maji, /. m. 43 gift, icke eller behöfver derifrån befrias; nen jag tror, att hufvudskälet, hvarföre Riksens Ständer e; böra medgifva befrielse från dan återstående Brännvinsafgiften, är, att Lagstiftande Magten så mycket sorn möjligt bör undvika att genom små Beslut gifva dementia åt verkställande
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 26 och 29 sistlidne Februari på bordet lagda Utlåtande N:o 2, i anledning af väckt motion, angående serskilda bestämmelser i afseende på grunderne för befordran till embeten och tjenster, blef samma Utlåtande till Utskottet återremitteradt; och ansåg Ridderskapet och Adeln, att Utskottet bör det återlemnade målet till pröfning upptaga. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 14 och 18 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 2, i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständers Juslitiae-Ombudsmans afgifna Embets-Berättelser och allmänna redogörelse, äfvensom af hans Embets-Diarier och Registratur för den tid, som sedan sista Riksdags början förflutit, blef samma Utlåtande till Utskottet återremitteradt. S. D. Till Statsoch Banco Utskotten remitterades Herr Stnarts^ Carl, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående utbyte af RiksgäldsContoirets till Banken utgifna obligationer. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades nedannämnde motioner: l:o Herr Palmcrantz’s Johan Mauritz, om stipendier för utrikes resor i teckniska afseenden; 2:o Grefve Spens’s , Carl Gustaf, om bestämmande för 5 år i sender af lösningsprisen för ordinarie räntan och krono-tionden; 3:o Densammes j om förändring i tiden för ma rkegå ngs-sä ttningen; 4:o Densammesj om indragning af alla anordnade indeldta räntor till Stats-Verket och deras utbetalande derifrån i contant till vederbörande; 5:o Densammes 3 angående bestämmande af en Uppbörds-stämma uti September månad för vissa delar af uppbörden; 6:0 Densammes i med förslag till några serskilda controller, i afseende på uppbörden; 7:o Densammes, angående underdånig anhållan hos Kongl.
Längst i fjärran blånar horisonten och glittrande vattenspeglar skymta ofta fram. Den röda färgen på stugorna glöder som på gamla mästares taflor. Sockenkyrkan tronar i lugnt majestät på en hög backe, och bland grafvarna gå fridens änglar med hvita liljor. Utanför en fäbod i kyrkbyn leka en pojke och en hundvalp. Hönorna leta korn på ladugårdsbacken. Dagsarbetet är slut. En stämning af sabbatsafton hvilar öfver nejden. Men ur alla badstur tränger rök. Lördagen förgår aldrig, utan att finnen badar badstu; ofta går han två gånger i veckan, och i några socknar badar man dagligen. Hvar jag nu rider, möter jag nytvagna människor eller människor på väg till badstun. Utanför en stuga i kyrkbyn står en karl m e d handduk och en ren skjorta på armen. Han samlar ihop de hängande persedlarna i ena handen och tar med den andra åt mössan. — » Hyva ilta • — god afton. » — » Hur kan man rida på lördagskvällen, då man borde bada » står att läsa i hans förvånande ögon. På trappan till en stuga staren gumma, varm af badet; hennes gubbe försvann just nu bakom knuten med ett vattenämbar i handen och en fysionomi, som tycktes i stort behof af badstun. Ännu några steg och där — en verklig della Robbia-scen: på en förstukvist, belyst af aftonsolen, sitter en ung bondhustru med sitt barn, en kerub med knubbiga lemmar och rosenfärgade kinder. Det ljusa håret är ännu fuktigt af badet, och små feta barnahänder sticka fram ur bländhvita tröjärmar. A c k, att jag varit Luca della Robbia eller Botticelli! Då hade denna sköna syn i förklaradt ljus nått eftervärlden. Några ord af Swinburne rinna mig i minnet. It must be Heaven indeed — » och jag lyssnar drömmande till modern, som med sakta röst sjunger en af Finlands ljufva, vemodiga vaggsånger för det slumrande barnet på sitt knä: » Vyss mitt barn, o vyss min lilla! Vyss mitt barn, var snäll att somna! Jag mitt barn till sömns vill sjunga, Söfva in i sömnens släde.
Reservanten anser för sin del, att efter ordet allt borde inflyta följande: utan afdraget beviltningsbelopp. C.) Orden kontant tillskjutet begagnas vanligtvis till skattenedsältning för dessa Banker sålunda, att, då, utöfver 25, 30 eller 40 procent, som till grundfonden blifvit kontant erlagde, för 75, 70 eller 60 procent skulle lemnäs antagliga säkerhetshandlingar, men i saknad af sådane motsvarande belopp kontant insattes, hvilket, genom Bankstvrelsens försorg, lemnande deponenten särskild ränta, icke får med grundfonden sammanblandas, man räknar Banken till godo sex för hundradet, äfven för dessa medel likasom för grundfonden, hvarigenom den behållning, som skulle draga förhöjd bevillning, nedsättes eller alldeles räknas bort. Reservanten har derföre ansett, att slutet af 35 §. 1 mom. borde erhålla följande lydelse: »allt, utan afdraget b Drillning s-belopp, beräknadt efter hvad af teckningssumman eller grundfonden, enligt oktroj erne, blifvit såsom rörelse-kapital kontant tillskjutet.» 4:o. Reservanten har icke biträdt förslaget att helt och hållet befria Jern-Kontoret ifrån bevillning, hvilken, nu utgörande 3,000 R:dr, han för sin del dock gerna skulle se nedsatt lil! 1,000 R:dr, ehuru Kontoret njuter fördelen af ett stort kreditiv i Rikets Ständers Bank emot låg ränta och har en årlig behållning af 30,000 R:dr och derutöfver, utan alt beräkna delegarnes egna bidrag. Skulle reservantens vördsamma för lag vinna bifall, bör det moment utgå, hvilket Bevillnings-Stadgans 145 §. i detta afseende nu bär intagit. Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 37 §. 44.
Han, U ^ c ä r l o f i i i i x s s - o c l i som icke darrat på morgonen, då han stod framför den ursinnige tjuren, färdig att gifva honom dödshugget, darrade nu vid åsynen af det blod, som ifrån Ingeborgs hand droppade ned på hans. Han kände sig förargad på sig själf öfver denna svaghef. Nu skulle hon väl åter håna honom. Han såg på henne och sade sakta: » Ingeborg hade nog rätt: jag är allt en rädd stackare. » Men Ingeborg svarade ingenting, hon smålog blott ett underligt, svagt leende, och dä han slutat, hviskade hon med en liten skälfning i rösten: » Tack,Nils! » hvarpå hon tigande återlog sin sysselsättning. I samma ögonblick kom Sofi springande och ropade ifrig och otålig: » Du måste komma in, Ingeborg! Kyrkvärden i Järfva är här, och pappa har sagt till, att han ska bjudas på aftonvard.&gt; Ingeborg, som nästan aldrig lät häftig eller otå- lig mot systern, föreföll likväl så nu, då hon svarade: » Jag går inte härifrån, förrän jag slulat; för en gång måtte väl du kunna styra om maten. » Detla tyckte också i sitt sinne K \ h, på samma gång han litet smått undrade, hvem denne kyrkvärden i Järfva var, som han nu för andra gången hörde nämnas som gäst i Berga. För icke så länge sedan hade han varit där en söndagsafton, då Nils varit hos sin morbror; morgonen därpå hörde han nämligen Lina säga till Per, som ock varit borta: » Här var storkalas i går, må du tro, kyrkvärden i Järfva var här. » Och då nu Sofi på sått litet retsamma sätt sade: » Det bryr jag mig visst inte om, det är i alla fall för din skull han kommer, » kastade Nils en frå- gande blick på Ingeborg. Hon uppfångade först med tydlig förlägenhet hans blick, men så förändrades plötsligt uttrycket i hennes ansigte, och återtagande sin vanliga hög dragna min och besvarande hans ögonkast med en kall, säker blick, svarade hon: » Ja, jag kommer strax. Nils får hugga sönder alltsammans så länge, som jag sagt till, att jag vill ha ' det.
Häröfver har Stats-kontoret under den 18 December 1849 afgifvit underdånigt utlåtande och deri, med öfverlemnande af Chefens för Westgöta Regemente äfvensom Regementsskrifvarens derstädes infordrade underdåniga förklaringar af innehåll, att Regementshandlingar och räkenskaper icke upplyste, att Majoren Hennich var qvarstående i arméen, hvadan han, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 December 1811, icke ansetts berättigad att längre än 10 år derefter, eller till 1821 års slut, sina innehafda hästhemmansräntor uppbära, för egen del hufvudsakligen åberopat de skäl, som legat till grund för det öfverklagade beslutet, men derjemte, enär, i följd af de uteblifna reqvisitionerna å ifrågavarande räntor, Statsverket vunnit en opåräknad besparing af 6,532 R:dr 43 sk. 5 r:st., till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning i underdånighet hemställt, huruvida någon ersättning skulle kunna beredas Majoren Bennich för större eller mindre del af det belopp, hvaraf han genom omförmälda förhållande gått i mistning. I betraktande af de uti denna ersättningsfråga yppade serskilda förhållanden och med afseende derjemte på de för Majoren Bennich förekommande ömmande omständigheter, finnér Kongl. Maj:t i nåder skäligt nu föreslå Rikets Ständer att medgifva, det de för Bennich från och med år 1822 till och med år 1846, enligt hvad ofvannämndt är, innehållna och Statsverket lillgodokomna medel må till honom utbetalas. De till målet hörande handlingar skola varda öfverlemnade till det Rikets Ständers Utskott, som dermed kommer att taga befattning. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. von Hohenhausen. Utdrag af Protokollet öfver Landt för svars-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-rädet å Stockholms Slott den 4 December 1850.
De för Riksgälds-Contorets förestående utgifter nu anslagna kontanta tillgångar, äfvensom de medel, hvilka för öfrigt till detta Verk inflyta, skola, intilldess desamma för besagde utgifter behöfva användas, så vidt med det allmännas säkerhet och fördel öfverensstämmer, göras för Riksgälds-Contoret fruktbärande och hållas allmänna rörelsen tillhanda, medelst uppköpandet, för Riksgälds-Contorets räkning, af räntebärande obligationer, utgifne af Jrmeens Åccords-Amorteringsfond, Trollhätte JSya Kanal-bolag, Skånska Hypoteksföreningen, Bruksägarnes Hypothekskassa eller andra sådane Svenska Hypotheks-inrättningar, som, på likartade grunder med de aine nyssnämnde, kunna blifva bildade samt af Kongl. Majit i Nåder stadfästade, och hvilkas obligationer Fullmägtige anse innefatta full säkerhet. Hör till Siats-Utskottets Memorial, N:o 315. §• *3. De obligationer, sorn, i öfverensstämmelse med stadgandet i nästföregående §., redan äro eller hädanefter varda för Riksgälds-Contorets räkning uppköpt//., skola, i den mån sådant för verkställigheten af Riksgälds-Contoret åliggande utgifter erfordras eller af Verkets fördel påkallas, antingen till inlösen uppsägas eller, på det sätt, Fullmägtige pröfva mest lämpligt och ända målsen 1 ig t, ) orsa/jas. ‘ V §. i9. (Motsvarar 2:dra moni. af 78 §. r 1341 ars Reglemente*) För samma ändamål och under de förhållanden, som i ofvanstående 17 §. äro uppgifna, må derstädes uppräknade räntebärande papper, jemte Stockholms Stads Di älsel-Commissions obligationer, af Riksgälds-Contoret belånas; dock få de lån, som emot hypothek af sådane obligationer meddelas, icke öfverstiga Nittio procent af de hypothicerade obligationernes kapitalbelopp, då dessa löpa med minst 4l procents ränta eller Sjuttio
Tree funnit en oefterhärmlig framställare, som sorgfälligt vetat återgifva alla nationella egendomligheter i det yttre, i uttalet af engelskan, liksom i hela sitt uppträdande, då han presterat en hel följd af intressanta internationella karaktersstudier, — om vi ock kunde önska, att engelsmännen vore mindre barnsliga, mindre genomträngda af sina egna landsmäns värdighet, än de visa sig i denna sèd att låta utlän-dingar spela alla skurkrollerna. Emellertid är det ju icke Mr. Tree ' s skuld,459 LONDONS TEATRAR. som äfven i en mångfald engelska typer ådagalagt sin sällsynta mångsidighet såsom konstnär. Bland de Öfriga teatrarna anföras endast: » the Court » — » hof » teatern — under ledning af den ej just synnerligen fina, men i sitt slag högst talangfulla Mrs. John Wood; » St. James ' s Theater » under ledning af Alexander; » Crite-rion », som förestås af Wyndham; » Garrick » af Hare och » Olympie » af Barrett. Vid alla dessa teatrar är direktören äfven främste skådespelaren, den personlighet, omkring hvilket allt rör sig. Och detta system framträder ännu mera osminkadt hos » Terry ' s » och » Toole ' s », — - två teatrar, hvars innehafvare icke kunnat afstå från reklamen att uppkalla dem efter sina egna personer. Terry och Toole äro båda komiker och utan gensägelse i sitt fack framstående förmågor, liksom väl ock komiken är den enda genre, hvari den engelska skådespelskonsten måhända öfverträffar kontinentens. Äro icke också — om en rådan jämförelse här tillåtes — de bästa clowns öfverallt från Terry ' s och Toole ' s land! Båda dessa konstnärer öfverdrifva också så omåttligt, att denna jämförelse ej ligger allt för fjärran. Visserligen är frestelsen till slika Öfverdrifter stark för en komiker, som kväll efter kväll skall uppföra samma upptåg och helt och hållet är sin egen herre och därjämte har framför sig den engelska publiken, som på detta område gärna icke kan få färgerna for starkt påmålade. En af de förnämsta förutsättningarna för att göra lycka på en engelsk teater har länge varit och är fortfarande för de kvinnliga artisterna deras — skönhet.
Således äro konsistorierna icke så bundna som man förut sagt, men, äfven om så vore och klagomål öfver dessa förslag förspordes, så vore det ett skäl att ändra den nyssnämnda författningen; men deri låge icke det ringaste skäl att låta konsistorierna först, i öfverensstämmelse med författningen, uppsatta 3 personer på förslaget och sedan sälla till en 4:de, dervid konsistorium skulle kunna ledas af ett tillfälligt intresse för en prestman, utan alt dess åtgärd finge af någon myndighet pröfvas. Hvad den siste talaren yttrade om att församlingen skulle ega att sjelf välja pastor, vill jag icke motsätta mig, men derom är ju här ej fråga; det är domkapitlet som efter egen smak skulle tillkalla den 4:de profpredikant, utan att emot dess åtgärd klagan skulle få anlöras, och detta lägger i domkapitlets händer en makt, som icke står rätt tillsammans med de grunder, efter hvilka i ett konstitutionel samhälle emhetsmyndigheterna böra handla. Vid upprätlandet af ett förslag bör alltid den myndighet, som har befattning dermed, vara bunden af vissa föreskrifter, men här säges uttryck - 444 Den 29 September. ligen att domkapitlet icke skulle vara bundet af någon annan inskränkning ärt den att prestmannen vore kompetent att söka den ifrSgav:«le tjensten, och man kan derför tänka att missbruk af denna makt ganska lätt skulle kunna ske. Gr. Björnstjerna: Uti K. Cirkulärbrefvet den 21 Augusti 1786 stadgas, att vid befordran till första klassens pastorater skall den sökandes skicklighet utrönas genom examina, disputationer och utgifna skrifter, till 2:dra klassens pastorater både genom dessa meriter och Ijensteålder, och till 3:dje klassens genom tjensteåren. Det kan således hända, att när förslag skall upprättas till ett konsistoriel påstorat af 3:dje klassen, domkapitlet måste på förslaget uppsätta de Irenne sökande, som hafva största antalet tjensteår, utan att någon af dem är lämplig eller lyckas tillvinna sig församlingens sympatier.
Nådiga disposition, till utgifter i och för fredsverket med Barbaresk-Staterne, samt Tractamenten till Consuler och Consulats-Secreterare å eller utom Barbaresk-kusten och till understöd för Svenska kjukan i Lon« don , Kongl. Maj:t då i Nåder täcktes uppdraga en sådan förvaltning åt Commerce-Collegium, samt att, om nödigt anses, alt Norrska Regeringen, i afsaende på Norrska Stels-Verkets bidrag, genom ombud, hädanefter deltager i Förvaltningen, Kongl Maj:t derom täcktes i Nåder förordna. Detta ärendes behandling fortsättes i näst inträffande Plenum Den 6 Féhruari. S. D. Fortsattes föredragning af Stats-Utskottets Utlåtandet, N:o 337, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af afgifter till Handelsoch Sjöfarts-Fonden, samt huru förhållas bör med de anslag, som varit å denna fond anvisade, och bemäldte Utskotts Utlåtande, N:o 416, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet, N:o 337. Härvid förekommo: 76 Prot. Utdr. d. 3 Febr, iSfy, l:o Andra puncten i Utlåtandet, N:o 416, hvari hemslälles, att Rikets Ständer må besluta, alt afgiften till Handelsoch Sjöfa rts-fonden ifrån och med nästkommande år 1842, till nu stadgadt belopp, kommer att intill nästa Riksdag, tillsammans med Tull-medlen, uppbäras och till Slats-Verket ingå. Ståndet biföll icke denna punct, utan beslöt, alt afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, ifrån och med nästkommande år 1842, intill nästa Riksdag, skall med procent af Tull-beloppet utgå, äfvensom Ståndet beslöt, att nämnde afgift icke skall ingå till Stats-Verket. 2:o Tredje puncten i Utlåtandet, N:o 337, och den motsvarande i Utlåtandet, N:o 416, hvaruti de af Convoy-Commissarialet bestridda utgifter uppräknas.
Den brottslige efter ferjfilDa förorDningar (Pullc unDer attttan ©omftol böra.” §. 51. 0eDan *281, till banDelnS ocb tnbuftrienö förfofran, infett befjof met af en förbättrat» £agjfiftning röranDc utrifeS od) ittrifeS mejclar, famt, i följD Deraf, till Äottgl. ®laj:t i unDerDånigbet öfmerfemnat f örjlag till en np ^SSepel^ag, b^ilbet Äongl. 5ftaj:t lifmäl funnit 0ig af anförDe jfäl bmDraD att t fin betyet bifalla; bär Äongl. Sföaj:t,uti 9?åDig €otttra^ropofttion af Den 12 innemaranDe månaD, till Dg aflåtit ett förjlag i Detta ämne, lifa IpDanDe meD Det <3Bt förut gob* fänt, få miDt Detfamma angicf Den tnrifeö mepelrörelfen; fcwilfet £ag* förjlag, forn ftnneö btlagDt ‘iSSår unDerDåniga 0frifmelfe af Den 19 Denneö, <2öi till aUa Delar antagit. §. 52. Dfmer 6 §. 4 €ap. Utföfningö*23alfen är en fåDan för fia* ring meDDelaD, i affeenDe på formen för ^anbfFriftoen Snrniö* ning att Denfamma, för att fåfom gällattDe anfeö, bör, i em ligbet meD b^aD om jfulDebref förorDnaDt är, antingen egenbäm
St. ej hafva annan beslutande rätt, än den alt begära en månad, den mening, som står i premisserna, kan annorlunda än såsom ett motiv framställas, d. v. s. i sammanhang med motiverna i R. o. Ad:s und. skrifvelse. Hr Lagerhjelm: Den siste talaren hargifvit vid handen det naturliga af saken, nemi. att ett meddelande af R. St. må äga rum såsom ett motiv, och redan deruti har man gjort hvad Hr von Heyne önskat. Frågan är nu den: skall detta meddelande göras uti premisserna eiler i slutsatsen? Hvad eftersträfva!' man genom att vilja nedflytta detta uti beslutet, om icke att gifva det mera vigt eller kanske förflytta det inom området af 109 5tn Reg.F:n? En ledamot har redan, synes det mig, varit inne på denna J med ena foten, då han velat uttrycka att tvänne månader behöfvas. Jag har hört personer, som tro sig känna riksd.arendena, och som hafva trott, att halfåret, kanske äfven hela året skulle åtgå lill afslutande af alla dessa ärenden, och om R. St. skulle afgöra frågan om civiloch criminal-lagen, skulle riksdagen säkert räcka ännu längre. När frågan är, hvarest ofvannämnda meddelande skall gifvas, så anser jag det vara naturligast att det sker uti ingressen och ej uti beslutet, om man icke vill gifva någon annan färg deråt än blott den enkla beskaffenheten af en underrättelse. Detta meddelande bör således slå uti premisserna. Jag får hemställa, om icke, för att afstilla denna sak, R. o. Ad. matte förblifva vid sitt beslut, hvarigenom Exped.Utsk. får en enkel ledning vid uppsättandet af sitt förslag till skrifvelsen. Då har Utsk. R. o. Ad:s beslut att följa , och tager derjemte ur Bondeoch BorgareSCns beslut hvad som öfverensstämmer med det förra. Resultatet blefve då öfverensstämmande med R. o. Ad:s beslut, och frågan fullkomligen afgjord. Gr. Frölich: Jag skall blott med några ord lemna en upplysning, i anledning af den nya vändning, som frågan liar fått, genom de tvänne siste talarnes framställningar.
Det är sorgligt, men obestridligt. Det tolereras, ty det är gammal praxis, och alltid finnas fraser oeh kvasipoesi tillhands, som kunna ge förbindelserna ett behöfligt romantiskt skimmer. Här dragas fram så många exempel på, huru olyckliga de föreningar blifva, hvilka ingås genom annons. Jag vill visst icke bestrida dem, men anser dem ingalunda absolut bevisande. Icke sällan blifva tyvärr äfven de äktenskap olyckliga, hvilka ingåtts under erkända konventionella förhållanden. Men det finnes inga exempel, säger man, på några lyckliga förbindelser, ingångna » på det numera så vanliga sättet ». Kanske icke; men i så fall beror det helt visst på, att de, hvilka ingått sin förening på detta sätt, akta sig för att gifva sig till pris åt ett tanklöst löje; det är endast om slitningar uppstå, som bekantskapens början utbasunas som ett afskräckande exempel. Eli exempel, mig nära bekant, men också det enda som är mig kändt, vill jag dock här framdraga, om också detta ingenting behöfver bevisa. En medelålders man, hvilken både lärt sig att arbeta och att älska arbetet, men som under ett hårdt lif blifvit lämnad ensam, beslöt sig en dag, efter långt sökande och stor längtan, att försöka sin lycka genom annons. Nå, det kom många svar, alla allvarliga, och hvilkas samtliga afsändarinnor, efter hvad jag tror, icke behöfde ångra sin djärfhet, ty diskretion var här verkligen hederssak. Bland dem fanns särskildt ett, anonymt och tvekande, men skrifvet med intelligens och hjärtevärme. Det slog an, en korrespondens inleddes, och ett sammanträffande ägde snart rum. Båda funno här, hvad de hade sökt; de lärde känna, förstå, högakta och äfven älska hvarandra. öfver den hjärtesaga, som här uppkom, skulle det kanske kommit att hvila ett mera poetiskt skimmer, om dess uppränning förskrifvit sig från en bal eller en badort, men säkert är, att den röda tråd af kärlek, som nu ändå går igenom densamma, aldrig kunde ha blifvit starkare. Helt säkert förundrar det såväl A. K. som mången annan, att någon har velat bryta en lans för giftermålsannonserna.