Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreställningen, s o m inleddes med en af Frans Väggohyra, Mal och Bakterier H e d b e r g skrifven prolog, framsagd af hr Personne, bevistades af en fulltalig publik, bland hvilken märktes konungen, kronprinsen o c h prins Eugen m e d uppvaktningar, teaterns nye inspektör, öfverceremonimästaren frih Carl Carlsson B o n d e, förste hofmarskalken Printzsköld, öfverståthållaren frih. T a m m m. fl. framstående personligheter. Bifallet var flere gånger ganska lifligt. H — - * - " pcpon ". Skiss för Idun af H j ö r d i s. w j j i r e k t i o n e n för nytta o c h nöje hade efter en * J liflig diskussion bestämt, att bazar skulle anordnas till förmån för några fattiga badgäster, och att den skulle afslutas m e d en musikafdelning o c h dans togs som en själfklar sak. Och allt det där var n o g godt o c h väl, tyckte doktor Björk, underläkaren vid den lilla badorten, men hvarför han nödvändigt skulle stå i spetsen för alla mer o c h mindre outförbara planer, s o m direktionsdamer behagade utfundera, var mer än han kunde förstå. Han kunde sannerligen inte stampa förmågor ur marken, o c h hur han ransakade sitt minne för att leta ut sådana bland badgästerna, hittade han bara en hjälplig pianist. En dålig bas kunde möjligen läggas därtill, m e n det var olyckligtvis han själf. Doktorn drog den hvita filthatten djupt ner i pannan, som hans vana var, då något irriterade h o n o m, o c h vek beslutsamt in på vägen till skogen för att under en promenad uttänka något medel att tillfredsställa de njutningslystna. Han började verkligen tycka, att det var mera besvär än nöje att vara allas förklarade gunstling, hur angenämt det än varit i början af säsongen att se sig föremål för en smickrande uppmärksamhet och höra sitt lof sjungas i alla tonarter.
Till denna anmärkning föranledes jag ingalunda af något slags misstroende till våra fullmägtige i Riksgälds-Contoret; utan endast deraf, att denna operation egentligen knappt rör Riksgälds-Contoret sjelf, åtminstone vida mindre än Banken, på hvars förmåga att utföra realisationen den kommer att hafva ett ganska stort inflytande. Grefve Björnstjerna„ Magnus: Jag har så ofta, både under denna, men i synnerhet under föregående Riksdag, yttrat mina åsig - Dt>n 13 Februarii e. ra, ter tili financerne, att jag icke nu lärer be* höfva förklara, det jag anser utländska lån i allmänhet icke medföra någon fördel. Jag har äfven, för icke lång tid sedan, utgifvit en skrift om de såkallade Stocks, hvilken går ut på införandet af ett annat Creditsyslem, än det, som vinnes med utländska lån; då den nu föreslagne upplåningen af utländska capitaler har för afsigt att consolidera den beslutade realisationen, och således utan tvifvel kan blifva nyttig, vill jag, ur denna synpunkt, endast yrka, att upplåningen göres så fördelagtig sorn möjligt, och att utlåningsrörelsen stannar inom landet. Tvänne Talare hafva, i afseende härpå, yttrat alldeles motsatta åsigter. Herr von Troil har föreslagit obligationernas bestämmande i svenskt Banko, och Herr Stråle åter, att de skulle ställas på Hamburger Banco. Den förres syftemål är, att bålla obligationerna inom landet; och den andres deremot att, till dess realisationen blifvit bestämdt försäkrad, hafva större säkerhet i myntslaget Hamburger Banco. Jag för min del tror, att begge dessa olika opinioner kunna i så måtto förenas, att man gerna kan utsätta obligationerne både uti svenskt mynt och i Hamburger Banco, med förutsättning likväl af realisationens verkställighet. Jag förenar mig äfven med Herr von Troil i att beklaga, det Utskottet icke bifogat några caleuler till Utlåtandet.
Inom Westergöthland är ängsödlingen mindre utbredd, och fö»a använd uti de södra tråk terne; sdnf'(likväl delvis halva peda foder tillgångar från naturlige ängar: ' Tillräckfrgt 'sommarbete fiiuies der nästan allmänt , ■ ' Horn-Boskapen på Dahls-Land-är 1 allmänhet af litet, men <mdt, inhemskt sing, som tilltager i godhet med ängseulturens utvidgande. — Uti Westergöthland, der Bö.skaps-kreaturen oftare inköpas från andre orter, äro slagen mera blandade och sinsemellan skil jäktige, likväl i allmänhet icke . Stora,5 fastän stundom ganska goda. Till vaneus förädling, eller fortplantning al bättre racel-, har i intetdera af Landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande Ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig" större och bättre slamräce från andre orter. Oxar användas vid jordbruket och lill kertare körslor, , alla delar af Länet, samt på några ställen jemväl till mera långväga försl olgar. Endast under Höst-, Vinteroch Vår-månaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bete, nyttjas i allmänhet stallfodring för Boskaps-kreaturen. , , , Helstaf ne äro på Dahls-Land af någorlunda god art och medelmållU storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är mycket blandad med den än bättre 'Norrska Häst-racen. — Jemväl i Öfrige delar af Länet äro hästan^, ehuru af flere olika slag och mera små än stora, skäligen goda och väl underiiållne 1 allmänhet.
Den r4 November. 99 Städers Handlande utaf deras förlagsägare blifwik med stamningar till ett fdrwänande antal hemsökte angäende Liqwidationer efter MarkegLngen, hwarföre de anhällit att 7 §. af 1748 ärS FörlagS-Ordning genast mä uphäfwas, eller ätminstone till sin werkan hwila, sä att någre dylike Rättcgängar icke sä wid Domstolarne uptagaS intill dess den Radigst utlofwade förändring uti FörlagS-Ordningarne hinner utkomma. Under granskning och öfwerwägande af betz» anföranden samt de föreskrifter som wid Förlags gift wande enligt asman äberopade Kongl. Förordning nu äro gällande, har Utskottet inhemtadt; alt Kongl. Maj:tS och Rikets BergS-Collegium redan infordrar »vederbörande Bergmästares samt förlagsgifwareSoch tagareS yttranden, för att kunna bereda en förförändring uti denna Författning, som till nu warande sörhällande i afseende pä warupriserne m. m. mä blifwa lämpelig och smara emot ändamälet. Utskottet har wäl önskat, att berörde Författning nu genast kunde Allmänheten uti ett sammanhang meddelas men dä Utskottet under saknad af alla tillförlitlige uplysningar i ämnet, icke ser sig i tillfälle art såmedelst upfylla desi önskan, kan likwäl Utskottet deraf icke wara hindradt, att öfwer de särskildle omständigheter, som till desi ätgärd blifwil öfwerlämnade meddela sitt yttrande. Och som den uti z ?- af »748 ärS Kongl.
Under den ljusrikaste stjernglans från en natthimmel, i hvars bryn genast morgonrodnan uppsamm, öppnades då plötsligt det sista verldsägget: det uppläts inifrån af den nya verlds-medlemmen sjelf, genom ett lätt bemödande, som lyktades med att indricka de af den skäraste jordluft förmedlade lifsflägtar, dem Skaparens egen Ande inblåste i hans lungor. Och så låg den nyfödda första Menniskan der: naken, men beklädd af sin oskuld, som omgöt anlete och gestalt med strålande skönhet; baklänges, med ansigtet vändt mot himlahvalfvet, och dit uppåt höjande, med en märkbar läpparnes rörelse, de öfver bröstet sammanknäppta händren, – att inviga sin begynnande lefnad, om icke med en medveten tacksägelse, åtminstone med en sinnebildlig, till sin och alla Andars Fader. Det är bekant, att Djurens barndom, alltifrån deras födelsestund, utmärker sig framför Menniskans genom större kroppsfärdigheter, eller en större instinktens makt öfver kroppen, att försätta dess rörelser i motsvarighet till sina behof och ändamål. Deras företräde i detta fall grundar sig likväl just på deras underlägsna lott: den nämligen, att födas till uttryck af blott och bar natursjäl; i hvilken, såsom sådan, intet personligt sjelf-lif innebor. Menniskan deremot födes till handlingar, i hvilka en egen själ skall, såsom sina, uttrycka en oändlig vilja och ett oändligt förstånd; och detta är orsaken, hvarför hennes kropp, såsom ändlig, kan blott i långsam tillväxt utveckla sin förmåga att vara sinneverktyg åt en själ, som icke – liksom Djurens – qvarstannar inom en viss för alltid oöfverskridlig krets, utan sjelf i oändlighet (in infinitum) tillväxer.
En foljd h8rnf - och den, dls icke fiirntsedd - har blifvit, att e t t ej ringa a n t d kvinnor kiinna sig missbelktna med den stiillning, i hvilken de nj7a samhli.llsformerna fijrsatt den. TIe form arbetsfaten Bro borta och ersntta af andrn, soln mindre motsvara rlessa kvinnors smak. De t r h a frkn uttill hemarbetet, frbn tankeverksamheten till liandsliijden, £ran pulpten till de husliga sysslorna. Men diir behijfvas de ej de mlriste stannn i skolkstedern, p i b~tnlckontoret, vid telefonluren o, s. v. och fiir deras inre iiga hBgrar aden gamla goda tidend i hemmet som ett paradis, frin hvilket de frukta att for dltid vara utestiingda. Ir ' orra tiders lidanden Hro forgatna: hjiilplosheten, beroendet, forodmjukelsen, fortryclret. Ingen .mB tro, att alla dessa kvinnor kiinna tacksamhet mot dem af sitt kon, sorn de anse hafva befordrat en sBdan sakernas ordning, eller att de besitta skarpsinne och rattvisa nog att inse, det reformen gifvit A t kvinnokonet i stort taget en vida battre stiillning iin forut. De knorra och skylla olagenheterna i deras nya fiirhlllanden pb D banbryterskornav och &amp; a diirmed den motsthdskraft, sorn forsvArar och forsenar ofverghgen frAn gamla forlldrade till nya iindadlsenliga samhallsformer. Och forkampama, hrilkas vUneraknade verksamhet underlattat ombildningsarbetet, skorda frin detta hAll snarare ogillande an tacksamhet. NAgot %n mer. ovantadt har darjiimte intriiffat.
Stjernstedt, Johan Wilhelm, en Suppleant i samma Utsk. efter N:o 1092 Hr Leijonmark, Evald Gustaf, samt en Ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter N:o 83 Gr. Cronstedt, Fredrik Johan; och befunnos hafva blifvit utsedde i Konstitutionsutskottet : Ledamot. Frih. Paykull, Johan Gustaf; Suppleant. Hr von Krusenstjerna, Mauritz Adolf; Allmänna Besvär!- och Ekonomiutskottet: N:o 1351. Hr Muhl, fullm. Hr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal. 118 Den 9 November. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Vid föreg:de plena har jag erfarit, att flera afsägelser egt rum bland Ståndets Elektorer och Bänkman. Enligt Riddarh.Ordms föreskrift böra ledigheterna kompletteras, och jag hemställer om icke sådant äfven nu bör iakttagas. Jag vet noggrannt att Elektorerne och Biinkmännen kunna företaga val äfven när ett visst färre antal komma tillstädes, men detta uphäfver dock icke föreskriften om deras fulltalighet. — Jag tror visserligen icke att de verkställde valens utgång skulle blifvit annorlunda, och det är också ingalunda af sådan ani. jag gör denna hemställan, — hvilken jag dock ansett mig böra framställa. 1 ani. häraf yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att det för närv:de icke funnes mer än en ledighet bland Elektorerne, att således något sammanträde af Bänkmfinnen för Elektorsval hittills ej varit behöfligt, samt att H. Exc. vore sinnad i nästa plenum göra hemställan till R. o. Ad. om utsättande af dag för val af Bänkman efter de medlemmar af Ståndet, som denna befattning sig afsagt eller blifvit till Elektorer utsedde; hvarefter Hrr Bänkman skulle anmodas att sammanträda för att fylla den lediga Elektorsplatsen. H. Exc.
Mit, och under åberopande af sin å Bolagets vägnar förut yttrade öfvertygelse om U2 S t a t s - U t s t o 11 e t s de olägenheter, sora skola blifva oundvikliga följder af blott ett enda ars afbrott uti Canalarbelets fortsättning, nu särskildt nämna sig vara nödsakad att genast afskeda Verkets Tjenstemän, hvaribland äfven några Utländningar, likasom sådane Private arbetare, hvilka hittills blifvit bibehållne för de arbeten, som dels haft ett mera direct samband med den afsedda fortsättningen af arbetet, dels varit oundgänglige för underhållet och vården af Canalens lösa egendom, och hvilka alla, fast i mer och mindre mohn, jemte deras Hustrur och Barn utsättas för den svåraste förlägenhet; äfvensom Directionen måste afyttra Verkets förråder och säljbara elfecter till liqviderande af nämnde personers redan ägande aflöningsfordringar och andre under denna tid till arbetets förberedande gjorde skulder; samt ändteligen att, om ock med förlust, dels upphäfva sådane ingångna Gonlracter om lefveranser, som, med afseende på vintferforslingen och detta årets förmodade arbete, icke kunnat eller bordt åsidosättas, dels inhibera alla vidare Gontraheringar för samma ändamål. Fullkomligt öfvertygad att E:s K. IVItts vishet lika säkert inser vigten af Canalverkets sammanhållande och oförryckta fortskyndande till fullbordan, sora vådan af upplösningen och inställandet af arbetet, vågar GöthaGanalDirectionen tro det hvarken lämpligt eller nödigt nu här upptaga någre närmare detaljer för den ena eller andra af dessa händelser; men har ansett för sin ovilkorliga pligt, att uti denna för Directionen lika bekymmersamma som Före - Betänkande n, N:o roa. ii3 taget hotande belägenhet utbedja sig E:s K. Mits Kådiga föreskrift. Med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och pit framhärda Stormäktigste Allernådigste Konung!
Är det ej en fördel för Armeen, att all anledning till en rättvis klagan öfver, utan skäl, olika löneförmåner inom samma grader upphör? Är det ej en fördel för Armeön, att ordning och system i löningssättet åstadkommes? Och slutligen: är det ej en fördel för Staten och Arméen gemensamt, att löngifvaren — eller den dass i samhället, af hvilken indelta Armeens aflöning hufvudsakligen bestrides — och löntagaren hafva en medlare, af hvilken allas rätt skall bevakas, och genom hvars mellankomst ali conflict emellan de motsattas interessen försvinner? På dessa vigtiga ändamål har jag grundat min motion. Jag har således ej förbisett indelta Arméens sanna interessen. Men jag har ej heller fruktat, det Svenska folkets representanter skola, i en framtid, göra några ingrepp i den löningsfond, som de uppdragit Statsverket att förvalta; ty jag har den öfvertygelsen, att så länge det är nödvändigt, att vissa medborgare ensamt egna sig åt krigare-yrket, så länge skall ock Nationen inse nödvändigheten att, så långt tillgångarna medgifva, löna dem och befordra deras praktiska duglighet. D cn 8 Ma r s f. ni. 7* Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet. Hr Liljenstolpe, Carl Otto: Hr Hjärne har i det anförande, jag nu af hört, fästat synnerligt afseende på de af mig gjorda anmärkningar vid hans motion. Men då försöket att vederlägga dem, enligt hvad jag kunnat fatta, i alla afseenden fruktlöst aflupit, så att de af mig anförda skäl ännu qvarstå oförsvagade, och det dessutom i första rummet tillkommer StatsUtsk. att undersöka och pröfva olägenheterna, svårigheterna och, efter min tanka, omöjligheten af hans förslag, så tviflan jag icke, att i det betänkande, som ifrån Utsk. är att förvänta, saken skall blifva framställd sådan, som verkliga förhållandet krafvel’; och jag anser derföre öfverflödigt att vidare yttra mig, utan inskränker mig blott till den begäran, att dessa ord må få beledsaga Hr Hjärnes anförande. Frih. v. ID ii b en, Carl Joachim:
Jag vet således, att mina förhoppningar 0111 en fullständig organisation af Svenska krigsverket ännu länge skola som en perspectiv stå i taflans bakgrund, innan de komma att verkliggöras. Skulle dock någon anse milt förra yttrande utvisa ett oroligt omskapningsbegär, illa beräknande en möjlig verkställbarhet; så får jag säga, att just detta verkställandels svårighet för mig varit ett skäl, alt efter förmåga söka bereda framgång åt det nyttiga, det nödvändiga, som mötes af så stora lunder. Den 9 Maj f. m. 463 Jag anhåller, att äfven detta yttrande mätte få åtfölja återremissen till StalsUtskottet. Hi* von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få göra några anmärkn:r vid sådana ämnen utiIJtsk:s utlåt.,hvilka kunna bedömmas äfven af den, som icke är krigare. StatsUtsk. har uti den lista punkten af sitt utlåt, afstyrkt anslag för en President i K. Krigs-collrm. 10?. §:n Reg.Fin inneliåller likväl om Riksrätt, att den skall ”bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hofrätt, hvilken der"uti före ordet, P r es i d e n t er n e uti alla Rikets Colle”gier” etc. Krigs-colkm fanns, såsom en hvar vet, då Reg.- F:n stiftades, och innefattas således under dem, som Reg.- F:n menat. Jag inser icke, huru StatsUtsk. kan tillstyrka eller R. St. vägra anslag till lön för ett embete, hvars tillvaro är uti Reg.Fln påräknadt. Man invänder måhända att hvarken Krigseller något annat collegium är uttryckligen nämndt. Derpå svarar jag, alt då för några riksdagar sedan fråga väcktes om indragning af Bergsoch Commercecolllna, så ansåg man frågan vara af den beskaffenhet, att hon öfverlemnades till Const.Utsk., sora föreslog, för den händelse att dessa collegier skulle indragas, andra ledamöter i Riksrätten, på det att denna grundlagliga domstol måtte blifva bibehållen vid samma antal ledamöter, som då de begge collegierna funnos.
Och har motionären, för närmare utredning -af saken, låtit motionen åtföljas af åtskilliga Utdrag af Skånska Regementenas Indelningsverk, samt af en besvärsskrift, ingifven till Kongl. Maj:t, i anledning af Kammar-Collegii Utslag öfver en ansökning att få anlägga en ny qvarn vid Gislöf; samt 6:0 af Riksdagsfullmägtigen Petter Persson från Calmar Län, som yrkat, att, sedan genom Kongl. Kungörelsen den 29 April 1830 blifvit stadgadt, att de skattläggning underkastade Legooch Salu-sågar, hvilka derefter anlades, icke skola någon grundränta åsättas, utan såsom Fabriksinrättningar betraktas och endast tili bevillning beräknas, det äfven måtte varda tillåtet för de äldre skattlagda sågverken att, lika med nämnde salusågar, få försäga huru mycket som helst, oberoende af de hittills varande inskränkningarne, i afseende på sågnings-beloppet, samt utan någon tillökning i deras åsätta grundräntor och skatter, eller, om sådant icke ansåges kunna dem medgifvas, att de då måtte, med befrielse från erläggande af den dem påförda grundräntan, samt mot frihet lill oinskränkt sågningsrätlighet, i likhet med de nyanlagda salusågarne, för sin tillverkning få erlägga bevillning, eller ock att de finge såga så mycket de förmå, utöfver det vid skattläggningen beräknade årliga beloppet, mot erläggande af bevillning för skillnaden eller öfverskotta. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N'.o 178. Vid många föregående Riksdagar liar frågan om beskattningen å qvarnar blifvit väckt, och äfvenväl vid åtskilliga tillfällen varit föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet. Till ådagaläggande af Kongl.
Staten än förlora något i tullafgifter, ersattes det tillräckligt i ökade skatter genom ökadt välstånd på Gottland. Jag yrkar derföre återremiss af Betänkandet. Herr Rosengvist j Fredrik Leonhard: Äfven under 1823 års Riksdag, då denna fråga handlades af Ekonomiutskottet, utan beröring med något annat Utskott, och Eko - Den 11 Augusti f. rn. nomiUtskottet först tillstyrkt, men sedermera, i anledning af gjorde grundelig» anmärkningar afstyrkt Porto-franco-inrällning, samt åtföljande nederlagsrältigheler för ön Gottland, gjorde Friherre Cederström sig stor möda alt ådagalägga den stora nytta, som skulle indirect tillskyndas Staten, om de begärdte vidsträckta handelsfrihelerne directe beviljades Gottland. Rikets Ständer bade lik väl alltför nacken både skarpsinnighet och känsla för det allmänna bästa, för att fästa något afseende på den ädle Friherrens motsatte bemödanden i ett så alfvarsamt och vigligt ämne; och det väcker således alldeles icke min förundran, att den ädle Friherren jemväl nu med ifver höjer sin röst lill fördel för en Porto-franco på Gottland, hvilken, jemte det den blefve den enda i Sverige, tillika skulle blifva en hräfta på Rikets alla öfriga handelsstäders välmåga och trefnad. Med nederlagsfrihet för staden Wisby skulle det blifvande resultatet icke eller slå synnerligen bättre ut. Hvad är Gottland? En ö midt i Östersjön, o ti I Igängel ig flere månader om året, och oförmögen alt försvara sig, om ön blefve af fiendtlig magt med alfvar och någorlunda styrka angripen. — Alt på en så öppen och lätt angriplig ort uppstapla och hopsamla handelns rikedomar, vore väl det förnuftigt och med Den 12 Augusti f. m. moderlandets satina väl förenligt?
Erfarenheten af de förllutne missväxtåren har lemnat bedröflige bevis, huru, igenom den frihet räntegifvaren ägt att i Kronans magaziner aflemna otorkad Spannemål och igenom de uppköp af dylike sädessorter, MagazinsDirectionen gjort och från det ena länet transporterat till ett annat, dels un? der magazinering, dels under transporten, des? sa sädesslag förlorat sin fröbarhet och, den på utsäden, i behof varande jordbrukaren, sorn under hopp att erhålla duglig säd, ofta dyrt tillköpt sig densamma, blifvit bedragen , hvarigenom stundom missväxt och brist för det följande året äfven blifvit beredd. Hvar och en inser häraf lätt, att det är ett stort misstag att magazinera otorkad säd, hälst i ett land där man af nu några lyckligtvis inträffade goda skördar, ej må glömma att vårt elimats hårdhet icke kan lemna oss förhoppningar, att sådant alltid 6kall fortfara, och der er - Den 21 Februarii, fsrenheten bevittnat, att man mera än i nå got annat land, är i behof af, att, ifrån goda år samla och bevara dugliga förråder till fruktansvärdt kommande svaga skördar. Jag vågar således till Ridderskapets och Adelns upplyste pröfning vördsamt hemställa, om icke den förändring borde vidtagas, att i stället för det val som hittills stundom blifvit lemnadt Räntegifvarne, att till Kronans Maga?,iner få lemna antingen ötörkad säd eller torkad säd, med afdrag för intorkningen af 4 Kappar per tunna, det hädanefter må blifva ovilkorligen föreskrifvit, att alltid torkad räntesäd, med ofvannämnde afdrag, bör lemnäs, och ingen annan än duglig sadan, på Magazinsförvaltarens ansvar, får emottagas.
Den personliga färdigheten är en sak, den inre dugligheten en annan, och marschförmågan beror dock vida mera på den senare än på den förra, ty det är denna inre duglighet, känslan af krigareoch medborgareplig-ten, som hindrar soldaten att, om än alldeles uppgifven af trötthet, kasta sig ned på den inbjudande dikeskanten, och denna inre duglighet för-värfvas endast under en tjänstgöring, så lång, att soldaten under den samma hinner lefva sig in i sitt kall.MARSCHER OCH ANDRA TRUPPFÖRFLYTTNINGAR. Marschernas verkningar äro, såsom vi funnit, i första hand att söka i den hastighet, " med hvilken de utföras, men här vid lag måste man dock taga i betraktande, att det ingalunda är tillräckligt att komma fram så fort som möjligt, utan att man måste komma fram med sina trupper i ett sådant tillstånd, att de äro användbara för det ändamål, man afser att vinna med marschen, ty denna är aldrig sitt eget ändamål. Alla tiders krigshistoria har naturligtvis att uppvisa marscher, då under en eller några dagar synnerligen stora afstånd tillryggalagts, men undersöker man närmare de långväga förflyttningar, som blifvit ryktbara genom sin hastighet, så finner man, att de endast obetydligt öfverskridit mättet på dagsmarschens längd, under det däremot rastedagar icke alis förekommit eller ock endast sparsamt. Så tillryggalade Torstensons här under tågen tvärs igenom Tyskland 1642 och 1643 i medeltal endast 15 km. om dagen, under det Banér på återtåget från Torgau till Landsberg lemnade efter sig 32 km. om., dagen under sju dagars tid samt under marschen till Regensburg 28 km. om dagen under samma antal dagar, och då var rytteriet det talrikaste vapenslaget. Då Fredrik II, efter att vid Rossbach hafva besegrat fransmännen och rikshären med ali hast ' skyndade till Schlesien mot österrikarne, tillryggalade hans trupper under femton dagar knappa 20 km. om dagen, och vid marschen till slaget vid Zorndorf lemnade hären under elfva dagar efter sig 25 km. om dagen. Vid en-: staka tillfällen förekommo dock dagsmarscher på 35 — 40 km.