Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att man bör göra någon skillnad emellan att icke vilja göra Prinsarne helt och hållet oberoende och det förmenande, som man här framstäldt, eller att Prinsarne skulle blifva helt och hållet beroende om deras anslagssummor ställdes under en gemensam titel med anslaget till Konungens hofhållning. Det förefaller mig nemi. som om, när behof inträder för en K. Prins att få ett ökadt apanage, Konungen då afsätter af sitt anslag en så stor summa som är behöflig, och hvilken man icke torde hafva någon anledning tro skulle blifva betydligt mindre, än hvad som gåfves direkt af Svenska Staten, lika litet som att ett sådant anslag utan några särdeles tvingande skäl skulle minskas, i synnerhet då någon Prins trädde i gifte och sålunda möjligen finge en ökad familj. Jag tror fördenskull, att det skäl, som man anfört mot afdelningens förslag är mer speeiöst än verkligt. Vidare har yttrats, att det utgör en inkonseqvens att vilja sammanslå det nu ifrågav:de anslaget med Konungens, då likväl särskilda anslag äro lemnade åt Thronföljaren och EnkeDrottninningen, i st. f. att, om principen skulle strikt följas, det icke borde finnas mer än ett anslag på l:sta HufvudTiteln. Häruti instämmer jag, och anser, att det hade varit det egentligaste om denna IiufvudTitel innefattat blott en anslagssumma under titel till den K. familjen. Men när formen nu en gång är sådan den är, måste man för hvad redan är bestämdt, dervid förblifva. Jag tror också”, att man irrar sig, om man lägger för mycken vigt på den omständigheten, att de, som tala för anslagens sammanförande skulle hufvudsakligen fästa sig vid att göra Prins Oscar beroende af Konungen. Jag tror, att egentligen ett politiskt skäl som ligger till grund för deras åsigt, nemi. öfvertygelsen derom, att icke flere hofhållningar böra särskildt uptagas i budgeten, hufvudsakligen för prejudikatets skull.
R:dr ofö: 3o. — , 1843 ., *89. 29. och första hälften af år 1843 , 36: 42. — 472: 5. — så att de, enligt räkenskaperna, utelöpande dylika Polletter, den irsta sisth Juli, utgjorde R:dr 113,369: 3i. Allmänna Såsom fortsättning af den 1 x84i års Revisionsberättelse, sid. 7 Eml*DIDgen och 8, meddelade uppgift å beloppet af den Allmänna Bevillning, som för åren 1838 och i83g blifvit lill Riksgälds-Kontoret levererad, hafva Revisorerne ansett sig böra upplysa, att,oberäknadt den i Riks - gälds-Kontorets räkenskaper särskilt upptagna oell redovisade Centonalbevillning, till detta Verk ytterligare influtit: af i838 års Bevillning, under 4;de qvartalet af år 1841 » efter afdrag af utbetalda restitutioner, men med inberäkning af de under samma qvartal levererade restantier å äldre årens bevillnings-medel, . ; R:dr 857: 42> n. samt af i83g års Bevillning, under berörde qvartal 9. och under år 1842, med tillägg af då influtna restantier för år 1838 och de föregångna åren, 3o. — ii,245: 2. 9. Då de sålunda ytterligare influtna bevillningsafgifterna läggas till de summor, hvarmed Bevillningen för ifrågavarande arne år, enligt åberopade Berättelse, öfverstigit det i 1835 års Bevillningsförordning beräknade beloppet af denna statsinkomst, visar sig, att densamma lemna! ett till Biksgälds-Kontoret levereradt, behållet öfverskott, för år i838, af R:dr 178,720: ^6. — och för år 1839, af ; , 223,5pi: 47. 4* eller för begge åren tillsammans R:dr 4°2,3i2: 42- 4-
R:dr, och dels såsom följd deraf, uti tillstyrkandet pag. 17, anslags tillökningarne utfördes för Svea Hof-rätt till 30,700 R:dr, för Götha Hof-rätt till 31,200, och dels för Hof-rätten öfver Skåne och Rlekinge till 17,800 R:dr; hvarjemte de i samma tillstyrkande förekommande orden: ”i öfverensstämmelse med det af Utskottet i dess Utlåtande N:o 41 i detta hänseende tillstyrkta allmänna stadgande”, uteslötos; 7:de punkten lades till handling arne; 8:de punkten bifölls, med undantag af den till förekommande af det tillstyrkta anslagets anlitande till bekostande af nybyggnads-arbeten gjorda hemställan, hvaremot gjordes anmärkningar, hvilka ansågos föranleda till återremiss; 264 Prot.-Utdrag den 24 Mars 1857. 9:de till och med 14:de punkterna biföllos; i5;de punkten lades till handling arne. Den 24 Mars. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett denna dag af Hans Excellens Herr Gynther, Claés Ephraim, afgifvet anförande i fråga om beloppet af de Registratorerne i Justitie-revisions-expeditionen tillfallande sportler. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 14 och 18 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 43, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Tredje Hufvud-titel, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut:
Imellertid har hafvet så många läten, det är ett instrument med en oändlig tonskala, och den vind, som hviner mellan klipporna och klagande drager öfver den kala kusten, härmar alla ljud och har både snyftningar, rop och suckar. Den ensamne lyssnaren, som står en qväll på stranden och ser denna blanka lugna yta, tror sig ifrån djupet höra de halfqväfda nödropen af de skeppsbrutnes oroliga andar, ty hafvet är lugnt, och vinden är omärklig, och dessa brutna ljud komma, man vet icke hvarifrån. En känsla af obehag, en hemlig rysning flög öfver den unge mannens kind, men i nästa ögonblick, närmade han sig det förfallna skjulet, der kunde ju finnas en varelse, som behöfde hans hjelp. Ehuru månen väl fanns på himlen, så lyste den alltför litet för att gifva föremålen någon tydlighet, och den ljusning, som kom ifrån hafvet, gjorde i detta fall mera nytta, ty den sidan af det gamla rucklet, som var vändt emot stranden, syntes långt bättre än den, som låg åt klipporna. Då Astley kom närmare, hade han likväl ingen svårighet att granska detta ödsliga ställe, der de hopvräkta bräderna och de skarpa oformliga stenarna bildade en obehaglig labyrint, som icke skulle varit lätt att genomsöka. Han behöfde det imellertid icke, ty en ny suck eller snarare ett halfqväfdt otåligt rop förde genast hans blickar till ett föremål, som han strax fann var en på marken liggande karl, hvars ansigte skymdes af en sten, emot hvilken han stödde sig. Astley var obeväpnad, och han hejdade sig ett ögonblick, vid tanken på de många berättelser han hört om vilda uppträden med de råa fiskrarne och smugglarne på kusten, hvilka icke sällan låta den oförvägne, som råkar att öfverraska dem, plikta derför med lifvet. Denne man tycktes imellertid vara helt ensam, och de klagande ljud, som Astley hört, tydde icke på några onda afsigter.
Både unga och gamla komma säkert att med stor glädje studers denna högst ovanliga abcbok. - Ur natureii och lifvet. Af Leo Tolstoj. Pris 40 öre. D e rörande, enkelt berättade små historier, som här bjudas barnen, äro väl ägnade att väcka deras intresse för lifvet i naturen och att p&amp; samma g %ng blifva för dem en roande nöjeslasning. Den nyttiga lilla boken rekommenderas At b x n mellan 1 0 och. Rolfs iiya kusiner, af HecZda Aitderso~z. Illustrerad. Pris 1, ~ s. Detta är en liten bok, som nog blifver lika val emottagen som ~ R o l f s sommarferier, förra hret, och som likasom denna visar en djnpgående försthelse af och kärlek till barnen, förenad med en berättarkonst, som rör sig med så enkla medel och dock lyckas med pennan måla s % lefvande små taflor. Två små bortskämda., moderlösa barn frbn staden komma och gästa kusin Rolf på Ekholm. Det ar barnens afventyr och erfarenheter, deras lekar och arbete, under det välgörande inflytandet af ett verkligt godt hem på landsbygden, som gifva stoffet till skildringarna. Bland de bästa och mest intresseväckande torde kunna raknas gossarnas skogsvandring, hvilken säkerligen kommer att hagra som hiijden af lycka i mången pojkfantasi. Det kostliga namnet på den lilla grönmalade båten, artskidan, staiinar nog också lätt i minnet, och vid mhiiga landst&amp;llen torde nog till vbren en ~ärtskidaa komma att ligga förtöjd vid stranden. Roliga äro ock barnens julklappsbestyr, deras verser och deras förtroenden, som t. ex. d % den förtjuste Olle tackar för skridskorna, och Rolf upplyser: &gt;Ser du, de vor0 för små å t mig, därför fick du dem, - hvilket p2 intet satt minskar hvarken vanskapen eller ghfvans värde, s % som sig bör mellan goda, surida och icke förkonstlade barn. Det behöfver knappt tilläggas en önskan om, att den lilla boken matte vinna en talrik läsekrets inom den unga skaran af 8- och 10-åringar.
Jemför Mern. Niis 15, 41 och 56. — 11 — Memorialets Memorialets behandling hos Anmärkningar. jy? Rubrik. Datum. Ridd. och Adeln. Presteståndet. Borgareståndet. Bondeståndet. 28. i anledning af RiksStåndens beslut, om det i Konstitutionsutskottets Mern. 9 Juni 1860 till handl, med vidblifvande af förra beslutet. 9 Juni 1860 till handl. 6 Juni 1860 till handl. Jemför Mern. Nös 16, 42 och 56. 29. i anledning af RiksStåndens beslut, rö- rande den af KonstUtskottet i Mern. M 17 föreslagna ändring i 5 § 3 mom. Tryckfrihets-förordningen. 25 aj 1860 6 Juni 1860 till handl, med vidblifvande af sitt förra beslut. 9 Juni 1860 till handl, med vidblifvande af sitt förra beslut. Jemför Mern. Nös 17, 43 och 56. 30. i anledning af RiksStåndens beslut, angående det i Konst - Utsk:s Mern. M 19 framställda förslag till ändring i 53 § R. 0. 25 Maj 1860 6 Juni 1860 till’handl, med vidblifvande af sitt förra beslut. 9 Juni 1860 till handl, med vidblifvande af sitt förra beslut. 9 Juui 1860 med vidblifvande af förra beslutet, hänvisadt till U:t att uppgöra voterings-prop. 6 Juni 1860 till handl. Jemför Mern. Nös 19, 44 och 56. 31. 32. med förslag till ändring i 30 § R. 0. med förslag till ändring uti 14 § 3 mom. 9 Juni 1860 antogs att hvila. 9 Juni 1860 antogs att hvila. 6 Juni 1860 antogs att hvila. 6 Juni 1860 antogs att hvila. Alltså hvilande. Se vidare Mern.
Jag fruktar nämligen, att jag måste instämma m e d Kerstin uti, att du inte ännu är m o g e n för jungfru-dressyr. Jag ville just sett, huru jag skulle redt m i g m e d att sköta arbetarne, o m j a g inte blifvit tränad för saken. » » Svärmor har haft R a i trettio år, » sade fru Signe fundersamt, » m e n så är då också Fia alldeles ovanlig i sitt slag, » Ingeniören smålog lätt. » Jaså, du tycker då inte, att j a g skall b e Kerstin stanna? H o n begärde sin orlofssedel, fastän jag nära på ursäktade mig. Men h o n sade, att det nu å ö m s e håll vore bäst, att h o n flyttade. » » Så-å, » sade ingeniören. » Ja, det hade h o g Kerstin rätt uti. H o n har förstås varit för uppriktig, för att du skall kunna känna dig riktigt fri o c h obesvärad m e d henne. Men det var skada, att det skulle gå därhän. Kerstin har h u m ö r o c h själfkänsla, s o m alla dugliga människor, o c h själfkänslan skall man söka skona, min lilla hustru. D u skall aldrig inbilla dig, att Fia varit något lam. — Och för att skapa trotjänarinnor tarfvas det utan tvifvel ömsesidigt öfverseende mellan tjä- nare o c h matmor. — Hå, hå, ja, ja, — n u är klockan sex, så jag får väl ge m i g åstad till mina strejkare igen. » I lilla fru Signes nedtryckta o c h tårsköljda fysion o m i k o m det plötsligt en humoristisk glimt, o c h i det h o n kysste sin man till afsked, hviskade h o n, till hälften skämtsamt, till hälften allvarsamt: » Och kom ihåg, där fordras också ömsesidiga eftergifter och ömsesidigt tillmötesgående. » Han drog på munnen. » Man är minsann inte allena bestämmande, därför att man är en stor arbetsgifvare.
Såsom af bifogade meritoch tjensteförteckning inhemtas kan, deltog Ofverste von Heideman på ett ärorikt sätt i det sista, förtviflade försvaret af sin fosterbygd Finland, emot den Ryska våldsamma inkräktningen; men då hans tappra Finska stridsbröder, til! följd af fiendens öfvermakt och, nekom det ej, äfven till följd af bristande undsättning från moderlandet, nödgades böja sig under Den 3 December f. m. det utländska oket, och det seklersgamla bandet emellan Svea och bennes äldsta dotter Aura sönderslets, så föredrog von Heideman, heldre än att dela denna förödmjukelse, som dock säkert för honom, så val som för andra i hans samhällsställning, medfört stora belöningar och äreställen, alt öfvergifva sina fäders jord och sina fäders gods. Detta gods, Pylkhamma, vare det sagdt i förbigående, innehafves nu af en hög Officerare i Rysk tjenst, Ammon, sorn, född på ett torp under denna samma egendom, tjent sig up från simpel soldat till GeneralLöjtnant och Chef för ett af de Ryska gardesregementena : ett bevis, bland många, på de utsigter till en snar och lysande lycka, som i det mäktiga och slugt beräknande kejsarväldets tjenst öppnas för tapperhet och insigter. Von Heideman valde att egna sina återstående dagar åt det gamla älskade moderlandets försvar och att i dess tjenst använda hela sin lefnads kraft och verksamhet. Jag hemställer till Eder, mine Hrr, om ej ett sådant upförande, hedradt af våra Konungars bifall och erkändt medelst de befordringar, vårt samhälle ägde att, i förhållandernes läge, långsamt och småningom meddela, har rättvisa anspråk på Statens fortsatta erkänsla; och såsom ett vedermäle deraf vågar jag vördsamt föreslå, att 11. St:r måtte bevilja Öfverste von Heidemans enka, Fru Anna Beata Helena von Heideman, född Runqvist, under hennes återstående lifstid, en årlig pension af Ett Tusen (1000) r:dr r:mt. Om remiss till H. StatsUtsk. anhålles. Remitterades till StatsUtsk. Frih.
Att de Eeclesiastique Persöner, som hittills icke chetalt Centonal maga intill nasta Riksdag erlägga z Procent af den Bewillning, som pä deras Löner sig belöper; börande betra sammanskott pä det satt fördelas, att -frän de orter i Riket, af hwilka Centonalen nnd öfrige'KrigsnianShuS-afgiftcr till Wadstena Krigsmans-CaAa ingätt, denna gäfwa jennväl dit lefwcrcras; hwaremot nämnde sammanskott af de Orter, ber Centonalen m. m. blifwit tillAmiralitets-Krigsmanshus-Cafian erlagd, bör till sainma Safia aflemnas. Pa ben grund, att nägot wifit mäste betalas till Krigsmanshus - Cafian wid alla befordringar tili Embeten och Tjeuster, äfwensom wid Nädebewisningar af Adclstap, samt Friherrliga och Grefliga Diplom, syneS en sädan afgift äswen kumla äläagat-, dä öppet bref pä wärdighet af Rikets Herre crbäileS, likasom dä nägon blifmcr till Commendeur eller Riddare i Räder utnämnd; hwarförs Riksens Ständer till Eder Kongl. Majus Nädiga godtfinnande i undcrdänighet hemställa. 4:0 Att den som rttnämnes till RikctS högsta wardighct, mä betala - » » R:dr Till Seraphimer-Riddarc. - 2Z Till Commendeur med Stora Korset i alla Ordens Grader. . - 16 Till Commendeur. 10 vchtill Riddare 2 Hwarunder likwäl icke korde böra begripa-? Riddare af Swärds-Ordens Stora Kors, säsom för all afgifts erläggande fritggne.
Frih. Cederström: Jag bade icke förmodat, att en så gammal ledamot som Frih. Boye kunde framkomma med en jemnförelse emellan den vexelhandel, som för Bankens räkning ägde ruin på 1760-talet, och den, jag nu föreslagit. Ett är att sjelf draga vexlar och ett annat att uppdraga sådant ät commissionärer. Hvad följder detta sednare hade, är nogsamt kändt. När man citerar exempel, är det angeläget att göra det så, att de hålla streck med hvad man vill bevisa. Om Banken skulle öppna credit på främmande ort, komme det naturligtvis att bero på Fullmägtige att icke anförtro sig åt andra än solida hus, och förluster lära då icke ifrågakomma. I händelse icke någon instämmer i mitt förslag, vill jag icke yrka särskild votering för att få det till contrapropostp. Man kan vara belåten med mindre. Emedlertid begär jag, att Bidd.secret. må uppläsa mitt förslag. Det af Frih. Cederström inlemnade förslag till 3:dje punkt upplästes, så lydande: att, till förstärkande af metalliska cassan, Bancostyreisen ålägges att öppna ömsesidig vexelcredit med solida banker, bankierer och handlande, att i solida utländska banker insätta sin af denna rörelse uppkommande vinst på utländsk ort, för att i silfver indraga då Banken för sin vexel kan deraf vara i behof; och då silfver kan upphandlas, vare sig på ineller utrikes ort, för lägre pris, än det efter den fastställda myntfoten kan utgifvas, bör det till obegränsadt belopp upphandlas. Frih. Boye.’ Discussionen har redan dragit så långt ut, att jag är benägen att hellre underkasta mig att anses för att hafva orätt, än jag vill besvära R. o. Ad. med den bevisning, som jag tror mig kunna åstadkomma derom, att en slägtskap verkligen finnes emellan Frih. Cederströms förslag och Bankens affärer med Kjermanschöldska huset. Jag ber likväl att få hänvisa till en skrift, som finnes i bokhandeln: det är Göransons, ang:de Sveriges financer.
Utskottet torde härvid böra ytterligare erinra derom, att samma åsigt gjort sig gällande hos Rikets Ständer ej allenast under föregående riksmöten, då det nuvarande stadgandet, att dylika obligationer skulle lyda å minst 230 R:dr Banko, blifvit infördt och bibehållet i Riks gälds-kontorels reglemente, ulan äfven under denna Riksdag vid meddelandet af föreskrifterna, rörande den af samma verk nyligen fulländade upplåning för anskaffande af medel till utbetalniogarne å neutralilets-kredilivet. J anledning af de förespeglade fördelarne för arbetsklassen och andra mindre bemedlade personer af stats-obligationer å låga valörer, anser sig Utskottet böra erinra, att dessa personers smärre besparingar synas företrädesvis böra förvaras och förräntas hos Sparbanker eller Ränte försäkrings-inrättningar, helst derstädes insalta kapilaler tillväxa genom en sig jemnt ökande ränte-beräkning, hvaremot ett i stats-obligationer förvandladt kapital, oaktadt ränta derå under årtionden icke uttages, aldrig lemnar högre eller annan ränteafkastning, än som upplöper å det ursprungliga kapitalbeloppet. Beträffande åter den bland anmärkningarne vid 6:te momentet gjorda erinran om fördelarne deraf, att åtminstone en eller annan obligations—valör fastställes i rundt tal och lämpas efter den vid Sveriges utländska penninge-transaktioner oftast förekommande myntberäkning, så finnér Utskottet den härom framställda erinran välgrundad, och har derföre, vid den lägsta obligations-valörens föreslående till 400 R:dr Riksmynt, eller ett 300 mark Hamburger Banko motsvarande belopp, å densamma fästat behörigt afseende. Utskottet tror sig ej behöfva anföra ytterligare motiver för sitt förslag, att det 6:te momentet af Utskottets förra Utlåtande, måtte erhålla följande förändrade lydelse: Obligationernas valörer, hvilka skola utsättas i både sedeloch silfvermynt, bestämmas af Fullmäktige i Riksgälds-konloret; dock får någon obligation icke utfärdas å lägre belopp än fyrahundra R:dr Riksmynt eller etthundra R:dr silfver-specie.
Såsom exempel härpå skulle man kunna nämna den i Tyskland någon tid vanliga slafviska och andelösa härmningen af den egentliga, äldre Romantiken; den förkärlek för framställningen af det fysiskt och sedligt vidriga, vederstyggliga eller vämjeliga, som röjt sig hos så många af Frankrikes nyaste, till en del af en stor talang utmärkta Vitterhetsidkare; samt ändteligen den nya form, under hvilken en låg, sensualistisk åsigt af verlden och lifvet under de sednast förflutna åren börjat framträda i alstren af den genom Heine, Börne, Gutzkow m. fl. stiftade Tyska Vitterhetsskola, hvilken gjort det till sin egentliga uppgift att taga sinnlighetens förmenta rätt i försvar emot den i dess tanke alltför spiritualistiska Christendomen. Om den moraliska känslan och driften såsom förnuftiga i den moderna rationalismens hufvudformer Förord. Föreliggande afhandling bör betraktas såsom fortsättning af den samtidigt utgifna: »Undersökning af den empiristiska etikens möjlighet med särskild hänsyn till dess moderna hufvudformer». Förfaringssättet vid kritiken är det samma som i denna afhandling, hvarför hvarje behandlad filosof bör betraktas såsom kriticerande sig själf. På grund af ämnets omfattande karakter är det tydligt, att det icke är meningen att framlägga resultat af historiska detaljundersökningar. Men skulle hvarje behandling af filosofiens historia inskränkas härtill, skulle den förnuftiga sidan i den samma, som ligger i de särskilda systemens organiska sammanhang, förbises, och den skulle förlora sitt egentligt filosofiska intresse. Upsala i September 1895. Förf. Innehållsförteckning. Sid. Kants lära om den moraliska känslan såsom förnuftig. Fichtes lära om den moraliska känslan och driften såsom förnuftiga. Jakobis och Schleiermachers lära om den moraliskt religiösa känslan såsom förnuftig. Hegels lära om den moraliska känslan och driften såsom förnuftiga. Den svenska rationalismens lära om den moraliska känslan såsom förnuftig. Den form af filosofisk etik, i hvilken den moraliska känslan och driften fattas såsom förnuftiga, är den rationalistiska.
Af Erik Jolian Rudberg från Calmar län, om anslag för utdikning ai Långebro mosse på Öland. „ Eljas Per Olsson från Stora Kopparbergs län, om anslag för omläggning af vägen emellan Komtillmåtta gästgifvaregård i Gagnefs soc ken och Rågsvedens gästgifvaregård i Äppelbo socken i nämnda län. „ Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, om inrättande af förmyndarekammare i hvarje kommun eller tingslag, m. m. N:o 224. „ Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, angående förhöjning af de uti §§ 22 och 23 af Kongl. Förordningen om landsting den 21 Mars 1862 stadgade böter. Per Nilsson från Christianstads län, om upphäfvande af stadgandena angående lagfart med köp af jord på landet. „ Ludvig Norrby från Gotlands län, om indragning af de på Gotland indelta två båtsmanskompanier, m. m. N:o 227. „ Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län, om anslag till en bro byggnad öfver det s. k. Skällnorasundet af sjön Norrviken inom nämnda län. „ Anders Pehrsson från Christianstads län, om befrielse för rusthållarne vid Skånska indelta kavalleriregementena att anskaffa och under hålla beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar. „ Anders Pehrsson från Christianstads län, om ändring eller förklaring af Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856, om lämpligare fördelning emellan socknarne i samma pastorat af den återvunna helgonskylden. „ Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, att af Riks bankens medel måtte för jordbruksnäringens understödjande afsättas en fond af Fem millioner R:dr R:mt till utlåning mot realsäkerhet. „ Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om anslag för aflöning af en ytterligare lärare vid veterinärinrättningen i Stockholm. „ Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om anslag till inrättande af åtta stipendier för att sätta studerande vid universiteten i tillfälle att idka studier vid Norges, Danmarks eller Finlands högskolor. „ Petter Andersson från Blekinge län, om förhöjning af tullen å bränvin.
» Jag är här midtemot, inne h o s fru Lindgren, o m något skulle k o m m a på. » » Ja, d e t lär ingen åtskillnad göra, » förklarade hjälpgumman vanvördigt, då frun k o m m i t u t o m hörhåll, » utom så till vida, att det kan gå litet bättre undan, när m a n i ro får sköta sitt, o c h ingen blandar sig i det h o n ändå inte förstår, » o c h h o n såg uppfordrande på de båda tjänarinnorna, som likväl iakttogo takten att icke upptaga det af m a d a m Nilsson anslagna ämnet, utan tysta skötte sina sysslor. » Nu är kaffet klart, m a d a m Nilsson, tag sig n u först en tår, innan h o n lägger sig att skura, » sade Betty o c h gick före ut i köket, medan Kerstin nubbade fast fönstren. » Frun är visst fasligt besvärlig emot tjänare, » sade m a d a m Nilsson, för hvilken kaffetåren nästan skulle förlorat sitt behag, o m d e n inte tillika samlat f ö r e n liten skvallerstund. » D o m säger, att h o n byter tjänare minst hvart halfår. H u r länge har Betty varit h ä r? » (FORTS.) VÅRA ILLUSTRATIONER. H. Thomas, afbildat på den illustration, Idun i dag återgifver. Ty det är e n mycket högtidlig o c h viktig förrättning, denna, att stycka ut » the W e d d i n g Oake » v i d ett engelskt bröllop I Bröllopstårtan är d e n kulinariska hufvudpjäsen vid högtidsmåltiden o c h utstyres af verkliga konstnärer i n o m sockerbagarområdet på det praktfullaste o c h dyrbaraste, m e d sirater, blomm o r, ja, till o c h m e d juveler. E n sådan bröllopstårta kan representera ett värde u p p till ett p a r hundra pund — tre, fyra tusen kronor svenskt SKIDTÄFLINGARNA P Å SALTSJÖBADEN D E N 4 DENNES.