Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Comp:s öfrige borgenärer, ett erbjudet accord af 4° procent, hvaraf Karnereraren funnit sig befogad, utan att något ConvoyCommissariatets beslut härom blifvit åberopadt, att i hufvudboken'de öfrige 60 procent med 954 mark Hamb. Banco eller 951 R:dr 44 sk< 8. r:st Banco afskrifva; och har Stats-Utskottet ansett denna åtgärd oförenlig så väl roed högstberörde Förordning af den n December i83o, sorn med Commissariatets skyldighet att söka och afvakta E. K. M:s Kådiga beslut i denna fråga; hvarförutan serskildt blifvit anmärkt, att de ofvannämnde 1,590 mark Hamb. B:co blifvit insatte hos Sillem & Comp., dels innan’ samma Handelsbolag ännu för någon accept eller utbetalning egt fordran hos Convoy-Commiss., och dels nästan i samma stund som Bolaget var färdigt att göra concurs. En tredje fråga angår Couvoy-Comiss. fordran hos Handels-Bolaget C. W. Rosner & Comp. i Christiania, som uppkommit derigenom, att detta Bolag för Convoy-Commiss. räkning remitterat en Rösners egen vexel af dea 24 Februarii 1802 2 månaders dato på Sillem & Comp. i Expeditions-Utskollets Förslag till und Skrifvelse N.o 397. 5 Hamburg å 4<5oo Mark Hamb. B:co, hvilken ock af sistnämnde Bolag blifvit antagen, men för dess mellankommande fallissement ej inlöst, utan bär äfven för denna vexel genom accord erhållits endast 4o procent, med r,5i5 Mark Hamb. B-co, och gäller äfven om detta accords antagande den af Utskottet härofvan framställde anmärkning.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskottets den 2 dennes under N:o 386 afgifne, och den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Åkerbo Härads dagsverksskyldighet under Kungsöhrs Kungsgård. Företogs till pröfning StatsUtskottets den a3 sistlidne Fehruarii under N:o 377 afgifne, och den 4 dennes på hordet lagde Ut - Den 12 F e b r u a r i i e. m. 53 låtande, Öfver väckt motion, att, till Hästafvelns förbättrande, medel måtte, i molin af behofvet, få, under vissa bestämda villkor, lånas utur den uti RiksgäldsContoret befintelige så kallade HingstmedelsCassan. Herr Munck af RosenschöldEberhard: Detta Utlåtande tyckes bekräfta, att StatsUtskottet, som varit så frikostigt med anslag, hvilka icke åsyftat någon ekonomisk fördel för Landet, är desto mera sparsamt på medel till företag, som skulle medföra redbart ekonomiskt gagn och i mångdubbelt fall återgälda b vad som dertill förskottsvis användes. Den motion, som föranledt ifrågavarande Utlåtande, har Utskottet tillstyrkt böra förfalla af skäl att Rikets Ständer vid denna Riksdag redan en gång bestämt den årliga summa, som till hästafvelns förbättrande pröfvats erforderlig. Ehuru jag ej så noga följt denna frågas behandling, tror jag likväl, att allt hvad Ständerne vid denna Riksdag beviljat till ett så nyttigt företag, som Hästafvelns upphjelpande, består i 7 eller 8,000 R:dr. Man bör i sanning lyckönska sig om vår hästafvel är så god, att till dess förbättrande endast erfordras 7 å 8,000
Då de fleste talare, som uti förevarande fråga inom Riks-Stånden sig yttrat, instämt i den åsigt att intressenterne uti arbetsföretaget borde befrias från solidarisk ansvarighet för lånets återbetalning samt från skyldigheten att derför ställa borgen eller annan säkerhet än den, som kunde innefattas uti sjelfva kanaliseringsarbetet, har Utskottet trott sig icke vidare böra påyrka, att de uti 8:de punkten (litt. e) af Utskottets memorial N:o 142 intagna föreskrifter borde på nu ifrågavarande lån ega tillämpning. Men, ehuru Utskottet biträder den härom uttalade åsigt, har dock Utskottet ansett de af Friherre af Ugglas föreslagna stadganden icke vara tiilfyllestgörande, utan borde derjemte, likasom i fråga om lånen till enskilda jernvägsanläggningar är stadgadt, föreskrifvas, att det utförda arbetet skall utgöra säkerhet för iånesumman samt att följaktligen, om aktie-egarne underlåta att fullgöra lånevilkoren, segelleden, med hvad dertill hörer, skal! hemfalla till Staten, utan rättighet för aktieegarne att till större eller mindre del utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan af dem blifvit gjorda. Utskottet anser sig här böra upptaga en erinran, som, vid jemförelsen mellan vilkoren för lånen för bibanorna samt dem Utskottet för nu ifrågavarande lån ämnar föreslå, torde göras, nemligen att jernvägsbolagen äro skyldiga att teckna aktier till minst lika stort belopp, som hela den beviljade lånesumman, d. v. s. till |:delar af den beräknade kostnaden, hvaremot det bolag, hvilket åtager sig nu ifrågavarande arbetes utförande, icke ansetts böra få en sådan skyldighet sig ålagd. Härvid förekommer dock, att, i fråga om de enskilda jernvägsbyggnaderna, hälften af det tecknade beloppet är afsedd att utgöra säkerhet derför, dels att arbetet skall varda behörigen fullbordadt, dels att Statsverket, i motsatt fall, skall återbekomma de lyftade medlen.
Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: 1:0 Herr Arfvids sone sedan d. 5 Januari! på bordet liggande Memorial, angående ändring uti hvad 6 och g §. §. af Kongl. SeglationsOrdningen den 15 Junii I774 stadga om Godsägares ansvarighet enär å Skeppares MärkRulla, ■vid ankomst till Svensk Hamn, något i Fartyget befintligt gods saknas. •2:0 Herr Ombergs äfvenledes den 5 Januarii på bordet lagde Memorial, rörande bestämmande af gränsen för Götha Canal-arbetet fortsättande; jemte de i anledning af samma Memorial uti BorgareStåndet ytterligare gjorde anföranden. Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. I anledning af vice Talemannen Hyckerts derom gjorde hemställning, beslöt Hedervärda BondeStåndet inbjuda de Resp. MedStånden, att deltaga i anmodan till StatsUtskottet att icke allenast, enligt 24 §. af Riksdagsordningen , efter öfverläggning med Herr FiandtMarskalken och Herrar Talemän , föreslå den vedergällning , sorn , lämpad efter göromålens vigt och mängd , bör vid denna Riksdag tillkomma RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och VaktBetjening, utan äfven utlåta sig, huruvida något förskott på denna vedergällning må , på sätt vid föregåen - 5*0 ProtokolltTftdrag d. 15 Jen. 1811. de Riksdag ske'de, af Sta'sContoire» innan Riksdagens slui, ulbelalas. Skolande ProtocollsUtdrag härom till de Resp. MedStånden och Stattå Uisko iet expedieras.
g - ' iderna förändras och vi med dem, icke minst med afseende p5 vår uppfattning af arbete och arbetsduglighet. Detta slitet. af livarje » eller whvad som helst&gt;, hvilket förr i verlden utgjorde och ej sällan an i dag utgör mattet p % en arbetssökande .qvinnas färdigheter eller kunskapsförråd, ar på arbetsmarknaden numera nästan värdelöst. Icke heller förslår det på långt nar .till fyllande af familjemoderns uppgifter. Det der ~ h v a d som lialstw innebar ju i sjelfva verket frånvaro af både plan och mål för arbetet; och kan man bara %litet af hvarjew, s5 blir det ingen.ting helt l~varken af ens arbete eller af en sjelf, ännu mindre: af dem, hvilka man skulle uppfostra till fullgoda menniskor. Det regelbundna arbetet för ett gifvet mal är dessutom i vår tid ett vilkor, ej, blott för personlighetens utveckling, utan .också för den materiela tillvaron, och det är från den sidan vi har hafva att beröra detsamma. ' Deii som icke vill arbeta skall icke heller äta, ar ett af de bud, som vår tid med en alldeles särskild styrka inskärper; och - den som vidl men icke d a r t arbeta röner ingen misskund. Föräldrar börja mer och mer inse denna sanning, afven hvad deras döttrar beträffar. Detta är fallet ej endast bland de min.dre bemedlade, utan äfven inork de talrika klasser i vårt land, der familjen lefver godt, kanske öfverflödigt p2 husfaderns lön .eller arbete, men efter hans bortging, vid en inträffande penningkris, e. d. står utan alla tillgångar, således bland löntagare af .alla slag och bland en mängd jordegare, industri-idkare, köpman, m. fl., hvilkas iiiltonister bero af konjuiilzturer. Att regeln kan galla adla, afven de rika och de högt uppsatta, ar ett faktum, som dagens historia under senare decennier blott alltför bjärt illustrerat.
För att sättas i tillfälle dertill erfordras nemligen sådane förändringar i bokföringssättet, att fondens ställning vid hvarje tid af året må göras åskådlig, för hvilket ändamål, bland annat, är af nöden, att alla utgifter, som nu, utan angifvande af data, summariskt upptagas, ordnas i tidföljd med utsättande af datum, då hvarje utgift egt rum; och då en sådan anordning skulle i betydlig mån lätta granskningsarbetet för blifvande Revisorer, på samma — 30 — gång den gåfve mera reda och enkelhet åt räkenskapen, hafva Revisorerne, som erfarit att något förslag till nytt formulär för denna redogörelse icke blifvit i sammanhang med Éfriga räkenskaps-formulärer uppriittadt, ansett frågan om förändring af nämnda räkenskap i angifna syfte vara förtjent att af Rikets Ständer tagas under ompröfningr § 2. Då vid granskning af räkenskaperna förekommit, att flera af de räkningar, hvarmed de s. k. extra utgifterna äro verificerade, sakna attestat, hafva Revisorerne, på det nödig uppmärksamhet i detta, hänseende må af vederbörande för framtiden iakttagas, ej velat lemna förhållandet oanmäldt. Kongl. Skogs-styreisen. Dess öfver ekplanteringsmedlen afgifna räkenskaper, som blifvit i Rongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och icke heller hos Revisorerne föranledt till någon erinran, upptaga inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Bal ms från år 1861: Uppbörd: Afkastuingeu af Wisingsborg* kungsgård 7,662: 92. Dito af planterhagen Ostra Malmskogen 182: 50. Värdet af tillkomna inventarier 105: 50. Uppdebitering af ett år 1858 utgifvet förskott för uppmätning och beskrifning af Leckö kungsgårds egor 500: — 8,504: 7. Kredit. Utgifter: Aflöning 900: — Förvaltningsm. fl. kostnader för Wisingsborg 11,859: 5. Auktionsprovision m. m -••••■ 435: 75. Balans till år 1863: Kongl.
Domaren, som bör varna vittnet för mened, men i sjelfva eden finnér ett uprepande af en mängd omständigheter; hvilka af vittnet vid edens gående böra tagas i betraktande, inskränker derföre vanligen sin varning till en upmaning till vittnet att tala sanning, utan att inlåta sig i någon förklaring af de förhållanden, som möjligen skulle kunna föranleda sanningens fördöljande. Det är till följd af sådane uplysningar utaf erfarna personer, som jag funnit mig böra öfvergå till deras mening, sorn anse att. en förkortning af vittneseden bör ega rum. Jag anser, att det formulär lill vittnesed, som LagUtsk. förordar, icke är så kort affattadt, som det kunnat vara, och tror, att de sista raderne: ”så att jag ej något förtiger, tillägger eller förändrar för hvad orsak det vara må” gerna skulle kunna utgå, så att eden endast innefattade, att vittnet förband sig att berätta allt hvad det i saken visste, samt att för öfrigt åt domaren lemnades att göra vittnet de erinringar som omständigheterne i hvarje serskildt fall kunde påkalla, såsom t. ex. om de olika jäfsförhållanden, hvilka skulle kunna föranleda vittnet att icke fullständigt omtala saken med mera dylikt, eller, korteligen, att åt Domaren lemnades att på tjenligt sätt förmana och varna vittnet. I händelse R. o. Ad. skulle anse det vara lämpligt att än ytterligare förkorta det formulär till vittnesed, som LagUtsk., i öfverensstämmelse med Lag-Beredningens förslag till sådan ed, nu förordat, så hemställer jag, huruvida icke det vore skäl att återremittera Betänk., på det att Utsk. måtte blifva i tillfälle att afgifva ett nytt, i de aldra kortaste ordalag affattadt förslag. Gr. Sparre: Ifrågavande sak är visserligen icke af den vigt, att något vidlyftigt ordande derom erfordras eller kan för R; o. Ad. ega något större intresse.
Vidare visade han huru nBer$ning om Kjében' havns Politin Ar 1887 bland de prostituerade i Eöpenhamn upptog ej mindre an 87 kvinnor frAn Sverige. FrAn Köpenhamn vor0 under samma tid 254. Han ' var emellertid ej ensam om detta harda omdöme. Nej, det mötte mig bfverallt i Köpenhamn. Det sades att man började blifva ' * &amp; radd att anvanda de svenska tjanstflickorna, emedan man sallan lyckades träffa p&amp; nAgon sedlig flicka. För att i nAgon mAn se huru det förhöll sig med sedligheten i de svenska församlingar, der den ifrhgavarande utvandringen mest eger rum, har jag derom insamlat en del uppgifter *) och fuunit dela a t t antalet inom församlingarna födda oakta barn icke &amp; r större inom. namnda församlingar an A landsbygden för Ofrigt, dels ock att antalet derstldes frAn Danmark harstammande i Sverige födda ollkta. barn a r ofantligt stort, E&amp; t. ex. inom Virestads församling 48, % af samtliga oakta barn, och dock finnes i denna berakning upptagna endast de barn, som inom socknen födas och icke alla dem, som hem sändas frAn Danmark med eller utan mödrarna. Att komunerna drabbas fiArdt af utvandringens följder B ï naturligt. Enligt af komunalordförandena lemnade uppgifter underhöllos t. ex. Ar 1889 af TingsAs ' komun 29 personer, af Oljehults komun 7 personer och af Eringboda komun 11 personer, hvilka antingen voro olktca barn harstammande frAn Danmark eller personer, som genom utvandringen dit blifvit till halsan förstörda. S&amp; snart en sveusk kvinna ej &amp; r i stiind att försörja sig sjalf i Danmark hemslndes hon nä.rnligen genast, och det a r endast shdana medellösa kvinnor, hvilka,. sedan de fylt 21 Ar, tillbragt 12 Ar pA fri fot i Danmark, som ej p&amp;. detta satt kunna htersandas till Sverige.
«Det vore illa, i synnerhet för unga Schafhausen, som äfven litar på arfvet efter sin onkel.» «Är det samma unge man, som var med din son på besök hos mig i somras?» «Just den samma.» «Det lönar ej mödan att intressera sig för en så inbilsk person, som, utom sig sjelf, endast synes älska spegeln, sitt ridspö — och på sin höjd sina stöflar,» sade hon leende. Varsnande den blick, lagmanskan kastat på sin äldsta dotter, när hon uttalat den unga mannens förhoppningar, fortfor hon: «men för att hålla oss vid «grannarna,» tror jag fru Möllerstedt vara en omtänksam matmoder i sitt hus, och en förnuftig mor för sina barn, ty om hon också äger ringa politur, har hon dock en energie, en omdömesförmåga, som frapperade mig. Hon sade med en naiv uppriktighet, att jag icke var tillgjord, som de flesta förnäma hon sett, utan i umgänget liknade en viss friherrinna Banér, med hvilken hon några gånger träffat tillsamman, när hon som nygift varit rest med sin man till Södermanland, der han hade slägtingar. «Ej med en halfdragen anda gäckade denna fru, liksom alla de andra svenskarna, jag der träffade, den stackars finskan, för sitt uttal,» sade hon, «och detta var ingen förställning af den goda frun, utan ett bevis på förstånd och hjertats godhet.» Ett omdöme som lika mycket hedrar fru Möllerstedt som fru Banér, hvilken jag äfven har kännt och högaktat.» Allena med de sina, yttrade fru Bärendorf: «hvem katten skulle väl trott att den enfaldiga Möllerstedtskan så kunde ställa sig in med den skarpsinniga, moraliserande grandtanten? men det var väl för den gemensamma friherrliga bekantskapens skull, kan jag tänka. Så mäta vanligen menniskor andra efter deras egen måttstock. Andra dagen när de voro samlade till frukosten, hvarefter friherrinnan ville fara hem, tog hon Emma vid handen, och förde flickan till föräldrarna: «Vill ni skänka mig Emma, frågade hon, på ett eller par år, eller så länge hon finner sig vid att vara hos mig?
För min del kan jag ingalunda finna, att Staten bör hafva något undseende hvarken med tidningsredactionerne eller med den tidningsläsande allmänheten, utan alt det är Statens ovillkorliga pligt att skvdda den, som skall hafva bestyret med lidningarnes transporterande, och sålunda bereda en ersättning åt den skjutsskyldige för hvad han i detta fall får vidkännas. Jag fortfar att tillstyrka författningens bibehållande med den förklaring, som R*. o. Ad. redan har beslutit. Frih. Raab: Jag har redan antvdt, att jag biträdt Utsk:s majoritet, och kommer således att rösta för bifall till betänk. Man har anfort mot detsamma, att den skattdragande, den skjutsande, icke bör belastas med forslandet af tidningar. Jag torde då få fästa uppmärksamheten uppå, alt den ökade statsinkomst, som motsidans talare förordat, visst icke blefve betydlig; ty em man sammanräknar antalet af alla tidningarsmed större format, så torde måhända den af dem yrkade tillökning i stämpelafgiften icke komma att årligen uppgå till 10 å 12,000 r:dr. Och på hvilken väg skulle väl en sådan förhöjning beredas? jo, på den, som icke är förenlig med hvad vi framför allt böra befrämja, nemi. uppehållande af vårt constitulionella statsskick. För detta vigtiga mål är tryckfriheten ett oundgängligt villkor. Men tryckfriheten missbrukas beklagligen. Nåväl! Huru finna något bättre correctiv mot sådana missbruk, än att befrämja spridandet af andra tidningar, så alt de utflykter och osanningar, som den ena tidningen framställer, varda vederlagda af den andra, ty, efter mitt förmenande, är det endast på detta sätt tänkbart all, med begagnandet af det goda tidniagarne medföra, förekomma eller tillintetgöra det onda de kunna framkalla. Man har fästat sig vid omöjligheten att kunna uttaxera en så ringa afgift, som J r:st.
För min del anser jag det högst vådligt, att medgifva en oinskränkt rättighet alt affalla från kyrkan, isynnerhet innan ännu någon dissenter-lag, derest affall skola blifva tillåtliga, är promulgerad. En reservant, Hr Hasselrot, med hvilken jag för öfrigt i det hela af detta ämne icke delar åsigter, yttrar likväl i delta afsrde ganska riktigt och välbetänkt: »Enligt Utsk:s förslag blir en villfarande utstött ur kyrkan, utan att Staten sedan i religiöst hänseende vårdar sig om honom. lian må öfvergå till mormonernas eller Mahomeds lära, eller till ren hedendom, det, qvitter Slaten lika, endast lian blir från vår kyrka utkastad. En sådan åsigt står ej väl tillsamman hvarken med kyrkans idé eller det mål, hvartill en kristen kyrka bör sträfva, och ej heller med den pligten kristen Stat har att vårda sig om sina medlemmars religiösa lif.» Gr. Sparre har yttrat många farhågor för att kyrkan skulle kunna komma alt i silt sköte uptaga allt möjligt »afskrap.» Det ser icke ut, som om Hr Gr:n tillräknade kyrkans gudstjenst och undervisning någon särdeles inverkan på medlemmarnes moralitet, ehuru Gr:n i likhet mod Utsk, ansett kyrkan nog skyddad genom två simpla varningsgrader, med en månads mellantid mellan hvardera. Man måste likväl antaga, att dessa förhärdade syndare, hvilka Utsk. med sådan otålighet vill utstöta ur kyrkan, snarare skola omvändas till det rätta, om de få qvarstanna i kyrkan och njuta Den 3 Februari f. m. 171 dass tjenares handledning, än om de helt enkelt utköras ur densamma. Orsaken, hvarföre R. Sl:r afslogo den K. Propos:n, var, enligt min upfattning, hufvudsakligen det i min tanke högst aktningsvärda hetraktelsesiitt, sorn ledt R. St:r att ännu anse Svenska Statens lif och den Evangeliskt-Lutherska kyrkan vara så nära förenade, att deras våldsamma skiljande från hvarandra icke kan ske utan beggederas stora skada. Samma åsigt hör hindra oss att nu antaga den af förslaget.
Kommerse-kollegium tillhanda. Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3i. 37 Hos Ridderskapet och Adeln har Herr af Geijerstam, Carl, uti motion, som blifvit hänvisad lill Utskottets behandling, föreslagit, att det vid 1817—1818 årens riksdag Jern-köntoret beviljade, samt i 183 §. af nu gällande Banko-reglemente omförmälda kreditiv å Banken, stort 600,000 R:dr, må, på vilkor, såsom hittills, få begagnas till och med nästkommande riksdag; och som, enligt de för hvarje år afgifna berättelser, angående verkställd granskning af räkenskaperna öfver berörda kreditiv, detsamma är vordet användt i öfverensstämmelse med föreskrifterna i sist åberopade Reglements-Stadgande, samt Utskottet derjemte erfarit, att kreditivet är af nytta för jernhandteringen i riket, tillstyrker Utskottet, 38:o. att 183 §. i Banko-Reglementet måtte förblifva oförändrad. Uti den, genom 184 §. i reglementet, Fahlu bergslag medgifna kreditiv-eller lånerältighet å så kallade kopparsedlar, till ett belopp af högst 3,000 skeppund råkoppar, är någon förändring icke föreslagen; hvadan Utskottet hemställer, att denna, i ringa mån begagnade, rättighet fortfarande må Kopparbergs bergslag förunnas, och att således 39:o. 184 §. i reglementet malte få qvarstå. Banko-reglementets 185 §. innefattar rättighet för Spar-bankerne i riket att undfå kreditiv i Rikets Ständers Bank.
Jag vill ej bestrida Constitutions Utskottets rättighet, att äfven i detta fall hänvisa ett annat Utskott till Hof-Canzleren, men jag önskade, att Constitutions Utskottet icke hade, då Grundlagarne det ej stadgar, förklarat sig oberättigadt att sjelf meddela dessa uplysningar, emedan det i en framtid kunde hända, att sådane af ett Utskott önskade högst nödige uplysningar vägrades meddelande genom Konungens Befallning, och jag hört Constitutions Utskottets meningar vara delade, huruvida Konungen har rättighet förneka meddelandet af de äskade uplysningar.» Följande å 1 :sta Afdelningen granskade Protocoll haline i Stats Rådet och Rikets Allmänna ärenders Beredning öfver Kammar Ärender uplästes nemi: Beredningens Protocoll af d. 1. Dec. 1812. 1 morn: rörande de Besvär Stora Kopparbergs Bergslag anfört öfver Kammar Rättens Utslag, i afseende på beräknandet af den för Bergs lagens Koppar tillverkning vid Avesta utgående så kallade Sjö-Tulls eller Slagskatt för åren 1807, 1808, 1809 och en del af år 1810, samt Stats Rådets Protocoll af d: 21 Jan: 1813, 16 morn: ang:de samma ämne. Stats Råds Protocollet d. 12. Julii 1814. 8. morn: ang:de Landshöfdingen [s] i Malmöhus Län underdåniga hemställan om sättet att i Staden Lund hädanefter välja Borgmästare, Rådmän och Riksdagsmän. Stats Råds Protocollet för d: 19. Julii 1814. 3 morn: rörande underd: besvär i anledning af berörde fråga. Stats Rådets Protocoll af d: 20 September 1814. 6. mom: i samma ämne. 1 Munck af Rosenschölds yttrande ingår i den löpande protokollstexten och är där skrivet med sekreterarens handstil. Februarii 8. morn: rörande samma ämne. Stats Rådets Protocoll af d: 8 Oet. 1812. 5. mom: rörande anbefalld undersökning angående Lindö Hemman i Södermanland.
Majtt, som funnit denna förrättning, under åsigt till desi föremal, med omtanka och skicklighet utförd, har af handlingarne hufwudsakcligen inhämtat, akt den projecterade wägen ooide sträcka sig ifrån Carlstad långs klar-elfwen till Rada, Uddeholm, Opsto, öfwer gränsen mot Dalarne , till Äppelbo, utmed Vana mattendrag till Silstansforsi, wester om sjön Siljan till Mora, förbi Elfwedals kyrka och Porphyrwerk, längs Rot-elswen och Rymän till Olings>ffog i Herjeädalen, öster om Or. mo-sjön och till Herrdal är Elfros, Öfre Hogdal till Wittgatts-krogen i Jemtland, samt widare till Rätan, Asarne, Berg och Ostersund: Att desi längd, sidogrenarne inberäknade, blefwe emellan 95 och 96 mil, hwaraf likwäl nära g 5 äro uppbrutne, och atk anläggandet af den ouppbrutne delen, tillika med vundsängeliga förbättringar ä den redan anlagda, stulle tzrS Den 22 Juni skulle fordra omkring 2» 8,oss karloch 107,«ss enkla ökedaoswerken." "Kongl. Majit har harwid tillika elfant, atk denna wäg, svm, ehuru framtwingad genom okändtga trakter, kan, enligt hwad, förmedelst noggranna mätningar och afwägningarUtrönlö, öfwer allt blifwa farbar och jemwäl bcqwäm, skulle bereda en lättare och hastigare gemenskap emellan hittills nästan ässkiljda orter, och i synnerhet w»d Trouppers sainmandragande i ögonblicket af ett krigS utbrott, medföra synbara förmåner. Men det ar icke blott Clttnmunicativnen, som i fragawärande anstalt siulle befrämja. Den utsigt, som derigenom bleswe öppnad för stora Landsträckors och teras Inbyggares odling, för arbetsstnenS lifwande och för populalionnns framgång, utgör ett icke mindre wigtigt föremal akt härmed förknippas.