Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det visade sig då att vid den år 1837 verkställda reglering af Landshöfdingarnes löner dessa visserligen icke i allmänhet fastställdes högre än till 7,500 R;dr R:mt med någon tillökning för de större och nedsättning för de mindre befolkade länen. Deraf att flere löner bestämdes att utgöras dels af spanmål, dels af boställen eller annan löningsjord, hade emellertid blifvit en följd att de kunnat småningom stiga så att en del för närvarande uppginge till omkring 12,000 R:dr och i alla händelser kunde Herr Departements-chefen, på grund af egen erfarenhet, yttra den öfvertygelse att den Landshöfding i ett af de större och folkrikare länen, hvars lön icke stege till nämnda belopp, måste uppoffra sina enskilda tillgångar eller underkasta sig personligen ganska stora försakelser för att kunna 8 Allm. Besv.- och Ehon.-Utskottets Betänkande N:o 183. föra ett efter hans ställning någorlunda lärapadt lefnadssätt. Det borde dessutom icke förbises, dels att de flesta stift omfattade två eller flera län, således ett ganska vidsträckt område, hvars särskilda delar Biskopen tid efter annan måste besöka, om han öfver religionsvård, folkundervisning m. m., skulle kunna utöfva vederbörlig tillsyn och hvilka resor numera ej aflöpte utan temligen betydliga utgifter, dels att lefnadskostnaden så betydligt tillvext sedan år 1837, då Landshöfdingarnes löner reglerades att hvad, sorn dä ansågs för dem tillräckligt, visserligen icke skulle blifva så betraktadt om en lönereglering nu borde verkställas. Med något skäl hade Rikets Ständer antagit Biskoparnes löner vara ojemnt fördelade och deri önskat rättelse. Anmärkningen gällde dock hufvudsakligen Lunds stift, der Biskopslönen icke stöde i ett med de öfriga jemförligt förhållande. Att tilldela alla Biskopar fullkomligt lika löner vore emellertid icke heller med billighet öfverensstämmande, vare sig att man afsåge vidden af deras verkningskrets eller de kostnader, de till följd af åtskilliga omständigheter voro underkastade.
Maj:t, som i öfvervägande tagit hvad Rikets Ständer sålunda anfört och hemställt, samt hvad i öfrigt med detta vigtiga ämne gemenskap eger, har funnit Rikets Ständers förslag angående de vilkor, hvarunder Innehafvare al Skattehemman och Åbo å Krono-hemman, som till Skatte löses, skulle förvärfva sig fri dispositionsrätt öfver den å deras hemman växande Ekskog, slå i närmaste sammanhang med frågan, huru tillgång skall beredas för inköp af tjenliga hemman och lägenheter till Ekplanterings-liagars inrättande för Kronans räkning, i anseende hvartill Kongl. Maj:t, sorn, på de af Rikets Ständer anförda skäl, fullkomligt gillar den af Rikets Ständer antagna grundsats, att fri disposilions-rätt öfver Ekskogarne borde Skatteman beviljas, likväl icke velat ett sådant förhållande till verkställighet befordra, innan sådana be - a4 Kongl. Maj:ts Nådiga Propos» No 55. slut och åtgärder fÖrutgått , hvarigenorrt u pj) fy 11 a tide t af Kronans behof af Ekvirke kan för framtiden vara försäkradt. I sådant afseende, och i likstämmighet med hvad Rikets Ständer jemväl hemställt, har Kongl, Maj:t, sedan omförmälde undersökning af Ekskogarne blifvit slutad i alla de Län, hvarest detta trädslag bäst trifves, anbefallt Serskilda undersökningar och förslag, angående de lämpligaste ställen för Ekplanterings-hagars anläggning; i anledning hvaraf trenne till sådant ändamål tjenliga trakter blifvit uppgifna, nemligen inom Östergöthlands, Kronobergs oell Blekinge Län, hvilka lägenheters areal och beskaffenhet äro, jemte upplysningar om möjligheten för åtkomsten, närmare beskrifna och upptagna i de till målet hörande handlingar, hvilka komma att till Piikets Ständers vederbörande Utskott öfverlemnas»
Sedan 43, 44 > 45 och 46 §§• i Riddarlius-Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan | till i eftermiddagen; och befunnos vid voteringens slut klockan half tili 2 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, röster» ne hafva utfallit sålunda: Ja 56. 1 följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Utskottets tillstyrkande, med den förändring, att den af Utskottet åt Revisorerne uppdragne befattning i stället komme att åt Herrar Banco-Fullmägtige öfverlemnas. Ridd. 0. Ad. Prot. X. Band. 11 Den 7 November f. m. Härefter företogs pröfning af (let utaf Utskotten uppgjorde generella Förslag till reglementariska föreskrifter för organisationen af Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. lista och 2:dra Punkterne biföllos. 3:dje Punkten, Herr Hjerta: Det ar mycket ogerna jag yttrar mig i en fråga, som angår Banco-disconteringexij och hvilken innefattar inskränkning i de personers rätt, som tro sig der finna hjelp; men jag anser för en pligt att första uppmärksamheten å sjelfva grundsatsen , och å det besynnerliga förslag, som här blifvit framstäldt. Ilär är nemligen frågan, att Riksens Ständer skola tillsätta DiscontDirectionerna. Hvarken i Grundlagen finnes’ något sådant föreskrifvet, ej eller är det af nödvändigheten påkalladt. 62 § Riksdagsordningen omtalar huru Riksens Ständer skola förhålla sig med tillsättande af Embeten och Tjenste?.
Och så länge tro och gudstjenst ännu behöfvas; så länge icke hela den skara, hvaraf Guds hus besökes, är förvandlad till forskande tänkare, underbyggde i all nödig kunskap, för att utan andras ledning utbilda sitt religiösa tänkesätt; skulle hos denna skara säkerligen, rned kyrkan, all gudaktighet, all sedebildning, all upplysning försvinna *). Är det nu nödigt, att en kyrka vidmakthålles; så är det följaktligen nödigt, att i kyrkan bibehålies den renlärighet, som i vår litteratur nu mera lemnat rum för religionsfriheten. I kyrkan är det ej nog att icke förneka den rena evangeliska läran; den måste der förkunnas sådan, som den i läroböckerna finnes bestämd. Men är det prosten tillåtet att utom kyrkan bekänna sig till en annan — och huru långt kan, i sådant fall, tillåtelsen sträcka sig? — Icke är det lagens mening, att presten må bekänna sig lill hvilken gudlös lära som helst, och det oaktadt vara prest, endast han icke i embetsutöfningen förkunnar denna lära. Och lagens föreskrift är ej heller sådan, att detta kan inträffa. Att derför lägga hinder, behöfves för presten ingen annan lag, än den som gäller för alla. Förnekar lian i tryckt skrift den rena evangeliska läran, eller affaller han eljest från läroböckernas dogmer, eller utsprider (annorlunda än i tryck) mot dem stridande (villfarande) lärosats; så är han, lika med hvilken annan som helst, förfallen till landsflykt, och kan således ej mer vara prest. Den irrlärighet, som prest kan i tryckt skrift strafflöst drifva, ehuru han ingalunda får i embelsulöfning göra sig dertill skyldig, är den irrlärighet, som icke innefattar förnekelse af den rena evangeliska läran. Sådan afvikelse från lärosatser, utan afvikelse från lärogrund, har lagen ej betraktat såsom mera farlig, när den endast föröfvas inför den läsande allmänheten, än att prest må kunna, utan hinder deraf, bibehålla sitt lärarekall. Derföre har också, då an - *) Detta galler för det ögonblick, då kyrkan faller. Huruvida ny religiositet, sedebildning &c. uppstår, är en tillfällighet, som beror af tiden.
När att vörda Landtmannen lära de? Landets ägare! o, huru länge Skola då egna söner förtrycka dig? Konungar, dem Du skapat ur gruset? Höfdingar utan ära och värde? Köpmannen? han ock, glitterkära Barns och qvinnors och dårars förförare? Namnpatrioten, sjelf-sig-riktande, Vågar spottle åt jordens helige! Du dock, Ädle! tryckt eller hugnad, – Uppehåll Konungar, throner, myntmän! Utom Dig, hvad vore de? Skuggor; Tomma, glänsande, flyende evigt. Dåren ser dig; nalkas dig skamlös; Ville förakta dig: – mäktar det icke. Välgör, välgör lik himmelens Gudom; Sjelfstor, som Han: så glömd och tacklös! Torftiga, rika, sanna Naturens Menniska! du, sjelfständige, frie! Jordens dyrkare, son och välsignare! Seklerna, folkslagen sjunge din ära! Du, patriark ock förste konung, Din verlds gud! Drick, Himmelens älskling, Sällheten ur sitt rena ursprung! En gång, ack en gång må jag den smaka: Smaka, Allgode, i Naturens Sköte, mina Fäders välsignelse! Der, som nu, du, heliga Skaldsång, Tillbed evigt det Ädla, det Sanna! O, rimmets lille hoppare! O, vettets lille baladin! O, smakens lille bjäffare! I din beundrans lillepytt, Hvem gaf dig in, att – Gudar! – du, Att du, din hjernas sommardunst, Ditt lilla svindlande begrepp Väl skulle fatta Snillets flygt? Väl skulle djerft se in uti Dess eviga och första ljus? Du sparf-unge! hvem gaf dig in, Att med ditt späda vingpar slå, Och flaxande anfäkta dig, Och säga: ”så gör Örnen! så Han skådar in i solens glans!” – Hvad – Gudar! – hvad betydde än Din hjernas lilla obegrepp? Skall verlden dömmas derutaf? Gå! Rimmets blanka vatten drick! Se’n, kycklinghjerna, löp och säg Om vinets ädla drickare:
Hvilken räntefot sorn nu må vara den rätta, sä mäste den dock oförändrad i båda fallen begagnas. Hela den föreslagna operationen består deruti, att låta räntan nedsatt med 4 proc. fortfara i 28 år, hvarefter alltsammans eftcrskänkes. Dä jag således måste afstyrka förslaget i sin helhet, anser jag dock vissa delar deraf vara af en sä obestridlig nytta, alt jag önskade de mätte kunna bringas lill verkställighet. Deribland är hufvudsakligen alla räntors bringande lill en permanent penningeränta. Man må visserligen säga, att det för den skattdragande är svårt att anskalfa penningar, synnerligen under kriser, sådane som den nuvar.; men då bonden har varor att sälja, kan lian alltid skalfa penningar, om han ock nödgas försälja ett större qvantum, derföre alt penningebristeu nedtryckt priserna. Vida svårare äro de förhållanden, som en å två gånger inom hvarje årtionde framkallas af missväxterna, då bonden har intet Den 10 Augusti. 137 intet att sälja och inga natura-persedlar att erbjuda, utan nödgas erlägga grundskatten i penningar, och detta till fördubbladt belopp mot vanliga år. Dessa äro de kriser, som för landtmannen äro mest känbara, och hvilkas verkan skulle i betydlig mån inskränkas genom grundskattens bringande till ständig penningeränta; och jag tror ej, att denna förändring länge kan uteblifva. Ett annat missförhåilande äger rum emellan de räntegifvare, som till Staten få afbörda sina bidrag, och dem, som blifvit anslagne till aflöning för civil-, militäroch ccclesiastik-staterne. Det är ej genom urminnes häfd, som denna skillnad uppkommit, och likväl är den ena delen af desse medborgare 20 eller 40 procent mera betungad än de andra. Den enklaste billighet fordrar en förändring häri; men dervid måste man icke tillvägagä alldeles så enkelt, sorn motionären föreslagit. — Då det är erkändt, att de som betala sina räntor till dessa verk och corpser betala mer än andra, sä lärer väl också medgifvas, att desse corpser och verk erhålla en större inkomst, än Staten af samma räntor skulle uppbära.
Må emedlertid vara mig tillåten den erindran , att Y då lagar för ungefärligen ett secel sedan blifvit, stiftade i enlighet, med då för handen varande förhållanden, och dessa lagar, i följd af förändrade tiders skick, blifvit antingen tillökte, eller i vissa delar ändrade, eller ock igenom tid efter annan utkomna förklaringar, vid tillämpningen erhållit en riktning, som iner eller mindre afviker från den syftning, de Dea 13 Martil, ursprungligt ägt, torde en hvar, för hvilken dessa ämnen icke äro alldeles främmande, inse, huruledes försöket att på en gång visa, hvilka lagar antingen äro eller böra anses upphäfde; hvilka af dem må vara öfverflödiga, eller icke lämpelige till den närarande tidens fordringar; komms att innefatta icke mindre än ett fullkomnaut systematiskt arbete af en aldeles ny Civil , Criminaloch KyrkoLag, hvarifrån vidare botde ledas alla de föreskrifter, hvilka angingo sådane ämnen, de der i följd af de för den egenteliga Lagstiftningen jagda grunder, hade till föremål Ekonomi, Handel och Police. Huruvida JustitiseOmbudsmannen må anses hafva åsidosatt de piigter honom enligt Instruction och bestämmel* se, åligga, derföre att han afhållit sig från ett dylikt försök, må den sakkunnige dömma. Äfven hos oss har man å särskildte tider, med större eller mindre framgång försökt att göra samlingar och sammandrag af tid efter annan utkomne Lagar och Författningar, ibland hvilka må nämnas Modées, Drangels, af Ugglass, Norells, Robsahmsm. fl. särskilta verk, samt Lagsamlingarne af 1807, och 181 9j men ehuru rik vår tid än må vara på försök i allmänhet, saknas likväl ännu det af en samling eller sammandrag af Lagar och Författningar, hvilka å en tid stiftade, å en annan bordt anses till kraft och verkan förfa11— ce. Det är vid fråga om tillämpningen afen ny lag, i synnerhet Grundlag, som verkan af en gammal, om han åberopas, egentligen Dm 13 Marlii. mågte bedömmas.
Beträffande den för Bibliothekets nuvarande personal föreslagna aflöning, har annan erinran dervid hos Utskottet ej förekommit, än att Utskottet ansett: a) att beloppet för Kongl. Bibliothekarien, som nu utgör 2,823 R:dr, men blifvit af Kongl. Maj:t föreslaget att höjas till 5,000 R:dr, skäligen kan bestämmas något lägre eller lill 4,500 R:dr; b) att, beträffande v. Bibliothekarien, hvilken för närvarande åtnjuter en lön af 1,800 R:dr, den föreslagna nya aflöningen af 3,500 R:dr äfven tål någon nedsättning och lämpligen kan fastställas till 3,000 R:dr; c) att de å staten uppförde Förste och Andre Amanuenser, hvilkas löner, enligt Kongl. Maj:ts förslag, skulle ökas för den förre från 1,570 R:dr 50 öre till 2,000 R;dr och lör den sednare från 1,237 R:dr 50 öre till 1,500 R:dr, böra, enär de ega alldeles enahanda tjenstgöring, erhålla lika lön och, under samma benämning af Förste Amanuenser, i staten uppföras till det belopp, som för Förste Amanuenser i Riks-ar kivet är af Utskottet föreslaget, eller 1,800 R:dr för hvardera. Då, enligt åtföljande tabell N:o 3, den, elter Utskottets förslag, erforderliga anslagstillökning uppgår (ill 6,402 R:dr 50 öre, hemställer Utskottet, att nuvarande anslagssumma för Kongl. Biblioteket må med sagde belopp, 6,402 R:dr 50 öre R:mt, förhöjas, att utgå på sätt Utskottet (öreslagit. Clereci-Stalen. (Tab. N;o 4.) 6:o Under denna titel har Kongl. Maj:t i Sin Nådiga Proposition först gjort framställning om anslag till vinoch byggnads-säd för Hotagens kapellförsamling i Jemtland; men då sådana frågor tillhöra titeln:
Upplös en liten bit soda i varmt vatten och tvätta hufvudet dermed. Kamma sedan håret väl med finkam, så att allt mjell och dam kommer bort, och ingnid sedari hufvudsvålen med någon hårolja eller pomada. Nyttja ej annars pomada eller dylikt. H u s k u r e r. Mot brännoch kylskador användes kalkvatten. Proportion: 8 matskedar gråkalb och 2,o liter (1 kanna) kallt vatten uppslammas väl. Brännell. kylskadan betäckes med i detta vatten blötta linnelappar, som ständigt hållas våta. V i d svår värk användes stundtals is utanpå omslaget. Medlet ofelbart äfven i svårare fall. Hvarjehanda. Att rengöra gipsbilder m. m. Gipsen rentvättas med vatten och, sedan den torkat, bestrykes den flere gånger med en blandning af finslammad krita och vatten. Att skilja emellan naturligt och konstgjord! smör. Om man stryker ett knifsblad öfver det konstgjorda smöret, efterlemnar det en hvit rand, men om samma experiment göres på det naturliga smöret förändrar det ej färg. I förra falle framtränga ocbså vattendroppar efter knifsbladet, hvilket deremot icke inträffar i det senare. Renadt svinister. (Svar t. frågan 248.) Färsbt svinister sbäres i tärningar samt lägges i vatten ett par dar, under hvilben tid vattnet emellanåt ombytes. Derpå afhäller man vattnet och låter det i jerngryta boba en god stund, sbirar det derpå igenom ett durbslag, hvari man lagt litet blånor, samt lägger litet groft salt i bärlet, der det sball förvaras. Tärningarna man frånskirat äro goda att lägga i grynkorf, om de hacbas väl. • Siri. Att luta fisk. Sedan 10 sbålp. fisb (gråsej, rotshär) legat i vatten några dagar, aftages skinnet. I så mycket vatten, att det står öfver fisken, upplöses en ask koncentrerad såplut, och fisken ilägges. Då den är utsväld, tages fisken upp ur luten och vattenlägges som vanligt.
Herrar FullmägtigeS Protokoll för de dagar da dylika insättningar blifwit bestnrads, nrrcda icke förhållandet af Contmrers Baucoinyurs tillgångar samt heffaffenheten af förestående utgifter, sä akt StarsUiffoltet i saknad as dehe nplysningar, icke kunnat utröna och bedömma, hnrnwida, med afseende pä Coinoirets förman, hvilken harwid blifwit äberopaddenna urwäq akt förränta Contvirets medel, före eller senare bordt komma uti fräga. Sä mycket är dock säkert att gansia märkeliga misicäkninqae ägr runi i auseeube till liden, da Conroiret skolat komma uti behof att Disponera de uli^Disconternö insatte penningar, när nrgangrn wisär ätt Conroiret kunnat umbära dem, icke blott mänader/ utan till och med ett helt än Stars - Utffortek har också swart att skilja D ifrån den tanka, att ju tillfälle j?olat yppas sött Conloirct, alt mot rörlige och myckel säkre Hypoteqnes. af almänt godkäsde Actier fä sink öftverflö» dige penningar med merri fördel förräntade, sa framt ÄUmänheten blifwit underrättad om denna tiligaNg pä län uti Contoiret. Det stknlle wäl kunna ill. tvändas, ark Jnsältttingarne uti Diftsnterne skedt endast pä en mänads upsägning och att nägön enskild man icke garna welat förbinda sig till äkerld Zjerde Band127 i«8" tätning ISIS Den 18 Novcmbev - ralning ester en sä korrt vpsaguings-tid; men mom Ler ordcntelige
Vidare tillstyrker Utskottet, 21 ro. att Kongl. Majit må ega att, ifall omständigheterna dertill skulle föranleda, för hvart och ett af åren 1864 och 1865 använda, utöfver det för hvartdera af dessa år sålunda beståmda anslag, högst En million Riksdaler, som då komma att å 1866 års anslag afråknas; att Rikets Ständer, i likhet med hvad under sistförflutne riksdag egde rum, måtte till Kongl. Majit öfverlemna att, vid jernvågsarbetenas utförande, närmare bestämma de orter, som hvarje statsbana eller bandel, dertill anslag år beviljadt, skall genomgå, och de stållen den bör anlöpa; äfvensom fortfarande medgifva, det Kongl. Majit må till ändamål, gemensamma för olika stambanor, anordna medel, utan omedelbart skeende fördelning mellan särskilda banor, samt använda det öfverskott, som kan finnas uppkomma å ett stambane-arbete, till att fylla den brist, som å ett annat möjligen kan uppstå; samt att Kongl. Majit må af byggnadsanslaget använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar, med afseende å framtida fortsättande af de föreslagna stambanorna inom de trakter, der yrkanden om banornas utläggning i olika rigtningar blifvit framställda, utan att frågorna härom vid denna riksdag komma till afgörande. I sammanhang härmed anser sig Utskottet böra hemställa: 22:o. att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, vid fastställande af de arbetsplaner, som för hvarje år komma att uppgöras, täcktes tillse, att arbetena varda så ordnade, att södra stambanan så skyndsamt, som utan olägenhet låter sig göra, må varda fullbordad.
Fran skilda bygder i v %rt land gingo osynliga t&amp;dar till Regina Pallins stilla hem, och de tradarna vor0 starka, t y de vor0 spunna af den varmaste tillgifvenhet och den djupaste aktning; ja, de ~70ro s&amp; starka, att de blefvo till stöd för mer &amp; n en ung kvinna, d&amp;, det gällde att vandra framht. p&amp; pligtuppfyllelsens vag; I sin egen kamratkrets var Regina Pallin alltid medelpiinkten. Till henne gingo vi ju alla s&amp; väl i glädjens som i sorgens stunder, och alltid kunde vi vara vissa om att mö- tas af det hjertligaste deltagande. Hon hade för sin omgifning blifvit SA godt som ett samvete, och detta kunde Bon vara, ty hon vandrade sjelf i ärlig sjelfpröfiiiug inför Guds ansig te. De iitafoss, som minnas den bortglingna, sldan hon var for ett tiotal - af &amp; r sedan, de minnas, att det vemodsfulla draget och det trötta utseendet ej alltid varit ilet förherskande i hennes vasen. Ehuru allvar alltid var grunddraget i hennes karaktär, kunde hon dock i Ben t r h g a vänkretsen rara glad och munter. Vi, som minnas förtroliga aftonstunder i vhr " Regentiniias " förmak, vi minnas huru trefnad och glädje då strålade ut från hela hennes väsen. E t t godt skämt uppfattades alltid af henne, och sjelf vann hon sina segrar lika mycket med skämtets som med allvarets vapen. Hon var född med motvilja för hvarj e offentligt uppträdande; detta hindrade henne likväl icke att högt skatta och sympatisera med kvinnor, för hvilka det var naturligt att verka ph ett annat satt och med andra medel, än hon sjelf gjorde. Men blef det klart för Regina Pallin, att det var hennes pligt att uttala sig, t. ex. vid ett styrelsesammanträde eller ett liirarekollegium, då gjorde hon det. Hon var dh alltid väl förberedd, och hennes anförande var klart och öfvertygande. Också gick hennes mening i de flesta fall segrande igenom.
Skulle åter Borgare-ståndets beslut om lika tull å ali slags ull blifva anlaget, torde Rikets ständer finna, att det ifrågasatta stadgandet om inskränkning i rättigheten att införa grof ull och om kontrollen mot grof ulls inlöi tullande såsom fin komma, att sakna tillämplighet och derföre icke vidare bör uti taxan bibehållas. Berberis För alt bereda rättelse af det redaktions-fel, som, i afseende å ar rötter. tikeln Berberis-rötter, insmugit sig uti Kongl. Maj:ts förslag till tulltaxa, att nemligen Berberis-rötter blifvit upptagna både i noten till införsels - \ Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 23. 47 tariffen med hänvisning till taxans sista rubrik och i förteckningen öfver till införsel tullfria varor, hade Utskottet föreslagit, att hänvisningen i nolen måtte utgå. Detta förslag hafva Presteoch Borule-st änden godkänt; hvaremot Bidderskåpet och Adeln bibehållit nu gällande taxa, deri Berberis-rötter hänvisas till apotheksvaror, samt Borgare-ståndet antagit Kongl. Maj:ts Då berberis-rötter, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, aldeles icke utgöra någon apotheks-vara, anser Utskottet sig ega desto större skäl att inbjuda Ridderskapet och Adeln alt frånträda dess från Utskottets förslag skiljaktiga beslut; och hemställer Utskottet likaledes tili Bot 'gare-ståndet, att det måtte antaga samma förslag, eller åtminstone bestämma på hvilketdera af de 2 ställen i taxan, der Berberis-rötter, enligt Kongl. Majrts förslag, äro upptagna, samma artikel skall qvarstå; och torde Utskottet, för det fall att dess förenämnde förslag icke varder antaget, efter erhållen del af Ridderskapet och Adelns samt Borgareståndets blifvande beslut, tillåtas med vidare yttrande härom inkomma. Borgareoch Bonde-stånden hafva gillat Utskottets förslag, att