Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. och Landtm., det han, under förutsättning att Hr Lallerstedts nyss föredragna, men på bordet lagda motion skulle i detta plenum blifva föremål för den åtgärd, som R. o. Ad. till följd af dess kommunicerande funne för godt att vidtaga, hade ämnat att utsätta dagen för R. o. Ad:s nästa sammanträde först till den 28 dennes, men att H. Exc, vid nu inträffade förhållande och om han derigenom ginge R. o. Ad:s önskan till mötes, ville för den ifrågav:de motionens handläggning hålla ännu ett plenum före Julhelgens inträde. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Som den för han den varande motionen redan är af Borga’reSt:t remilterad till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:t, och som jag anser, att för vinnande af det åsyftade resultatet en skyndsam behandling af frågan är af nöden påkallad, så ber jag att få förena mig med Frih. Raab och påyrka det ett plenum måtte, för ifråg:de ärendes handläggning, sfi fort som möjligt utsättas. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Jag anhåller om afslag å de af Frih. Raab och Hr Stjernsvärd gjorda yrkanden, att plenum, blott i och för denna frågas behandling, måtte utsättas. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att, såsom R. o. Ad. nogsamt hade sig bekant, det tillhörde RiksStms ordtörander att bestämma tiderne för Stais sammankomster. Hr Brakel: Jag för min del tror, att behandlingen af den na fråga, sedan den en gång är från BorgareSt:t remitterad, kommer att fortgå, äfven om R. o. Ad. skulle upskjuta några dagar med ärendets handläggning. Hvad återigen beträffar det omdöme, som R. o. Ad. i ämnet kommer att uttala, så tror jag att det ej på minsta sätt skall inverka på Utsk:ts beslut, utan anser jag att frågan bör hvila på bordet och ej upptagas till öfverläggning vid detta tillfälle, då en stor del af husets representater redan lemnat sina platser.
Ty oaktadt man förr icke fullkomligen insåg det inflytande, den vexelverkan, som de olika ländernas kommerciella och industriella intressen utöfva på hvarandra, så har man dock slutligen måst inse det bättre, då det ena landet efter det andra förr eller sednare måst ansluta sig till det af de större handlande nationerna antagna handelsoch sjöfartssystem. Sverige har följt samma väg, och jag hoppas att vi slutligen nu, genom antagande af Be vill n. Otsk :s utlåt., måtte uttala nödvändigheten att ansluta sig till det f. n. i verldsnavigationen införda friare systemet. I fall del H. Ståndet icke ogillar en mindre betydlig digres sion, så skall jag hafva äran något utförligare utveckla denna punkt. Portugal och Spanien började att under sin tid af makt och storhet afstänga sina kolonier för andra länders fartyg, för att sjelfva tillgodogöra sig alla dessa rika länders skatter. Alla andra länder följde exemplet. Frankrike, England, Holland m. fl. ville hvar för sig monopolisera handeln på kolonierna. Men som handeln på dessa aflägsna länder i allmänhet var lönande, så ansåg man det för öfrigt statsekonomiskl klokt att upmana sjöfarten att navigera på dessa trakter. Härigenom upmuntrades fartygen till att göra så långa turer som möjligt, ty man trodde att genom stor tidsupoffring, genom stora afstånds genomlöpande,. skulle varan äfvenledes erhålla ett högre värde. Genom dessa förhållanden och möjligtvis äfven genom den mindre klara upfattningen Den 4 Juni f. m. 483 af skilnaden mellan pris och värde upkom delta system, som Engelsmannen kallar ”long-voyage trade,” och hvilket allmänt antogs för verldsnavigationen. Ett land fanns dock, som icke lät alldeles så förvilla sig som de andra, utan lät sin sjöfart temligen obehindrad röra sig; detta land var Holland. Dess driftiga och företagsamma rederier drogo också till sig största delen af den dåvarande fraktfarten. Då införde England, af afundsjuka och illvilja mot detta land, mera utaf politiska än kommerciella skäl, sin barbariska sjöfartsförfattning, den beryktade CromiveUska navigationsakten af 1651.
Fyra pappersbruk finnas inom Länet, nemligen: Cathrinefors vid Mariestad med IS arbetare och 7,782 R:drs tillverkningsvärde, Åcklebv i Södra Wadsbo fögderi med 5 dito och 2,000 dito, Kummeltorp i Kåkinds härad med 3 dito och 2,170 dito, Bälteherga i Wartofta härad med 10 dito och 6,700 dito, allt beräknadt efter förhållandet sistlidet år. Ett ullspinneri och en klädesfabrik af mindre betydenhet bedrifves vid Måsaqvarn uti Skånings härad, hvarvid 8 arbetare sysselsättas. Vid. Lugnås i Kinne härad fortgår den uti sednaste berättelse omförmälde ~ O brytning af qvarnstenar, som hafva god afsättning. Några sådana brytas ock årligen uti Timmersdala socken, der jemväl huggning af slipstenar fortfarande bedrifves, fastän i inskränkt skala Enahanda är förhållandet med huggning af slipstenar vid Katorp i Boija socken. Från Hellekis å Kinnekulle hafva betydliga qvantiteter huggen kalkoch sandsten, likasom under den föregående tiden, blifvit afsatte, och sådan afsättning, fastän i mindre partier, har äfven skett från det närbelägna Råbäck. Så väl vid nämnde egendomar, som i Timmersdala socken och på liera andra ställen inom Länet, idkas ej obetydlig kalkbränning. Till dess utvidgande, så långt afsättningen det medgifver, finnas tillräckliga tillgångar. Ehuru invånarne vid sjöstranden naturligtvis begagna tillfället att genom fiske bereda sig inkomst, kan det likväl icke sägas, att fisket utgör någon egentlig näringsgren annorstädes, än å Thorsö och Kållandsö. Kolning och tja ruht ärjning idkas af allmogen inom skogsbygden, dock icke al större betydenhet. Uti vissa delar af Länet, såsom uti skogstrakterne af Wadsbo härad samt Slättängs och Dimbo tingslag, tillverkas åkeroch körredskap samt laggkärl och husgeråd till afsättning. Linodling och beredning utgör en icke obetydlig binäring inom vissa trakter i Wadsbo samt till någon del äfven inom Kåkinds härader.
Guldet, som användts till denna spik, är det renaste, som någonsin blifvit funnet i Montana, silfret är hämtadt från statens rikaste silfvergufva, och kopparen kommer från en grufva, hvilken redan lämnat nog af denna metall för att däraf göra ett bälte rundt omkring jorden. Spiken åtföljes af Montanas vapen i miniatyr, fästadt vid densamma genom en hylsa, från hvilken den lätt kan utdragas. Vapnets sköld föreställer ett bergigt landskap med en brusande bergsflod, belyst af den nedgående solen. Bergen äro arbetade af ett slags rödaktigt guld, floden af samma metall, men af mycket ljusare färg samt markerad med fina silfverstrimmor. Skölden omgifves af en krans af grönaktigt guld, hvilken sammanhålles af en Montanasaphir af utomordentlig skönhet. Vidare uppbäres skölden af tvänne figurer, också af guld, den ena föreställande en farmare med sin räfsa, den andra en grufarbetare med sin slägga. Det hela, utfördt med konstnärlig smak i de olikartade färgade guldsorterna, är ett verkligt litet konstverk. Såväl spiken som vapnet, hvilket sednare är ämnadt att begagnas som brosch, äro en gåfva från Montana till Mrs Potter Palmer, såsom ett minne af » the Worlds Fair » i Chicago 1893. Signe Ankarfelt. Gömda skatteroch försvunna. i. |) et är nu redan sedan många år tillbaka som ett mystiskt skattgräfveri pågått i en liten stad vid namn Triel, belägen ungefär 3 Vä svenska mil i nordvest från Paris invid Seinestranden och den stora kröken, som floden gör på andra sidan S:t Germain-skogen. I denna lilla stad, där några rika parisare nu hafva sina sommarvillor, fanns fordom ett furstligt slott, tillhörigt prinsarne af Conti, men hvilket förstördes under revolutionen. Detta slott hade på sin tid, d. v. s. omkring två- hundra är före vår egen, den från sitt rike fördrifne konung Jakob I I Stuart fått sig för några år anvisadt till residens af Ludvig X I V, innan han fick flytta in i St. Germain, hvar285 Iduns skollofskoloni.
samt den eminenta förmågan, skall man förgäfves söka; ingen storärtad effekt, som i historien kan skaffa sig ett varaktigt namn, knyter sig vid grefve Hamiltons namn såsom vid friherre De Geers, frih. Gripenstedts m. fl., fastän han i begåfning och skicklighet ingalunda står efter dem och fastän tillfällen till stora handlingar i lika rikt mått stått honom öppna som för dem. Orsaken dertill är den, att han i allmänhet, särskildt under det sista årtiondet, spelat endast en negativt-kritisk roll, som icke varit skapande. Vid dessa ord, som jag yttrade i de » Politiska silhuetterna », medan grefve Hamilton ännu stod på höjden af ära och anseende, och hvilka faldes icke fullt ett halft år före hans stora fall, står jag fortfarande. Hamilton var det konserverande elementets främste represesentant och förde med talang och skicklighet dess talan; men några egna reformer, hvilkas skapare han är, kan nian icke framvisa.Skarpast framträdde hans opposition mot det reformsystem, sc&gt;m den första De Geerska ministéren satte i gång vid representationsfrågans sista afgörande. Han var själen och hufvudet för den mäktiga opposition, som på riddarhuset reste sig mot det kungliga förslaget. Det är ock en offentlig hemlighet, att det är från hans hand, söm en kort före förslagets afgörande utkommen broschyr förskrifver sig, som bär den något långrandiga titeln: » Bidrag till granskningen af Kongl. Maj: ts nådiga proposition till rikets ständer om antagande af ny riksdagsordning och dermed sammanhängande ändringar i regeringsformen. Gifven å Stockholms slott den 5 Januari 1863 ». Men om titeln var långrandig och fadd, så är innehållet så mycket mer talande. Det är Hamiltons fint skurna penna, som här gisslar det kungliga förslaget. Här framstå bäst dessa så beryktade » mellanmeningar », hvilka, alltid hofsamma i formen, dock voro de spetsigaste vapen, som svårast träffade dem, mot hvilka de voro riktade, och hvilket farliga vapen Ha-milton med mästarens öfverlägsna skicklighet visste begagna.
Ståndets I.edamöters På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde» Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. d. 8 Juni. Hogvörd. Prest Ståndet d. 15 — *— Vällofl. Borgare-Ståndet d. 12 Hederv. Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs - och Oeconomie - Utskotta Betänkande, i anledning af väckt fråga, om äterupplifvande af Kgl. Brefvet den 25 September 1747, angående prestanda till Bruken af «- möters vägnar A. Lantinghsausen. Vägnar Carl. Fr. Ortman. Ståndets LedanjöterS vägnar And. Fredin. Ståndets Ledamöters Vägnar Nils Mänsson. M. M. Rosbeck. boer■ Den 8 Juni. 175 boerne d de utaf Bruks - Idkare till Skatte köpte Kronohemman. Uti ett fran Hedervärda Bonde - Ståndet den 16 i nästlidne Maj månad till Utskottet remitteradt Memorial, har Riksdagsfullmägtigen Pehr Andersson från Södermanland hemställt, om icke, då det under den 23 September 1747 till Kongl. Kammar - och Bergs - Colleglerna adama Kongl. Bref, hvilket bestämmer prasstanda till Bruken , af åboer å de Krono-Hemman , hvilka Bruks-Idkare till Skatte inlöst, nU mera i allmänhet synes hafva kommit i glömska, deraf sådana aborr skulle flere olägenheter tillfogas, Riksens Hös» lofl. Ständer alltså funne för godt att hos Kongl, Majtt i underdånighet anhålla, det Högst herot de Kongl. Bref måtte till full kraft och verkan varda upplifvadt. Utskottet får, i anledning häraf, förklara, att då Kongl.
Delta förslag har sedermera passerat de juridiska faeulleterue vid våra universiteler och varit öfverlemnadt lill utlåtande af hela Sveriges domarecorps; detta förslag har sedermera undergått tre särskilda revisioner och slutligen ännu cn ytterligare lagberedning, som, pä grund af de gjorda anmärkniiigarne omarbetat förslaget till det resultat, att Konungen behagat upptaga del til! sin proposition. Men dessförinnan har förslaget passerat de 12 med Rikets högsta domareembele beklädda män, nemi. Högsta Domstolens ledamöter, som deröfver afgifvit sin mening. Derefter har förslaget blifvit af Konungen i Statsrådet disculeradt, icke blott af Regeringens personal, utan med tillkallande af de för lagkunskap kände förnämsta män. Det lärer väl icke vara någon obekant, att Konungen sjelf gifvit deu önskan tillkänna, alt landet mätte åtminstone få det målet vunnet af deu första riksdagen under haus regering, att blifva lörsedt med en förbättrad criminallag. Jag får tillika förklara, det min öfvertygelse är, alt R St. lika litet som hvilken rådslående nationalförsamling som helst, är qvalificerade att redigera och codifiera ett lagförslag af en så genomgripande natur som detta. Jag tror, att ganska få med handen pä hjertal skulle kunna åtaga sig alt utur eli sådant arbete lösrycka en mening och ditsätla en annan, utan alt rubba den conseqveus, hvars bibehållande fordrat ett så mångårigt arbete, och hvarpå sä mycket kuuskaper och snille blifvit nedlagda. Jag anser således i högsta grad vådligt att företaga något sådant, och tror att R. St. hafva uppfyllt sin bestämmelse derigenom, att de i sin helhet antingen antaga förslaget, eller, om de deruti finna saker, som störa den allmänna rättskänslan, förkasta detsamma. Man bar vid sina anfall emot lagförslaget såsom en slags Den 26 April e. m. 179 käpphäst användt det s. k. latitiidssystemet, och man säger, att det vore mycket farligt att till domaren öfverlemna att efter omständigheterna gradera stralfen.
Lika med den sista värda talaren anser äfven jag, att ifrågavar. mom. bör utgå, men af det skäl, alt dess antagande ofta skulle kunna blifva en ökad orsak till fattigdom i så målto, att ett sådant stadgande hos mången fattig möjligen skulle verka lill sorglöshet och en oförlåtlig negligence att iakttaga tillbörlig uppmärksamhet på sin egen ställning, enär han med visshet kände, att fattigvårdsstyrelsen alltid är skyldig att anskaffa arbetsförtjenst. För fattigvårdsstyrelsen åter är det väl otvifvelaktigt högst nödvändigt att ett sådant åliggande blir föreskrifvet. Af sådan anledn. tror jag , att ett stadgande, sådant som detta moni. innehåller, bör införas i det reglemente, som för hvarje fattigvårdsstyrelse varder upprältadt. v Hr Gripenstedt: Jag fäster för mycken vigt vid alt detta morn. bör utgå, för att ej ännu en gång besvära - Den 13 Mars c. m. 481 ra B. o. Ad. i detta afseende. Hvar och en har utan tvifvel mången gång hört nämnas den Engelska fattiglagen. Hvad vi nu äro i beråd att besluta genom bifall till detta morn. är nästan ordagrannt detsamma som den innehåller. Jag tycker, att en verldskunnig erfarenhet borde vara tillräcklig att afhålla oss derifrån. Dertill kommer ytterligare, att den utveckling, som Engelska fattigväsendet fick 1795, innehar alldeles detsamma, som finnes här i 1 morn., nemi. att då arbetslönerna ej räckte till behofvet för dagen, så fick communen tillskjuta hvad som fattades. Kommer nu detta dertill, så frågas: Hvad är skilnaden emellan nuvar. Svenska fattiglag och den Engelska, som visat så skadliga följder? Det vore tid att taga detta ad notitiam och ej kasta sig in i en vidlyftighet, som kanske inom några århundraden skulle kunna leda till resultater, dem vi ej kunna åsyfta. Frih. Cederström:
Om anslag för nykterhetens befrämjande. Hos Eders Kongl. Majit har Svenska Nykterhets-sällskapets direktion i underdånighet anhållit, att, då Direktionen saknar utväg för bestridandet af de utgifter, hvilka en ordnad och oafbruten verksamhet för nykterhetens befrämjande kräfver, Eders Kongl. Majit måtte af Rikets Ständer äsks ett årligt anslag af minst 1,000 Ridr att för nämnde ändamål af Direk - Kongl. MajUs Nåd. Prop. om Statsverket 18S3. 23 Direktionen användas; och får jag, med anledning häraf, underdånigst hemställa, det Eders Kongl. Majit behagade hos Rikets Ständer föreslå, att 1,000 R:dr må för trenne år anvisas till bemälde Direktions disposition, med tillsammans 3,000 R:dr. 3^:o Om fortfarande af anslaget för teckningar af zoologiska föremål rn. m. Då det stats-anslag af 800 R:dr årligen, som Vetenskaps-akademien under någon tid egt använda för att låta utföra original-målningar af vexter ur Sveriges Flora, samt för utgifvande af teckningar af zoologiska föremål, icke är beviljadt för längre tid än sednast fastställda stats-reglering omfattar, men behofvet af samma anslag för vinnande af närmare kännedom om de inhemska natur-alstren ännu längre tid kommer att fortfara, har Akademien hos Eders Kongl. Majit underdånigst anhållit om aflåtande af Nådig proposition till Rikets Ständer i fråga om anslagets ytterligare beviljande; och har Akademien dervid upplyst, att med de medel, som för berörde ändamål sedan sista Riksdag utgått, samlingen af figurer till Svenska svamparter, under inseende af Professoren Fries, vunnit ytterligare tillvext och dessutom värdefulla ritningar, till begagnande vid zoologiska arbetens utgifning, af den skickliga djurmålaren Wilhelm von Wright blifvit utförda. Med afseende å de i denna underdåniga framställning åberopade skäl, torde jag få underdånigst hemställa, det Eders Kongl.
Huru jag i detta hänseende lyckats, tillåter jag mig icke att bedöma; emellertid är det för mig en utomordentlig fägnad att höra en af R. o. Ad:s veteraner åtminstone icke ogilla förslaget. Jemför man detsamma med det, som Hr Nordenfelt upläst, så kan jag för min del icke finna någon betänklighet vid att heldre bifalla Utsk:ts förslag än den sednares. Jag har nemi. i detta upptäckt så många polemiska fraser, som jag efter en fyratioårig handläggning af expeditionsgöromål och äfven efter en mångårig erfarenhet i Exped.- Utsk:t funnit icke böra begagnas, just derföre att det är en statshandling, som icke bör innehålla någon så beskaffad bevisning, som icke behöfves. Hvad åter beträffar Gr. Sparres förslag, synes det mig behäftadt med ett ganska väsendtligt fel, icke derföre att det är kort, utan derföre att man deri icke kan finna den ringaste inledning till R. St:rs beslut, eller ens ett enda ord, som tillkännagifver att Sverige å sin sida, allt ifrån unionens stiftande, städse användt alla sina bemödanden för att göra denna union gagnelig för båda rikena, under det att Norige å sin sida enständigt uppfattat frågan på ett sätt, som helt och hållet afviker ifrån, eller snörrätt strider emot föreningens intressen. Det synes mig att man bör på ett värdigt, tydligt och klart sätt framhålla förhållandena; men detta är icke händelsen med Gr. Sparres förslag, som snarare tyckes vara ett bedjande, och affattadt i ett språk, som snarare synes antyda att Sverige skulle i detta fall vara lika skyldigt som Norige. Vidare förekomma i detta förslag några uttryck angående uuiqnsflaggan, som jag anser vara af ganska betänklig art. Jag ogillar, lika mycket sora Hr Gr:n, förhållandena i detta afseende; 384 I)en 26 Mere f. m. men jag vill derföre icke fälla så hårda ord, som att unionsflaggan, eller det synliga tecknet för båda ländernas förening, blifvit utp In nåd t, och detta så mycket mindre, som i hela Betänk:t ingenting i öfrigt förekommer om dentia flagga.
Ingen, som en längre tid vistats vid något universitet, har kunnat undgå fästa sig vid det olämpliga deruti, att läraren jemväl är examinator. Hvem har icke hört omtalas compendier, framställda i frågor och svar, hvilkas inlärande vore tillfyllestgörande för examen af den eller den Professorn. Under nuv:de förhållanden vinlägger sig kandidaten mera om att inlära examinators åsigter, än att vinna verklig kunskap i vetenskapen. Ofvanstående må icke anses såsom tadel, riktadt mot universitetslärarne och gällande endast de ringare kapaciteterne bland dem. Långt derifrån; men berörde resultat är en nödvändig följd af förhållanderne. Hvarje vetenskap har vissa grundbegrepp, på hvilka hela byggnaden skall resas. För framsteg är nödigt att dessa klart och redigt fattas. Om nu en lärare, efter forskning och ansträngning, slutligen trott sig finna de noggrannaste svaren, kan någon då förundra sig deröfver, alt han önskar det lärjungen måtte inlära desamma? Huru fri från egenkärlek man än må vara, kan man icke Den 3 December e. m. 149 gerna Önska bättre svar, än det som fullt öfverenstämmer med ens egen åsigt. Erfarenheten har ock visat, att ingen examinator kunnat någon längre tid undgå sitt öde. Böjelse för beqvämlighet, och ifvern efter utmärkelse, har gäckat äfven de varsammaste lärares ansträngningar. Efter några års förlopp har examinator, af de betygsökande studenlerne, blifvit sammanfattad i ett litet compendium och, i värsta fall, på ett eller ett par ark. Sådant skulle undvikas, om examen aflades för andra personer, än de som meddelat undervisningen. Ett förslag i denna riktning vore så genomgripande, att man för ett sådant kunde hoppas framgång. Utan någon större förändring i det bestående, kan likväl det åsyftade målet vinnas i afseende på dem, som söka inträde i de civile embetsverken. F. n. aflägges examen inför embetsverket; men denna examen har nedsjunkit till en nära nog tom formalitet. Under min tjenstetid har väl fråga ett par gånger upslått om ynglingars återremitterande till universiteten, men frågan har förfallit i anseende till det upseende en sådan åtgärd förments väcka.
J6©io angående förlängning af arrendet å Sundbyholms kungsgård (96). 16110 angående åtskillige i Göteborgs och Bohus läns skärgårdar belägna bolmars upplåtande till allmänt begagnande (92). 162:o angående Häradsskrifvare!! Thysenii befrielse från ersättning af anmärkningsmedel (93). 163-0 äng ående Kronofogden Lundqvists ansökning om afskrifning af uppbörds-balans (95). Hvad Rikets Ständer uti förrberörde fyra skrifvelse!’, på grund af Kongl. Majits nådiga framställningar, beslutat, har under den 10 Mars 1845 blifvit vederbörande till kännedom och efterrättelse meddeladt. M64:<> i fråga om Borgmästares och Kommissionslandtmälares delaktighet i Civilstatens pensionsinrältning (99). Sedan Direktionen öfver Civilstatens pensionsinrättning inkommit med i anledning häraf infordradt underdånigt yttrande angående de åtgärder samt de förändringar i nu gällande reglemenlariska stadganden, som för Borgmästares och Kommissionslandlmätares inträdande såsom delägare i nämnde inrättning kunde anses erforderlige, har Kongl. Majit öfverlemna! frågan till ytterligare behandling af Civilstatens nu församlade fullmäktige i sammanhang med den om åtgärderna för betryggande af Pensionsinrätlningens framtida bestånd. ' 165:o angående af Kronofogden Westlinger och Häradsskrifvare!! Lindfors sökt eftergift af ådömdt ersättningsansvar (94). 28 Bil. till R. St. Jusätie-onibiidsmans Embetsberättelse elen 15 Nov. 1847. Härtill liar, enligt Rikets Ständers medgifvande, nådigt bifall under den 12 Mars 1845 leninats, med särskildt förklarande i afseende på den vederbörande aktor tillkommande provision. lG6:o an gående förändradt myntsystem (98). Härom har under den 8 Maj 1845 nådig skrifvelse till Rikets Ständer algått. Vederbörandes i afseende på verkställigheten infordrade utlåtanden bero nu på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
R:dr antogs såsom stående Depositions-Summa, var den att detta litgjorde ungefärligen medeltalet af hvad Vexel-Banco-Räkningarna för flera år utvisade, och att, om såsom Afdrags-Summa hädanefter finge antagas 3.200.000 R:dr, dermed endast skedde en jemnkning och rättelse uti beräkningarne, hvilken Rikets Ständer sjelfve i fall de kunde höras, säkerligen så mycket mindre skulle tveka att medgifva, som det deraf härrörande afdrag å en ej verkelig ehuru hittills inberäknad Sedelstocks Summa, då icke ens utgör ett medium för hela tiden utan till och med är något lägre än den ringaste Öfverskotts-Summa som nu i flera år visat sig hafva på Depositions - Räkningarne innestått; — har Pluraliteten af Fullmägtige ansett att Summan af Depositioner i Vexel - Banken härefter bör antagas till 3,200,000 R:dr, på sådant sätt, att hvad som ofverstiger detta belopp belopp skall tilläggas summan af utelöpande Sedlar, oell, hvad Depositionerne äro mindre, afgå på åen Summa som i Sedlar beräknas fordra inlösen. Under åberopande af hvad Revisorerne här ofvan, i anledning af Fullmägtigés uti 3:dje Puncten gjorde framställning, anfört, hafva Revisorerne, såsom en följd deraf, funnit ofvanberörde uti 5:te Puncten framställde åsigt icke föranleda till något serskildt yttrande å Revisorernes sida. Hvilket Revisorerne, i stöd af ardra Punkten uti den för Banco-Revisorerne vid sista Riksdag fastställda Instruction till svar å Banco-Fullmägtiges ofvanberörde framställningar, Fullmägtige meddelat. Någre Ledamöters serskilda yttranden bifogas. (Se Bil. N:o 2,) E. Mjntningen af Silfver har, i öfverensstämmelse med Kongl.