Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta märktes bäst på det sätt, hvarpå hon slutade det lilla stycket. De tonfall, med hvilka hon sade den latinska bönen, voro värda den största skådespelerska.Il8 TEATER-REVY. Meilhacs » Margot » är en af de mest ytliga, mest » franska » komedier, man kan tänka sig. Dess enda » raison d ' ëtre » är den ovanligt lediga och roliga dialogen, hvilken nu äfven fått gälla som skäl nog för att öfversatta och spela stycket här. Dessa människor äro i själfva verket bra olika oss; den unga flicka, om hvars kärlek och framtida lycka stycket handlar, finnes ej till i våra förhållanden: en, oskuld åt hviiken den naiva men fullständiga kännedomen om demimondens uselhet skall gifva ökadt behag. Hon. har sitt pikanta värde däri, att hon vuxit upp ur smutsen skär och ren. Sådan är den hjältinna stycket har i sin början. Då det slutar, är hon förlofvad med en skogvaktare, som älskar henne, allt under det tvänne andra älska henne (dock på mycket olika sätt) och fastän hon själf älskar en fjärde. En sådan upplösning är för oss nordbor ej riktigt » ett godt slut »; det är intet riktigt durackord, sådant som en komedi kräfver. För oss behöfves det mera än att » göra flickan till en hederlig mans hustru », för att vi skola tycka, att det verkligen är på bästa sätt arrangeradt. Men man får i detta stycke ej begära det minsta utöfver de kraf, som de franska komedierna själfva ställa pä moral och människovärde; mätt med andra mått faller hela krokanen samman. Bland de spelande går herr Fredrikson i spetsen. Denne scjenens berömde elegant har utmärkta uttryck äfven för den sansade världsmannens inre nobless, och från denna roll bland de många, som herr Fredrikson gifvit i detta fack, har jag som särskildt utmärkande endast att anteckna, att herr Fredrikson häri tagit steget fullt ut och spelar en gammal man. Och härigenom blir denne Boisvillette en intressantare och vackrare figur, än om han blott vore en passerad viveur. Deklamations-lektionen i andra akten gifver herr Fredrikson fint i alla * ordets bemärkelser.
Hade icke jag, som märkt att du aldrig skrifver Postskriptum, och deraf kunde sluta, att det kanske ej vore bra med sådana, beslutit att i dag helt simpelt sluta med slutet, det vill säga om mitt namn förtjenar att så kallas! Men kommer icke Adolf M. innan jag hunnit försegla mitt bref, just som för att hindra verkställandet af mitt beslut. Nu måste jag ju säga att han att han är sig lik och att han medfört ett Änglalikt bref från Maria Z, som också är sig lik, och att allt är sig likt utom att dimman, som i morse låg tung på Ekholmen alldeles som om det vore en Sydsvensk egendom, ändtligen af solen öfvertalats att begifva sig dit, hvarifrån hon kommen är och låta denna dag, som jag har så stora skäl att älska framför alla andra dagar utom Pappas och din födelsedag, blifva så klar han alltid borde vara. Men hur kommer jag att tala om vädret? Pappa är också mycket nöjd att Adolf är kommen. Ekholmen d. 28 Februari 1833. Min allra bästa Gunla! En god Idé har fallit mig in, i anledning af ett långt samtal i går med Pappa, som i sinom tid också skall få plats i milt bref – Kunde du ej om din Onkel bara icke dör af sorg och det vore ändå skada för Sverige, gifta dig med Pappa? Väl finge jag då den, jag fruktar alltför stora lyckan att på ett och samma ställe hafva de två mig käraste personer i verlden, men det är ingalunda enda skälet till min framställning. Du kan aldrig tro hur Pappa berömmer dig; hur han tar dig fram som exempel för någon viss som ändå icke är helt och hållet viss om att hennes Fader skulle vilja hafva henne annorlunda än hon är. Men hvad säger jag. Fy Eva – Skulle ej din Far vilja hafva sitt barn så bra som möjligt. Skäms nu en liten stund. Se så – nu kröp jag fram ur skamvrån – Förlåt, förlåt, jag skall aldrig göra så mer, om jag kan låta bli – Men hvar stadnade jag nyss? – Jo vid Pappas giftermål. Jag skall säga dig uppriktigt – utom min kärlek för dig och all vänskap och lofordande Pappa för dig hyser, har jag ännu ett skäl. Nu på en tid har Pappa nämligen ständigt ”gift, giftermål, ogift, gammal Fröken” på tungan.
Fullinägtige låta bero af de än vidare ■ fortsatta färgningsoch formningssamt stereotyperingsoch trycknings-forsökens utslag; och detta med afseende 'ej hloLt på olika färgers skiljaktiga verkan' och inflytande, i fråga om aftryck et s redighet och skarphet samt de i papperet befintliga figurernes klarhet och märkbarhet, utan också derpå, att det är med en nödig försigtighet instämmande, att icke allt för länge på förhand må vara allmänt kunnigt, hvad färg och utseende, den ena eller andra valeuren slutligen skall komma att erhålla. Af verkligen användbart papper till 10 R:drs valeuren, finnes emedlertid, sedan åtskilliga gjorda försök så vida efter önskan utfallit, att man, ifrån den 18 November 1833, kunnat begynna med den egentliga fabricationen deraf, nu nyligen ett partie till Banken insändt, sorn Föreståndaren för Stereötyperings-anstalten efterhand och till en början är sysselsatt att, genom påtryckning af Text, till erforderlige Blanquetter förvandla. De Interims-controllér, som i ena och andra hänseendet funnits af nöden \ intilldess det nya föreslagna Sedel-Contor kan varda organiseradt, under hvars tillsyn och befattning, för en framtid, allt härtill hörande blifvit afsedt alt ställas, äro, i nion som de förberedande försökens resultat utvecklat sig, tid efter annan vidtagne, enligt hvad Protocollen för den \ Öfverenskoinmelsen med Herr Bagge har blifvit förlängd till den r April i834, mot 100 R:dr Banco per månad, jemte öfrige i förestående Contract honom förbehållne vilkor. (Banco-Fullm. Prot. den 16 Sej it. i833). Föreståndaren för Stereotypering och Sedeltryck, C. A. Broling, har, i följd af upprättadt Contract, den 17 Junii i83o, blifvit å Bankens Stat uppförd med årlig Lön af R:dr 1000 B:co.
Stänberö gjorba frauiftäftning ont förän* Jommunat* , utffijibers ut-bring i grnnbcrna för fommunalutffplberS utgöranbe (Sar .Kongl. 93laj:t, göraitbe pi 0 , tanbet. genom Siabtg Äungörelfe ben 15 (September 1863, gjort ben änbring i be uti Sörorbningcn ben 21 s33lar§ 1862 om Kommunatftprctfe på tarn bet I)ärom gifna beftämmetfer, att be uti 57 § af berörbc $örorbning omförmäla bibrag, tjmitta, fåfont fommunatutffptber, utgöraS i förbål» tanbe titt färffilba, be ffattffptbige påförba fprftat, numera, tjwab jörb* bruféfaftigtjeter angå, crläggaö, icfc efter mantal, utan i fört;åtlaute titt 33cmiftuingcn efter II Strtifetn ocb äfmen i öfrigt efter otila beräfning mot tillförene. gtiga om titScban Sftifctö Stauber i unbcrbånigtjet anhållit om åtgärberö mi b* tommunala taganbe för att, i mibfträcftare mån än bittittö tåtit fig göra, ben t rfia£erd,^åbiga Sörorbningeit om .Kommunutftpretfe i ftab ben 21 93larS 1862 mena«n inne-1 nebtagba grunbfattö om tifftättigbet emcltan fommuncnö atta mcbtémmar i affeenbe å fontmunala rättigheter oä) ffptbighcter måtte funna genom* föraö, tjär Kongl 937aj:t genom nåbigt Sirfutär ben 10 Suti 1863 för» orbnat, att £)fmerftåtbåt(arc
G. alt de för Correspondenter besvärliga påföljder , BevillnigsUtskattet ansett skola härflyta af dess förslag, att genom användande af Stämpladt papper till omslag å Bref controllera uppbörden, redan finnas i 4, 5, 6, 7, 8 , och 9 Mom. af dess ingifne Memorial förutsedde och förebyggde , så att dessa Chartor lunna öfver allt i Riket erhållas ochnästan såsom gångbart mynt blifva att anse, samt således medföra en mångdubbel nytta ; att genom lemnade underrättelser i de små Almanachoine till Allmogens ledning, vöre det af denna anstalt befarade prejeriet af Postförvaltare lätt afböjdt; och att det uppgifne sättet, att genom uthängande af iPuplettChartor från PostContoiren, controllera Postförvaltarne, synes vida säkrare än det föreglagne, eller det åt Eandshöfdingarne elfer af dem förordnade Ombud, lemnade inseende öfver Postförvaltare, hvilket, jemte flere olägenheter af kostnad , uppehåll för Postens fortskyndande mm, lätteligen kunde föranleda till en framdeles, mern» lig Polismagt öfver Postväsendet m, m., hvilken sednare mening, eller den rörande möjligheten* att genom PostChartornes uthängande bereda ett 4£* Bevillningsutskottets Betänkande«. ikar! visshet i afseende på uppbo relen af inflytande Postmedel blifvit af flere Herrar JLedamöter understbud och på ytterligare anförde skäl utvecklad:. 2:0 Af Herr Hjerta, Joh. Gust,: att recominendations - afgiften bör ej allenast ingå till Starten, som ansvarar för den recornmenderade Sura* mati, utan äfven vara progressiv i förhållande till de penningar som afsändas, så vida det synes obilligt, att en lika afgift bestämiaes för en större, som för en mindre Summa. 3:0 Af Herr Grefve Spens, G. G., att nio derationen å bref, hvartill upphofvet bör söka* mindre uti en i äldre tider inskränkt Fribrefsrätt, än, i det ökade besvär flere bref förorsaka., jemförelsevis mot ett enda af samma lodtal, bör betraktas såsom ett medel för en lifjägare Handelsoch Affairs - rörelse, och således ingalunda afskaffas m. m.; af hvilka framställningar åtskillige äro under anförande af andra grunder ytterligare understödde och utvecklade af Herrar Frilierrar Ankarsvärd, C. H., och iBoije, i/., samt af Herrar Munck af Rosenschjöld, E-, von Hartmansdorff, A. 5 och von Qvanten, Carl; hvaremot Herr Tham, W-, erinrat, att utskrifningen afDuplettGhartor till uthängning å PostGontoiren skulle göra en större
Inryckt som jag plötsligt hade blifvit i min forne väns nuvarande lif, trängde sig det ena minnet efter det andra in på mig, och jag kände det nästan naturligt, att jag åter var en medlem af denna värld, från hvilken jag gjort mig så mycken möda att afstänga mig själf. Jag följde med i hans tankegång, och den eggade mig som förr både till beundran och opposition. Jag såg hans ögon lysa, när han höjde sitt glas och drack mig till, och jag kände med en förvåning, om hvilken jag var medveten, nästan utan att den störde mig, att jag hyste ett outplånligt intresse för denne mans öde, och att en olycka, som träffade honom, måste beröra mig djupt, när eller hur den kom till min kännedom. Under inflytande af denna känsla frågade jag honom plötsligt, hur han trifdes med sitt nya arbete. Men jag hade knappt nämnt tidningens namn, förrän jag såg, att det flög öfver hans drag som en skugga af sorg, och till min bestörtning upptäckte jag i hans ansikte ett uttryck, som jag aldrig sett hos honom förr, och som jag aldrig trott, att jag skulle få se. Det var trötthet, och detta drag dröjde kvar, medan han synbart tänkte öfver, hvad han skulle svara. Det var så olikt honom, att han slutligen själf blef medveten om det intryck han gjorde, och i det han plötsligt flyttade sina ögon, så att de fullt och klart sågo in i mina, svarade han mig, att han måste trifvas, och därför trifdes han. Han sade detta med en ton af skärpa, som dolde en grämelse vida bittrare än många ord, och jag kom plötsligt att tänka på, med hvilken energi han förr i världen skulle hafva gifvit sitt hjärtas känslor luft. Nu fortsatte han i lugnare ton att tala om att ingen ställning i lifvet kan gifva en individ det fulla svängrum, som han för sin person önskar, och då han mycket väl måste veta, att jag följt med tidningens utveckling och alltså kunde sluta mig till, att den var raka motsatsen mot hvad han en gång hoppats, fortfor han: »Jag skrifver numera alldeles betydelselösa saker i tidningen, och jag behöfver därför aldrig komma i konflikter.»
— Då ifrån ofvanomförmälde utgifts-summa 10,826,161: 44- 7- drages nyssberörde beräknade inkomst-belopp af ... g,435,933: 16. — visar sig således, att derest Stals-Regleringen skulle blifva antagen sådan den af Stats-Utskottet för närvarande är föreslagen, kommer Statsbristsumman, som af Bevillningen bör fyllas, att utgöra 1,090,228:28. R:dr 19. sk. 5 r:st. mindre än vid sednast fastställde StatsReglering, då den utgjorde 1,145,190 R:dr. I öfrigt åberopar Utskottet hvad uti dess Memorial N:o 65 är vordet yttradt, i fråga om jernnkning, vid slutliga Regleringen af Hufvud-Titlarne, för att bringa dem till jemna tiotal, samt om framtida afgifvande af Förslag till sådan förändrad fördelning af Hufvud-Titlarne, att dispositioner å samma Titel icke må komma alt tillhöra olika Depaitements-Chefers föredragning. Stockholm den 17 Juli 1840. 13ih. till R. St. T abeller öfver liiks-Statens Hufvud-Titlar. Stats-Utskottets Stats-Utskottets Skilnaden emellan Stats-Utsk:s Förra och Sednare Förslag. Förs t a H ufvucl-T i t el n. o' o* Förliö jan o' Minsk ilin Kongl. Hof-Staterne. 1 i Kongl. Maj:ts Hofhållning H. K. H. Kronprinsens Dito H. K. H. Kronprinsessans handpenningar Möblers underhållande i Kongl. Slotten . Kongl. Hof-Stallets utfodring Ved och Kol för de Kongl. Hofven Kongl. Drottningholms och Svartsjö Slott Gripsholms Slott Ulricsdals Dito
Sex procent å primitiva kapitalet, skola för den tid, sorn återstår af hela lånetiden, 28 år, enligt från Banken till hvarje län aflemnade uppbörds-längder, årligen af låntagaren erläggas i sammanhang med allmänna krono-utskylderna; börande influtna medel Banken tillställas i samma ordning, sorn för bevilluings-medels lefverering till riksgälds-koutoret är föreskrifven; och må inom länen, såsom ersättning för härmed förenadt besvär och ansvar, en procent uppbörds-provision å lefvererade medel afdragas, att af Konungens vederbörande Befallningshafvande emelian uppbördsmännen fördelas. Beträffande redan utgifna fastighets-lån, uträknas i Banken för hvarje sådant lån, hvad återstående skuld-beloppet till kapital och ränta äfvensom förskjutna omkostnader utgör vid slutet af det år, sorn näst föregår det, då nya regleringen skall tillämpas; hvarefter iakttages, att detta skuld-belopp fördefas ldia på hvarje af de år, som för lånets inuehafvande återstå, och att den årliga betalningen, enligt länsvis upprättade uppbörds-längdér, erlägges på sätt i 4:de momentet är sagdt. Mom. 6. Fullmäktige berättigas att vidtaga alla de åtgärder och med dela de särskilda bestämmelser, sorn i och för verkställigheten kunna erfordras. Då det år angeläget, alf Bänken i afseende på ränteoch kapital-afbetalningarne undfår lika förmåns-rätt hos uppbörds-mannen, sorn kronan eger i afseende u dess uppbörd, förbehåller Utskottet sig att, i händelse Rikets höglofl. Ständer bifalla den af Utskottet föreslagna förändring, i fråga om ränteoch kap.ital-afbetalningarnes liqyidcrande, 14 Banko-Vtskoltels Betänkande, N:o 24. 10:o få, efter sammanträde med Lag-Utskottet och gemensamt med detta, föreslå de förändringar i allmänna lagen, som kunna anses nödige.
Maj 1856, bemälda Kollegium åligganden granskning ej mindre af de nya jordeböckerna än af de förvandlings-uträkningar för räntors omsättning och förenkling m. m., hvilka böra till grund för jordeböckerna först uppgöras, skulle uti Kammar-Kollegium inrättas ett särskildt Jordeboks-kontor med en Chef, tre Kamrerare och sex Revisorer, samt desse tjenstemän derefter under Februari och Mars månader 1858 blifvit till befaltningarne förordnade, hade Kammar-kollegium, uti underdånig skrifvelse den 27 Maj nästlidna år, jemte anmälan att Jordeboks-kontoret med fulltalig personal från Maj månads början 1858 kommit i verksamhet, till E. K. Majit afgifvit redogörelse för fortgången af Kontorets arbeten under den tid af 134 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse IS:o 196. ett år, som sedermera intill den 1 Maj 1859 förflutit. Då af denna arbets-redogöreise emellertid ådagalades, att Kontorets olvanberörde åliggande icke kunde medhinnas under innevarande statsreglerings-period eller till slutet af nästkommande år 1860, för hvilken tid allöningsmedel åt Kontorets tjenstemän äro anvisade, utan att för de bestämda göromålens fullbordande vida längre tid erfordrades, och att följaktligen ytterligare anslag för Kontoret, under den lid nästa statsreglering komme att omfatta, vore behöflig!, så har, i anledning häraf samt då, efter Kammar-kollegii åsigt, arbetet i Jordeboks-kontoret skulle uti icke ringa mån kunna forlskyndas, derest, utom arfvodena lill de bestämda tjenstemännen derstädes, medel lorefunnes lill extra biträden, hvarigenom ock en stam kunde bildas för erhållande af skicklige, vid göromålen i Kontoret vande tjenstemän, E. K. Maj:t i nåder föreslagit, alt Rikets Ständer måtte för ifrågavarande ändamål anvisa medel ej mindre till den för Jordeboks-kontoret hittills beräknade årliga kostnad, utgörande, enligt Kongl.
Frill. Cederström, Jacob: De lillagde orden, ”i behö rig ordning antagne”, synas mig vara alldeles öfverflödige. Handtverkare och gerningsmän äro visserligen olika i sådant fall, alt de förre, om de än icke äro lill gerningsmän antagne, likväl äro handtverkare, och som sådane, att anse i en annan class än arbetsfolk i allmänhet. Om gerningsmän och handtverkare äro utan behörig ordning antagne, men med församlingens goda minne vistas inom en socken under eget försvar, så finnes naturligtvis icke något skäl alt utesluta dem från beskattning. Jag instämmer med dem som önska, alt ifrågavar. tillägg må uteslutas. Gr. Cronhjelm: Det kan visserligen vara af mindre vigt, huru R. o. Ad. besluter i denna fråga; men det torde emedlertid tillåtas mig alt redogöra för anledn., hvarföre den klandrade redactionen tillkommit. Flerestädes lärer den åsigt hafva gjort sig gällande, alt personer, som sysselsatt sig med ali stundom idka ett eller annat handtverk, utan alt detta utgjorde deras egentliga sysselsättning, blifvit i egenskap af handtverkare och gerningsmän beskattade, hvilket motionären ansett vara orätt, på den grund, att de ej voro sockenhandtverkare och gerningsmän; och då författningen, sådan den var, endast nyttjade orden ”sockenhandtverkare eller gerningsmän,” ulan alt lenina förklaring hvad dermed egentligen förstods, ansåg sig Ulsk. skyldigt att göra sig reda för hvilka slags arbetare, sorn med dessa benämningar menades. Utsk. sökte dä upp den K. författningen i ämnet, och länn deraf, alt de personer, sorn vilja lill sockenhandtverkare eller gerningsmän antagas, skola anmäla sig genom pastorsembetet hos vederbörande K. M:s Bef:h:de, för att erhålla dess tillstånd. Häraf syntes det Utsk., att inga andra ägde rätt att kallas sockenhandtverkare och gerningsmän, än de, som i nämnde ordning dertill blifvit antagne, och alt följaktligen all taxering, sorn drabbat personer, hvilka i sådan ordning icke dertill blifvit antagne, också vore orättvis, emedan de verkligen icke voro sockenhandtverkare eller gärningsmän.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af ifrågavarande morn., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; hvarefter propos. på bilall till mom:t förnyades samt besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Biföllos. 22:dra—27:de punkterna. Hiföllos. 28:de punkten. l:sta mom:t. Bifölls. 2:dra mom:t. Gr. Liljencrants: Jag kan icke biträda Utsk:ts tillstyrkan i denna punkt, ehuru den står i öfverensstämmelse med 448 Den 22 Maj f. m. hvad sora beslöts vid förra riksdagen. Mig synes att Utsk:t bort fästa någon uppmärksamhet vid H. St:rs revisorers för 1861 och 1862 yttranden, att denna fond behöfde förstärkas; nu vill inan istället förminska densamma. Det är i allmänhet mindre jordegare, tjenstemän och andra, som behöfva mindre summor, hvilka söka lån i diskonten; är det då skäl att för dessa mindre låntagare försvåra möjligheten att få deras behof fyllda, under det man i andra fall, och beträffande de stora låntagarne, förfar på ett alldeles motsatt vis. lag får derföre föreslå, att allmänna diskontfonden må bibehållas vid sitt nuvarande belopp, och att således Utsk:ts föreslag i denna punkt måtte afslås. Hr Nordenfelt: Under loppet af flera riksdagsperioder har en sådan indragning som den nu föreslagna egt rum, derföre att denna utlåning sker mot borgen af namn, och man ansett sig ej böra uppmuntra ett sådant system. Man har förmenat, att genom denna indragning man skulle stänga ett lånetillfälle för de mindre jordegarne; men just dessas papper kunna användas för att lå kreditiver, och af sådana har man mycket större gagn än af de direkta lånen.
Jag anhåller att med några ord få utveckla den siste talarens mening, nemligen att han i förevarande redactionsförslag ville få noga här uttryckt skillnaden emellan sådana Urtima Riksdagar, som inträffa till följe af 4p § RegeringsFormen, och sådana, som inträffa i anledning af gr, Q2, g3 och g4 §§ Regeringsformen. Jag anser för naturligt, att Utskottet ej haft för afsigt att föreslå förändring rörande de slags Urtima Riksdagar, som inträffa till följe af de senast nämnde §§, utan endast åsyftat ändring med de Urtima Riksdagar, som enligt 49 § inträffa, då Konungen önskar att om något vigtigt ämne med Rikets Ständer öfverlägga. Jag anhåller blott om detta förtydligande, så alt något misstag icke måtte uppkomma der65 H. j3* Beri 9 Mars f. fö. igenom, att man tror samma förhållande existera för båda dessa olika slag af Urtima Riksdagar. Jag tror derföre, att i denna § bör inflyta, straxt efter orden: Urtima Riksdag, dessa ord: sorn är sammankallad till följe af 10g § Regeringsformen. Genom detta förtydligande vore alla misstag omöjliga. Herr Munck af Rosenschöld: Jag För* enar mig med den siste talaren om nöd* vändighéten att skilja mellan sådana Urtima Riksdagar, som i Grundlagen äro föreskrifne, samt icke kunna uteblifva, och sådana, som inträffa till följe af Konungens godtyckliga beslut. Herr von Hartmansdorff: Grefve Frölichs sista anmärkning, som jag fullkomligt gillar, bevisar tillräckligen förslagets förkastlighet; alldenstund man blir tvungen göra så många undantag, att knappast något af regeln återstår. Jag anhåller derföre hos Herr Grefven och LandtMarskalken, att första propositionen måtte blifva, det Ridderskåpet och Adeln såsom sin gemensamma tanka yttrar den anmärkning, att de föreslagne ändringarne hvarken äro nödiga eller nyttiga.
Inträda väl blolt de allvarsamma lärdomsåren för barnet, så blir för visso fantasiens verksamhet undertryckt, skarp eftertanke tar det till yngling, till jungfru uppväxande barnet i anspråk, och den hulda feen Fantasia tränges till baka till en liten, ofta allt för liten vrå, der hon ej längre kan lefva, utan tvinar bort och dör. Och då? O, I beklagansvärde, för hvilka ej den undergörande feen förvänder lifvets dystra ögonblick i stämningsfulla stunder af inre åskådning; som ej anen, huru den fantasirikes själ till och med omvandlar lifvets törnestig till en paradisväg, huru mycken harmlös glädje fantasiens fé beskär o s s! Tillåt mig till sist att som afslutning berätta en liten episod från lille Hans ' barnkammare. Det var i förlidne april, de närmaste dagarne efter det budskapet om den ädla och älskade furstinnan, prinsessan Eugenies död väckt sorg och deltagande vida omkring i landet. Hans roade sig vid den liden med en liten leksaksbutik och bad mig en dag, att jag skulle » köpa » något hos h o n o m. Men hur förvånades jag ej, då jag, kommen närmare, ofvanför den lilla boden på half stång upptäckte en af ett kasseradt gammalt pennskaft och en bit papper förfärdigad flagga! Landssorg till och med i leksaksbutiken! En pappersfana öfver kryddbodsvarorna, hvilken just med sin yttersta tungspets vajade öfver den låda, från hvilken inskriften » russin » förföriskt lockade! Och der bredvid ett par djupa, allvarsamma barnaögon, två späda barnahänder, andäktigt knäpta, o c h en frisk barnamun, som öppnade sig till följande o r d: » Den snälla prinsessan är död! Då måste man flagga på half stång! » — O, heliga enfald! Det var ett ögonblick, då del upphöjda och det löjliga lågo bra nära hvar andra. Men mig tycktes det, som hade ingenstädes landets sorg funnit ett mera rörande uttryck än i denna lilla scen från barnkammaren. Margareta Henke. " Frun. "