Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till anskaffning af 50 st. regements-instrumentalkistor och effekter till 60 st. bataljons-förbinderivagnar, enligt Kongl, brefven den 10 Oktober 1854, den 4 Januari 1855 och den 6 Mars 1856, 17,000: Slitnings-ersättning till Krigs-kollegium för 1854 års kommenderingar, enligt Kongl, brefven den 23 Augusti 1854 och 1 Mars 1855, 41,548: 42. 9. Beklädnads-slitnings-ersättning till gardes-regementena för manskap, som utgjort handräckning i härvarande ammunitions-förråd, enligt Kongl. brefvet den 5 Juli 1855, 918: 16. — Kostnader för skjut-skolan i Stockholm, enligt Kongl, brefvet den 17 Januari 1855, 12,000: 18. 2. Tillökning i beräknad kostnad för Sappör-kompaniets uppsättning, enligt Kongl, brefvet den 9 November 1856, 7,787: 33. 1. Tor Flottan : Proviantoch expeditions-kostnad m. m. för linieskeppen Carl XIII, Prins Oscar och Carl XIV Johan, fregatterna Eugenie och Desirée, ångkorvetterne Orädd, Thor, Gefle och valkyrian, ångfartyget Balder, briggen Nordensköld, skonerten Activ, briggen af Wirsén med kanonj ollar, chefsfartyget Brynolf med j Transport: 1,326,408: 35 2. 13 — 98 — Transport: 1,326,408: 35. 2. 8 kanonslupar, landstignings-kanonslupen Birger, chefsfartyget Styrbjörn med 12 kanonjollar, 4 kanon-skonertar, ångfartygen Gylfe och v. Sydow, ångbåtarne Carl, Egir och Nordstjernan samt chefsfartygetFrigga och 12kanon-jollar, enligt Kongl, brefvet den 12 April 1854, m. fl. 647,389: 24. 5.
Att emellertid postverket, äfven om det ej skulle tillförbindas, att på vissa vägar underhålla så dyrbara och förlustgifvande befordringsanstalter, som flertalet af Kommitterade föreslagit, i alla fäll, i händelse postföringslegan koinme att höjas för alla poster till 1 R:dr milen, och postverket får förpligtelse att låta fortskaffa posterna i egna åkdon, dermed resande kunna medfölja och paketgods fås befordradt, ej kan komma att med egna tillgångar bära sig, utan behöfver årliga tillskott, för att kunna fullgöra sina förbindelser, utvisa häröfver upprättade calculer, men, om af de utaf Kommiterade angifne utvägar för post-intradernes ökning, den att höja portot för inrikes brcfvexlingen från 12 till 15 öre per enkelt bref kommer att anlitas, bör den ökade intrad, som deraf kommer att postverket tillfalla, blifva tillfyllestgörande för betäckande af de kostnader, ofvan antydda utvidgning af postverkets åligganden kunde medföra; och, skulle derjemte stämpelafgiften för tidningar och periodiska skrifter komma att till postverket ingå, böra öfverskotter till behöfliga och tidsenliga förbättringar i postväsendet icke komma att saknas., Af f. d. lii k* dar/sfi i llmäktige u Petter J ötman: „ Såsom ledamot i den Komité, Kongl. Majit nedsatt för skjuts väsen dets ordnande och lyftande från jordbruket, får jag vördsammeligen anmäla min reservation mot 42:a paragrafen i Komiténs förslag, der, såsom mm tyckes, Komitén kommit till ett motsatt resultat mot det, som Kongl. Ö «/ 7 -o Ma j:ts Nådiga Skrifvelse åsyftar. Skyldigheten att skjutsa har från början ålegat endast gästgifvaregårdar, hvartill kronohemman anvisades och försågos med gästgifveribyggnadcr. Men antalet af resande ökades omsider derhän, att gästgifvaren 86 icke kunde elem fortskaffa, hvilket hade till påföljd, att närbelägna hemman ålades att med skjutsning biträda. Derifrån härleder sig reservlagens tillkomst och den utvidgning deraf, som tid efter annan egt rum.
Jag har derföre beslutat att 78 Den i Mars f. m. tills vidare stadna här, och endast uttrycka den önskan, att de enskilda föreningar, som ännu ytterligare kunna af behofvet påkallas, icke måtte hindras från en fri utveckling. 2:0 Äfven de ädlaste Regenter måste ofta, för fäderneslandets räddning och vid grundläggandet af odödliga veik, låta de enskilda interessena försvinna för det allmännas; men de hafva ej derföre afslagit den enskilda rättvisan, de hafva endast hänskjutit den till en vanligare tid. Det utgör derföre en af nationalärans heligaste fordringar, att förflutna tiders orättvisor blifva godtgjorda, och så länge fosterlandet behöfver kraftfulla män, med sjelfförsakelse och känsla för sitt land, måste det äfven erkänna värdet af sina ädla minnen. Jag är således öfvertygad, att R. St. gerna skola upptaga under pröfning det lidande, som en i5o-årig tid ej ännu godtgjort och som jag nu går att framställa: Då Riket under K. Carl XI:s regering var inveckladt uti krig och Statsverket i ett utblottadt tillstånd, hade RiksKammarRådet Joel Gripenstjerna tid efter annan lemnat stora lånesummor, mest uti speciecaroliner, uppgående till ett belopp af nära 96 tunnor guld. Han hade ock på egen bekostnad utrustat och till Rikets tjenst aflemnat 5o man ryttare; och då större delen af Rikets sjöfolk uti Rikets tjenst gått förlorade, lät han på egen räkning från Holland införskrifva 800 erfarna sjömän, som på flottan fördelades. Då Rikets flotta blifvit infrusen 2 mil från öppna sjön, men fiendens fartyg redan voro i verksamhet, lät han inrätta en sådan issågningsanstalt, att 18 krigsskepp dermed innan kort lösgjordes. För den betydliga försträckningen erhöll han i underpant först Sala silfververk med 18 socknar i Kopparbergs
Preste-Ståndet denna dag, enligt inkomna Protokolls-utdrag, antagit Borgare-Ståndets inbjudning att förena sig uti Ståndets, den 7 uti innevarande månad fattade, beslut, angående nedsättning af ett särskildt Utskott, för att upptaga och i hela deras vidd grundlagsenlig! behandla alla, angående bränvins tillverkning och försäljning, uppkommande frågor, samt nämnda Utskott, med 6 ledamöter från hvarje Stånd, eller tillsammans 24 ledamöter, således, i följd af trenne Riks-stånds sammanstämmande beslut, kommer att sammanträda, remitterade Ståndet till bemäldta Utskott Kongl. Maj:ts nådiga Proposition den 9 sistlidne November till Rikets Ständer, angående grunderna för rättigheten att tillverka bränvin samt beskattningen derför, jemte hvad, i anledning deraf, inom Ståndet yttradt blifvit; äfvensom Ståndet till dess herrar Elektorer uppdrog att välja ledamöter, till antalet 6, i det sålunda beslusade särskildta Utskottet. Från Hederi'. Bonde-Ståndet. S. D. Anmälde Henrik Andersson, från Orebro län, att det vore anledning till anmärkning emot Stats-rådet och Chefen för Finans-departementet: och blef denna anmärkning, sora var skriftligen uppsatt och i försegladt omslag nu inlemnades, till Konstitutions-Utskottet remitterad. S. tD.
“ Det är “, säger Geijer, “ en författning, som hedrar sitt tidehvarf “, och den kan anses för att vara ett af de vigtigaste aktstyckena i den svenska skollagstiftningens historia, emedan den för lång tid utgjort den hufvudsakliga normen för skolväsendet och innehåller de grundtankar, tillhvilka man efter hvarjehanda afvikelsei flerfaldiga gånger sett sig nödsakad att återvända. Skolbildningen i den omfattning, hvari vi nu förstå detta ord, var fördelad på trivialskolan och gymnasium, hvardera omfattande fyra klasser. Dessutom fans vid trivialskolan en särskild classis scriba-rum, ett slags borgarskola för den lägre borgerliga bildningen, beräknad för deras behof, som måste åtnöja sig med minsta nödvändiga mått af boklig kunskap. För inträde i denna klass erfordrades dock att hafva genomgått trivialskolans första klass. Undervisningen i trivialskolan och gymnasium var koncentrerad på studiet af de klassiska språken, af hvilka latinet inträdde i första klassen, grekiskan i tredje. I hvilken utsträckning dessa språk studerades kan man inse deraf, att redan i trivialskolan klassiska arbeten lästes, hvarom mången nutidens filosofie doktor knappast eger kännedom. Med undantag af modersmål och kristendom behandlades öfriga läroämnen mera såsom bisaker. Målet för den undervisning, som i dessa läroanstalter meddelades, kan man bestämma såsom högre humanistisk bildning. Man har ofta påstått, att den tidens skolor och gymnasier voro uteslutande prestbildningsanstalter, och såsom stöd för detta påstående anfört det stora utrymme, som blifvit tillmätt de teologiska disciplinerna och deras hjelp-vetenskaper. Men man måste betänka, att tidens anda i allmänhet låg åt detta håll. Krigare och statsmän satte en ära i att vara grundlärda teologer och togo gerna aktiv del lunda de principer än i många afseenden voro, på hvilka 1649 års skolstadga var bygd, får man dock ursäkta, att den stora allmänheten icke insåg detta, och redan snart förspordes klagomål öfver skolans inrättning, hufvudsakligen gående ut derpå, att skolan endast vore |n prestbildnings-anstalt.
Skulle det der - DeniS F c b r u o r i f. -in. emot blifva T!, o. Adis beslut, att den nya Ingen bor omfatta både redan varande oell framdeles blifvande banker, så skulle man vid hvarje §, som föredrogs, undersöka huruvida med en sådan förutsättning den vore lämplig elier ej. Om då Utsktns redaction af §:n ej ansågs lämplig, så visade sig då nödvändigheten alt en annan i stället antages, och jag vågar påslå, alt Utsktns förslag visserligen ej är fullt lämpligt för nuvar. bardier. Den propos , jag önskade att R. o. Ad. ville tillåta, är således den, huruvida R. o. Ad. gillar hvad Utskrn föreslagit i motivernä, angtde banklagens tillämpning. T3ifa11es denna propos., så bär jag intet vidare att anföra, utan får reservera mig emot beslutet. Hr Lagerhjelm: Oberoende af den hufvudfrågn, ifrån hvilken tidpunkt den lag, som nu skall stiftas, bör blifva gällande, bör man likväl fästa uppmärksamheten derpå, att i händelse R. St. nu skulle finna nödigt att igpnom någon åtgärd förvissa sig om, att hvad som nu är stadgadt för bankerna verkligen iakttages, så svnes mig intet hinder fölen sådan lags retroactiva kroft. Om t. ex. R. St. skulle lins K. M. tillkännagifva sin öfvertygelse om nödvändigheten deraf, att Konungens Bef:h:de må ilga rätt att underrätta sig 0111 behållningarnes verkliga belopp i-privatbankerna, så synes mig intet hinder vara uti octrojen derför, att delta stadgande genast kommer afl sättas i verkställighet; ty det innebär då intet annat, än alt K. M. oell R. St. funnit nödigt att vidtaga en sådan nv conlroll, för att förvissa sig derom, alt privatbankernes ställning, eller det verkliga förhållandet emellan deras utelöpande sedlar oell valutan är sådant, som detsamma enligt författningarna bör vara. Om R. St. finna ett sådant stadgande nödvändigt, och K.
När man härvid tager i betraktande, huru obetydlig del af det ololligen införda godset kan hafva blifvit af tullbevakningen anhållet, så måste raan af dessa omständigheter finna ådagalagdt, att de proh i lii liva tullbestämmelserna äro, icke blott gagnlösa, utan rent af förderfliga både för Slals-kassan och för näringarne, fabriksoch husslöjden samt den ärliga handeln derunder inbegripna, under det samma tullbestämmelser, såsom Kongl. Majit i tull-propositionen vid 1847—1848 årens, riksdag yttrade, »leda till brottsliga företag af dem, hvilkas sedliga känsla icke är nog stark att kunna motstå den retelse, som vinsten af lagbudets kringgående innebär.» Konsumenten — det är flertalet af nationen — har också rätt alt befrias från godtycklig taxation af näringsidkaren; men jemväl i detta hänseende gifver förbudsskyddet anledning till billig klagan. Det kända förhållandet emellan prisen på socker före och efter upphäfvandet af förbudet å denna artikel, bevisar nogsamt befogenheten af konsumentens anspråk på prohibitiv-systemets afskaffande. Då Utskottet, pä dessa och de i öfrigt af flera motionärer anförda skal, funnit sig böra, endast med det undantag i afseende ä utförseln af Malm, som här framdeles vidare omförmäles, såsom allmän grundsats vid tull-lagstiftningen antaga, icke blott att alla inoch utförsels-förbud, utan ock att de tullsatser, hvilka till sina verkningar motsvara förbud, böra utbytas emot: sådana tull-a fy i fler, som i verkligheten göra loflig handel med alla varor möjlig; så bar Utskottet dervid så mycket mindre lemnat de inhemska näringarnes af tull-lagstiftningen beroende intresse å sido, som della intresse, rätt förstådt, fordrar, icke lunder emot fri täflan, utan undanrödjande af de hinder, som vid en sådan täflan försvåra de Svenska näringarnes ställning. Dessa hinder, så vidt de bero af tull-lagstiftningen, äro förnämligast de på näringsidkarens lefnadskostnad och på materialierne för hans handtering lagda höga afgifter.
Det förstår jag inte. PORSE. bli. När jag har störtat Erik, så är kronan min; rinna, men väl åt min maka! Inte det? Men tänk Dig saken som den kan icke kan jag erbjuda den till delning åt min älska INGEBORG. Tids nog att tänka på det, då... PORSE det är för sent... INGEBORG. tronen. Gör först din Riddartjenst och röj plats på PORSE. För två eller för en? INGEBORG. Det kommer an på... PORSE. med korten! Du ämnar begagna mig som kvast om Du vågar sparka undan mig då. Opp FOLKUNGA-SAGAN. och så kasta mig på elden. Faster Britas stora tanke som går igen: systrarna skola regera öfver bröderna, men bröderna skola sköta messan, bikten, med ett ord handhafva förståndet, medan okunnigheten och inkompetensen sitta vid styret. INGEBORG. predikan, kortjänsten, hushållningen, undervisningen, Jag hatar Dig! PORSE. Mera! INGEBORG. metkrok och din lefver hackad åt kattorna; jag afskyr Dig som pack och snusk, jag vämjes vid Dig som vid okammadt hår och svarta naglar; jag förjag önskar din mor hade kastat Dig en mörk natt på en gödselhög att Du ätits af svinen! PORSE. så jag skulle vilja se dina ögon på en bannar den stund din fot förde Dig i min väg och kungamodren, den starka, den glödheta. Om Du Bra! Härligt! Nu har jag min Ingeborg åter; visste hur skön Du nu är, skulle Du aldrig jollra om älskog; när Du talar så, är det trummor och trumpeter för mig, krigsmusik; och nu börjar min riddarvakt! om så jag skall slåss med spöken och satan! Hell dronning! Han tar henne i famn och kastar sig öfver henne för att röfva en kyss. TREDJE AKTEN MAGNUS har kommit in; klädd i hvitt och guld utan svärd; upprörd och med håret i oordning; går fram och öfverraskar De Förre. det icke! Detta är min moder, i hvars knä jag nu ville lägga mitt hufvud. Jag bannlyst, hvars mans niding, biltog; som ett träd träffad af åskstrålen vacklar jag. Stöd mig!
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och lill Lag-Utskottet remilteradt Memorial (N:o 294), som, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, behandlats af sammansatt Statsoch Lag-Utskott, har Riksdagsfullmägtigen Nils Magnus Pellersson från Calmar län andragit, hurusom del undantag från 17 Kapitlet 5 § Rätlegångs-Balken, som sedan urminnes tid, derest icke åtalen varit alldeles obefogade, egt rum i sådana mål, som af allmänna åklagare blifvit utförda, grundade sig derpå, att åklagaren utförde målet icke å egna vägnar ulan i kraft af sin beställning, och alt i sådana det allmänna angående mål en hvar ansåges, utom i undantagsfall, pligtig att utan ersättning tillhandagå med biträde och upplysning, hvilket i fordna tider, då tingen utgjorde mötesplatser för större delen af häradets manliga befolkning, icke torde halva ansetts vara med kostnad eller binder förenadt, helst, enär befolkningen då var vida mindre rörlig än nu, vittnesmåls afläggande vid domstol utom häradet eller staden högst sällan torde hafva ifrågakommit, och att, sedan tidens förändrade förhållanden gjort bibehållandet af berörda undantag obilligt, hade genom ofvan anmärkta författningar i vissa fall stadgats om ersättning af allmänna medel åt vittnen i brottmål, men att den antydda obillighelen ej derigenom vore undanröjd.
Och sedan kom det mest englalika af allt: det unga blomstret sjönk tillhopa, brutet, men ljufligt ännu – naturligtvis, och med sina blomstertankar endast fylda af Dick, den ridderlige Dick, med hvilken man nog kunde få ha en liten kärleksintrig deruppe hos Gud Fader, sedan man härnere dött af sorg. Marianne var så inne i historien att hon tyckte sig känna hur hon sjelf förflyktigades; genom så mycken idealitet borde man kunna bli riktigt genomskinligt förklarad, riktigt så att stenhjertan kunde smälta dervid. Skuld, fel, ansvar; handlingar och handlingars följder – det fans icke der! Ödet var det, som det alltid är, när det gäller en fläckfri hjeltinna och en tragisk upplösning. Och hon var fläckfri Men hennes man, denne klumpige, godmodige ... Hvad var detta för tankar? Hon lyfte upp hufvudet och såg omkring i rummet med ögon som sågo allting i en dimma, ovana vid allting annat än små svarta bokstäfver. Hon räckte upp sina händer och strök håret från pannan. Det kändes varmt derinnanför, som om blodet stått stilla och endast jäst åt hufvudet. Och derjemte erfor hon ett tryckande obehag likt en förebråelse, en dåsig känsla af äckel som efter ett rus, och en tomhet, – en tomhet in i själen, som om lifvet icke längre orkade släpa sig fram, utan allt skulle dö af tvinsot. Hon lade hufvudet mot soffans karm och lät händerna sjunka ned i den uppslagna boken. Något tänkande var det icke, men i hennes hjerna rörde sig dimmiga föreställningar, som arbetade för att ordna sig till en tanke. Kärnan i det hela var något af skam. Men hon värjde sig deremot. Hvad hade hon att förebrå sig? Boken var god, hela dess anda var religiös. Der fans icke ett orent ord, icke en tanke som var grof. Nej, nu visste hon! Boken hade ingen skuld. Men hon var led vid lifvet, ty hon var olycklig. Hon ville dö som ett blomster också hon; ty ingen förstod henne. Ingen – ingen! Utan en snyftning runno hennes tårar, runno endast af sysslolöshet, runno för det de icke hade annat att göra.
Före - Den 21 Mart it. 625 Företogs till pröfning LagUtskottets den i3 sistiidne Februari! afgifne samt den ig dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående föreslagen ändring uti 5 och 7 §. §. af a4 Cap. RåttegångsBalken, så vidt de stadga böter för försummad inställelse af parter, till afhörande af Utslag och Dom, eller för underlåtande att sådane expedifoner utlösa. Herr von Hartmansdorff, August-. Jag har förut fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Kongl. Majts rått att utfärda oeconomiska Författningar år till sin omfattning obestämd, och jag har ibland sådane, af eftertänklig beskaffenhet äfven nämnt Stadgan om Expeditions lösen. Af förevarande mål synes tydligen till hvilka irringar dylika Författningar kunna föranleda. Herr Bagge har nemligen trott, att 5 och 7 § §, 24 Cap. RåltegångsBalken förlorat all kraft och verkan , hvad Lagmansoch HåradsRåtterne angår, genom denna Expeditions-taxa, som utan Riksens Stånders medverkan af Kongl. Mij:t allena blifvit utfärdad. Då Herr Bagges motion hvilar på sådan grund, och det år af denna anledning som LagUtskottet kommit att behandla frågan, så kon man bédömma om det icke år af vigt att tillse, det allmänna Lagens stadgaoden hvarken i sjelfva verket, eller uti deras mening, som skola tillämpa eller lyda deni, rubbas genom de oe* conomiska Författningarne. Hvad sjelfva lagfrågan angar, kan jag ej annat ån förena mig Ridd. o, Ad. Prof., 2 Band. 4o. 6*6 Den 21 Martil, med Herr Ribbing; ty det synes mig vara nied en Domstols värdighet öfverensstämmande, att dess beslut icke afkunna* inför tomma väggar, och böterna för vederbörandes utebjifvande ärc* ej så stora , att någon dylik fara bör uppstå, som den Utskottet uppgifvit vara grund för dess tillstyrkande.
De hafva icke samma rättigheter, som städernas handlande; de erlägga, i likhet med dessa, för sin handel, bevillning till Kongl. Majit och kronan, och äro dessutom pligtige att deltaga i utgörandet af kommunala utgifter; Utskottet får således afstyrka berörde förslag. Slutligen och beträffande förslaget att den i 31 § af Ilandels-Ordningen omförmälde skyldighet för Landsoch Stads-Fiskaler samt Krouobetjente att tillsa och vaka öfver samma Författnings efterlefnad, och rätt att verkställa beslag, måtte utsträckas jemväl till Sockne-Nämndens Ledamöter; anser Utskottet sig desto mindre kunna berörde förslag förorda, som af Sockne-Nämnds Ledamöter i Allm. Best. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, JW 62. 7 allmänhet icke kan, i likhet med hos Kronans tjenstemän, fordras den i berörde hänseende nödiga kännedom om lag och författningar samt dessutom det är SockneNämnds Ledamöter obetaget att angifva de förseelser emot nämnde författning, som kunna förekomma. Utskottet tillstyrker derföre att berörde förslag ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Ank. till Esp.-Utsk. d. 18 Mars 1851, kl. 12 mield. Utlåtande, i anledning af väckta förslag om utsträckning af den i Kongl. Handels-Ordning en den 22 December 1846 beviljade rätt till Handels idkande å landet. I fråga om utsträckning af den rätt till handels idkande å landet, som genom Kongl. Handels-Ordningen den 22 December 1846 blifvit medgifven, hafva följande motioner blifvit väckta och till Utskottet remitterade, nemligen: Hos Ridderskapet och Adelu af Herr Hjerta, Lars, som anfört, hurusom rättigheten till handels idkande på landet uti öppen bod, enligt nämnda HandelsOrdning, vore i så måtto inskränkt, att sådant ej huge beviljas inom tre mils afstånd från närmaste stad.
Sådan är händelsen med SeraphunerOrdens Gillets medel, med KrigsmanshusMiliticeHofi allsoch MötesPajfevolance Cassornes; i KrigsCollegiiii», Con voy-Cvrnm ’Jj ariels, Lappjka EcchjiajiikFo lidens, Tnvalidliltättningens 111. 11 nya eller smärre och för tillfälliga behof anslagne fonders räkenskaper. Då Riksens Ständers Re\isorer granska StrömrensningsComiféens redogörelser, hvartill medlen utgå af Banken: så granska de deremot icke VåganlåggningsComiléns, hvartill penningarne utgå från StatsContoiret. Eå Riksens Ständers Revisorer efterse förhållandet med den allmänna Bevillningen, emedan lion går genom Riksgälds-Contoiret: så få de, deremot icke granska förvaltningen af de till Bevillningen äfvenledes hörande Tullmedlen, som gå RiksgäldsConforret förbi. Revisorerne erfara Väl summariskt i StatsContoiret hurti mycket dessa intägter gifvit i oafkortad inkomst, huru mycket förvaltningen kostat och behållningen följaktligen utgjord!; men ej huru de egentligen ' 26o Den 5 Martil, blifvit förvaltade, elier hvarföre de möjligtvis icke gifvit mer. Man ser af det föregående att Folkets Om: bud småningom börjat märka huru ofullständig utöfningen var af den granskningsrätt, Grundlagen tillerkände dem, och att de efter' hand sökt rättelse. Men först vid sistlidne Riksdag, blef detta bemödande mera allmänt och fullständigt. Riksens Ständer ansågo sig, i stöd af Grundlagarne böra få genom deras Revisorer granska redogörelserna för Hospitalens och Lazaretternas inkomster, för Wadstena Krigsmans, husMilitiae^ Boställsoch Mötes-Passevolance. Cassornas samt Tullverkets medel, och Riksens Ständer funno, att den i 68 §. Riksdags-Ordningen för deras Revisorers sammanvaro bestämda tid af 3 månader borde förlängas till 4.
Ständer i flera hänseenden förtjena att hehjerlas, och hafva redan vid sist för fln t na riksmöte icke allenast genom beslutet om (örhöjda pensioners beviljande för de Statens embetsoch tjenstemän, som enligt gällande stadganden voro pensionsberättigade, — hvilkas antal dessutom då utsträcktes utöfver hvad förut egt rum, — angelägenheten och billigheten deraf att den, som i det allmännas tjenst användt största delen af sin verksamma lefnadstid, må, när ålder och aftagande krafter ej längre medgifva honom att dermed fortsätta, genom ett tillräckligt pensionsunderstöd betryggas mot nöd och bekymmer för sin utkomst, blifvit af Rikets Ständer erkända, utan förekom i sammanhang härmed äfven hos Rikets Ständer frågan om en allmän reglering af pensionsväsendet. Något beslut derom kunde dock icke vid nämnda riksmöte åvägabringas i anseende till ofullständigheten samt bristen på enhet och öfverensstämmelse uti de i spridda författningar befintliga pensionssladgarna; men Rikets Ständer anhöilo emellertid hos E. K. Maj:t, att en revision af de bestämmelser, sorn ligga till grund för pensions erhållande måtte företagas och förslag till ett ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet i allmänhet vid nästföljande riksdag för Rikets Ständer framläggas.