Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Ut-k. får för öfrigt tillstyrka, att, i likhet med ”hvad vid 182^ års riksdag beslutades och sedermera ägt ”runi, anslaget för K. hofstallets utfodring mätte anses så”sotn förslags-anslag, och den uppkommande behållningen reserveras för kommande års behof, samt den brist, som än”dock möjligen kan uppstå, af Riksg:s-conforet fyllas.” På det sättet kommer blott den brist, som möjligen uppstår, att drabba statsverket. Jag anhåller, på grund häraf, om återremiss af utlåtandet. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Jag får förena 111ig med de 2:ne ledamöter, nemi. Hr Kuylenstjerna och Hr von Hartmansdorff, hvilka yrkat återremiss af Stats-Utsk:s förevar, utlåt., ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens i:sta hufvudlitel. Jag har.redan en gång förut under denna riksdag haft tillfälle att för R. o Ad. framställa grunderna för min önskan, att det anslag af statsverket, sorn hittills utgått till K. hofstallets utfodring, måtte oafkortadl beviljas, d. v. s. att K. hofstallet måtte äfven hädanefter komma i åtnjutande af det antal rationel-, sorn R. St. vid 1809 års riksdag öfverlcmnade lill K. M., sedan R. St. först föreslagit den förändring uti K. M:s framställning, som af K. M. då antogs, och att således ingen rubbning i fourageringssättet, hvilket sedan sagda tid foitgåtl, måtte äga ruin. Det är så mycket nödvändigare, alf delta förhållande ej rubbas, som, ifall ett anslag skulle lemnäs, sorn vere beroende af markegång, skulle årligen ovisshet uppstå om antalet af hästar, sorn kunde bibehållas Jag anhåller derföre, att Stats-Utsk. i detta hänseende ville tillstyrka RiksSttn att fatta samma beslut, som vid 1820 års riksdag.
(R. A ) Med bifogande af utdrag ur Westerbottens läns Pröfnings-kommittées protokoll för den 6 sistlidne Oktober, hvaraf inhemtas, att de, enligt 76 § af nu gällande Bevillningsstadga, för deruti bestämda ändamål anvisade sex procent af bevillningsmedlen inom nämnde län för år 1862 utgjorde 1,952 R:dr 78 öre, och att, sedan derifrån afgått ersättning för tryckningskostnader samt till krono-ombud och protokollsförande vid Pröfnings-kommittéen, icke mer än 1,665 R:dr 10 öre återstode att fördela emellan alla öfriga personer, som för be sväret med taxeringen vore berättigade att åtnjuta någon ersättning, hvilken ersättning blefve ännu ringare för de följande åren, då endast 3 procent af bevillningsmedlen äro härtill anslagna, har Herr von Hedenberg, L. A., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (JVs 150), föreslagit, att Rikets Ständer, i enlighet med bestämmelsen i 118 § af 1858 års Bevillningsstadga, behagade för Westerbottens län anvisa ett anslag för år 1862 af 600 R:dr och för 1863 af 800 R:dr, att af blifvande Pröfnings-kommitté i länet, jemte det redan bestämda, fördelas; samt att för nästa statsreglering dylikt anslag antingen må beviljas eller ock uti Bevillningsstadgan förklaras, att den brist, som, efter Pröfnings kommittéens bedömande, uppkomme i de såsom skäliga ansedda ersättningarne, må fyllas af andra Riksgälds-kontorets medel. Stats-Utskottet, till hvars handläggning ifrågavarande motion blifvit remitterad, har ansett sig först böra upplysa, att den för bestridande af kostnaderna för taxeringsförrätt uingarne - Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 34.
Herr Hjerta anser åter de frågor , hvilka Betänkandet innefattar, af så mycken vigt, att Kongl. Maj:t icke ensam bör afgöra dem utan i samråd med Ständerne; äfven jag anser detta i flera afseenden bättre , ty om Kongl, Maj:t gjorde många ändringar i Styrelseverkens organisation, skulle de , som önska att allt må bibehållas vid det gamla , vara illa belåtne ; gör Kongl. Maj:t åter sä, eller inga ändringar, blifva de, som önska Den 14 December. manga, missnöjde dermed; hvarföre saken hellre må afgöras af Konungen i samråd med Riksens Ständer. Jag förenar mig således med Herr Hjerta deruti , att Betänkandet nrå öfverlemnas till Styrande makten , på det den vid nästa Riksdag må gifva Ständerne sin Bestämda tanka tillkänna. Herr Grefven och Landt - Marskalken tillkännagaf, att Borgareoch Bonde-Stånden , enligt från bemälte Ständ ankomoe Protocolls-Utdrag af den lo och 12 dennes, funnit för godt, att under förblifvande vid sine i målet fattade beslut, samt med godkännande af de utaf Särskildta Utskottet föreslagne Voterings-propositioner , öfverlemna de stridige frågorne till Förstärkt Utskotts pröfning. Herr Lagerhjelm : Friherre Cederström har tvenne gånger nämnt, att de vid Särskildta Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar icke ansetts böra föranleda till någon återremiss. Jag åter vill blott anmärka , att Ridderskapet och Adeln aldrig yttrat sig i detta hänseende. Herr von Hartmansdorff: Jemte det jag försuar mig med Herr Cederschjöld i afseende på olämpligbeten, att fatta ett annat beslut, än det, som en gång är vidtaget, anhåller jag, att få göra några anmärkningar vid den af Herr Hjerta framställda proposition. Herr Hjerta har satt i fråga, att man skulle till Kongl. Maj:t öfverlemna Betänkandet, utan att dervid bifoga 68a Den 1/j. December. något Ständernes omdöme.
M. täcktes i nåder förunna diligenceoch forvagnsinrättningarna sådana förmåner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas, samt för öfrigt till deras befrämjande vidtaga de utvägar och åtgärder, som K. M. kan finna för ändamålet lämpliga.” I denna önskan har jag ej kunnat instämma, ty den är en af de underd. önskningar, som innebära ingenting, och sådana önskningar tror jag ej bora frambäras till timonen. På afdelningen lyckades det mig att genomdrifva ett mera verksamt förslag. Afdelningen fann nemi., att man hos K. M. borde anhålla om ett sådant understöd, som nu är lemnadt diligenceinrältningen emellan Stockholm och Upsala; men detta förslag föll i Utsk:s plenum. Af denna framställning synes det, som jag ville begära instämmande i PresteStrs beslut, och det gör jag i sjelfva saken; men jag önskar, att den redaction, PresteSt. antagit, måtte förändras. Jag tror icke, att man bör säga, att diligence-ägarne måtte förunnas ett sådant understöd , som är tillagdt ägaren af diligencen emellan Stockholm och Upsala, utan att redactionen behöfver någon modification, och att R. St:s önskan bör framställas i sådana ordalag, att K. M. kan, med bifall till R. St:s önskan, bevilja diligencerna understöd, om detsamma också icke kan blifva sådant, som af ägaren till diligencen emellan Stockholm och Upsala åtnjutes. Jag får således, med an16 H. 36 202 De» 17 November e. m. hållan om afslag till Ulsk:s förslag, begära propos. å det förslag, som jag nu utber mig att få uppläsa. Hr Hjärne uppläste derefter följande förslag: "tillstyrka, att R.
Dom fiol ä Landet är HäradsRått. Ther dömer Häradshöfding, med tolf Bönder, som i Häradet bo. och ther ti/l valde äro. The tolf kallas Hårade-Nänv d Med bönder iörstodos då alla de, som tj voro antingen frälsemän, eller köpstadsfolk, eller Clerker. Den dass, som nu kallas Ståndspersoner, existerade ej fordom, och bör således icke nu kunna uteslutas, emedan de ef höra till något af de andre tre Stånden. Om det anses nödigt, att nu i denna del af lagen, göra en förändring, så hemställer jag, om icke redactionen borde så styliseras, att det "begrepp man nu fäster vid ordet bonde, ej må blifva annat än det som Lagstiftarea fordom dervid fästade. Herr Munck af Rotenfkjnld: I anledning af Herr von Hartmansdorff anmärkning, får jag erinra, att jag ej tror mig hafva misstagit mig deri, att om Ridderskapet och Adeln afslår förslaget, så behöfs blott, att BondeStåndet gör detsamma, för att det nya Lagförslaget blefve förkastadt. För öfrigt känner jag för min del icke någon skillnad emellan det sorn är rigtigt och det som är sannt, liberalt. Känner Herr von Hartmansdorff någon, så får det blifva för hans räkning; mitt bifall dertill skall j»g aldrig lemna. Pt-n ig ./unn f. m. 443 Grefve Posse: Jag k«n ej instämma i den förklaring af i Cap. i §• RättegångsBalken , som en värd talare framställt, ty jag tror ej att med deruti förekommande uttryck: ” Bå?i er” förstås alla ofrälse personer. 1734, då vår nu varande lag antogs, voro 4 Stånd lika sorn nu af hvilka ett var BondeStåndet, och således måste ordet bonde, äfven då haft afseende på sådana personer, som kunde vara medlemmar af sistnämnde RiksStånd.
— N:o 132. i anledning af väckt motion om eftergift å ett Knäreds församling i Hallands län beviljadt Kyrko-byggnads-lån: B. VIII. 90, 165; A. 165. — N:o 133. i anledning af väckt motion om ytterligare anstånd med inbetalningarna å staden Cimbrishamns hamnbyggnadslån: B. — N:o 134 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår: B. •— Nra 13O-, angående utbetalning af stats-bidrag tili ett vägförbättrings-arbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219, E. 351. — NiO 137. angående förlängning i den tor uppmilddring af Ystads hamn bestämda arbetstid: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219, E. 352. — N:o 138. angående bestridande af kostnaden för Riddarhussalens inredning: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219. — N:o 139. angående ytterligare anslag för det inom Rikets Ständers hus inrättade Riksdags-arkiv: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219. -— N:o 140. i anledning af vackt, motion om anvisande af låneunderstöd till Marmor-fabriksidkaren J, tt.
På intendentsafdelningen har man utgifvit för uphandlade persedlar för arméens behof 80,000 Rdr, hvaraf för 113 st. nya tält utbetalts 7,049 Rdr 13 sk., för 3,000 par stöflor 18,012 Rdr, jag beklagar i sanning de som skola bära dem i ty sora med Guds hjelp neutraliteten Den 17 Juni e. m. *79 kommer att fortfara, så komma de länge att vistas i förrådshusen, och blifva i följd deraf bra styfva när de skola begagnas; vidare 6,000 par byxor, 10,000 kapotter &c. Utan att derföre på minsta vis vilja begära återremiss eller någon uplysning, får jag likväl anmärka, att man endast redovisat för 61,847: 4 5, ehuru man utgifvit 80,000 och att man således icke gjort reda för 18,152: 3. Om jag icke ruissminner mig allt för mycket, så var det sedan dessa summor blifvit tillgängliga, som man införskref från Preussen en mängd med pickelhufvor och det är icke omöjligt, att dessa pickelhufvor blifvit betalda af dessa 18,000 Rdr, för hvilka man icke redovisat. Afven i militäriskt hänseende är detta förfarande anmärkningsvärdt genom den förändringslust, som sedan en längre tid hos oss, icke alltid välbetänkt, kommit krigs-administration till last; ty med anleda, af den miste våra gardesregementen sina vackra kaskar, hvilka likväl lyckats undgå 2 ä 3 decenniers lust att förändra uniformer, och hvilka voro ganska ändamålsenliga. På dessa afskaffades ville man hafva våra gardesregementen lika det Preobraskiriska eller Sernenoffska gardet, och derföre införskref man från Petersburg dessa hiskliga tschakoer, som voro obarmhertigt tunga till följd af sin höjd. Sedermera inkommo pickelhufvor från Preussen men efter rysk modell. Gardet till häst hade dem en tid, huru de blefvo af med dem vet jag icke, men efter en kort tid fingo de andra hufvudbonader.
Sprins, om $)an uppnått ben ålber, forn i 41 § fägs. gtan fJtjre fåfom Slegettt meb att Äonungslig malt otfj mpnbigljet, enligt benita Stege tingstomt; bod: må £)an e] abeligt [taub od) mår* bigljct förläna, eller tilt greftigt odj friferrtigt flånb uppböja, eller ribbaremärbigljet utbela; äfmenfotn alla lebiga förtrocnbe 33liftoer konungen få fjuf, att £>an ide StegeringS*ärenbena mårbar, försattes meb 0flifsfltjrclfcit fafom t förcgåettbe § beftämmcS. § 41. honung mare tnpnbtg toib fpttba Slberton år. £ag fatnma Ware för ben titt t^ronföljbctt närmaft bcrättigabe Spritts. £>ör Sottung innan S^ronföljaren benita ålber uppnått, föreS ftprelfen af ©tatö*Ståbet, enligt 39 §, i konungens namn, iittittbeff StiffenS ©tanber fantmanfomma, cclj ben $örmpnbarc*©tprelfe, Sttf* fenö ©tanber förorbna, Stcgcriitgen tittträbt; ftällanbe fig @tatS Utt atta be fatt, bå enligt benna od) föregåcnbc tre §§ Slifsjltjrelfen fores af 0tatS SReb be mål, konungen bå ©feif afgör, förljåtteö på bet fatt, forn 8 § ftabgar. |>mab nu om honung fagbt är, gatte ott? i affeenbe på Regent, bå 0tife
Den erfarenhet inom detta område, jag under min tjenstetid varit i tillfälle samla, har hos mig stadgat den öfvertygelsen, att den utgång, nyssnämnda motion rönt, icke låter förklara sig annorledes än genom antagande att Utskott och Ständer å ena sidan underskattat det öfverklagade onda, till dess orsaker, omfattning och följder, och å andra sidan öfverskattat verkan af det förmenta botemedlet, tillämpningen af försvarslöshets-stadgan och fattigvårds-förordningen. Tiggeriet kan vara ett uttryck af verklig nöd och påkallar i sådant fall fattigvårdens mellankomst, men det kan också ega sin grund uti lättja och laster och kräfver då åtgärd från polismagtens sida. Sedan Staten dragit försorg om att en ordnad fattigvård bispringer den verkliga nöden, har man haft att glädja sig åt den företeelsen att numera endast undantagsvis, under missvextår och i några få af naturen ogynsamt lottade landsdelar, hjelpbehöfvande af detta slag kringvandra; och det är ej heller dessa olyckliga, som den allmänna klagan gäller. Nej, den gäller de skaror af arbetsföra lättingar, som, till verklig skam för vårt land, året om öfversvämma alla landsorter, i städerna hopbetlande slantarne i husen och uppsupande dem på krogarne, samt sedan fortsättande lunken utåt landsbygden, för alt med sina vederstyggliga fysiognomier och vältaliga knölpåkar tilltvinga sig penningar, kläder och mat hos de uppskrämda bondgummorna Kunde dylika lösdrifvare sammanräknas är jag öfvertygad, alt man skulle komma till häppadsväckande siffror. Såsom bevis härpå och för att utgöra material till förevarande motion har jag låtit uppgöra utdrag ur de vid cellfängelset i Westerås under de tvänne sista åren förda fångrullor, rörande samtlige under dessa år för betlande anhållne och till Konungens Befallningshafvandes förordnande öfverlemnade personer; och jag tillåter mig nu att, till belysning af ämnet, framlägga en kort redogörelse för de i flera hänseenden anmärkningsvärda resultater, som af dessa utdrag framgå.
Sehan fumman af atla tillwerPningarnes fantmanråfnabe två rhen bår? igenom blifwit utrönt, (arnt burn jiort ivar be, i foljb beraf, fivarar emot en ^ullmagtig, fårbeles 23ergsbruPen i fem wal?bijlrict, afpafabc efter (Drternes lågen, od) fa, att, i bet nårmaflc, ett på tillwcvBnings? tvärhet grunbabf, mot en .fullmågtig fwaranbe, roftetal, ma inom bwarfe ivabbi(^rict (timas. Walen (Tola (Be inför ben Sllagiftrat, inom walbijlrictet, forn Styrelfen öfwer SergwerBen, genom konungens Sefallningsbaftvanbe i Hånet, beröm anmobar, od) a ben bag, forn för bwarje wal?biflrict, af famina Styrelfe, bårtill utfåttes ocb, genom befj forforg, inom bifirictet allmänneligen fungores: Soranbe Styrel? fen, tibtgt före walet, lata tillhålla ben inom bwarfe biflrict walfor? rattanbc tllagiflraren behörig långh öfwer afla inom biftrictet walbo? rattigabe, famt bwars ocb ens rofietal, ntforbt i i\ifsbaler, efter till? wcrPningswårbet:
Stats mstoltet får fördenskull tillstyrka, det behagade Riksens Ständer förklara: 1:0 Att Banquen ända till 1312 ärs stut, uti liquiderne med Stats Werkrt om Ränte och Capital afbetalningarns, icke mä päföra detsamma högre än 2 Procent ränta och g Procent Capitals afbetalning pä Banquens werkeliga förftott. 2:0 Men att efter 1312 ärs utgång, dä alla utbetalningar af Banquen för Krigsutgifterne böra wara fullbordade, kommer Banquen att, endast med afdrag af 7 Procent pä hwad Riksgälds Contoiret af Leveranteurers fordringsinwisningar, utan Banquens tillitande kunnat inlösa, uppbära genom Stats. Werket hela den till Krrgsstuldens afbördande af Bewillningen anftagne summa 720,000. Riksdaler ärligen eller 180,000 quartaliter, till gäldande af 2 Procents ränta för äret samt för öfrigt till Capita! afbetalning pä de af Banquen mesdelte försträckningar, sä länge nägot af desie försträckningar, till. Ränta eller Capital äterstär till godtgörande. Stats - 138 Den Z September. Stats. Utskottet har genom särffilt Betän. kande, som tilt Riksens Högloft. Ständer ingär, föreslagit, huru och pä hivad sätt den besparing, som härigenom intill r?.i2 Lrs flut upp. kommer pä berörde 720.000 Riksdaler ärligen, skulle, efter Statsutskottets tanka, disponeras. Hwrlket dock allt till Riksens Högloft. Stän. ders pröfning wördsammeligen hemställes. Ronäs-5r»»- I-eäLMorsr; ctets I.e63moter5 vägnar -^br. LnZsl. ^väers ^okr»vsto». I.. I.llooiur^ Utdrag Den 22 Aug. 18S Utdrag af Protokollet öfwer Handelsoch Ftnance.
Detta jordstycke är helt litet och af ringa värde, du kunde derföre köpa dig ett gyllene halssmycke med rubiner eller saphirer, men gör dock icke det. Behåll det. En åldrigs välsignelse hvilar deröfver. Kanske skall det en gång göra dig större tjenst, än ett gyllene smycke skulle göra." "Ännu en sak vill jag meddela dig, mitt barn." Stödd mot Sigrids arm, gick den gamla ut i kyrkan och till en med sirater prydd vägg. "Jag vill nu meddela dig något, som väl föga kan komma dig till någon nytta; men ho kan dock förutsäga, hvad som enhvar förestår? Hufvudsakligaste skälet till att jag meddelar dig denna hemlighet, är den, att jag icke vill att den skall dö med mig. Må äfven du, innan du lemnar verlden, meddela den åt någon annan. Se här, mitt barn, så skall du vrida på denna sirat, då öppnar sig, som du ser, en dörr. Detta var fordom en gång, som sträckte sig långt, man har sagt ända till Åbo. Hvart den än gick, den var åtminstone en utväg ur klostret, som endast några få kände. Nu är den igenrasad längre fram, men som du ser, är här dock ett stycke ännu öppet. Detta ställe känner numera ingen annan än jag. Upptäckas kan det svårligen, före den dag, då kyrkans murar ramla. I tider af fara, kan det tjena att rädda någon undan förföljelse. Omtala det derföre icke för någon. Det har förut räddat menniskolif och lycka, och kan ännu göra det." Siri log i sitt sinne åt den vigt, den gamla fäste vid detta meddelande, men tyckte ändå att det var allt helt roligt att känna något, som ingen annan i hela verlden visste, icke ens mor, som dock hade reda på så mycket. Snart derefter hvilade Finlands sista nunna i sin graf, och det stolta klostret Nådendal har småningom fallit i grus. Endast kyrkan reparerades och begagnades sedermera. Men går du en morgon på den lilla staden Nådendals tysta gator, och ser huru flinkt strumpstickorna röras i händerna på hvarje mötande liten flickeller pojkbyting, då ser du ett ännu lefvande minne af den heliga Brigittas systrar.
St särskilda kommissionärer, som icke utan ersättning åtoge sig ett sådant uppdrag, eller åt kroriofogdarne, hvilka för sitt besvär i nämnde hänseende vanligen beräknade sig 3 till 6 procent af uppbörds-summan. Detta förhållande syntes motionären så obilligt och olämpligt, att blott dess anmälande borde föranleda rättelse derutinnan samt bifall till motionärens i anledning häraf gjorda förslag, att skolans och kyrkans tjenstemän måtte berättigas att, på vederbörande landtränterier i Mars månad hvarje år, eller pä den tid af året, sådant lämpligast kunde ske, uppbära lösen för all dem å lön anslagen krono tionde, för hvilken de icke hafva uppsägningsrätt. Stats-Utskottet, till hvars åtgärd förevarande motion blifvit remitterad, har, innan Utskottet yttrar sig öfver motionärens framställning, ansett sig böra erinra om hvad i denna fråga vid nästlidne riksdag förekommit. Vid nämnde riksdag hade till Samman - 20 Stals-Utskottets Utlåtande N.o 92. satta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit öfverlemnade flere framställningar i enahanda, fastän i allmänhet vidsträcktare syftning än förevarande förslag, hvarjemte, enligt hvad bemälde Utskotts utlåtande N:0 40 för samma riksdag innehåller, Biskopen i Calmar stift hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att lösen för den till biskops-stolen anslagna kronotionde måtte genom Kronans uppbördsman få till Statsverket ingå för att sedermera, med afdrag af lämplig uppbördsprovision, från länets ränteri, samtidigt med forsellönen till sökanden utanordnas. öfver denna underdåniga framställning anbefalldes Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret att inkomma med underdånigt utlåtande, som under den 17 Januari 1858 afgafs och hvaruti närande embetsverk, beträffande hufvudfrågan, eller om indelt ränta eller tionde-spanmäl, eller lösen derför, måtte ingå till Kronan emot ersättning åt ränteoch tiondetagare, enligt grundeme i Kongl.
Gamla testamentets berättelser behandlades utan att ställas i omedelbart sammanhang med återlösningsverket; ett franskt kollektivmysterium om gamla testamentet upptager 32 af de vigtigaste tilldragelserna från skapelsen till och med Esthers historia; likaledes skrefvos skådespel öfver de särskilta historierna i gamla testamentet. Å andra sidan upptogos ur nya testamentet apostlagerningarna, och i ett fransyskt mysterium: ”La vengeance de Notre Seigneur Jésus Christ,” behandlades till och med Jerusalems förstöring; detta skådespel började med händelserna straxt efter Jesu död och omfattade romerska kejsarhistorien från Tiberius till Titus. Ej blott de mera bekanta och af hela kristenheten högt aktade helgonens historier blefvo dramatiskt behandlade, utan samma ära vederfors äfven en mängd lokalhelgon, synnerligast i Frankrike och England. På förra stället finner man under 15:de århundradet äfven skådespel öfver några rent profana ämnen, såsom Griseldis historia, Trojas förstöring m. fl.76. Mysterierna blefvo under 15:de århundradet mera utvecklade, tilltogo i omfång och afsågo mera att tillfredsställa en stor och blandad åskådarkrets. Det passionsspel, som uppfördes i Frankfurt 1498 och 1506, hade 280 personer och räckte 4 dagar77. Mysteriets värde som dramatisk konstprodukt är icke synnerligen stort. Det saknar första vilkoret för att vara ett dramatiskt konstverk: enhet och organisk delning. Till en böljan afsåg skådespelet endast kulten, sedan andakten öfverhufvud och religionskunskapen, slutligen gick det nästan endast ut på att tillfredsställa skådelystnaden; något rent konstnärligt intresse hade det egentligen aldrig. De älsta strängt kyrkliga spelen, hvilka ännu uppfördes på det heliga rummet och vanligen blott omfattade en enda händelse, såsom passionen, uppståndelsen m. m., hade obestridligen en enhet, ehuru icke en dramatisk, utan en lyrisk. Samma poetiska stämning omfattade nemligen spelande och åskådare; i en och samma religiösa känsla gingo de alla upp. Voro än de särskilta tilldragelserna i episk följd ordnade vid sidan af hvarandra, så sammanhöllos de dock genom denna känslostämning och i dess ljus smälte enskiltheterna samman till ett helt.