Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Departementschefens handläggning; syntes det mig otvifvelaktig!, att saken dermed borde betraktas såsom hos Regeringen*) anhängig och af Herr Statsrådet der föredragas; hvaraf troligen den verkan skulle uppkommit, att befallning om åtal blifvit Herr Justitiäkantsleren meddelad, eller åtminstone handlingarne till honom öfverlémnade. Att sådant icke skett, följde väl dels af det besked, Herr Departementschefen på 0111- förmälte sätt lemnat, för att genom Kongl. Storbritanniska Beskickningen tillställas klaganden, och dels deraf, att denne ännu i nästlidna Januari månad till mig inkommit med den först omnämnde klagoskriften, deri han förmält sig endast hafva uppfyllt sin skyldighet, för att låta sakens vidare utgång bero af de mått och steg, jag kunde vidtaga. Innan jag vid saken lade ytterligare hand, hade jag dock icke bordt underlåta att öfver hvad som redan förelupit begära Herr Statsrådets yttrande, i afseende ej mindre på anledningen till det vid ärendet följda behandlingssätt, än ock på den i lmfvudsaken tillkännagifna mening, att skäl till åtal ej vore för hand. Härpå erhöll jag under den 18 Mars uti skrifvelse från Herr Statsrådet det svar, att i saken, så vidt den nu kunde utgöra föremål för min embetshandläggning, Herr Statsrådet icke hade att meddela andra upplysningar, än som af de för mig redan tillgängliga handlingar vore att inhämta. Härmed fann jag antydd en skiljaktighet från den af mig följda föreställning om gränsen för den embetshandläggning, som i förevarande ämne mig tillkom, .lag hade hämtat grunden till denna föreställning derifrån, att uti den särskilda Ansvarighetslag, hvarefter Konungens Rådgifvare skola för einbetsförseelser dömas af Riksrätt, icke upptagas felaktigheter af den art, som jag i förevarande fall funnit anmärkningsvärda och hvilka bestått deruti: 1) att Watterstons angifvelse, hvars tillkännagifna afsigt varit att »anbringa klagomål hos Regeringen», och hvilken angifvelse, till vederbörande
Ståndet beslöt bibehållande af hvad hittills gällande författning i ämnet stadgade, hvaromMed-stånden skulle underrättas och Bevillnings-Utskottet höras; punkten, angående stämplade pappers-afgiften vid åbo-ombyten å krono-skatteoch kronorusthåll: i detta afseende beslöt Ståndet, för sin del, att nedsätta berörde afgift från l procent till 1 pr mille af köpeeller transport-summan, hvarom Med-stånden skulle under rättas och Bevillnings-Utskottet höras; 21 punkten, om stämpel-afgiften å tidningar: Ståndet för sin del fann den före sistlidne riksdag gällande bestämmelse härutinnan böra åter antagas, med för öfrigt enahanda föreskrift om kommunikation, som vid nästföregående punkt; 22 punkten, angående domares eller expeditionshafvandes rätt till ersättning för kartors påsättning och makulering afslogs, och 23 punkten om utbyte af makuleradt stämpladt papper, af Ståndet bifölls. Den 20 Maj. Från Höglofl. Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottels den 3 och 17'dennes på bordet lagda Utlåtande: N:o 92, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förvandling, afslogs 18:de momentet af de i och för verkställigheten af ifrågavarande ränte-förenkling, föreslagna allmänna föreskrifter; återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, 2:dra momentet af hvad Utskottet med särskildt afseende på Stora Kopparbergs län tillstyrkt; lades till handlingarne den vid slutet af Utlåtandet gjorda anmälan om besvarandet af de till Utskottet remitterade motioner i ämnet, och blef förevarande Utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. Prot.-Utdrag den 20 Maj 1854. 227 Från Högv. Preste-Ståndet. S. D.
St:s utlåt. &c.” BorgareSt. hehöfver således icke yttra sig öfver Utsk:s förslag, utan det hviiar ändock. Beträffande ytterligare Gr. Horns anmärkn., att behandlingssättet i fråga om Hofcancellers-embetets borttagande icke varit sådant, som det Constit.Utsk. i förevar, fråga iakttagit, så är denna anmärkning riktig. Pluraliteten i Utsk. fann nemi., att då departementerna blifvit förändrade, var det indifferent, om namned ock förändrades. Jag var likväl af annan tanka, fastän jag icke ansåg lämpligt att låta mia reservation medfölja tili Stånden. Utsk. har likväl i den sa-* Den i December. 27 Ken det för sig, att det endast var fråga om en namnförändring. Men äfven om det kan anses, att Ulsk. i berörde hänseende förfarit olagligt såmedelst, att det upptagit i Stånden väckta nya förslag, hindrar likväl icke detta, att ju TJtsk. nu handlat rätt och tillbörligt; ty om grundlagarna aldrig så många gånger öfverskridas, står dock Jagen qvar, och för hvarje tillfälle, dådess efterföljd påyrkas, måste den förbisedda lagens kraft åter inträda. Vidare har man yttrat, att talmännens uraktlåtna vägranden af propostr utgör den magt, som bestämmer Constit.Utsk:s verkningskrets. öm man föreställer sig, alt en ledamot directe i sitt Stånds plenum väcker förslag till grundlagsförändring; att talmannen, af förbiseende eller af eftergift för hvad Ståndet kan synas önska, å förslaget meddelar propos. till remiss; att Constit.- Utsk. sålunda får emottaga ett nytt grundlagsförslag, så måste det väl vara Constit.Utsk. förbehållet att, derest det icke för sin del gillar och sålunda såsom sitt eget förslag vill upplaga och till Stånden aflåta detsamma, att då aldrig svara på remissen, ulan endast besvara förfrågningar efter förslaget med hänvisning till Utskts prof, hvilka icke få dragas inför Stånden, men väl utbekommas till tryckning.
För dess organisation har institutet af Staten bekommit dels årligt anslag för 184] med 1848, å 4.000 r:dr, motsvarande dåvarande arrende af Ultuna kungsladugård, eller tillhopa .‘12,000 r:dr, dels ock genom Kongl. Majrts Nådiga Resolution den 15 December 1840, af 6:te Ilufvudtitelns besparingar, ett belopp af 11,059 r:dr 23 sk. 8 r:st., af hvilka medel, tillsammans utgörande 43,059 r:dr 23 sk. 8 r:st, jemte de å Stats-anslaget upplupna räntor, blifvit använda till uppförande af de byggnader, som i första hand voro oundgängligen nödige för undervisningen samt till logementer åt lärare, elever och lärlingar, 29,705 r:dr 4 sk. 3 r:st, och till anskaffande af de inventarier, som för institutet och dess jordbruk erfordrades, återstoden 13,354 r:dr 19 sk. 5 r:st, utom det räntefria lån, 10,985 r:dr 18 sk. 5 r:st, som Kongl. Maj:t i Nåder beviljat institutet och hvilket beräknats att af blifvande öfverskott å institutets årliga inkomster kunna inom 1859 års slut till Stats-verkct återgäldas. Berörde års-anslag af 4,000 r:dr, hvilket fortfarande utgick under åren 1849, 1850 och 1851, blef vid sistlidne riksdag, såsom för ändamålet otillräckligt, af Rikets Ständer förhöj dt Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 110. 13 höjdt till 8,000 r:dr, emot förbindelse för institutet att halla 24 fri-Iärlirigar och 4 fri-elever.
Med ledning af förhållandet angående utgifterna för fångvården under de sednare åren, har Kongl. Maj:t ansett berörde förslagsanslag böra beräknas till lika belopp, som i sednaste riks-staten vore uppfördt, eller 750,000 r:dr. Då, enligt fångvårds-styrelsens hufvudböcker, fångvården under quinquennium från och med 1844 till och med 1848, koslat staten sammanlagdt 3,920,945 r:dr 31 sk. 1 r:st., eller pér medium årligen 784,189 r:dr 6 sk. 3 rst., hvilken summa dock under sistnämnde år nedgått till 769,350 r.dr 23 sk. 1 rst., lärer någon nedsättning uti ifrågavarande förslags-anslag icke kunna ifrågakomma; men som för fångprester och fångvaktmästare vid länshäktena och fästningarne finnes å riks-staten uppfördt gammalt bestämdt anslag med 19,229 rdr 32 sk., torde den förändring med det sednare böra vidtagas, att detsamma tillägges det förra, och alltså; hela anslaget till fångvården, förhöjdt i rundt tal till 770,000 r:dr, blifva ett förslags-anslag. 32. 16. 5:o Bland fångvårds-utgifter förekomma följande å stat uppförda aflöningsbelopp, nemligen: till en predikant å Carlshamns kastell 36: — läkare derstädes 33: j' — vaktmästare derstädes 172: —■ kapellan vid Dalarö skans 50: — vaktmästare derstädes 165: till kyrkoherden i Waxholm, för garnisonens själavård 200: samt till en vaktmästare i Waxholm 172: eller tillhopa R:dr 829:
På min föredragning blef den förste tillsatt, som slutade på detta vis, utan att jag kunde ana en sådan utgång. Utan tvifvel var det händelsen äfven då efträdaren utnämndes. Imedlertid kan man lätteligen föreställa sig huru pastoratet af dessa Kyrkoherdar blifvit vårdadt. Det måste, vid sådant förhållande vara en naturlig önskan, både hos Sockne - Den 5 Juli f. m. 85 männen och Konungens Rådgifvare, att Pastorater gifvas åt en man, som, utan afseende på högre lärdom eller många tjenstår, anses kunna vederbörligen sköta en sådan församling. 13:de punkten, ang:de befordrings-lagarnes tillämpning vid ett Borgmästare-embetes tillsättning är af samma beskaffenhet, ungefär sora den nyssnämnde. I 14:de punkten anser jag icke eller skäl till anmärkn. förefinnas. 15:de punkten, ang:de behandlingen af frågan om Tull-bevillmn, har sin egna märkvärdighet deruti, att han är så upsatt, som skulle Bevilln.Utsk. hafva författat denna del af Betänk., emedan man der uttalar och förordar frihandelns grundsatser samt lägger Konungens Rådgifvare högeligen till last, att de vågat hylla en annan mening. Vore de nu, såsom under tvedrägtstiderna, framskjutna af ett visst parti och skyldige att uprätthålla dess mening, och om frihandlare tillsatt dem, så hade denna förklaring varit riktig. Men sådan är icke Sveriges nuvande Statsförfattning. Hon medgifver Konungens Rådgifvare full rätt och frihet att yttra en sjelfständig tanke, vare sig att han strider mot Konungens, Ständernas eller beggederas. Rädgifvarne hafva denna rätt lika väl efter deras inträde i Konungens rådkammare, sorn förut. En sådan ställning är allena värdig Rådgifvare hos ett fritt folk. De äro hvarken enväldets eller mångväldets trälaktiga tjenare, utan de äro lagens och den sjelfständiga öfvertygelsens målsmän. 16:de punkten, ang:de behandlingen af väckt fråga om åtgärder för kredit-förhållandenas och låne-anstalternas ordnande i riket, anser jag innehålla en anmärkn., som icke hade bordt göras.
Län motion, om förklaring af q 4 Con curs-Lagen Till Lag-Utskottets handläggning har ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit öfverlenanadt ett utaf Riksdagsfulluiägtigen ifrån Örebro Län Pehr ' ' m Lag-TJlskoltets Betänkande N'.o 60. i3 Pehrsson afgifvet memorial, deri anföres, att, vid Concurs-Lagens |tillä rapning, hade hittills hos Domstolarne följts olika principer, i fråga om påföljden för borgenär, som försummar att, före eller på inställelsedagen, i concurs bevaka sin fordran, i det en sådan borgenär af en del Domstolar ansetts hafva förlorat endast rättigheten till sin betalning för sin fordran af concurs-massan, men vid andre, och de fleste, förklarats förlustig, icke allenast denna rättighet, utan ock den, att om godtgörelse hålla sig till gäldenäreris person, samt den egendom, som han framdeles ärfver eller förvärfver, och det utan afseende derpå om gäldenären vunnit afträdesförmon, eller icke. Efter Motionairens tanka vore sistberörde princip helt och hållet origtig. Derigenom att borgenär uraktlåtit att, före eller på inställelse-dagen, anmäla sitt fordrings-anspråk, hade han väl afstått ifrån all rätt till de afträdde tillgångarne, men att han också med detsamma skulle hafva förlorat rättigheten att vända sig emot gäldenären om betalning, vore en obillighet, synnerligast om gäldenären, under concursen, ej vunnit afträdes-förmon; och gåfves det icke heller, efter hvad Motionairen syntes, dertill någon anledning af Concurs-Lngen, i hvars 74 §• dét heter, att ”borgenär, som ej sjelf, eller genom ombud, sig å inställelsedagen infinner, vid Rådstufvu-Rätt eller Hof-Rätt före klockan 12, och vid HäradsRätt före rättegångslimmans slut, att sin fordran bevaka, och ej heller den förr bevakat, håfve ali vidare talan i saken förlorat.”
Ståndet biföll, l:o förslaget härom, som afgifvils i Utlåtandet N:o 64, och vidhållits i Utlåtandet N:o 226; och 2:o hvad i Utlåtandet N:o 226, pag. 16 och 17, förekommer, att Utskottet, som ej ansett det vara lämpligt att stadga, det öfverskott å inkomsterna under förutnämnde rubrik serskildt skulle tillfalla Tredje och Fjerde Hufvud-Titlarne, —- med tillkännagifvande, att de uti Utlåtandet N:o 64, mot inkomsten svarande anslag, i Utlåtanden, angående återremiss af berörde Titlars reglering, blifvit till upptagande å samma Titlar föreslagna,— hemställer, alt detta må bero af det beslut, som , i anledning af samma yttranden, af Rikets Ständer fattas. Vid tjugonde fjerde punkten, angående Nummer-Lotteri-medlen. Sedan Ståndet numera, genom serskildt beslut, afgjort hägart om Nummer-Lotteriets upphörande, bifölls Utskottets förslag, pag. 7 af Utlåtandet N:o 64, att någon inkomst under ofvanberörde Titel icke upptages. S. D. Ånyo föredrogos följande Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 225, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 98, angående arrendalorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning om bibehållande vid arrendet af dessa lägenheter. Slåndet vidblef sitt, i anledning af Betänkandet N:o 98, fattade beslut, hvarigenom omförmälda ansökning blifvit afslagen. N:o 227, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsutne regementen och corpser afslutade contract om häst-vacans-afgifts utgörande, jemte Hera i ämnet väckta motioner. Bifölls. Prot. Vtdr. d. 1S dug. 1840. och N:o 228, i anledning af Kongl.
Jemte tillkännagifvande att, enligt hvad Utskottet af protokollerna inhemtat, ej mindre ofvanberörde testamente blifvit af Riddarhus-Direktionen i laga ordning bevakadt, än äfven Direktionen redan varit i tillfälle att medelst utlåning göra de influtne medlen räntebärande, har Utskottet, intill dess utredningen af sterbhuset efter-testatorerna blifvit afslutad och således fråga kunnat uppstå om stadgandet af ett mera ordnadt reglemente för förvaltningen af den ifrågavarande betydliga testamentsfonden, ansett Direktionens ofvanberörde anmälan för det närvarande icke från Ridderskapets och Adelns sida erfordra någon åtgärd. Vidare har Direktionen i denna § anmält, att Herr Bergsrådet C. W. D. Hejkensköld och hans hustru C. A. Hejkensköld, född Wirgin, genom gåfvobref den 29 sistl. Augusti, till Wadstena 4 Riddarh u s-Uts ko 11 e ts Utlåtande N:o 7- Adliga Jungfru-stifts-kassa förärat ett i Bredsjö bruksegendom intecknadt kapital af 638 R:dr 16 sk. Banko, löpande med procents ränta, hvaraf en årlig pension af 23 R:dr 16 sk. Banko skulle tilldelas någon i Jungfru-stiftet inskrifven Fröken, med iakttagande af enahanda vilkor och bestämmelser, som finnas föreskrifna för den af frami. Hofrättsrådet C. F. Hejkensköld till nämnde Kassa år 1793 gjorda donation af 900 li:dr B:ko. 2 §. Direktionen afgifver här redovisning för den s. k.Riddarhusreparationsfonden.
Ut ur en portgång välde en ström af barnungar, somliga rena och somliga smutsiga; och öfver planket bar det af med fart in åt trädgården, och det gamla plankhjärtat svällde af förtjusning. Men efter dem kom hökarens Karl Johan, flåsande och pustande; han var mycket tjock, fast inte så tjock som hans pappa. Han skulle också öfver och högg i så att det knakade i bräderna, och öfver kom han. »Jag tycker mycket om barn,» suckade planket, »men Karl Johan är för tung; ja, han är alldeles för tung.» Det som nu kommer handlar delvis om en stadsfullmäktig; men det var inte någon af dem som vi ha nu för tiden, nej, det var en helt annan sort. Människorna voro förr i världen inte alls som nu, och stadsfullmäktige äro också människor, och man bör inte tala mera illa om dem än om andra, ty man vet hvad man är, men man vet inte hvad man kan bli. Jo, det kom två gamla herrar gående i backen, och den ena var en stadsfullmäktig. Han hade ibland sina vägar åt det hållet om kvällarna och hade alltid förargat sig åt den dåliga belysningen; det fanns ingen gaslykta i hela gränden. Men nu hade han ställt om att det skulle bli en lykta; och därför stannade han midt framför pålen, petade på den med käppen både upptill och nedtill, och så sade han till den andra herrn, som var från gasverket: »Rutten är han, men står gör han ändå, så länge vår Herre vill, och se’n ramlar han. Den tar vi och sätter gaslyktan på; jaha!» »Det var en fin artighet,» tänkte lyktstolpen, »om den också kunde ha varit vackrare i formen.» Och han kände i ett ögonblick halfva sin världsåskådning vackla, nämligen den hälften, som handlar om gaslyktor (den som handlade om plank behöll han orubbad); han insåg nu klart, att gaslyktan endast var en mera utvecklad form af oljelampan, och han beslöt att följa med sin tid. Och det kom svarta karlar med hackor och spadar, och de gräfde upp jorden och lade ner gasrör; så kommo andra och satte upp en lykta, å hvilken lykta!
Vetenskaps-akademien har hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, alt, sedan natur-historiska riks-musei samlingar blifvit så förökade, att utrymme för dem numera saknas, akademien, dels för att bereda tillfälle alt utvidga lokalen, och dels för atl trygga samlingarne emot eldfara från de invid akademiens hus N:o 1 qvarteret Grönlandet belägna, med flera trä-åbyggnader försedde, tomterne N:ris 1,2, 3 och 4, hvilka intaga återstoden af samma qvarter; låtit på auktion Transport R:dr 199,808: Kongl, Maj:('s Nåd. Prog. lill Jl. St. 1847. 79 Transport R:dr 199,808: för akademiens räkning emot en summa af 39,383 R:dr 16 sk. inropa sistnämnde fyra tomter; och enär desamma icke egentligen äro för akademiens egna behof erforderlige, har akademien i underdånighet hemställt, luiru vida ifrågavarande hus och tomter kunde för nairn historiska riks-museum varda af allmänna medel inlösta, antingen genom köpeskillingens erläggande på en gång eller genom försäkran lill akademien för all framtid om deremot svarande ränta till fem för hundrade om året, eller ock att till en början åtminstone de tre gårdar, som utgöra nordöstra fjerdedelen af qvarteret Grönlandet samt betecknas med Niris 2, 3 och 4, och hvilka i inköp kostat 6,383 R:dri6sk., måtte med statsmedel inlösas, eller akademien af samma medel erhålla fem procent i årlig ränta på köpeskillingen; varande emedlertid nyssnämnde tomter bebyggda med trädhus af.den vådliga beskaffenhet för statens i velenskaps-akademiens egendom förvarade dyrbara tillhörigheter, alt berörde trädhus borde nedrifvas.
Utskottets hemställan i Sextiofemte punkten, att Rikets Ständer måtte å allmänna indragningsslaten tillägga förre Kamereraren Johan August Furstenhoff för återstående lifstid en årlig pension af 800 R:dr, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen, men afslagen af Borgareoch Bonde-Stånden; och, för frågans afgörande genom omröstning, föreslås följande voteringsproposition: Stats-Utskotlets Memorial JVS 180. »Den, som vill att en årlig pension af 800 R:dr uppföres på allmänna indragningsstaten för förre Kamereraren Johan August Furstenhoff-, att för hans återstående lifstid derifrån utgå, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har frågan om pension för bemälde Furstenhoff förfallit.» 9:o Bonde-Ståndet har återremitterat Sextioältonde punkten, deruti Utskottet hemställt, att särskilda af Herr G. Fahnehjelm och Riksdagsfullmägtigen Liss J^ars Olsson från Kopparbergs län väckta motioner om rättighet för tre vid allmänna institutet för döfstumma och blinda anställde handtverkslärare alt, efter erhållet afsked, undfå pension å Rikets allmänna indragningsstat, måtte lemnäs utan afseende. Utskottets berörda yttrande är emellertid gilladt af öfriga Riks-Stånden, i följd hvaraf Utskottet, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, icke kan taga vidare befattning med detta af Rikets Ständer sålunda afgjorda ärende. 10:o Från Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit ålerremiss å Sjuliofjerde punkten, innefattande hemställan, alt Rikets Ständer måtte tillerkänna Landskamereraren L. J. Gardells enka, Anna Gardell, en årlig pension af 300 R:dr; men då, enligt ankomna protokolls-utdrag, öfriga Riks-Stånden gillat Utskottets framställning härutinnan, föranleder, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, denna återremiss icke till vidare åtgärd. 11:0
Sprengtporten blifvit föreslaget till Stockholms stads försköning, genom accis medelst 2 sk .B:co ytterligare afgift på hvarje k:a brännvin, som hit till staden införes; hvaraf äfven skulle blifva en följd, att Ii. M. Konungen och Ii. K. H. KronPrinsen icke vidare besvärades med några enskilda bidrag till theaterns underhåll. Dessa 3:ne memorial lades på bordet. Hr Uggla, Göran Gustaf, anförde skriftligen: Erfarenheten har visat, att en större fullständighet erfordras i 3 H. 10 74 Dtn i Mars f. m. afseende på föreskrifterna om fullmagt till besvärs ingifvande hos Idofoch ÖfverRätter samt till K. M. Lagen stadgar i i5 Cap. 4 §• RättegtsBalken: ”Ej må någon kära eller svara för annan, innan han anten munteliga inför Rätten af sakägaren ther ti 11 förordnad är, eller viser hans öppna bref therom med insegel &c.” Detta lagens rum, som efter bokstafven endast röret’ rättigheten att kära eller svara inför rätta, eller der comparitio parterna emellan äger rum, har af ålder icke varit tillämpadt i afseende på ingifvandet af besvärseller ansökningsmål. Så snart skriften varit af besväranden eller sökanden egenhändigt underskrifven, bar densamma, utan att inlemnarens behörighet efterfrågats, till pröfning blifvit upptagen. Det är först sedan K. Kung. d. i October 1812 genom R. KarnmarExpeditionen utfärdades, som fråga yppats, alt besväranden borde personligen inlemna sina besvär, eller gifva inlemnaren fullmagt dertill.
Skulle någonstädes sZdant finnas, ar agaren st'yldig sadan fyllning borrtföra, och anim» tjenlig jord ater dirfkaffa. EAfwen mäste Skog as Hemmanet tilsläppas, utan undantag, ware fig Krono, Skatte, Frälse eller Säteri, och ej nog dermed, utan derest pa Hemmanets ägor, der sjudnmgen anstalles, ingen slog finnes, kageK den pa nästa Hemmans skog inom pannelagck; Jag häller således före, at Riddcrskapct och Adeln mg anse detta anbud som et lyckligt tilsälle, at mot en dräglig afgift befria sig för alltid ifrån ek tryckande onus; försummas oprionsrättigheten denna gängen, torde dek i en framtid, fast dä för sent, angraö. Herr van kindeström, Dorias. Nar fragen ar om en Skatt för cwärdeliga tider, fästad tvid Hemmanet, kan jag för min del ej deruti inga. »2Z8 .»7 ^ . Herr§te6t. De uplysnisigar Friherre 8rsel kemnat, rycker jag mätte uplyfa hwar och enafRibderskapet och Adel» om de stora olägenheter af den gam» la Salpetter - Regleringen , och hoppas jag at Högloft. Ridderskapet och Abela araaa sig den af Hemliga Ur» skottet förestagna, och derigenom undslippa et onus, som onekligen är för jordägaren sörknippadl med stora be, swärligheter. Grefwe hamilton föreslog den medelwag, at man singe aflemna Salpetter pä någon närbelägen ort, uran at betala Irsn^,orren. Hans klxceliencs Grefwe liuutki. Det kuude cketermmeras, hwar de, fom nödsakas köpa Salpetter, kunna fa lewcrera den samma; ii! kxrmpel inom Westergöthland, i Götheborg, och sa widare i wista Sjö-Städer uu m andra krovincer, det skulle alltid för de lewererande göra en lättnad. Herr Diger bjslm.