Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofver denna fråga har en tvist uppstått, hvars utgång förekommit mig anmärkningsvärd. En pantinnehafvare af tvenne rusthåll, dem han blifvit dömd att afträda till deras ägare, hvilken sedermera försålt dem till annan man, hade derefter icke velat utlemna till köparen de till rustningens fullgörande för hemmanen anskaffade 2:ne dragonhästar samt munderingsoch beklädnadspersedlar; hvarföre köparen, efter ansökning hos Konungens Befallningshafvande, fått Afträdaren förpligtad att emot qvitto till köparen genast utlemna nämnde hästar och persedlar, med rätt för Afträdaren att efter befogenhet vid vederbörlig domstol tvista med Köparen om ersättning för samma hästar och persedlar; och sedan i enlighet härmed Afträdaren till Villands Häradsrätt tagit stämning på Köparen med påstående, att honom måtte varda ålagdt till Afträdaren ej mindre utgifva de utlemnade hästarnes och persedlarnes värde, efter derå hållen uppskattning, 415 Itdr 44 sk., än äfven gälda foderlega för ifrågavarande — 110 — hästkreatur från den dag, d. 14 Mars 1S51, då fastigheterne af köparen tillträddes, till slutet af påföljande Maj månad med tillsammans 50 R:dr, allt R:gs; så har Häradsrätten genom utslag den 31 December 1851 sig utlåtit: att enär vid det förhållande, att uti Kongl. Maj:ts Dom den 1 Mars 1850, hvarigenom äganderätt till ofvannämnde rusthållshemman blifvit kö parens fångesman tillerkänd, något stadgande angående devid hemmanen underhållna dragonhästar och anskaffade munderingar icke influtit, samma hästar och persedlar icke kunde anses hafva i och med nämnde rätt öfvergått från Afträdaren; hvaraf åter följde, att denne vore berättigad till ersättning derför; samt Köparen lemnat obestridt så val det å merberörde hästar och persedlar satta värde som äfven att Afträdaren under uppgifne tiden besörjt och bekostat hästarnes utfodring; ålades Köparen att till Afträdaren emot qvitto genast utgifva fordrade beloppet med sammanlagdt 465 R:dr 44 sk.
Desse patagl ge olägenheter skulle före korn mas genom det Creditiv AH männi Brandförsäkring,-Direction?n sökt att vid sådant särskildt behof få tillgå i Riksens Ständers Bank; säkerheten derföre måtte intet kunna sättas i fråga.hos ett Verk, som har Inteckningar efter i Reglementet föreskrifna bestämda grunder, till ett flerdubbelt belopp 'att för Dånet Hypothicera, och hvilka elter uppsägning! af sexmånader böra realiseras; någon Ränteförlust. för Banken uppkommer icke heller, utan tvärtom en inkomst för den tid af högst ett år för omgången ine«l fordringirnes indrifning, livar! Dånet kari komma att bli stående, denna Ränta har Directione.i föreslagit lika stor sorn deri sjelf uppbär för Verkets utlåningar, nemligen 4 a 5 proc ent. Någon farhåga för Sedelstockens ökande derigenom bör icke heller skäligen äga rum, enär detta Creditivs begagnande endast är rriooaentelt och som ofvan sagt» endast i de, unde» loa Stats-Utskottets Betänkande». Verkets redan 40 åriga tid ej mera än en gång inträffade fall, då Verkets rörliga fond ej förslår tili Brandskadors ersättande, När man besinnar att Medborgare, spridde öfver liela Landet, äro deltagare i detta Verk för eif Brandförsäkringsbelopp af intet mindre än 15 millioner i Städerne och \i millioner å Landet, så må val deras sak anses Allmän och för hela Samhället al vigt, och under denna synpunkt, Samt när ingeri skada för Banken eller Staten, kan befaras vid beviljande af det sökta Credit!» vet, men enskilde Medborgares förlägenhet och lidande hindras i den stund de det sorn mäst behöfva, kan jag icke annit än önska att Hög» Jofl. Utskottens Plena behagide taga denna sak i närmare öfvervägande till bifallande af Brand' försäkrings-Directionens begäran, som är clestomq* ra billig då Stockholms Stads BrandförsäkringsCcntoir Jange haft och ännu har en sidin rättighet, och en fordom i Götheborg varande lika Inrättning äfven var tillerkänd en dylik förmån.
Deremot får utbetalning af några andra Arfvoden till RiksgäldsContoirets Erabetsoch Tjenstemän samt 6 ( 82 ) samt Vaktbetjente, än de, som uti Staten och detta Reglemente äro utsatte, icke äga rum. §. i5a. Då någon bland RiksgäldsContorets eller GeneralAssistance-Contorets Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente, som icke uppnått den ålder, att han, enligt Allmänna Författningarne, är berättigad att, ■vid afskedstagande!, behålla hela lönen såsom pension, begär afsked med pension, kommer dess ansökning att pröfvas och afgöras, i enlighet med hvad för Rikets Ständers Banks Tjenstemän finnes stadgadt. §. 153. När Sysslor skola bortgifvas eller Förordnanden till Tjensters förrättande tills vidare meddelas, bör sådant, genom anslag, kungöras uti samtlige under RiksgäldsVerket lydande Departementer, och uti dessa Anslag utsättas, så väl lönevilkoren , som tiden, inom hvilken de sökande böra sig anmäla. •§. 154. Till ledige Sysslor och Befattningar vid de Departementer, hvilka stå under Coinmissariernes närmaste inseende, upprättas af Commissarierne Förslag, å hvilket En bland de sökande uppföres. §. 155. Ansetsig någon vara förfördelad i sin rätt genom Commissariernes Förslag, må det vara honom öppet att deröfver hos Fullmäktige anföra Besvär inom Åtta dagar efter det Förslaget till Fullmäktige inkommit, den dagen likväl oräknad. s ( 83 ) §.
Knittelversen, ehuru till sin natur tung och knaggig, kan dock få en jemförelsevis ledigare gång, om man iakttager att låta satsen afslutas med versraden. Denna versart bekymrar sig föga om ett regelmässigt iakttagande af höjningar och sänkningar, och metren är godtycklig; vanligast hafva väl de korta med hvarandra rimmande raderna lika många stafvelser, men stundom öfverskjuter en af dem med en eller två stafvelser. Rimmen äro visserligen ofta råa och orena och man åtnöjer sig stundom med en ungefärlig likhet, grundande sig på ett återkommande vokalljud; men det oaktadt kan rimmet sägas vara det som hufvudsakligen gifver knitteln karakter af vers. På detta ligger derföre så stor vigt, att det vid uppläsningen måste starkt accentueras, hvarigenom en paus vid versradens slut nödvändigt uppkommer. Om sålunda en sats icke afslutas med versraden, så föranledes deraf en brytning, som betydligt försvårar uppfattningen. I ”Tobie Comoedia” eller hos Messenius förekomma dessa enjambements mera sällan; hos Prytz deremot äro de mycket vanliga. Vi välja exempel från en enda sida i ”Gustaf I.” ”Edher tilkomst är migh och kär, Herr Göstaff någhre daghar här Bliffver, jagh haffver om edher Någhot hört, therföre bedher, Herre Erckiebisp min ähra Jagh intet söker, men mehra Mitt käre fädherneslandz wärff, Thet som är på högsta förderff Kommet, aff Tyrannen tagha Allting i godh ordning lagha.” (I. 3.) Språket är hos Prytz dock temligen rent. Den berömde andlige vältalaren röjer sig i den retoriska hållning, som dialogen stundom visar böjelse att antaga, och hvarpå vi längre ned skola anföra några exempel. Olof Skottkonung, thet är een Lustigh Comoedia, om then Stormäcktige och Högtberömde Sveriges Konung Olof medh thet nampnet Skottkonung.
Då Rikets Ständer af nämnda Stalsråds-protokoll inhemtat, att med de vid föregående riksmöten till uppförande af dylika fängelser beviljade extra anslag tillgångar blifvit beredda alt inom \7 af Rikets län uppföra sådana fängelser, al hvilka de flesta redan blifvit fullbordade, och de öfriga för närvarande voro under arbete, hvarförutan af samma anslag medel blifvit anvisade för påbörjande af fängelser i ytterligare två län, nemligen Orebro och Gottlands, samt, enligt en uppgjord kalkyl, för cellfängelsers fullständiga uppförande i sistnämnda två län, äfvensom i de återstående fem, nemligen Upsala, Nyköpings, Werslernorrlands, Westerbottens och Jemtlands, ett ytterligare anslag erfordras lill belopp af 653,000 R:dr, hvilket dock, af anförde skäl, ansetts böra förhöjas till 700,000 R:dr, hafva, med afseende å angelägenheten deraf, att de begynlc byggnadsarbetena oafbrutet fortgå, och då de län, hvarest cellfängelser ännu ej blifvit påbörjade, ega grundade anspråk, alt, i likhet med de öfriga, förses med dylika förbättrade fängelse-anstalter, hvilkas välgörande verkningar af erfarenheten mer och mer bekräftas, Rikets Ständer, lill uppförande af länsfängelscr efter cell-systemet, anvisat den äskade summan af 450,000 R:dr, att med en tredjedel ärligen under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860, från Riksgäldskontoret utgå. Beträffande slutligen E. K. M:ls nådiga framställning, att den föreslagna löneförbättringen för crnbetsoch tjenstemän, jemte vaktbeljente, måtte få beräknas och utgå äfven lör nästlidne år 1857, samt härtill erforderliga medel af Rikets Ständer anvisas, komma Rikets Ständer alt i detta ämne framdeles särskildt i underdånighet sig yttra. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Januari 1858, Expeditions-Utskottets Förslag till un der d. Skrifvelse N:o 493. 647 193.
Derföre äro \i hitkomne, alt vi icke skola med liknöjdhet förbise hvad som rörer våra medbröders ralf. Den juridiska domen är redan fälld, och den kunna vi icke återtaga; men det moraliska domslutet inom oss kunna vi falla. Det afgörande steget är hardt tära, och jag får vördsamt anförtiö saken åt R. o. Ad:s ädla hcpröfvande. Hr Stuart: Jag har icke begärt ordet för alt yttra mig i sjelfva saketi, eller i afseende på bifall eller afsl.ig å Utsk:s betänk.; men både inom och Utom Representationen har så mycket blifvit taladt om detta mål, all jag, som i egenskap af Karamar-adv.-fiscal i sisla instansen handlagt detsamma, anser mig böra lemna några upplysningar om domskälen, för att derigenom visa, att K. M:s nåd. dom icke ar så sfi äng och obillig, som mången vård talare här ansett den. Hr Stuart uppläste derefter följande: Lemkeska arfvingäi na låg icke endast lil! last, att de för* stimmat i tid anmäla bristfälligheterna å bron, utan äfven, — utom den mindre vigtiga omständigheten, att de icke vid alla tillfällen ordentligen inbetalt deras äi bende, — alt de underlåtit i lid bättra de smärre bristfälliglieterna å bron, hvarigenom dess förtidiga förderfvande förckömmits, samt alldeles åsidosatt att tillbörligen vidtmaklhälla qvnrnhuset med tillhörande löpande verk, hvilket dem ålegat enl. 1724 års i denna del både bestämda och stränga föreskrift. Här* på grundar sig och K. M:s dom, hvilken, under åberopande af 16 cap. 2 och 4 SJjna Jorda-b:n, fastställer häradsrättens utslag, hvilket upplager öyssberörde omständigheter.
Den flyttsjuke får en underlig, obeveklig lust för tidningar — inte för tidningar i allmänhet, utan eget nog, bara för en: Stockholms Dagblad. Han eller hon kan inte undvara detta; hon bär det med sig, hvart hon går; det blir hennes allt i allo, hennes ledstjärna, hennes tro, hennes hopp — allt hoppas hon finna på de sista sidorna i den under febertillståndet så ödesdigra tidningen. Och inte nog med att den sjukes första fråga, när hon vaknar, gäller tidningen; den lemnar henne ingen ro. Den drifver henne i yrsel ut på gatorna; hon stannar med en betänksam min utanför alla möjliga och omöjliga hus i stadens centrum och i utkanterna. En blick i tidningen, en blick på husnummern. Och så i rasande fart, som af intet hejdas, upp för trapporna. Hon verkställer i flygande fläng, listig som en detektiv, en husundersökning. Hon genomgår våning efter våning, följd i hälarne af en vicevärd eller en portvakt. Hon himlar sig öfver en spricka i taket, beklagar sig öfver det trånga köket, faller i extas öfver utsikten och slutar med att gä sin väg, sedan hon kastat en tillintetgörande blick på några otvättade, glada barnungar, som gemytligt spela knapp mot förstuväggen. Och värden säger med en betydelsefull gest till sin trogne vapendragare, portvakten: » D m — hon borde på Konradsberg! » Ja, det ligger verkligen något Konradsbergsmässigt i stockholmarnes evinnerliga flyttningar. Små orsaker, stora verkningar! Den minsta lilla obetydlighet kan ofta förmå en familj att bryta npp, vända upp och ned på det lugna, trefliga hemmet, lockade af utsikten att komma till något nytt och bättre. Det är som att springa efter lyckan; man finner den aldrig. Lyckan kommer helt ä propos som en objuden., men efterlängtad gäst och slår sig ned vid ens härd. Och egendomligt nog har jag alltid funnit det hemtrefligast hos familjer, som flytta mycket sällan. Det behöfs en viss tid för att ett hem skall få sin prägel — detta något, som skiljer det ifrån andra, detta egendomliga behag, aom gör. att, fast man är borta, man känner sig som hemma.
Hvad åter angick föreslagna lönelillökningen för Sekreteraren i Poliskammaren, så och då endast anslag i ett för allt till Polisens vidmakthållande i hufvudstaden från Statsverket utginge, och med de tillgångar, som från Staden för denna angelägenhet jemväl tillskötes, utväg borde finnas att, ulan förhöjning i Statsverket sbidrag, kunna, derest sådant funnes nödigt, öka löneinkomsten för en blifvande innehafvare af denna Sekreterareljenst, fann Stats-Rådet icke skäl att i afseende härå tillstyrka någon framställning lill Rikets Ständer. Landsstaterne i lånen. I afseende å Landsstaterne i länen anmäldo Departements-Chefen, att ifrån flera län inkommit underdåniga ansökningar, dels om tillökning i Landsstatens personal, dels om förhöjning i, dess aflöning, dels ock om pension åt visse Ijensleinnehafvare efter annan grund än den i allmänhet gällande. Ofver dessa ansökningar hade vederbörandes utlåtanden jemväl blifvit infordrade, och hinder mötte således icke att dem till nådig pröfning anmäla. Deremot kunde ännu icke komma under slutligt afgörande den af Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag, i sam - 20 Bil. N:o 5 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. manhang med löneregleringen, väckta frågan om förnyad, noggrann uppskattning af Kronofogdars, Häradsskrifvares och Länsmiins under lönerne beräknade boställen. Den vore nämligen beroende på infordrade upplysningar angående boställenas uppskattningsvärde enligt innevarande års pröfningskorniléers beslut, hvilka icke från alla län ännu hunnit meddelas.
iVlupts förut fattade klädiga keslut, utgitterne 5ör den redan kellutligu dfelegrupkInruttningen utgå u5 l?ostn>edlen, unser jag mig, i afseende pä trugan om medels anvisning tor nu ikrägavarunde söremäl, kvurs n^-tta oek ungelägen kst jug kock till ullu delar inser, ieke köru nägot yttrande i underdänig kst afgifva, sä vikt ket alser uustulter för fredliga lorkällunden, utan kemställer i underdunigket, kuruviku ieke Kiders Kongl. ^!aj:t ville tuekas Nådigt keslut Körom, ^>ä 8t3ts-8Ler6ter3ren8 för Handelsoek Kinanee-Xrenken underdäniga föredragning, i ljäder futtu; kvuremot kvuk augär okvankerörke urliga anslag gf 3,ooo Il-dr, till torkeredande uustulter i oek för krigsloi kullanden, jag i underdänigket tillstenker, utt liders I^ongl. lälupt läcktes föreslä Ilikets 8tänder, utt serskildt extru anslag, unker lörkekäll uf serskild redovisning derför, kurtill anvisa." ,6 "2:o "ltdei'8 I^onAl. Näjd ä8lcade vid 8i8llidne ?li!i8daA ZisllilHAa auxlaA för indeldta ^rmeen8 exsreiee oell vajlenöfuiiiAar, af llvillia duell ielie nZAut af Ililielg 8länder 8evil^ade8, oan8edl llellölli» lislei! dera! lel,e !iun<!e slä nä^ot 8ält uilderliänila8.
Oom i clessa inäl, äge lion att deröfver, i clen orclning i allmänbet tor brottmål stacigaclt är, antora unöerciänige besvär, l,vilia bos Konungen uti Oess Högste Domstol upptagas oeb prökvas. Mgre beclamöters särsiilclte mening bitogas. Iteservation. Ät Herr Orekve vo/r 8c/rvverf,r.- Ott tullmägtigsiap sr ett förtroende som ian ateriallas. It. 8t:rs rätt ritt pä för bon cl forilura förtroendet ätei iullaclt, enär öerus OuIImägtig blifvit genom 8vea Ilof-Hätts Oom ansecbl borr» frun tullmägtigsiapet, riet vill sägu törtroenclet, siilias, finnér jag ieie bunn» riem bestritlus, sä vicia cie linnu lämpeligt att göra lien gäliancie, bviiiet jag för mia <lel tillst^rier. Ileir /?o^e,rL/ac/, /?., Herr professor Ferre//, Herr Orossbanciluren /federman, Herr //e^f/rgrrrs, Herr bagman ^/ont/rcrn oell Herr iiorgmästai en /,anc/cgre,r, bakva i eleana reservation sig förenat. Otia tanöe, K:o 19.
Vidare har bemälde talare uppgifvit, att Utskottet skall yttrat, det den bestämda annuitelen skall erläggas två gånger om året Stats-Utskottets Utlåtande JVI 229. 3 »intilldess hela lånet på sådant säll den 1 November i898 blir till fullo betaldt», hvilken bestämmelse icke skall vara lillfylleslgörande, enär den endast gällde den första delen af lånet, hvaremot den andra icke vore beräknad att vara slutligen inlöst förr än den 1 Februari 1899; och har slutligen blifvit framställd samma anmärkning, som hos Ridderskapet och Adeln, derom att det skall varit fullkomligen onödigt att i § omnämna, att lånet ursprungligen blifvit bestämdt till 25 millioner R:dr Rimt, sedan detsamma numera blifvit afslutadt i Thaler. Då Utskottet går att närmare undersöka beskaffenheten af de sålunda framställda anmärkningarne, anser sig Utskottet, hvad först beträffar erinringen dervid, att den ursprungligen bestämda lånesumman 25 millioner R:dr blifvit, i §n omnämnd, böra erinra, att sådant härledt sig deraf, alt 224 § i Riksgälds-kontorets nu gällande reglemente, hvilken till en del motsvarar den nu ifrågavarande § 5, likaledes innehåller uppgift, att lånet skulle upptagas till ett belopp, motsvarande 25 millioner R:dr R:mt och, detta oaktadt, i förstnämnda § omförmäles, att lånet blifvit afslutadt å Tio millioner Thaler. Utskottet vill icke neka, att uppgiften härom möjligen kunnat uteslutas såväl utur den nu föreslagna 5 §, som utur den 224 § i det nu gällande reglementet. Men då sistnämnda § innehåller enahanda upgift, synes samma uppgift kunna, utan synnerlig olägenhet, bibehållas i den förra.
Ridderffapct och Adelns lid» och inskränker mig derföre derutinnan, att pä falk som föresagt är, anhälla, det ett Ridderskapet och Adelns enskilda Utskott mätte sältas, och i ämnet afgifwa dest betänkande. §)etta skulle blifwa hwilande pä bordet tilli, ka med der förenämnde memorialet. Zerr von Lcbsteflt» bniss, som anmält sig att tala un detta ämne, upropad, tillkännagaf, att sedan Hans Excellence Herr Grefwe kuutlr sa fullständigt derom yttrar sig, sä hade han nuet alt tilllägga, uran conformcrade sig till alla delar med honom, Grefwe körner, Allolxk 6öran, förmälte sig ej hafwa något atl orda om sjelswa hufwudsa, ken, 423 Den i Junit. ken, som Uti Herr Zckmitterlövvs memorialer blrfrvir wäckt, utan blott om det projeck, som sa wäl of honom, svin af en annan mycket akiad ledamot Llifwil gjordt, akt denna fräga mätte behandlas of ett särskildt Utskott, bestående af ledamöter endast af Rrdderskapet och Adeln. Dä förut ororc råd jord, som numera utgjorde extra rotering befnnues innehalwas af mänga ledamöter inom de andra Riks Ständen, syntes srägan ej kunna anses annorlunda än såsom allmän, och således böra behandlas af ett utaf ledamöter utur alla Riks-Standen sammansatt Utskott. Grefwe Norner öswerlemnade denna consivcrakion till Ilidderskapet och Adelns pröfning, enär srägan komme att till afgörande företagas. Uplästes eit Protocslls - Utdrag frän det He-> derwärda Bonde-Sländet af den 28 Maji, hwaruti war intagit ett af Riksdagsmannen ^ristsrs Osmelston frän Elfsborgs län ingifwit memorial, angäende handläggning af de frän förra riksdagar upskjutne lwistigheker emellan Riks-Ständcn, jemte förstag att ett serskilt
Anckarsvärd, att Sverige, sedan det förlorat Finland, ej mera kan söka sitt försvar i en skärgårdsflotta, ”emedan Svenska kusten framställer hela sin front ”emot fienden och lemnar anfall-punkterna åt fiendens val, ”på en till det mesta öppen och djupgående kust af mer än hundra mils längd,” ulan mäste i detta hänseende hädanefter endast tillita en flotta af linieskepp. Men derefter kommer lian till den förvånande slutsats, att sjöförsvaret numera för Sverige är olämpligt; och att, sorn vi ej kunna hafva en flotta af linieskepp, stark nog att beherrska Östersjön, så böra vi ej underhålla någon flotta, men endast några fregatter och ett marin-elablissement, från hvilket man i behofvets stund kunde bilda det nödvändiga af ett skärgårdsförsvar, eller diversionsmedel för våra kuster vid infällande krig. Derjemte ansåg Hr Grefven då ”såsom alldeles oundgängligt,” att en gränsfästning mot Aland skulle uppbyggas — År 1828, således, borde Sverige, enligt Hr Grefvens öfvertygelse, hafva hvarken skärgårdsflotta eller linieskepp, med ett ord, ingen flotta; men nu är Hr Grefvens "orubbliga öfvertygelse,” att vi väl ej böra hafva skepp, men kasta oss uteslutande pä skärgårdsflotta, med bibehållande af högst fyra svårare fregatter, några corveller och -mindre seglande fartyg till handelns skyddande sandar fredliga tider. Den a September f. m.. 5 Gr. C. A. Cronstedt besvarade då Gr. Anckarsvärd i ett skriftligt anförande, afgifvet den 8 Dec. 1828, och yttrade bland mycket annat, försvar för flottan, från linieskeppet och ångfartyget ända ned till kanonjollen: "Med deri erfa”renhet och kännedom jag äger i följd af mitt embete, ”förklarar jag högtidligt och ansvarar för, att ”Sverige kan underhålla sin till sitt försvar behöfliga flotta."
Bariimorskc-undervisniiigs-aiistaltcrna och Barnbördshusen. 85:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Cederschiöld, F. A., (i motion N:o 57) af anförda skäl föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 2,000 R:dr, att lika fördelas emellan tvänne biträdande barnmorskelärare, en vid läroverket i Stockholm och en vid läroverket i Göteborg; hvarförutom Riksdagsfullmägtigen Jöns Rundbäck från Göteborgs län, med hvilken Bengt Johan Holmlin och Johannes Andersson från samma län instämt, (uti motion N:o 178) hemställt, att Rikets Ständer måtte anvisa dels till årlig lön åt en biträdande lärare vid barnmorskc-undervisningsaustalten i Göteborg 1,000 R:dr och dels till understöd åt ytterligare sex lärlingar vid nämnda anstalt 1,080 R:dr. Stats-Utskottet, till hvars behandling dessa motioner blifvit af de särskilda Riks-Stånden remitterade, har, vid öfvervägande af de utaf motionärerne anförda och åberopade förhållanden, funnit yrkandet om anslag för ökade lärarekrafter vid barnmorske-undcrvisningsanstalterna väl förtjent af uppmärksamhet; men då Utskottet ansett denna fråga icke vara af beskaffenhet, att böra omedelbart af Rikets Ständer pröfvas, föranlåtes Utskottet hemställa, a) att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t ville låta behörigen utreda, huruvida behofvet af ökade lärarekrafter vid barnmorske-undervisningsanstalterna må vara af den angelägna vigt, att ytterligare statsanslag derför bör anvisas, samt för sådan händelse göra till nästa Riksdag den nådiga framställning, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Beträffande den af Riksdagsfullmägtigen Rundbäck jemväl väckta frågan om ökadt antal frilärlingsplatser vid undervisningsanstalten i Göteborg, har, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl.
Ridderskapet och Adelns protokoll den 15 dennes, innefattande, bland annat, kommunikation af särskilda hos bemälda Riks-Stånd väckta och till Bevillnings-Ut - Prot.-Uldrag den 27 November 1865. 83 skottet remitterade motioner, M 100, af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, om Karta-sigillata-förordningens reviderande, m. m., och M 139, af Friherre Cederström, Rudolf, angående gemensam behandling af frågorna om beskattning af bränvinstillverkning och tullen å sådan vara. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Stats-Utskottets Utlåtande, M 7, i anledning af väckt motion om den så kallade extra statsregleringens bestämmande för trenne år, m. m. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtanden: JV2 2, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans embetsförvaltning från sednaste till innevarande riksmötes början. Godkändes. M 3, i anledning af väckt motion om ansvar för utgifvare af tryckt skrift eller tidning, i afseende på annonser om försäljning af lotterisedlar. Ståndet godkände Utskottets i detta utlåtande yttrade åsigt. M 4, i anledning af väckt motion om utarbetande af ordningsstadga för städerna. Med gillande af Utskottets åsigt remitterade Ståndet ifrågavarande af Herr Henschen väckta motion, JV2 178, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, samt M S, i anledning af väckt motion om utarbetande af en kommentar öfver Strafflagen. Ståndet gillade Utskottets i ämnet uttalade åsigt och remitterade omförmälda af Herr Henschen väckta motion, M 102, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande från Höglofl.