Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som ansett det vara orätt att för det i 5 mom. omförmälde brott, som alltid måste vara lika, utsälta en olika qvalificalion af straff, samt betänkligt att åt domarens godtfinnande öfverlemna att tillämpa en gradation af straff emellan 8 dagars fängelse vid vatten och bröd samt ett halft års fängelse å arbetsinrättning; hvarföre Herr Biskopen yrkat, alt endast endera af dessa straffarler borde med gradationer stadgas; af Herr Contracts-Prosten Öhrnberg, som instämt med Herr Prosten Thude'n, tilläggande, alt Kronofogde eller utmätningsman kunde åläggas att om lagd qvarstad underrätta uppgifven köpare, och att alla lösöreköp af ifrågavarande beskaflfenhet borde kungöras genom anslag i Socknestufvan; samt 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 171. af Herr Professoren Grafström, som funnit Utskottets förslag antagligt, derest dertill lades den föreskrift, som innefattas i i punkten af Herr von Rööhs reservation. Efter att hafva öfvervägt dessa anmärkningar, jemte hvad i öfrigt hos Piidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit anfördt, dels för, dels emot Utskottets i ämnet afgifne förslag, får Utskottet meddela följande utlåtande. Utskottet har i förra Betänkandet sökt fullständigt redogöra för de skäl, som föranledt Utskottet aLt tillstyrka upphäfvandet af Kongl. Förordningen den g Maj i835, och hvilka bestå deruti, att principen för samma Författning är origtig och stridande emot allmänna Lagens stadganden, angående köp af lös egendom, samt att Författningen motverkat sitt eget ändamål och derigenom lill sina följder varit skadlig.
Stats-Utskottets utlåtande i anledning af några dervid uppskjutna frågor — 4 1 201 — 16 Aug. 12 Aug. 9 Aug. 5 Aug. 116 » Rikets Ständers Revisorers 1853, om granskning af Stats-Verkets samt andra fonders tillstånd etc. åren 1850 och 1851 — 2 1 |l! g Utlåtande. Betänkande & B? B. |s| n\ CO | p 1 g, qq j > £T (iq CD B ~ sL Itiks-Ståndens Beslut. * g ti* n> < sL SL p^ co B ® dq' pc» crq CO tö CO C* Ridd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN: 0 N:0 ; Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. N.o X Stats-Utskottets utlåtande i anledning deraf. — 4 1 201 — 16 Aug. 12 Aug. 9 Aug. Svar på återremiss 4 1 268 — a. a. 9 Sept. a. a. 6 Sept. a. a. 9 Sept. 1. b. 9 Sept. 116 20 Berättelse, Rikets Ständers Revisorers 1851 och 1853, om förrättad granskning af de under Kommers-CoUegium ställda fonder och medel ■ , 2 1 Stats-Utskottets utlåtande i anledning deraf 4 1 192 — 2 Aug. b. 12 Aug. b. 9 Aug. b. 5 Aug. Svar på återremiss 4 1 288 — a. a. 25 Sept. a. a. 23 Sept. a. a. 27 Sept, a. a. 27 Sept. \ 112 20 Rikets Ständers Revisorers, om granskning af Riksgäldskontorets styrelse och förvaltning sedan början af 1850—1851 årens riksdag Stats-Utskottets
Besvärsoch Ekonomi-Vlskollels Betänkande N:o SS. 1 \:o Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Maj 1857, kl. 12 midd. betänkande, i anledning af väckta frågor om ändring i de angående fattigvården i Riket gällande föreskrifter. Angående detta ämne hafva till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade motioner, väckta Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln: af Grefve af Ugglas, Carl Fredrik Ludvig, och Friherre Raab) Carl Adam. Hos Välloll. Borgare-Ståndet: af Herr Rönblad, G. P. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af bengt Nilsson från Kronobergs län, Lars Johansson från Westmanlands län, med hvilken Olof Olsson och Anders Jansson från samma län sig förenat, Anders Nilsson från Hallands län, med hvilken D. Andersson och Anders Gudmundsson sig förenat, och Carl Dahlgren från Elfsborgs län. Då det skulle medföra alltför stor vidlyftighet att införa förslagen hvart för sig, anser Utskottet, till vinnande af ordning och redighet, lämpligast att särskildt för hvarje § i Förordningen af den 13 Juli 1853 upptaga alla deremot förekommande anmärkningar eller dervid föreslagna tillägg, beledsagade omedelbart derefter af Utskottets deröfver afgifna yttrande; och är sålunda anmärkt och yrkadt i fråga om: Bih. till R. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 88. 2 §.
Båtens förstäf var prydd med rosor: blomsterkedjor hängde kring dess sidor: tvenne gossar, vackra som Hylas och Ganymedes, förde årorna: Praxinoa, den förtjusande hetären, satt som herrskarinna öfver rodret: Olympiodoros, den gudomlige men af en otacksam eller minnesslö efterverld förgätne skalden, låg vårdslöst utsträckt på svällande dynor, med hufvudet i Praxinoas knä, och svärmade, småleende, lycklig och halfrusig, bland månen, stjernorna och de hvita strömolnen: Palladios, sångaren, som nyss hade tystnat, satt derbredvid med ena armen kring sin cittra och den andra kring lifvet på en femtonårig, svartögd syrisk dansarinna, lyssnande med ironisk förtjusning till pelarhelgonets sträfva sång: Karmides, insvept i en veckrik mantel, låg i ungefär samma behagliga ställning som hans vän Olympiodoros, men i stället för att välja en lika angenäm hufvudkudde i Myros knä, hade han med armbågen stödd emot relingen lutat sig öfver denne samt roade sig med att betrakta månens bild dernere i djupet och doppa fingerspetsarne i den svala böljan: Myro hade tagit kransen från hans hufvud, för att fläta violer i dess rosor, och kastade allt emellanåt, likasom det öfriga sällskapet, en blick bort till pelaren och småskrattade eller försökte småskratta, alldeles som det öfriga sällskapet, åt den besynnerliga, skråfliga sången, som likväl skar igenom märg och ben, allvarlig som han var, och i de känslor, de tankar, han väckte och uttalade, så afbrytande mot den sorglösa omgifningen, den tysta nejden, den milda himmelen, den sköna natten med dess magiska ljus. Ty Simon sjöng om något, som är jemmerfullt och förkrossadt, om en varelse i naturen, som icke delar hennes harmoni, hvars ben försmäkta, hvars lemmar brinna af syndmedvetandets tärande eld, som ryter i sitt hjertas ångest, seende att hennes synder likt stormande vågor slå tillsammans öfver hennes hufvud.
Det lärer dock icke låta sig göra; och orsaken är lätt funnen. Vinnande af panträtt förutsätter nemligen alltid ett föregående kontrakt eller aftal, antingen uttryckligt eller tyst. Det anses ligga i sjelfva det aftal, hvarigenom den ene blir den andres gäldenär; och derföre har äfven gällande intecknings-lag uti 18 § erkänt borgenärs rätt att för fordran vinna inteckning i gäldenärs egendom, oansedt inteckningssakerhet ej utfäst varit, såvida gäldenären ej vill betala sin skuld. Rättigheters ursprung, likasom deras föremål, lärer följaktligen ej kunna inverka på innehafvarnes rätt att blifva skyddade af lagen. Inom vetenskapen göres uti förevarande läll ej eller afseende derpå om en vunnen sakrätt grundas på uttryckligt aftal eller ej, om den blifvit förvärfvad på grund af särskildt kontrakt eller lagen. Såsom förvärfvade anses begge hafva samma kraft samt vara till sina verkningar underkastade föreskrifterne i den lag, som gällde då de tillkommo, utan att någonsin kunna rubbas eller träffas af senare lagar; och att lagstiftande makten har i landet hyllat enahanda åsigt, aktat förvärfvade rättigheter heliga, derom vittnar den vid sista Riksmöte beslutade, af Konungen sanktionerade författning, som förklarar att den nya lagen om giftorätt ej får inverka på giftorätten i de äktenskap, som voro ingångna före lagens promulgation. Det torde icke behöfva anmärkas att bär icke afsågs de äktenskap, i hvilka makarnes inbördes rättigheter voro bestämde genom förord, utan andra, för hvilka annan bestämmelse icke fanns än i lagen. Deras rättigheter grundades följaktligen på lagen; men icke vågade en sednare lagstiftning derför rubba desamma. Det oansedt har man i vår egen lagstiftning trott sig finna bevis för den sats man förfäktar. Men af dessa bevis uppenbaras likväl hurusom man sökt att åt lagstiftarens makt alt förändra vilkoren för lagens skydd af förvärfvade rättigheter, eller att ordna förhållanderne emellan medborgare, gifva den utvidgning att han skulle kunna förändra sjelfva rättigheterna. Bevisen äro hemtade från förordningarne om inteckning af nytljanderätts aftal och om lösöreköp, från skiftesstadgan och från bränvinsbrännings-författningen.
Det kan väl icke synas billigt att man skall resa ända upp till hufvudstaden för att få vexla sina penningar; och då tillfälle dertill icke finnes ens i Landtränterierna, så frågar jag om det är obilligt begärdt att man åtminstone så mycket underlättar rörelsen att man i Landtränterierna mätte hafva tillgång till sådan vexling af skiljemynt. På dessa skäl yrkar jag återremiss af Betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det har utaf BankoUtsk^ nu föredragna Betänk, blifvit uplyst, att Banken uti lands-, orten inom hvarje län har serskilda vexlings-förrättare för invexlingen af gamla förslitna mindre sedlar, äfvensom att uti Ränterierna finnas 1 k 2000 R:dr uti nya mindre Banko-sedlar för allmänheten att tillgå, och någon annan åtgärd i och för det afsedda ändamålet tror jag icke att Banken kan vidtaga. Min erfarenhet uti den ort der jag bor är den, att det icke möter någon svårighet hvarken i Landtränteriet eller på vexlings-kont. att erhålla nya småsedlar. Jag tror således att den utaf Frih. Raab föreslagna åtgärden är öfverflödig och dessutom ledande dertill att den slutligen skulle så långt utsträckas att man alltid ovillkorligen skulle hålla allmänheten sådana småsedlar tillhanda, hvarigenom betydliga förskott måste af Banken för detta ändamål utgifvas. Detta anser jag vara för mycket riskeradt, och anhåller derföre, för min del, att Betänk, måtte bifallas. 256 Den 15 Mars e. m. Frih. Raab: Jag täger mig friheten att till elen siste värde talaren hemställa, huruvida det kan anses vara obilligt hegardt att en Bank med så vidsträckt rörelse, som Riks-Banken, skall åläggas att hålla vexlings-kont. i landsorterna. Man har visserligen sagt att Banken har sådana kontor för invexling af gamla sedlar, och att man kan af dessa kontor betjena sig då man ville hafva skiljemynt.
SOMMERHJELM född Lewenhaupt, hvilken i alla tider gått som en ledande stjerna framför mig, räckande mig handen mången gång då mina steg vacklat, mångfaldiga gånger glädjande och förnöjande mig, dels med sin älskeliga närvaro, dels med sina lefvande skrifvelser, och som slutligen genom den bekantskap af en för mig ovärderlig väninna,1 hvilken hon tillskyndat mig, förvärfvat en evig rätt till min tacksamhet. Att nu egna åt henne, som bland sina fränder räknat våra fordna dynastiers konungar och drottningar, denna ”torpar-historia”, tyckes väl vara opassande nog, men finnes i min dikt någon natur och sanning, så finnes äfven ingen, som detta bättre kan se och urskilja än just denna konungafrände. Äfven egnas dessa anspråkslösa blad åt välborna Fru Öfverstinnan M. SILFVERSTOLPE, född Montgommery, hon – som i den trettonårigas unga sinne tände den första gnista af annan tanka än barnets, än den yra, dansande, lekande flickans, hon – som sedan hela lifvet framåt alltid vetat underhålla och stärka den beundran och tillgifvenhet, som redan då egnades henne, hon hvars dom öfver tankans och pennans alster alla böra önska sig, som hafva mod att höra, huru den största rättvisa, den mest fina och bildade smak utlåta sig. Och slutligen egnas dessa enkla teckningar äfven åt dig, du gamla kära, ur torpstugan komna, väninna, du trogna och tillgifna SVENBORG,2 som handledde min barndoms allraförsta vacklande gång, och som med lätt och varsam hand förde mig ur din glada, lekande sagoverld, upp till Gud och hans englar, och mången gång förstod att der qvarhålla och göra hemmastadt det oroliga, leklystna, öfver berg och dal flygande barnasinnet.
Riksdags-fullmägtigen Johan Peter Andreasson har fäslat uppmärksamheten derpå att, då folkskole-afgiften, i anseende till ofvannämnde stadgande, måste å landskontoren lyftas antingen genom särskild å stället utsedd kommissionär eller ock genom någon inom pastoratet eller skoldistriktet utsedd person, uppkouimo sålunda icke obetydliga kostnader; hvadan ock som det säkerligen icke varit hvarken Kongl. Maj:ts eller Rikets Ständers mening att kommunerna för denna uppbörd skulle tillskyndas någon utgift, motionären föreslagit, att lands-kontoret måtte förpligtas direkte öfversända medlen till skolstyrelsen eller ock att, för beredande af ännu större beqvämlighet, vederbörande kronofogde lemnäs rättighet att genast efter förrättad uppbörd aflemna medlen till hvarje församlings skolstyrelse. Vid föredragning af sistnämnde motion, hos Hedervärda Bonde-ståndet, hafva åtskillige ståndsledamöter med motionären iustämt; hvarjemte blifvit ifrågastäldt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunde få sig ålagdt att öfversända medlen till kronofogdarne eller pastorerne. Utskottet, som tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande, har funnit den för uppbärande af folkskole-afgiften, enligt motionärernes uppgifter nu gällande ordning, understundom kunna för skolslyrelserne medföra kostnader och besvär, nemligen i de församlingar, hvilka äro från länets residensstad aflägsne, men Utskottet anser några af de föreslagna sätten för afhjelpande af denna olägenhet, mötas af så betydliga svårigheter, att Utskottet icke kan dessa förslag biträda.
Aikyn kom, följ mig. Jag för dig till mitt land, du skall lära mig rätt Samojedens språk, och om du än der måste tjena för ditt uppehälle, så blir du dock åtminstone ej misshandlad“. Allvarligt svarade Aikyn: „Svårt är att bära misshandling. Den svaga qvinnans mjuka hull bäfvar för att ristas med spjutspetsen. Hennes själ bäfvar för det alltid skarpa ordet. Men det kommer deraf, att hon är svag, att hon är dålig. Num har gjort henne så. Icke får renen klaga, att menniskan misshandlar honom; icke får ripan klaga, att hon fångas i snaran; icke får qvinnan klaga, att hon är en trälinna. Det är så bestämdt. Mirgán har ju köpt mig dyrt. Kan han ej slakta sin ren, kan han ej slå sin hund, har han ej rätt att göra, hvad han vill, med sin köpta egendom. Aikyn är icke tjuf, skall icke bedraga Mirgán och föra bort den han köpt“. „Vill främlingen medföra en, som lär honom att tala med Samojedens tunga? I Aikyns hem finns en gosse, bjud honom komma. Han kommer gerna, ty för honom vore det stoltaste öde nu blott fjellråttans på drifvan. Han går hvart du vill, han är en död man. Sedan Aikyn såldes, är det honom lika, huru eländigt hans lif blir; men han skall gå med dig, som varit vänlig mot Aikyn“. Tvenne gånger hade tälten flyttats och till Mirgáns by återkom främlingen. Han skulle nu fara hem till sitt land, och med honom följde den unge Samojeden. Åter svällde främlingens hjerta, då han såg huru Aikyn led. Han såg den späda gestalten öfverallt fårad af ärr efter spjutet, såg den bleka infallna kinden, den lutade gången. Han hade sett qvinnan vara träl öfverallt, der han färdats; men dock rörde honom Aikyns öde mest. Hans renar stodo förespända, han skulle resa. Mirgán var på jagt. „Aikyn kom, jag betalar Mirgán trettio renar för dig, dermed är du löst. Du är blott hans köpta trälinna, icke hans maka.
Lagmännens löner uteslutas från Hof-rätternes stat och uppföres å allmänna indragnings-staten 1 4 1 ' 85 2 b. 23 April b. 25 April b. 24 April b. 26 April 118 Se vidare — 4 1 90 50 a. a.SOApril a.a.50 April a. a. 5 Maj a. a. 5 Maj 174 Lagstiftning, Ekonomisk, se Ekonomisk lagstiftning Lagsöknings-kostnad, om beräkning deraf i vissa fall — 7 1 49 — b. 16 Aug. b. 18 Aug. b. 16 Aug. b. 16 Aug. Landsbok, Lunds Stifts, om dess vitsord 7 2 25 — b. 20 Aug. b. 20 Aug. b. 20 Aug. b. 20 Aug. Landsfiskals-lj enster ne, indragning b. 29 Jan. deraf — 8 — 11 — b. 29 Jan. b. 29 Jan. b. 25 Jan. Q. 3; cd ■< o. OJ CTQ cn Lu få 2. o CD 3 a’ CfO cd a S' OJ 3 3 CiCt. CD CD - 2. a 2. • era* w CD C/3 C Ridd. o. PresteBorgare' Ståndet. Bonde• N:o N:o | Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. N:o §” Landiför svar s-Departemenlets kommando - expeditions räkenskaper, anmärkning vid — 4 1 50 15,14 b. 1 Febr. b. 1 Febr. 1. b. 1 Febr. b. 1 Febr. Landthandel, se Handel. Landtmar skalkens riksdags-kostnader, godtgörande af — 4 1 5 — b. 25 Dec. b. 21 Dec. b. 25 Dec. b. 25 Dec.
Det är visserligen sannt, alt dessa personer då medfölja utan pass; men dels verkar allmänna medlidandet, dels också det besvär, som deraf blefve en följd, att man icke vill taga någon strängare åtgärd emot desse försvarslöse personer, eller låta häkta dem och föra dem till länshäktet eller närmaste kronobetjent. Hellre söker man så godt man kan förnöja dem och att på det sättet blifva dem qvitt. Härigenom uppvexer en generation, som blifver liksom en särskild nomadstam inom samhället; och att sedligheten hos folket derpå icke vinner, torde vara klart utan bevis. Hvar och en som bor på landet, känner åtminstone lill huru dermed verkligen sig förhåller. Man invänder härvid, att detta skall förebyggas genom ordentliga fräjdebevis. Men huru skall väl presterskapet hålla reda på individernes fräjd, dä de hafva rätt att kringstryka hela landet, och då, såsom i Utsk. uppgafs, pappersbruksägare i Skåne sända sina lumpsamlare ända upp till Norrland. Blifva de under tiden lagförde och dömde för brott, åligger det visserligen domstolen att derom lemna vederbör, underrättelse, men innan den kommev presterskapet i lumpsamlarens hemort till handa, kan han flere gånger hafva fått förnyadt betyg om god fräjd, pä grund af hans föreg:de vandel. Då Utsk., sjsom sagdt är, alldeles icke föreslagit något förbud för lumpors uppsamlande, utan endast att pass för sådant ändamål icke måtte utfärdas, sä är, enligt min öfvertygelse, den nya handelsordmn och dess föreskrifter på intet vis för nära trädd. Dessutom har Utsk. liemtat det hufvudsakligaste skälet för sitt tillstyrkande från sjelfva coniin.collegii meranämnde kungörelse, der det mot slutet säges, att K. bef:de årligen skulle uppmana ägarne af pappersbruken att förskaffa sig inom socknarne eller pasloraterne bosatte lumpsamlare. Nu tyckte Utsk. att då en sådan uppmaning under 24 års tid ägt rum, det icke kunde vara för tidigt att genom en författning ålägga vederbör, såsom en skyldighet, hvad som hittills berott på deras fria vilja.
Den lyder sålunda: ”1 hvarje län tillförordnas af Konungens Bef:h:de en eller flere länsrevisorer, hvilka socknevis skola företaga revidering af de till sockennämnder ingifne förmyndareräkningar, och kunna till ansvar och ersättning inför laga domstol ställas af sagde nämnd eller myndling, sedan han myndig blifvit, för uppsåtligt förbigången anmärkning mot afgifven förmyndareräkning.” Jag ber R. o. Ad. hafva godheten observera, att det ansvar, som här är omtaladt, icke är af sådan beskaffenhet, som det, hvilket kunde komma i fråga uti en förmyndarekammare. Det är blott ett sådant ersättningsansvar, som lagen i allmänhet utstakar för den, som fått uppdrag att göra någonting och dervid uraktlåter sin skyldighet. Ett andra mom. till samma § skulle lyda: ”Arfvode för hvarje förrättad revidering tillägges länsrevisorer af myndlingens medel, bestämd till viss procent af deras värdebelopp, på sätt inom hvarje län särskildt öfverenskommes inför Konungens Bef:h:de af deputerade för församlingarne. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hr Giiniher, ledamot af LagUtsk., har redan fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att sedan de s. k. tysta förmånsrätterna, genom tvä Stånds beslut blifvit bibehållna, har den egentliga grunden för de stadganden, som nu är under öfverläggning, bortfallit. Det är sålunda icke fråga om annat än, på sätt Hr Gunther yttrat sig, bereda ett slags öfvergångstillstånd, intill dess man, såsom man hoppas, vid en kommande riksdag fått ett beslut ang:de de tysta förmånsrätterna, motsatt det, som för närvar, fattats. I sådant afseende har Hr Gunther förklarat sig anse det förslag, Hr Nordenanckar framställt, vara att föredraga framför det, som den K. propos. innehåller. En ledamot, lill hvars embetsbefatlning det hörer, alt vårda allmänna fromma stiftelser, har äfvenledes yttrat, alt han äfven gåfve företräde åt Hr Nordenanckars förslag.
Utan afseende på den bestämda och oförtydbara föreskriften i sistnämnda hänseendet uti ofvanåberopade Kongl. Bref af den 31 Juli 1829 och utan att uppsägning än mindre laga fardag ifrågasatts, blef, sedan Kyrkoherden G. A. von Zweigbergk aflidit, åborätten till boställshemmanen Törnestorp och Lunnagården klofstena, hans enka frånkand, ithy att dessa hemman i Februari månad är 1859 under arrenderätt för Kronans räkning på ett års tid å offentlig auktion upplåtits, hvarmed hittills på lika sätt, men för längre tider fortfares. Redan i Mars månad sistnämnde år ingick enkan Zweigbergk till Kongl. Maj:t med underdånig ansökan att varda, under dess enkostånd, bibehållen vid den ifrågavarande åborätten, men genom nådigt Bref till Kongl. Kammar-kollegium under den 12 Januari 1861 förklarade Kongl. Majit sig icke, oaktadt de mest ömmande omständigheter och bevekande skäl förekommit, kunna, utan Rikets Ständers medgifvande, till ansökningen lemna bifall, eftersom boställena voro bortarrenderade och arrendebeloppet redan ingått till Statsverket. Derefter har enkan Zweigbergk ånyo ingifvit till Kongl. Majit underdånig ansökning derom, att Kongl. Majit matte täckas till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet; men Kongl. Majit har, genom nådig Resolution under den 28 sistlidne Februari, i nåder förklarat, med afseende å hvad i målet förekommit, nådig Proposition till Rikets Ständer i förevarande ämne icke böra af Kongl. Majit framställas. Derest Kongl.
När man derjemte besinnar, att böterna fördubblas för Tidnings-Utgifvare; så lär ej något verkligt behof finnas påkalla deras förhöjning. — Utom dessa skäl till böternas förhöjning har Motionairen äfven , pag. 33, anmärkt deras nu varande miss. förhållande emot den dryga plikt af 5 till 600 R-dr, sorn i 1 /. 10 mom, finnes stadgad för underlåtenhet att d tryckt skrift utsätta Boktryckares namn, årtal och tryckningsår 14 Men denna anmärkning lär BH. lill Consiit. Ulsils Memorial U:o 5i. 9 förmodligen finnas höra förfalla, när man besinnar, atr hela Tryckfrihetslagen skulle, genom bemälte underlåtenhet, kunna Hinderås, medelst svårigheten eller nästan omöjligheten att, åtminstone i rättan tid, kunna uptäcka brottslingen ; och att detta troligen är orsaken, hvarföre denna underlåtenhet blifvit belagd med så betydliga böter. — Af allt detta lär sålunda väl synas tern ligen klart, att det egentliga skälet till förslaget om böternas förhöjning, och om deras utgörande utan förvandling, varit att gifva anledning och eftertryck åt det nu i ordningen följande förslaget om Borgen. Motionairen föreslår nemligen dernäst, pag. 60, ”att Utgifvare af Dagblad och pe, }riodiska skrifter böra, jemte deras i allt ’’fall derom skeende anmälan till Tlof-Canz}'lern, öfverlemna en skriftlig borgen, sva"rande i Stockholm och Götheborg emot pen*'nin ge vår det af 200, samt för Utgifvare ’’i Landsorterne af 100 prenumerationer, i’alla för helt är räknade, ä den Tidning, ”sorn till utgifvande anmäld blifvit.1’ Men som man, vid företaget af en Tidnings utgifvande, omöjligen kan beräkna afsättningen, och följaktligen alltid måste hafva ett visst förlag ; och som derjemte de, hvilka hos oss kunde ega håg och skicklighet till dylika företag, sällan äro så bemedlade, alt de; utom 10 Bil. till Conslit.
StatsBancooch Lag-Vt skotten: Herr af Christiernin*, M., den 8 dennes e: m. på bordet lagda Motion »om fri ränteberäkning, jemte Herr Hjertås, Gutaf, i anledning deraf, afgifne yttrande. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-llisko t tet .* Grefve Hamiltons, Jacob, den 8 dennes fe. m, på bordet lagda Motion , om afskaffande eller förflyttning af vissa Högtidsdagar, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne denna dag afgifne yttranden. S. D. Föredrogos å nyo och gillades StafsUtskottets den 29 sisth November, under N:ris 3 och 4» afgifne samt den 8 dennes e. m. på börset lagda Utlåtanden: Jtih, till B. St. TJtclr. d. ig Dec. iSag. 1:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående sökt befrielse från Tiondes utgörande för Alun - tillverkningen vid Lovers Bruk, samt om uppmuddrande af hamnen vid Degerhamns Lastageplats å Öland. S:o I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Fändriken L. V. Munthes underdåniga besvär, rörande utbekommande af Skogs-åverkans böter. S. D.