Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att bedöma det afstånd, på hvilket den från Obi-Jenisej kommande strömmen kan undanskjuta drif-isen, bör man erinra sig, att äfven en mycket svag ström utöfvar inflytande på isens läge, och att t. ex. strömmen från Plata-floden, hvars vattenmängd dock icke torde uppgå till Obi-Jenisejs, ännu är tydligt märkbar på ett afstånd af 1,500 kilometer från flodmynningen, d. v. s. på ungefär 3 gånger så långt håll som afståndet från Dicksons hamn till Kap Tscheljuskin. Den enda hafsvik, hvilken kan jemföras med Kariska hafvet i afseende å storleken af det område, som genomkorsas af de i viken mynnande floderna, är Mexikanska viken.9 Flodströmmarne härifrån anses mäktigt bidraga till Golfströmmen. Äfven vindarne, hvilka under höstmånaderna i dessa trakter ofta blåsa från nordost, torde i sin mån bidraga att hålla en bred, något så när isfri ränna längs med den här ifrågavarande kuststräckan. Den erfarenhet vi ega rörande farvattnet från Kap Tscheljuskin öster ut emot Lena grundar sig hufvudsakligast på iakttagelser af de expeditioner, som före medlet af förra århundradet af ryska regeringen utsändes att kartlägga Asiens nordligaste del. För ett riktigt bedömande af de resultat, som vunnits, måste man med fullt erkännande af det stora mod, den utomordentliga ihärdighet och den motståndskraft mot mödor och besvärligheter af alla slag, som alltid utmärkt den ryske polarfararen, fortfarande hafva i minnet, att sjöfärderna utfördes med små segelfartyg af ett byggnadssätt, som efter nutidens fordringar är alldeles oanvändbart för farkoster, bestämda för segling i öppet haf, och allt för svagt för att kunna tåla möte med is. De saknade vidare ej allenast nutidens mäktiga hjelpmedel ångan, utan äfven en ordentlig, för verklig manövrering lämpad segelrigg samt voro till hufvudsaklig del bemannade med en besättning från Sibiriens flodstränder, hvilken aldrig förut sett oceanens vatten, erfarit verklig sjögång eller pröfvat seglats bland hafsis.
Hvilken ersättning erhålla Sveriges mindre hemmansegare för denna uppoffring? så vidt jag kan inse, ingen i materielt hänseende, måhända också ingen i moraliskt, då bränvin, ehuru ej tillverkadt hemma i husen, likväl säkerligen icke komme att tryta i handeln; med anledning hvaraf jag pä det högsta yrkar, att en större del af den skatt, som efter husbehofs-bränvinsbränningens tillintetgörelse af fabriks-bränningen kommer att utgå, må lända jordbruket till godo genom förminskning af någon bland dess många onera. Att jordbruket är Sveriges hufvudnäring, att den varit öfver höfvau nedtyngd af skatter till staten, och att den ännu behöfver förtjena lindring deri, det lärer ingen, som vill göra anspråk på att följa med sin tid, kunna neka. När staten afstod ekskogen till skattejordsegaren, skedde det icke utan lösen, ehuru det var högst naturligt att den, som egde jorden, borde ock ega skogen. Nu tages den jordbrukaren lika naturligen tillhöriga husbehofs-bränvinsbränningsrättigheten från honom, ehuru i flera repriser; hvarföre skall detta ske utan lösen? Denna lösen, efter hvad jag ofvan yttrat, kan och bör lämpligast utgå i lindring af jordbrukets skatter. Stockholm den 28 Juli 1847. E. Norberg. Bill. lill B. SI. Jourlin! vid N. N. fabriksbränneri vid N. N. egendom med Mäske karels nummer - Månad. Bör till Bil. Litt. G. Bill. till R. st. 2 Bä/t. mäskekar af kannor kubik innehåll hvardera, deraf st. hvarje söcknedag inmäskas. Gjorde inmäskningar. Jästsatts. Reg gröpe. I.tC. U. I.U. “ti. Maltgröpe. Korn. Hafre. «. LS. S. LtC. Gröpe af omältad säd. Hvete. Råg. Korn. Hafre. l«. a. l«. a. l®. a. ls. «. i.&. <5. Potates. L<£. ®. A fve r kn i n g.
Friherre bjerta, erindrade a» hans ändamål wäl tycklcs wara cn pälaga, men att han derföre wille »plysa, att han egenteligen syftavc pä olla lösdrifware i ffogarne och smygskyttar, sä att jagten hädanefter ina kunna komma pä bättre sötter. Remitterades jemte denna tilläggning xjs BewillningS-Utskottet. Widare anmälte Herr Landt-Marskalken atk ännu ett memorial af Friherre bjerta läge pa bordet , Hmehällande förflag för Ridderskapet och Adeln att aflemna Studsare och Lodböfior, hwjlken enär Herr Landt-Marskalkcn erindrade, atr enligt grundlagarne ingen motion utan remifi finge afgökaS, han frägade lil hwad Utskotrg åtgärd venne egen» teligen kunde höra, han wille proponera, akt detta memorial til Riddarhus-Utskottet skulle remitteras. Bifölls. Uplästes följande frän de andra StänVen comtnunicerade memorial: Ifrån det Hederwärda Bonde - Ständer, ekt »vördsamt memorial af vice Talemannen Riksdags, mannen ifrån Blekinge /on /onsson rörande hushällningen med ekar och om der,il hörande författningar. Af Riksdagsmannen /olmo I^onZberA rörande recognitionoskogarnes anwändande. Frän Borgare-Ständet. Ekt wördsamt memorial af Herr l^motfious 8e§er6akl rörande en utwidgad spanneMäls magazinsinräktning pä Gottland. Ett 6Z8 Den 17 Juni!. Ett Mördsamt memorial af RiksdagsfullMägs tigen för Norrköping Herr Westor Larl ^rotenius rörande utwidggttde as ManufaetUr-DistottteN Justerades följandeUidrag af protocollet, hältet hos Högloft.
Och skulle ännu en gång ett oblidt öde uppsätta på Sveriges Thron en egenmägiig Konung, skall dock den förenade kraften af han% rådgifvares föreställningar, af Nationens fritt yttrade tänkesätt och af vissheten om kommande Ständers ovilja, tidigt bryta hans våldsamma lynne. Han skall åtminstone icke genom Constitutionsvidriga be__ slut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans vägran af den contrasignation hvarförutan Hans befallningar icke blifva gällande Ar en sådan magt och en sådan verkningskrets inskränkt som i dessa Lagstiftarens märkvärdiga rader för Konungens Rådgifvare uttryckes? Jag stannar här, och vill icke in gå uti någon djupare undersökning af innehållet utaf den ädle Grefvens yttrande, det skulle möjligen inleda mig till slutsatser, hvarmed jag kunde gå allmänna opinionen i förvåg, och jag tror mig icke behöfva göra det, då jag är öfvertygad att dess omdöme uti ett så vigtigt ämne icke kan komma att uteblifva. Men då jag uti den värde Talarens Anförande tycker mig finna en ordentlig uppmaning till förklarande af en föresedd möjeligt tillvarande önskan af förändring uti den, under benämningen af Ministere, utmärkte Corps, så Den 1 Martil. 143 skulle jag blygas att vid detta tillfälle genom en feg tystnad förneka, att jag år en af dem, som ganska lifligt Önska en sådan förändring; och att jag önskar den, derföre, att jag tror Sveriges vål hvila på uppfyllandet af denna önskan. Jag år Talaren likväl förbunden derföre, att han frikallar mig ifrån mödan, att närmare utveckla grunderne för denna önskan, då han i sin egenskap af Konungens Rådgifvare inför Folkets Ombud framlägger nödvändigheten af pensions-fond, för de StatsRåd och StatsSecreterare, som befinna sig utur stånd att gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas, och derföre anses böra resignera.
De uti Stats-Rådet och bos Högsta Domstolen, angående detta ämne, förde Protocoll varda härhos bifogade, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supraV CARL JOHAN. R. Martin' Sih. tili R. St, Vret, i834 *ch 1835. 1 Sami. t Afd, så Häftet. 2 Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition N:o 74. Utdrag af Protocoll öfver Justitice-ärenden, hållet uti Kongl. Maj.ts Högsta Domstol, Thorsdagen den 20 Maji i834- Närvarande: Hans Exelenee Justilia? Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad. Justi t i te-Råden Themptander, Isberg, Grefve Hård, v. Lindecreutz, Nyblaeus, Lagerheim, Backman, Härefter företogs öfverläggning angående de, på sätt Högsta Domstolens Protocoll den 12 innevarande månad upptager, då i underdånighet föredragna Rikets Ständers nedan nämnde underdåniga skrifvelser, hvilka emellan Högsta Domstolens Ledamöter cireulerat, nemligen : 3:o. Af den 24 April detta år, rörande ett tillägg till g Capitlet r r §. Handels-Balken, om ansvar för den, som förnekar veterlig gäld. Att neka sin hand och förskrifning är utan tvifvel ett i alla afseenden lika stort bedrägeri, sorn det att fordra hvad man vet guldet vara. Högsta Domstolens flesta Ledamöter tillstyrkte derföre Nådigt bifall till Rikets Ständers förslag, att, medelst ett tillägg uti Handels-Balkens 9 Capitel 11 det förstnämnde bedrägeriet måtte beläggas med böter efter samma beräkningsgrund, som §:n stadgar för den senare förbrytelsen. Men emot den i sådant ändamål föreslagne redaction af kunde Högsta Domstolens fleste Ledamöter icke undgå att anmärka: dels att ordet summa, hvilket icke är Svenskt, ieke helier förekommer uti 1734 års Lag, dessutom kunde, enligt språkbruket, tillämpas endast på försträckning i penningar.
Hans läppar skälfde af vrede och han syntes färdig att i nästa ögonblick höja piskan mot hennes anlete. — Det var Sten Bjelke som öfvergaf mig, icke jag honom, — svarade grefvinnan med stadig röst. — Man sade honom ondt om mig och han trodde det. Efter mitt giftermål har jag icke sett honom. Men äfven mitt stackars barn försvann. Jag trodde att det var min far som dolde det, på det att man ej skulle få kännedom om det förhållande, hvari Bjelke och jag stått till hvarandra. Men då kom en dag en ond ande och blåste i min själ, att det var I, som röfvat bort min skatt, och i många år har jag närt denne tanke, med allt det hat, mitt hjerta kunnat föda. Då fick jag i går afton höra, att det jag sörjer ännu lefver, att du är oskyldig... och jag kan derför bedja dig, upptag detta barn i vårt hem! Medan hon talat, hade grefven gått fram och åter öfver golfvet, smällande med piskan. När hon slutade, brast han ut i ett cyniskt gapskratt. — Sapperment! — skrek han. — Jag skall säga till åt Bertil, att han ger den lilla kostpengar. Det samma som skrifvarens Anna får... för resten mån I kälas med henne, hur I behagen, det tager jag mig icke vid. — Endast din personliga mellankomst kan rädda henne. Hon är fängslad. — Sapristi! — han hånlog ånyo. — Man skall få se att hon är en trollpacka? Snart fins ingen flicka i residenset, som ej är behäftad med trolldom. — Det var hon, som fängslades, I torden minnas det, för några veckor sedan, här utan för vår port! — Här utanför porten! — upprepade grefven, och stirrade förskräckt på henne. — Det skulle då vara Elsa Larsdotter... Guds död! Han upphörde med ens att skratta. — Viljen I hjelpa mig eller icke? — frågade grefvinnan stolt. Han teg en stund. Derefter vände han henne ryggen och hvisslade åt sin hund, hvilken, skälfvande i alla leder, smög sig fram utefter väggen. Grefvinnan såg en stund föraktfull på honom och lemnade derefter rummet.
Under sådant förhållande hafva Rikets Ständer äfven vid senaste Riksdag beviljat ett reservations-anslag af 75,000 R:dr till Sko g s-institutet, lägre Skogsskolor samt öfrige till Skogsstaten hörande tjenstemäns aflöning, för att, intilldess en slutlig reglering af utgifterna för hela Skogsstaten kunde åvägabringas, bereda Kongl. Maj:t tillgång till bestridande af sådana kostnader, som under tiden erfordrats till förbättrad och utvidgad undervisning i skogsskötseln, samt förstärkning af den skogsförvaltande personalen. Skogslagstiftningen, hvarpå ifrågavarande del af statsregleringen sålunda beror, har nu så långt framskridit, att Skogsstyrelsen den 27 sistlidne April till Kongl. Maj:t ingifvit underdåniga förslag till ny Skogsordning, Instruktioner för Skogsstyrelsen samt Skogsoch Jägeristaten m. m., äfvensom ett betänkande, innefattande beräkning af blifvande utgifter och inkomster. Af detta betänkande inhemtas, bland annat, att styrelsen föreslagit utgifterna till föl - jande belopp: l:o Skogsstyrelsen R:dr 33,800: — 2:o Skogsstaten » 263,500: — 3:o Skogsinstitutet och Skogsskolorna » 43,100: — 4:o Skogsförvaltningen » 60,000: — eller tillsammans årligen R:mt R:dr 400,400: — 22 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. För den händelse, att styrelsens förslag i afseende på skogsförvaltningens omfång och verksamhet samt tjenstemännens antal och aflöning skulle till alla delar vinna Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall, blefve de tillgångar, som hittills funnits att använda till bestridande af utgifterne, utan tvifvel alldeles otillräckliga.
Det rastberättigade fem eller sextalet har vanligen voterat i allra största enighet och valdebatter hafva följaktligen aldrig kommit i fraga. Men, o tider! o seder! hvnrt har n11 enigheten och det ljufva lugnet tagit vägen? Visserligen har pappa Nikolaus, det vill saga Storkyrkoforsamlingen, och gamla moster Katarivta behållit sig obesmittade af världen; Adolf Fredrik slapp undan med blotta förskräckelsen, och Ul~i7ca Eleofiora öfvade sitt gamla värf " i vrkn med munterhet och dann, för att tala med gamla psalmboken. Men den sedan urminnes tid i de borgerliga söderpatriarkernas sköte hvilande Naricc Magdalena! Och Jakobus och Jo7zanfzes, som hittills suttit s&amp; tysta och eniga i skuggan af traditionernas stamträd! Och Samta Klara sedan, den aristokratiska klosterjungfrun hafva de icke alla i höst gjort en smula väsen af sig vid de eljes så lugnt efter den gamla trallen fortgående skolrådsvalen. Vid hvardera af de namda församlingames valsammanträden har det nämligen, efter nkgra öfverlaggningar inom enskilda kretsar, lyckats den nya tidsanden att skjuta fram en valman, som föreslagit, att också en kvinna må inväljas i skolrådet - ett förslag, som de ovanligt talrika valförsamlingarna välförst&amp;endes afböjt, dock först efter en liten mer eller mindre liflig valdebatt. Redan detta var egnadt att väcka forvhing. Nen att Hedvig Eleonora, hon som bar na.mn efter " Karlarnas maka, moder och farmoder ", drottningen med det sjelfständiga sinnet, som förbjöd bruket af Emporagrius " enfaldiga katekes9 ', emedan den lärde, att nhustrun var mannens yppersta bohagn, att också hon, sist men kraftigast, höjde sin röst for invajande af en kvinna i sitt skolråd, det förvHnar icke utan gläder, detta sh mycket mer som ordet följdes af handling och valet föll på en kvinna, som är synnerligen val egnad att under samarbete med kloka och rättänkande män verka för folkskolans bästa. Det var den bekanta och allmänt värderade lärarinnan i Normalskolan fröken Lilly Engström, hvilken genom Östermalms församlings val.
Sedan de å förslagssumman härför 5ooo R:dr anvisade ständige lönefyllnader för i:sta och 2:dra Lif-Grenadier-Regementena samt Skaraborgs Regemente till belopp af 2,168 R:dr 41 sk. 2 rst. blifvit öfverflyttade till 4:de Hufvud-titeln, har Kongl. Maj:t ansett summan kunna nedsättas till 3,ooo R:dr; i följd hvaraf Utskottet uti hosfogade Tabell låtit sistnämnde belopp utföras. 14:o Då ett Skeppsbyggeri-Institut unmera inrättats i Carlskrona, har Kongl. Maj:t öfverlenmat till Rikets Ständers bepröfvande, huruvida det vid nästlidne Riksdag i berörde afseende för 6 år å Riksgälds-Contoret anvisade anslag må uppföras å 6:te Hufvud-Titelns Afdelning för Jordbruk, Handel och Näringar, eller om vid hvad genom Rikets Ständers Skrifvelse den i3 Februari 1841 bestämdes må bero. I anledning häraf får Utskottet tillstyrka, det Rikets Ständer medgifva, att hvad, som af ifrågavarande anslag ännu i Riksgälds-Contoret innestår, må, i händelse af behof, intill nästa Riksdag, få af Kongl. Maj:t disponeras, i enlighet med de grunder och till de föremål, Rikets Ständers åberopade Skrifvelse innehåller. Stdts-Utsköttets Utlåtande, Avo ^9. i5:o Öfrige till denna Hufvud-Titel hörande anslag, deruti förändring ej ifrågakommit, har Utskottet funnit sig böra föreslå till samma belopp, som tillförene, utom den mindre tillökning, hvilken,' för slutsummans jemnande, ansetts böra ega rum i förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser. 16:0 Angående dels de under 6:te Hufvud-Titeln i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslagna dels uti åtkilliga hit hänförlige motioner äskade anslag för en gång eller för viss bestämd tid, kommer Utskottet att afgifva serskildt utlåtande. Stockholm den 18 October 1844- Reservationer.
Finnas Svenska Metodister, och uppgifver han sig vara skyldig predika för dem, då har han ju sjelf danat dem, öfvertait dem, förledt dem till affall, och erkänner sig sjelf saker till ett fördömligt proselytmakeri. Jag förutser, att denna motion kommer att sätta i rörelse särdeles philantropiska och liberala känslohäfningar. Men nu är den en gång på tapeten, och jag hoppas, att det kommer att gå allvarsamt till. Visst är det skönt, och lätt, och populärt, att theoretiskt och utopiskt tala om spirituella förhållanden. Men uti våra, på stadgade materiella förhållanden bestående samhällen, måste äfven tolerancen hafva sin gräns. Jag har ej velat använda dessa oratoriska blomster, ty äfven dessa fattas ej på min sida. Jag inser nog, att man kan vilja begagna sig af den stora Reformatorns namn, fadrens lör all protestantism; men då glömmer man, att med samma anda och kraft, som han utdömde påfveväldet, yttrade han sin afsky och viste sig verksam emot Coi olostadii, Knipperdollings, Miinzers och andres farliga svärmerier; bedröfvelsen öfver hvilkas följder förbittrade hans ålderdom och förkortade hans dagar. Vår i minnet odödlige Konung Gustaf Adolph, som Den 39 April e. m. 431 tvekade att ens återinsätta en reformert Furste på sin thron, och minst beskyddade, eller stred för secterism, torde lika litet vara ett tjenligt exempel för att försvara sjelfsvåld uti religions-väsendet; och framstår han som ett det heligaste minne af menniskors medverkan till sublim och andlig frihets vinnande här på jorden, så var det i den höga betydelsen af den fria kyrkans och den fria Statens oåtskiljaktiga förening. Må man besinna hvad för en omätlig kraft, moralisk och politisk, innebor hos ett folk, sorn bekänner samma religion och nitälskar för densamma!
Första kärleken. Om menniskans karakter slutligen är den rol hon i samhällslefnadens komedi stannar vid, så var Johan vid denna period den mest karakterslösa; det vill säga ganska upprigtig. Han sökte, fann intet och kunde icke stanna vid något. Hans brutala natur, som afkastade alla pålagda selar, böjde sig icke, och hans hjerna, som var född revoltör, kunde icke bli automatisk. Han var en reflexions-spegel, som återkastade alla strålar som träffade den. Ett kompendium af alla erfarenheter, alla skiftande intryck, och full af stridiga element. En vilja hade han, som arbetade ryckvis och då fanatiskt; men samtidigt ville han egentligen ingenting; var fatalist, trodde på oturn; var sangvinisk och hoppades allt. Hård som is i hemmet, var han dessemellan känslosam till sentimentalitet; kunde gå in i en portgång och taga af sig underrocken åt en fattig, gråta vid åsynen af en orättvisa. Hans könslif, som efter upptäckten af synden lagts ner, bröt nu ut i nattliga drömmar, hvilka han tillskref djefvulen och mot hvilken han åkallade Jesus som hjelpare. Han var nu läsare; upprigtig? Så upprigtig någon kunde vara, som ville lefva sig in i en antiqvarisk verldsåskådning. Han var det af behof hemma, der allting visade sig som ett hot mot hans andliga och lekamliga frihet. I skolan var han en glad verldsman, osentimental, mjuk och lätt att umgås. Der uppfostrades han för samhället och hade rättigheter. I hemmet drogs han upp som en matnyttig växt för familjens behof, och hade inga rättigheter. Han var äfven läsare af andligt högmod, såsom alla läsare. Beskow, den botfärdige löjtnanten, hade kommit hem från Kristi graf, der han funnit ginvägen öfver dimissionsexamen till himlen. Hans »Resa» lästes i hemmet af styfmodern, som lutade åt läseriet. Beskow gjorde läseriet fint och på modet, och efter modet följde nu en hel del af underklassen.
— För försålda hingstar 6,610: — Donationsmedel 66: — 56,441: — Balans till år 1860: Skuld Credit: Balans från år 1858: Skuld Utgifter: Aflöning Balans till år 1860: Häremot har någon anmärkning från Revisorernes sida icke förekommit, och vid anställd inventering befunnos säkerhetshandlingarne i behörig ordning. Ottenby stuteri. Denna räkenskap, som blifvit utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten och ej heller hos Revisorerne föranledt till någon erinran, redovisar för inkomster och utgifter salunda: Tillgångar D ebet. Balans från år 1858: Uppbörd: Försäljningsmedel för kreatur m. m. Skuld , Credit. Balans från år 1858: Utgifter: Inköp af spanmål och proviant 22,714: 62. Dito af inventarier och förbrukningspersedlar 2,567: 33. Medikamenter lil: 25. Kronoutskylder m. m 452: 42. Balans till år 1860: Afkastningen af stuteriets fasta egendom har, jemlikt redogörelsen, utgjort: Hvete 75 tunnor 13 kappar. Halm 20,680 » o, a , . v i 143 famnar. För afyttrad spanmål har Under revisionsåret influtit 247 R:dr 14 öre. och öfversäd till tjenstefolket utlemnats till värde af 1,492 » 11 » § 2. Räkenskapen lemnar följande uppgifter om förhållandet med de vid stuteriet befintliga kreatur: Hingstar Moderston Unghästar Föl under 1 år Vallackar Behållning från Tillkomst. Behållning år 1858. Högsta priset å försåld häst har varit R:dr 1,255 Lägsta dito å dito dito » 50 Medelpriset å dito dito :.’.U. » 771 »62.8! ■ ni • 61. Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt stuteri-inrättning.
Emellertid hafva, sedan målet först anhängiggjordes hos Hofrätten, åtskilliga år förflutit. Man må icke föreställa sig såsom en stor sällsynthet, att alla de åtgärder behöfva vidtagas, som jag här ofvan beskrifvit. Det inträffar ganska ofta, att större delen af åtgärderna måste vidtagas, innan ett mål kan bringas till slut. Det torde vara alldeles öfverflödigt att vidare, än som skett, genom ett enkelt relaterande af förhållandena, visa orimligheten af gällande lagstadganden uti ifrågavarande hänseende. Jag tager mig likväl friheten att erinra om huru mycken dyrbar tid, som rent af förspilles för domstolar och verkställande myndigheter genom ett sådant förfaringssätt, som det, hvilket för närvarande är det lagliga; och jag får, med anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, att hvad som redan gäller såsom lag i afseende pä kommunikation af besvär hos Hofrätt i skuldfordringsmål, jemväl bör tillämpas på alla andra mål, som genom besvär dragas under Hofrätterna, undantagande sådana mål som angå häktade personer. Jag anhåller om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. J. A. Bovin. 366 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr CcirlsOll! Angående förändradt sätt för uppbörden af och redovisningen för de till allmänna verk och inrättningar utgående eller till embetsoch tjenslemäns aflöning anslagne skatter, vare sig tionde eller räntor. Genom sednast åvägabragta förenkling af grundskatterna, har en väsendtlig och länge efterlängtad lättnad vunnits för landets jordbrukare genom den större enkelhet och den säkrare grund, som blifvit lagd för de grundskatter, som häfta vid Svenska jorden.
Upplästes en af Hr von Feilitzen, Johan August Carl, ingifven motion Nio 12, om ändring af 12:te §:n i Jagtstadgan, för så vidt den rörer Ejderskytte. Remitterades till Ailm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Slutligen föredrogs och bifölls ett från Allm. Besv.-o.Ekon.- Utsk:t inkommet Mern. N:o 1, ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemannapersonal. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 1 e. m. In fidem, O. Brakel. H. I. 3 34 Don 8 November. Onsdagen den 8 Novenber 1865. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdrag för den 4 dennes. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, uppläste ett skriftligt anförande af följ:de innehåll: Med anledning af Hr TrelTenbergs, N. C. E., nästlidne plenum d. 4 dennes afgilne motion, ang:de arbets-inrättningars tillvägabringande i oell för hämmande af bettlande och för att tvinga lättjefulla och sysslolösa personer till arbete, m. m., anhåller jag nu få yttra några ord, för att åtfölja motionen till Utsk :t. Vid Landtbruksmötet i Malmö 1849 utgjorde enahanda fråga ett med serdeles uppmärksamhet följdt diskussions-ämne (3:dje frågan), dervid dylika arbets-inrättningar förordades varmt af snart sagdt alla, hvilka yttrade sig, serdeles af Hrr Kyrkoherden Gullander, Prosten Holm, undertecknad, Gr. Fr. S. Posse och Frih. A. Chr.