Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Rikets närwarande betryckta tillständ, were Let tilläfwcntvrs förmätir att wilja förestä en allmän lö» rie-förbättring för alla i Riket warande penninge löntagande Embetömän, ehuru man mäste mepgifwa, att dä deras löner ester stat för anständig utkomst äro högst crillräcklige, de alla borde njuta lika rätt. — Jag inskränker således min petition enl ast till de wigtigaste Embeten och Tjenstcr, sädane som medföra Domarc, besatlning och answar och hwilkas göromäl äro säbe, skaffade att de hwarken kunna eller böra medgiswa någon sä kallad bi,»äring, eller förtjenst as annan sysilc, sättning än del innehafwande EmbetetS redliga och ni, riska söcwaltning. Af sädan egenskap anser jag wara Hofoch JustitiX-CancellerS samt Stats-Secreterare Sysilorne samt LedamötcrneS uii Kongl. Masts Nedre Justilia Revision, Rikets HostRäkter och Collegier. Utom Le förstnämndes äro lönewilkoren för be öfrige 700 R:dr för vice Presidenter, 6oo N:dr för Revisions^ Secreterare och Räder, samt 422 R:dr för Asicsiorer. Man behöfwer icke bedöma besia löners otillräcklighet efter waruprisernes nu warande stegring och myntets afkagande wärd?. Wi, mine Herrar! fon> snorr i atta mänadcr lesivat här i hufwudstadcn, behöswa blott gagna war egen erfarenhet för att finna, huru aldeles omöjligt det är, a», med bibehållande as nägorlunda ari. Den 2i December. 12Z7 cinsiändighet och dek yttre anseende, som Embetets-wärvighet fordrar, af dylika lönesummor för cn enda person öfwer aret subsistera. Ännu mera otillräcklig skall «n sädan summa wara kill underhäll för cn hel famille, hwarS öde Medes mäste blifwa högst miserabelt.
Mit så fullständigt utveckladt, att R, St. nu funnit sig böra inskränka deras yttranden och önskningar till allenast de få föremål, som innefattas i följande momenti Hvad först angår frågan om upphörande af Exp. Utsi Förslag till linch Skrift). N:o 38g. 233 af Poslföringsskyldighelen för de dertill anslagne Hemman, emot dessas deltagande i vanliga onera, och postens forslande i stället genom Hålloch annan Gästgifveriskjuts, så anse R. St., att den senare fortskafTningsmethoden kan vara nyttig och bör användas i serskilda fall, der antingen postens skyndsamhet skulle genom en sådan anstalt befordras, eller 3 sådana orter, hvarest inga Posthemman finnas att tillgå, men hysa i öfrigt samma öfvertygelse, som Öfver-PostDirecteuren, i grund af anförda skäl, framställt, eller att förslaget om postens framförande endast genom Gästgifverieller Hållskjuts icke klefve fördelagtigt, helst det icke syne3 leda till de dermed åsyftade 2:ne ändamål, nemligen Postens skyndsamhet och lindring i skjutsningsbesvär et; enär i förra hänseendet förekommer, bland annat, svårigheten att alltid till väntning på Posten tillhandahålla nödigt antal hästar vid Posternas mången gång obestämda, af olika väglag och andra inträffande omständigheter beroende ankomsttid, serdeles å de flera orter, hvarest ingen Hållskjuts utgöres; samt den omständigheten, att den Skjutsande, enligt nu gällande Gästg, Ordn., eger använda t-4'dedels limmas längres tid på milen, än nu för Postskjutsen är föreskrifvet, och i senare afseende! det åter synes uppenbart, att någon lindring i allmänna skjutsningsbesväret icke skulle vinnas, emedan i samma mon, som Reservskjutslegan ökades af Poslhemmanen, ett motsvarande större behof af hästar skulle inträffa i och för postens skjutsande; hvartill kemmer, Bihang t. R. S:s Prat. lottie Sami. a Band 3 Haft. 3<3 a34 Exp. Utsk. Förslag till und. Skri/v.
S noilsky : Denna § har vunnit de tre öfriga RiksStms bifall och jag för min del anhåller, att R. o. Ad. behagade antaga densamma oförändrad. 72 Den 4 Oktober. Gr. Sparre: Jag för min del hyser tvifvelsmål om behofvet af hela denna 3:dje instans. Tanken derpå är hemtad från Norge, der dock ett helt annat förhållande eger rum, och der kommunen genom sina delegerade utöfvar hela beskattningsrätten. Här i Sverige har jag aldrig på landet funnit behofvet af en sådan mellanmyndighet som denna, och kan icke heller nu inse detsamma, hvarföre jag hemställer, om icke hela detta kapitel kunde ur förslaget utgå. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels bifall dertill med den förändring, att ordet hälften utbyttes mot ordet tvåtredjedelar, samt dels slutligen att §:n måtte afslås. Efter framställda samt med blandade ja och nej besvarade propos:r å samtlige ofvanberörde yrkanden, gjordes förnyad propos. på bifall till §:n utan förändring, och sedan svaren derå likaledes utfallit med ja och nej i blandning, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Sedan Gr. Mörner begärt votering samt H. Exc. yttrat, att R. o. Ad. egde att afgöra, huruvida kontraproposm vid den blifvande voteringen skulle innehålla bifall till §:n med ofvanomförmäldte förändring eller afslag å merberörde §; föreslog H. Exc. att såsom kontrapropos. skulle antagas bifall till §:n med förändring af ordet hälften till ordet tvåtredjedelar, och då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten. Härefter upsattes och justerades följande voter.propos.: »Den som bifaller ,27:de §:n uti komiterades förslag till förordning om kommunalstyrelse på landet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ifrågav:de § med den förändring, att ordet hälften utbytes emot ordet tvåtredjedelar.»
De gingo på lappade träskor Den ena kalla de Janne B RITA S TINA . L ENA ( sjunger ) . och trätte jämt om en gärdsgård. Det var den värsta i lande'. Det är rättvist. Den andra kalla de Lasse Det var en bondebasse. Det var då inte värst farligt. L ENA . B RITA S TINA ( lättad ) . Ja se resten törs jag rakt inte sjunga för er. Det är väl om mig det. B RITA S TINA . Sjung du! Det är ju inte du, som har hittat på't. Skyll er själf då. L ENA . Och Lasses Brita Stina ( Sjunger. ) ho liknade Jans Karolina ­ 55 ­ Nej, se det var då den värsta lögn, jag har L ENA . B RITA S TINA . hört i hela mitt lif. Ja, resten är inte så farligt. ( Sjunger. ) När Brita mjölkade korna stod Lars och höll dem i horna Och den, som visan gjorde det var Jan Anders' Karl Johan. kommer jag inte ihåg. ( Talar. ) Ja, det var många flere verser. Men dem Gråter I mor! B RITA S TINA ( gråtande ) . så'na ord om mig själf ? Jag är femtiett år fyllda, låter mig lefva intill då. Men aldrig har jag förr på mig, att jag har varit en så'n, som alla haft Kan jag annat än gråta, när jag ska höra och femtitvå blir jag nästa Olsmässa, om Herren varit i folkemun, och aldrig har nå'n kunnat säga rättighet te spotta på. ( Upp. ) Men den där Karl Johan, som har gjort visan, den ska jag ge, när jag får tag i'n. Ja, om jag så skulle basa'n själf, så ska han få lära sig, hvad det vill säga att gå världen. och göra mig till ett spektakel för Gud och hela L ENA ( upp. ) Karl Johan har inte gjort den visan. Hvad vet du om det? B RITA S TINA . L ENA . Jag tror honom inte om'et. ­ 56 ­ Fansungar kominer ur fansägg, ska jag säga ( Det knackar. ) Hvem kan det vara?
Nej, visst icke, man kan ingenting med säkerhet dömma, hvarken om deras tillräcklighet att surrogera Enskiltas pretentioner eller i något »nnat afseende. Om i Skaraborgs Län förhållandet vöre annorlunda än i andra Län, skulle msn då gifva Westgötharne den framfart, att de, likt en skogseld, kunde löpa olver de andra localer, hvarest tillämpningen platt intet passade. _ Mina Herrar! må vi således besinna saken och inse att alla förhastade åtgärder, skulle medföra stor och oberäknelig skada. Må vi önska, att en noga undersökning på Krono - parker och Allmänningsskogar aoställes, och deras beskaffenhet utrönes till grund för alla sådane åtgärder tom här äro i fråga. Se dan detta föregådt, kommer Hans Maj:t Konungen från sin höga ståndpunkt i tillfälle att skärskåda ämnet i det skick att «n nyttig pröf - M>en ja December t, Mi ning kan äga rum, och vi icke endast inskränk kas till en Theoretisk framställning af saken. Troligt hade beslutet om Recognitionsskogarne blifvit helt annorlunda, om den local-kän» nedom legat till grund för författningen, sorn man först sedan 1811 års Författning utkom* mit hunnit förvärfva. Erfarenheten, borde således lära osa, att det är för tidigt att vilja afhända Kronan hvad Kronan af skogar ännu äger qvar, innan man vet hvad man äger och huru man äger det samt huru mycket kan återstå för allmänt behof, om den enskifta omtankan först får rea$ lisera sina pretentioner. Af Hedervärda BondeStåndets talrika petitioner, vid denna Riksdag, ser man i huru mångfalldiga skepnader dessa pretentioner redan framställa sig först då man relatift till hvar local, fått inhämta dem, vet man huru fördelagtigt det må blifva med en radikal reforms företagande. Jag ar således icke af den lankan som sammansatta Utskotten, men så vida ense med reservanterne att jag yrkar på undersöknings verkställande och att emedlertid , och intill dess saken kan hinna beredas till en närmare pröfning, en förbättrad skogsvård må införas, hvartill jag ingalunda anser brist på medel och sujetter vara.
På torget vid brunnen, som bjuder friskt källvatten, är en bänk af sten, där jag ofta suttit som liten pilt, när jag sprungit mig trött med mitt sällträ – nu satt där en gammal veteran med träben och ett ansikte brunrödt som en kopparkittel af sol och väder, och när jag såg närmare, igenkände jag med glad bestörtning Esra Hök. Hur mången gång hade jag ej suttit i hans knä, dragit i hans bockskägg och hört honom berätta, hur han i Frischaf slagit preussarna rasibus under Jan Sparre. Men då var han en stark man, som glad och nyter i sitt anletes svett odlade sitt båtsmanshåll – och nu satt han där förvandlad till en orkeslös gubbe med träben. »Fader Hök,» sade jag, »igenkänner ni inte Hans Clementsson, klockarens son?» »Jo, djäfvulen i talja och skot och fan i Esra Hök, känner jag inte igen unga herrn. Det var inte vid förra Mickele, som vi skakade tass sist.» Så satte jag mig ned hos den gamle, som berättade, hur han vid Hogland, som sista mannen på barkassen Svenska Ärligheten, fick benet afskjutet af en laddning från en mörsare och nu var hjälplös och låg socknen till last. Men han tuggade en buss och skrattade och tackade Skaparen med glad uppsyn för sin dag. Med händerna kunde han sy och sömma segel och dressla garn. Många hade det tyngre, och med sprucken stämma sjöng han ännu visan: »Kan en svensk försumma att i drabbning gå, när en älskad trumma ropar knekt, gå på!» allt under lifliga eder öfver dem som drogo blå rock öfver grön tröja. Rörd öfver så stort tålamod och så from och ädel undergifvenhet slöt jag den åldrige hjälten i min famn och tryckte fem riksdaler i hans hand, tackande försynen, som förunnat mig att begynna min söndag med en god gärning och att kunna hugsvala en nog plågad medmänniskas tillvaro. Men nu begynte klockorna ringa mildt och högtidligt i den klara höstluften alldeles som i min barndom. Det var kyrkdags.
Sådana » bättre flickor » torde ej vara så sällsynta, som somliga hålla före. Skulle » elak ungkarl » i osynlig måtto en längre tid kunna dväljas i mitt hem och undersöka alla dess vinklar och vrår, blefvehan kanske » omvänd » och möjligen på sistone en god äkta man. Slutligen några ord till » en bondhustru » som ett tillägg till de bägge andra svaren. Uttrycket » en sämre flicka » har jag hvarken hört eller sett i tryck förut, uttrycket » en bättre flicka » afser naturligtvis ej det moraliskt-religiösa, utan blott och bart kulturområdet. Enligt mitt förmenande bör med en » bättre flicka » förstås en ung ogift qvinna (helst född och uppfödd i en » kulturfamilj »), som genomgått qvinligt elementarläroverk eller fått motsvarande undervisning i hemmet, som har s. k. savoir vivre, förstår att någorlunda ledigt uppträda i sällskapslifvet samt har skönhetssinne i det lilla o c h är i djupaste hvardagslag mån om snygghet och renlighet (t. ex. dagligt bruk af kalla vattentvagningar, ej för lång tid mellan hvarje ombyte af kroppsoch sänglinne, vaket intresse för luftvexling sommar och vinter i b o - ningsrum o. s.lv.). Detta skönhets och renlighetssinne saknas af delvis ursäktliga skäl i allmänhet hos allmogen — äfven i större bondgårdar. Det är detta sinne, som icke minst torde känneteckna » en bättre flicka ». Lycklig * De qvinliga äkta * handelsbiträdena. Kokt gås. (Efter rysk metod.) En ung gås rensas och skares i stycken, hvarpå den kokas i vatten med salt, rötter, kryddor och några champignoner. När köttet är mört, brynes en rågad sked mjöl i godt smör, och tillsättes härtill något litet af spadet samt sur grädde. Finskurna champignoner eller andra svampar läggas till såsen, som får några uppkok och vid anrättningen hälles öfver gåsen. Förståsigpåare. God stufvad lake.
Vid fredsslutet i Kiel den 14 Januari 1814 afträdde Hans Danska Maj:t, uti Traktatens 4:de Art., oåterkalleligen och för evärdeliga tider, så väl för sig, som för sine efterträdare till Danska Kronan, till förmån för Sverige (Märken väl för Sverige1} alla dess rättigheter och anspråk på Konungariket Norige, hvilket (med undantag af Grönland samt Ferröarna och Island) hädanefter skulle tillhöra H. M. Konungen af Sverige, och utgöra eli Konungarike förenadt med Sverige. Häremot förband sig Konungen af Sverige, uti fredstraktatens 6:te Art. att, i egenskap af Noriges Öfverhet, ansvara för en del af Danska Rikets skulder, lämpad efter det förhållande i folkmängd och tillgångar, hvilket Norige ägde till Danmark. Genom 7:de Art. afträdde Konungen af Sverige till Danmark Svenska Pommern och Furstendömet Rugen. Traktatens 14:de Art. bestämmer Hertigdömena Schleswigs och Ilolsteins utrymmande af de allierade trupperna och Svenska truppernas inryckande i Norige, samt besättande af dess fästningar. 18:de Art. uphäfver den qvarstad och det embargo, hvarmed de begge Monarkernes respektive undersåfcers egendom var belagd, och hvarvid de, Hertigdömena ålagde, k.rigskontributioner, till ett belopp af tolf mill. Riksbankdaler, lära blifvit efterskänkta. Uti den 19:de Art. afstår Sverige alla sina anspråk på ersättning för de Svenska skepp och laddningar, som blifvit upbragte af Danske kapare sedan freden i Jönköping; upgående, såsom det äfven förmodas, till mera än tolf mill. Riksbankdaler, eller 24 mill, R:dr li:mt. fren 2 November.
Af sådana anledningar, och enär för öfrigt genom kortstämplingen en Bevillning utgår, som drabbar dem, hvilka nyttja kort, har Utskottet icke funnit skäligt tillstyrka, bifall till Motion air er nes yrkande om serskild Bevillnings et läggande af dem, som spela kort; hvilket allt dock härmed vördsamt öfverlemnas till Rikets Höglofl. Ständers skärskådande och beslut. Stockholm den 6 Mars 1829. Betänkande, angående Herr fjfoh. Norcei Motion om befrielse från Bevillning af recognitions-smide. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har blifvit remitterad till Bevillnings-Utskottet en af Herr 6 Bevillni-Utskattets Betänkande Nto fa. Noraus ingifven Motion, att Eevillnings-Stadgan af år 1823 icke innefattar någon bestämd grund för Bevillning^ utgörande af det smide, sorn tillverkas nfot recognition, och hvilket tillförene från Bevillning varit befriad!, enligt Kongl, Maj:ts Nådiga Bref af den 11 Februarii 18135 att afgiften för det så kallade recognitians-smidet bestämmes i Kongl. Förordningen den 15 Junii 1803, från 32 sk. till i R:dr af hvarje Skeppund, och således minst utgör 66
Bok finnes lemnadl; 2:0 alt de husen tillhörande inventarier ej deri finnas upptagne; 3:o att de i Hufvudboken intagne beskrifningar och underrättelser ingalunda äro pålitlige, utan ha. tvärtom deruti anträffats någre fullkomligt origtige uppgifter, hvarå såsom exempel må anföras, alt om Länsfängelsena så väl i Vester-Norrlands som Norrbottens Län blifvit antecknadt, att de byggas och underhållas af Länets hemmansegare, då likväl, enligt Rikets Ständers underd. Skrifvelse den 29 Sept. 1829, blifvit bestämdt, att, emot det att allt anspråk å ersättning till desse Län förfallit för uppförandet af sjelfva fängelsehusen, Staten skulle öfvertaga och hädanefter ensam bekosta underhållet af Länsfängelsena i samma Län, på sätt med de i Rikets öfrige Län varande enahanda byggnader eger rum. Vid sådant förhållande hafva Rikets Ständer, med öfverlemnande åt E. K. M;s eget Nådiga godtfinnande att förständiga Kammar-Collegium. om dess pligt att framdeles med mera noggrannhet ställa sig till underd. efterrättelse E. K. M:s Nådiga befallning, tillika skolat i underdånighet anhålla, det Kammar-Collegium måtte meddelas förnyad Nådig föreskrift att upprätta en för ändamålet mera lämplig, fullständig och pålitlig Bok öfver alla Kronans hus och byggnader jcaed tillhörande inventarier i Expeditions-TJtskollets Forsla" till und. Skrifvelse N-o 263. Länen, hvilken i stället för att benämnas och vara Hufvudbok, egentligen endast behöfver svara emot en så kallad Liggare, eller Fastighets-Registratur, som
fcen utaf att dressera ett lindebarn förstår jag, Sedan jag nu blifvit äldre, har jag ock blifupprigtigt sagdt, icke; tror dock, att om agan vit en smula mera misstrogen och skeptisk. någonsin vore onödig, är den det, då den Man kan inte undgå att då och dä råka få gäller ett lindebarn. kasta en blick bakom kulisserna äfven hos Från och med andra året är barnet dersådana der mönstermenniskor, och då ser man snart, hur syn och sägen, teori och praxis inte emot mottagligt för uppfostran, om ock i alltid stämma godt tillsamman. Det är en början primitiv, och från den tiden anser jag stor tröst, som lugnar vid tanken på ens egen agan berättigad, när omständigheterna så krä / va, ända till dess barnet är sjelft ansvarigt för ofullkomlighet. sina gerningar inför borgerlig och kyrklig lag. Ett har jag emellertid fått klart för mig. Nu blir frågan: kunna omständigheter inDå ett gammalt ordspråk säger: » de bästa fruarna äro de, som minst låta tala om sig », träffa, som göra agan behöfiig och berättigad? skulle jag vilja tillägga: » och de allra bästa Eller ock: kan en allvarlig, kärleksfull uppfostrare undvika agan under perioden 4 — äro de, som minst tala om sig sjelfva. » 14 år? Der det egna jaget ställer sig fram i skryt, Lefde vi i ett samhälle, der hvarje far der kunna äkta qvinliga dygder ogerna ta plats eller mor vore en sådan uppfostrare, skulle i hjärtat. Der man med många och långa ord beständigt talar om, hvad man kan och hvad må hända sista frågan kunna besvaras jakande. Med tanken åter på samhället, sådant * Befolkningen i Bretagne kallar november: » le det i verkligheten gestaltar sig, måste den besvaras nekande. mois noir » — » den svarta månaden ». ' jd^aolo tlu.i ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör Hvilken af oss vet icke, att föräldrar finnas, som hvarken kunna eller vilja rätt fostra sina barn, ja, rent ut sagdt, fostra dem i det onda.
Utskottet tillstyrker fortfarandet af det åt Canalen förut bevilljade anslag å Nionde HufvudTiteln, af § ProCents renta uppå nu gjorda eller till görande förskott och inbetalningar till Sö - 523 Veu 7 Juli e. rn, derTelge Canals fullbordande; anseendes Utskottet tiden för detta anslag icke kunna bestämmas ull mer än feni år eller år 1820, dä nästa Lagtima Riksdag bör infalla. 15:0 Från StatsUtskottet af den 30 Juni, angående väckt fråga om tillökt anslag för Kongl. Eibliotheket.. Utskottet yttrar sig ej vara i tillfälle, att med någon säkerhet bedomina ifrågavarande behof, och tror att Kongl. Maj:t, på hvars profning, sådant dessutom synes ankomma, om sä nödigt finnes, lärer täckas härtill utse medel, hvartill Kongl. Majit icke saknar tillgång. l/|do Från StatsUtskottet, af den 3 Juli, angående Fjerdingsmans aflöning och deras Boställens indragning. Utskottet yttrar att intill dess den reglering i det hela af Styrelse-verkens organisation i alla dess delar, hvartill innan nästa Riksdag förslag kommer att utarbetas, imellertid de Fjerdingsman, som åtnjuta penningelön, eller ock sakna ali vedergällning, böra årligen undfå Tio Riksdaler hvardera, inbexäknadt hvad de förut i contant uppbära ; hemställandes Utskottet, alt Riksens Ständer öfverlemna till Kongl. Majit att i nåder låta vidtaga den åtgärd, som fordras till verkställigheten häraf, samt af öfverskott och besparingar pä StatsVerkets inko m - JJåti 7 Juli e. m. 529 fiOtUster och utgifter anordnade härtill erforderliga mindre betydliga summor.
Att beskattningen är ett nödvändigt ondt, det torde vara en temligen erkänd sats; frågan blir da att inrätta denna beskattning på det för staten ändamålsenligaste och beqvämligaste sättet, och det är på denna grund jag skulle önska, att de nuv:de beläggningsstämplarne. måtte förvandlas till samma beskaffenhet, som de Engelska, hvarför jag fortfarande vidblifver min vördsamma anhållan om bifall å Utsk:ts förslag. Hopen på propos. förnyades. 460 Ben 25 Maj. Frih. Kell bi n der: Jag är tacksam för den förklaring, Hr Printzensköld nyss atgifvit, men jag vill med anledn. af den förvåning, Hr Printzensköld påstod sig hafva erfarit vid afhörandet af mitt yttrande, hafva äran upplysa deronj, att jag ej varit den enda, sorn uppfattat Hr Printzenskölds yttrande såsom ett uttaladt misstroende mot under-domare-kåren. Jag har nemi. talat vid flera, som i detta fall delade fullkomligt mina åsigter; så att Hr Printzensköld får ej fortfarande förundra sig öfver, att jag tagit mina frånv:de embetsbröders parti. H. Ex c. Hr Gr. o. Landtm yttrade, att innan han framställde propos. om öfverläggningens afslutande, torde texten till §:n 2 i författms-förslaget få föredragas, dels derföre att Utsk:t uti sin förev:de hemställan hänvisat till samma §, och dels emedan en ledamot, som yrkat återremiss af Utsk:ts hemställan, jemväl begärt återremiss af sjelfva §:n. Sedan den ifrågav:de 2:dra §:n härefter blifvit uppläst, förklarades öfverläggningen vara fulländad; hvarefter och sedan H. Exc. yttrat, att, i afs:de å så väl Utsk:ts hemställan som § 2 i förslaget, yrkats dels bifall och dels återremiss, H.
Dito för den år 1781 beviljade andelen i tullen å till Riket inkommande Tobak 5,000: samt ersättning för minskad inkomst af Finska Tolagen . 4.500: eller tillsammans b:ko R:dr 10,000: (15,000 Rnlr r:mt), hvarförutan K. Lazarettet, såsom indirekt statsbidrag, bland annat åtnjuter en mindre andel af stämpelafgiften för kort, de sednare åren upgående till omkring 1000 ä 1200 R:dr b:ko årligen. Beträffande den andra af dessa inkomstrubriker, eller den till 5000 R:dr b:ko uptagna ersättningen för Tobakstullen, grundar den sig derpå, att sedan Konung Gustaf lil, år 1781, till SerafimerOrdensLazarettets underhåll anslagit en tui (afgift af 3 rst. b:ko för hvarje skålp:d Tobak, som till Riket infördes, men den deraf härflytande liqvid med Tullverket, och upbördens kontrollerande, redan det första året befunnes förknippade med stora svårigheter, stadgades, genom K. Brefvet d. 7 April 1783, som härjemte i styrkt afskrift bifogas, att beloppet af ifrågavuie afgift, gemensamt med öfrige tullmedel, skulle till K. Räntekammaren ingå, hvaremot på samma års stat »förslagsvis» skulle upföras en summa af 5000 R:dr att till Lazarettet utgå; »dock att» (såsom ordalagen i åberopade Nåd. Skrifvelse lyda) i den händelse hvad uti berörde afgift för inkommande Tobak vid årets slut finnes hafva influtit, skulle öfverstiga den således i slaten uptagna summan, ett sådant öfverskott uti följande årets stat bör till ersättning för Lazaretlsfonden uptagas. » Emedlertid har, så vidt Lazarettets räkningar utvisa, något tillskott utöfver den runda summan, 5000 R:dr årligen, aldrig tillfallit Lazarettet för den beviljade tullen å Tobak.