Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t finnér emedlertid anledning icke förekomma att för beräkningen af omförmälda medelpris antaga annan grund, än det verkliga riksmarkegångspriset för hvarje år, helst vid nuvarande tillfälle, då sistnämnda pris för fyra år af de fem, som beräkningen bör omfatta, i betydlig mån öfverstiger det fordna minimipriset för under lönerna inbegripen spanmål ; och Kongl. Maj:t föreslår derföre, aLt, med jemkning till fullt skiliingtal, merberörde medelpris må bestämmas till 7 R:dr 40 sk. åled hänsigt till ofvanföreslagna nva anvisningar å allmänna indra"- c' O 'O ningsstaten, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 77,632 R:dr 39 sk. i rist., anser Kongl. Majit anslagssumman på denna, ständiga förändringar underkastade, stat, som, enligt hvad förut är nämndt, vid sista stalsregleringen beräknades till 373,860 R;dr 16 sk., lämpligen kunna uti den blifvande riks staten förslagsvis upptagas till Ridr 452,000i då, med tillägg af anslagen för pensions-slaterna, ökade med det belopp, Kongl. Majit nu föreslagit, eller till 199,399: 32.— f slutsumman på nionde bufvudliteln komme att blifva Ridr 651,399: 32.— Enligt hvad Kongl. Majit rörande utgifis-tiliarne här ofvan yttrat och föreslagit, skulle den blifvande stalsregleringen komma att innefatta följande anslagssummor I Ständiga anslag. Sc. Prop. till fi. St. 1847, öfverstigande förenämnde slutsumma för stiindiga behof summan på nu gällande viks-slat med 888,772 R:dr 47 sk. 8 r:st., hvaruti, - såsom tillökning i förut otillräckliga förslagsanslag, ingår ett belopp af 214,000 R:dr. Kongl.
I afseende å denna banas bägge alfhrnativer har af skäl, som närmare utvecklas i Styrelsens öfver Statens jernvägsbyggnader härhos bilagda underdåniga skrifvelse af den S nästlidne Oktober, dels det beräknade anslaget till rörlig materiel blifvit förhojdt, dels för öfrigt en högre kostnadsberäkning nu måst iakttagas, än deri, som för det äldre förslaget legat till grund, hvaremot å andra sidan vunnits väsendtliga förbättringar i afseende § lutningar och kurvor, så att å bägge de alternativa liderna icke förekommer någon lutning brantare än I på 100, och ingen kurva med mindre radie, än 2,000 fot. Angående företrädet emellan de alternativa sträckningarne hafva stridiga meningar inom orten gjort sig gällande. Sedan Wermlands lans Landsting år 1864 nedsatt en komité för frågans utredande, och denna komité vid innevarande års Landsting afgifvit sitt betänkande, har Landstinget, emte öfverlemnande af de till ämnet hörande handlingar, uti underdånigt memorial den 25 nästlidne September uttalat den åsigt, att den norra linien, isynnerhet om en bibana från Filipstad till det å denna linie belägna Norums jernbruk komme till stånd, vore för provinsen den fördelaktigaste sträckningen; varande härvid dock i underdånighet anmäldt, att detta Landstingets beslut blifvit fattadt efter omröstning med 54 röster mot 28, hvilka sednare, i öfverensstämmelse med en ledamots särskilda reservation, afgifvits för det beslut, att någon åsigt i ofvanberörda hänseende icke borde, i saknad af fullständig utredning, utaf Landstinget uttalas. Vid insändande af Landstingets framställning har Kongl. Majrts
Molionairen föreslog alltså följande grunder för skogs-hushållningen i Skåne och de provincer, der förhållandet funnes lika, nemi.: 1:0 i trakten af hvarje stad skulle utses någon jordsträcka, som för närvarande och hittills blifvit använd icke alt bära säd, utan endast till magert bete; 2:0 med egaren af denna jordsträcka öfverenskommes om dess öfverlemnande, antingen mot en årlig afgift, eller snarare mot en köpesumma i ett för allt, hvilken sannolikt ej Liefve betydlig; 3:o nämnde sträcka inhägnades och planterades med skog på allmän bekostnad, men vore och förblefve deremot Statens egendom; 4:o provincen indelades i Forst-dislrict, ett för hvarje stad; 5:o den närliggande stadens husegare jemte kringboende jordegare, utgörande ett gemensamt Forst-dislrict, skulle erhålla närmaste uppjpgten öfver denna planterings fortgång, men uti en högre instantie borde samma uppsigt tillhöra den för hela landet gemensamma Forst-Styrelsen; 6:0 alla flygsandsfält skulle besås och planteras med tjenlig skog; 7:0 den uppvuxna skogen behandlades i afseende på gallring och derefter i ordning kommande traktliuggning efter Forslvetenskapens reglor; 8:0 när skogen en gång uppvuxit, skedde årlig auction på den till vedhuggning utsynta delen, hvaraf inkomsten tillfölle Staten; samt gro till en sådan anläggning i hela Skåne behöfdes ett årligt anslag af 10,000 R:dr. Uti detta senare förslag har Herr Biskopen m. m. Doctor JFaxe sig förenat; hvarjemte Herr Biskopen Doctor af Wingård önskat, att Utskottet måtte taga i betraktande Halland, som vöre i samma förhållande som Skåne, både i anseende till flygsand och skögsbrist, och hvilken senare mening blifvit biträdd af Herr Professoren Doctor Bexell.
Nidderstapet och Adeln besluta, ar bägge Morken revideras as samma Person, önskade jag almindstone, at dec ultryckcllga serbrhäl! berömd matte fastas, at nägon blandning Werke» emellan icke matte aga rum, och förestår således, ar Rrv stvnsrna mätte sfs sarchlllct med b nguen och särstilldt med RiksgäldsOonroirer; och at för Languon ofgisweS särsVillv berättelse, hwitten pä wänlig! sätt sörwaras i Riddarhuset, för ak stdnmcra lil Riksens Ständer öfwerlcmnas. Herr 8:säk och Grefwe schamil rån instämde häruti. Herr Grefwen och LandtMarskalken gjorde krnziosiiior!, at Ivavilinnerns i Lar^non ech Riksgälds-Lomoiret mätte af samma Revisorer förrättas, men under det af Grefwe Märner sörestagna förbehåll. Bifölls. Sedan Ridderskap?! och Adcln bifallit at Kevrlmnsrna marte blifwa samfällda för bägge Wereen, torde Ridderskap?! och Adel» böra wara betänkte pa dcsta Ksviiorers utwäljande. Herr Grefwen och Landt-Marftalken. Detta är en särskilld staga. Det acertrar ännu at afgöra om Teviiortzrnss magt i afseende pä Fullmäg. rigas förwalrnmg. Herr k^s^leeriströlel, vstkloff. De skäl, som utaf Hcrr Landshöfdingen ivoiLnlicin och Herr 8-oät äro anförda, och den erfarenhet jag a.,r kilsalls förwärfwa mig mid de kilsällen jag warit hed,ad med Högloft.
Sl:r öfverlåtit åt en Komité att upgöra, denna lön väl också ställas i likhet med de öfriga, eller till omkring 5 å 6000 Rdr Bko, då den deremot nu stiger till omkring 16,000. Nu Den 6 A ugus t i. 83 står i denna reglering, att som nuvide Landshm 8r innehafvare af Alnarp så får han behålla sin spanmål. Denna reglering är dock slut 1862, och det beror på K. M. att, ifall lönen då finnes vara otillräcklig, skaffa Landshm större, och om den är för stor taga något derifrån. Nu synes det att man blandar ihop två frågor som icke höra ihop. Jag anser det icke rätt att lagstifta på detta sätt, och jag kan icke undgå att anhålla, att den vid Betänk, fogade reservationen måtte upläsas, hvilken icke är annat än Afdelningens förslag, och som jag hoppas måtte blifva grunden för Ståndets beslut. Sedan i anledn. häraf de vid förev:de Utlåt, fogade reservattoner blifvit upläsle, tilläde Gr. Frölich: För enhvar som följt den uplästa reserva tionen bör det vara klart, att den reglering som skedde 1837 icke kan sträcka sig längre än till arrendets utgång. Jag vill för min del icke motsätta mig alt Alnarp må framdeles uplålas till Landtbruksinstitut. Det må vara en afgjord sak, så att R. St:r kunna vid nästa Riksdag åberopa detta sitt beslut; men i afseende å reglering af spanmålen skulle jag tro något annat beslut icke behöfvas än det som finnes på sidan 12, nemi., att »Alnarp först vid midfastan 1862 uplåtes till Landtbruksinstitut.» Det är på denna framställning jag begär propos. Vi måste komma ihåg, att det är ett belt olika förhållande här emot då Ultuna stiftades, emedan den frågan ej var sammanblandad med frågan om Landsb:ns lönevilkor. Saken kunde derföre då öfverlemnas till Landshm och på sätt och vis till Hushållningssällskapet att ordna.
M e n det fanns dock en tid, d å förhållandena äfven härutinnan v o r o annorlunda. Ett sådant beryktadt turnament är d e t s. k. Särskildt taga här d e h ö g r e klassernas kvinnor skönhetspriset. Bland förestående, ej på länge hörda repriser kunna nämnas » Ingenia i Aulis » och » Trollflöjten ». Arenateatern uppför i morgon lördag för första gången det amerikanska militärdramat » Shenandoah ». behag. NOTISBOKEN. På besök i hemlandet, för att gästa släktingar, befinner sig för närvarande fröken Hildegard Werner, sedan flere år tillbaka, bosatt i England. H o n har, såsom vi meddelat i n:r 16 af fdun för år 1893, där hennes porträtt o c k linnes intaget, grundlagt ett ansedt musikkonservatoriUm i Newcastle on Tyne och i samband därmed bildat en b e r ö m d orkester af idel damer, den enda i sitt slag i England. Äfven på ett annat område, det publicistiska, har fröken Werner skapat sig ett namn, och hon har därvid uppträdt såsom skriftställarihna icke blott på det musikaliska gebitet, utan äfven på det sociala. Den engelska tidningsvärlden har också vetat att uppskatta den främmande kollegan. Sålunda tillhör fröken W e r n e r det första hundratalet medlemmar i » W o m e n s Journalists » samt är den enda utländska kvinnliga journalist, som kallats till medlem i » The royal chartered institution of journalists ». Vårt land står i många afseenden i tacksamhetsskuld till fröken W e r n e r för den uppmärksamhet, hvarmed hon följer tilldragelserna i sitt hemland samt gör d e m bekanta för den engelska publiken. 1 Själf barnlös, sörjés hon närmast af anförvanter; men snart sagdt oräkneliga äro de, s o m skola med dem välsigna hennes minne.
Maji hos Utskottet anmält, att den behållning, sorn å den utanordnade Riksdagskostnadssumman uppkommit, blifvit först den 7 i samma månad till RiksgäldsContoiret återlevererad; och ehuruväl Fullmägtige icke voro i tillfälle att känna orsakerna till det med redogörelsens afslulande inträffade uppehåll, och icke eller berätligado alt i afseende härå af vederbörande begära några upplysningar; hafva Fullmägtige likväl, enär den fördröjde afiefvereringen af behållningen verkat till större eller mindre ränte-utgift till Ranken, å en emot Behållningen svarande summa, trott sig derå böra fästa Statsutskottets uppmärksamhet, enär derifrån , torde kunna hero tas anledning, alt. i afseende på tiden, inom hvilken Riksdagskostnadsmedlen skola redovisas, särskildt föreskrift meddela. f a6 Stats-Utskottets Betänka 11 den, Stats-Utskottet har inhemtat så väl af sjelfva redogörelsen, som äfven serskildt. alt o.rsakon, hvarföre den icke blifvit afslutad förrän den 3o Januarii innevarande år, varit, att alla påföljande åren efter sistlidne Riksdag utgifter egt rum, som af de till Riksdagkostnadernes bestridande anviste medel bordt liqvideras, bestående egentligen uti tryckningskostnader för Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protocoller, hvartill sista utbetalningen är verkställd samma dag Redogörelsen afslutades. Enär det ålegat Redogörareen, enligt de föreskrifter sorn hittills varit meddeldte att liqvidera alla de utgifter, sorn af Riksdagskostnadssumman bordt bestridas, utan inskränkning till någon viss tid, har deraf varit en oundviklig följd, att Räkningen mast hållas öppen, så långe någon känd utgift återstått att betala, oell då beloppet, sorn dertill erfordrats, varit obestämdt, synes sorn öfverskottet icke kunnat återlevereras förrän utbetalningen upphört, och Räkningen bordt afslutas.
Mörner har redan antydt allett mistag I)en 29 Mars e. m. 209 misstag eller förbiseende blifvit af Frih. Raab begånget, medelst förklarande, att man icke skulle äga rättighet att numera föreslå en så beskaffad förändring, som församlingens hörande på sockenstämma, enär Jonas Christoffersson icke detsamma yrkat. Ty då man vänder bladet tillbaka så synes tydligt af hvad Gr. Mörner har sagt, att, ”då kommunernas trefnad samt ekonomiska och moraliska välfärd äfventyrades genom införandet af denna handel, tycktes billigheten fordra att hvarje kommun lemnades tillfälle att yttra sig öfver de ansökningar om tillstånd, att inom densamma idka handels-rörelse, som hos vederbör, embetsmyndighet gjordes, men ett sådant tillfälle vore i nämnde författning kommunerna icke lemnadt,” icke något hinder i Riksd.Ordn. förefinnes mot den behandling jag föreslagit. Frih. Raab hade hoppats på bistånd af Hr von Hartmansdorff, i anleda, af dennes yttrande på f. m., såsom Frih. Raab upfattat detsamma, så att nemi. R. o. Ad. icke skulle kunna efter att hafva bifallit den 3:dje punkten, annat än bifalla de påföljande. Så hafva dock icke orden fallit, så vida jag eljest rätteligen dem upfattat. De inneburo nemi. för mina öron endast ett befarande, men icke en förutsägelse eller ett förklarande af hvad besagde ledamot för sin del ansåge rätt. Men äfven om jag häruti misstagit mig, hvad bevisar det i hufvudsaken? Ganska föga; ty den värde ledamoten må för sin del förklara, befara eller anse förhållanderna huru honom bäst synes, den omständigheten, att han så befarar eller anser, måtte väl icke ensamt utgöra skäl för R. o. Ad. att ovillkorligen rätta sig derefter. Jag har dessutom redan i f. m. haft tillfälle fästa husets upmärksamhel derpå, att Hr von Hartmansdorff mindre riktigt lämpat på brukshandeln allt hvad lian sagt om landlhandeln, då likväl förhållandet är, att de fleste af de olägenheter, som torde ligga landthandeln till last, icke inträffa med brukshandeln.
Uti en inom Bonde-ståndet väckt motion, har Riksdags-fullmäktigen Guataf Bjerkander från Skaraborgs län föreslagit, att då ofvan omförmälda fond vore otillräcklig för det dermed afsedda ändamålets vinnande, och då de understöd, som folkskolelärarne, enligt de fastställda grunderna för deras framtida pensionering, skulle kunna påräkna, vore allt för obetydliga i förhållande till de för dem särdeles kännbara årsafgifterna, Rikets Ständer, med afseende å nödvändigheten, att dessa personer, sedan de uppoffrat sina krafter med utöfvandet af sitt ansvarsfulla kall, måtte varda någorlunda betryggade emot brist, då de icke vidare kunde bestrida sina befattningar, måtte öka ifrågavarande pensions-fond till 200,000 Ridr Ruut samt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utarbetande af ett sådant reglemente, som kunde bereda verkställighet af beslutet angående ifrågavarande pensions-anstalters bildande. Likaledes har Riksdags-fullmäktigen David Andersson från Hallands län, efter anförande af de hufvudsakligaste anmärkningar, som förekommit emot reglementet för folkskole-lärares pensionerande, och de orsaker, som föranledt att den föreslagna pensions-inrättningen hittills icke kunnat åstadkommas, uti en inom samma Riks-stånd jemväl vackt motion, hemställt, att den i sådant afseende anvisade fond måtte för - Stats-Utskottels Utlåtande M 151. T okas till det belopp, som erfordrades för pensionering af både folkskole-lärarne och deras enkor, helst det med sagde pensions-inrättning åsyftade ändamål, enligt motionärens åsigt, skulle förfelas, såvida densamma endast komme att bereda pensionsunderstöd för merbemälde lärare-personal; hvarjemte David Andersson föreslagit, att den folkskole-lärare, som genom årligen verkställda inbetalningar boredt sig delaktighet i pensions-inrättningén, måtte få bibehålla densamma, oaktadt han sedermera tili annat stift afflyttar.
Men den olyckliga conjunetur för afsättningen af vår förnämsta exportvara, jernet, hvilken redan började är 1842, kunde i samband med den samtidigt mer och iner tilltagande penningeoch credit-bristen, icke undgå att äga inflyläudc på canalfarten, likasom på nära all rörelse inom riket. Del är dock en för framliden [öfvande iakttagelse, att ehuru del af dessa orsaker särdeles ofördelaktiga äret 1843 ingår i beräkningen af medelafkastningen under de sisla 5 åren, denna dock med nära 50 proc. öfverstiger den för förulgide quinquennium. Delta visar den naturliga benägenheten till rörelsens tillväxt pä Götha ca nals inre fart. Den andra frågan, eller om denna tillväxt kan och biir i högre grad påskyndas, och i sä fall genom hvilka medel, besvaras genom undersökning, huruvida några hinder för en sådan tillväxt finnas och om medlen för dessas undanrödjande fordra större uppoffringar än som motsvara vigten af de vunna förmånerna. Det största hindret för en skyndsammare tillväxt i canalfarten äro de å densamma lagdc algifter. Dessa utgå ä varor efter classer, sålunda att för hvarje 1000 alnar canalsträcka (hela cauallängden antages till 104.000 alnar) erlägges för 1 classens varor 0 rist., för 2 classens 4, för 3 elassens 3, för 4 classens 2, för 5 classens ett och för 0 classens ^ rist. bieo för hvarje Ska victualievigt *). För större beqvämlighels skull är canalen dolt i 10 (1 ist ricter, för hvardera af hvilka erlägges afgift såsom för 10,000 alnar. Taxan kan icke utan bolagets medgifvande nedsättas. Men bolaget har begagnat dess rätt alt. medgifva partiella ncdsälluingar, särdeles vid befarande af clt större antal caualdistricter.
Att en fortfarande betalning af Disconternes Fordringar med deras egna Skuldsedlar och Assignationer är förnärmande för öfrige Borgenärers rätt, torde vara obestriddigt, och då en sådan Föreskrift meddelas, ser jag icks huru Riksens Ständer kunna godtgöra den derigenom uppkommande orättvisa , annorledes är att genast till fullo betala hvar och en Borgenärs Fordran, såsom den enda utväg att sätta Riksens Ständer i tillfälle att med full rätt disponera om Disconterne, och denna fråga torde vara af för mycken vigt, för att genom ett preliminair-beslut om förvaltningssättet af Disconterne afgöras. Man har gjordt en skillnad emellan full liqvide af en Fordran och den utväg, att Discont-pap-, peren endast såsom Hypotheque skulle få deponeras; men efter mitt omdöme kan härigenom icke någon verkelig förändring i Gäldenärens rätt uppkomma, ty om Concours skulle yppas, vore enda följden att den Gäldenär, som deponerat sådana Papper, måste med Borgenärs Ed styrka, att han deraf varit innehafvare förr än Concourssen yppades, och derefter vore dess rått till qvittning å dess Skuld lika obestridlig sorn förut. Af dessa skäl anser jag för min del, att Riksens Ständer ej bordt vidtaga någon reglementarisk Föreskrift i afseende på Disconternes Förvaltning förr, än frågan om dea hufvudsakeiiga åtgärd, sorn i afseende på dem bör vidtagas, blifvit afgjord, och derigenom bestämdt i hvad mån Riksens Ständer kunna förordna om Disconternes tillgångar. 3 $8 -Efc'2 17 Fibruarii. Herr Uggla, Göran Gustafa förenade sig med Herr Stråle. Justerades Pleni-Protocollet för den 7 dennes.
Jag tror likväl icke, att Svenska nationen är orättvis; jag tror tvärtom, att bon ådagalägger ett bestämdt rättssinne i detta som i andra afseenden, och jag hemställer till Eder, mina Hrr, om någon hört tadlas; om man tvärtom icke med både tacksamhet och nöje emottagit nyheten om intagande i Styrelsen af en Ugglas, en Schwan, en Poppius, en Åkerhjelm o. s. v. De sta utan skuggor, och detta bevisar, att Nationen erkänner deras förtjenster. Personer hafva funnits inom Rådkammaren, som, utan att, såsom man här någon gång hort det kallas, vilja föra monarchien till dess upplösning, likväl önskat förståndiga reformer, men som bortgått ur Conseillen, då de ej derstädes kunnat göra sina åsigter gällande. Nationen vet detta, och det påkallar hennes tacksamhet för dessa män. Vare dock långt från mig att härigenom uttala något personligt tadel emot den öfriga rådgifvande personalen. Jag kan skänka dessa män, såsom enskilda personer, min fulla högaktning, ehuru jag tror många af dem sakna förmåga att uppfylla det vigtiga kallet af en Konungens rådgifvare. Jag anser det således vara orätt aft skära aila öfver en kam, och jag hade gerna sett, att Utsk. gifvit oss någon ledning för att mera specielt bedöma hvilka personer, som deltagit 5u Den x Juli f. m. V j de klandrade rädslagen. Jag frångår visserligen icke den collectiva ansvarigheten hos rådgifvarne för hvad som göres eller underiåtes; men jag tror rättvisan fordra, att man derjemte äger tillfälle urskilja, hvilka af dem särskildt förtjena förtroende, ehuru de icke förmått göra sina åsigter gällande.
Det stack sig undan som ett skyggt barn gömmer sig för främmande människor och lämnade kvar på stolen vid bordet en tråkig och stel mannequin, som med långa mellanrum producerade allmängiltiga fraser åt hvilkas banalitet hans andra Jag hånlog från sitt gömställe. I hvarje sekund hörde han den gäckande rösten af detta andra Jag, och ju mer det hånade honom för hans tafatthet, ju tydligare det visade honom, hvilken ohjälpligt ömklig rol han spelade inför den kvinna, som han skulle velat behaga framför andra, dess mer tafatt blef han verkligen och dess ömkligare fann han själf sin rol. Men middagen tog slut, och de båda herrarne drogo sig tillbaka till Nils Wiedes enskilda våning. Så snart doktorn stigit öfver tröskeln till det rum, där den unga grefvinnan Lindenow befann sig, kröp hans naturliga Jag åter fram, och han blef sig lik, just sådan, som han var i själ och hjärta, och Nils igenkände med glädje sin lärare och vän, som han ännu höll så mycket af. När familjen i skymningen samlades kring brasan, hade doktorn redan rest. Tant Sofie satt och stirrade in i glöderna, som om hon därinne sett skymta fram konturerna af ett ansikte, hvilket varit henne kärt en gång för länge, länge sedan. Och hon upplät slutligen sin mun och sade i en ton som om hon drömde eller som om hennes tankar vore långt, långt borta: »Han är verkligen ovanligt hygglig.» Ordens platthet stack af mot den drömmande tonen; men Alfhild Lindenow, som satt vid sidan om henne framför brasan, hade icke öra för det komiska i denna disharmoni. Utan att veta hvarför, kände hon sig fientligt stämd emot detta yttrande. Det föreföll henne nästan som om tant Sofie velat inympa på henne känslor, tankar, meningar, som hon själf icke kunde dela och emot hvilka hon instinktlikt värjde sig. I vagnen, som sakta skakades fram mot byn, satt Alfred Johnson med hatten i hand. Den kyliga vinden fick spela kring hans heta hjässa, innanför hvilken han kände sin hjärna arbeta. Det fattades också ett beslut därinne: till Norrbyholm skulle han icke ofta komma.
Se Barn. 72 Onera, om en jemnare fördelning af allmänna. IV. B. ii8. Ordenskorsen vid Wadstena Adliga Jungfru-Stift angående. Se Jungfru-Stift. Ordnings-Sladga. Se Stadga. Oxenstjerna, Johan Gabriel, Grefve, ledsagar Landt-Marskalken till Riddahuset. I. 3. Oxenstjernas, Johan Gabriels, Grefve, yttranden. I. 78. VI. 3n6. Oäkta barn, om arfsrätt för. IV. B. 547- A. 652. P. U. 66g. P. Pass, angående rättighet för Magistraterne i de Städer der Landshöfdingar residera att få utfärda. III. B. 184. A. 326. P. u. 448. Peijrons, Ministern, fordringar. Se Fordringar. Penninge-böter, om förvandling af till kroppsstraff. II. 96. B. 598. P. U. 65o. Penninge-liquider om bestämmande af 2:ne hufvudsakliga terminer för deras uppgörande. II. 596. R. 64o. IV. B. 466. A. 5og. P. U. 534. Penningelöntagare. Se Löneförhöjning. P. U. 284. Penningeväsendet i Riket, angående åtskilliga omständigheter som äga sammanhang med. P. U. i4o5. P. U. i4o6. Pensions-Cassan, angående inrättande af en, för Civil-Staten. III. 171. B. 810. IV. A. 94. P. U. 115. V. E. 854. Pinos-Historia, Baron Ludvig Boyes, angående en under denna titel utkommen skrift. P. U. i57. Pipers, Fredric Magnus, yttrande. V. 237. Planpenningarne, om bestämda föreskrifter för deras utgörande. I. 146. II. B. 34o. A. 612. P. U. 65o. III. Planteringar, om straff för åverkan å.