Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla neutrala handelsfartyg utan konvoj skall undersökas. Går de i konvoj gäller de överenskommelser, som är träffade med Storbritannien 1802. Art II. Hur med uppbragte fartyg förhållas må, innan de i hamn införda är. Så snart ett fientligt skepp erövrats, skall kanoner och krutförråd sättas i säkerhet och vårdas. Besättning görs till fångar och alla vapen tas ifrån dem. Andra enskilda egendomar får de behålla. Fångarna njuter för övrigt efter stånd och värde tillräckligt underhåll och bör värdigt bemötas. Är de uppstutsiga, skall de med stränghet behandlas. Uppstår upplopp får de straffas med döden. Samma försiktighetsmått skall vidtagas med neutrala fartyg, men besättningen har sin frihet, skall leva av egna leveranser och behålla sin egendom. Vad som finns på krigseller handelsfartyg får inte skingras och allt skall noga antecknas. Lasten skall förseglas. Över varje uppbringning skall författas en utförlig berättelse. Inget uppbringat fartyg får frigivas. Alla fartyg skall föras till någon av Flottans stationer eller svensk hamn. Är fartyget illa skadat eller fientlig styrka i omedelbar närhet skall fartyget sänkas eller brännas. Först skall besättningen och deras tillhörigheter och sedan så mycket av lasten som möjligt bärgas. Art III. Hur med uppbringade fartyg förhållas bör, sedan de i svensk hamn blivit införda. Envar som gjort en uppbringning skall så snart fartyget blivit infört i hamn göra anmälan till eskaderchefen. Han förordnar krigsrätt. Finns ingen eskaderchef vänder man sig till Rådstugurätten. Domstolen anställer besiktning och visitation av fartyget och dess gods tillsammans med uppbringaren och befälhavaren. Finns gods ombord som kan vålla skada görs en särskild förteckning och godset förvaras på säkert ställe. Finns gods som inte tål lagring försäljs det till högstbjudande. Pengarna sätts i allmänt förvar. Finns ingen besättning ombord skall man söka efter fartygets utskeppningsort och efter ägaren till lasten. Kan man inte skaffa de upplysningarna skall domaren genast låta efterlysa i Postoch inrikes tidningar samt i de allmännast förekommande Utländska tidningarna. Skulle något uppbringat fartyg egentligen vara fritt, döms uppbringaren efter krigslagarna och skall ersätta kostnaderna och lämna skadestånd. Art IV. Vad av uppbragt fartyg och gods och lagligt byte anses må.
Endast i de mera glest befolkade länen, der, efter hvad för Utskottet blifvit uppgifvet, beväringsynglingar stundom kunna hafva 20 mil och derutöfver till mötesplatsen, synes något afseende böra fästas å denna omständighet, enär i sådana trakter svårigheten att ersätta det förlorade arbetsbiträdet är större, än i de tätare bebyggda. Om än derföre nödvändigheten af de två-åriga vapenöfningarne icke medgifver att efterskänka det andra årets öfning, allraminst i orter, hvilkas läge och glesa befolkning påkalla nästan mer, än annorstädes, ett så mycket som möjligt förberedt försvar; och om äfven vapenöfningarne med andra klassen icke lära kunna försiggå annorlunda, än tillsammans med stamtruppen, samt beskaffenheten af stammens öfningar göra det nödvändigt, att densamma är samlad på de vanliga mötesplatserna, har Utskottet likväl föreställt sig, att i dylika orter vapenöfningarne med första klassen af beväringsmanskapet skulle kunna ega rum i mindre afdelningar, bataljonseller kompanivis, på spridda ställen inom ett län, och att en underdånig hemställan derom till Kongl. Majit kunde vinna bifall. Utskottet har icke förbisett de svårigheter och ökade kostnader, som derigenom komma att uppstå; men har ansett dem vara en nödvändig gärd af undseende för de sämre lottade provinsernas befolkning, hvilken derigenom finge vapenöfningsplatserna närmare sina hem. En annan föreslagen vigtig förändring består deri, att en del af beväringsmanskapet skulle lemnäs tillfälle att under fredstid friköpa sig från vapenöfning medelst erläggande af en viss afgift, och att de medel, som derigenom erhölles, skulle användas till bevärings-inrättningens utbildande derhän, att utur sjelfva beväringen skulle kunna erhållas det för densamma nödiga underbefäl. Härigenom åsyftas att afhjelpa, hvad som måste anses för den förnämsta bristen i 1812 års bevärings-institution.
M:s nådiga förordnande angående meranämnda lån meddelades, dels ock att dea skuldförbindelse, som för ofvan åberopade, staden Wexiö’s närings-idkare tillerkända, förlagslån blifvit afgifven, innefattar en af stadens magistrat och .äldste gemensamt ingången ansvarighet derför, att detta lån, jemte derå, efter 3 procent årligen, från den 1 November 1846 beräknad ränta, skulle återbetalas på det sätt, att en tiondedel af lånesumman, tillika med den upplupna räntan, erlades vid slutet af sistlidna och derpå följande nio år. Vid öfvervägande af hvad i detta ärende sålunda förekommit hafva Rikets Ständer ansett den af byggnads-kommittén uppgifna svårighet för vederbörande låneinnehafvare, att fullgöra betalnings-skyldigheten för nu ifrågavarande lån på det vid detsammas beviljande föreskri fria sätt, icke innefatta någon tillfyllestgörande anledning för Rikets Ständer att medgifva det begärda långvariga anståndet med lånets slutliga liqviderande, helst en så väsendtlig förändring Expeditions-Ulskottels Förslag till lind Skrifvelse, .V o 07.
Vill man derföre befordra, vare sig individens eller samhällets intressen, måste man främja deras bästa i båda dessa hänseenden; och då, såsom redan blifvit anmärkt, enhvar samhällsmedlem är både producent och konsument, vill detta säga, att man skall befordra allas intressen både såsom producenter och konsumenter; hvilket kan ske endast derigenom, att de samt och synnerligen hållas oförhindrade, eller lemnäs tillfälle, att i konsumtionsartiklar få så mycken valuta för sina produktionsartiklar, sorn dessa senare genom sitt verkliga värde kunna betinga. Det första vilkoret för att enhvar skall kunna komma i åtnjutande af denna fördel, som så nära sammanhänger med rättvisans och statsklokhetens fordringar, är att produktionsartikeln skall få inbringa sin producent så mycket af en önskad konsumtionsartikel, som någon för densamma vill gifva. I annat fall inträffar samma förhållande, å ena sidan, som om tvänne köpare bjuda för samma vara, den ena ett högre, deri andra ett lägre pris, och säljaren tvingas att antaga det lägre priset framför det högre, samt å andra sidan, som om tvänne säljare utbjuda samma slags vara, den ena till ett lägre, den andra till ett högre pris, och köparen tvingas att 4 erlägga det högre priset i stället för det lägre. Detta första vilkor för en rättvis och statsklok förmedling emellan producent och konsument består sålunda i utbytets frihet. Den förutan erhåller ej enhvar hvad honom med rätta tillkommer. Också är det fria utbytet en bland civilisationens vigtigaste angelägenheter, liksom ett bland dess kraftigaste hjelpmedel. Det är, så att säga, den enda säkra värdevåg för det menskliga arbetet. Lemnäs vågen åt sig sjelf, gifver den, om än ögonblickliga rubbningar i dess jemnvigt skulle uppstå, snart och på det hela ett riktigt utslag. Störes den, eller belastar man den ena af dess skålar med konstlade åtgärders tyngder, så missvisar den; och det menskliga behofvet har mer än en gång fått erfara hvad det vill säga, att låta sig nöja med en sådan missvisning. Det fria utbytet är sålunda icke blott väl förenligt med allas gemensamma intressen, utan för dessas befordrande direkt af nöden.
— Summa R:dr 6. —■ — Återstår således af7R;dr p:r man 1. Summa R:dr 7. - sif berörde 1 R:dr skall bestridas: 1:0 Kostnaderne för de till Befälsoch Recrut-möten beordrade Gorporaler, Soldater samt Spel. 2:0 Underhållet af Sjukhus beli Magnziner. 3:o Underhållet af Sjukhus-altiraillen, medicamenler, magazins-inventarier och aflöning för nödig betjening. Den 26 Octo ber f. in. 4:o Lägerhalm och Kokved; samt sluleligen, 5:o Omkostnader för trossen och de sjukas transporterande. Att 7 R:dr är för Cavalleriets karlar sä mycket oundgängligare, följer deraf, att de icke kunna kommenderas till arbeten, utan tvertom skola hafva, utom Regementsmötet, äfven Sqvadrons-möten. Skulle deremot Rotehållare åtaga sig sjelfva bestrida dessa utgifter, uppgår säkert kostnaden lill vida mera än 7 R:dr, och ofta mera än dubbelt för de Rotehållare, hvilkas Soldater sjukna. Utomdess skulle, om denna arrangement vidtogs.Armeeus tjenstbarhet lida, och otvifvelaktigt, förutom alla andra olägenheter, i de enskildte Contracterne emellan Soldaten och Rotehållaren sådane förbehåll komma att inflyta, som återupplifvade det nu nästan utdöda prejeriet. Hvad som efter denna bevisning torde ytterligare kunna öfvertyga, alt den projecterade afgiften ej är för högt tilltagen, är den indelning, som vapenöfningarne, i händelse ej oförutsedde magtpåliggande omständigheter skulle kräfva tillfällig ändring deri, är afsedd, nemligen för hvarje Regemente 16 a 17 dagars Regementsmöte hemma i orten, minst 2 är å rad, och 3:dje året efter förutgånget circa 8 å 10 dagars Regementsmöte, bevistande af ett ÖfningsLäger. En dylik indelning io8 Den 26 Qctober f. m. af öfningarne blir i samma mohn nödvändig, som afgången af det krigsvana Befälet och manskapet är stark.
Näringsomsorgerna växte med barnen, och för att skaffa ökade bildningsmedel till de unga började Constance Hultin ge ut de sagor, med hvilka hon först gladt sina egna barn. Denna ofvan skildrade sida af hennes författarskap är — jämte de många fint och godmodigt skämtsamma tillfällighetsdikterna — hennes originellaste. Hennes båda, genom sin handling sammanhängande, noveller Ziguenerskan och Nemesis äro i fyrtiotalets fantastiska smak, men sakna ej drag, särskildt af verklighetsiakttagelse, som visa, att, ifall författarinnan fått ägna tid och arbete till sin egen vittra utveckling, skulle hon på detta område kunnat gått mycket längre, än hon nu hann. Den episka dikten Aslög — som under ett makarne Hultins längre besök i Finland varmt uppmuntrades af deras vän J. L. Runeberg och trycktes i Borgå — - har i själfva verket ej Aslög utan harpan till hufvudperson och särskildt för denna har författarinnan funnit själfkända poetiska uttryck *. I slutet af 1840-talet måste familjen med djup smärta lämna det första, kära hemmet. Det nya — och sista — blef Kallernäs (under Sundsholm) i Södra Tjust, en af Smålands naturskönaste bygder. Barnen voro nu nästan alla vuxua, och från såväl fäderne som mö- derne hade de tagit i arf de egendomliga och starka naturer, som i rikt mått skapa både sorger och fröjder. Ingen erfor dem djupare än modern; innerligast delade hon både smärta och glädje med sonen Henrik, den i vår literatur som Måns Månson bekante humoristen. Hans vådadöd 1869 blef af alla Constance * Constance Hultins tryckta arbeten äro: barnböckerna Lördagskvällarne (1842), Den gamla i skogen (1852), Blinda mormors sagor (1859), och Tant Lisbeths sagor i Adelstenar i sagoform (1861) samt bidrag i Onkel Adams Linnea; vidare novellerna Ziguenerskan (1842) och Nemesis (1845), det episka poemet i flere sånger: Aslögs saga (1847) samt tillfälliga poem i ortens tidningar o. s. v.
BARK. dare skall behöfva ligga dig och barnen till last. FRU BARK. Pontus! BARK. mig, Julie! Ack mins du ännu den dag, då Har din stämma ännu ett så ömt tonfall för Jag skall nog veta att dö så att jag inte vi din far som i parentes sagdt alltid var tämligen ogrannlaga mot mig begärde att det skulle bli paktum oss emellan? hur söt du var, när du då än att få lemna mitt öde i hans händer». Och när FRU BARK. Åh BARK. märkt man, min käre svärfar, och jag har alltid Ja, ja, det vill säga, han var ju en högst ut lade din hand i min och sa': »jag begär inte bättre då din far en brutal, hänsynslös despot, din far vördat hans minne när han då på ett ganska såkunna göra af med altihop och bringa dig till tig rande sätt framkastade en antydan om, att jag skulle garstafven åh, Julie, hvilken vacker blick du hade, när du sa': »till och med tiggarstafven tar jag gärna emot ur hans händer». FRU BARK (blir rörd). BARK. kvinna, sådan som männen tillbe nu är du mycket, mycket förändrad. FRU BARK. på, Pontus. Jag försäkrar dig det är inte för min egen skull ännu i går afton var jag beOm det inte vore mina barn jag hade att tänka Ja, ser du, Julie, då var du kvinna en sann sluten att inte göra det men när så detta kom deras skull till med Lissi och barnen då tänkte jag för BARK. Jag vet nog hur det är dina barn äro dina afJa, det behöfs inga förklaringar, kära Julie. gudar du och barnen, ni ha alltid varit så mycket för hvarandra, att jag varit öfverflödig och jag är ska' fälla en tår på min graf ni ska' bara känna det som en lättnad, när jag är borta. FRU BARK. Pontus! BARK (patetiskt). drifvit mig därtill! Farväl! Men kom då i alla fall ihåg det är ni, som FRU BARK. I guds namn, Pontus, hvart går du? öfvertygad om, att hvarken du eller barnen (blir rörd) BARK. kommer och söker mig.
Dessutom, hvad den af dig så kallade uppoffringen vidkommer, skall jag aldrig sakna denna lilla summa, hvarigenom jag blott till en ringa del sökt återgälda hvad jag sjelf fordom åtnjutit af din alltid vördade faders oändliga godhet. Jag har ej stora, ej många behofver och att tillfredsställa dem eger jag ännu och alltid medel.” ”Nej, jag kan dock icke tillåta, att du för mig och mitt barn beröfvar dig denna summa, som du en dag kunde behöfva. Ack du har så många gångor godtgjort mig och de mina, hvad som blifvit gjort mot dig sjelf, att det nu är vi, som äro dig skyldige, och ack så mycket, att det aldrig, aldrig på jorden kan fullt betalas, men i en annan verld skall du njuta lönen derför. Derföre måste jag afslå denna din önskan och endast innerligen tacka dig för den!” ”Elisabeth, du kan ej vägra, att låta din dotter uppfylla min vilja, då du får höra, huru innerligt jag glädt mig åt detta hopp. Om du genom något vill bevisa att jag får vara och varit din sanna vän, så ber jag att du nu måtte belöna min trofasta tillgifvenhet genom att låta Helena uppfylla mitt hjertas varma önskan.” ”Nå väl då,” sade Elisabeth och tårar af tacksamhet strömmade utför hennes bleka kinder, ”ske din vilja!” Ferdinand tryckte sagta hennes hand och då han såg henne så upprörd, aflägsnade han sig; Helena hade längesedan lemnat dem. Elisabeth satte sig åter i det fönster, hon under den vänskapsfulla striden lemnat. Tankfull satt hon med hufvudet lutadt i handen och såg utåt sjön. Solen hade nedgått, och der den försvunnit vid vesterhimmeln, flammade en hög purpurrodnad öfver skyarne, under det fullmånan uppsteg klar och ljus i öster på det högblå fästet, och återstrålade sin glänsande skifva i insjöns klara, lugna spegel. Det ligger ett slags magisk förtrollning i Augustimånans milda ljus och hvarje föremål, hvarpå det faller, framstår i en nästan öfverjordisk glans.
Moderns och döttrarnas värdighet midt i denna lumpbod är någonting högst beundransvärdt. D e ha minsann för resten viktigare saker än hushållet att tänka på. En är kostymerad till schweiziska, en annan friserad å la engelsk baby, och fru Simaise hängifver sig i hängmattans sköte åt saliga drömmar om sin förgångna skönhets dagar. Pappa Simaise för sin del är alltid förtjust. Hör han bara flickornas glada skratt omkring sig, så känner han sig » uppspelt » och frigör sig med lätthet från alla pinsamma tankar på morgondagen. Det är till honom man vänder sig kältande: » Pappa, j a g behöfver en ny h a t t. pappa, ' j a g har ingenting att ta på mig. » Vintern är kitslig nog allt emellanåt. Man är så öfverhopad — blir bortbjuden öfverallt. » Strunt! Pappa blir bara tvungen att stiga upp ett par timmar tidigare för hvarje dag. Man stoppar in några koksstycken i atelierkaminen, omkring hvilken hela familjen samlas. Fröknarna skära till och sy själfva sina klädningar, under det hängmattans snören regelbundet svänga fram och åter och fadern modellerar, uppkrupen i sin arbetsstol. Har ni någongång träffat dessa fruntimmer ute i sällskapslifvet? Från det ögonblick, då de göra sin entré, blir det ett väsen. De båda äldsta hafva redan varit ute i många år, och de visa sig alltid till den grad granna och utpyntade, att man kunde taga dem för dansöser. D e äro lika mycket i vifien som de bägge yngre — j a nära nog så mycket som modern på sin tid. Och ett sådant behag de inlägga i - sättet att uppbära sitt bjäfs, i att vara förtjusande själfsvåldiga, i att skratta hejdlöst, omotiveradt liksom illa uppfostrade barn, i att fläkta sig riktigt spanskt. Trots allt detta blifva de dock ej gifta. Anblicken af deras torftiga hem har varit en alltför svår pröfvosten för deras många tillbedjare.
Johanna Bovall föddes 1837 i ett fattigt klockarehem i Öster-Nerike o c h var den sjätte i ordningen af de lefvande barnen. A f modern har hon knappast någon annan hågkomst än begrafningen. D o c k torde det förhållandet, att moderns dödsbringande sjukdom framkallats vid en förlossning g e n o m okunnighet hos den biträdande jordegumman, icke varit utan inflytande på dotterns lifsgärning. Johannas barndomstid förflöt tämligen glädjelös. Systrarna voro redan ute i världen, o c h fadern ansåg, att endast sönerna voro värda någon boklig utbildning, hvaraf följde att dottern, som från de spädaste åren var ytterst vetgirig o c h i likhet m e d fadern o c h bröderna ägde ett musikaliskt sinne, detta till trots endast erhöll samman lagdt ett års skolundervisning oeh rent af förbjöds att taga i en fiol, det enda tillgängliga instrument, för att att ej » bli till ett åtlöje för f o l k ». Klockarfar ansåg i likhet m e d en stor del andra fäder på den tiden, att det knappt var skäl i att låta flickor lära sig skrifva: » frukten däraf kunde på sin höjd blifva några dumma kärleksbref. » Icke utan rörelse berättar hon, huru hennes bibliotek den tiden bestod af fragment af tidningar o c h annan makulatur, som hon omsorgsfullt uppsamlade, hvar hon kunde k o m m a öfver dem, o c h förvarade i en gammal vagga, som stod i en vrå på vinden. D o g så fadern under hennes konfirmationstid, o c h Johannas arf blef » 50 riksdaler att vid myndig ålder l y f t a ». K o r t efter denna tilldragelse tog hon G u d i hågen o c h begaf sig direkt till Stockholm för att söka sin utkomst. Framkommen dit, letade hon rätt på ett kommissionskontor. Affbrdrad betyg, framlämnade h o n då prästbetyget, öfver hvilkets vitsord » berömlig kristendomskunskap » hon naturligtvis kände en viss stolthet. » J a, det är nog bra, » sade kontorets föreståndarinna, » m e n för att tjäna sitt lifsuppehälle behöfver man dock flere o c h andra kunskaper.
Till underhållskostnadernas bestridande under revisionsåret har Pharmaceutiska institutet haft att tillgå i statsanslag 3,750 R:dr, bidrag af Apothekare-societeten till enahanda belopp samt af studerande vid Institutet erlagda lektionsafgifter 330 R:dr, eller tillhopa 7,830 R:dr; och enär Institutet från nästförutgångna året haft ett öfverskott af 4,036 R:dr 8 öre samt utgifterna medtagit endast 10,301 R:dr 20 öre, har ifrågavarande inrättning vid 1859 års slut påförts en kontant behållning af 1,564 R:dr 88 öre. § 8. Under nu afslutade granskning af Kongl. Sundhets-kollegii räkenskaper och förvaltning hafva Revisorerne icke kunnat undgå att erfara de olägenheter, som uppkommit af det sätt, hvarpå bemälda Kollegii räkenskap är uppställd, hvilket både förorsakat tidsutdrägt och i betydlig mån försvårat revisionen; men då, efter hvad här ofvan i berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret omförmäles, en särskild tjensteman sedan längre tid tillbaka är, efter vederbörligt förordnande, sysselsatt med uppgörande af förslag till förändradt sätt för de förvaltande verkens räkenskaper, torde man äga förhoppning, att snart nog få se dessa olägenheter afhulpne. K 9- I öfrigt har någon erinran mot räkenskapen icke förekommit, och vid inventering befunnos säkerhetshandlingarne i god ordning. — 51 — Veterinärinrättningen i Stockholm. Denna räkenskap, som blifvit med anmärkningar granskad i Kongl. Kammarrätten, redovisar inkomster och utgifter på följande sätt: a) Ordinarie statsanslag. Debet. Balans från år 1858: Uppbörd: Från Kongl. Stats-kontoret 8,784: — Inkomster af stallet 3,852: 78. Dito » apotheket 772: 82. Dito » smedjan 7,662: 62. Credit. Utgifter: Löner och arfvoden 2.370: — Stipendier 2,820: — Medikamenter 138:
Åh, hon förstod mycket väl dessa afbrutna meningar, dessa kväfda suckar, denna darrning på rösten allt. Kindernas glöd skulle nog yppat det, men kinderna täcktes af masken... Och åter dansade de, och åter drucko de champagne. Musiken ljöd. Rundt omkring dem rådde glädje. Alma önskade, att denna natt aldrig skulle taga slut. Men der satt utmed väggen en grupp fruntimmer, hvilka ömsom hviskade med hvarandra och ömsom sågo på dem. Och deras blickar voro så underliga, att de slutligen väckte Almas uppmärksamhet. Hon förstod ej genast hvad de inneburo, utan vände sig till Nymark: "Hvarför se de der så oafvändt på oss?" "De äro helt säkert afundsjuka, då de se lyckliga menniskor." "Och sedan hviska de oafbrutet med hvarandra." "De sätta ihop historier, naturligtvis. Det är just hvad sådana der pläga sysselsätta sig med." Nymark skrattade ironiskt. Men om en stund lemnade han Alma hos några bekanta och gick öfver till herrarnas sida, ty han hade elaka aningar. Främmande masker skockade sig omkring Alma. Några sade artigheter, men andra drefvo temligen öppet gyckel, och detta började förtreta henne. "Du värmer endast natten, sköna dag, till dess att han eröfrar dig," sade en. "Om han inte redan gjort det," tillade en annan. "Hon gör som hennes systrar. Alla dagar sjunka i nattens sköte." "Och fördunklas." Alma gick förbittrad ifrån dem och drog sig till ett sidorum. Der satt fru Leistén i soffan. "Jag tar af masken redan, eftersom menniskorna äro så elaka," sade hon, i det hon blottade sitt ansigte. "Midt upp i ansigtet våga de väl inte säga sina dumheter." Nära derintill sutto några fruar, hvilka sågo så underligt på henne, liksom hade de någon tanke derunder, och flyttade sig sedan till en annan plats. "Var det för mig de flydde?" Hon kastade en frågande blick på fru Leistén, hvars uppsyn visade, att hon visste något, fastän hon inte ville säga det. Blodet stockade sig i Almas bröst. "Hvad skall det här betyda?
Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till nämnde ändamål beviljat ett anslag af 90,000 R:dr, att under nästkommande tre år från Riksgälds-kontoret utgå med T:del årligen. Som denna votering, vid hvilken en sedel blifvit kasserad, utfallit med 62 Ja och 56 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. 3:dje voteringen (3:dje punkt, i Mern. Den, som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet godkända förslag, att till underhåll af beväringsmanskapets beklädnadsoch utrednings-persedlar, ett anslag af 27,333 R:dr 16 sk. beviljas för hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857, att från Riksgälds-kontoret utgå, röstar Ja: Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer anslaget icke att beviljas. Stals-Vlskotlets Memorial, K:o 276. Omröstningen har utfallit med 61 Ja och 58 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. 4:de voteringen (5:te punkt, i Mern. Den, som, i öfverensstämmelse med Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade, förslag, beviljar det af Kongl. Majit för ombyggnad af Nockeby bro äskade anslag af 83,000 Ridr, att från Riksgälds-kontoret utgå, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, till ombyggnad af vestra delen utaf nämnde bro, enligt uppgjord plan, å Riksgälds-kontoret anvisat en summa af 27,000 Ridr. Enär denria votering utfallit med 64 Ja och 55 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. 5:te voteringen (6:te punkt, i' Mern.