Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är det då denna minislrarnes naturliga makt alt resignera, sorn, enl. Hr Lefreåis förmenande, inskränker konungamakten? Eller kunna icke ministrarne alltid på ett vördnadsfullt sätt lill Konungen säga: den saken torde Eders Maj:t inse och bedomina bättre än vi, men, då den strider mot vår öfvertygelse 0111 hvad som är för landet nyttigt och gagneligt, anse viför vår pligt att i underd. anhålla om entledigande från våra embeten. I sådant fall liar ju Konungen sig öppet att vidja andra rådgifvare, hvilka dela hans åsigter; lian gör naturligtvis detta; men då inträder likväl hos oss adseqvat samma förhållande, som i andra constitutionella länder, nemi. att det ytterst blir majoriteten inom r e p r e s e n t a n t - f ö r s a 1111 i 11 g a r, som ko 111 mer att d ö 111111 a mellan Konungen och hans ministrar, när de sinsemellan äro i strid; ty, om representant-församlingen nekar majoritet åt den med Konungen liktänkande kamarillastyrelsen, så har majoriteten ju dömt lill fördel för de protesterande ministrarna och tvingar då Konungen att återtaga dessa eller några andra med deras åsigter. Tv, då vi här tala om minister-styrelser, begagna vi ett oegentligt ord. Det bör heta p a r I ett conslilutionelt land är det majoriteten i kamrarna, sorn gifver ministrarna sitt förtroende, och del är således ytterst hos Representationen, sorn makten ligger. Jag hemställer också lill en hvar, om icke detta förhållande är det lyckligaste, ej mindre för folket än för konungamakten. Jag har för min del åtminstone denna lifliga öfvertygelse. Yi hafva nyligen upplefvat exemplet, att åtskilliga ministrar resignerat af det uppgifna skäl, att de icke kunna påräkna R. St:s förtroende, då de inom Representationen icke ägde majoritet.
Och hvad kartbeskrifningarne i allmänhet och i synnerhet till sådana nyss omnämnda gränsblad beträffar, vågar jag föreställa mig, att stora svårigheter då skulle möta att uppställa dem under en sådan form, att de med lätthet redogjorde för och upplyste om innehållet af de flera styckade egovidder, sora på kartorna skulle förekomma, Af dessa skäl vågar jag, huru stor fördel än det geologiska karteverket för egen räkning kunde hafva deraf, att äfven det ekonomiska utgafs efter samma rutindelningspbn, likväl icke, med tillbörligt, aktgifvande på detta sednare karteverks eget intresse, anse en förändring önsklig i den hittills vid utgifningen följda planen. — r307 — Vidkommande slutligen den af Revisorerne gjorda förutsättningen, att särskild stomkarta upprättas för hvartdera karteverket, så eger detta förhållande visserligen rum för det topografiska och det ekonomiska, men för ingen del för det geologiska karteverket. För de geologiska undersökningarnes behof är det i allmänhet nödvändigt, att icke blott s. k. stomkarta, utan fullständigt utarbetade topografiska eller ekonomiska kartor öfver den till undersökning afsedda trakten finnas att tillgå. Det är också derföre som dessa undersökningar, allt ifrån deras första början, fortfarande begagnat såsom grundval (och detta finnes också på hvart och ett af de hittills utgifna bladen uttryckligen omnämndt) hufvudsakligen Topografiska kårens utförliga mätningar i 33,^5, men äfven någon gång för mindre vidder, fastän hittills mera sällan, de i samma skala upprättade ekonomiska häradskartorna. Om vi skulle företagit oss, att öfver de hittills förnämligast undersökta landdelarna (Mälaredalens omgifningar) först sammandraga stomkartor, så skulle detta i sanning varit ett alltför tidsödande och för geologerna främmande arbete, och utom dess alldeles onödigt tillika, emedan dessa förberedande åtgärder här redan funnos undangjorda. Men äfven öfver Elfsborgs län finnes en af Topografiska kåren sammandragen stomkarta i 33,333, ehuru några, utförligare mätningar i denna skala der ännu icke försiggått.
Frih. Boye, Ludv.: Innan jag ingår i ämnet, utber jag mig att få undanrödja det misstag i omdömet, hvartill elen nu upplästa reservationen möjligen torde kunna föranleda. Reservanten beklagar, alt Regcrtn ej tagit initiativet i fråga om fängelsernas förbättrande, och han tror derföre, att det är Representationen värdigt att gå till delta initiativ. Må man nu påminna sig frågans primitiva ställning och den förändring, som frågan fått under handläggningen i StatsUtsk. K. M:s propos. afsåg endast fängelsernas förbättrande. K. M. bade måhända ännu ej fattat något beslut ang:de det nya straff-systemet och följaktligen ej heller om det nya fängelse-systemet. När nu Utsk;n funno för godt, hvilket jag ingalunda klandrar, att öfvergå ifrån det ena ämnet lill det andra, eller rättare sagdt, att till det af K. M, framställda ämne ännu lägga ett nytt, dermed en nära gemenskap ägande, så var detta visserligen ganska bra; men jag har trott mig böra undanrödja det misstag i omdömet, hvartill denna framställning kunnat föranleda. Det var helt naturligt, attnär Utsk;n funno för godt att tillägga ett nytt ämne, så togo Utskrn initiativet derutinnan, men icke bade man derföre rättighet att beklaga, att K, M. ej tagit initiativet i en fråga, som först Uppstått inom Utsk:n: att klandra, att Regertn ej på förhand såg hvad Utskln ämnade göra och gissade lill, att Utsk:n ville företaga ett ämne, som Regertn troligen ansåg böra anslå, intilldess frågan om det nya straff-systemet skulle förekomma. Då jag ingår i ämnet, utber jag mig R. o. Adis uppmärksamhet för den vigtiga skilnad, som äger rum emellan de principer, som Utskln uti förevar, förslag framställt, och de resultater i verkställighets-åtgärderna, hvartill Utskln, i följe af principerna kommit. De förra, eller principerna, är jag långt ifrån att klandra.
Enligt nyssnämnda Förordning utgår fattigunderhållet i proportion elter inkomst af faslighet, kapital, rörelse och arbete, och hvar och en får således vidkännas denna börda i mån af sina tillgångar. All då vid ett inträffande dödsfall en ny ulgilt skall påläggas samma förmögenhet, för hvilken förut erlagts fattigunderhållsafgift och lör hvilken arftagarnc genast inträda i skyldighet att alltjemt framdeles erläg'ga dylik fattigskatt, synes mig obilligt, helst dels sjelfva dödsfallet kan i och för sig vara en nog stor olycka och dels det förhållandet ofta kan inträffa, att nämnda faltigprocent, som utgår med förmånsrätt, kan drabba ett skuldsatt bo, och således mäste tagas af medel, som äro andras tillhörighet; dessa till ett orättvist förfång. Jag föreslår derföre: att denna så kallade fattigprocent af sterbhus må förklaras vara afskalfad sedan Kommunal-författningarne lemna allmän föreskrift huru fattigvårdens behof skola fyllas. Om remiss af detta förslag till vederbörande Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. C. Vahlgren, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af C. G. Sköldberg från Nerikes län, om anvisande från Riksbanken af förhöjning i filialbankernas i Örebro, Carlshamn, Wisby, och Borås rörelsekapital. Hvar och en, som inser fördelarue utaf att ett lands mynt, så vidt möjligt är, underlättar innevånarnes industri och företagsamhetsanda, kan ej annat än gilla det beslut, som vid 4850 och 185 1 årens riksdag fattades, att af Riksbankens medel bispringa de bolag, som i orterna kunde uppstå, för att bilda s. k. filialbanker; nå gon specielare redogörelse för villkoren dervid är här säkerligen öfverflödig.
Efter Herr Ståliles förmenande, hade ock Utskotten bordt yttra sig, huruvida de funne lämpligt, att, vid Socknestämma eller Kyrko-Råd, beslut fattas om afgifter för Städerne, helst genom dessa Myndigheters befattning med dylika frågor skulle kunna inträffa, att olika beskattning beredes af Pastor och Kyrko-Råd, emot den, som afStädernes Äldste kan bestämmas. Uti hvilket yttrande 6:0 Herr Hemberg sig förenat. 7:0 Herr Santesson, hvilken påj^rkat bifall tili Grefve Cronhjelms förslag, att uti inga andra ämnen, än dem, som röra Församlingens enskilda Oeconomie, de närvarandes beslut må gälla för de frånvarau - Lags. Allm. Basv.- o. Oee.-Ucsk. Uti, N:o 6S. 3i de, samt instämt uti den af Riksdags-Fullmflgtigen Rutberg väckta motion, att Församlingarne må genom val utse Ordförande i Socknestämma, enär det syntes olämpligt, att denna befattning ovilkorligen beklädes af en person, hvilken först genom döden derifrån skiljes, men hvilken, i anseende till ålderdom eller andra orsaker, ofta kan anses mindre skicklig till Ordförandeskapets bestridande. Hvad således blifvit anfördt hafva Utskotten till granskning förehaft; och hvad dervid först angår Herr Grefve Cronhjelms med flere Stånds Ledamöters anmärkningar c1 emot första punkten af Utskottens förra Betänkande, i afseende på beskaffenheten af de ämnen, sorn, enligt 6 §. af 1817 års Förordning, tillhöra Socknestämmas handläggning, äfvensom sättet och ordningen för deras afgörande, så, enär berörde anmärkningar snarare innefatta klander af det sätt, hvarpå denna del af Författningen skall hafva blifvit tillämpad, än af sjelfva föreskriftens innehåll, torde häremot endast behöfva erinras* a) att, genom den i 9 utstakade rättighet så väl för närvarande som frånvarande Ledamöter, att besvär öfver Soeknestämmoheslut anföra, tillräcklig säkerhet blifvit lernnad en hvar alt erhålla rättelse uti miss - ii Lagt. Allm.
I fall nu TJtskrs mening varit, att Riksg.cont. icke borde utgifva det af Statscönt., lill godtgörandet af denna brist, requirerade belopp, hade TJtsk. väl, till svar å fullmägtiges i anledn. häraf gjorda framställning, bort bestämdt uttrycka en sådan åsigt, i stället för att, genom omförmaida underrättelse, förleda fullmägtige till en utbetalning, som i detta fall sannolikt skall ådraga dem obehagliga anmärkn:r af kommande revisorer och Ständer. Slutligen anhåller jag att, i anledn. af den meddelade uppgiften, att nu förevar, memor. redan vore bifallet af arne RiksSt., få upplysa, att detsamma icke en gång, innan dess afgörande, var bordlagdt i det ena af dessa Stånd, nemi. Hederv. BondeSt., hvilket förmodligen icke insåg vigten af det uti detta lilla memor. intagna stadgande. I annat fall, och derest icke frågan ansetts endast angå en redactionsförändring utan någon större vigt, hade, efter all sannolikhet, memor. ej blifvit utan discussion bifallet af ett ItiksSt., som under denna riksdag icke visat sig synnerligen benäget att fatta sådana beslut, som kunna medföra tillökning i Svenska folkets skattebördor. Beträffande åter det andra Ståndet, 21 H. 26 aoa Den a3 April e. ra. i som gillat Utskrs förslag, eller PresleSt., sä tror jag rnjg äga anledn. till den förmodan, att det Högv. Ståndets ledamöter icke förmått göra sig reda för den stora skillnaden emellan s. k. förslagsanslag och andra bestämda statsanslag. Oaktadt de af bemälda 2:ne RiksSt. sålunda fattade beslut, kan jag icke underlåta att fortfarande vidblifva mitt yrkande, det meinar, måtte varda återremilteradt; och då frågan egentligen endast angar förändring uti en af StatsUtsk. föreslagen ny redaction af ett stadgande i Riksg.cont:s reglemente, hoppas jag, att Utsk. icke skall lemna de deremot framställda anmärkntr utan afseende.
Slottet eller Lejonbacken, en lialf tima elier | tima tidigare gifvit akt på folkströmens antågande från Norrbro, då genast satt vaktförstärkningen i rörelse och förekommit folkmassan, innan den hann fram till den hotade punkten, hvilken kunnat göras otillgänglig genom gatans tillspärrande å ömse sidor om huset, som hotades. I stället att vidkännas skyldighet härtill, har Herr Friherren, såsom ofvan förmäles, sökt att kasta skulden på Kommendantsbefälet, och funnit oväntadt mitt ”påstående, att användandet af ”garnisonsstyrkan för dagen varit af Herr Öfverståthållare!! allena beroende”. Ett sådant begrepp om mililärstyrkans beroende af civil myndighet, i afseende på alla större rörelser eller sådana, som sträcka sig utöfver vaktgörningen, har jag vitsordat, och föreställt mig, att der civilmyndighet, skyldig att vaka för ordningens vidmakthållande, linnes på stället, Krigsbefälet ej kan på eget bevåg använda trupperna till sådana rörelser, och alt derom endast kunde förordnas af den högsta på stället tjenstgörande polismyndighet, eller möjligen en af denna bemyndigad< person. Jag har lemnat derhän, i hvad mån det kunde läggas Kommendantsbefälet till last, att icke hafva på 2:ne Stadsfiskalers begäran satt trupper i rörelse; men örn ock af Herr Friherren åberopade ställen i arméns tjenstgöringsreglemente skulle böra så förstås, att Kommendantsbefälet, utan Herr Öfverstäthållarens begäran, bordt använda Krigsmanskap vid tillfället; så har jag derifrån ej kunnat R. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. för honom härleda någon ursäkt, enär i allt fall hans skyldighet Lill framställande af en sådan begäran var lika ostridig. Att hvarje mera betydande militäriskt företag mot egna medborgare må bero, icke af den beväpnade styrkans eget befäl, utan af deyi civila styrelsen, har jag, af vigtiga skäl, funnit angeläget.
Orsa-, ken till denna icke obetydeliga kostnad lärer dels böra sökas i sjelfva sättet för betalningens be« 1 54 UnAerdS.niga Skrifvelser, räkning, enär samma, i sig sjelft icke obilliga pri» af 8 rst. arket gäller oförändradt och lika för alla Exemplar af en författning, sorn tryckss, ratan någon nedsättning eller Rabatt, ehvad ett tusen eller femtusen Exemplar uppläggas; dels ock deruti att de grofva pappersödande stilarne och formen, hvari författningarne genom årstrycket utgifva», upptaga mycket rum, så att, om författningen är alldrig så korrt och innefattas i endast få rader, utgår, begagnas och betalas aldrig mindre, an i ark, hvaraf den ena fjerdedelen upptager Titeln, och den andra sjelfva innehållet. På detta sätt kostar en kungörelse ai några få räder, t. ex. den af den 7 Febr1823, angående påföljd för Svenske fartyg, som begagnas till slaf handel, af hvilken 5,403 Exemplar på halft ark blifvit tryckte, ehuru icke en sida för innehållet är behöflig!, 57 B:d 25 sk, B:co. Efter samma beräkning kostar tryckningen af en författning på ett helt ark 75 R;d 2 ek-, då deremot samma författning, tryckt med mindre stilar, utan särskild öppning för den ampla Rubriquen, samt i oafbruten följd med andre författningar icke bör uppgå till hälften af denna summa. Efter denna framställning af förhållandet och vilkoren vid tryckningen af författningar, som allmängöras, gå Riksens Ständer nu att uppgifva sin mening om en förändring i sättet att utdela dem, hvilken skulle lända Staten till en betydlig besparing. Kongl. Cancellie-PresidentsEmbetets kungörelse af den 26 Nov.
Hvad slutligen angår det af Olof Olsson öfverklagade oskick, att fullt arbetsför person mången gäng, under förevändning att ä annan ort söka arbete, liknöjdt öfvergifver de sina lör längre tider, kastande hela omsorgen om dem på fattigvårdsstyrelsen, samt utan att under sin bortovaro eller ens när han till hemmet slutligen återvänder, bidraga till deras uppehälle, är väl sådant, efter hvad Utskottet har sig bekant, icke sällsynt. Ett lagstiftande i detta grannlaga ämne möter dock, efter Utskottets förmenande, väsendtliga svårigheter, och man skall genom ett misstag om lämpligaste sättet för afhjelpande af det onda, lätt kunna framkalla ett värre. Utan att underkänna motionens vackra syfte, fruk'ar Utskottet, att ett antagande af det föreslagna tillägget till nu gällande fattigvärds-förordnings 7:de §:s 2 mom. snarare skulle aflägsna än närma hvad man dermed eftersträfvat. äfven om det i öfrigt vore utförbart. Men äfven häremot möta svårigheter, dels för arbetssökanden att erhålla arbete, då han icke egde rent frejd-bevis, dels för arbetsgifvaren att kunna kontrollera af arbetssökanden företedda attester, att sedermera kunna innehålla en del af arbetsförtjensten, då denna till en början merändels måste förskjutas, samt slutligen att den till vederbörande öfversända, och dels för fattig - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande. J\p 67. vårdsstyrelsen att i hvarje särskildt läll utreda, hvar den person arbetat, till andel i hvars arbetsförtjenst styrelsen vore berättigad, hvilket sednare till och med ofta blefve omöjligt, när arbetaren, såsom i gränsprovinserna ej sällan händer, i något af grannrikena sökt och erhållit arbete. Skulle dock nu uppräknade olägenheter kunna undanrödjas, anser Utskottet, det andra sådana at ännu betänkligare art genom motionens antagande skola framkallas.
Jag har på dessa grunder vågat såsom en förment lämpligare samt möjligen till någon sak och icke blott till fraser ledande åtgärd, hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla; i) att, vid de förändringar i organisationen af Rikets Embetsverk, hvilka kunna blifva en följd af Kongl. Majlis uti Dess Proposition om Statsverkets tillstånd och behof uttryckta Nådiga afsigt, så väl uppbörden af som Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 66. sorn redovisningen för Statsverkets ordinaire och extraordinaire inkomster, allmänna bevillningen undantagen, måtte uppdragas åt ett Embetsverk, som blifver i dessa hänseenden oberoende af den administrativa myndighet i hufvudstaden, hvilken anordnar utgifterna; 2:0 att den allmänna redovisning, särskildt för statsinkomsterna och särskildt för statsutgifterna, hvilken så skyndsamt som möjligt efter uppbörds-årets utgång eger rum, måtte i görligaste måtto fullständigt omfatta och afse det disponibla stats-capitalet i sin helhet; samt 3:o att, enär Rikets Ständers Fullmäktige hädanefter såsom hittills hafva en del af nämnde capitals förvaltning sig anförtrodd, bemälde Fullmäktige mätte beredas tillgång till de handlingar och upplysningar, som för denna förvaltningsdels ändamålsenliga och fullständiga ordnande i alla afseenden kunna vara af nöden; dock med undantag af hvad efter lag och författningar bör hemligt hållas. Enär det tillika för uppgörandet och verkställigheten af en allmän plan för Rikets hushållning är af icke mindre vigt att intet hinder för en öfversigt af Stats-capitalets alla förhållanden må uppkomma derigenom att en del af förvaltningen tillhör ett Rikets Ständers Verk, hemställer jag, att Rikets Ständer måtte i det Reglemente, som för Riksgälds-Contorets förvaltning utfärdas, åt Chefen för Finance-Deparlement förbehålla enahanda tillgång till handlingar och upplysningar rörande Riksgälds-Yerket, som här ofvan, med afseende å Stats-Yerket omförmäles samt med lika undantag för hvad enligt lag och författningar bör hemligt hållas.”
Ven ifräga varande jemlörelse-taRIeauen olver Livil-Dag-Rörslaget, äfvensom 8er8kild uppgift al sädane stuclganden i 1734 ärs Dag, livilka, såsom tillgörande den Dkonomiska DagstiRningen, Rlilvit f> än Dörslaget till LivilDag uteslutne, med anvisning ä fällande Rörfattniugar i livarje ämne, liar den 18 nästlidne danuari alleniuat8, men en sadan RaRleau olver LriminalDag-Dörslagst är ännu ieke lullRordad. I saknad al den ledning, som är att förvänta al Högsta Domstolens yttranden, oeli den ännu ieke iukoinna DaRellariska jemfurelsen olver Lriminal-Dag-Dörslaget, liar Rongl. Naj;t liittills ieke varit i tillfälle att någon granskning al nämnde Korslag företaga. Rongl.
Borgare Ståndet har Ster, med bifall till Höglofl. -Expeditions Utskottets Memorial angående lefvereringen af de exemplar utaf Bihanget till RiksStåndens Protocoll, hvilka icke till försäljning i Boklådan afletnnas, ansett i det Stats-Utskottet borde anmodas, med Herrar jTullmägtige i Riks-Gäkls Contoiret öfverens* komma om något i detta afseende tjenligt för* varingsrum, hvarest så val återstoden af Bi* hanget kunde, på sätt föreslagit blifvit, få lefvereras sorn ock till någon utsedd person ibland RiksGälds-Contoirets Tjenstemän, derstädes lemnäs de vid Riksdagens slut öfverblefne Exemplar af RiksStåndens Protocoll, af hvilken , jemte vården af mottagne handlingar, det skulle åligga, att icke allenast under Riksdagens fortgång, utan ock sedermera, uppå skeende Requisitioner, utlemna nödige Exemplar till de Bokhandlare, som försäljningen sig åtaga; hvarefter de inflytande medlen, böra uti Kongl, StatsContoiret redovisas och behållningen på Trycknings kostnads-Räkningeri godtgöras. Efter det Herrar Fullmägtige i RiksGälds* Contoiret häröfver blifvit hörde, får Stats-Utskottet följande Utlåtande afgifva. Då det, såsom en tjenstpligt, åligger Höglofl. Expeditions-Utskottets Secreterare, att besörja Redactionen och tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens Frotocoll, så väl under påstående Riksdag, sorn ock derefter, intilldess Stäts-Utskottets Éetänkanden. 1601 tryckningen blifvit aldeles fullbordad, anser Stats-U tskottet, det också vara uti sin ordning, att han, så länge tryckningen fortfar, eiri. o t ta* ger och under sin vård behåller hvad som från Boktryckerier ne lefvereras och icke omedelbarligen derifrån aflemnas till Bokhandlare till försäljning. Och derest uti de rum, sorn af Höglofl.
Hvad den nådiga propositionen med dertill hörande handlingar, äfvensom ett i anledning deraf inom Bondeståndet af Riksdagsfullmäktige från Blekinge län afgifvel anförande, innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit; och kunna, i Utskottets tanka, några skäl för den ifrågasatta nedsättningen af vakans-afgiften under de intill 1S45 sednast förflutna tio år, icke hemtas från det förhållande, som föranledt medgifvandet för öfverskotts-räntegifvarne af den gamla båtsmansindelningen att under nämnde tid fortfarande få erlägga den gamla räntan till oförändradt belopp, enär någon sådan rubbning af eganderätts-förhållanden, som genom berörde medgifvande velat förebyggas, icke kan i afseende å de nyroterade hemmanen sägas hafva uppkommit. Dessa sednare måste, i likhet med hvad i öfrige delar af riket vid oroterad jords rotering eger rum, hafva varit förberedde på utgörandet af denna tunga i förhållande till de med den verkliga roteringen förenade kostnader, och dessutom har vid den så nyligen verkställda roteringen lägenheternés förmåga att bära den „ 5,250: „ 27,435: 47. 7. 20 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 272. ålagda afgilten kunnat behörigen afses; hvadan oek, då medgifvande af ifrågavarande nedsättning skulle, i stället för att åstadkomma jemnlikhet i beskattning, leda till ett motsatt resultat, genom att tillskynda den nyberustade jorden i Blekinge större förmåner, än som den öfriga nyroterade jorden i riket fått åtnjuta, Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att för deras del besluta, det någon nedsättning eller restitution af den för den nyroterade jorden inom provinsen Blekinge utgångna båtsmansvakans-afgift icke må ega rum.
Domaren är hindrad, da hälla Urtima Ting i broktmäl, om den anklagade ar häcktad, emot ätnjutande af ssjuts och Den 2 Mars. n och trgAamenw, pä sätt förberörd! är; dock borde Orämsrie Domaren wid hwarje sadan händelse, gifwa det, jemte de hinder, som för honom upstatt, tilkanna hos Hos-Ratten, som agde tilse, atmihbruk derwid icke ffedde." I anledning af fran samtelige Respk-clive RiksStanden erhallne Remisser häraf, får Utffotter wördsamligen förklara, at, da Högftberörde i Nåder föreslagna stadgande» äsyfta och, derest de såsom Lag warda fastställde ofelbart i stor mon stola befrämja det för sa wäl Samhällets som enskildes bästa och säkerhet sa wigtiga ändamål, as, .genom styndesamt företagen ransakning, den ostyn dige snart ma befrias fran fangenffap, och för oen brottsiige dess förtjenta straff snarr följa pä werkelin öfwerträdelse och missgerning, men hans lidande genom langwarigt fängelse ej uröfwer Lagens ändamål förökas, Utffotter således anser sig äga fullkomlig anledning tilstyrka, der ma, genom Riksens Ständers bifall til detta af Kongl. Mahr i Nader fastställda förslag, detsamma såsom gällande Lag warda antagit. Hwarjemte, och joni Helsingelands manne Domsagor bestå, den Norra af Fem, den Södra af Sex Tingslag, mycket spridda samt aflägse fran orclinaris Postgången, och. de i sadant afseende ffch ligen torde kunna med Ångermanland jemnföras, samt erfarenheten winnar, at kxtra Domares förordnande derstädes gansta ofra behöfs, Utfforrer tror sig böra likaledes ril Riksens Högloft. Ständers ompröfning hemställa, om icke i sammanhang med deras lil högst vmförmälda Nådiga kropo sittorr - rro Den 2 Mars. sition förklarande bifall, Riksens Stander kunde hos Kongl. Maj:t andraga den underdäniga önskan, det tacktes Kongl.