Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jahrmargt derstädes 132 Isbjörnar efter Olaus Magnus 138 Hvalrossar, rit. af hr M. Hvalrossbetar, rit. af dens. Fångstredskap, rit. af hr O. Sörling 149 Hvalrossfångst efter Olaus Magnus 152 Hvalrossar, gammal holländsk bild 153 Japansk bild af hvalross 154 Ungar af grönlandssäl, rit. af hr M. Storsäl (Phoca barbata Fabr.), rit. af dens. 157 Snadd (Phoca hispida Erxl.), rit. af dens. 157 Hvithval (Delphinapterus leucas Pallas), rit. af dens. 159 Genomskärning af inlandsis 168 Bild från Grönlands inlandsis, rit. af hr R. Grönländsk isfjord, rit. af dens. Långsamt framskridande isbrä, rit. af dens. 171 Utsinande isbrä, rit. af hr O. Sörling 171 Umbellula från Kara-hafvet. rit. af hr M. Elpidia glacialis Théel från Kara-hafvet, rit. af dens. Manganhaltiga myrmalmsbildningar från Kara-hafvet, rit. af hr O. Sörling 177 Genomskärning från södra kusten af Matotschkin-sundet, rit. af geologen E. Sid. Karta öfver Jenisejs mynning (zinkografi) 183 Ruiner af simovien vid Krestowskoj, rit. af hr O. Sieversia glacialis R. Br. från Dicksons hamn, rit. af professorskan A. Evertebrater från Dicksons hamn: Yoldia arctica Gray och Diastylis Rathkei Kr., rit. af hr M. Offerplats på Jalmal, rit. af hr R. Jordgammor på Briochowski-ön, rit. af dens. 200 Rysk lodja 207 Holländsk skeppare 219 Jan Huyghen van Linschoten 225 Kilduin i ryska Lappland år 1594 226 Karta öfver Fretum Nassovicum eller Jugor Schar 230
Jag medgifwer gärna at wista Knekte - Contracter skulle i nägon mindre betydande del behöfwa undergä nägon sort förändring, i anseende til tidernas förändrade stick, dock i synnerhet i afseende pä penningens i sednare tider förändrade numeraira sörhällande, men om sädant skulle företagas, bör det ste med Rust - och Rotohällareö friwil. liga samtycke och bifall, utan minsta öfwerrast. ning och Ämbetsmanna influence, och ingen ny tunga förefläs, som intet har Rikets nytta til föremäl och utan inflytelse af chimerique fördomar, härledande sig ifrän Truppens lysande Utseende, sä til manskapets längd, som bekläd nåd - L5r Dcn 9 Augusts. riad och öfwerflödiga ercercice, utan endast ek 'nödigt afseende mätte gorad pä manffapets brukLare, tarflige men dock tilräckeliga undcrhällan, Ve i fredstider, och det sä, at intet Soldaten tilffapas til lätting, och dcn skattdragande Ro, teballaren nödsakas förwärfwa sig et oftast otilräckligt bröd, under et det trägnaste arbete och under de drygaste utssylders utgörande, och förestår jag säledcs ingen ändring uti de först med Negemcntcrna ingängne Contracter, bwil. La böra förblifwa orubbade och säsom helgade ansedde, sä wida R.kets wäl intet kräfwernägon förändring, och dä sädant ffulle inträffa, det alltid mätte hafwa til hufwudföremäl, aL intet annat än i högsta nödfall, Rotehällarne mätte proponeras nägon ny tungas utgörande utöfwer hwad Kneckte-Contracterna innehälla, titan snarare söka at utfinna utwägar til lindring.
Lagerbjelke befarar, att det ifrågavar:de arbetet icke skall kunna förekomma till pröfning vid nästa riksdag i händelse det icke blefve granskat af 1849 ars revisorer. Men det finnes ingen författning som föreskrifver att R. St. skola stödja sig vid något utlåt, af sina revisorer. Tvärtom är StatsUtsk. under pågående riksdag sjelft revisor, och kan således omedelbarligen befatta sig med åtgärden. Jag ser således icke, något hinder för sakens afgörande vid nästa riksdag, äfven om den förberedande granskningen ej medhunnits innan hösten 1849. Det är ju ganska lätt att anslå de ifrågavande 1600 r:dr för arbetet, antingen det blifver färdigt till Juli månad nästa år eller hvilken tid man behagar utsätta. Men jag lemnar detta derhän. Har man bestämt denna tid i samråd med Hr Fredin, så måste han väl veta hvad han sig åtagit, och derest han brister i sitt åtagande, så får statsverket hålla sig till honom så godt det kan. I fråga åter om förflyttandet af kammarrättens ferier, får jag fästa uppmärksamheten derpå att afsigten med ferier är icke blott att ledamöterne skola hafva ledighet, utan att de skola få den under den tid af året då helsan kan återställas genom vistande i fria luften och genom begagnande af bad och brunnar, hvilka stillasittande embetsmän vanligen behöfva. Förmonen af ferier blir så att säga ingen om de framflyttas t. ex. till vintern då en hvar måste hålla sig inom fyra väggar. En sådan förändring vore det fruktlöst att sätta i fråga. Hr Gr:n har trott att de ifrågavande håda kollegierne hafva tillräcklig tid på sig, då de hafva ungefär lika långt rådrum för sin granskning som revisorerne för deras. Jag bör dä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att R. St:s revisorer äro sjelfve herrar öfver sin tid och sina göromål, de indela deni som de behaga. Men så är icke förhållandet med statskont. och kammarrätten. Dessa embetsverk hafva bestämda göromål, som de för hvarje månad, att icke säga hvarje dag, måste efter en bestämd arbetsordning handlägga, hvilka ofta angå fatalier, de der skola inom viss tid iakttagas.
Det ar soiii en fer nissa, soin strykes på nytt trB, den torkar hastigt in och .bestrykningen inåste så ofta förnyas, tills träet blir som impregi~eradt därmed. Och det dröjer nog länge, innan liela vårt sa,n~hälle blir genointrängdt af den vissa öfvertygelsen, att viilgörenliet är blott det som syftar till att sätta livar och en, som vill arbeta, i stånd att reda sig själf utan främmande hjälp, och att allniosegifvandet blott ar ett konstladt dGfningsqlede1, som förvärrar sjukdoinen och alltmera förslappar hela organismen. %Den, soin icke vill arbeta, han skdl icke heller äta,. Om någon glöininer detta, så gäller det a t t lära denna olyckliga att Både vilja och kunna arbeta, och en sådan sträfvan pHgår lyckligtvis äfven på flera håll. Friilspingsarmén, diakonissorna i inissionshyddorns, Elsa Borg genom. sina olika Iieni och inånga .andra hafva särskildt tagit de eländigaste bland de elanda till, sitt arbetsfdt. Men livad gör F. V. O. d&amp; för att skaffa dem arbete, som ingenting hellre vilja än arbeta? Evad gör föreningen för att i prqktiken tillämpa sin sats: icke allinosor, utan arbete? Så frågar inan Ii&amp;nande eller undrande .. Nkgot har ju föreningen iiträttat, nien den Hr lifligt medveten .om det otillräckliga .däraf. Här ä r jnst en af dessa stors stötestenar, mot h i l k a den slår sig blodig under ' de f&amp;fäoga.försöken att rubba dem. Riittvisaii fordrar väl dock det erkännandet från allmänhetens sida, att F. V. O. aldrig kac Btaga sig eller har åtagit sig att lösa alla sociala problem, en lösning, hvilken skulle vara så godt som gjord, om arbete kmde ska.ffas &amp; t alla.
När en Statsmakt sålunda missbrukar sin kredit, som är till sin natur passiv, den nemi.: alt uplåna samt i och för Slatsbeslyr utan vinst sprida kapitaler, så har kapitalbildningen i landet lätt en falsk riktning, upifrån nedåt, i st. f. dess naturliga, nedifrån upåt. c) Statens funktioner, som i afseende på penningeväsendet, bestå i att bereda allmänt och stadgadt bytesmedel (en laglig och ovansklig mätare af alla värden) upbära Folkets skatter, beräknade (ifall riktiga grundsatser äro iakttagna eller kunna iaktagas), just i denna allmänna mätare, samt använda dem till Statsbehofven, dessa funktioner hindras, gäckas och invecklas i den mån Statsmakten, sjelf utsatt för minskning i värdet af sina intrader, äfven finner Samhället på det hela ofta skakadt genom ett vacklande myntvärde. Första vilkoret för att undvika penningekriser borde väl vara, att Staten uphör med en kreditrörelse, som stundom utvid - 48 Den 31 Oktober. gar, stundom sammankrymper Statens normala bytesmedel, samt derigenom, på ett konstladt sätt, och för att göra vinster på allmänna rörelsen, ena tiden, genom öfverflödet af erbjudne lånesummor, stegrar priset på så väl alla fastigheter, som produkter, och, när detta skett, undandrager näringarne den qvantitet bytesmedel, hvartill de under föregående perioden vant sig, med andra ord: Stundom lockar till öfverdrifven spekulation, och stundon stryper. Anmärkningar: a) Förslaget att lossa och flytta Lånerörelsen från Riksbanken 5r icke nytt; det framstälöes af höga Auktoriteter vid 1844 års Riksdag, men med afsigt att flytta denna rörelse till Riksg:sKont. Denna idé anses ännu riktig af många, men Kontorets blotta namn borde inskränka dess verksamhet till att låna upp, icke låna ut. Olägenheten af två slag af StatsKreditsedlar, den gamla Riks > gäldsprincipen, synes vara glömd. b) Lånerörelsens upliörande i RiksBanken, hvilket vid första påseendet förefaller som en ytterligare strypning, blir tvärtom en signal för privata BankAssociationer, att i större mängd bildas och öfvertaga denna rörelse.
Den har ock föranledt till åtgärder, hvaribland exempelvis anföres: Konungens Befallningshafvandes i Orebro Län utfärdade kungörelse, hvari Socknarna anmanas att, som löneanslag för Djurläkare, åtaga sig en viss årlig sädesskatt, och är det bedröfligt att anmärka, huruledes den betryckta och mindre upplyste Jordbrukaren, utan kännedom af den Lagstiftande Magtens beslut, blindt underkastar sig den verkställande Maktens godtyckliga påbud om en Ständig tillök - *34 ConstitutionsXJtshottets Betänkanden. ning i de indirecta Statsbidragen. Sålunda torde ganska få Hemmansegare hafva betänkt att ifrågavarande Löneanslag för Djurläkare, borde anvisas på Nionde Hufvudtiteln af Bevillningen. Anföres såsom en vigtig anmärkning mot föredraganden, det allmänt kunniga Regeringens beslut rörande Ebersteinska Testamentet. Det ådagalägges fullkomligt vådan för egande rätten och allmännna säkerheten, som uppkommer genom Regeringens intrång på Domare-magtens område. Uti Riksens Ständers valde Revisorers Berättelser år 1820 förekommer anmärkningsvärdt: 1:0 Stats-Ministerns den 30 Augustii 1818 afgifne Note till Magazins-Directionen, om utleverering af 500 tunn. Hafre till Kongl. Maj ts enskildta disposition, hvarigenom det iifven mot föredragande för Finance* och Handels-Ärenderna anmärkte Origtiga förhållandet uppkommit, som föranledt Revisorerne, att ogilla så väl Regeringens som Magazins • Directionens åtgärder. 2:0 Kongl. Maj:ts i bref af den 24 No - Constitutions-Utskottets betänkanden.
Utsk. lämpligt, utan hinder af en eller någres bestridande; och hade Per Ericsson, Sune Nilsson, Lars Larsson, jemte större delen af Ståndet förenat sig i Nils Håkanssons ofvan anförde Motioner. 2:0 Memorialet af Anders Johansson Brisman från Skaraborgs Län, som andrager, att Stam-rotarne väl uraklålit, vid kneckte-Contractens uppgörande, förbehålla sig af Strö-Rotarne vederlag för Soldat-Torpen, och att de således försummat sin talan deruti; men då Stam-Rotarne icke varit förbundne att lemna jord utöfver Contractet, ansåg lian dem för en slik öfverlopps Torps jord berättigade till ersättning af hjelp-rotarne, eller ock att öfverloppsjorden återtaga, uti hvilken mening Anders Andersson, Lars Larsson och Petter Jöns-, son sig förenat. Till utredning af detta ämne får Utskottet vördsamt andraga: Att frågan om planpenningarnes bestämmande förevarit vid både i8raårsoch de senare Riksdagarne, samt alt Kongl. Maj:t, efter vederbörande auctoriteters hörande, rqdan under den i3 October 181a i Nåder föreskrifvit, hvilka åtgärder hufvudsakligen borde vidtagas till Roterings-tungans jemnare fördelning mellan Stamoch J3esv. och Oecon, Utsk. Bet.cle. N.o 23. 23 Hjelp-Rotarne, hvarefter, och sedan, i anledning af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 16 Maji i8i5, Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 28 October 1817, samt Krigsoch Kammar-Collegiernes derpå grundade Circulaire af den \[\
Banken derutöfver något grund-capital, måste man först uppgifva det ändamål, hvartill det skall användas, ty eljest kan man ju icke bedöma behofvets tillvarelse. Om Banken för att utsträcka sin lånerörelse, skall emot pant af Statens Reverser upplåna och derefter åter utlåna penningar, blir den en mäklare emellan capitalister och lånebehöfvande, och detta är alldeles öfverflödigt, om myntet blir fast och bestämt, ty då återkommer förtroendet af sig sjelf. För öfrigt anser jag för min del oundgängligt, att om lånerörelsen skall leda till allmänt väl, hör den understödjas af en PrivatBank eller enskilt Discontinrättning; detta skulle blifva en stark garanti 138 Den 9 Julii e. m. mot NationalBankens framtida obestånd; ty då en annan Bank tinnes, som inlöste sine sedlar med reelt mynt, skulle National-» Banken derigenom hindras från återgång till det förra olyckliga systemet. Inrättning af PrivatBank motarbetas åter, om Bankens lånerörelse utsträckes utöfver hvad den nu är, och jag tror, att man derföre bör öfvergifva planen på utsträckning af Bankens lånerörelse, såsom motverkande det ändamål man vill vinna. Reservationerna, om flere reverser eller credit-papper, lia uppväckt det största missnöje och misstroende. Jag yttrade mig i förmiddags om pantsättningen af dessa skuldsedlar; att deras säkerhet alldeles icke är större än Bankens egne obligationer, ty det är likgiltigt, hvilka afStändemas Ombud utfärda obligationerna.
Äfvensom och då Rikets Ständer i afseende på Båtsmäns transporterande hålla före, att, när fråga endast är om några få dagsresor, tågande till fots lämpligen kan ega rum för Båtsmän likasom för Soldater; Rikets Ständer få i underdånighet hemställa, att, när omständigheterne ej medgifva Båtsmäns transporterande sjöledes, och vägen, som skall tillryggaläggas, icke öfverstiger åtta eller nio mil, Båtsmän då måtte, på lika sätt som Infanteri-Regementenas soldater, till fots marchera med vanligt tåg. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Augusti 1834- Expeditions-Utikoltcts Förslug tilt und. Upplä-,1 och godkänd t hos Ridd. oell Adeln den Si Au g. 1834- Presle-Slåndet deri 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående Bankens öppnande till utvexling af silfver. (dkmco-Utsk. N:ris 8 & 17.) S. A. K. Sedan Rikets vid sistl. Riksdag församlade Ständer, i sammanhang med de då fattade beslut, hvilka finnas intagna 11 ti Mynlbestämnings-Lagen och Lagen för Rikets Ständers Bank, båda af den 1 Mars i83o, låtit i ut» fardadt Reglemente för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning meddela Rikets Ständers Fullmäktige i Banken sådane föreskrifter, hvarigenom
RegeringsFormen < Den 7 April c, m, a35 oell 80 §, Riksdagsordningen, hos Kongl. Maj:t anhålla , det Riksdagen må på en Månad, räknad ifrån den 1 instundande Maji, förlångas; till hvilken Skrifvelse Expeditions-Utskottet skulle anmodas upprätta förslag, samt dermed ofördröjligen inkomma; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att, äfven för sin del, uti Borgare-Ståndets nyssnämnde beslut instämma. Ut Supra. Höglofl Ridderskapet och Adeln åtskiljdea klock. till 10 om aftonen» In fidem Protocolli O, J. Lagerheim* Fredagen den II April. Plenum klockan to föfmiddagen, t Grefve Spens, Carl Gustaf'. Uti ett al de föregående Plena , blef af Ridderskapet och, Adeln bifallit ett Memorial från RiddarhusUtskottet, i anledning af Herr Grefve De la Gar-s dies motion, angående utdelning af de. i RM (V - 256 Dtn ij April f. m. darhusArchivet befintlige Ridderskapets och Adelns Protocoller vid de förflutne Riksdagarne. RiddarhusUtskotfet hade deruti tillstyrkt utdelning af 178g, j8io och 1812 årens Riksdagars Protocoller, hvilka på Ridderskapets och Adelns bekostnad blifvit till trycket befordrade; -men angående j 815 och 1818 årens Riksdagars Protocoller, hade Utskottet anfört, att då de voro tryckta på Statsverkets bekostnad, torde remiss böra ske till StatsUtskottet om hvad som angående dem då var föreslagit.
Han var ung i ämbetet, och när han såg denna till hälften förlamade gubbe, uppehållen endast af sin sinliga drift, och denna unga kvinna, som så fräckt sålde sig för gods och guld, stockade sig de heliga orden i halsen på honom, och då han kom till stället: hvad Gud förenat skall inte människor etc., rabblade han upp formuläret så fort att det nästan lät som om han skämts för innehållet. – Just som han skulle gå, hördes ett tungt, besynnerligt stånkande från sängen. Karl Johan hade fått en ny slagattack. Nu var det ingen tid att skicka efter läkaren – han var redan svartblå i ansigtet – utan klockaren slog honom åder på guds försyn. Sansen kom småningom tillbaka, men ’talet’ var skadadt och högra sidan ohjälpligt förlamad. Han låg i några veckor, utan att man såg stort lif i honom, men hur det var, så började krafterna att komma tillbaka, fast stora blefvo de aldrig mer. ’Invärtes’ kände han sig rent som en ny människa. ’Hettan hade gått ur kroppen’. Han brukade ligga och spekulera på ’hur han haft det’, den sista tiden, men han fick aldrig fatt i sig själf. Nu tyckte han bara, att Johanna var så obegripligt grann att se på. Den gamla ömhetskänslan kom tillbaka, ibland så stark, att det nästan kändes ’som en stopp i bröstet’, och han började gråta, utan att någon förstod hvarför. Han kände sig så obegripligt nöjd och fridsam, ackurat som när han på sommarmorgnarna brukade ro på sjön. – Men hvad det led, kom också en annan känsla tillbaka, fast i försvagad form: den för pängar. – Inte att han ångrade hvad han gjort – för Johanna var ändå för mer än allt annat på jorden, ja, det var hon grant, men det gjorde ändå som ’ondt’ i honom, när han började förstå hur flott det gick till i huset. Johanna tycktes inte ’extimera’ pängar en smul Hon gaf bort summor till höger och vänster, tog sin syster och faster i huset, höll kafferep, köpte ’skräp’ från staden och lefde, som om hvar dag vore den sista, som grannarna, hvilka voro gramse på uppkomlingen, uttryckte sig.
S. D. F öiedrogos å nyo och biföllos Stats Utskottets Utlåtanden; N:o ?.65, öfver den del af Kongl, Maj:ts tili Rikets Ständer aflålne Nådiga Skrifvelse, N:o 11, sorn angår det vid sisllidne Riksdag, i och för regleringen af Armeens accord, på Riksgälds-Contoret anvisade creditiv; N:o 371-, angående dispositionen af öfverblifvande exemplar af Hillänget lill Riks-Ståndens Protocoll .vid innevarande Riksdag; N:o 272, i anledning af väckt motion, om understöd af allmänna medel åt de nödlidande invånarne i Boliusländska Skärgården, S. D. Föredrogos å nyo Allnänna Besvärsoch Oeconomic-XZt. skottets Betänkanden: N:o 122, i anledning af väckt fråga, om föreläsningar och examina i Rikets Grundlagar vid Universiteten; Afslogs; N:o 128, i anledning af väckte motioner, dels om skyldighet för dem, (&m undergå Prest*examen, att ådagalägga kunskap i Vexel-uudervisnings - Prof. Utclr. d, ig Ocl. i$34, 39) m etli oden, dels angående rättighet för Lärare uti Véxel-undervisnings-skola^ att prestvigas; Afslogs; N;o 124, i anledning af vacht motion, att allmogen icke, utan eget medgifvande, måtte hes väras med underhållet af sådana vägar, som blifvit på Statens bekostnad anlagde; Bifölls; N:o i 25, i anledning af väckt fråga, orm utsättande af pram ier för eke-plantering å berustade Säterier och Kronoskattehemman; Bifölls; JN:o 126, i anledning af. väckte motioner, om bränvinsbränningens; inställande; Bifölls. F rån Wå l 1 o fl. Borgare-Ståndet,. S, D. Föredrogos å nvo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskottens Utlåtanden och Betänkande: J\:o 18,. öfver väckt motion, om tillägg i Kongl. Kungörelsen den 25 Junii i83o, angående understöd af.allmäuna medel till utflyttningar, i följd af. verkställde laga skiften; -Bilölls; N:o 19, i anledning af väckt fråga, om förklaring'ocli tillägg i Kongl..
allra sista, då hennes tankekraft var omtöcknad — hade tillfälle att vara tillsammans med henne, fick i grund och botten lära sig den svåra konsten, om han icke kunde den förut, att väga sina ord på guldvikt. Det behöfdes icke mycket för att bringa henne i misshumör, men så kräfdes det heller icke mycket att få henne god igen. Egendomligt nog — men det fanns en tid, då kvinnan hos henne var till och med ömtåligare än författarinnan, och då en rival i det förra fallet var mer fruktad än i det senare. Denna ömtålighet utsträckte sig gärna äfven till allt, hvad hon ägde, och att kritisera hennes klädning var i hennes ögon en lika stor synd som att kritisera ett af hennes arbeten. Och den kritiken var stundom icke så lätt att återhålla, då hon äfven vid ganska framskriden ålder ägde en barnslig förkärlek för bjärta färger och gärna bar flammande gula eller högt rosafärgade klädningar. * * * Hvad man icke skulle kunna tro — icke minst på den grunden, att hon med sin kolossala produktion icke bort ha haft stor tid att tänka därpå • — men fru Carlén var en mycket klok och god husmoder. Hon kunde laga sin mat själf, och vid supéer i hennes hus hade hon alltid själf lagt sista handen vid anordnandet. Hon ägde en viss förmåga att få allting att taga sig väl ut och att få litet att se ut, som vore det mycket. Då man tog en köttbit från en af henne upplagd karott, så blef det ett hål efter biten, men rikligt såg det alltid ut, då det kom in på bordet. Denna hennes sparsamhet i smått tager sig så mycket egendomligare ut, om man ställer den vid sidan af hennes storartade, om också för egen del okloka generositet. Det förekommer, som om hon hört till det slags människor, hvilka mycket väl veta, att ett öre är pengar, men som aldrig kunna få klart för sig, att en krona innehåller hundra öre, och flere äu en äro de, som begagnat sig af hennes oförstånd i detta fall. * * * Det finns författare, som äro punktligheten personifierad i sitt arbete, och som skrifva sina böcker med den automatiska noggrannheten af ett urverk. Till dessa hörde icke Emelie Flygare-Carlén. Hon skref, alldeles som andan föll på henne.
Men det är lika sant, att Statens Styrande och Lagstiftande Magt måste känna den enskildas ställning, måste känna tidens anda och kraf, för att rätta de allmän na åtgärderna derefter, och på det att mellan §04 D en 28 Fehruarii. ds styrandes handlingssätt och de styrdes behof må uppkomma nen öfverensstämmelse, som allena kan föra til! ernående af Statens högsta ändamål: mennisko förmå gans fria utveckling tili allt ädelt, stort och nyttigt. Orsaken ti!! de öfvergångar från den närande till den täraode Classen, hvaröfver vi klaga, är i sig sjelf så ädel, att den ej bör motarbetas, så stark, 211 den ej kan hämmas: den är ingenting annat, än menniskans naturliga böjelse alt lyfta sig till ett bättre tillstånd, den är det ädlaste al alla hennes begär och grunden för hela hennes moraliska utveckling. Att vilja motarbeta grunden till det öf - verklagade onda, vöre således både orätt och omöjligt; det vöre att påkalla det moraliska barbari, som tidehvarfven redan öfvervunnit. Men deremot göles det behof att undersöka, om detta kraftiga, aldrig hvilanda begär till lyftning, till odling, tili förädling, ej är missledt; om det icke kunde lå en annan tigtning, sannare 5 sin princip, värdigare personen, och nyttigare för Staten ; och om Staten icke kan, å sin sida, göra något att leda den. Om det vore ovillkorligen nödigt, att mechsniskt arbeta, för att höra till den närande Classen, så skulle jag anse omöjligt, att den förändring man önskar, kunde till vägabringas af annat, än en ytterlig nöd. Men det torde vara nyttigt att anmärka, att icke Den 28 Fehruarii. 905 det tnechaniska arbetandet allena utgör vilkoret tor egenskapen att vara närande medlem i samhället