Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hoppas motionären hafva tydligt ådagalagt behofvet af förändring i denna del af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Jagtstadga och får derföre föreslå, att sista momentet af 20 § i omförmälda nådiga Stadga må erhålla följande lydelse: Vill någon erhålla sådan belöning, uppvise roffogeln eller huden af rofdjuret för länsman, ordförande i kommunalstämma eller kommunalnämnd, tage hans intyg, att rofdjuret eller roffogeln inom riket dödats samt att roffogelns fötter eller öronen af rofdjurshuden blifvit i hans närvaro afskurna och håfve sedan rätt att hos närmaste kronouppbördsman eller Vår Befallningshafvande den utfästade belöningen uppbära. Stockholm den 15 November 1865. C. J. Kjellman, från Jönköpings län. %:o $38» Af Carl Johan Hjellman från Jönköpings län, att för beväringens behof icke vidare mä af Statsverket anskaffas eller underhällas persedlarne skjortor, strumpor och skor. I en tid, då så stora anspråk göres på anslag för diverse ändamål, deribland till landtförsvaret nära 13,000,000 Kalr R:mt, är det en pligt att se till, om icke besparingar äfven kunna göras. Jag tror, att utan det ringaste försvagande af vårt föi’svarsväsende skulle en ganska ansenlig sådan kunna verkställas genom betydande minskningar af de i förråd varande munderingspersedlar för beväringen, såsom skjortor, strumpor och skor, hvarmed beväringsynglingarna emot slitningsersättning sig sjelfva underhålla. Dessa persedlar förvaras nu i förråden utan att tjena till det ringaste gagn, enär det icke har handt, hvad mig veterligt är, att någon varit så utblottad att han icke egt dessa aldra nödvändigaste plagg. Skulle det ock hända att ifrågavarande persedlar blifva behöfliga till något större antal, så är det intet tvifvel .340 Motioner i Bonde-Ståndet 1866.
Om man will medgifwa: at Rust, och Rotehällaren är närwarande, sä har han esomoftast et swärare tilträde til Mönster-Her» ren, omgifwen af närwarande Militaire-Tjenstemän, och om en sädan Rotehällare, oftast nog enfalldig och försagd, wägar uphöja en swag röst med anförande af sit lidande, som , dä tid och ställe intet medgifwa honom attil, räckeligen styrka, sä händer: at öfwerröstad. 864 o Den 9 Augusti. Desi oftast sanna upgister blifwa misitrodde och föijdcn blir den: at Rust - och Notehällaren blifwcr lidande, ehuru han kan hafwa den rättmätigaste sak. Jag beskyller ingen, men bäde den ena och den andra kan blifwa misiledd, och Ler uplysningar saknas, kan ingen sak, rätt bevömmas. Til bibringande af den saknade uplysningen sär jag wördsammeligcn foresta: At i likhet med hwad jag andragit wid Recriiteringö-Möten wid hwarje Compagnie, genom wal af Compagniets Rusteller Rvtehällare, som särskildt förrattas innom hwarje Clasi af Roterande Stånds-personer och roterade af Allmogen Fyra Fullmägtige utses, hälften af Ständs-personer, Frälse eller ofrälse, och hälften Bönder, hwilka til Mönsterbordet förckallas, Le Ler böra wara närwarande sa lange Compagniet pasiekar Mönstringen. Desias ffyldigheter och rättigheter bora wara :
Derpå tror jag att frågan hänger om man får döma af den siste talarens yttrande, äfvensom Utsk:s eget Utlåt. Då Utsk. gjort fördelningen på 4 år, synes det nemi., som skulle dessa 20 milhr afse arbeten såväl under detta, som de påföljande åren under nästa statsreglerings-period. Ar så förhållandet kan jag icke annat än anse Utsk:s fördelning oriktig. Jag medger visserligen hvad den siste talaren äfven yttrat, att skäl finnas, som tala för att icke så på siffran bestämma hvad som för hvarje år bör åtgå, på det man icke måtte binda händerna på sig att begagna konjunkturen för inköp af åtskilliga inventariiförlag, hvilka det ena året kunna fås för bättre pris än det andra. Jag medger äfven att arbetena möjligen de första åren kunna blifva dyrare än de sista, men jag finner det vara nästan klart, att om man gör fördelningen så, som Utsk. här gjort, utan att åtminstone någon reservation med afs:de på medlens användande af Ständerne iakttages, måste det förhållande inträffa, att man tror sig hafva rätt att tillgripa den summa, för hvilken ett kreditiv blifvit anvisadt. Man skulle nemi. under dessa åren ega rätt att utgifva först det belopp, som i år skall utbetalas, och sedermera under de följande 2 åren 7 milhr för hvartdera, hvaraf följer att endast 1 mill. några 100,000 Edr skulle återstå. Men då 1,200,000 Edr, huru man än vill bedrifva arbetet, icke kunna förslå, blir man naturligtvis nöd - Den 14 Oktober. 93 sakad att säga till R. St:r: antingen måste arbetet afslutas eller ock medel till detsamma anslås. Nu är det likväl R. St.:rs beslut att arbetena icke till slutet af nästa statsreglerings-period skola bedrifvas i större skala än som motsvarar 20 milbr. Men om detta Utsk:s Betänk, bifalles, skulle det kunna föranleda till ett tillskott af 5 eller 6 milbr, så att arbetena skulle upgå i kostnad till 26 milbr vid slutet af nästa statsreglerings-period. Detta blir, som sagdt är, alldeles icke öfverensstämmande med R. St:rs beslut.
(Leonora ser hastigt upp på honom och drager sig litet tillbaka. Hans förtviflad.) Och jag det och jag var dum nog... Min Gud, jag in Jag gissar, att du måste ha gjort mig en mycket trodde på dig blindt trodde jag på dig. Du fordrade billade mig alltid, att i det låg min makt öfver dig. Jag ville tro, jag tvang mig själf att tro på dig, Leonora... LEONORA. Jag har icke velat höra på folks prat, icke på någon. troende hade du alltså icke till mig? HANS. Du ville... Du tvang dig själf... Större för knä med denna absurda fordran på förtroende! Allt Förtroende! Kom icke mer och tvinga mig på hvad du på sista tiden har sagt och gjort, som kunnat såra mig du måste vara förberedd på att jag sätter det i förbindelse med din vidtgående intimitet med en libertin som Max Bruun. LEONORA. det gått. Våga inte, att en gång till nämna Max' Och detta törs du bjuda mig! Så långt har namn mellan oss på detta sätt. Jag förlåter dig aldrig. Hvad jag har brutit mot dig är småsaker mot hvad du nu gör emot mig. 112 HANS (mera osäker). väl såra mig utom i denna? (Leonora tiger. Hans i låg ton, nära henne.) Jag har alltid varit för stolt att låta dig märka det, men i åratal har det pinat Men, Leonora. På hvilken annan punkt kan du mig, kastat skugga öfver mitt lif: ditt förhållande till Max Bruun. (Leonora tiger. Hans griper henne om armen.) Nu skall du svara. LEONORA (gör sig fri. Kallt.) hållande» ... Du har kanske rätt i det. Jag står och tänker efter om det är ett »för(Hans tager ett steg fram emot henne. öppnar Katrine dörren från matsalen, och han vänder sig plötsligt om, utan att säga något. Leonora öppnar långser på Hans.) samt dörren till sitt kabinett och går, i det hon hela tiden Nionde scenen. HANS. KATRINE. KATRINE (med fracken). (Hans tager emot den och synar uppslaget mekaniskt, i det han går till sitt rum. Katrine tvekande.) Hans? HANS.
Kongl. lViaj:t, 8onr nogsamt inger vigten 3erat att lliKet8 laliell-Verk bibebälleg i clet utmärkt gocla gkick, bvaruti clet nu blikvit kärgatt, äkvensom oläwjrligbeten elerat', att 8eereteraren, mecl egna upjiolkringar, mägte lemna rum kör (lommi88ionen8 gammanträclen oeb till körvarancle ak cle88 liancllingar, tiar körclengkull kunnit 8ig böra töregla kiketg 8tän3er, att, 8ätt oeb i ökveren88tämmel86 mecl cle xruncler, NV88 äberopaäe Drotocoll ökver Kammar-^reucien innebäller, kagtgtälla labell-Lommiggioneng 8tat till 2,650 Ii:clr ärligen, Irvarigenom, utökver clen nu varancle 8taten 1,525 lbclr 36 8k., mecl 98 lunnar gpanmäl, en contant tillökning gkulle ripjlkomma ak 1,124: 12. 10:o /.uzzc/z-ä/cztez-cze oe/z /lcrzrc/tzzrcztczczzs r Oz-^ez-zre. Knligt
I följd af den sålunda vidtagne regleringen hafva å anslaget för Artilleri-Regementena besparingar årligen uppstått och blifvit använde till andra föremål inom Ilufvud-Titeln, nemligen: för år 1837 15,222 R:dr 10 sk. 1 rst. 1838 12,657 - 43 — 4 — 1839 10,477 — 21 — 3 — 1840 19,927 — 46 — 1 - 1841 21,738 — 24 — 8 — Då Utskottet icke kan finna med god ordning öfverensstämmande, att så betydliga öfverskott å ett för bestämda årliga behof anvisadt anslag må, år ifrån år, uppkomma, utan att kunna för det föremål, dertill anslaget utgår, blifva användbara, har Utskottet, som jemväl anser det vara lika angeläget, alt Kongl. Maj:t må fortfarande beredas tillfälle att, i den nion, hela det af Rikets Ständer för Artilleriets organiserande alsedda belopp blir disponibelt, bringa detta vapen i fullständigt skick, trott dessa begge ändamål kunna lämpligast vinnas derigenom, att, i afseende å det för Svea, Götha och Wendes Artilleri-Regementen i Riks-Staten uppförde anslag, Rikets Ständer besluta, att de besparingar, som ett år derå uppkomma, må ulan att sammanblandas med Titelns öfriga besparingar, för ett kommande år användas, endast för samma Regementens behof; i följd hvaraf Utskottet tillstyrker, att det för Svea, Götha och Wendes ArlilleriRegementen i Riks-Staten uppförde anslag af tillsammans 391,943 R:dr 46 sk. 6 rst., med 9,844 tunnor under löner ne beräknad spanmåi, må, såsom reservations-anslag, men * ill beloppet oförändradt, bibehållas. 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 37. g) Cavallenoell Artilleri-liästars reinonteringj skoning, m. m. Förra Slaten upptager 28,000 R:dr, som utföras, ulan förändring.
I en mom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remiterad, motion (N:o 442) bar Riksdagsfullmägtigen P. F. Mengel från Upsala län föreslagit, att revisionen af Banko-diskontverkets räkenskaper och förvaltning hädanefter årligen måtte förrättas af Rikets Ständers Revisorer för granskning af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, samt till stöd härför hufvudsakligen anfört, att föreskriften om särskild revision af Banko-diskontverket tillkom på den tid, då det ansågs af särdeles vigt att nämnda låne-inrättnings jemte lånekontorens verksamhet både ofta och noggrannt kontrollerades, och då granskningen af Statsverkets samt Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning allenast hvart tredje år egde rum samt sålunda, jemväl i anseende till det nya statsskickets ännu outvecklade tillstånd, medtog mycken tid, men att, sedan Kongl. Kammar-rätten fått sig uppdraget att utöfva den mödosamt minutiösa siffergranskningen, med hvilken Revisorerne nu mindre, än förr, behöfva sysselsätta sig, Stals-revisionerna, som nu årligen förrättas, kunna med vida större lätthet än tillförene verkställas, till följd hvaraf sistbemälde Revisorer borde kunna medhinna att, på den i 68 § Riksdags-ordningen fastställda tid, äfven granska Banko-diskontverkets förvaltning.
Det torde icke af någon sann fosterlandsvän förnekas, att folkskoleunder visuingen är och förbliiver en utaf de mest nyttiga och ändamålsenliga reformer, som på sednare tider i vårt fädernesland blifvit genomförda, samt mer och mer öka den materiela förkofran och utvecklingen i dess framåtskridande; men tyvärr har ordnande af denna vigtiga samhällsangelägenhet ofta mött ganska stora svårigheter och i synnerhet i de glest bebodda och vidsträckta församlingar, hvilka nödgas efter behof uppföra flera skolhus samt bostäder för skollärarne och derjemte aflöna erforderliga lärare, hvilka uppoffringar äro ganska kännbara; och till afhjelpande af dessa tryckande uppoffringar och till lättnad för folkskole-undervisningens befrämjande i allmänhet vore det efter mitt förmenande äfven Statens skyldighet att bekosta undervisningen i våra folkskolor, som egentligen iemnar undervisning för de mindre bemedlade folk-klasser, då Staten bekostar undervisningen i de högre lärdomsskolorna för de s. k. bättre folkklassernas barn. Efter mitt förmenande anser jag det vara förenadt håde med billighet och rättvisa, att hvarje församling får använda de derifrån utgående medel på det sätt, som församlingarne anse vara mest nyttigt och användbart, ty hvad som är passande i en församling, kan vara mindre tjenligt i en annan. Jag vågar derföre föreslå, att den återstående delen af skyddsafgiften äfven måtte blifva anslagen till folkskole-undervisningens befrämjande och att hvarje församling måtte få uppbära de derifrån utgående medel, att användas på sätt ändamålsenligast anses och för hvarje församling bäst passande; samt att ett särskildt statsanslag måtte anslås för upprätthållandet af seminarierna i riket. Otn remiss till vederbörligt Utskott anbålles. Stockholm den 11 November 1865. G. Bolin, från Upsala län. Bih. till It. St. A f Gustat Bolin från Upsala län, om Lindring i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grunderna och sLittet för bestämmande af markegångsprisen.
Det är i flera författningar, såsom i fråga om fylleri och flera andra mål, redan förut stadgadt, att socknens fattige böra få -§:delar af böterna. Hvad ifrågavar. förhållande beträffar, så är i allmänhet här icke samma förhållande, som med böter vid häradsrätten för uteblifvande eller andra orsaker, enär det, såsom Hr von Rosen rätteli - 200 Den io 0 c to be r f. ra. gen anmärkt, är för sin egen skull, sorn den skattskyldige är tillstädes vid mantalsskrifningen; ty om han uteblir eller icke, så antecknas han i alla fall efter husförhörslängden. Jag yrkar således bifall till Utsk:s förslag i denna §. Frih. Nauckhoff: Till svar å hvad en värd talare nyss yttrat i afseende på mitt anförande, får jag nämna, att då jag gjorde anmärka, vid bötesbeloppet i r:dr, så var det temmeligen tydligt, att jag ansåg r r:dr vara för litet eller för mycket, med ett ord att vara oriktigt. Delta matte således varit ett tillräckligt motiv för den anmärkn. som jag gjort. Då den emedlertid framkallat en historik öfver uppkomsten af detta stadgande, så matte detta hafva varit fördelaktigt för dem, som deraf haft behof. Jag erkänner gerna, att jag verkligen hört lill deras antal , och tackar således för upplysningen. Beträffande vidare samma bots tillämpning på de personer, som underlåta att uppgifva dem, som bo på deras ägor och egentligen äro att anse såsom lösdrifvare, så har jag hufvudsakligen fästat mig vid att denna bot af i r:dr är alltför liten, och då någon bestämd siffra nu icke kommer att utsättas , så har jag dermed blott velat säga, alt jag anser den böra vata högre. Hvad åter författningen mera generell betraktad angår , så får jag nämna, att jag trott bevilln.förordn. vara en sådan stadga som gällde från den ena riksdagen til! den andra , och alt således, då fråga är att utfärda en ny, jag icke ser något hinder hvarföre icke äfven högre böter deruti må kunna inflyta. Jag anser mig således icke hafva gifvit prof på brist hvarken i omdöme eller minne, då jag gjorde min framställning. Frih.
Det var dock ej af förbiseende, som jag i mitt förslag underlät att intaga något sådant stadgande, utan det var för betryggande af räntetagarnes rätt och till förekommande af att de skulle kunna blifva inblandade i uppbördsmäns balanser, ty, om man tillåter kronofogdarne att på detta sätt utbetala medlen, så vore kontrollen öfver deras redovisning, om ej helt och hållet borta, likväl åtminstone mycket försvagad. Jag tror således det vara alldeles nödvändigt att uppbödsmännen icke få någon sådan rättighet. Många talare hafva fästat sig vid det i förslaget förekommande ordet »kostnadsfritt». Om man genomläser Utsk:ts Betänk. så finner man, hvarpå detta ord har afseende, nemi. alt, då uppbörden af dessa medel hädanefter skall ske genom kronans uppbördsmän, sjelfva uppbörden naturligtvis skall komma att verkställas utan andra eller större kostnader för räntetagarne, än sorn de för närv:de få vidkännas; oell har jag i öfverensstämmelse härmed i min motion yttrat min åsigt att uppbörds* männen på landet borde anse sig lör sitt besvär tillfyllest godtgjorde, om de fingo uppbära samma provision sorn hittills tillkommit regements-skrilvarne. Först efter bestämmelserna om uppbörden, förekommer ordet »kostnadsfritt» i den mening, att sedan de uppburna beloppen aflevererats till länsstyrelserna, skola de derstädes vederbörande kostnadsfritt tillhandahållas. 1 den mening, som ordet här förekommer, har man således velat att den utbetalning och redovisning, som skulle ega rum på landtränteriet, skulle vara kostnadsfri. Sedan jag nu sökt undanrödja de invändningar, som emot Utskits förslag blifvit gjorda, får jag anhålla om bifall till detsamma. Gr. Mörner, Carl: Jag har med uppmärksamhet afhört de sakrika anföranden, som under denna diskussion blifvit meddelade till förfäktande af den ena eller andra meningen. Jag bekänner, att jag ställer mig på deras sida, som önska afslag å detta Betänkrde, och jag gör det af det skäl, att jag har en mångårig erfarenhet af de mångfaldiga bestyr, som år ifrån år hopas på kronans betjening, och att dessa tjenstemän icke böra betungas med en uppbörd, som regements-skrifvarne mer än väl medhinna.
Boye har ganska rätt i sin anmärkning, att det endast är i sqvallerväg, man kan känna det, då vi hafva ett sådant Constit.Utsk.; det ur bekant, säger jag, att Hr Nordenfalk nekade, alt contrasignera ifrågavar. beslut, och då jemnkades saken så, att den fick hvila, tills den nuvar. Statssecret. tillträdde detta embete. Statssecret. Nordenfalk nedlade sitt embete de facto, om icke i den ordning Reg.forinen fÖreskrifver, och reste från staden. Han är således berättigad att förklaras oskyldig i denna sak. Jag har aldrig talat med honom och har inga relationer till honom; men jag anser för min pligt att förklara hans oskuld, emedan det ej är nationen likgiltigt att känna, hvilka rådgifvare fullgjort sin pligt och hvilka icke gjort det. Efter det blifvit fråga om de olika uppgifter, som Statscont. lemnat om de möjliga tillgångarna, synes det vara anmärkningsvärd!, att Statscont. den ena gången förklarade, att besparingarna endast uppgingo till 9,000 r:dr, och då genom ett K. bref blifvit tillkännagifvet, att åtgärden kunde fördröjas, kommer Statscont. ^ år derefter in med en annan uppgift, innehållande, att Cont. upptäckt en tillgång af ig,5oo r:dr. Detta torde styrka, att då man vill ett anslag, finnes alltid någon tillgång dertill, och att det således är af vigt, att den grannlagenhetsansvarighet, som Frih. Boye nämnt, gör sig gällande inom Conseillen. Denne värde ledamot har framställt den fråga, huruvida Konungen har grundlagsenlig rätt att disponera besparingarna inom titeln. Någon grundlagsenlig rätt dertill finnes visserligen icke; men Constit.- XJtsk. har ganska beskedligt gått tillbaka ända till 1810 års riksdag och citerat alla de särskilda beslut, hvarigenom R. St. till K. M. öfverlemnat för hvarje gång en sådan rättighet. Det är sannt, alt första beslutet i detta fall togs vid 4o8 Den 3o J u 11 i e. m. riksdagen 1810, och att R. St. då beslöto, att K.
På grund häraf torde således denna § böra erhålla följande lydelse : Uti stad med öfver 3,000 innevånare skall den staden i kommunala angelägenheter tillkommande beslutanderätt uppdragas åt Stadsfullmäktige. I stad med 3,000 innevånare eller derunder, må det på de vid Allmän Rådstuga röstberättigade ankomma, huruvida de vilja . t åt Stadsfullmäktige sin beslutanderätt öfverlåta. Till beslut i ihy fall erfordras mer än två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet och skall beslutet hos Konungens Befallningshafvande ofördröjligen anmälas. Är sådant beslut fattadt, må förslag om dess upphäfvande icke väckas förr än 5 år derefter. För bifall till sådant förslag erfordras lika beskaffad röstöfvervigt, som nyss sagdt är, och skall jemväl detta beslut hos Konungens Befallningshafvande anmälas. § 9. Då Rikets Ständer redan, vid § 7 ansett Allmänna Rådstugan i sådana sfäder, der Fullmäktige äro tillsatta, böra ega, utom rätt att välja Fullmäktige, äfven rättighet att besluta om fullmäkligskapets afskaffande, der så nödigt aktas, torde för fullständighetens skull denna § mom. 1 böra hafva följande lydelse: 1 Stad, der Stadsfullmäktige äro tillsatta, inskränkes Allmänna Rådstugans befattning till val af Stadsfullmäktige samt till beslut om den i 7 § mom. 3 omförmälda fråga. Eccpedilions-Ulskoltets Förslag till anderd. På grund af de skäl, som dels vid 8:de och dels vid 58 §§ i Förordningen om Kommunalslyreise på landet blifvit anförda och jemväl här ega tillämplighet, torde denna § böra förändras sålunda:
För öfrigt, och då Rikets Ständer vid innevarande Riksdag beslutat, att' Svenska och Holländska dueater må från Banken utvexlas till det pris, som, under samma tid, blifvit för invexlingen al dueater bestämdt; har Utskottet trott sig böra tillstyrka borttagande af den föreskrift i Reglementet, hvarigenom Banken, vid utvexling af ofvanomförmäldte utländska silfvermynt, skulle tillskyndas vinst, och i det stället föreslagit, alt in-och utvexlings-prisen måtte bestämmas till enahanda belopp; likväl och enär, elter hvad erfarenheten visat, de utländské mynlsorterne understundom till värde och beskaffenhet undergå större eller mindre förändringar, har Utskottet trott det böra öfverlemnas lill Baneo-Fullmägtige att bestämma prisen för invexlingen. På grund häraf är, i stället för §§. irr, ii3 och 114, det stadgande föreslaget, som punct 2:0, mom. 1 och 2 här ofvan innehåller Mo - BancoUtskottets Memorial, N:o 182, mentet 3 i samma punct återfinnes i Betänkandet N:o 75, hvilket blifvit af Rikets Ständer i alla delar gilladt. I öfverenstämmelse med nyssberörde Betänkande, är 112 §. ändrad, på sätt af punct 3:o inhemtas. I afseende på senare delen af nästfoesagde § , får UtskotLet tillkännagifva, att, som Banken ständigt är försedd med ducater, innehafvaren af Depositions-beviset öfver de å räkning i LåneBanken insatte ducater genast kan vid anfordran desamma utbekomma; hvadan ock Utskottet desloheldre ansett sig böra förordna, det berörde räkning må upphöra, samt från §:n borttagit den ifrågavarande senare delen, som det icke är troligt, att Depsitions-bevisets innehafvare skall anmäla sig för ducaternes utbekommande, emedan den afgift, han, i sådant fall, måste till Banken erlägga, redan uppgår till betydligt belopp.
Stockholm den 26 November 1362. Johan Persson, lrån Upsala län. I ofvanstående motion instämma till alla delar: J. F. Fredricsson från Upsala län. Gustaf Botin, från samma län. P. Fr. Mengel. 228 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Johan Persson från Upsala län, om öfverlåtelse ål Nysätra socken af lägenheten Ängstorp under Ryda Rungsgård i och för inrättandet af en s. k. lyskula. Hvar och en, som nitälskar för folkupplysning, måste med varmt intresse omfatta hvarje åtgärd, som vidtages att främja denna upplysning. På alltför många orter inom landet är de så kallade fasta skolornas antal på långt när icke tillräckligt, hvilket har till följd att det för en del af kommunens, i skolåldren varande, ungdom hlifver ofta nästan omöjligt att begagna sig af der erbjuden undervisning, enär stundom nästan hela dagen måste användas för alt vandra till och från den aflägset belägna skolan. Ett medel alt i någon mån afhjelpa denna olägenhet är inrättandet af så kallade byskolor. Från Resta och Åloppe husförhörsrotar, belägna i Nysätra socken och Lagunda härad, hafva de femtio å sextio, inom nämnde rotar i skolåldern varande barn ända till tre fjerdedels mil att vandra från deras hemvist, innan de komma lill den vid socknens kyrka belägna skolan. Denna väg är dessutom, särdeles om höst och vår, nästan ofarbar, hvilket stundom gör det omöjligt för barnen att under dessa tider begagna sig af skolan. Det stora behofvet af en s. k. byskola för desse rotar tycks således vara lätt i ögonen fallande. Då under närvarande förhållanden ifrågavarande skola icke kan anläggas med mindre än att kommunen i sitt åtgörande biträdes af Staten, helst hemmanen inom berörde rotar uti ifrågavarande afseende redan tillräckligt betungas med aflöning till den ordinarie skolläraren, af hvars undervisning ungdomen från desse trakter, enligt hvad ofvan blifvit nämndt, icke kan göra sig synnerlig nylla.