Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Capi al enrot 4 ^ proCent ränta och derifrån dek icke yrkas elier tagas ma, förr an Rikets tillstånd det kan medgiftva". Och fluieligen 6:0. Hafwa Herrar Fullmägtige i Maji mänad 1807, ingått uti en med betungande wilkor för Riksgälds - Contoiret förenad afhandling om almänna Brandförsäkrings-medlen, just för alt icke deswaras med desie mebel, deni Contoiret annars, efter de Författningar hwilka da wero gällande, utan äftvenlyr af.upsägning, till sine behof kunnat nyttja och'fri t disponera. Af desie nu anförde omständigheter will nogsamt simas, att de emot almänna Författningen den az Julii 1824, tillatne undantag icke haft för afsigt, att försäkra Contoiret om Bancomyins tillgångar för framrida behof, enär Herrar. Fullmäglige ä ena sidan - Den ^8 November. 999 dan före föxfallotiden läkit återställa de uki Contoiret insatte Capital; och ä den andra warir angelägne, att skilja Contoiret wid sä beskaffade Lätt - Cr ika , alt Contoiret kunnat ständigt fä behälla dem, och af hwilka Amiralitets Krigsmans - Cassans förenämnde fordran iiZ,!Zz: z8. 6. Specie endast dragit 4* xroCent ärligt Interesse.
195 jag yttrade vid slutet af diskussionen rörande denna fråga, beder jag att få nedlägga min protest emot tankar och förhållanden, som man sökt göra gällande såsom sanna och lagliga, ehuru de äro ingenting mindre än sådana. Det var ej utan betydelse jag yttrade, att jag under 32 år sökt samvetsgrannt uppbära det riksdagsmannakall, som förfäders förtjenster gjort mig till en pligt. Jag skulle illa fullgöra denna pligt, om jag, vid slutet af min riksdagsmannabana, genom tystnad förnekade min ättefaders förtjenster. Man talar i våra dagar om näringar, som må undertryckas derföre, att de för ett land icke äro naturliga. Sverige, ett land genom klimatet till sin natur torftigt, är dock ingalunda otacksamt, utan vedergäller den, som der vill nedlägga arbete, omtanka, idoghet och flit. Skulle detta land inskränkas till hvad man vill anse vara dess naturliga näringar, hvar skulle man då stadna? För mera än 100 å sedan förstod Sveriges Konung att det var ett lands fördel att naturalisera främmande näringar, och erkände detta med den adliga värdighet, hvartill han upphöjde »Svenska handaslöjdernas fosterfader». För nära 140 år sedan erkände Sveriges folk och Ständer detsamma, då de sistnämnde föreslogo att för evärdeliga tider åt samme man och hans efterkommande öfverlemna Höjentorps kungsgård, som ett vedermäle af deras tacksamhet för hans mödor och stora uppoffringar för sitt fosterland. Att de evärdeliga tiderna efter 100 års förlopp hade nått sitt slut, hörer icke hit. Men besynnerligt nog, efter andra 100 år får det Konungsliga erkännandet utaf de uppammade handaslöjdernas nytta för Sverige, gifva vika för den ibland dagens phraser, som påstår, att alla dessa redan naturaliserade näringar, hvarmed tusentals menniskor förvärfva sitt uppehälle, må undertryckas, i den mån dessa näringar icke anses naturliga för Sverige, d. v. s. i den mån de måste offras för den despotiska liberalismens fantasier; och de, som deraf haft sin näring, måste alltså öfverlemnas åt fattigdom och undergång.
n:r 6 af Idun för i år har » Landtbo » framställt en fråga bland andra äfven till mig, och ehuru en sådan anvisning, som den frå- gande begär, naturligtvis omöjligen kan lemnas af någon med förhållandena rent obekant människa, skall jag dock försöka att utreda själfva frågans natur och utplocka dess kärna. » En kvinna, boende på landet, och som ej kan lemna sitt hem », detta är det enda, som jag vet om den, hvilken begär anvisning till att förvärfva sig en biförtjänst. Här måste ju framställas en mängd motfrågor, t. ex. om personens helsa, ålder, arbetsduglighet, lynne, talanger, färdighet, ortens belägenhet o. s. v. innan något arbetsfält anvisades, så vida man ej ville svara rent på höft blott för att säga något. Denna fråga — liksom en mängd andra af dem, som framställas i Iduns afdelning för » Frågor » — är af så enskild natur, att den och dess motstycken hos många af Iduns läsarinnor väckt harm öfver, att var tidnings läsare få så grundade anledningar till skämt öfver kvinlig obetänksamhet. Hos mig väcka dock alla dylika frågor endast ett djupt vemod öfver den lika allmänna som sorgliga seden att i allt, som rör det enskilda lifvet, först spörja om råd utåt i världen i stället för inåt i oss själfva. Denna sorgliga och rent skadliga vana har sin egentliga rot däri, att man vid barnens uppfostran så sällan spörjer efter barneus anlag och gåfvor, utan föser de små, liksom man föser får i fållor, genom skolklasser — ju flere dess bättre — tills de flesta natur - ligen blifvit så tillplattade och suddiga, att det ej är lätt att se, hvad Gud haft för afsikt med detta eller dessa människobarn.
Decharge, om, för StatsRådet och Konungens Föredragande; PresteStåndets beslut, IX s 4V1» BondeStåndets, IX s 479» BorgareStåndets, IX s 512. — om, för BalicoFullmägtige. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 668, 669, bif. af Adelil, IX s 674, af PresteStåndet, IX s 601, af BondeStåndet, IX s 63t. ■—• om, för Directionen öfver GöthaCanal Bolags f. d. DiscontContoir i Götheborg. Statsoch BancoUlskottens Betänkande, IV 2. s 1207'—1218, bif. af Adeln, IX s 34o, af PresteStåndet, IX s 368, al BondeStåndet, IX s 379, af BorgareSlåndet, IX s 388. — om, för dito dito dito dito i Stockholm, 67 Statsoch BancoUtskottens Betänkande, VI 2. s 1218, 1219, bif. af Aden, IX s 34o, af BorgareStåndet, IX s 353, af PresteStåndet, IX s 368, af BondeStåndet, IX s 379. Decharge, om, för Directionen Öfver Götheborgs f. d. DiscontVerk. Statsoch BancoUtskottets Betänkande, IV 2. s 1226 — 1235, bif. af Adeln, IX s 34o, af BorgareStåndet, IX s 353, af PresteStåndet, IX s 368, af BondeStåndet, IX s 379. — om, för InterimsDirectionen öfver Malmo f. d.
Andra kommo dock i stället och arbetet fortsattes. Ett ekonomihus med bageri, tvättstuga m. m. byggdes, likaså ett boningshus med små enskilda rum åt flickorna. Småningom öfvergick dock detta för hennes skaplynne mindre lämpliga räddningsarbete * till en uppfostringsanstalt för tjänarinnor. Tanken på ett barnhem hade länge legat och grott, då redan ett och annat öfvergifvet eller vanvårdadt barn mottagits och flere behöfde upptagas. Nu beslöt hon att nedlägga sina sista penningtillgångar i en stor nybyggnad — ett fullt ändamålsenligt barnhem. Här har under årens lopp en mängd barn fostrats till nyttiga människor. I den förträffliga vård de njuta ingå gymnastik, bad, lekar, sommaruppehåll på landet m. m. Också bära dessa barn en på- fallande prägel af andlig och lekamlig sundhet jämte en naturlig, gläd tig frimodighet. Under senaste tio år har barnantalet växlat mellan 36 och 42 — en häpnadsväckande siffra, när man besinnar, att endast för ett fåtal af barnen erlägges en ringa afgift af kommunen eller enskilde. Vintern 1883 reste Ebba Boström med en sjuk vän till Hauptweil, pastor Stockmayers anstalt för helbregdagörelse genom tron. Hon tilltalades mycket häraf och började mottaga sjuka. På tio år användes i hela hennes hem inga läkemedel, ej ens vattenomslag. Endast gemensamma böner med och för de sjuka fingo anlitas. Stor vikt lades dock då som alltid vid luftväxling, bad och mönstergill allmän renlighet, hvilket för den tvinande möjligen kan förklara, att resultatet i det hela blef så gynnsamt som det blef. Emellertid » den stadiga förvissningen att Herren alltid ville hjälpa på detta omedelbara sätt började att vackla ». Efter mycken inre och yttre strid öfvergaf hon sin förra ståndpunkt och byggde ett stort tidsenligt sjukhem — Samariterhemmet — därtill hjälpt af sin syster och tre af hemmets medlemmar. Ur Samariterhemmets läkares redogörelse för sjukvårdsarbetet låna vi följande upp* Några år därefter gjorde Ebba Boström ånyo ett räddningshemsförsök. En gård inköptes för ändamålet — helt och hållet på skuld — men efter ett par år upphörde denna hennes verksamhet sannolikt för alltid. gifter.
N:o i. för Stockholm. N:o 2. för Götheborg. P. Winbladh. C. IJ. Frodell. B. H. Santesson. L. S. L. S. L. S. N:o 2. för Götheborg. Nio 2. för Götheborg. N;o 3. för Norrköping. Olof Wijk. Erik M. Leffler. G. Zander. L. S. L. S. L. S. N:o 3. för Norrköping. N:o 4' för Gefle. N:o 4- för Gefle. Jean Ad. Ahrnberg. Carl Valleij. Joli. Olof Linn. L. S. L. S. L. S. N:o41- för Bergsbrukens i:sta Val-Distrikt. N:o 5. för Carlskrona. N:o 7. för Malmö. Thore Petre. P. A. Thörn. C. C. Halling. L. S. L. S. L. S. N:o 8. för Calmar. N:o io. för Westerås. N:o n. för Westervik. J. Petter Bruse. Fredr. Langenberg. Carl G. Maechel. L. S. L. S. L. S. N:o 12. 121 N:o ta. för Uddevalla. Joli. Forssben L. S. 13’ N:o i5. för Fahlun. P. Linderholm, L. S K:o i~. för Carlshamn. C. Wigert. L. S. Nio i 3. för Landskrona. Aug. Helleday. L. S. Nio if>§. fö Fallin Bergslag. E. E. Falhem. IN":o iR. för Ystad. C. F. Wendt. K:.» 19*. för Bergsbrukens 4:de Val-Distrikt. Maur. Sahlin. L. S. K:o2i§. för Bergsbrukens aldra Val-Distrikt. Claes Friis. L. S. IN 10 23*. för Bergsbrukens 3:dje Val-Dist lik t. J. Waern. L. s. Niu 20. för Jönköping. And. P. Mahn ber?.
Vid 1823 års riksdag, om minnet icke alltför mycket bedrager, yttrade sig i detta ämne en numera afliden högre embetsman—jag menar Generalen m. m. Gr. Franc Sparre. Således hvad skicklighet och ordentlighet kan man väl vänta sig af en tjensteman, som, under de få arbetstimmarna på förmiddagarna, skall skynda ifrån det ena embetsrummet till det andia, för att hinna, som man säger, ”rafsa” ifrån sig åtminstone de nödigaste göromålen. Hvad som nu icke medhinncs eller han ej är road af att göra, påkastas stundom yngre underordnade tjenstemän eller extra-ordinarier med eller utan arfvode. Genom detta inrotade oskick, att en person opåtaldt får innehafva flera tjenster, utan att, åtminstone för en del, behofvet af nödig utkomst gör detta nödvändigt, undanhållas således tjensterna för en mängd yngre personer, som egnat sig åt Statens tjenst, hvaraf en del utmärkt skicklige, under tärande bekymmer för sin dagliga utkomst, såvida de ej äga enskild förmögenhet, få qvarstå som extra-ordinarier i 8 å 10 år. Följden häraf blifver missmuth, olust för arbete, ja någon gång landsflykt, förtviflan och sjelfmord, hvarpå beklagligen flera exempel gifvas. lil om hvad jag här ofvan anfört, - medför detta mångtjensteri ännu en olägenhet, nemi. för rättsökande och andra, som behöfva skaffa sig upplysningar, lösa ett utslag, begära en afskrift m. m. d., de der någon gång nödgas löpa förgäfves flera dagar, innan den person kan träffas, som sökes. Hvilken elak opinion måste det dessutom icke väcka hos de nog högt beskattade jordbrukarne m. fl. att veta och se, det Staten gifver en och samma person lön på 2 eller 3 ställen, fastän dessa löner sammanlagda för en och annan icke utgör någon öfverdrifvet hög summa, under det att de förre äta ett sparsamt bröd eller jemnt och rätt kunna lifnära sig med de sina för alt bidraga till desse tjenstemäns aflönande.
Då enligt 5 § af instructionen för Ridd.Direct. R. o. Ad. uppdragit åt denna Direction alt emellan riksdagarne utse Revisorer för granskningen af de räkenskaper, hvarom nu är fråga; så hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att äfven nu, ehuru riksdag pågår, uppdraga åt Ridd.Direct. att utse ifrågavar. Revisorer. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det bar synts Utsk. lämpligast, alt de revisioner, som böra verkställas under det riksdagen varar, skola ske af BancoUtsk. sjelf, såsom det har skett med den generella revisionen, hvaröfver berättelse till R. St. ingått. Nu åter är fråga om Bancodisconten, och det synes vara nyttigt, att den kännedom, som genom denna revision erhålles, kommer BancoUtsk. lill godo. Det är delta, som föranledt BancoUtsk. till dess ifrågavar. förslag, hvilket jag icke kan finna annat vara än väl grundadt. Någon fördel sker sannerligen icke Utsk. derigenom, hvilket hvar och en lärer inse, som tagit bestyr med revisioner. fi Den 1 F c b r u a r i f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, alt föremålet för öfverlåggningen nu vallista punkten af Ulskis meni., hvilken endast hade afseende på revisionen af lånecontorens räkenskaper och förvaltning. Uppå sedermera framställd propos., beslöt R. o. Ad., att uppdraga ät Ridd.Direct. att utse en revisor och en suppleant för granskning af hvartdera af ifrågavar. lånecontors räkenskaper och förvaltning för nästlidne år, samt att skyndsamligen lemna BancoUtsk. del af Directms beslut, på det de personer, som derigenom varda utsedde, måtte genom Utskis försorg derom erhålla underrättelse. 2:dra punkten, ang:de rättighet för Utsk. att bland sina ledamöter utse 2ine af hvartdera RiksSt., för att i egenskap af revisorer afsluta revisionen af Dancodiscontverkets räkenskaper samt f. d. Riksdiscontens utredning för nästlidne är.
SÖ?aj:t finnab att föregå verbfammare ocp af erfarenpefen be* gprfta mebef tia betta önbamålb entåenbe, öfvertpgab, att ber* uti tmbergööjab af 0tibctS 0tänberb omtanfe för mebborga* reS väl. kongl. 5D?aji:t par trott, att vigtiga uppfinningar i 0tatb* economigt affeenbe funbe vinnab genom fännebom om be in* teebningar, pvarmeb fag egenbom på ftmbet är befvätab, om ©ayeringb*värbe't å atta £anbt»fagigpeter, famt om be om fåban egenbom gutna föp, förgift frivittigt, förgift genom eyecutionb* tvång. 0eban ^jugitiä'0tatS»!Otinigern pärom låtit unberföfa uti äpärabbr a tterneb, i äpofrättewe förtoarabe, ^ntecfningS* gjrotocoa, ocp uti be ti(f kammarrätten infoutna ©iperingb* längber, par 3ugitiä»0tatö*5D?inigern Hff kongl. 5Ö?aj:t i un* berbånigpet öfverlemnat fin unberbåniga Seröttelfe, befebfagab meb ©Vetter, uppfpfanbe förpåaanbet i pela Eribet, i pvarje ftin, ocp i ptoarje ©omfaga, famt inom ptoarje af be tre ClaS* ferne, SXibbcrgap ocp Slbel, 0tånbS»perfoner ocp 5lttmoge. Ht» brag beraf äro i attmänna ©bningarne tnförba. Serättelfen ocp ©ibetterne toitt kongf.
Detta förhållande kan ingen lagstiftning ändro, och hvarje försök att det göra är, emedan det strider emot naturen, en dårskap, som väl, såsom vi sett, kan gifva anledning till den mest upprörande orättvisa, men icke frambringar de åsyftade frukterna. Mycket mera vore att tillägga, om jag, som sagdt, icke fruktade alt trötta. 806 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Ett ytterligare motiv för min här gjorda framställning måste jag dock antaga, nemligen det, alt Konsistorierna på eget bevåg frikalla sina egna medlemmar af skolståndet och deras kamrater vid elementarläroverken från pastoralexamen, hvilket tillgår så, alt skolmannen uppskjuter sin preslvigning tills han uppnått den för pastoralexamenstagandet erforderliga åldern, då prestoch pastoralförhören sammanslås till ett enda, som, huru man än må benämna det, dock egentligen icke är något annat än den inträdesexamen i prestembetet, hvilken alla detsammas kandidater måste undergå. Alt detta är ganska beqvämt för herrar skolman lärer lika litet kunna nekas, sorn att det är orättvist mot det egentliga i församlingarna tjenstgörande presterskapet. Skolmannen, som i de aldra flesta fall saknar ali öfning och erfarenhet i prestembetet, uppföres dock på kyrkoherdeförslag efter blott eli enda förhör eller på sin prestexamen; kapellanen och adjunkten deremot, huru länge, nitiskt och skickligt de än må hafva tjenstgjort icke blott i det presterliga kallet, utan äfven särskildt i kyrkoherde-embctet, måste dock dö som kapelianer, om de icke vilja låta sig ånyo examineras vid äldre år och det, på köpet, af och inför män, som, hvad det presterliga beträflar, snarare borde förhöras af dem än tvärtom. Innan jag slutar, bör jag tillkännagifva huru jag, i händelse pastoralexamen, enligt min nu väckta motion, varder upphäfd, tänkt mig förhållandet mellan dem sorn tagit och dem som icke tagit pastoralexamen vid deras ansökningar till samma lediga Kyrkoherdelägenheter.
Det förslag, Utskottet afgifvit, medför visserligen borttagande af den mängd olika slags mått, mål och vigt för närvarande finnes, men då äfven dennna öfvergång till ett nytt förhållande, enligt mitt förmenande, korame att medföra i det närmaste samma svårigheter, som öfvergången till hvarje annat nytt system, torde långt mera skäl vara att på samma gång vinna enhet i systemet och decimal-indelningens fördelar. Att Rikets Ständer skulle uppgöra ett fullt detaljeradt förslag till ett nytt system för mått, mål, vigt och mynt torde dock mötas af stora svårigheter, hvarföre jag, för min del, anser, att Utskottet bör tillstyrka Rikets Ständer, att aflåta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, uttryckande att: Rikets Ständer, öfvertygade om nyttan att i afseende på ej mindre rikets mynt, än mått, mål och vigt införa ett enklare system, grundadt på decimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och vid nästa riksdag i nåder förelägga Rikets Ständer ett fullständigt förslag i berörde afseende, dels och framställande följande bestämmelser, såsom varande, enligt Bih. till II. St. Besvärsoch Ekon.-Utsi;. Utlåtande, N:o 119. Ilikets Ständers åsigt, nödvändiga vilkor derför, att ett nytt system för mynt, matt, mål och vigt må kunna antagas och utan allt för mycken svårighet i landet införas. 1:0.
Nu är meningen med ifrågav:de förslag att. afhjelpa de brister, hvaraf vår bankrörelse hittills lidit, samt att, på samma gång man ställer så till att bankens fonder ej nedläggas uti en enda sorts papper utan i flere, man åvägabringar en rörelse, hvarigenom banken med lätthet kan åtkomma sina medel. Enligt min tanke innebär således förslaget det kraftigaste medel att trygga den allmänna rörelsen och bankens egen säkerhet; och jag är' öfvertygad, att, om mina motståndare ville rätt djupt intränga uti förhållandena, skulle de ej tveka att godkänna det; ty jag fruktar, att om det ej nu antages, skall erfarenheten en gång visa, hvilken fara banken löper genom att använda sina medel hufvudsakligen till en enda rörelsegren. Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:ts förslag. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: En af mina vänner på detta rum har sagt, att det vore en pligt för alla dem, som egde insigt uti bankaffärer, att yttra sig i denna fråga. Då jag vid tvenne riksdagar haft det hedrande uppdraget att deltaga i Banko-Utsk:ts öfverläggningar och jag äfven varit representant vid den riksdag, då öfverflyttning af fastighetslånefonden egde rum, anser jag mig, om icke pligtig, åtminstone berättigad att med några ord deltaga i nu pågående öfverläggning. Jag vill dervid först fästa mig vid det hufvudskål, som af förslagets motståndare blifvit andraget, nemligen den stora fara för banken, som ett bifall till förslaget skulle komma att medföra. Jag har svårt att göra klart Den 26 Maj e. m. 50! för mig huru en riksbank, hvars grundfond vid sednaste riksdagens slut utgjorde 29 millioner, men då bestämdes till 25 millioner, skulle kunna lida våda deraf, att den använde 1 i million till en viss rörelse. Den förste talaren har sagt, att om till nämnda ändamål nu tages 1 ' million, så skulle i en framtid än mera komma att dertill användas; och han förklarade sig vilja bespara R. o. Ad. den sorgliga beskrifningen på de följder, som deraf skulle uppkomma.
Hos Erika åter log blott ögat, och endast på ytan af hennes jemna väsende låg lugnet: i sitt inre var hon mera upprörd, än hon på många år känt sig; och det qval, hon erfor vid utöfvandet af gästfrihetens vänliga omsorger mot sonen af den förrädiskt afdagatagne kustbevakaren, var så bittert tryckande att endast nödvändigheten att visa ynglingen ett fullkomligt lugnt och höfligt bemötande kunde förmå henne att till en sådan höjd pröfva sina krafter. Men hos Erika, liksom hos alla andra medvetna af ett brott, stod fruktan alltid på vakt: hon inbillade sig att, om de alla lika hastigt och underligt som Haraldson och den sjuke Anton lemnat den unge skytten, kunde han draga några misstankar, som, en gång väckta, möjligen skulle leda långt nog. När frukosten var förbi, tyckte Erika att hon pinats tillräckligt länge, och erinrade derföre Gabriella att de snart måste återvända till båten. Det kostade icke litet på vår unga hjeltinna att så tvert bryta den nya bekantskapen; men Erikas blick manade till skyndsamhet, och sedan Arves beslut att nedfölja till båten blifvit afstyrkt, tog det lilla sällskapet afsked. Arve kastade sin fångst på ryggen och gick till andra sidan af holmen, der han hade sin farkost. Och då Gabriella ännu en gång vände sig om att se efter honom, hade han stannat på en af de högsta klipporna, hvarifrån han till slutligt afsked svängde sin skälskinnsmössa öfver hufvudet. Då Gabriella åter trippat öfver landgången till sin fars båt, fann hon der en betydlig förändring. Haraldson var vresig, Anton satt hopkrumpen i en vrå, utan att se upp; och tydligen var all glädje förbi. Missnöjd såg Gabriella sig omkring. ”Hvart fara vi nu?” frågade hon och drog otåligt fadren, som ej gaf akt på hennes ord, i rockärmen. ”Hem,” svarade Haraldson med en röst, hvarvid hans klemade älskling icke var synnerligt van. Men Gabriellas mod kufvades icke så lätt: hon lät ej afspisa sig, utan frågade hvarföre man skulle resa hem, då ännu ingen skälhund var skjuten och icke mera än en holme besökt. ”Det är nog för i dag – en annan gång reser jag ensam på skytteriet!
De i afseende på lånerörelsen mot pant af guld och silfver nu gällande föreskrifter komma fortfarande att lända till efterättelse, med allenast den förändring, att hädanefter icke något lån får utgifvas å mindre belopp än Tio Riksdaler Banco. 5:o Nu gällande stadganden för Lånerörelsen emot pant af jern, koppar och andra vågförda effecter, samt tackjern, komma fortfarande att bibehållas, med endast den ändring, att början af 157 § i Banco-Reglementet erhåller följande förändade lydelse: ”Lånen utgifvas till högst tre fjerdedelar af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest eller eljest kända förhållanden. Bankens förlag för lån emot pant af silfver och guld, jern, koppar och andra vågförda effecter samt tackjern bestämmes till ett sammanräknadt belopp af 3,500,000 R:dr B:co. 7:o Circulations-capitalet för lån emot inteckning i fast egendom på Landet och i släderne bestämmes till en summa af 6,500,000 R:dr B.co, deruti inheräknadt ej mindre beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldna lån emot åtei betalningsskyldighet i silfver, än äfven det förskott af 350.000 R:dr, som vid nästlidne års början blifvit af Banco-Fullmägtiga meddeladt. Berörda circulations-capital af 6,500,000 R:dr fördelas sålunda, att 5.650.000 R:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 850.000 R:dr för inteckningar uti hus och jord i städerna utom Stockholm; kommande de för ifrågavarande utlåning nu gällande föreskrifter att oförändrade bibehållas. 8:0 Till Skiftesoch Odlings-lån anvisas fortfarande ett belopp 80,000 5o8 Expeditions-TJIskoltets Förslag lill und.