Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det uppgick först och främst lill 570,000 utöfver behofvet, och 9.4o Den mo Juli, e^, m. utbetalandet af ytterligare 500,000 R:d. fö-» rekonis genom den Regeringens välgörande åtgärd, hvilken på SitatsSecreteraren Grefva Morn ers anmodan vid togs och hvarom, han den 7 Juli sig Salunda yttrade; ”För att likväl påminna att Reg erin» g°n icke. försummade att göra hvad den kunde, för att lindra de bördor, som skrif» le vara mest tryckande, får jag nämna att under åc 1813, dä man hörde att Egendomsvärden hade vid Taxeringarna blifvit mycket högt uppdrifne, infordrade Regeringen uopgift fiän Lends hö fdingarna Taxeringsbeloppet, och efter jemförelse deraf, och hvad som sannolikt kunde för de öfriga ännu okända Aiticlarpft påräknas, Samt af hvad som i anseende till Beyilluingsbehofvet kunde erfordras, gaf Laridshöfdingarna tillkänna, att nedsättning på åtskilliga ställen kunde vid PmfningsCo.minitté» n äga rum, och att. i allmänhet förhöj. äng icke eifordra.des, utan endast jemnhet och likhet i ptinciper vöre det lmfvudsakligaste att iakttaga.” 18*4: ^rs Bevillning har gifvit nog mindre öfverskott, och varierande Egendomsvärden kunna gifva brist äfvenså val sorn varierande behållen inkomst. Huru skall man vinna öfvertygelse om rättvisan och billigheten deraf, att man be - Den 20 Juli 'e. m. talar icke allenast för hvad man icke ager, utan äfven för hvad eif annan äger? Att den gäldvkyldige skall vara Statens uppbördsman hos den* fordrande, med en kraftlös rättighet till ersättning för gifvet förskott? Att den idoge betalar för tien som, i maklighet och 'utan bidrag till -det allmänna, omsorgsfritt njuter fördelarna af Samliälisördningen.
Och det är så egendomligt att iakttaga detta spel af olika instinkter och själsrörelser, och att veta, att man kunde leda detta allt i en ny riktning. Riktningen kunde man beräkna, men sedan ingenting mer. Om allt det, som kan utveckla sig genom denna riktning, vet man nästan ingenting, och i att styra och reglera allt detta är man alldeles vanmäktig; det är ju frihet och sjelfständigt lif, lifsvarmt kött och blod och egna tankar. Men för dender allra första väckande riktningen är man ansvarig. Jag är tokig som skrifver ännu! Klockan går till tolf, jag har arbetat på Harriet Martineau hela dagen och jag har förtvifladt ondt i min hand. — Jag är så trött att det låter för mina öron som en oafbruten klang – »bing bång, bing» – af kyrkklockor. Men jag är nöjd och jag skall sofva just som en uttröttad dräng i denna svalt ljumma vårluft, som ännu står i rummet. — Jag kan inte låta bli att skratta nu när jag tänker på en idé, jag hade strax när jag återkommit från Stockholm. Jag blir så lätt främmande för dig när vi träffas; det är min skygghet, som krymper sig under den der din utmärkta min. Jag känner mig mindre obekant med dig när jag skrifver bref än när jag talar. Och det der hade blifvit så starkt i Stockholm, att när jag kom hem tyckte jag att jag inte heller kunde skrifva bref till dig. Hu! jag kände en sådan förskräckelse för att du kunde tala om mig, säga hvad jag tycker, tänker och menar, säga hurudan jag är – att jag alldeles inte är något monument och inte heller någon snällt regelrätt liten kälkborgarsjäl, med alla sina åsigter fullfärdigt uppträdda på en tråd att tummas på femton gånger om dagen som ett radband, alltid lika. Och de första par brefven kostade mig riktig sjelföfvervinnelse. Jag höll på att skrifva i den här stilen: »vår bekantskap har nu kommit till det stadium, der aftynandet börjar, låt oss icke göra som andra dumma menniskor, hvilka låta trivialiteten löpa hela skalan nedefter och hålla i att uttråka hvarandra till det längsta, utan låt oss som raskt och förnuftigt folk bryta tvärt af här.
A. 86. — af arrendet för Mörrums Kronolaxfiske i Blekinge Län, angående. III. IX. B. 206. A. 319. U. 353. A. 354. E. 403. — af öfverränla ä ett utaf f. d. Handlanden C. G:son Bagge i Banko-discontverket upptaget lån. V. B. 113. A. 157. — af öfverränla å Färgaren U. W. Arnbergs discont-lån. V. B. 114. A. 157. — af en Riksgälds-Conlorets fordran hos Skomakare-Enkan Abrahamina Wessberg. VII. B. 79. A. 144. — af öfverränta å ett af Källarmästaren A. 0. Nicodemi i Bauko-disconteu upptaget län. VII. B. 41, 72. A. 76. — af öfverränta å ett af Bokhandlaren J. S. Salmsson upplaget lån. VIII. B. 271. A. 279. Ehrenclou, Adolph von, Registrator vid Banco-discontverket, angående hans bibehållande tillsvidare vid det honom beviljade personella arfvode. lil. B. 313. A, 396. Ehrenheim, Reinhold Fredrik von, yttrande. V. 54. Ehrenhoff, Gustaf Herman, yttrande. I. 337. Ehrenstam, Johan Fredrik, yttranden. III. 212. IV. 53. Ehrensvärd, Friherre Fredrik, yttrande. VIII. 185. Ekar, om afbal kning deraf. Se Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Memorial N:o 56. Ekelund, Collega Scholae, angående eflergift af Kronans rätt till ett efter honom fallet dana-arf. Se Eftergift. Ekonomi-mål, om ändring i de författningar, som föreskrifva undersöknings hållande i dylika mål vid Härads-Rätt. V. B. 168. A. 194.
Utskottet tror sig hafva visat, att detta förslag är tidsenligt, då det hyllar grundsatsen af en nationalrepresentation utan annan inskränkning, än som vant nödvändig att gifva samhället en någorlunda säker borgen, det målsmännen för dess vigtigaste intressen sjelfva innehafva en oberoende samhällsställning; att det är betryggande, då det vid sidan af den representationens afdelning, som företrädesvis skulle representera dess rörliga element, ställt med lika rättigheter en annan, vald för längre tid och med mera begränsade valbarhetsvilkor, hvarigenom den, utan att representera vissa stånd eller klasser, likväl skulle förutsätta ett större intresse för det bestående och en mera omfattande erfarenhet, vunnen genom längre vana vid handläggning af allmänna ärenden eller en vidsträcktare verksamhetskrets i öfrigt, samt tillika byggd på grundsatsen af ett allmännare förtroende och utgående från kommunal-instilutionen, hvilken sålunda blefve den lagliga utgångspunkten för den Första Kammaren, likasom den vid förslagets praktiska tillämpning sannolikt blefve det äfven för den Andra; att det, genom båda Kamrarnes likställighet och föreskrifter att ärendena skola, så vidt ske kan, handläggas samtidigt inom båda, i väsendtlig mån undanröjt anledningarne till söndring dem emellan; att det, genom införande af årliga riksdagar jemte val för nio år till Första Kammaren och för tre är till den Andra, skulle väsendtligen befordra den i så hög grad önskvärda närmare samverkan mellan båda statsmagterna, utan att, genom alltför täta ombyten af representanter, göra representationens sammansättning för mycket rörlig, samt slutligen att det innefattar ett iämpligare sätt för afgörande af de frågor, hvari representationens särskilda afdelningar stadnat i skiljaktiga beslut 14 Konstitutions-Utskottets Memorial A! 7. än det nuvarande medelst förstärkta Utskott, äfvensom en väl behöflig förenkling af riksdags-ärendenas handläggning i allmänhet. Ett förslag, som, enligt Utskottets tanke, erbjuder så mångå och så vigtiga fördelar kan det ej tveka att anse för antagligt.
» Jag förnyar min lifliga önskan, att Utgifvaren af Ulfilas ej må fbrtröttas i detta vigtiga och hedrande arbete; äfvensom jag icke kan ännu helt och hållet undertrycka förhoppningen, att den lediga tid, som kan vinnas från fortsättningen af detta verk, mä egnas åt studium och forskning af modersmålet, hvilket är i stort behof af en så grundlig och skarpsinnig lingyist. » Samma tema upptages ånyo uti ett bref af den 14 Februari 1854, deri Kydqvist yttrar: » När Cod. Arg. hunnit utkomma, vore mer än önskligt, att dess förtjenstfulla Utgifvare sedan sträckte sina forskningar och mödor något in på det fosterländska området. Möso-göthiska, s&amp;som föremål för lingvistisk betraktelse, kan väl icke innehålla myckel nytt, sedan Grimm, Boppt Gabebuts, Loebe m. fl. derpå länge öfvat sin skarpsinnighet. * Den jemförande språkforskningen, när man sträcker sig utom det Germaniska fältet, är natur * ligtvis outtömlig, och innehåller ett alltid tacksamt ämne. Men dä en verklig språkforskare är hos oss så sällsynt, behöfver man vinna honom för fosterlandet närmast. Och huru mycket är ej hos oss ogjordt! Säve är klen till lielsan och tyckes arbeta lftngsamt. Sjelf har jag på min bana ej hunnit halfvägs. Svenska Akademien väntar egentligen på en äkta lingvist, ty för det * Kunde Rydqvist verkligen på allvar yttrat sig så, sä måtte det hafva legat rätt mycket sanning uti livad lian i ett bref bekänner, att han med sitt jemförelsevis mera praktiska språksinne icke gjort till någon hufvudsak för sina forskningar frågor af strängt teoretisk natur, som icke egde beröring med modersmålet. Men hade ej så varit, hade Svenska språkets lagar kanske ännu varit oskrifna.mera mekaniska arbetet och detaljväsendet gifves väl någon råd. En man med smak och talang träffar man måhända; men icke lätt en med språkhufvud, med språkvetande, med säker och vidsträckt kännedom af Svenskan. Jag bar alltid svårt att skilja mig från mina förhoppningar på Herr Adjunktens inträdande inom Svensk gräns.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Förslag till underd. Skrifvelse, A]:o 221. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln d. 2 Dec. 18S4. Preste-Ståndet d. 2 Borgare-Ståndet d. 2 Bonde-Ståndet d. 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående införsels-tullen å Vin. (Bevilln:s-Utsk:s Bet:n m. ni. N:ris 3, 15 och 33.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 23 sistlidne September gifvit tillkänna sig hafva tills vidare uppskjutit frågan om tullbestämmelserne för artiklarne Vin, Bränvin och Sprit, samt under den 29 nästlidne November anmält sitt beslut i afseende å tullsatserne för de båda sistnämnda artiklarne, få Rikets Ständer nu underdånigst anmäla, att införsels-tullen å Vin bibehållits utan förändring, hvadan Rikets Ständer ansett taxan i denna del böra erhålla följande lydelse: m , •• Qvantitet för Införsels-tull. Tullvarde' tullberäkningen. Banko. Vin, alla slag: 1 R:dr 24 sk. på fastager 1 kanna — 24. 4 R:dr — på buteljer . 1 kanna 1: — Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 December 1854. Expediiions-Utskotlets Förslug till underd. Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Dec. 1854. Presle-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, om användandet af de för en tillämnad vattenledning lill Carlskrona anskaffade jernrör. (Stals-Utsk;s Mern.
Lagerbjelke: Gust.: Jag anhåller att få förena mig med Gr. Gyldenstolpe, samt förklara, att jag anser hans förslag ganska välbetänkt. Delta förslag angår icke, såsom den siste värde talaren förmodade, de kontroller, sorn kunna vara erforderliga, på det alt bränvinet icke må på oloflig väg uti riket införas. § stadgar nu, att ifall någon uti 34:de §:n gifven föreskrift vid transporter af bvänviu skulle underlåtas, sä är varan konfiska bel, men, oaktadt varan sålunda vore konfiskation underkastad, kan likväl egaren derifrån befrias, om han gitter bevisa att varan är af inhemsk tillverkning. Nu kan bända, att, i fall bränvinet blifver till införsel i riket tillåtet, ett parti af denna vara blifvit för 2 å 3 år sedan vederbörligen förtulladt, samt sedermera i åtskilliga riktningar blifvit i riket kringfördt, men att den sista innehafvaren utaf detta parti på något sätt emot Författn. sig förbrutit, till följe hvaraf varan blir konfiskabel, såvida han icke kan visa att den är af inhemsk tillverkning. Men då denna vara icke är inom riket tillverkad, så skulle, ehuru den blifvit på loflig väg i riket införd, samt för 2 å 3 år sedan vederbörligen förtullad, den likaväl underkastas konfiskation, enär författn., för undslippandet deraf, såsom grund stadgar, att varan skall vara af inhemsk tillverkning. Ett sådant tillägg, som Gr. Gyldenstolpe föreslagit, är således nödvändigt, såvida icke en egare |af ett parti bränvin skall vara uti sämre belägenhet, då varan är kommen utifrån samt vederbörligen förtullad, än om den är af inhemsk tillverkning. Jag anhåller om bifall Jill det af Gr. Gyldenstolpe gjorda tillägg till §:n, emot hvilken jag i öfrigt icke bar något att invända. 170 Den 11 Oktober. Hr Printzensköld: När det tillägg till en föreg:de §, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, och som hade afseende på möjlighelen af tillåten införsel, af bränvin, hos R. o. Ad. förevar, sökte jag efter förmåga - bestrida antagandet af detsamma.
Ett riktigt inseende häraf och en liflig känsla af harm vid tankan på möjligheten af denna orättvisa, som icke beteder 3 H. *8 138 Den i Mars c. m. den minsta förmån för någon annan än löntagande consumenter af utländska lyxvaror, ligger till grund för det yrkande, att, om man nödvändigt vill besluta silfverutvexling, denria bör ske enligt silfrets allmänna pris, hvilket man trott coursen indicera, intill dess myntväsendet hinner verkligen ordnas. Denna åsigt kan väl icke intränga, der en fixerad myntbestämningsgrund blifvit en fix ide'; men den är tydligen egnad att hejda Bankens ruin, tills säkrare garantier, än de hittills föreslagna, blifva förskaffade. Fruktan för coursens stegring är det enda bandet på sedelemissioner. Man vet då också hvad sedeln ungefär är värd; och den idoga, sparsamma mannen blir icke narrad genom en bedräglig numerär, att bidraga till ökande af lycksökarens och den öfverflödigt lefvande lättingens redan förut stora förmåner. Den uppdrifning af coursen, som är en följd, icke af ofunderade sedlar, utan af trassentinteresset, är snarare nyttig än skadlig; ty den är en skatt på lyxen. En tunna salt blir derigenom icke dyrare, än att det kan sparas in med ett par supar eller några tobaksrullar, och inhemska nödvändighetsvarors pris rätta sig icke efter coursen. Fruktan åter för realisationens obestånd, om det börjar förmärkas, att Bankens silfverfond jemnt minskas, vållar, att alla fordringsägare uppsäga sina lån, för att skörda medan tid är; och hvilken förfärlig belägenhet beredes ej då för alla gäldbundna? Skall Banken således ej ruineras, under det den måste sälja silfver och vexlar för mindre än hvad den får köpa för, så fordras ett strypsystem. Båda dessa ytterligheter måste undvikas och öfvergången beredas till ett sådant myntväsende, som på en gång uppfyller fordringarna af myntets oföränderlighet och den enskilda creditens behöriga utsträckande.
Och då de utdrogo, stod Josaphat och sade: Hörer härtill, Juda, och I Jerusalems inbyggare: Tror uppå Herran edar Gud, så varden I trygge; och tror hans Propheter, så sker eder lycka. Och han underviste folket, och satte sångare för Herranom, och dem som lofva skulle i heligom skrud, och gå för väpnade hären, och säga: Tacker Herranom, ty hans barmhertighet varar evinnerliga. Och då de begynte till att tacka och lofva, lät Herren bakhären, som emot Juda kommen var, komma in på Ammons barn, Moab, och dem af Seirs berg; och de slogo dem. Då stodo Ammons barn och Moab emot dem af Seirs berg, till att förspilla och nederlägga dem; och då de hade gjort ända på dem af Seirs berg, halp den ene dem andra, att de ock förderfvade sig. Men då Juda kom till Mizpe vid öknen, vände de sig emot hopen; och si, då lågo de döde kroppar på jordene, så att ingen undsluppen var. Och Josaphat kom med sitt folk till att byta deras rof, och funno ibland dem myckna ägodelar och kläder, och kostelig tyg; och skinnade dem, så att de icke mer kunde föra, och utbytte rofvet i tre dagar; ty det var ganska mycket. På fjerde dagenom kommo de tillhopa uti lofsdalenom; förty der lofvade de Herran; deraf heter det rummet lofsdal, allt intill denna dag. Alltså vände hvar och en af Juda och Jerusalem tillbaka igen, och Josaphat för dem, så att de drogo till Jerusalem med fröjd; ty Herren hade gifvit dem en glädje öfver deras fiendar; Och drogo in uti Jerusalem med psaltare, harpor och trummeter, till Herrans hus. Och Guds fruktan kom öfver all rike i landen, då de hörde, att Herren hade stridt emot Israels fiendar. Alltså vardt Josaphats rike stilla; och Gud gaf honom ro allt omkring. Och Josaphat regerade öfver Juda; och var fem och tretio år gammal, då han Konung vardt, och regerade fem och tjugu år i Jerusalem.
''förslaget till förändrad redaction af i:sta perioden i 5c> Riksdagsordningen, att utgöra denna §:s första mom., och den i sammanhang dermed föreslagna förändring i Tryckfrihets-Förordningens 2 §. 4 moment, S. 1), Bifölls Höglofl, Expeditions-Utskotlets Memorial N:o 1, med förfrågan rörande storleken utaf upplagan af Bihanget till RiksStåhdens Protocoll, dock ansåg Ståndet, ehuru för det närvarande * 60 exemplar af samma Bihang befunnits för dess behof tillräckliga, att framdeles 65 torde erfordras, hvilket ej bör föranleda förökande af upplagans storlek. S. D. Bifölls Höglofl, ExpeditioniUtskottets Memorial N:o 2, angående åtskillige hemställanden, i afseende på öppnandet af prenumeration på Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, "S. D. Remitterades till Höglofl. Bevillnings-Utskottet : V. Talmannen, Biskopen m. m. Doctor af LVingårds motion, om Lränvinsbränningens inskränkning till 4 månader af året, om hög afgift på production och consumtion, stränga controler emot underslef och belöning för upptäckten af lurendrejerier, med hvad flere Ståndets Ledamöter i ämnet anfört. Höglofl. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utfkottet : ContractsProsten P. P. Svedela motion, att för al tid förbjudabränvinets tillverkning och, förtäring, eller ock att genom förhöjda afgifter göra denna vara så dyr som möjligt, med hvad flere Ståndets Ledamöter i ämnet anfort; ContractsProsten J.J.Nibelii motion, om en författning, som tillägger hvarje församling rättighet att yttra sig öfver slattorpares inflyttning, m, m. jemte deraf föranledda yttranden af flera Ståndets medlemmar. Höglofl. La g-Utskott et.
När ett sådant lån utgår ifrån Brandförsäkrings-contoret, och den egendom, hvilken lemnäs såsom pant, är med ett s. k. premielån (hvilket i sjelfva verket icke är något lån) behäftadt, så indrages detta premielån uti det verkliga brandförsökringslånet. Då måste relaxering ske af alla andra lån, och Brandförsäkrings-contoret erhåller första inteckningen för sitt lån. För att erhålla sådana lån, hvilka måhända äro de fördelaktigaste af alla dem, som ifrån allmänna inrättningal utgå, underkastar man sig gerna det besväret att relaxera alla andra inteckningar och insätta Brandförsäkringsverkets framför de förut varande, för att sedan erhålla delta lån, som amorterar sig sjelft. Jag hemställer då, om det är billigt, om det är rättvist, att man skall underkasta en brandförsäkringstagare en sådan omgång, så mångfalldigt besvär och så stora omkostnader, som med en sådan relaxering och omflyttning af inteckningarna vore förenade. Jag tror ej alt detta bör äga rum, särdeles då, såsom Hr Tham upplyst, dessa premier utgöra en sådan mängd, all deras intecknande i Rådhusrättens prot. skulle medföra ett alldeles orimligt besvär för Brandförsäkrings-contoret, sfi väl vid inleckningarnes utskrifvande, som för deras intecknande i Rådstufvurättens profocoll. LagUtsk. har för öfrigt uti sitt betänk. upplyst, att ett premielån, för att vara gällande, ovillkorligt bör vara antecknadt pä brandförsäkringsbrefvet, och detta måste vara tillräckligt för alt underrätta andra långifvare och köpare om sfi väl beloppet af premielänet, som huruvida ett sådant finnes eller icke. Ingen långifvare lärer heller finnas så oförståndig och oeftertänksam, att han ej begär att få se brandförsäkringsbrefvet för den egendom, på hvilken han vill lemna ett lån, och då ar det ju naturligt att när han finner att egendomen häftar för premielån, så måste detta för honom vara en tillräcklig anleda, att se sig före, då han tager inteckning i egendomen. Jag förnyar min begäran om bifall till betänk., såsom mycket väl grundad!. Frih, Ce d er s l r öm, Anders:
Att till verkställighet befordra allt hvad Ridderskapet och Adeln beslutil. 3:o Ått varna dem, som kunnat sig otillbörligen förhålla, hvilken rättighet likväl ej må sträcka sig derhän, att varna hela Ståndet. §. 35, Vid hvarje Riksdags början skall ett Diarium upprättas med arne Golumner: uti den ena införes alla inkomne mål af hvad beskaffenhet som hälst, jemte namnet på den Ledamot, som ingifvit ett Memorial, innefattande sådan ny fråga, som, enligt Regerings-Formen, Riksens Ständers öfverläggning och pröfning tillkommer, och bör äfven innehållet i korthet anföras: uti den andra Columnen åter antecknas när något mål blifvit in Pleno föredraget, när det blifvit lagdt på bordet, eller till något Utskott remitteradt; när Utskottets Utlåtande inkoniTnit och när derefter frågan blifvit af Ridderskapet och Adeln afgjord. Detta Diarium, som i Riddarhus-Cancelliet skall föras, bör vid hvarje Plenum ligga å LandtMarskalks-bordet, och des^emelien alltid vara uti Riddarhus-Cancelljet att tillgå. Ef - Den 17 November f, m. ter ordningen af detta Diarium, böra målen föredragas, i fall icke ändring deri sker, på sätt 47 §• Riksdags-Ordningen inedgifver. Förekomma propositioner och Remisser från Konungen, eller ärenden från de andre RiksStånden till communication och afgörande böra sådane mål och ärenden hvarje Plenum först och främst föredragas. I öfrigt ställe Landtmarskalken sig till efterrättelse, hvad åfvan anförde 47- §• om den gemensamma öfverläggningen Talemännen emellan närmare stadgar. För hvarje Plenum bör, sedan Talemans öfverläggningen för sig galt, genast uppgöras en serskild föredragnings Lista, hvaraf en afskrift nnder påstående Plenum bör vara uppsatt i Riddarhus-Salen , derå alia förändringar föredragnings Ordningen, hvarom Ståndet kan öfverenskomma j skola genast anmärkas. Stadgandet i 49- §•
Man har sagt, att all anlcdn. till strid, afund och missförhållande skulle undanrödjas lättast derigenom, att man lät elemcnterna för de begge kamrarnes sammansättning utgå från samma grund. Jag frågar, mina Hr, skall man ej sätta ändamålet för reformen i jemnbredd med, eller ännu hellre framför den brytning, som möjligen någon gång kan uppstå af någon strid kamrarne emellan, derigenom att de ej fått blifva ett. dubbelljud af hvarandra? Representationen har, såsom här ofvan är antydt, två hufvudsakliga ändamål. Det ena är beskattningen, det andra en viss yttranderätt öfver Konungens rådgifvare. Hvad först beträffar beskattningen, så tillhörer den till hufvudsaklig del den yngre kammaren. Deremot äger den äldre kammaren att granska de anmärkn:r emot Konungens rådgifvare, som möjligen göras utaf den yngre kammaren. De båda kamrarnes attributioner mäste på detta sätt afvägas, ty det är emot all princip, attén och samma person, det må nu vara såsom enskildt eller såsom Corporation, skulle på en gång få uppträda både såsom anklagare och en slags domare. För min del tror jag det således vara af högsta vigt, att de båda kamrarne få en sådan sammansättning, att man må äga förmodan och möjligen största garanti, att de uppfylla nämnde functioner — och dertill hörer att båda kamrarne måste i visst fall vara karaktersskilde. Jag kan således icke förlika mig med det begrepp, att de båda kamrarne uti en representation skola bildas genom ett i det närmaste likartad t valsätt. Jag anser mig derföre icke kunna med min röst biträda det af Const.Ulsk. framlagda förslag, ulan får tillkännagifva, att jag instämmer uti Hr Åkermans förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanka. Hr Den 12 Mars e. m. 217 Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: En talare i plenum sistl. måndags e. ni., sorn yrkade, att R. o. Ad. skulle såsom en gemensam tanka föreslå, all R.