Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå derefter framställd propos. frånlrädde R. o. Ad. sitt ifrågavar. beslut, i följd hvaraf den 25 voter:s-propos:n ansågs förfalla; den 26 votei :s-propos:n blef, uppå särskild framställd propos., godkänd af Ä. o. Ad. 37 §:n. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få veta af Hr Ridd.Secret:n, om det är bekant huruvida PresteSt. antagit den inbjudning, som Utsk. gjort, och alt sedan få yttra mig. Undert. Ridd. Secret. tillkännagaf, att från PresteSt. prot.utdr. i detta ämne ännu icke ankommit. Hr von Hartmansdorff: Uti den nu gällande bevilln. förordn. §:n 4° stadgas följande: ”För fullmakter, öppna bref eller resolutioner, hvilka hädanefter meddelas på karakter eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, eller å sådan beställning, med hvars innehafvande ej åtföljer lön på stat eller bestämd tjenstgöi ingsskyIdighet, skall i bevillning årligen erläggas 6 proc. af beloppet af det stämplade papper, hvarmed dylika fullmakter, öppna bref eller resolutioner, efter den i K. M:s nåd. kungörelse ang:de stämplade pappersafgiften stadgade grund, blifva belagda.” ”Den, som erhållit högre karakter, än som åtföljer innehafvande tjenstegrad , och, efter behörigt förordnande, minst ett år förrättar den tjenst, som motsvarar den högre karakteren, samt sådant vederbörligen styrker, erlägger icke under samma tid någon karaktersbevillning.” I §:n 3y af det nya förslaget till bevilln förordn. är det sagdt, att ”för fullmakter, öppna bref eller resolutioner, hvilka efter den tid, hvarifrån denna förordn. blifver gällande, meddelas på karakter eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, eller å sådan beställning, med hvars innehafvande ej åtföljer lön på stat eller arfvode, skall i bevilln. årligen erläggas tio proc. af beloppet” etc. Således har Utsk.
Och dock om I haden rätt, och vi verkligen sörjde i otid, och martyrlikt njöto af att sörja, I egden dock icke rätt att uppträda öfverlägset tadlande, ty sönernas fel bero icke så litet på * fädernas lyten, och der fäderna jublande draga ut på Don Quichote ’ s-strider mot väderqvarnar, blifva sönerna .antingen tvifvelsjuka Thomas ’ eller hånfulla Ther-sites-naturer. Dock hur tungt det nu ser ut, för visso kan mati hoppas på något bättre. När brytningen mellan auktoritetstrons och den vetenskapliga forskningens period helt är öfver, skall väl ett annat lugn komma öfver menniskorna, .ty det förefaller, som man ej behöfde misströsta om en generation,hvilken har tron på vetenskapen och tron på utvecklingen att stödja sig vid. Då skall man med afseende på de båda slägtena kunna erinra sig den gamla myten om Ikaros och Daedalos. Lik Ikaros var den föregående generationen ungdomsyr, djerf och förhoppningsfull, lik Ikaros tänkte den i sin naiva tro att kunna flyga till himlen, men föll dess snöpligare pladask ner igen, i det vaxvingarna smälte för solstrålarne. Då den nuvarande generationen vunnit mera klarhet och icke längre måste känna hvarje litet steg framåt både som osäkert, enär det leder ut till ett obekant land, och smärtsamt, då det innebär öfvergifvandet af något gammalt från barndomen kärt, skall Daedalos blifva dess karakters-typ. Som bekant bygde och timrade Daedalos träget, oclt uttrycket för hans grubblande själ var labyrinten. Men hur han sträfvade nere på jorden, lärde han sig till sist flyga icke djerft eller skyhögt som Ikaros, men desto säkrare, åldenstund han insåg, att det till intet gagnade att söka nå himlen — ty der har jordens son ingenting att skaffa.Några ord om landsortspressen i våra dagar af en ined arbetare deri *. Det snart stundande årsskiftet kommer säkert som vanligt att medföra, bland andra goda och älskeliga ting, ' äfven en hel del nya tidningar och publikationer, såväl inom hufvudstaden som i landsorten.
Jag tillåter mig således ifrågasätta, hvarföre den ej blifvit R. St. vid något tillfälle meddelad? Det är för mig en nedslående tanke, att krigsförvaltningen hos oss, ännu visar sig intagen af den forntida föreställningen, att föisvarsanstalternas anordnande, tillhörde Statshemligheterna. Det konstitutionella Styrelse-systemet, sotn åt folkombuden inrymt en allena beslutande rätt, i afseende å Statsutgifterne, påkallar i följe deraf, ifrån styrelsernas sida, ett öppet och oförbehållsamt behofvens framläggande, och jas kan blott beklaga, att R. St„ äfven vid detta tillfälle, ej fått emottaga en öfversigt af behofven, för den fullständiga försvarsplan för Sverige, som säges långt f. d. vara af K. M. antagen; men hvaruti Stockholms befästande icke synes hafva ingått, då Departe:ts-Chefens yttrande om denna fråga antyder den ännu vara under bearbetning. Jag har på grund af det uti K. M:s Nåd. Propos. om nämnda förslag i ett sådant afseende tillåtit mig framställa några betänkligheter deremot. Det är med ledsnad jag i detta hänseende funnit mig. af helt och hållet olika tankar med Frih. Sprengtporten, hvars åsigter jag i andra afseenden, ansett som en tillfredsställelse att vid många tillfällen hafva delat: men oansett. sjelfva saken, nödgas jag äfven förklara mig emot Frih. Sprengtporten yttrade mening, att R. St. i en sådan fråga, borde taga initiativet, och erbjuda summor till förelag, hvars föremål och utredning, icke af R. St. lärer kunna hvarken företagas, eller till kostnadsbelopp be dömas — Jag fruktar deremot, att det af R. St. vore oförsiktigt handladi, om af dem, skulle yttras en önskan, alt Slockholm skulle befästas; och om de till ett sådant ändamål erbjödo några milkr, utan att förut hafva fått del. af en sammanhängande plan för Sveriges försvar uti sin helhet. Då K. M:s Regering, icke dragit i betänlcde, att inleda R.
Ett sådant tvång kan jag icke finna skall verka något godt, man må för, öfrigt tänka hvad man vill om latinets nytta såsom bildnings-medel. Men BorgareSt:s inbjudning har äfven ett ganska väsendtligt fel, i det att Ståndet företager sig att bestämma, i hvilken klass latinläsningen icke skall ega rum, nemi. i den förberedande eller första klassen. Nu kunna skolorna vara ganska olika inrättade, nemi. så, alt hvad sora i många läses i första klassen kan vara detsamma, som i andra läses i de högre klasserna, eller med andra ord, läroämnena i första klassen kunna i många skolor vara så vidsträckta, att denna klass svarar mot hvad som är andra klassen i andra skolor. Att nu BorgareSt. ingår i sådana småaktigheter, som alt bestämma, i hvilken klass latinläsningen må börja, kan jag för min del icke gilla, utan anhåller, alt R. o. Ad. matte afslå ifrågavande inbjudning såsom både oriktig i sak och otjenlig i framställning. Hvad åter PresteStrs inbjudning beträffar, så har den följande lydelse: ”att R. St. skulle, utan att gifva bestämd förklaring af sin underd. skrifvelse vid förlidne Riksdag, hos K. M. underd:st anhålla, att undervisningen inom Rikets Elementar-Iäroverk mätte så ordnas, att den reala bildningen må, ulan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas lill all den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver.” Början af det beslut PresleSl. föreslagit, är efter min öfvertygelse alldeles för vidlyftig, såsom onödigtvis uptagande den meningen, alt R. St. icke ingå i bedömande af det ena eller andra lärosystemet. R. o. Ad:s beslut är då, i min tanke, vida bättre. Det innehåller endast, ”att R. St. mätte hos K. M. anhålla, att undervisningen inom Rikets Elementar-Iäroverk måne så ordnas, att den reala bildningen må, utan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas till all den fullständighet, hvaraf den är mäktig.”
Län af dess Commit terade bestämmas till det belopp, lika för alla betalande, att erforderlig tillgång vinnes, både för Lazarettens och Curhusens behof, hvartill afgiften må gemensamt användas; och b') att äfven styrelsen och förvaltningen af Lazarelten och Curhusen inom hvarje Län må fortfarande blifva gemensam. Af de inom Riks-Siånden, i anledning af Kongl. Majus ofvannämnde Nådiga Proposition, afgifne flera yttranden, inhemtas: alt olika åsigter i ämnet sökt göra sig gällande, i så måtto nemligen, att, enär inom vissa Län flera Curhus äro anlagde och Länet deladt uti serskildte Curhus-District, det blifvit yrkadt, att afgifterne från districten borde ingå till de serskilde Curhusen och icke till den allmänna administrationen för hela Länet, emedan, då erfarenheten visat, att Härader finnas, hvarifrån sällan någon patient till Curhusen försändes, invånarne i dessa Härader syntes vara berättigade till partiel nedsättning i afgiften och ej skyldige bidraga till underhåll af något annat Curhus, än det, till hvilket de äro indehlte; att Härader, allt för långt aflägsna från Residens-orten, må vara berättigade att, oberoende af Länets gemensamma LazareLt och Curhus, hvarför sig, förse sig med denna inrättning, när de sådant vilja och kunna tillvägabringa; att, då inom några Län finnas flera Curhus med serskild styrelse och förvaltning fö»; hvarje, samt vissa district blifvit bestämda för hvarje Curhus, icke blott cn så beskaffad serskild styrelse borde fortfara, utan densamma äfven blifva öfverlåtet, att inom det fastställda beloppet af nämnde afgift på personen närmare få bestämma, hvad deraf skulle utgå, svarande emot districlets behof, och således den afgift, som af hvarje district utgår, detsamma ock uteslutande tillgodokomma; att i stället för det uti Kongl. Propositionen, momenten Litt. a och b förekommande ordet ’
För att bringa 53 8 af Regerings-Formen till fullkomlig enlighet med 37 8 af RiksdagsOrdningen, anser Utskottet den förstnämnde böra erhälla följande tilläggning, att näst efter orden Ett Lag-Utskott, att utarbeta införes följande: Bilaga till Mem. N:o 38. 651 de frän Riksens Ständers Plena remitterade förslag till Civil etc., samt efter orden Ett allmänt Beswärs-och Oeconomiskt Utskott, att insättes: i anledning af i Ständen wäckte frägor, anmärka etc. Stockholm den 4 April 1810. Pä Constitutions-Utskottets wägnar: Olaos DleininA. Oarl von Rosenstein. Daniel Aberstein. ck:son ll^elrert. Oa-'/ Bilaga till Mem. N:a 38. Afflrift. Ödmjukt Memorial. Som jag, wid jemnförelse af följande W uti Regerings-Formen samt Niksdags-Ordningen, trott mig finna nägon motsägelse, ledande till osäkerhet wid tillämpningen samt möjligtwis uppkommande twister i en framtid, har jag ansett mig böra sädant hos Högloft. Utskottet anmäla, till den ätgärd defia mina anmärkningar kunna anses förtjena. Dä 52 § uti Regerings-Formen stadgar, att Ärke-Biskopen alltid skall wara Taleman 652 Expeditioner till Riks-Ständen. för Preste-Ständet, men 23 8 af RiksdagsOrdningen innehåller: att när, i händelse af underläten kallelse af Stats-Rädet, de i 10 § nämnde wederbörande till Riksdag kalla, Ridderskapet och Adeln dä borde nämna Landt-Marskalk, och de öfrige Standen hmart för fig sine Talemän, torde orden "och de öfrige Ständen" uti denna 8 af RiksdagsOrdningen böra utgå, samt i det stället sättas: och Borgaresamt Bonde-Ständen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att ingen vidare anmält sig att tala uti ämnet, sami hemställde, om Ridderskapet och Adeln an-1 såg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjordt anmärkningar höra föranleda till detsamma*! återremitterande. Ropades Ja. Ben 19 Mars f. m. 99 Föredrogs PrcsteStåndets genom Deputation nyss förut i förmiddag ankomne och till innehållet bär ofvan antecknade ProtocollsUtdrag af denna dag, innefattande Ståndets beslut om en stor Deputation till Kongl. Majit för att uttrycka Rikets Ständers känslor och tänkesätt, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle; och fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom gjord proposition, för godt, att uti PrcsteStåndets nyssnämde beslut till alla delar instämma. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpcditionsUtskotlet inkomnc förslag till Rikets Ständers underdåniga Slu ifvelser lill Kongl. Majit: Angående den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten. Angående afskrifning i Räkenskapernc af NummerLolteriets fordran hos Hamnbyggnads Directionen i Helsingborg. Upplästes till justering ExpeditionsUtskottets under Nio 42 afgifne förslag lill Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit, angående ifrågasläld nedsättning å Arrendet af Svartsjö Kungsgård 7* 100 Den ig Mars f. m. Friherre Cederström, Jacob: Jag får hemställa, huruvida en fråga rörande anslag af medel kan förfalla, då två Stånd stanna emot två. I sådane frågor måste något bestämdt beslut fattas. Det är väl sannt, att då saken ej är bifallen, kunde man draga den slutsats, att den vore afslagen, men den riktiga formen är ej iakttagen, om man förfar J)å sådant sätt.
Jag ser, att detta icke kan nu utredas. Mina ord föllo så, alt vi något hvar funno det intressant alt af Hr Silfverstolpe fä erfara tillkomsten af ifrågavande Betänk., hvilket i besynnerlighet för alt icke säga något mera öfvergär alla sina äldre syskon. Om Hr Bergenstråle denne gång såsom förut hört orätt, må det ursägtas hans höga ålder, men har han hört rätt förvånar mig hans yttrande, och jag hoppas, att R. o. Ad. lika så visst ogillar det som Ekon.Utsk., jag är derom öfverlygad, reserverar sig epiol det af Hr Bergenstråle, sjelf reservant, sjelftagna målsmansskap. Gr. von Platen, Baltzar: Jag inskränker mitt yttrande så mycket heldre som jag är förekommen af flere talare, hvilka uttryckt sitt ogillande af delta Betänk. 1 anledn. af en talares yttrande får jag förklara, att jag beklagligen är en vän af Statskyrkan. Jag säger beklagligen derför, att min känsla står i strid med hvad jag anser nyttigt och för landet båtande, men jag vädjar till denne talare, om lign anser att af den religionssekt, hvarom här är fråga, och som i afseende på rättigheter står på en vida lägre ståndpunkt än någon annan religionssekt här i landet; Svenska Statskyrkan kan hafva något att befara. Jag vädjar til) Svenska 314 Den 23 Februari. Riddarhuset, till Svenska allmänheten. Låtom oss försätta dem i likhet med andra religionsförvandter. Låtom oss icke skörda fördelar af deras arbete och sedan förneka dem rättigheter, de hafva att fordra tillbaka. Här har blifvit yrkadt dels afslag, dels bifall och dels återremiss. Jag hemställer till dem, som ogilla Betänk, om de icke vilja förena sig om antagande af Hr Silfverstolpes reservation och derigenom göra slut på saken. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Jag är förekommen af Frih. af Ugglas och Hr Silfverstolpe, och som jag endast har några mindre väsendtliga anmärkmr att göra, afslår jag och förenar mig med Hr Silfverstolpe. Hr Bergenstråle: Här är icke stället att upträda mot hvad en annan talare yttrat. Frih.
Alt den tillväxt i anläggningskostnad, som beror af ett solidare byggnadssätt, åtminstone örn denna solidilé ej drifves längre, än som skett vid statens jernvägar, gifver full ränta i minskudt underhåll, lärer icke af någon, och aldra minst af ingeniörer, kunna betvi(las, och än mindre motsatsen bevisas. Frågan 19: lluru hög kan onuastningskostnaden beräknas per centner? Omlaslningskostnaden uppgår Sannolikt i medeltal till 5 å 4 öre per centner, utom ränta och underhåll för spår och byggnader, som erfordras för omlast ningen; men största olägenheten af omlastningen ligger uti tidsförlust, missänduingar och skador af spillning, stötar och förskämning. Lard ner säger derom i sin »Railuay Economyn, med anledning af förhållandet i England innan bolagen öfverenskommo att låta det enas materiel ingå på det andras banor: »Ehuru stor »olägenheten var af passagerarnes öfverflyttande med deras bagage, så var omlast»ningen of gods oändligt mycket svårare, Vagnarne måste lossas och deras inne»hö II uppläggas i magaziner och på plalformar samt sedan åter lastas uti ett annat »bolags vagnar. Dessa åtgärder orsakade icke allenast stora kostnader, hvilka nödvändigt måste återfalla på godsafsändarne, utan också besvärliga uppehåll, skador »och förluster. I korthet, olägenheterna lör allmänheten voro så otaliga, och de »klagomål, som uppstodo, både ibland de handlande klasserna och dem, som reste »å jernvägarne, voro så oemotståndliga, att det blef påtagligt, att någon åtgärd »måste vidtagas» etc. Det var ock till följd af de svårigheter omlastningarne förorsaka, sorn striden i England emellan 7,IB fots och 4,83 fots spår blef så liflig och ej slutade med mindre, än att ä det bredare spåret nedlades en tredje räl för att medgifva vagnar af den mindre spårvidden att gå Öfver de bredare banorna.
I anledning af väckte motioner, om stadgande af en ny praescriptions-tid i afse - jjen U Julii t. rn. ende på sådane f. d. FilialDiscont-Inråttningarnes skulder , hvilka icke inom den förut bestämde praescriptions-tiden blifvit till erhållande af liqvid anmälde. Fran BanloUtJkotteti Af den 3o JiJilidne Junii: N:o 52. Angående någre anordningar af de medel, som under benämning: Herrar BancoFullmågliges dispositions-räkning N:o 2, fins nas i Banken för tillfällige behof afsatte. Från Allmänna Befvärsoch OeconomieUtjkottet: Af den 9 dennes; N:o i5o. öfver väckte frågor, angående förändring i allmänna Skjutsnings-anstaiterne, Postvagnars inrättande och Skjutslegans nedsättning. Höglofiige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli O. jf. Lagerheim, Dm j 4 Juth f. m. Måndagen den 14 Julii, Plenum klockan 8 förmiddagen, Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Rirlderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 10 Julii i823. S. D. Remitterades till StatsUtskottet: Herr Liljestråhles, Gustaf, Memorial, innefattande svar å Friherre Wrangels, Henning, anmärkningar vid StatsUtskottets 'den 7 dennes förmidd. återremitterade Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:fs Nådiga Proposition, om Statsverket» tillstånd och behof uti hvad som rörer RiksStatens Tredje HufvudTitel. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Lagutskottet* den 26 och 5o sistlidne Junii afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkanden: N:o 112.
Jag tror, lika med Hr von Troil, att R. o. Ad. är skyldig erkänsla för den inrättning, som blifvit vidtagen; och måhända skulle vi ställa Ridd.Direct. i någon ansvarighet, om R. o. Ad. icke skulle besluta fortfarandet af den öppnade klubben; hvar - Den 20 Januari. it K före jag också tillstyrker, att medel för sådant ändamål må anvisas. R. o. Ad. har, under föregående riksdagar, ägt särskildt anslag för underhållet af en klubb. Detta har på goda grunder upphört i den form, hvarunder det förut utgick; men sådant hindrar icke, att ett sådant anslag för R. o. Ad., liksom för de öfrige Stånden, må utgå, och jag tror ej att afslag derå kan uti StatsUtsk. möta; hvarföre jag också anser, att R. o. Ad. på förhand kan besluta, att intill afgörandet af Hr von Tvoils motion, den nuvar. klubben må bibehållas. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr.: Enligt min uppfattning af denna fråga, tror jag icke, att den hvälfver sig kring den omständighet, huruvida vi äga samma förmåner vid klubben, som de öfrige Stånden; d. v. s., att vi, lika med dem, hafva localen samt eclåireringen på statsverkets bekostnad. Jag tror, att fråga ej är om annat, än huruvida vi äro nöjde med nuvar. iocal, och förklarar, att jag anser någon bättre för oss ej kunna erhållas; hvarföre jag, för min enskilda del, önskade densammas bibehållande. En annan fråga blir, hvilka arrangementer R. o. Ad. i afseende på klubb-inrättningen vill vidtaga, och detta tror jag knappt kunna blifva en plenifråga, utan bero på enskildt afgörande. Sjelfva klubben åter tror jag oss böra hafva utan annan kostnad, än de öfrige Ståtiden vidkännas. Undert. R idd. Secre t.: Jag anser mig skyldig lemna en upplysning i afseende på klubbkostnaderna vid sista riksdag.
M. att i afseende på den utrikes vexelrörelsen vidtaga de förändringar uti nu ifrägaställde lag, sorn omständigheterna kunna föranleda, och dels de författningar, hvilka Utsk. ansett böra upphäfvas, anmälde sig och yttrade Frih. Cederström, Jacob: Utsk. har i den upplästa början af sitt betänk, yttrat, att i afseende på förhållandet med utrikes makter är det nödvändigt, att Konungen får vidtaga åtgärder med vexelhandeln, utan att afvakta Ständernas sammanträde, och lagen om utrikes vexlar kan således icke komma under caIhegorien af gemensam lagstiftning af båda statsmakterna. Det oaktadt har Utsk., på grund af Hr Schartaus motion, föreslagit bestämmelser för såväl utsom inrikes vexlar, hvarigenom den oformlighet kan komma att uppstå, att en i civillags form antagen författning blifver utan Ständernas medverkan emellan riksdagarne af K. M. ändrad. Jag finner mig derföre böra vördsamt för Ståndet framställa den mening, att lagen om inrikes vexlar bör skiljas frän bestämmelserna om utrikes vexlar, hvilka sednare utgöra ett ämne, som bör af LagUtsk. gemensamt med Ekon.Utsk. behandlas. Pä det sättet komma båda lagförslagen in till K. M. i en riktig form; det ena, såsom en ekonomisk författning, behandlas af Konungen efter 89 § Reg.F., och det andra efter den 87 såsom allmän lag. Jag hemställer derföre, att betänk, i sin helhet återremitteras, men att vid föredragningen af de särskilda punkterna lemnäs hvar och en öppet att göra de anmärkmr han kan finna befintliga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Cederström föreslagit, föredragningen af detta betänk, finge ske på det sätt, att vid uppnämning af de särskilda §§ uti lagförslaget, hvar och en lemnades tillfälle att i afseende derpå framställa sina anmärkmr, men propos. till fattande af beslut ej komme att göras innan hela lagförslaget blifvit genomgånget. Ropades ja.
Nej, det var omöjligt att författa under dylika förhållanden, det skulle bli en snygg roman, han rusade upp från skrifbordet och tog en bok och började läsa — det skulle väl någon gång upphöra — tacka ville han Lysekil, om han bara skrifvit där! Nu var han rakt förlorad, skälfvande nerver — sådant elände — det var väl slut med hans författarebana, i stället för att den först nu egentligen skulle börja. Förr hade han aldrig brytt sig om, hvad han hörde omkring sig, när han skref, eller rättare sagdt, han hade ingenting hört, de diktade personerna voro värkliga för honom — af det värkliga lifvet förnam han intet. O, denna eländiga, fördömda sjukdom! En stark karl, som han varit för några få månader sedan, kärnsund till kropp och själ och nu nervös som ett hysteriskt fruntimmer! Flickungen började spela igen, det var en märkvärdig uthållighet. Han hade alltid hatat underbarn, men nu önskade han, att barnet däruppe skulle vara något i den vägen, så att det åtminstone blefve drägligt, — men det var hon inte, långt ifrån, långt ifrån. Nu hoppade pojkarne bock öfver hvarandra. — Nej, det här var ...! Madam Svenson! — Ja. — Var snäll och gå upp till herskapet här ofvanför och säg till barnjungfrun att hon får försöka hålla barnen lite’ tysta öfver det här rummet. Säg, att det är mitt arbetsrum! — Ja, och att herr Verner varit så fasligt sjuk och ännu är riktigt klen. — Hva’? Nej, låt bli. Madam behöfver inte gå upp, det blir väl bättre om en stund. Han var rädd, att frestelsen skulle bli madam Svensson för öfvermäktig däruppe och att hon skulle börja pladdra om likt och olikt och för resten — skicka upp sin städerska med en hälsning från honom till enkefru Herschows barnjungfru, — det var inte riktigt Nej! — Madam Svenson! — Ja, herr Verner, det ringer. — Det hör jag; släpp inte in någon, — jag tar inte emot. Men det tycktes vara en gäst, som inte lät afvisa sig. Hvem — Doktorn säger, att herr Verner nog tar emot honom. — Är det doktorn? Ja, naturligtvis. Bed honom komma in!