Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är derföre jag skulle önska att lagen, i afseende på åtal för sådana brott "sorn här äro qvalificerade, frikaliade Just.- ministern från den ansvarighet, som i öfrigt är förenad med utöfningen af bans embetsåliggande. Jag vet, sannerligen för Gud, icke hvarför det skall anses vara af mindre vigt att åtala ett brott, som kan hafva för afsigt att rubba hela samhällets säkerhet, än att åtala ett annat brott, som angår t. ex. blott en mindre del af någon enskild persons egendom, och der åklagaren icke kan erhålla dispense från fullföljd af åtalet. Det är på denna grund, och då det alltid ligger en syftning uti tryckfrihetsbrott, som merendels saknas uti majestätsbrott. begångna i tal eller skrift, jag anser ifrågavar. K. bref icke vara tillämpligt på majestätsbrott, begångna i tryck. Skilnaden emellan majestätsbrottet, begånget i tryck 4^8 Den 3o Januari f. m. eller begånget i ta) eller skriftvexling, har tillräckligen blifvit utvecklad: och jag ser icke alt någon våda för samhället uppslår deraf, om sådana brott, soin af oefterlänksamhet eller under ett medvetslöst tillstånd uti ifrågnvar. hänseende blifvit begångna, lemnäs utan beifran. Jag anser således nyttigt atl polismakten i sådana fall må kunna frikallas från skyldigheten att åtala, och derföre är mahanda 1777 års K. bref för sådana händelser lämpligt; ehuru jng icke anser samma bref af den anledningen vara af den vigt alt man bör hålla på det; hvarföre jag, i händelse fråga derom skulle uppstå, skall lemna min röst till cletsammas uppliäfvande. Hr Lagerheim: Med synnerlig glädje bar jag bort en ungdomsvän Gr. Frölich sjelf indigneras öfver en mening, som likväl är ett klart och oeftergiflig! resultat af hans egna yttranden. Jag får blott tillägga, att jag visserligen aldrig trott och ännu mindre, efter den förklaring lian nu afgifvit, tror honom i sjelfva verket hysa den önskan, som dock måst blifva en tydlig följd af hans uttryckta åsigter.
Långt ifrån den egenkärleken, att tro de försighetsmått, jag framlagt vara de bästa och mäst användbara, i händelse af en allmän MagazinsStyrelses reorganiserande, önskar jag att någon mera sakkunnig ledamot af detta Stånd, må söka fullkomna hvad i mitt förslag kunde linnas bristande, och vågar då tro, att man skall kunna sluteligen utfinna och i vårt land bibehålla en Magazinslnrättning, hvilken icke skall bereda allmän Jkada och Statens fall, utan allmän nytta och Statens bestånd. * Om Ridderskapet och Adeln täckes dertill lemna dess bifall, torde detta mitt vördsamma anförande få, jemte de öfrige i detta ämne, till StatsUtskottet remitteras, och torde då äfven tillåtas, att ett, mitt föregående anförande, rörande nödvändigheten af att i Kronans Magaziner aldrig annan än torr säd emottages, får till samma Utskott medfölja. Den 17 April e, m. Bilagor till PleniProtocollet för den 17 April, eftermiddagen, N:o i« Grefve Gyllenborg, Johm Henning: Dg jag icke anser det den 19 sistledne. Mars fattade beslut i afseende på Hans Kongl. Höghet Kronprinsens regentskap, lägga hinder i vägen för en Constitutionsenligare behandling af den fråga, som, i Kongl. Maj:t.s nådiga skrifvelse innefattas, nödgas jag, sorn ej har något att erindra emot saken, utan blott emot sättet, huru den afgjordes, yttra min reservation.
Så kunde äfven hr G. tycka det vara tråkigt att först släppa till en notis, utan ens fa äran deraf, men sedan, när man erfarit och artigt rättat en felaktighet i densamma, då blifva åberopad som sagesman, och det i uttryck, som visserligen icke innebära » tack för lånet », utan snarare kunna öfversättas med: » var så god och ha riktigare notiser till hands nästa gång jag ämnar stjäla. » Att få rätt mot en tidning påstås af försmädare vara mycket svårt, äfven om man har rätt; men det blir väl bättre hädanefter, sedan vi — mycket riktigt för resten — kommit öfverens om att icke vilja vara ofelbara, utan uppriktigt bekänna våra fel och godtgöra dem så snart man är så snäll och gör oss uppmärksamma derpå.Misstag äro så grufligt lätta att göra — och lättast för en stackars tidningsskrifvare; men det är sannerligen icke lika lätt för honom att få veta sanningen — d. v. s. iiar han redan försyndat sig, så får han minsann nog veta sanningen; men att förekomma försyndelsen, genom att ga honom till mötes med ett och annat (den s. k. » höfligheten emot pressen »), derpå tänker man icke så mycket. Och derför får han esomoftast, när han skall beskrifva t. ex. en jernvägsinvigning, skrifva efter gehör. » Man skall få se, att de der små » Blandade ämnena », som vi tycka äro en rätt behaglig dessert på en lång kria, icke heller få vara i fred! » utropar ni harmset. Alldeles riktigt. Hr v. Bergen undrade, hvad sådana der roligheter hade att göra annorstädes än i Nisse. * * Jag borde visserligen vara tacksam för slik omsorg; men jag är » frihandlare » i den vägen, och tycker icke om » skydd ». För resten håller jag med hr M (engel), som tog äfven dessa små petit-stackare i försvar och trodde att ingen tidning borde förmenas vara mindre tråkig; i en tid, då det är sä mycket trä i papperet, får man se till, att det icke blir för mycket äfven i innehållet.
Men utsirningar, som vid strykningen kräfva mycken tid och möda, böra undvikas, och på de till dagligt bruk bestämda plaggen är en handsydd languette med eller utan prydnadsstygn den vackraste och mest varaktiga garneringen. Men först och främst bör linnet göras bekvämt. Ofta behöfvas endast några år för att af en smärt flicka göra en korpulent fru och de många faconlinnena bli sålunda obrukbara, innan de ännu på långt när äro utslitna. Hvad kökslinnet beträffar, tillrådes den största liberalitet; handdukar och dammdukar kan den unga frun aldrig få för mycket af. I motsats till bordslinnet är här önskvärdt att välja de enskilda sorterna så olika som möjligt. På alla plagg, som skola gå genom tjänarnes händer, måste deras ändamål vara så tydligt kännetecknadt som möjligt. Det är nämligen ej angenämt, om glashanddukar användas vid torkning af kokkärlen, eller om tjänstflickan begagnar sig af dammhandduken i köket. En i ögonen fallande skilnad i mönster och färger är därvid ofta af bättre nytta än någon märkning. Till kökslinnet hör äfven mangeloch strykdukar. Till tjänarnes linne räknas de lakan och handdukar, som äro afsedda för dem och naturligtvis göras helt enkla, men i så stort antal som möjligt. Hit höra äfven bordsdukar såväl som köksoch serveringsförkläden samt, om man så vill, äfven små hvita mössor. Hvita rena förkläden gifva alltid tjänstflickan en prägel af prydlighet. En tjänarinna, som i ovårdad klädsel öppnar dörren, gör ett dåligt intryck på den besökande, under det en rent och ordentligt klädd jungfru ovilkorligen framkallar en slutsats om hela hemmets vård, som ej kan vara annat än angenäm för husets herskarinna. B. W. IDUN mi Mottagningsdagar. ^^ (^^tt hafva rnottagningsdag, är som vi alla YX \ veta ett bruk, som här i Sverige företrädesvis tillämpas af de rika och förnäma. Endast de våga för sitt umgänge förklara, att den och den dagen i veckan eller månaden hafva de bestämt för gästers mottagande, och att de följaktligen under veckans eller månadens öfriga dagar önska vara i fred för att ostörda kunna använda tiden, till hvad dem lyster.
Nådiga remiss ä åtskilliga underdåniga ansökningar om restitution eller afkortning af bränvins-brännings-bevillning. (I. A.) Sedan Kongl. Maj:t, som vid utfärdandet af nu gällande Bränvinsbrännings-Förordning ansett billigt, att vid de tillfällen, då, i följd af bränneriers förstöring genom vådeld eller annan olyckshändelse, hinder uppstår för bränvins-brännings-rättighetens utöfning med till begagnande anmäld bränvins-redskap, den skattskyldige må, i förhållande till den längre eller kortare tid ett så beskaffadi hinder fortfar, njuta afkortning eller eftergift af beviilnings-afgiften för den bränvins-bränning, hvartill han sig angifvit, 4 Stals-Utskotlets Utlåtande, N.o 14*• af sådan anledning, medelst Circulär-Bref den 4 September 1841, i Nåder förständigat Kongl. Majrts samtlige Befallningshafvande att till allmänhetens efterrättelse kungöra, det hvar och en, som ansåge sig ega skäliga anspråk på en dylik eftergift eller afkortning, hade aLt ansökning derom, beledsagad af vederbörlige undersöknings-handlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, till Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet ingifva, hvarefter det ålåge Kongl. Majrts Befallningshafvande att med handlingarne i ämnet, jemte eget underdånigt yttrande, till Kongl. Majrt inkomma, då Kongl. Majrt ville tillse, huruvida någon afkortning eller restitution af de påförde eller erlagde afgifterne skäligen kunde sökanden i behörig ordning beredas; så och efter det i följd häraf underdåniga framställningar om restitution eller afkortning af bränvins-brännings-bevillning för åtskillige personer egt rum, har Kongl.
Sporde drottningen, och var mycket ifrig. ’Jo,’ sade den lilla, ’detta är mitt vilkor, att jag får sofva i natt hos din allerkäraste.’ Vid detta tal blef drottningen vred i hugen, och såg på vall-pigan med inte mycket blida ögon. Men såsom hon var full af all slags falskhet, och dertill öfvermåttan gerna ville ega gull-äplet, gaf hon slutligen sitt samtycke; och blef nu så aftaladt, att drottningen fick äplet, men den lilla skulle sofva om natten i konunga-sonens kammare. När det nu led på qvällen, och drottningen satt med sin käraste öfver bredan bord, tog hon till orda: »gerna hade jag aktat ännu längre få sitta hos dig; men det blir serla, och folket behöfver ro. Likväl skall du tömma ännu en bägare, förrän vi skiljas åt.» Dermed tog hon en remmare, fyllde den med mjöd, lät sömn-droppar komma i mjödet, och räckte den så åt prinsen. Ja, konunga-sonen misstänkte ingenting, utan drack. Men det gick som man kunde vänta, han hade icke så snart tömt bägaren, som der föll en dvala öfver honom, att han lutade sig tillbaka emot bädden, och somnade hårdt. Nu gladdes drottningen i sitt falska hjerta, att hennes anslag hade lyckats. Hon gick så ut till vall-pigan, förde henne in i prinsens sof-kammare, och sade att hon skulle få sin begäran uppfylld, efter som utlofvadt var. Sedan den lilla nu åter blifvit ensam med prinsen, och allt var tyst, begynte hon sakta tala honom till; helsade ifrån sina tre små barn, och bad med många ödmjuka ord om tillgift för hvad hon brutit honom emot. Men prinsen svarade icke, utan sof. Då vardt hon orolig, ropade honom med många kärliga namn, sporde om han kunnat glömma deras fordna huldhet, och förtäljde om all den nöd och sorg hon utstått, allenast för att följa honom.
Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskaper hafva Revisorerne ej haft något att erinra. Inkomster och utgifter redovisas på sätt nedanstående tabell visar: Debet. Balans från år 1862: Tillgångar: Uppbörd: Sölvesborgs dito - 2,561: — Ronneby dito 4,236: 29. Balans till år 1864: Skulder: Konsistorium: Premieoch fattigkassan 148: 46. Malmö elementarläroverk: Kristianstads elementarläroverk: Ystads elementarläroverk: Landskrona elementarläroverk: K red i t. Balans från år 1862: Skulder: Landskrona dito •••• 4: 91. Utgifter: Lunds elementarläroverk 50,010: 34. Karlshamns dito ' 9,439: 53. Balans till år 1864: Kontant Utlånta behållning medel. Fordringar Summa. Tillgångar: Fordringar. Summa. Lunds elementarläroverk: Rektors löningsfond ,>:r Malmö elementarläroverk: Kristianstads elementarläroverk': Byggnads-kassan Egna dito.. Skolafgiftsdito Karlskrona elementarläroverk: Helsingborgs elementarläroverk: — 225 — Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Ystads elementarläroverk: Karlshamns elementarläroverk: Egna kassan Terminsafgifter Premieoch fattigcassan Heijderichska stipendiefonden Landskrona elementarläroverk Utlånta medel. 200: —, Fordringar. Ronneby elementarläroverk: Egna kassan Premieoch fattigkassan Terminsafgifter Cimbrishamns pedagogi: Engelholms pedagogi: Under sin vistelse i Karlskrona hafva Revisorerue haft tillfälle besöka derva rande elementarläroverk, hvarest, i förhållande till det inskränkta utrymmet, undervisningen befanns ordnad pä bästa sätt. — 227 — Konsistorium i Göteborg. Dess räkenskaper, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade med anmärkning, visa med afseende å inkomster och utgifter följande öfversigt: i Debet. Balans från år 1862: Tillgångar: Karl Johans församlings dito 46: 56. Uppbörd:
Lovisa iakttaga tystnad om den äfventyrliga resan och Annas dunkla härkomst, och ehuru många kuriösa rykten bland tjenstfolket spridt sig derom, vid prostinnans oförmodade hemkomst med det späda barnet, stannade man likväl till slut i den tron, att hon var prostinnans systerdotter, en tro som ännu mera stadgades, då hennes syster ett halft år derefter dog, och hennes yngsta barn, en gosse om 5 år, kom till Krösarp, att som prostinnans eget barn uppfostras tillsammans med Anna; nu hade så många år förgått, och man tänkte aldrig mera på saken, de båda barnen kallade hvarandra syskon, älskade hvarandra som sådana, och ingen satte nu mera i fråga att de icke voro det. Sjelfva de båda gamla qvinnorna som upptagit Anna tänkte aldrig på möjligheten att Annas föräldrar kunde återfordra henne. Prostinnan kysste Annas panna, sade henne godnatt, och gick in i sin sängkammare; mamsell Lovisa trugade den öfvermätta Ajax att äta upp det sista af sin ansenliga portion, och då han ändtligen tillfredsställt henne dermed, tog äfven hon godnatt af Anna, som långsamt gick upp för den branta trappan till sitt lilla vindsrum. En half timme derefter lågo alla Krösarps invånare försänkta i sömn, utom Anna, som ännu, halft afklädd, sitter drömmande med hufvudet stödt i handen vid det öppna fenstret. Hvad tänker Anna på? Det är svårt att säga, och likväl skulle hvar och en kanske få en aning derom, om de sågo dessa halfslutna smägtande ögon, denna halföppna mun och kindernas vexlande färgspel, ty de tankar som irra i en sjuttonårig qvinnas bröst äro englar, och deras språk är en poesi skönare än alla rimsniderier i verlden. Anna lyssnade till deras röster, som lågt och harmoniskt hviskade till henne om de djupa, heliga mysterierna i en älskandes qvinnas hjerta; hon förstod dem icke rätt ännu, hon anade för första gången, att hon icke längre var barn, och den suck, som nu för första gången smyger öfver de friska läpparne är barndomens själaringning.
Lika med hvad llr Wetterberg i sin reservation yttrat, vill mig synas klart, att förslaget i § 1 och 1 inom. i § 2, om det bifölies och blefve lag, i st. f. att leda till befordrande af en friare testamentsrätt, deremot skulle komma att medföra inskränkning af testamentsfrihcten efter landsrätt, då man, enl. nu gällande lag, är berättigad att borttestamentera all sin förvärfvade egendom, äfven om bröslarfvingar efterlemnas, emedan det torde vara upenbart all i närvande och kommande tider, antalet af allinge fastigheter skall blifva större än antalet af ärfda. Ej eller kan jag finna förändring i lagstiftningen om testamentsrätten vara af behof. Tverlom och såvidt antagas får att en lag, för att vara på sin tid tjenlig, bör godkännas af allmänna tanken, allmänna meningen, tror jag mig vara förvissad alt stadganderne emot bortgifvande af ärfd fastighet, sådane de lyda i 17 kap. 1 § Ä. B. samt 8 kap, 1 § J. B., fortfarande hos mängden ega öfvervägande sympathier och att lagbud i motsatt syftning ännu icke äro förenliga med det allmänna begreppet om rätt. För öfrigt förenar jag mig med den siste talaren och åberopar hvad han har anfört samt yrkar vördsamt återremiss å Betänk. Gr. Sparre. Erik: Det ämne som i detta Betänk:de afhandlas, är af stor vigt, enär det vidrörer sjelfva grunderne för vår lagstiftning om arf och testamente, att det ingalunda förundrar mig, om flera röster bär höja sig emot ett förslag till förändring i hvad syftning som heldst. Då jag, som alltid med en vördnad, gränsande till beundran, omfattat våra gamla lagar, det oaktadt med min röst inom Utsk. bilrädt ifrågavar:de förslag, må det tillåtas mig att inför R. o. Ad. framlägga motiverne för mitt handlingssätt i detta fall. Man har här vidrört arfvejordssystemet, denna vigtiga grundpelare, på hvilken vår lagstiftning till en väsentlig del kan anses vara byggd.
Herr von Heijne har väl trott, att 3 års på hvarandra följande god gröda har inträfFat, men jag får anmärka, att vi visserligen icke haft så många års god skörd i alla provinser, ty 1821 var det full missväxt i Norrland, och föriidet år var ej korngrödan ymnig i Skane. Det är visserligen en gifven följd af Sveriges jordmon och climat, att vi ej kunna påräkna allmänt god skörd 3 år å rad. Hans Excel lenea Ilerr Grefve Mörner: Vid ifrågavarande punkt viii jag endast erinra, att DistrictMagsziner äro ett nytt försök. Jag tror, att det kan hafva nytta med sig, och jag får äfven nämna, att Kongl. Maj:t nyligen bifallit , det en början dermed skulle göras i Jemtland, i anledning af innevånarnes begäran att på vissa orter få anlägga egna Magaziner, i stället att införa Spannemålen till Ostersuud , hvilket Sr en lang transport fram och tillbaka. I följd 234 Vai 24 October J, rn. deraf har Kongl. Maj:t tillåtit, att sådane Magaziner på försök i den orten må inrättasJag tror också, att de kunna vara nyttiga, men jag tror isynnerhet att alla sådane försök böra med varsamhet göras. Då nu Utskotten föreslagit, alt hela det qvantum, som är till de Norra Provinserne ämnadt, skall användas till sådane DistrictMagaziner, anser jag det vore bäst, att det icke skedde annorlunda, än att Riksens Ständer förklarade, att det kunde så ske, meri icke att det borde så ske, emedan en sådan föreskrift kunde blifva omöjlig att efterfölja, och skadlig, då det beror pi innevånarnes önskan, om de vilja dermed befatta sig, och det dessutom möjligen kan hända, att DistrictMagazinerne blifva ansedde såsom SocfeenMagaziner, och behandlade som Socknarnes enskilta tillhörighet.
Han var dyster och allvarsam; man såg honom aldrig le, man hörde honom aldrig mera sjunga, och fiolen hängde stränglös och dammig på väggen, men den gamla säkra lodbössan var så mycket dammfriare deremot, och skogens vilda djur visste derom, och skogens vilda träd kunde äfven hafva berättat, om de det velat, att månget kruthorn sköt Gunnar opp, blott för att skjuta till måls, ett nöje, nästan det enda han hade nu för tiden, men som rätt ingen hade aning om, ty han tyckte sjelf att det var dumt «hushålla så illa med krut och amunition»; teg derför dermed, men kunde icke motstå denna böjelse, hvaraf kom att han snart blef en alldeles makalöst säker skytt. Sina dagsverken vid herregården gjorde Gunnar aldrig, utan det var Abrahams lott, och fick han (Gunnar) blott se en skymt af patronen, hvilket på hela detta året ej händt mer än en eller två gånger, så vände han kosan tvärt, och patronen gjorde så äfven. Och nu säga vi farväl, på en liten tid, till torpstugan i Viken, med alla de passioner (ty Abraham hade ät-, drickoch sof-passion), all den kärlek, all den hersklystnad, allt det hat och afsky, som fick rum inom dess trånga område, under dess låga tak, ty moderskärleken uppenbarade sig här i tvänne så olika skepnader, och den sonliga kärleken äfvenledes, men sedan var den kärlek som återstod och det hat som glimmade under liknöjets falska aska, nästan lika förkastliga, och nu lemna vi denna stuga och inträda i en annan, dylik, flera mil derifrån, och dessa norrut, der likväl ett nytt års majsol tittade in genom de klara, fast icke så stora rutorne, och hemskt upplyste en dödsbädd, der en äldre, för oss okänd qvinna kämpade med lifvets sista krafter, mot den död som redan höll henne i famn.
Fästningsstraff i 3 grader, motsvarande kcdjetuklhus, och arbetsstraflen; äfven det kan skärpas; 6:o Hedersoch förödmjukelseslraff, det förra beslående af a) afsättning, b) förklarad obrukbarhet i embetsvärf, e) mistning af embete; det sednare af a) nedflyltning uti tjenstegrad, b) återkallelse och afbön, c) genom domstolen tilldelad tillrättavisning (Venveis); 7:o Kroppsaga (Körperlicbe Ziichligung) eller spö och ris (på bara ryggen medelst ett af björkris bundet spö). Högst 50 slag, och får ej användas utan rättsläkarens medgifvande; 8:o Fängelseeller fästningsstraff, som kan skärpas; 9:o Förmögenhetsstraff nemi. a) penningeböter, b) confiscation af enskilda saker, c) förlust af rättigheter eller privilegier. Sachsen. Enligt den mycket berömda lagen af 183S. ! l:o Dödsstraff; 246 Den 28 April. 2:o TuktliusstrafT i 2 grader. Alla fångarne hållas lill svårt arbete; de i l:sta graden hafva jern om fötlerne. Straffet kan skärpas genom mörk arrest, eller hård hadd, eller mistning af varm mat, eller 30 å 90 spöslag (llulhenstrcichen) dock blott för de mest förhärdade af mankön; 3:o Arhetshusslralf, som kan skärpas genom hård bädd eller valten och bröd; 4:o Fängelsestraff, som kan på lika sätt skärpas; 5:o Fästningsstraff; 6:o Handarbetsstraff, bestående i lönlöst arbete, efter personens stånd; 7:o Peuningestraff; 8:o Tillrättavisning (Verweis) af Domaren. Fängelseoell handarbetsstraff kunna, i vissa fall, förvandlas i kroppsaga, hvilken i allmänhet, enligt Sachsiska lagen, verkställes på förbrytare öfver 14 år med ett spö pä den med skjorta beklädda ryggen. Pä gossar under 14 är med ris, högst 90 slag.
N:o 5, i anledn. af Frih. F. W. Stael v. Iloisteins motion om förändrad redaktion af 2 moni. i 7 § Riddarh.-Ordn:n; och N:o 6, öfver Frih. A. C. Raabs motion om en lämpligare plats i Riddarhussalen för tidnings-referenter än den å läktaren dem anvista. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Betänk:n, nemi. från Bankooch I. ag-U tsko 11 e t: N:o 1, i anledn. af väckt motion om förändring af lagens stadgande om ränta; Lag-Utsk ottet: N:o 8, i anledn. af väckt motion, angrde förändrad lydelse af 4 mom. i 1 kap. G.-B.; N:o 9, i anledn. af väckt motion om förändring af 13 kap. 4 § G.-B.; och N:o 10, i anledn. af väckt förslag om tillägg till 1 kap. 12 §JR.-B. och 9 kap. 5. § U.-B. Högh R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 31 Januari 1857. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 28 dennes e. m. Uplästes till justering och godkändes nedannämr.de från Exped.-Utsk. inkomne förslag: N:o 12, förordnande för Prof. m. m. P. E. Bergfalk att vara R. St:s Just.-Ombudsm.: N:o 13, d:o för Revisions-Sekret. m. m. J. A. Södergren att vara R. St:s Just.-Ombudsm:s Suppleant; •Den 31 Januari. 233 N:o 14.
1829 åte 3 nf o m f t c t: bilter jtåeube'SSehåtlntng af influtne iSeraillntngtb 0fatterdtté* och å?ongl å?ammar*2Rdttcnt$ Obfenoationé^eDel, efter aforag af hraap forn utaf Dcge SftcDel blifroit från 0?ifé* gdlt^-Contoretö Cafa onteDelbart utauorDitaDt, 9e:Dr 2,254,689. 4. 8. S}ito £)ito utaf SiDningé* ©tempel*Afgift, efter afDrag af omfoftnaDer ****** 8,904. 13. — Capital Slfbetalningar på utlånte 3fteDel » * 4,724. 19. il 7. $rån åtongl. 0tatö*Contoret leoereraDe Dfraerffott^Sfte»
Memorial N:o 36. 487 begagnar Consiitutions-Utskottct detta tillfälle att yttra sin öfwcrtygelse, att det är L denna omständighet, som grunden till den känsla af redbarhet och eget wärde bör igcnsökas, hwilkcu sa fördelaktigt utmärker Swerigcs Allmoge, och hwilken derföre, ehwad förändringar kunna inträffa, mäste alltid med sa mycket mera sorgfällighet bewaras. Utskottet mäste ändtligen, med upprepande af hlvad det redan anfört om wigten af en känd och genom wanan helgad inrättning, tillägga den erindran, att om menskliga passioner bäst igenom deras inbördes motwigt kunna uppwäga hwarannan, är den inrättning, som redan länge gkfwit och tvckes ännu widare försäkra om möjligheten att uträkna deras gang och deras syftemål, ej den som utan noga pröfning bör förkastas, att ändtligen nti den igenom sednaste Stats-Författningen införde Nämnd, till afgörande af de frågor, uti hwilka twänne Stand slädnät emot hwarannan, den vwerksamhet och det ärcndernes stillastående är förekommet, som annars af Ständs-fördelningen kunde befaras. Det är således blott för Grundlagsfrågor som Ständens sammanstämmande beslut erfordras, och Utskottet anser detta wara ett äfwcn sa »verkligt behof som wisligt i stadgande för Grundlagens orubblighet. Men da Utskottet säledes tror sig hafwa medgifwit allt hwad som för närwarande Representations bibehällande kan anföras, tror det sig äfwen skyldigt att ej dölja desi brister.