Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Loka brunn, och de båda unga voro ensamma herrar på Gunnebo, dit de utflyttat tidigt på våren. Vädret var synnerligen gynnsamt under hela sommaren, och det vackra landstället, numera fullt färdigt så inom som utomhus, strålade med en aldrig tillförne sedd skönhet. Blomsterprakten på Gunnebo var den yppersta, som tänkas kunde, ty enkefru Hall var en stor blomstervän. De fem terrasserna framför hufvudfasaden utgjorde veritabla blomsterparterrer, klängrosor täckte husets trädgårdssida och den stora trappan, som var så hög, att man kunde åka därunder för att skyddad för regn inträda i byggnaden. Nedanför trappan, åt denna trädgårdssida, var åter en blomsterparterr utbredd, hvilken omslöts af klippta häckar, som bildade labyrinter och gröna kabinett; det största af dessa var teatern, hvilken ofta fick göra tjänst under denna sommar, då mycken comedie spelades på Gunnebo. Den stora vattenkonstens bassin med dess sandplan omslöts likaledes af en halfcirkelformad häck. Vid alla högtidliga tillfällen, och friherrinnan Constance Hall ansåg, att alla dagar denna sommar voro högtidliga, spelade vattenkonsten och duschade med sina strålar guldoch silfverfiskarne, som summo omkring i bassinen och ofta matades af herrskapet Halls charmanta gäster. Ståtliga påfåglar stoltserade på de med guldskiftande sand belagda gångarne. När herrarne och damerna kommo dem nära, bredde de hastigt ut sina praktfulla stjärtar med ett ljud, som liknade uppslåendet af en solfjäder och läto så de yttersta fjädrarne hårdt släpa på sandgången, så att det knastrade vid hvarje snabbt trippande steg, de vackra fåglarne gjorde. Det knastrande buller, som detta släpande förorsakade, väckte förskräckelse hos damerna, ty de ståtliga fåglarne voro ingalunda af fredligaste lynne och tyckte ej om att bli störda. Men i Gunnebo trädgård funnos också andra utländska dyrbara fjäderfän, som de vackra götheborgsdamerna utan fara kunde närma sig. De kunde, stående på de små hvälfda träbroarna och stödda mot deras rikt snidade räcken, mata de hvita och svarta svanarne af sällsynt race, som summo kring i dammen.
Maj;ts viset och nådiga Best), och Ekon. Utsk. Betänkondcn. 777 omvårdnad, måtte sä sällan sorn möjligt inträjja, det stupade eller förderfvade hästkreaturets egare lemnäs rättighet, att, efter det ersättningen, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg, blifvit i behörig ordning uppskattad, få samma ersättningsbelopp af LandtRänteriet ofördröjeligen sig förskjutet; så finner Utskottet, som härigenom ä ena sidan åsyftat , att i möjligaste måtto förekomma de öfverklagade olägenheterna, och å den andra i de fall, då de, detta oaktadt, skulle kunna inträffa, velat bereda en säker och snar ersättning, sig icke lämpligen kunna på annat sätt, eller genom tillstyrkande af bestämda föreskrifter, understödja ifrågavarande motion, som, enligt Utskottets öfvertygelse, skall på detta sätt säkrast bereda det dermed åsyftade ändamål; Åberopande Utskottet i öfrigt hvad Utskottet uti sitt afgifna Betänkande härom yttrat; Och får Utskottet slutligen tillkännagifva, att Utskottets häröfver meddelade Betänkande redan blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet bifallet. Stockholm den 26 Juni 1825. ?70; Besv, och Ekon. Utsk. Betänkqnden., 128. Ankom den l Juli 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, angående förändringar uti de nu gällande författningar om kronor skjutsen.
Anckarsvärds motion, eller i hans förslag till statsreglering. Uti intetdera omförmäles heller hvarken samtycke af eller ersättning åt ägare af frälseräntor. Frih. af Nordin nämner dock den sednare, men utan att tala om samtycket. Detta är likväl af vigt, emedan frälseräntor lagfaras såsom fast egendom, och ägaren svårligen kan tvingas att afhända sig den, utan ett för all äganderätt vådligt maktspråk. Jag känner blott ett tillfälle, då våra författningar tvinga ägare att taga lösen, nemi. för vattenverk, i fråga om odlingar; men då betalas egendomen med hälften utöfver värdet. Skola R. St. på det sättet godtgöra frälseräntorna, så blifver förändringen dyrköpt. Emedlertid, då fråga är om äganderättens rubbning, och om brytning af den, som vunnit laga kraft; så lärer detta H. Stånd utan tvifvel inse, att R. St. ej kunna allena vidtaga åtgärden, utan behöfva dertill Konungens samtycke, med alla de föreg, försigtighetsmått, som åtgärdens genomgripande art kräfver. Om nu detta förslag, såsom jag sökt ådagalägga, är till sitt innehåll onödigt, onyttigt och orättvist, och till det uppgifna behandlingssättet olagligt; huru många anledningar till anmärkn:r hos Const.Utsk. skulle det icke hafva gifvit, måhända åt Gr. Anckarsvärd sjelf, om Frih. af Nordin, under det han var Stats-secret. eller Statsråd, framställt det till K. M.? — och nu — hvilken lycka för riksdagsmän, att ej vara underkastade någon annan ansvarighetslag, än den, som finnes i samtidens och efterverldens omdöme! — Till dess bepröfvande öfverlemnar jag rättvisan af uttryck, sådana som de följande af Gr. Anckarsvärd, hvilka dessutom så illa sämjas med ädelheten i hans fordna riksdagstal , nemi.: En Regeringsmakt, som endast synes intagen af egoistisk känsla för sina egna inbillade rättig - *44 D«n S Februari. heter, och som icke under 3o år visat sig r espe cte ra nationens önskningar eller behof, lätt kunde få vunnet spel; &c. eller:
" Härmed åsyftas naturligtvis Strömstaren, hvars rörelser på vattnets botten åstadkommes med vingarna och följaktligen icke kan sägas vara » löpande ». Ehuru väl inledningen afslutas med den i fetstil tryckta allvarliga uppmaningen: » Skydd åt småfoglartie / » så finna vi dock till vår öfverraskning redan på sid. 4 följande tirad: » De klagomål, som af ömma själar i all enfald höjas öfver de stackars burfoglarne, äro emellertid allt annat än berättigade, ty att med omsorg och sorgfällighet vårda och tämja en fogel och på bästa sätt ersätta hans förlorade frihet, för att i stället fröjdas åt hans härliga sång, är alldeles icke att på orättfärdigt sätt beröfva en ädel varelse friheten. Men så länge en oförståndig uppfattning gör sig gällande äfven i djurskyddsföreningar ocli i dem vanligen regelbundet omhuldas och utvecklas, kan man knappast vänta någon ändring af dylika föreställningar. » Sångfoglarne äro stälda främst? afseende pä intellektuel utveckling. Derföre synes det mig ganska egendomligt, att man (häri inbegripes både författaren och bearbetaren) velat förneka dem känslan af kärlek till friheten genom att påstå, att det ickeär orättfärdigt, om man beröfvar dem deras frihet, så snart förlusten af denna ersättes genom * en god omvårdnad. Detta må gälla som ett prof på de inkonseqvenser, i hvilka den nya upplagan mycket väl kan mäta sig med den gamla. Såsom en kuriositet skola vi anföra ett motstycke ur den af dr ' ' VVahistrÖm besörjda första editionen, jemte några af de kritiska kommentarier, hvarmed en anmälare då beledsagade dem. Uti den allmänna inledningen till ordn. Sångfoglar clref hr W. den egna ' satsen, att » fullkomligheten hos en fogel icke, såsom hos däggdjuren, består i själsförmögenhetemas utveckling, utan fastmera yttrar sig i rörlighet och liflighet samt i förmågan att gifva läte ». Vidare sades af honom, att » fargen i allmänhet är litet i ögonen fallande »; att » de flesta sångfoglar besöka till-litsfullt hus, gårdsplaner och trädgårdar »; att de sjunga » icke allenast for att glädja andra utan äfven för sig sjeifva ».
Utskottet anser ej lämpligt, att, för desse ändamål, föreslå större summor, än Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat; och då i öfrigt afsigten med så väl gevärssom utredningsförrådens försättande uti behörigt skick allt hittills öfverensstämt med förenämnde yrkande, så hemställer Utskottet, att Per Nilssons mation ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 14:o. Riksdagsfullmäktige!) Bengt Gudmundsson här, i sin förenämnde motion, framställt det allmänna förslag, att de af Kongl. Majit för denna riks-statens hufvudtitel begärda extra anslag, tillsammans 980,000 ridr, måtte till halfva beloppet nedsättas. Genom de af Utskottet afgifna och här ofvan intagne yttranden, anser Utskottet Riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundssons berörde framställning vara tillräckligt besvarad och kunna förfalla, så vidt Rikets Ständer godkänna Utskottets utlåtande. Reservationer: Vid 3:dje punkten af Herr Gråå samt Riksdagsfullmäktige Mats Persson från Stockholms län och David Andersson från Hallands län, hvilka åberopade utgifts-afdelningens förslag till utlåtande i denna punkt så lydande: “Enär Kongl. Majit vid sistlidne riksdag, till ifrågavarande föremål icke äskade mer än 100,000 r:dr, som ock af Rikets Ständer beviljades, samt enligt hvad Utskottet af tillgängliga handlingar inhemtat, en behållning vid 1850 års slut a detta anslag paräknats af omkring 18,540 r:dr, anser Utskottet den af Kongl. Maj:t nu föreslagna summa kunna nedsättas till lika belopp som vid sednaste riksdag bifölls, och hemställer fördenskull, att till anskaffning af nya gevär Rikets Ständer måtte, till Kongl. Maj;ts nådiga disposition, å Riksgäldskontoret anvisa en summa af 100,000 r:dr att, under åren 1851, 1852 och 1853, med Jidel årligen utgå.
St. S Haft, 2 10 Statsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N\o 23. vid Nya Grisslehamn, beläget på Byholma hemmans egor, dervid allmogen i Wäddö socken likväl med ett visst antal dagsverken biträd t; att vid samma tillfälle nämnde allmoge vid nya Grisslehamn uppbygt en serskild stuga, för att deri inhysa Eckerö postförare, när de med posten öfverkomroe; att allmogen, som, jemlikt Kongl. Brefvet af den 19 November 1755, på förekomne skäl, för den gången befriats från uppförandet af ulhusbyggnaderne vid nya Grisslehamn, likväl, enligt så väl delta sorn Kongl. Brefvet af den 17 September 1757, skulle framgent desamma underhålla, hvadan ock Kronan eller Postverket, som sedermera städse vidmaglhållit hufvudoch flygelbyggnaderne derstädes, icke elter nämnde tid fått vidkännas några kostnader för ulhusbyggnaderne; att, sedan postföringen från Grisslehamn • till Eckerön blifvit med Kronans båtar och manskap bestridd och hyra för rum åt manskapet, under uppehållet på Åländska sidan, erlagd, samt ett lika förhållande egt rum, när Eckerö postförare till Grisslehamn öfverkommit, den stuga, som derstädes för de sednares inhysande varit uppförd, blifvit borttagen; samt att brolmfvudet i Grisslehamns hamn allt hittills underhållits afWäddö allmoge, hvaremot hamnbyggnaden derstädes i sednare tider blifvit af Postverket bekostad. Och sorn , enligt stadgandet i 28 Gap. 2 §.
Den hänsyftning, som den nästföregrde talaren framkastade, både om skälen för mitt bifall till åtskilliga punkter af detta Betänk., och skälen som dertill föranledt andra talare, är af beskaffenhet, att jag icke anser mig böra svara derå. Jag har begärt ordet, för att fästa upmårksamheten på, att om äfven i den ifrågavar:de ingressen står iståndsättande af ett vattendrag, så heter det likväl uti det egentliga tillstyrkandet, hvaröfver R. St. nu komma att besluta, ”alt R. St. måtte för uprensning och utvidgning af Köpings å anvisa etc.”, och att således dessa ord äro efter mitt förmenande ganska riktigt valda. Hr Gr. o. Landtm:s härefter först lill bifall, och sedermera till återremiss af förevande punkt framställde propos:r, besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. i2:te punkten. Gr. Sparre, Erik: Vi hafva i dag vid åtskilliga punkter af det nu föredragna Betänk, höll talas derom, alt sådana frågor icke borde väckas af enskilte motionärer, utan alt de borde komma ifrån Regeringen; men om i något fall en sådan anmärkn. är grundad, så är det här. Fråga är nemi. icke nu, om uprensning af en farled eller en hamn. Här är fråga om, att uptaga en ny farled, och att för detta ändamål skänka 100,000 R:dr b:ko. Det må vara, att 554 Den 29 Juni e. m. detta arbete kan för staden Eskilstuna och den kringliggande orten vara af nytta, men dervid måste likväl tagas i betraktande, huruvida Eskilstuna stad, och vidden af den ort, som af företaget skulle draga nytta, är af den betydenhet, att företaget förtjenar alt understödjas med en så betydlig summa.
Derför förut icfe erhållit afbortning, på en gång åtnjuta 40 {billingarS afDrag å beviUningen. §. 167. ^ Slllmogen i herjeådalen, fatttt öjier* ocfj Vefber*©a(arnc, nemligen £>f* watt* od) Neban*SiljanS, famt <2öeflerDaf)lS fögberi oel) Gagnefs Socf en af Säthers fögberi uti Stora kopparbergs £än, äfvenfom inbpggarne i (Elfve* Dals od) $rpfSDalS $inn{bog uti (EarljiabS £än, varba ifrån bevillning efter l od) 2 Sitt. till hälften bcfriaDe; De åter af Slllmogen t kopparbergs Sätt, font afbörba fig niantalS*pemtingarne nteb kol tiH Stora kopparbergs bergs* lag, njuta befrielfe till f)ä(ften af beviUningen enDaft efter 1 Slrt.; Dvarjemte 9t5 De, font icfe Deltagit i cptra grufvu*f)jelpen, men äro åiagDe, att utgöra grufvu* Djelp till £öfås Stlfver
Redan före 1809 års Riksdag gjorde Interessenterne Konungen underdånigt anbud, att, dä fyndigheten allt mera aftog i Silfvergrufvorne, och således ingen inkomst af Silfververket för Kronan var att påräkna, afstå räntorne af de 5 och ett halft gamla Hemmanen, hvilka räntor varit Verket till understöd an, slagne, att undergå skattläggning, och att ändock fortfara med ett anbefallt undersökningsarbete till utrönande, huruvida någon lönande Silfvermalmgång kunde i fältet finnas, emot förbehåll, att, utom inägorne, hvarje Hemman skulle få 2,400 tunneland ograderad jord till utrymme i skog, alla Hemmanets behof inberäknade. Häröfver infordrades i Nåder Ivarn* masoch BergsCollegiernes underdåniga Ute 634 Dm 29 Maji. låtande, hvilka tillstyrkte bifall till förslaget, såsom ganska fördelaktigt för Kongl. Maj:t och Kronan. Riksdagen inföll och saken förblef oafgjord, under afbidan af Riksens Stan. ders Beslut ora Récognitions-skogarne; och när det var aflemnadt, samt Kongl Maj:t funnit, att det utrymme för ett helt Hemman, som Interessenterne föreslagit, understeg det Tunnelandtal Riksens Ständer såsom högst antagit, följde Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag den 11 Julii 1811 med antagande af det gjorda underdåniga anbudet så mycket heldre, som en betydlig förmon derigenom tillföll Kronan, och den Interessenterne tillagde besittningsoch dispositions rätt icke utan genom frivillig öf* verenskommelse kunde rubbas eiler förändrasj dock fastades härvid det vilkor, att i likhet med hvad för ds gamla Hemmanen vore stadgadt, de uppkommande nya skulle med Verket föiblifva oskiljaktigt förenade.- Riksens
Skiftesverkets framgång hvilade till stor del på den hittills följda grundsats, att, i allmänhet, då någon delegare i skifteslag begår skifte, som lagligen bör ega rum, öfrige delegarne ej kunna förhindra detsamma. Men det insåges lått, att, i händelse företrädesrätten att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslå skiftesman, öfverflyttades från sökande delegaren till den eller dem, som hafva största egovåldet, så berodde det ock af samma majoritet att, om den ville motverka skiftet, såsom ofta visat sig vara händelsen, serdeles i större skifteslag, rösta för en landtmätare, hvilken vore af andra göromål upptagen eller saknade erforderlig drift och skicklighet eller till och med möjligen, i öfverensstämmelse med de väljandes afsigt och vid valet fästade tysta vilkor, funne hvarjehanda utvägar att uppskjuta sina åtgärder; hvilken omständighet vore desto mera betänklig, som, efter det frågan om sådan förrättnings företagande blifvit väckt, ingen olägenhet, som af en lagenlig verkställighet skulle kunna följa, vore att jemföra med de från dröjsmål i ärendets handläggning och afslutande vanligen oskiljaktiga förluster. — Förutsatte man, att Landtmätaren skulle kunna hysa partiskhet för sökanden, så måste man äfven tänka sig möjligheten af partiskhet till fördel för den, som, efter Rikets Ständers förelag, genom vigten af sin röst, grundläde förordnandet; och det syntes ingalunda vara mera råttsenligt, eller för de fattigare och mindre upplysta jordegarne mera lugnande att veta valet af förråttningsman bero af den större jordegaren, ån om det berodde af primitive sökanden. Efter nuvarande lagstiftning i ämnet kunde hvilkendera delegaren som hålst få utöfva rättigheten att föreslå, endast han först i behörig ordning uppträdde såsom sökande; men efter Rikets Ständers förslag skulle detta slags jemlikhet inför lagen upphöra, och den större jordegaren alltid få öfvervigten.
Otto kunde möjligen för sina sportintressen försumma en vacker flicka men bestämdt inte, när han ingenting hade, som distraherade sig, och det gjorde böckerna afgjordt ej. Således försummade han Agda på intet sätt. Men det var kanske tvifvel underkastadt, om det var uteslutande nyttigt för den unga flickan, att hon så småningom började anse Otto för idealet af manlig fullkomlighet och hans ord för kungsord. Han var lik syster Clara också däri, att toalettangelägenheter, manliga som kvinliga, spelade en stor roll i hans tillvaro och konversation. Han ansåg nästan för sin skyldighet att göra lilla Agda fåfäng, hon skulle vara dubbelt så förtjusande, om hon klädde sig efter sitt utseende. — Hör, fröken, köp sig nu en af de där moderna kragarne, det är en sådan chic i dem, något i den vägen som min syster Claras, har fröken sett den — jag menar inte hennes sammetskappa utan den ljusa från förliden månad, med angorabrämet. Och så skulle fröken ha en sådan där liten Napoleonshatt, det är just frökens stil. Den klär bara unga, vackra ansikten, isynnerhet blondiner. Agda skakade på hufvudet och rodnade, i det hon räckte honom sin hand till afsked, en liten hvit, mjuk barnhand, som han mycket beundrade. Men det var emellertid ej därför, hon gaf honom den obehandskad. Orsaken var långt mer prosaisk. Hennes handskar voro gamla och nötta i fingertopparne, och Otto hade för icke längesedan sagt, att det fanns ingenting, han satte så mycket värde på som en väl chausserad fot och fraicha handskar. Själf var han ytterst elegant i dessa som i andra afseenden. — Den som ändå vore rik! Hon var öfvertygad om, att en sådan hatt och kappa, som Otto beskrifvit — hon tänkte alltid på honom som Otto — skulle kläda henne. Han hade så ovanlig god smak. Hvad det var vänligt af honom att unna henne af det allra bästa! Ja, nog hade Agda sett Claras kappa, den kostade förfärligt mycket, kanske närmare två hundra kronor. Agda kom ovillkorligen att tänka på de pengar, Clara var skyldig Hedvig — när skulle hon komma ihåg dem? — Men priset på fruntimmerskläder förstår en herre sig aldrig på, annars kunde han väl vetat att inte hon
Tredje morn.,' uti hvilket Utskottet dels tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte, såsom arfvoden lill 20 Reserv-läkare, å 300 R:dr hvardera, å stat uppföra det af Kongl. Maj:t äskade belopp, 6000 R:dr, med underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, alt Reserv-läkarne, så vidt ske kan, i fredstid blifva använde vid allmänna helsovården i de landsorter, der behofvet påkallar ett ökadt läkarebiträde, dels hemställt, att något serskildt anslag lill rese-slipendium för Balaljons-läkare och Garnizons-Sjukhusets Sjukhusläkare icke måtte af Rikets Ständer beviljas, har af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgarestånden återremitterats i sin helhet samt af Bondeståndet i afseende å den första delen deraf.
Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 4 April 1818- S. D. Föredrogs å nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samtiden 1 dennes eftermiddagen pä bordet Hgds ^etknkanderu Ifrån LagUtskottetAf elen 18 tistUAne flad ii, öfver det af Dm 4 April. 279 Herr Lagmannen Grefve Gyllenborg gjorda förslag till åtskilliga ändringar uti nu stadgade Rättegångs-Ordning. Frän Lag,- samt Allmänna Besvärsoch Oeconomi^- Utskotten .• 1:0 Af den 16 sistledne Martil, angåenda de flere gjorda Förslag till ändring uti Allmänna Lagens Scadganden och genom Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1803 meddeldte föreskrifter om Stängsel-skyldigheten. 2:o Af samma dag, öfver vackt fråga rörande rättighet för Allmogen i Blekinge och .Skåne, att emellan alla Hamnar derstädes få sjöledes obehindrat föra deras Producter. 3:0 Af samma dag, angående yrkad än. dring i nu gällande stadgande, rörande Jordä'- gares rätt hos Landbo och angående Rätte-, gängssättet vid utsökning deraf. 4:0 Af samma dag, angående rätta delnings-grunden vid Enskiftet} af Hemman i Blekinge Län, 5:0 Af samma dag, angående Husbehofs-. Mjölkvarnars befrielse från Skattläggning, 6:0 Af samma dag, angående yrkande* om. obehindrad rättighet för Hemmansägare, gtfc uppföra och begagna Husbehots-Vatten* oehs VäderMjöl. samt Såg-Qvarnar». Den 4 April. Ifrån Allmänna Besvärsoch Oeconomi#-Utskottefl Af den 20 sistledne Februarii, i anledning af gjord hemställan om en Comites inrättande i hvarje Församling, till utdelande af det Spannmåls understöd, sorn af Kongl. Allmänna Magaiins-Directjonen lemnäs m. m.
Det vore att misskänna R. o. Ad:s tänkesätt att antaga, det Ståndet endast af sparsamhetsskäl skulle afslå en åtgärd af så vigtig syftning, som den af motionären här förordade, och Utsk:ts påstående, att nu ifrågavarande fyranstalt icke skulle vara behöfligare än andra, af behörige myndigheter förordade, står icke rätt väl i öfverenstämmelse med dessa myndigheters utlåtanden. Sedan nemi. LotsDirektören och Sjöförvaltningen före 1856 års Riksdag hos K. M. förordat, den förre två alternativer, och den sednare ett raodifieradt omfattande förslag till fyrväsendets ordnande, samt K. M. af betänklighet vid den stora statsutgiften inskränkt sig att föreslå R. St:r uplörande af en fyr pä Gottska Sandön, hvartill, äfvensom till åtskilliga aryJra af enskilde motionärer förordade fyrar, medel jemväl anslogs, så hafva förutnämnde två myndigheter i sitt före denna Riksdag i ämnet afgifna utlåtande endast förordat två fyrar, i första rummet en på Sandhammaren vid Skånes sydöstra kust, och i andra rummet just dea af Utsk:t afstyrkta, å Sydostbrotten. K. M., som af samma skäl, som vid förra Riksdagen, inskränkt sig att begära medel till förstnämnde fyr, har likväl till alla delar instämt i den sednares behöflighet, och lärer det vid sådant förhållande vara svårt att bestrida, det densamma blifvit af myndigheterne framhållen - Deli 18 Februari f. in. 529 len framför andra fyranläggningar. Om åtgärdens .ändamålsenlighet sålunda kan anses gifven, så tala för densamma, vältaligare än alla ord, de talrika skeppsbrott, med åtföljande förluster af menniskolif oell egendom, sorn årligen inträffa i följd af bristande ledning för de sjöfarande.