Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att utredningen av Göteborgs diskont även övertas av staten. Att dessa tre diskonters utestående lån infordras inom 5 år. Alla bland allmänheten utelöpande assignationer skall vid uppvisandet till fulla beloppet inlösas med bankosedlar. Övriga kapitalskulder skall gottgöras till fulla beloppet med 1 / 5 kontant och resten i riksgäldskontorets obligationer på 4 år. § 14 För Södertälje kanal och slussverks inrättning har Vi till Kongl Maj: t överlämnat förslag att statsverket beviljar fortsatt stöd till nästa riksdag, så att aktieägarna får 5 % ränta. Från Vår bank utlånas 50.000 riksdaler mot 3 % ränta att återbetalas 1823. Samma lånesumma beviljas Hjälmare kanalbygge under 4 år, med säkerhet i själva kanal och slussverket. Villkoret är 3 % ränta. Återbetalningen får nästa riksdag bestämma, dock skall aktieägarna först ha sina 6 % i ränta årligen. Göta kanalverk får 300.000 årligen från 1818 till 1820 eller om ingen riksdag inträffar, då tills nästa riksdag. Ingen inskränkning i arbetsplanen får äga rum utan Kongl Maj: ts medgivande. Alltså kommer bolagsdiskonto oktrojen att förfalla utan särskild ersättning och kassans skuld på 1.083.877 riksdaler att avskrivas, mot att staten inte har någon skyldighet att ersätta aktieägarnas ränta efter byggnadsåren. § 15 Vårt statsutskott har överlämnat ett förslag, som Vi i alla delar gillat om magasins inrättningens organisation. Det innehåller allmänna grunder och Vi anser att en fullständig reglementarisk författning bör upprättas. Vi beviljade år 1815 1.000.000 riksdaler för allmänna magasinsinrättningen och under vissa villkor ännu 1.000.000 riksdaler mot 3 % ränta. Den sista miljonen skall inte användas utan att särskilda behov föreligger och anmälan göras hos Kongl Maj: t. Om revisorerna vid granskning upptäcker att bankens kreditiv är överskridna må bankfullmäktige inställa betalningarna eller påbjuda indrivning på vanligt sätt. Dock får endast hälften av kreditivet indragas och ingen våda därav hända.
– Du måste presentera dig för din slägting, han ser på min ära ut, som han brann af lust att få heta onkel, och trycka dig i sin famn. – Men jag vet icke, – sade Edvard tvekande. – Jag känner honom nästan icke alls. – Så mycket bättre, dess mera pikant blir ert förhållande, han skall bli förtjust att finna i dig en så hoppgifvande telning af sin familj – hvilken jag tror icke är särdeles talrik, – och som i hans ställe kan fortplanta dess ärorika namn, ty han är ju sjelf icke gift, och lär icke hysa särdeles böjelse för det äkta ståndet, men kanske han har ändrat åsigter och skaffat sig en fru, sedan jag lärde känna honom i Stockholm? – Åh nej, hofmarskalken B. är ännu ogift, han har vistats här hela sommaren, – sade den unge dansken bredvid Albrekt. – Förträffligt! du kan då ha hopp att få ärfva honom; alla onklar borde hysa lika värdiga tänkesätt, – sade Albrekt muntert. – Men jag fruktar han är rik endast på skulder, efter hvad jag hört, – inföll Edvard. – I det fallet måste du åtminstone, medan han lefver, profitera af den rika erfarenhet hans långa ungkarlslif gifvit honom, – ty han är väl åtminstone fyrtio år, ehuru han klär sig som en pojke, – och det skall säkert bli honom ett nöje att meddela dig sina faderliga råd och förmaningar. Edvard svarade ingenting, ty nu drogs ridån upp och allas blickar vändes åt teatern. Under en mellanakt fullföljde Albrekt sin idé, – hvilken Edvard sjelf tycktes vara mycket likgiltig för, – att presentera sin vän för hans onkel, som i första ögonblicket syntes helt bestört och ingenting mindre än belåten att ega en brorson med Edvards utseende, – hvilken genom sin längd och hållning såg mycket äldre ut än han verkligen var – men fann sig slutligen förträffligt vid att spela rolen af jeune onkel; frågade efter hans förtjusande mor, och behandlade sin nevö så förtroligt och kamratlikt, att för den förvånade Edvard intet annat parti fanns än att antaga samma ton emot honom tillbaka. Första akten var slut.
Be t O O fallningshafvande utan dröjsmål afsändas lill Hallands länshäkte, i hvilket fall ransakningen vid Himble Häradsrätt skulle, efter det handlingarne från Marks Häradsrätt redan den 11 Augusti samma år blifvit till Dotnhafvanden i Himble härad öfversände, kunnat ungefärligen en månad tidigare, än som skett, företagas, dels ock alt sedan häktade Johannes Andersson från Årbol den 11 December 1846 till länshäktet i Wenersborg inkommit, ulan att Konungens Befallningshafvande om honom eller orsaken till hans häktande erhållit underrättelse förr, än genom Kronolänsmannen A. Bergli mans skriftliga anmälan, som inkommit den 4 Januari 1847 och hvarigenom Johannes Anderssons befordrande till ransakning för begången stöld begärdes, Konungens Befallningshafvande uraktlåtit ej allenast alt lagligen beifra vederbörande fångvaktmästares försummelse att i behörig tid anmäla fångens ankomst och anledningen dertill, utan äfven att anställa undersökning mot Kronolänsmannen Berghman om orsaken till dröjsmålet med häktningens anmälande; och sedan dessa särskilda anmärkningar blifvit Konungens Befallningshafvande meddelade samt yttranden deröfver inkommit, hvarigenom jag ej funnit förhållandet nöjaktigt förklaradt; så har jag under den 27 November 1848 uti skrifvelse anmodat Advokatfiskalsembetet i Kongl. Göta Hofrätt att laga åtal i ämnet emot Konungens Befallningshafvande anställa. Sådant åtal har derefter inför bemälte Kongl. Hofrätt blifvit utfördt emot Herr Landshöfdingen m. m P. Sandelhjelm och Herr Landssekreteraren C. O. Almqvist, sorn i egenskap af Konungens Befallningshafvande vore till de i fråga varande felaktigheterna skvldige; och efter det skriftvexling parterna imellan härvid föregått, har Kongl. Hofrätten genom utslag den 29
Maj t göra en underdånig framställning om tillsättande af en kommitté af sakkunniga personer för väghållningens ordande på lämpligaste sött. Slockholm den 51 Oktober 1862. Olof Nilsson, från Westerbottens län. Häimed lorena sig: P. A. Nyström. Olof Lindström. 4/?tioner i Bonde-Stånclet 62. Af Olof Wilsson från Westerbottens län, om afskrifning af en del utaf Westerbotlens läns äldre undsältningsskuld. Sedan efter den år 4850 och de näst derefter följande åren inora Vesterbottens län inträffade missvext, länets nödslälde innevånare för erhållen undsättning, dels i spanmål och dels i penningar, åsamkat sig en betydlig skuld till slaten, gjorde med anledning af de hinder, som mötte för indrifningen af denna skuld, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i berörda län under den G:te September 1856 hos Kongl. Majit underdånig framställning, det Kongl. Majit läcktes lill Rikets kort derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om afskrifning af Vesterbottens läns omförmälde undsältningsskuld; öfver hvilken framställning Kongl. Majit hörde dess och rikets Stats-konlor och Kammar-rätt, som dereller uti underdånigt utlåtande den 20 Oktober samma år anförde, att ehuru åtskillige omständigheter syntes tala för eftergift af Statens ifrågavarande fordringar, och änskönt Stats-kontoret och Kammar-rätten delade Kongl. Majlis Befallningshafvandes yttrade förmodan, att utaf de hos undsältningstagarne då ännu återstående belopp en jemförelsevis ganska ringa del skulle Kronan åter lillgodokomma, ansågo bemälde embetsverk likväl, på grund af de betänkligheter, som å andra sidan förekommo emot den föreslagna afskrilningens beviljande, sig böra å Kongl. Majlis Befallningshafvandes förberörde underdåniga framställning afstyrka nådigt bifall; och behagade vid ärendets föredragning den 10 Januari 1 857 Kongl.
Har borgenär försummat att kungöra gäldenär sin ansökning såsom i 4 eller 5 § sägs, och viser ej laga förfall sist å den dag, som blifvit gäldenär förelagd; vare den ansökning, som gjord är, förfallen, utan så händer att gäldenär ej dess mindre å den utsatta dagen svarar, y Kommer ej gäldenär å föresatt tid med svar; varde inteckning ändå beviljad, der borgenär styrker att rättens beslut gäldenären rätteligen kungjordt är. 8 §. Viser gäldenär genast med klara skäl, att borgenärs fordran är gulden eller af annan orsak försvunnen eller ogiltig; då må ej inteckning beviljas. g <$‘. Nekar gäldenär skuldebref eller annan handling, derå inteckning sökes, eller gör han emot sökandens fordran annat jäf, och finnér rätten förty den fordran så tvistig vara, att sökanden bör, genom rättegång, sin talan utföra; gifve då rätten honom anvisning att stämma. Viser ej sökanden sedan i stad inom tre månader och på landet å det lagtima ting, som infaller näst efter tre månader, att han stämt; vare hans ansökning då förfallen: lag samma vare, der sökanden saken vinner, men ej å tid, som nu sagd är, sedan domen vunnit laga kraft, den inför rätten företer. Söker någon inteckning för fordran, hvarom tvist redan instämd är; då skall ock den ansökning hvila, till dess dom uti 20 Lag-Utskoltets f’etankand.e, ål: O 5y. tvisten fallit; och galle sedan, om skyldighet för sökanden att domen förete; hvad förut sagdt är. 10 Vill borgenär låta inteckna fordran, hvarför sådan säkerhet ej utfäst blifvit; håfve gäldenär våld att den fordran betala, ändå att förfallotiden ej inne äril §, Inteckning må ej beviljas för fordran, som ej till visst belopp i penningar eller varor bestämd är. 12 § Ej må för fordran inteckning beviljas i hus, annan byggnad och vattenverk, så framt dermed ej är förenad ståndig eganderätt till grunden, eller i städerne för besittning af tomten en viss årlig tomtöreafgift erlägges, och innehafvaren på grund deraf ej kan från tomten skiljas, med mindre än att lösen för derå uppförde byggnader till honom betalas.
Ej närvarande vid plenum den 9 sisth December, då de flesta med mig liktänkande af R. o. Ad. afgåfvo sin reservation mot antagande af det Kongl, förslaget till representationens ombildning, får jag nu äfven härmed erkänna att jag har röstat emot detsamma, förnämligast derföre, alt jag ej anser det innebära tillräckliga garantier för fäderneslandets framtida väl, dels emedan hvad jag tror Svenska nationen bäst är i behof utaf, nemi. en stark konungamakt, ej deruti är betryggad, utan denna makt snarare försvagad; dels emedan penningen är den enda mätaren al menniskovärdet vid valen till de båda kamrarne; samt slutligen emedan ingen jemvigt finnes emellan dessa kamrar, der alltid den andra genom det stadgade valsättet, hvaruti man förbisett inverkan af folkmängdens oupphörliga förökning inom landet, efter några år kommer att ökas till sin numerär, och följakteligen äfven att hafva ett afgörande inflytande på besluten, synnerligast vid de omröstningar, som stadgas i 65:te §:n, som innefattar statsutgifter, bevillning m. m., och således de för staten vigtigaste frågor. Motpartiet har visserligen sagt om de flesta af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot förslaget, att de äro af beskaffenhet att lätt kunna afhjelpas under tidernas längd; men som jag tror, att, om än dermed ärligt menats, sådana förespeglingar endast äro ett i fantasien uppgjordt rosenskimmer, som utvisar alltför mycken godtrogenhet, så, ehuru jag fullt erkänner behofvet af en förändrad representation, synnerligast derföre att uti den nuv:de arbetsordningen är alltför långsam, samt att mången duglig och fosterländskt sinnad man ej deruti kan vinna inträde, men som på samma gång en mångårig erfarenhet visat att densamma, oaktadt sina fel, uti alla riktningar varit välgörande och välsignelserik för fäderneslandet; tror jag det tillhör hvarje tänkande man, att innan han afsäger sig det goda han eger, först göra sig förvissad om att få i stället något som åtminstone är
Uppburet under snart 3:ne år af förestånderskans och hennes biträdares outtröttliga möda, sjelfuppoffrande nit och osvikliga förtröstan, synes nu företaget såväl som dess ledarinna tillräckligt bepröfvade, för att göra sig förtjenta af ett årligt understöd af allmänna medel. För att skolan må kunna framgent fortgå i ostörd verksamhet, föreslår jag härmed: att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 1.500 R:dr R:mt till understöd för Mamsell Jeanette Berglinds barnhem och skola för döfstumma, för att derigenom? kunna utsträckas till ett större antal af ifrågavarande arma vanlottade barn. Såsom vilkor för anslaget föreslår jag att skolan ställes under inspektion af Stockholms stads Folkskole-styrelse eller af Direktören och förste läraren vid Manilla. Stockholm den 29 November 1862: Äng. Blanche. Af Herr Ljungberg! Angående Upsala universitets förläggande till hufvudstaden, m. m. Vårt fädernesland har inom en kort tiderymd tagit gigantiska steg på det materiela framskridandets väg. Många år hafva icke förflutit sedan en svensk författare kunde med en viss grad af sanning säga, att svenska folket i materiel kulturutveckling befann sig halftannat, århundrade efter en af Europas större nationer. Och nu: om vi ännu i dag icke i nämnda hänseende uppnått detta folk, så är dock afståndet emellan detsamma och oss ansenligt förminskadt. Men för nationer, såsom för individer, vexer den sanna lyckan och välsignelsen blott .inifrån, och själens odling, den andliga kulturen, måste gå hand i hand med den materiela, om en sund och harmonisk utveckling af folkets lif, en varaktig förkofran af dess välstånd skall inträda. I denna rigtning återstår oss blott allt för mycket att göra. Det är sannt att nationen i sednare åren gjort stora uppoffringar för såväl folkskolornas som elementarläroverkens förbättring, och att vi på denna väg otvifvelaktig! skola, inom en icke aflägsen framtid, skörda god frukt af de offer och de ädla sträfvanden, som varit egnade dessa vigtiga föremål. Men hvad hafva vi gjort för tillfredsställande af nationens högre bildningsbehof. för vetenskapernas utveckling och deras fruktbargörande?
Seglationsordningen står i så nära sammanhang med förordningen till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, att, då denna sednare snart kommer till R. o. Ad:s bepröfvande, blifva de allmänna principerna, sorn erkännas i afseende på tull-lagarnes handhafvande, tillkännagifna, hvarföre äfven i detta fall R. o. Ad. icke borde, såsom mig synes, annat iin bifalla betänk., emedan dess återremitterande och en närmare behandling af seglationsordningen ovillkorligen skulle verka en förlängning af riksdagen genom den betydliga tidsutdrägt ärendets handläggning af de 3tne sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allin. Besvärsoch Ekon.Utsktn skulle fordra; och jag får derföre anhålla om bifall till betänkandet. R. o. Ad. biföll nu föredragna betänk. N:o g. Likaledes biföll R. o. Ad., vid förnyad föredragning, Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den G sisth Febr. på bordet lagda betänk. N:o i o, angtde Hr B. Hjorts motion 0111 upphäfvande af den i K. brefvet den 2 Aug. 18)6 föreskrifna försegling af brännvinskiirl. Ånyo föredrogos och bifölios LagUtskts den 6 sisth Febr. på bordel lagda ullatti) : N:o 176, i anleda, af gjorda anmärkntr emot Utsk:s betänk. P\' :o 14 > öfver väckta motioner ang:de gemensam lag lör inrikes och utrikes vexlar; N:o 177, i anledn. af väckt motion om upphörande af Riddarhusets forum privilegiatum. Då nu ånyo föredrogs Lagsamt Allm.
M:t så funne nödigt, för Gymnastiska Central-Instilutet måtte anvisas hvad som ytterligare kunde oundgängligen erfordras; hvilket förslag borde göras i alla fall, så vida högre anslag ej kunde tillstyrkas. Herr af Grubbens j N. V. och Hr von HartmansdorffAugustj hafva yttrat sig anse den af Utskottet föreslagne tillökning af 1000 R:dr tilliäckelig, men Hr von Hartmansdorff har tillika föreslagit: att Institutet måtte ställas under någon uppsigt, så att R. St:r måtte blifva förvissade, att medlen för ändamålet användes, i hvilket afseende uppgifvits Directionen öfver Stockholms Stads Undervisningsverk, ål hvilken denna uppsigt kunde uppdragas; äfvensom att Anslaget borde beviljas, under förbehåll, att en Lärobok i Vetenskapen af .Professoren Ling utarbetades samt den ifrågakomne Directionen öfver verkställigheten deraf vakade, så att man finge mera nytta af Inrättningen än den tillfälliga practiken för ögonblicket. Hos H. PrästeStåndet har Corn ministern Dahlgren sökt ådagalägga otillräckligheten af den redan föreslagne tillökningen i anslaget för Lärarenes allönande, j8o Stats-Utskottets hvartill icke någon tillgång skulle vara att påräkna i de merendels blott under Höstoch Vinter-månaderne ingående inkomster af dem sorn begagnade Inrättningen, hvilka inkomster till det mästa behöfde användas till reparationer m. m., hälst Professoren Ling, utom andre nödvändige utgifter för Inrättningen, årligen utgåfve till aflöning för Lärare i,4oo R:dr B:co och sålunda 4oo R:dr mera än hittills af R. St:r för Inrättningen varit beviljadt. Med tillstyrkande af förhöjning till 1,000 R:dr, utöfver hvad Utskottet redan föreslagit har Comminister Dahlgren äfven förenat det förslag alt en Lärocours i Gymnastiken måtte af Stiftaren utarbetas, samt att med det nya anslaget måtte fästas den underd. önskan af R.
Ynglingen vet då hvad han har att vänta, och föräldrar hvilken uppfostran de skola gifva de barn, hvilka äro ämnade att blifva tjenstemän, det vill säga allmän humanistisk bildning, som kan erhållas uti de allmänna högskolorna; hvarefter aspiranten får söka inhemta hvad som erfordrades att blifva tjensteman pä hvad sätt sorn helst, — troligen genom att, som man kallar det, auskultera och uppvakta uti de verk, inom hvilka han vill söka utkomst och möjlig befordran, utan likväl ringaste anspråk på någondera, utan blott beroende af sjellförvärfvad kunskap och möjligen skicklighet samt — chefernas godtycke eller välvilja och otvifvelaktigt äfven den påtryckning, som kamraters omdöme kan åstadkomma. Om någon komité således skulle anses behöflig; så vöre del väl i detta afseende, tillsatt af några få sakkunnige personer för att bedöma förhållandena sådana de äro och sådana de borde vara, samt med fästadt afseende å så väl Statens, som tjenstemans-aspiranlens väl och fromma; Hvadan jag en sådan komités tillsättande vördsammast föreslår, eller: alt Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 103. 201 att Rikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet framställa den önskan, att en komité uti förevarande fråga och med görligaste första varder tillsatt. Om motionens remitterande till Höglofliga Ekonomi-Utskottet samt de respektive Med-Ståndens kommunicerande anhålles vördsamt. Stockholm den -15 November J 865. Ax. Fr. Liljenstolpe. Af Herr Linroth, Carl Johan Gustaf, om be/rielse från bevillning för pensioner. I Svenska bevillnings-principen har den vackra grundsatsen gjort sig gällande, att pensionstagare icke blifvit betungade med att betala bevillning på sina små pensioner.
Afskedas de för ålderdom eller andra orsaker, så betunga de pensionsanstalterna, som ändå icke ens nödtorflligen kunna underhålla dem, eller blifva de tiggare på sina gamla dagar, ty sedan de icke mer anses tjenstbara, äro de icke eller nog arbetsföra att kunna lifnära sig. Dessa omständigheter verka lika menligt på landet, som på armen *). L§gger *) Officerarnes och Under-Officerarnes behöriga instruktion och bildning försvåras äfven genom deras spridda och fasta bonings-platser inom Regementernas vidsträckta läge. Den 12 Februarii e. m. 3at Lagger man dertill, att rekryteringen under fredstid är svår och legans utbetalning* ej sällan, kännbar ocb tryckande för jordbrukaren, liksom underhållet af soldatens beklädnad *), kost under möten och mönstringar, tillika med reparationsocb nybyggnads-skyldigbeterna vid torpet, ocb äfven skötandet deraf, då soldaten är kommenderad; — så lärer ingen kunna neka att, ehuru stats-kassan undgår att i detta fall vidkännas någon betydligare utgift, drabbar den deremot så mycket mer direkt ocb nästan för hardt Jordbrukaren, hvars öde för tjenar alt behjertas. Att på en gång afhjelpa dessa olägenheter, tror jag icke vara möjligt; ty att reducera indelta armen, går icke an; den är för närvarande en nödvändig stam för vår mindre öfvade Beväring. Ått, utan rubbning af någonderas hufvudgrunder, amalgamera båda, •— se delen, såsom jäg vågar tro, ej mindre nyttig, än verkställbar gärd åt tidens, åt armens ocb jordbrukarens gemensamma fordringar. Den är dessutom öfverensstämmande med den Roteoch Rusthållare förut beviljade rättigheten, att under krig icke behöfva rekrytera pä annat sätt, än genom allmän - *) Nemligen en viss del deraf. 12 H. 322 Den 12 Februarii e. m. na Beväringen. Samma rättighet, att efter fri vilja begagnas kunde ju, utan svårighet, äfven utsträckas till fredstider, dock emot en till denna lättnad svarande ringa afgift *).
Skulle sökanden vara känd för liknöjdhet och oordentlighet, påtecknar ordföranden, att eho, som intager denne i sitt arbete, vare pligtig att qvarhålla hans halfva arbetsförtjenst samt öfversända densamma till ordföranden i det fattigvårdssamhälle, hvarifrån han utgått, för att användas till hans familjs nödtorftiga underhäll eller, om han ogift är. insättas i sparbank för dennes räkning eller ock öfverlemnas åt honom sjelf, om han visar verkligt behof af medlens nyttiga användande vid hemkomsten. För vinnande af ordning och stadga härutinnan, skall det åligga en livar, som från annat fattigvårdssamhälle emottager arbetssökande, att, inom åtta dagar efter arbetarens anställning, till fattigvårdsstyrelsen der arbetet förrättas, lemna förteckning öfver antagne främmande arbetare, och skall dess ordförande genom skrifvelse till ordföranden i det fattigvårdssamhälle, hvarifrån arbetaren utgått, underrätta denne om vistelse och anställning. Underlåter den, som arbetaren intagit, att lemna sådan uppgift, vare han förfallen till 10 R:dr Runt böter till fattigvår - 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 66. den, der arbetet skett, samt dessutom pligtig att ersätta halfva arbetsförtjensten till arbetarens fattigvårdssamhälle. Tillika vare han förbunden, vid 5 R:dr R:mt böter, till fattigvården på stället, till arbetaren utfärda betyg öfver det belopp, som blifvit innehållet och öfversändt till arbetarens hembygd. Ingen vare berättigad vid 15 R:dr R:mt bot till fattigvården på arbetsstället i sitt arbete emottaga och använda den person, som ej är försedd med pastors och fattigvårdsstyrelsens ordförandes betyg från hembygden, sådant nu nämndt är, utan skall denne, hvarhelst han uppträder, anmälas hos vederbörande kronobetjening, som åligger att, enligt författningarne, honom till hembygden förpassa. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad inotionärerne hvar för sig sålunda framställt. Hvad nu först angår C. J. L.
4 Sami i Äfd. 30 Uäft. 1 2 Stats-Utslcottets Utlåtande, N:o lil. 'vid sistlidne Riksdag väckte förslag, dels angående framflyttande af terminen för markegångssättningen från November till Februari månad, dels om beräkning af tio års medium såsom den rätta markegången, skulle, långt ifrån att utgöra ett binder för de anmärkte missbruken, snarare förlänga och försvåra den skattdragandes lidande, har motionären föreslagit: a) att Rikets Ständer ville uti underd. skrifvelse lill Kongl. Maj:t frambära den önskan, att Kongl. Kammar-Collegium mätte från den åt detta embetsverk uppdragne befattning att controllera niarkegångssätillingarne varda skiljdt och samma befattning öfverflytlas på Rikets Ständers Fulimägtige i Banken och Riksgälds-Conloret; b) att till markegångssättningar i Länen ledamöterne icke matte af auctoriteter förordnas, utan väljas, i enlighet med nuvarande eller hädanefter blifvande representations-sätt; samt c) att något medium af tio års markegångspris icke mätte antagas, utan föregången noggrann pröfning af de tio årens varuvärden och nedsättning, der dessa befunnits oskäligt förhöjde. Uti förenämnde motion, så vidt den afser upphörandet af Kongl. Kammar-Collegii befattning med markegångsprisens bestämmande, hafva någre ledamöter' af Preste-Ståndet förklarat sig instämma; 2:o af Friherre Raab, A. C., sorn yrkat, att, ehvad Kongl.