Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslag lill Bevillnings*Stadga. 37 § 90. Har skattskyldig, sedan mantalsskrifning förrättats, afstätt sin egendom til! borgenärer, eller efter den 1 Maj det år, för hvilket bevillning sednast honom påförts, med döden afgått, bör, utan afvaktan af konkursmassans eller sterbhusets Utredning, den för honom belöpande och vederbörligen bevakade bevillningen gäla das utaf bans afträdda eller efterlejnnade tillgångar. 3:o Afkortning arna, § 91. Utom den afkortning af påförda bevillnings-afgifter, som saknaden af erforderlig tillgång för deras gäldande måste föranleda, få sådana afgifter endast vid nedanstående läll afkortas, nemligen: l:o bevillningen efter lista Artikeln, då den skatlskvldige aflidil före den t Maj det år, för hvilket denna bevillning blifvit honom påförd; och 2:o bevillningen efter 2:dra Artikeln för lön, pension eller dylik inkomst, som genom dödsfall, afsked eller annan orsak under årets lopp upphört; i hvilket fall sudan bevillning blott erlägges för den tid, hvarunder löue-inkomsten eller andra med tjenstebefattning förenade fördelar af den skattskyldige eller haus rättsinnehafvare åtnjutits. Den of fast egendom utgående bevillning får icke afkortas. § 92. l:o
Före denna tid återfinnes intet stadgande om helighållandet af den ena dagen framför den andra, utan man kände endast huru Gud hade skapat verlden, och »hvilade på 7:e dagen af allt sitt verk.» Hvaruti denna, den Alsmägtiges »hvila» bestod, går utom mensklig förmåga att söka utransaka, då en »hvila» i begreppets yttersta ut - 204 Den 3 December e. m. sträckning, eller en fullkomlig overksamhet, från den Evige Gudens sida, skulle komma hela jorden att störta samman i ett Ögonblick. Derföre kunna vi endast upfatta denna Guds »hvila» under betydelsen af ett »fulibordadt verk», och möjligen draga den slutsats deraf till mensklighetens nytta, att menniskan måste föla ett arbetsamt lif på jorden, och att äfven hon bör arbeta 0 dagar för att derunder fullborda sina verk på jorden, och sedan på den 7:e dagen få njuta af en behöflig hvila till både kropp och själ. Sedan Stentaflornas lag var utfärdad, och beträffande särskildt lagen om Sabbatens firande af Judafolket »som en åminnelse af deras befrielse från Egypten», så blef detta i Moses ceremoniallagar så strängt, att der föreskrefs: »att den, som endast bar in en börda ved på Sabbaten, skulle döden dö.» Detta, såväl som öfriga ceremonial-lagen och sjelfva Tio Guds Bud, var utfärdade endast för Judar, för det så kallade »Guds egendoms folk», utvalda och afskilda från alla andra folk, sammanhållna till en mägtig théokratie, för en enda, stor, vigtig och betydelsefull anledning, nemi. den, att Jesus Kristus, vår Frälsare, skulle inom detta folk födas och frambringas till den frälsnings-behöfvande verlden. Fördenskull lades ock den största vigt vid »slägtlederna» inom detta folk, för att kunna styrka äktheten af hans härkomst »efter löftet», att nemi. vår Frälsare skulle härstamma i rätt nedstigande led ifrån Abraham, och sålunda fullbordas, att »Abrahams säd» skulle blifva mensklighetens välsignelse.
Det var så få människor och byar efter den sträcka, som landsvägen skulle få, att det icke var mening i att skaffa fattiga fjällbor i dussintal från gård och grund för den saken. På sommaren var ju Vattudalen den bästa förbindelseled, och på vintern var dess is lika god som en landsväg. Endast under en liten tid höst och vår skulle träpatroner och inspektorer — hvilka andra flackade omkring? — få den afsedda nyttan af den. Ja, ja, ja! Vi höllo med dem. Landsvägar äro bra, men att folk skall gå från en mödosamt uppbruten torfva och en med nöd uppsatt gård är icke bra. Vi kände oss riktigt lätta, då vi fått dalen under oss, all tanke på landsväg bakom oss och fjällens obanade vidder framför oss. Nu skulle vi icke se landsväg på 14 dagar. Åh! Se där springer en flock renar — och se där stiger röken ur Torkels kåta! Burribè! Vandringsår i Norge. Norges märkligaste ström. VI hade nästan glömt lögnerna af alla lögnhalsar i Nordland och Lofoten och hoppades ändtligen få utomordentliga ting af Saltströmmen, Norges mest storartade ström, Malströmmen öfverlägsen och snart desslike i rykte. I Lofotens rorbodar hade sillfiskare berättat oss stycken ur Saltströmmens förskräckliga saga och spottat åt Malströmmen — ändock att denne Edgar Allan Poes och Jules Verne’s hiskliga hafshvirfvel, sade de, vid vissa tider icke af fiskarebåtar kunde passeras på kortare afstånd än två mil! Hvad skulle då icke Saltströmmen vara? Kejsar Wilhelm besökte den här om året och Hohonzollerns avisoångare låg där flere timmar, medan käjsaren från Kungsstötten på Knaplundö såg strömmen gå galen och vild. Kungsstötten, därifrån han såg undret, är rest till minne af kung Oskar II:s besök där 1873 och smakar grafsten öfver en grosshandlare, trots att Bodö landsförsamling gjort allt för att få den prydlig och lagt ut 3,200 kronor för den. Bodö stad är utgångspunkten för en resa till Saltströmmen. På en eller två timmar kommer man dit.
13 tagna jord af tillsammans tre tunnland, 15f kappland, än ock de å norra och vestra sidonie af Wadstena slottsgrafvar löpande vägar, emot förbindelse för bolaget alt anläga ny väg till Wadstena stad, söder om slottet, samt med vilkor, att å den mark, som sålunda kan blifva upplåten, icke någon byggnad utan Kongl. Maj:ts serskilda nådiga tillstånd må uppföras; och anser Kongl, Majit sig böra i sammanhang härmed gifva Rikets Ständer tillkänna, att beträffande frågan om tillåtelse för Wadstena hamnbyggnadsbolag, att i händelse af bifall härtill, tillträda den del af ofvanomförmälda mark, som tillhör Starby kungsladugård, utan hinder deraf, att denna kronoegendom för närvarande finnes utarrenderad, Kongl. Majit, enär arrendatorn, Krigs-kommissarien Lallerstedt genom serskild försäkran förbundit sig att, för sin arrendetid, utan ersättning afstå' den för hamnbyggnaden afsedda, kungsladugården tillhöriga mark, samt pröfningen af de vilkor, han nu velat vid uppfyllandet deraf fästa, icke på Kongl. Majit ankommer, funnit berörde fråga icke föranleda till annan åtgärd, än att Kongl. Majit nådigst förklarat, att det ankommer på bolaget, att i berörda hänseende begagna den rätt, ofvannämnda försäkran kan för detsamma medföra. Kongl. Majit, som i nåder befallt att samtliga till detta ärende hörande handlingar, skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, som kommer att detsamma behandla, förblifver med all Kongl, nåd och ynnest, Rikets Ständer städse välbevågen. Datum ut supra. OSGAR. A. P. Sandströmer. 14 Kongl. Maj is Nåd. Proposition, K;o 34. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet ä Stockholms Slott den 28 December iS5o. Närvarande: Hans Excellens, Justitiffi-Statsministcrn, Herr Grefve Sparre, samt Stats-råden:
Skrifvelse JY.-O 79; Och dä Rikets Ständer nogsamt hafva sig bekant: alt ibland de onera, sorn vidhäfta den opriviiegierade jorden, få drabba ojemnare och äro i sin natur mera tryckande, än inqvarlerings-skyldigheten för tågande trupper, och derus förseende med husmanskost; att den ersättning, 10m för provianteringen och fourrageringen får uppbäras, ingalunda motsvarar de olägenheter och kostnader, som med inqvai lerings-besväret äro förenade, helst vid bestämmandet utaf porlions-värdet af maten, enligt E. K. M.s Nådiga Kungörelse af den 27 Augusti 1816', endast portionens beståndsdelar, men icke dess verkliga värde, sedan den blifvit tillagad, dagar blifvit förd samt föranledt Rikets Ständer att till E. Iv. M. i ämnet aflåta underdåniga skrifvelseroch då Rikets Ständer anse, det inqvarterings-värdarue, för den förplägning oclr det fourrage, sorn lemnäs, Röra af de för ändamålet anvisade medel beredasfull» ersättning, hvartill de synas så mycket mer berättigade, som passevolance-medlen, hvarigenom indelta soldatens underhåll vid tåg till mötes-platser m. rn. bekostas , icke äro Statens, utan, enligt E. K. M:s Kådiga Kungörelse af den 27 Murs i83o, tillhöra Rustoell Rot ehå liarne, k vi Ika, oftast sjelfva äro itiqvarteriugs-gifvare; hafva Rikets Ständer härigenom skolat hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att liög.slberöfde Nådiga Kungörelse af den 27 Augusti 1816, så vidt den angår bestämmandet af omförmälde ersättning, måtte sålunda ändras, att Rikets Sländers
Ehuru jag, på sätt jag förut haft äran yttra, är öfvertygad, att, i händelse af en större och hastig myntförbättring, äfven 1823 års Statsreglering icke 42 Den 21 September f. n>. skulle kunna äga bestånd, anhåller jag likväl, för att undanrödja all betänklighet i afseende på de tillökta lån-anslagen, att få instämma i det förbehåll, som Herr Rosenblad dervid föreslagit. Herr Rosenblad: Jag tar mig friheten å nyo vördsamt anhålla om Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å mitt förslag: att de nja anslag Rikets Ständer kunna bevilja, må beviljas under förutsättning af en myntbestämning vid innevarande Riksdag af 12,8 sk. bankosedlar för 1 R:dr Silfver, sålunda att om en lägre bestämningsgrund antages, ifrågavarande anslag i samma förhållande nedsättes, äfvensom att om ingen myntbestämning vid innevarande Riksdag skulle komma ast äga rum, de anses bestämda i silfver till -§■ af edy dande belopp, men komma att intill nästa Riksdag utgå i bankosedlar. efter en antagen kurs af 12,8 sk. Friherre Cederström: Jag anhåller att få fästa Herrarne Skogmans och Rosenblads uppmärksamhet derpå, att, om ett sådant villkor skulle fastställas, kunde derigenom, vid en inträffande Myntförsämring, då cursen .uppgick ända till 144 s^’’ Statsverket erhålla ett stort deficit, och huru skulle Staten blifva i tillfälle, att fylla detta anslag, utan att en betydlig förlust uppkom, hvarigenom Ständernas sammankomst må hända Den 21 September f. m. 43 Lief nödvändig. Herr Rosenblads förslag kan således icke antagas. Jag begär votering på Herr Hjertås förslag, hvarom fråga nu egenteligen lärer vara. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad man anmärkt mot min framställning om det föreslagna villkorets inflytande på de andra Stånden, vill jag endast tillägga, att, om de ökade Statsanslagen skulle af 3 Stånd beviljas, borde de Skattdragande så mycket snarare omfatta myntbestämningen, såsom skydd mot möjlig myntförbättring.
Af Herr Friherre Jacob Cederström är framställd den förmodan, att nuvarande Lag-Utskott, med hänseende till hvad Rikets Ständer vid 1810 års Riksdag redan beslutat. icke borde underlåta att, så långt tiden medgåfve, göra sina anmärkningar vid Förslaget, sä väl i afseende på principerne, som redactionen, hvarefter det til/komme Riks-Stånden alt göra de ytterligare anmärkningar, hvartill de kunna finna sig befogade; och först derefter kunde det komma i fråga, att, om sä pröfvades nödigt, tillsätta en ny Comité’ för förslagets granskning och omarbetning, i enlighet med de grunder derföre, sorn af Rikets Ständer kunna beslutas. De sålunda yttrade meningarne hafva i öfrigt varit åtföljde af åtskilliga anföranden, hvilka åsyftat alt understödja eller vederlägga desamma. Inom Vällofl. Borgare-Ståndet hafva Herrar Thore Petre’ oell S. J. Wijkman, med åberopad anledning af Kongl Majlis, uti Bi rättelsen till Rikets nu församlade Ständer, angående hvad i Rikets Styrelse sig tilldra* git, gjorda lillkannagifvande, att Kongl. Majit ernade, i afseende å förslaget till Civil-Lag, göra en serskild, framställning (ill Rikets Ständer, uti serskilda motioner yrkat, att då det för Rikets Ständer äfven vore “f vigt att taga kännedom om Lag Comiteens förslag till Criminal-Lag, Rikets Ständer måtte frambära den underdåniga anhållan till Kongl. Maj:t, att Kongl. Maj.t täcktes låta till nuvarande Ständers granskning öfverlemna jemväl sistnämnde Lagförslag, med dervid gjorda anmärkningar, och hvad mera härtill hörer. Lag-Utskottets Utlåtande N. o 8t.
Från 1803, det år då stiftet sekulariserades och dess sista abbedissa återvände till Sverige, finnes här till sist ett porträtt af Sofia Albertina, som är rätt kuriöst. Det framställer henne i hvit empire med håret på konsulattidens och Josephines vis kammadt i krusiga lockar ner i pannan. Hvarken hårklädseln och än mindre snittet på dräkten – detta de spensliga och välväxta kvinnornas mode – passar den ej längre unga och tämligen robusta prinsessan. Dragen hafva fått något groft och simpelt, som den höga ansiktsfärgen ytterligare framhäfver. Det hela har en viss butter och sollös värdighet, och man fattas af denna egendomliga vemods-känsla, som man erfar, när man ser den äkta rococons människor omkostymerade efter det nya seklets smak. Hur illa passa ej denna antika stränghet och denna enkelhet dessa damer, som till och med spelade Roms och Greklands hjältinnor med musch och puder! Några andra minnen af Sofia Albertinas vistelse finnas ej i Quedlinburg, om ej i arkivet, men arkivarien var bortrest. Så voro den lilla stadens intresserande resurser uttömda. Afresans timslag kom, och det var med saknad som jag såg försvinna bland sina blomsterland, Aurora Königsmarks och Sofia Albertinas stad, där man om dagen i de höga, gamla slottsrummen minnes abdicerade skönheter och ofromma prinsessor, och om aftonen på de svala gatorna, genom hvilka heliotropdoften faller från alla fönsterträdgårdarna på de gammaldags fasaderna, drömmer ironiskt och vemodigt om en liten historia, en liten kärlek och en liten lycka. Zarathustra. Första gången jag läste Zarathustra var i alperna i Graubünden helt nära de trakter i Engadin, där Nietzsche 1883 i sin lefnads största intellektuella lycka som i en uppenbarelse – han har själf berättat det – hörde sin nya visdom ropa inom sitt bröst och nerskref sina maningar och syner i den berusning, som måste fatta en man, då han känner sig inspirerad till förkunnare. Samma stora synrand med bergstinnarnas djärfva arkitektur mot solblå himmel begränsade min dag.
Derjemte kan svårligen betviflas, att ju äfven de för grundare farvatten afsedda fartygen måste förses med vida svårare bestyckning, än den de nu ega, äfvensom att deras bemanning kan och följaktligen bör minskas, sedan naturligtvis ångans användande måste beräknas såsom det kraftigaste förtskaffningsmcdlet. Emedlertid saknas ännu uti denna högst vigtiga fråga den säkra ledning, hvilken ensamt bör och kan läggas till grund för åtgärder uti en för försvaret så magtpåliggande riktning, som den att bestämma rätta konstruktionen och bestyckningen af ifrågavarande fartyg, och någon bestämd åsigt i frågan lärer derföre ock nu icke kunna uttalas. Saken kräfver dock det allvarligaste begrundande och anställande af sådana försök, på hvilka ett bestämdt omdöme kan stödjas så väl med afseende derpå, huruvida de nuvarande skärgårdsfartvgen kunna för ändamålet förändras, som äfven, i motsatt fall, huru en ny cert och konstruktion af grundgående fartyg bör vara beskaffad. Någon ombildning till större del af denna materiel torde emedlertid före Riksdagen näst efter den nu tillstundande svårligen vara att påräkna, och bör samma materiel således hufvudsakligen endast i nöjaktigt skick underhållas, intilldess frågan snarast möjligt vunnit erforderlig utredning för att kunna med kraft behandlas och till verkställighet befordras. Hvad sorn dock icke tål uppskof, så snart man hunnit bilda sig en bestämd öfvertygelse om beskaffenheten, är anskaffandet af så kallade ångbatterier, hvilkas nytta icke torde vara tvifvel underkastad, vore sig såsom en sjelfständig cert af Sjöförsvarets materiel, eller såsom en del af del mera för skärgården afsedda, och hvartill det af förbemälda Komité för nu kommande statsregleringsperiod till det inre försvaret beräknade anslag så mycket hellre synes böra användas, som de nuvarande skärgårdsfartygen antagas icke under samma tid böra från Flottans materiel utgå.» »Beträffande åter de större krigsfartygen, så framställer sig ett skiljaktigt förhållande. Erfarenheten har redan ovedersägligen ådagalagt, att dylika fartyg af trä äro såsom egentliga stridsfartyg alldeles olämpliga; och oundgängligt blir det således att genast och med största möjliga kraft söka afhjelpa det utblottningstill - Bil.
Beskärma du din tjenare, och tröst honom, att de stolte icke göra mig öfvervåld. Mina ögon trängta efter dina salighet, och efter dine rättfärdighets ord. Handla med dinom tjenare efter dina nåd; och lär mig dina rätter. Jag är din tjenare; undervisa mig, att jag må känna din vittnesbörd. Det är tid, att Herren gör der något till; de hafva omintetgjort din lag. Derföre älskar jag din bud, öfver guld och öfver fint guld. Derföre håller jag rätt fram i alla dina befallningar; jag hatar allan falskan väg. Underliga äro din vittnesbörd, derföre håller dem min själ. När ditt ord uppenbaradt varder, så fröjdar det, och gör de enfaldiga visa. Jag öppnar min mun, och begärar din bud; ty mig längtar efter dem. Vänd dig till mig, och var mig nådelig, såsom du plägar göra dem som ditt Namn älska. Låt min gång viss vara i dino orde, och låt ingen orätt öfver mig råda. Förlös mig ifrå menniskors orätt; så vill jag hålla dina befallningar. Låt ditt ansigte lysa öfver din tjenare, och lär mig dina rätter. Mine ögon flyta med vatten, att man icke håller din lag. Herre, du äst rättfärdig, och rätt är ditt ord. Du hafver dina rättfärdighets vittnesbörd, och sanningena hårdeliga budit. Jag hafver när harmats till döds, att mine ovänner hafva din ord förgätit. Ditt ord är väl bepröfvadt, och din tjenare hafver det kärt. Jag är ringa och föraktad; men jag förgäter icke dina befallningar. Din rättfärdighet är en evig rättfärdighet, och din lag är sanning. Ångest och nöd hafva drabbat uppå mig; men jag hafver lust till din bud. Dins vittnesbörds rättfärdighet är evig; undervisa mig, så lefver jag. Jag ropar af allo hjerta, bönhör mig, Herre, att jag må hålla dina rätter. Jag ropar till dig, hjelp mig, att jag må hålla din vittnesbörd. Jag kommer bittida, och ropar; uppå ditt ord hoppas jag. Jag vakar bittida upp, att jag må handla om din ord. Hör mina röst efter dina nåde: Herre, vederqvick mig efter dina rätter.
Utsk. har nemi. afsett att lindra en class medborgare, under det Utskts betänk, onekligen måste framkalla missnöje och missbelåtenhet hos andra classer. I första rummet måste detta inträffa hos krigsbefälet, hvilket genom de nu föreslagna indragningarna, derest de blefvo bifallna, naturligtvis skulle, till en stor del, svikas i sina förhoppningar om befordran, hvarigenom, om än modet i nödens stund icke skulle fällas, dock lusten och hågen att arbeta i betydlig mån måste blifva nedsatta. Dernäst har Utsk. onekligen, då det varit mildt emot rustoch rotehållare, velat ådraga öfriga medborgare en ökad afgift; ty i samma mån skatterne nedsattes för de förra, skulle, under antagande af skatternas behöflighet för vårt försvar, de falla så mycket tyngre på de medborgare, som icke äro innehafvare af rusthåll eller roterts-skyldiga hemman. Att deraf hos dem skulle uppkomma förtrytelse och knot vid en följande riksdag, förefaller mig klart. Jag frågar, hvad vinsten skulle blifva af dessa indragningar. Jag vill icke, lika med en talare i ett föregående plenum, på runstycket uträkna hvad det skulle göra på hvarje medborgare, isynnerhet som icke alla medlemmar af vårt samhälle kunna deltaga i skattebördorna, utan sjelfve behöfva understöd; men jag tillåter mig att göra en beräkning öfver indragningarnas inflytande på bevillningen. Fastighetsvärdet i Sverige uppgår till ungefär 400'000>000 r:dr b:co. Jag skulle tro, att minst 10, om icke ao år, skulle åtgå, innan man genom dessa indragningar kunde vinna en besparing af circa 200,000 r.‘dr. Det gjorde ^ per mille. När man nu tager i betraktande, att allmogens hemman, hvilkas fördel man egentligen synes afse, äro i allmänhet värderade till 4ooo r:dr, och att de fleste af vår besuttna allmoge besitta ■Jtdels hemman, hvaraf värdet utgör 1000 r:dr, så skulle för dem en lindring af 24 sk. b:co uppkomma. Jag hemställer, om detta vore någon betydande vinst. Jag tror icke ens, Den g
N:o 144- Med åtföljande Förslag till andra och sjunde Artiklarna i det blifvande BankoReglementet. Med hemställan om ett tillägg till a:a § af Utskottets, i dess Memorial N:o 111, afgifna Förslag, angående föreskrifter i det blifvande BankoReglementet, såsom en följd af Rikets Ständers vidtagne Beslut, rörande inlösning och utvexling af Bankens Sedlar, m. m. N:o 146. Med hemställan om intagande af en ny Paragraf i andra Afdelningen al fjerde Artikeln af det nya BankoReglementet. Frän ExpedilionsUiskottet : Af den 6 dennes: I anledning af återremiss å Utskottets under N:o 410 förut meddelade förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Salpettergärdens upphörande, samt ersättning derföre af TullMedlen och BränvinsBevillningen. Lades på bordet. Likaledes upplästes och lades på bordet ett ProtocollsUtdrag fran BorgareStån det - Den 8 Mars e. in. det af den 5 dennes, innehållande Ståndets beslut att åt Herrar Committerade till Tryckfrihetens vård uppdraga, att tillse, det ej mindre Rikets Grundlagar, med de vid denna Riksdag antagna förändringar deruti, än äfven Riksdagsbeslutet, felfritt tryckas; i hvilket beslut de öfrige Stånden blifvit inbjudne att instämma. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilj des kl. en qvart lill 12 örn aftonen. In fidem protocolli, O. J. Lagerheim. Tisdagen deri 9 Mars i83o. Plenum kl. half till 10 Föjmiddagen.
1 allmänhet är det visserligen en vansklig sak, att, utan återremiss till Utsk., vidtaga redaktionsförändringar inom Stånden; men då jag i detta fall befarar, att en återremiss skulle kunna tolkas såsom ett R. o. Ad:s gillande af den här framställda 528 Den 17 Juli. åsigten, att åverkan bör anses såsom stöld, finner jag mig, från min ståndpunkt, icke böra nu yrka återremiss; och då, tili följd af det före detta Betänk:s föredragning af R. o. Ad. fattade beslut, det skulle stå Utsk:t öppet, att, der så funnes behöfligt, vidtaga redaktions-jemkningar utan binder af Ståndens godkännande, tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. behagade antaga §:n med följ:de lydelse: »Fäller, syrer eller bläckor man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig eller annan tillegna eller deraf göra bruk, eller olofligen tager der växande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter; straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter eller fängelse i högst 6 månader. Äro omständigheterna synnerligen försvårande; då må till straffarbete i högst ett år dömas.» Gr. Sparre: Jag vill icke länge upptaga R. o. Ad:s tid i en fråga, der hvar och en bestämt sig förut, och der, sedan H. Exc. Frih. De Geer yttrat sig, jag förmodar, att R. o. Ad. kommer att biträda hans åsigt. Jag har blott velat, i anledning af Hr Olivecronas yttrande, att arbete vore nedlagdt på säd, men ej på skog, fråga honom, om icke arbete kan nedläggas på att vårda skog, eiler om han icke hört talas om, att skog planteras. Jag vidhåller mitt yrkande, ehuru jag måste medgifva att jag har ringa utsigter till framgång. Gr. Hamilton, Gustaf: Sedan H. Exc. Frih. De Geer yttrat sig för den mening, som jag velat understödja, kan det synas öfverflödigt att vidare derom orda. Jag vill endast, i anledning af Gr.