Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf och då de Reglementen, som, i sammanhang med den år 1840 förändrade organisationen af Statsrådet, blifvit för hvarje af Stats-Departementen utfärdade, icke innehålla något åliggande för tjenstemännen vid de under nämnde Departementer lydande Kansli-expeditioner, att besörja utskrifning af registraturet, och ett sådant arbete följaktligen icke tagits i beräkning vid bestämmandet af tjenstemannapersonalen derstädes, samt några medel för verk - 3 ställandet af detta arbete icke eller blifvit utaf Rikets Ständer anslagna, anser jag mig, meri afseende pä föremålets vigt, böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t behagade hos Rikets nu sammankommande Ständer föreslå, att, för bestridande af registraturets utskrifning inom de särskilda afdelningarna af Eders Kongl. Maj:ts Kansli, så väl för den förflutna tid, hvarunder sådant saknas, somförde löpande åren, ett anslag af 2,000 R:lr om året varder af statsmedel anvisadt att, till en början, intill nästa Riksdag utgå. Denna underdåniga hemställan, som af Statsrådets öfrige ledamöter biträddes, lann Kongl. Maj:t skäligt i nåder bifalla. 3:o. Med afseende å de särskilda förhållanden, hvilka föranledt nuvarande Chefen för Riksarkivet, Doktor /. J. Nordströms utnämning till denna beställning, och för att bereda denne utmärkte vetenskapsman en bestämd löne-inkomst, jemförlig med den, han före tillträdet af berörde embete innehade, får jag i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att, utom den på Riksarkivets Stat för Riksarkivarien anslagna lön, [,8oo R:lr, en personel lånetillökning för Doktor Nordström af 700 R: Ir varder å allmänna Indragni ngs-Staten uppförd, med rättighet för Doktor Nordström att vid afskedstagandet från Riksarkivarie-tjensten, i en ålder af 65 år, med sjuk-altest, eller af 70 år, utan sådan attest, få på sistnämnda
I anledning af väckt motion, om utfärdandet af sammandrag utaf författningar i afseende på kringvandrande Gesäller och andra icke bofasta personer m. nr.; N:o 4. I anledning af väckt motion, om insättning i Sparbank af en del utaf Tjen stehjons aflöning; oell N:o 5. I anledning af väckt motion, om uppmuntran ål tjenstehjon för trogen tjenst. S. D. Föredrogs och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 22 dennes på bordet lagda, Utlåtande N':o 7, i anledning af väckt motion, angående fastställau det af reglementen för Sockenmagasiner. Från Högv, Preste-Ständet. S. D. Föredrogs och remitterades till Bcvillnings-Utshottet Kongl. Maj:ts den 22 dennes meddelade Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den s. k. Kurhus-afgittan; Gifven Stockholms Slott den 28 Dec. 1850, 126 Prot.-Utdrag den 25 Januari ISSI. S. D, Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ls nedanstående, den 22 dennes meddelade Nådiga Propositioner och Skrifvelser till Ilikets Ständer, nemi.: l:o Angående låneunderstöd för anläggning af en jernväg mellan städerna Orebro och Nora: Gifven Stockholms Slott den 21 Januari 1851; 2:o Angående upplåtelse af jord för Trumpetare-bostället vid Calmar Regemente Lilla Ökna N:o 2 i Jönköpings
Att pastor för sina presterliga befattningar icke må af församlingen kunna uppbära eller emottaga serskild betalning; utan skall han lika med andra Rikets embetsoch tjenstemän erhålla lön på stat. 12 Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 93. 2:o Lönen, som skall i penningar bestämmas och utgå, utbetalas till pastor qvartaliter från Ränterierna; ilen bestämmes efter ett medium af pastoratets uppgifter till taxering under de sista 10 åren. 3:o Pastorerne bibehålla sina boställen, hvilkas afkastning taxerings-kom mittéerna ega att beräkna och bestämma i penningevärde, hvarefter detta afräknas från den i allmänhet bestämda penningelönen. 4:o Pastorernes tertial-tionde, denna utgående efter enahanda beräkning, som kronobonden, inbetalas till Statsverket, enligt åsatt markegång, men alla andra af gifter och tjenstskyldigheter till presterskapet, såsom jura stola;, körslor och dagsverken m. m., upphöra. 5:o De nuvarande pastorer kunna emot sin vilja icke tvingas att ingå på denna föreslagna reglering, utan bibehålla nu åtnjutande löneförmåner; men regleringen skall ovilkorligen sättas i verket, då pastor dermed förklarar sig nöjd, eller då han från innehafvande beställning afgått. Men, om detta förslag, i sin helhet eller med nödiga förändringar, ej skulle af Rikets Ständer antagas, yrkade motionären: att Kongl. Förordningen om presterskapets uppbörd i Skåne af den 16 Oktober 1793 § 6, angående tertial-tiondes utgörande, äfvensom de stadganden, hvarpå kyrkoherdes rättighet att verkställa räkning, vare sig i kärfvar eller skäppan, må upphäfvas; samt att, i händelse pastor har anledning misstänka oriktig uppgift af tionde-gifvaren, förhållandet må utredas genom gode män, på sätt att pastor dertill utser två och tionde-gifvaren två, i orten och med förhållandena bekante män, hvilka, sedan dessa fyra tillkallat en femte, skola skriftligen afgifva sitt yttrande; kommande hvad desse gode män genom fleste rösterna förklara, att oåterkalleligen blifva för det årets uppbörd gällande.
Annat vore om hypotheks-papperen kunde betraktas såsom ett slags actier i egendomen, men det närvarande intecknings-såttet förbjuder i flera afseenden denna åsigt. Annu en förklaring år nödvändig att tillägga vid stadgandet af skuld-afdrag. Det år klart att blott saldo skulden, eller den som qvarblifver, sedan samma persons penninge-for - Den 12 Maji f. m. 185 dringar afgått, kan få afråknas på hans egendoms-vårde. Dervid, äfvensom vid Capilalisfens taxering, år nödvändigt att skilja emellan adira och esaira fordringar. Det vore då klarligen obilligt, om man som skattlåggnings-gill egendom, ansåg en fordran, sorn i det hela vore blott en afskrifningpost. Men dervid uppstår ett serskildt förhållande, med de i concuurser anhängige for dringar ne, eller hvaröfver annars rättegång fores. Att sådana kunna vara lika såkra som någon annan, år afgjordt tydligt, men å en annan sida ock, att Lagen må. ste anse dem osåkra, så långe de omtvistas vid samhällets egna Domstolar. Jag skulle tro för min del enda utvägen vara, att med fullkomligt afsteg för detta fall, från hela principen om skuld-afdraget, på samma sått som hittills, låta gåldenåren eller concours-massan , betala bevillning för synbar egendom utan afkortning, och bevillning»-procent sedan afdragas vid slutliga betalningen. Jag ledes till dessa tankar äfven af den omständigheten, att gåldenårens nyssnämnda och vanligen högst kinkiga, uppbördsmanna-befaltning år här ganska lått att utöfva och sällan uteblifver, der sjelfva skulden redan år dragen till rättegång, och således det band redan brutit, som fruktan förn en sådan rättegång annars lägger på gåldenåren. Vid rättegångens afslutande blefve då tillika en tvdlig följd, att endast på de Capitaler, som både fastställdes och utgmgo, korn att betalas bevillning, i nion af utdelningen, och att den fordran, som verkligen år afskrifnings-post, blefve, såsom billigt år, skattfri. Dert 12 Maji J. rrt.
Jag trodde mig på grund af 69 §:n Reg.Ftn, der det beter, att vid omröstningen skall, till undvikande af paria vota, förr än sedlarne uppräknas, en ibland dem uttagas och förseglad alläggas, och att, derest vid de ölrigas uppsummerande rösterna befinnas lika delade, den förseglade sedeln skall brytas för att gifva utslaget, hvilket stadgande tydligen visar ätt lagstil talen förutsatt att votering kail och bör lå äga rum, äfven 0111 icke 120 ledamöter arn tillstädes; ty »let är ju endast i denna händelse eller om det iörstärkla Utsk. 322 Den 3i April f. m. icke är fulltaligt, eller om alla voteringssedlarne icke beräknas, sorn paria vota kunna uppkomma, då en voteringssedel ar undantagen, — jag ansåg mig, säger jag, på grund häraf berättigad att, sedan Utsk. blifvit i vederbörlig ordning församladt med 120 ledamöter, kunna fortsätta voteringen med ett mindre antal. Det skedde äfven, men häremot anmälte? af många ledamöter protest. Jag borde således icke fortsätta voteringen, men anmodade den främste ledamoten af BondeSt. att inom Ståndets plenum tillkännagifva förhållandet med den erinran, att de ledamöter, sorn 3:ne gånger försummade att deltaga i Utsk:s öfverläggningar, bol de enligt grundlagens bestämda föreskrift blifva deras riksdagsmannarätt förlustige. Jag bär ansett mig pligtig att anmäla detta förhållande med den vördsamma anhållan, att flr Frih. o Landtm., såsom R. o. Ad:s chef, täcktes vidtaga sådana åtgärder att, så vidt på detta Stånd ankommer, förstärkta SlatsUtsk. icke må sättas ur tillfälle att fortsätta sitt mödosamma och långvariga arbete. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag vill blott fä sta Gr. Horns uppmärksamhet på den orättvisa beskyllning lian gjort sitt eget Stånd, då han på samma gång erkänt att utaf R. o. Ad. ett tillräckligt antal ledamöter varit tillstädes och tillika anmält att icke alla suppleanterne voro tillstädes.
Boye måtte förändra sin mening, när jag eftergifvit min, och medgifvit, att 1 mom, får införas efter grundtexten i det nya förslaget. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Mig und faller alldeles nyttan af Missg.b:ns partiella revision nu Den 14 Mart. 189 1 då Rikets Ständers pröfning af förslaget till ny criminal-lag så nära stundar. Skadan synes mig deremot påtaglig. Codilication bör i ett sammanhang företagas. Värdet af en lag är lika relativt som positivt, och bestämmes således aldrig af dess enstaka rationalitet allena; hvadan ide'en i hvarje Jag-§. kan vara högst berömlig per se, och lagboken i sin helhet ändå alldeles förkastlig, om nemi. icke samtliga dess §§. stå i fullt logisk conseqvens lill hvarandra; hvilket allt synnerligast gäller om straff-systemer. Men denna conseqvens i vår blifvande criminal-lag hade vi försvårat, om ej omöjliggjort, derest vi i förväg idkat partiel revision af den gamla. Sålunda hade vi oss emellan en för lagstiftare högst obehörig ombytlighet, och ett tvång pä blifvande bättre öfvertygelse!', eller hade vi beredt de sällsammaste anomalier. Nya lagförslaget uppställer ju alternaliver i fråga om dödsstraffets afskalfande eller bibehållande; och vi kunna ju alldeles icke förutse den öfvertygelse i denna fråga, sorn definitivt blifver vår eller nästa Ständers. Men med hvad tankefrihet besluta vi framdeles om straff för våld å länsman i sitt kall, orri vi nu afskaffat dödsstraff för våld å Monarkens person. — Fjerran är min närvar, afsigt att afhandla deri emellan högt ansedda juridiska auctoriteter så länge controverserade stralf-theorien. Jag har blott velat yrka det företräde vi, framför parlielt behandlande af vår lagstiftning, böra lemna åt en omfattande, ät alla dess delar liktidigt egnande åtgärd. Så efterkommes också hvad en vigtig grannlagenhet bjuder.
Fröken Bäckström, s o m vid nämnda läroverk varit anställd som lärarinna sedan hösten 1887, har m e d mycket goda kunskaper, största sanivetsgrannhet och plikttrogenhet utfört sitt kall. Vid utöfningen af detta sitt kall visade hon sig tillika vara i besittning af den lyckliga gåfvan att m e d bestämdhet o c h allvar förena ett kärleksfullt och vinnande sätt m o t sina lärjungar, hvarför ock dessa med vördnad o c h tillgifvenhet sågo upp till henne. En kvinnas jätteverk. Allmänt bekant är, att hänsofna makan till brukspatron Carl Ekman i Finspong i flere afseenden var en ovanlig kvinna. Den tillfälliga besökaren vid Finspong kan icke taga många steg o c h icke byta många ord å platsen, förrän nya erinringar gifvas därom. Den mäktigaste af d e m alla får man emellertid i det för sin skönhet omtalade slottskapellet. D e där befintliga sju stora, i detalj väl utfärda glasmålningarna äro uteslutande hennes verk. Och det blir så m y c k e t mer tilltalande, detta en kvinnas jätteverk, då man erfar, att det var hennes sista. Efter att under att 10-tal år ha fullbordat den ena målningen efter den andra, hade hon blott en ringa del af sitt sjunde och sista kvar, • då hon kände sina krafter nedsättas allt mera. Hon tog då i m e d ny ifver o c h fullbordade verkligen arbetet. Men just som det skett, måste hon söka lugn och ro, och inom någon vecka ingick hon i den eviga hvilan. iS Caroline Felice Miolan Carvalho, den för några decennier sedan mest berömda represen tanten för lyriska sopranpartier vid Stora operan i Paris, har aflidit på sitt slott nära Dieppe. Född i Marseille 1827, debuterade hon 1849 på Opéra-Comique och gifte sig året därpå m e d sin kamrat, operasångaren Léon Carvalho, numera direktör för denna opera. 1856 inträdde fru Miolan-Cavalho vid Théâtre lyrique, 1869 vid Stora ojjeran, 1872 åter vid Opéra-Comique o c h 1875 å n y o vid Stora Operan.
Vi begärde derefter, om icke vördnadsfullt, åtminstone vänligen, att BancoUtskottet skulle tillåta oss ett sammanträde med detsamma. Denna omständighet har Herr Rosenblad i sin relation om saken förbigått. Då BancoUtskottet nekade oss den - Den i Augusti. 29 na sednare begäran, återstod ej annat för Ekonomiutskottet, än att, såsom det gjort, inkomma med ett enskilt Utlåtande i saken, emedan Utskottet icke ansåg sig kunna lemna Motionen obesvarad. Jag anser dock, att saken icke nu bör afgöras, emedan frågan, om medel finnas, eller i motsatt fall, om sättet för deras anskaffande, tillhör BancoUtskottets handläggning. Utlåtandet bör likväl icke nu afslås, emedan följden deraf säkerligen skulle blifva, att, om man ville göra saken gällande, då Bankens lånerörelse förekommer till slutligt afgörande, man säkert skulle erhålla det svar, att all fråga om Spannemåls belåning icke vidare kunde komma att äga rum, emedan saken redan förut blifvit afgjord. Jag hemställer derföre, om icke Ridder skåpet och Adeln ville besluta, att Utlåtandet må hvila, intill dess BancoUtskottet finner för godt, att inkomma med sitt yttrande i ämnet. Herr Franc Sparre^ Bengt Erland: Jag får äfven anhålla, att detta Utlåtande må hvila, intill dess BancoUtskottets yttrande om Bankens Lånerörelse från Utskottet återkommer, och varder för Ridderskapet och Adeln föredragit. Herr Hjerta Gustaf: Jag förenar mig äfven deruti, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila. Jag tror icke, att striden emellan Ekonomiutskottet och Banco - 3o Den i Augusti. Utskottet bör blifva föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Saken är i sig sjelf en småsak, men jag anser dock, att det varit oformligt af Ekonomiutskottet att ingå i frågan om Bankens Lånerörelse, och jag önskar blott, att detta icke må gå så långt, att äfven BevillningsUtskottet tillstyrker lån på Allmänna Bevillningen.
Hufvudstaden var ej heller då för stor för att ej hafva reda på förnämligare händelser af dylik art och intressera sig derför. Men märkvärdigt förefaller det oss, att man hyste så ringa intresse för publika saker. Hvart stånd skötte sina åligganden och brydde sig ej om de andras. Och Sverige var ej då inveckladt i några yttre jätteföretag eller inre brytningar, som kunde bemäktiga sig sinnena och sätta lyrans strängar i rörelse. Förunderligt litet har också Lucidor, som för hela medelklassens talan, sysselsatt sig med sin tids märkbarare öden. Han brukade dockt roligtvis genomögna de »Ordinarii Post-Tijdender» på två qvartblad, som hvarje onsdag utkommo från Meurers och Wankijfs tryckerier. Ja, sista året af hans lif började »Svenska Mercurius» två gånger i veckan, måndag och onsdag, tryckas hos Wankijf. Sommaren 1672 hade Ludvig XIVs arméer, ända till 100,000 man starka, öfversvämmat Holland. Det var en verldshändelse, som hotade att upphäfva hela den gamla ordningen i Europa. I ett stycke, »Den simmande postiljon», omtalar då Lucidor för vännerna i Falun, hvad han sett i avisorna eller gazetten, att, när man i Frankrike vill ha en knekt eller ryttare, de skaka ner honom strax ur somliga trän, som slika frukter bär, att i hvart hus i Utrecht äro fransoser27, att man på Rheinströmsgränsen lagt 12,000 tyska män, som all ond lust afvärja med piller utaf bly, att man i England gifver mest akt på flottan, att Danmark sitter stilla och ynkar att det går somliga illa, att i Stockholm den ene gifter sig och den andre dör. På ett annat ställe nämnes, att de kanstöpa om hvem är bäst, polack eller turk, som då lågo i krig mot hvarandra. Intet ord om tilldragelserna hemma.
Banco för hvarje I,ispund; 8:0 Tullvärdet u Brännvin af Säd och Potatoes, till och med 12 graders styrka, fastställdes till 1 Rdr kannan, och införseltullen derå till 24 sk. för hvarje kanna. Tull värdet å Brännvin af Säd och Potatoes, ofver 12 graders styrka, bestämdes till 1 Rdr 16 sk. kannan, och införseltullen derå till 3 a sk. för hvarje kanna, hvaremot Utskottets förslag till införseltull ä Brännvin och Sprit af Ris, Socker, Frngt, Arrack, Runi, Conjac och Genevre, godkändes; g:o Införseltullen å Tackjern bestämdes till 75 procent af Tullvärdet; 10:0 Kläden ausågos böra fördelas i 3:ne classer, nemligen: Grofva, till ett värde af 3 Rdr alnen; Medelfina, till ett värde af 6 Rdr alnen, och Tina, till ett värde af 9 Rdr alnen; och blef införseltullen bestämd till 33J piocent af berörde Tullvärden, dock att Utskottets hemställan, att efter vigt bestämma Tullen å Kläden, af Ridderskapct och Adeln bifölls; 4 Troi. Utdrag den 2 Nov, 182g, 11:0 Införseltullen å Hamna och krasfacit Lumpsocker bt-stämdes till 4 sk. för hvarje skålpund; 13:0 i stället för den af Utskottet föreslagna Tullprocent 4 de Fem Artililarne, Bj elkar och Brädes, beslöt Liidderskapet och Adeln; 3) att Bjdkar eller Balkar samt Sparrcir af Furu och Gran må kunna utföras både liksidiga och platta-, b) att bestämmelsen i Tull-Taxan af berörde Trädvaror, fyrkant eller dimension tvärt-* öfver, betecknar fjerdedelen af deras total-omjäng
Efter några motgångar på ömse sidor, och sedan pesten börjat härja i de båda lägren drog sig Wallenstein upp mot Sachsen, i akt och mening att grundligt straffa dess kurfurste Johan Georg för hans förbund med Gustaf II Adolph och för de infall han gjort i Böhmen efter slaget vid Breitenfeld. Han närmade sig Sachsen i sträckmarscher, och branden från protestantiska städer och byar betecknade den väg han tog. Då Wallenstein skyndade mot Sachsen, befann sig Gustaf Adolph i södra Tyskland. Sedan den sistnämnde förgäfves sökt att medelst ett anfall mot Bayern draga den papistiske härföraren dit ned, skyndade han efter den kejserliga hären mot Sachsen. När Wallenstein märkte, att Gustaf Adolph ämnade stanna qvar i södra Tyskland skickade han bort sin underbefälhafvare Pappenheim, men återkallade honom genast, då han fick veta att den svenske konungen uppgifvit sin plan och under ilmarscher nalkades honom. Mäster Wolf stod just och höll på med den nya pipan till den pistol, som Joseph von Bierich råkat göra otjenstbar, och var som bäst i farten med att i hufvudet räkna ut hur mycket han skulle få i behåll af de två guldmynt, som löjtnanten gifvit honom i ersättning, då Franz Gründler hufvudstupa rusade in i verkstaden och skrek: "Hvar är den förbannade papisten? Jag ska' hugga nacken af honom och det genast ändå!" Nu höll det rakt på att gå mäster Wolf på samma sätt som det gått Joseph von Bierich. Det var nemligen så nära som på ett hår, att han tappat den nya och polerade pistolpipan i stenarne, då han varsebfef den beskedlige Franz Gründler i denna sinnesstämning. Håret stod nästan på ända, mössan hade åkt ned på nacken; ögonen voro glåmiga, för att ej säga fåniga, och mellan de långa magra fingrarne höll Franz den blänkande knifven. Snurrande omkring som en galning ropade han ständigt på papisten, allt under det han högg och stack omkring sig värre, än om han bestått en kamp med i luften sväfvande osynliga andar.
Propos. så heter der: ”emedlertid hafva (, jemväl emot sistnämnde förslag anmärkn:r icke uteblifvit och det kan ej heller bestridas att omflyttningen af de många räntepersedlarne till ett mindre antal, på det sätt, som uti berörde förslag blifvit ifrågastäldt, kunde komma att uti de förevande beskattningsförhållanderne medföra en sådan rubbning, som, såvidt framdeles af förekommande omständigheter kunna förutses och efter hvad fordna tiders erfarenhet gifver anledn. att befara, möjligen skulle föranleda en stegring i skattebeloppet och sålunda lända till de skattskyldiges skada, hvilket åter helt och hållet strider emot åtgärdens ändamål; och torde uti farhågan för en dylik skattebeloppets stegring äfven vara att igenfinna den väsendtligaste orsaken hvarföre R. St:r å sednaste Riksdag funno betänkligt, att till den gjorda framställningen i denna del lemna bifall. Under sädane förhållanden anser sig K. M. nu icke böra förnya omförmäldte förslag uti den allmänna utsträckning, som genom den förra Nåd. Propos:n varit afsedd etc,” med ett ord K. M. har i Dess Säd. Propos. af år 1851 bestämdt uttalat den åsigten att K. M. icke vill föreslå någon sådan förvandling af dagsverksräntan, emedan K. M. befarade alt det skulle kunna leda till en skatteförhöjning. Här är vidare sagdt, att deputerade hafva begärt en förvandling af dagsverksräntan och att man derpå hufvudsakligen borde Den 20 Maj f. m. t‘Jl fästa afseende. Efterser jag nu i Betänk, så hafva deputerade för Upsala län önskat, att få denna likasom öfriga räntor förvandlad i penningar. Går jag till Stockholms län, som kommer dernäst i ordningen, så önskade flertalet af deputerade, att större delen af persedelräntan skulle förvandlas i penningar.
På detta sätt umgingos två lyckliga familjer i två hela år och skulle nog ha umgåtts än, om det inte fallit adjunkten Pil in att mot det andra årets slut likasom litet för if rigt uppvakta den resoluta och intelligenta öfverstinnan. Detta var den första verkliga stötestenen för deras vänskap, den punkt i samvaron, där det antingen måste bära — och bära för lifvet — eller brista. Och det brast. Därmed gick så till, att adjunkten Pil under en tebjudning hos öfverstens kom att helt förbindligt vända sig till sin hustru med den upplysningen, att nu visste han, hur man skulle tvätta ylle, så att det inte krympte, och det kunde hans kära maka komma ihåg till härnäst, för det hade han lärt af öfverstinnan. Och makan hörde ordet och gömde det i sitt hjärta. Men när adjunkten ögonblicket därefter vände sig till öfverstinnan och diskuterade en skönlitterär fråga, blef det för första gången en fysisk omöjlighet för fru Pil att tiga. » Med mig kan du tala om ylletvätten, » afbröt hon, skälfvande af vrede, » men med Karoline kan du diskutera om frågor. Nu ska ' jag bara säga dig en sak: jag har skött om dig med ylletvätt och alltihop i aderton år, och det ämnar jag fortsätta med i aderton år till — om det också inte behagar somliga. » Efter den betan behöfde adjunkten inte längre dricka toddy i skafferiet, fru Pil fick opåtaldt byta tjänare hvarannan vecka, Maria slapp att tvätta sig i hufvudet och borsta tänderna, och lilla Anna-Stina fick fuska så mycket hon ville i krocketspeiet. Hela familjen Pil drog på en gång en djup suck af lättnad, och de lof vade hvarandra heligt, att detta skulle blifva deras första och sista fina bekantskap. Det blef det också. Ödet har inte så många chancer att erbjuda — och jag tror mig veta, att de aldrig mera inleddes i frestelse. * D u! Mihi.