Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ena är en allmän fråga, karakteriserad så af ordalagen i grundlagen, der det heter: ”alt allmän fråga är den, som bör komma under samtliga Riks-St:ns öfverläggning oell pröfning”. Hvad åter den andra, Frih. Palmstjernas framställning, beträffar, så kan den aldrig få namn af att vara en allmän fråga. Det är blott ett förslag huru eli föredraget ämne skall behandlas och som behandlas ensamt af lietta Stånd. Dessa båda frågor kunna således icke upställas mot hvarandra. För min del kan jag icke föreställa mig annat än att, om Frih. Tersmedens motion lägges på bordet, skulle det förhindra R. o. Ad. att besluta om mein. N:o 2, förr än ilen förra frågan blifvit afgjord. Men om R. och Ad., utan afseende på vår protest, sammanbinder dessa frågor, och ställer den ena i ja-propos:n, och den andra i nej-propos:n, så nödgas jag instämma i Frill. Tersmedens upställning af ifrågavar. propos. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Jag vill icke yttra mig i denna fråga vidare än i ett afseende, det nemi. att Hr Frih. o. Landtm, täcktes till propos. antaga den bestämmelse, sorn PresteSt:s tillkännagifna beslut innefattar, så att icke några skiljaktigheter mellan detsamma och vårt må upsla och hvarigenom alla möjliga tvetydigheter undvikas om huru BondeSt:s beslut skall betraktas. Frih. Palmstjernas framställning är öfverensstämmande med Preste-St:s beslut, men jag önskar, att orden bestämdt må blifva sådana som Preste-St:s. Hvad kontra-proposm vidkommer, så tror jag icke det vara angeläget, att den inhäller det förslag som är af Frih. Tersmeden framställt, ty om ja icke vinner utan nej, så kan ju R. o. Ad. åter uptaga frågan till vidare behandling. Gr. Hamilton: Då jag förra gången hade äran yttra mig, anhöll jag, att återfå ordet så snart Const.Utsk:s betänk. N:o 2 blifvit lagdt på bordet.
Svar till » 19 år », Leksand, p. r. E hit! En ung flicka önskar till hösten plats i god familj i stad eller på landet för att deltaga i inomhus förefallande göromål. Finnas minderåriga barn, är hon villig biträda vid deras undervisning. Inga anspr. på lön. Sv. torde sändas till n ung flicka, som kan förete mogenhetsbetyg jämte afgångsbetyg från folkskolelärarinneseminarium, önskar i höst plats antingen såsom timlärarinna vid någon flickskola eller såsom lärarinna åt elever i ett hem, helst i Stockholm. Reflekterande härå torde insända svar under adress » S. H. », Karlshamn, p. r. E.a18 a / y&gt; Allm. Tidningsskont .. Gefle. (G. 20951) [2347] En ung norrländska af god familj, önskar, mot fritt vivre, komma i en trefiig familj som sällskap och hjälp uti hushållet. Fullt hemmastadd uti klädsömnad och finare handarbeten. Svar till » H. K. », Söderhamn. Pr. [234S] E n allvarlig och stadgad flicka önsk. sig plats i familj på landet för att lära hush. ; sök. är kunnig i klädsöm och husl. göromål och är villig att vid behof biträda därmed. Vidare genom svar till » A. A. », Malmö, p. r. [2343] U n anspråkslös flicka önskar till hö- sten plats som lärarinna i god fam. helst i Norrland; van att inläsa gossar i element.-skolans l:a och 2:a klass. Betyg och rekommendationer lemnas. Svar till » 2 9 », Ockelbo, p. r .. [2342] T^n anspråkslös flicka från landet, af f~ god familj, önskar plats som sällskap; kunnig att sköta ett hushåll, handarbeten och renskrifning. Underr. lemnas af » Värdinnan », Götgatan 32 A, 3 tr. [2314] P l a t s s ö k e s. För en ung flicka af god familj sö- kes plats såsom bokförare, kassör eller annan dylik sysselsättning. Den sö- kande har genomgått elementarläroverk för flickor och en ganska omfattande kurs i bokhålleri.
Att en del gamla seder måste komma att öfvergifvas, sammanhänger med nya lifsåskådningar, ändrade produktionsförhållanden, lifligare samfärdsel och andra tidens drag. Att hvarje hem kommer att fira sina fäster mer individuellt, är äfven en naturlig följd af utvecklingen. Men många af de gamla bruken äro icke afskaffade genom något annat inflytande, än slapp likgiltighet och bristande sinne för den glädje och stämning, dessa bruk medföra. Framför allt ha hållningslöshet och poesilöshet efterträdt den gamla innehållsrikedomen, emedan man försummat att gifva fasthet och följdriktighet åt de nya bruk, dem man i hvarje särskilt hem gör gällande. Ena året firar man till exempel julen på ett sätt och andra året på ett annat; den ena anordningen finner husmodern besvärlig, den andra finner husfadern onödig, och så öfverger man dem och det uppstår i fästvanorna en rörlighet, under hvilken barnen medvetet lida. “Hvarför få vi inte detta i år? Vi hade det ju så i fjol? Ack, låt oss få det så, som vi förr brukat!“ hör man ofta barnen bedja. Och de röja genom denna sin konservatism en djup etisk och estetisk själfbevarelseinstinkt! Ty det är upprepandet, vanorna, hvilka på alla hemlifvets områden bestämma känslornas djup och innehållsrikedom. Illa sköter därför den uppfostrare sitt värf, som icke förstår att bruka årets fäster, liksom alla dess andra naturliga glädjeämnen, för att utveckla barnets känslolif, för att poetiskt fördjupa så väl dess ömhetssom dess skönhetsintryck. Hemmet i staden har i detta fall färre hjälpmedel än hemmet på landet, men hvarje hem har dock någon möjlighet att göra afbrotten i årets hvardagsgång rika på färg, en färg, som ger en glödande glans ännu åt gubbens minnen, och som tårar främlingens ögon när han, i andras hem, ser några af de små drag, hvilka voro fästens kännetecken äfven i hans barndomshem. I staden som på landet har man ju i regeln julgranar, och barnen själfva vaka så godt de förmå öfver att granen skall blifva prydd alldeles på samma sätt år efter år. Och öfver julmatens häfdvunna art vakar den manliga konservatismen!
St. besluta, i likhet med hvad BaneoUtsk. tillstyrkt, att 10 och 14 sk Issed I a nia icke finge utgifvas längre än till 1841 års slut; så skulle behållningen komma alt förbrännas och följaktligen hvarken banken eller allmänheten hafva godt af den kostnad, som på dessa sedlar är använd. Jag anhåller derföre att R. o. Ad mätte bifalla Hr af Zellens reservation. Hr Stuart, Carl Gustaf: Jäg kan icke finna annat, än alt Hr af Zelleiis reservation stödjer sig på ett misstag. Om BaneoUtsk. uti dess betänk. N:o 21 föreslagit, att alla bankens småsedlar skulle indragas, och delta betänk, blifvit ogilladt, så hade BaneoUtsk. möjligtvis haft något skäl att frångå sitt tillstyrkande i afseende på i4 och 10 skls-sedlarnes särskilda indragning; men då BaneoUtsk., oaktadt Utskis pluralitet ansett att 16, 12 och 8 sk:s-sedlarne borde fortfarande utgifvas intill nästa riksdag, likväl funnit att 14 och 10 skls-sedtarne böra med nästa års slut upphöra, och denna åsigt är af Borgareoch BondeStm gillad samt R. o. Ad. återremitterat Utsk:s betänk., egentligen på den grund, att Den 5 September f. ra. Utsk. icke l i t istyr k t afskaffande af samtliga skillings-sedlnrna ; så har Utsk. saknat all anledn. att, på sätt reservanten antydt, frångå sitt förslag ang:de 10 och 1.4 sk:s-sedlarna. Den åsigt, som inom R. o. Ad. gjorde sig gällande, då betänk. !N:o2i förevar, nemi. att det vore högst olämpligt och oriktigt, att äga sedlar på så små valörer som 8, 12 och 16 sk., måtte väl äfven nu råda inom delta Stånd.
Vice Pastorn S. androge till en början i nämnda förklaring, att uti 1 Kap. af Kyrkohandboken förekomme, i afseende på kungörelsers uppläsning, följande stadgande: »derefter uppläsas Konungens Förordningar, samt vederbörande Collegiex-s och embetsmäns kungörelser m. m. (hvilka böra vara/ lemnade till Presierskapet förr än gudstjensten börjar»)- Denna allmänna föreskrift, som rörde kungörelser af alla slag, skulle Ofverbefälhafvaren för Norra Hallands Skarpskytteförening icke hafva stält sig till efterrättelse, enär dennes kungörelse om söndagsexercis blifvit till vice Pastorn aflemnad först efter gudstjenstens slut i Lindome kyrka, söndagen den 2 April. Vid nedgåendet från Predikstolen, efter kungörelsernas uppläsande, hade vice Pastorn mötts af Ofverbefälhafvaren, som begärt kungörelsens återfående med bevis deröfver, att den icke blifvit uppläst, hvilken begäran vice Pastorn ock genast efterkommit, dervid vice Pastorn tillika, på Ofverbefälhafvarens förfrågan, om samma kungörelse kunde i Elfsåkers kyi’ka blifva uppläst, förklarat, att han dertill icke vore benägen, hvarföre kungörelsen 88 ej blifvit i sistnämnda kyrka framlemnad. Då afhandlandet om oftanämnda kungörelses uppläsande emellan vice Pastorn S. och Öfverbefälhafvare!! tilldragit sig på några få minuter, hade tillfälle ej blifvit lemnadt att anställa den granskning och pröfning, sorn, enligt Kongl. Cirkulärbrefvet den 12 Augusti 1812, vore Presterskapet medgifne, i afseende på ankomna kungörelsers tjenlighet till offentligt uppläsande, hvarföre vice Pastorn ansåge sig ej hafva saknat stöd af lag för vägrandet af i fråga varande kungörelses uppläsning. Härvid anmärkte jag, att redan i de lagbud och författningar, dem jag i min förra skrifvelse till
Denna till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, genom Remiss den 10 nästlidne September, ifrån Högloflige Ridderskapet och Adeln öfverlemnade Motion hafva Utskotten i öfvervägande tagit; men enär, utom det, att antalet af de Enskiften , hvilka, påbörjade före den tid 1827 års Skiftes-Stadga inträdde i gällande kraft, nu ej hunnit afslutas , eller åtminstone blifvit bragte nära sin fulländning, ej kan vara serdeles betydligt, det ligger i sakens natur, att, under den sedermera förflutna tiden, flera åtgärder i afseende på dessa ofullbordade förrättningar vidtagits i öfverensstämmelse med den nya Stadgans föreskrifter, samt ett upphäfvande af dessa åtgärder, som försatte Enskiftena i samma skick de voro före Stadgans utfärdande J alltså nödvändigt måste föregå Skiftets förnyade behandling enligt den äldre Författningen ; så skulle ett slikt förfarande, efter Utskottens omdöme, långt ifrån att medföra den af Motionairen påräknade fördel, förorsaka ej allenast mångfalldiga oredor vid de Enskiften , som komma att underkastas så omvexlande handläggnings-åtgärder, utan jemväl ökade kostnader och tidsutdrägt för Skiftesdelegarne. Och då Utskotten, på grund häraf, ej kunnat inse nyttan och behofvet af det föreslagna stadgandet j få Utskotten vördsamt til Istyrka t Lag-s,Allm.Besv.o.Oec.Utsk.TJtl.N o 61 oc/162. 3 alt ifrågavarande Motion ej mä vinna Rikets Högloflige Ständers bifall. Stockholm den i5 October 1829. N:o dz. Ankom till Exped. Utskottet den i f October, IS19. Betänkande öfver Herr von Troils, Emil, motion med Förslag till Sraif-Lag mot olagliga Tjenste-accorder.
Man måste ändå medgifva, än mer, man kan berömma sig deraf, och vara såsom Svensk stollt deröfver att Svenske män funnits, som i en sådan förvillelsens och allmänna bestörtningens tidepunkt, kunnat, ja kunnat på några veckor uppföra en så beskaffad, verkeligen heroisk byggnad, som denne vår StatsFörfattning: dertill fordrades snillets och den ägta, fria, varma Fosterlandskänslans förenade krafter, och dessa hafva aldrig, minst i farans, i den stora nationda farans stund, saknats inom Scandinaviens vidfräjdade område. Sålunda kan icke min, icke någons tanka vara att klandra, hvad blott rättas bör, nemligen StatsFörfattninger.s brister; de skola småningom, efter hand förbättras, och med tiden går det lätt, obemärkt, utan det helas minsta rubbning, emedan grunden är god, är hvad den för Svenskar bör vara, byggd på Kolk och Konung, Lag och Rätt. Men opinionen, denna de Constitutionella Samhällens Lifsprincip borde hastigare kunna utveckla sig, stadga, mogna: de materiella förmögenheterna likom de politiska formerna äro för mycket beroende af de ytire tingen och deras mot eller medverkan, de intellectueila till en del också, men uti ett annat mindre motstånd rönande förhållande; deras mog - Den 5 September e. m, 55 nåd går hastigare och omfattar i fria Satnhäl!- leo menniskans dyrbarastei, egentligaste fördelar, der godtyckets eller enväldets materialism icke, såsom uti tyranniska Samhällen , qväfver all frihet, att förädling i intellectuelt afseende. Svenska friheten räknar dessutom sin tillvarelse icke blott från 1809, med mer och mindre korrta ehuru dystra, ja smärtsamma intervaller af en annan, tryckande sakernas ordning, är Svenska friheten lika gammal som dea Svenska jorden.
För öfrigt förefaller det. mig besynnerligt, att man alltid i fråga om tull-lagstiftningen framdrager de svåra följder, som högre tullsatser skola medföra, genom tullförsnillning. Men då det var fråga om åtgärders vidtagande för att hämma det omåttliga bräuvins-supandet, då tvekade man icke att fastställa ganska svåra straff för oloflig tillverkning och försäljning af bränvin, och man var då äfven öfvertygad att dessa straff skulle komma att medföra åsyfiad verkan. Men nu, då frågan rörer tull lagstiftningen, är man färdig att genast dekretera, att det icke lönar mödan att fastställa några straff för tull-lagarnes öfverlrädande, emedan alla straffbestämmelser i den vägen alltid skola blifva overksamma. Jag må verkligen beklaga, om det med vårt tullverk skulle vara så illa beställdt, att det saknar förmåga att upsätta en tullbevakning, som gör sin skyldighet. Om en tillräcklig tillsyn ej kan vinnas med det nu fastställda antalet tulltjensteman, så må det dock vara TullStyrelscns skyldighet att derom göra anmälan på vederbörlig D,en 3 December e. tu, 201 ort och ställe, oell jag är säker på, att en sådan anmälan ej skall fruktlöst aflöpa. Ty icke duger det att stifta lagar, om man ej har ett nödvändigt antal personer, som vaka öfver deras efterlefnad, oell så inskränkt till förståndet har jag aldrig varit, att jag någonsin kunnat antaga ett motsatt förhållande. Gr. Ugglas yttrade i början af sitt anförande, att det var omöjligt att genom tull lagstiftningen reglera importen. Jag återkommer till det besvärliga bränvinet och frågar, om det har visat sig omöjligt att genom en ny lagstiftning reglera bränvinsbränningen; hafva vi icke sett att så likväl inträffat? har icke bränvinsbränningen betydligen minskats? och hvad har orsaken varit härtill, om icke den att denna handtering blifvit i hög grad både fördyrad och försvårad. Om nu den åtgärden vidtogs att förhöja tullsatserne på vissa varor och samtidigt härmed tullbevakningen blefve på ett tillfyllestgörande sätt förstärkt, skulle importen af dessa varor derigenom i betydlig mån aftaga, alldeles på samma sätt som det gått med tillverkningen af bränvin, sedan man visste att tillbörligen beskatta densamma.
Hvad först angår förslaget, att en författning måtte utfärdas till gemensam efterrättelse för postförvaltare och korrespondenter; så får Utskottet fästa uppmärksamheten dervid, att dels genom postmästare-instruktionen af den 16 Februari 1707, dels genom Öfver-posldirektörs-emhetets kungörelse den 8 Mars 1824 och dels genom samma embetes cirkulär den 11 Maj 1832 föreskrifter redan blif-' vit meddelade om de skyldigheter, som i allmänhet åligga ej mindre vederbörande postförvaltare i utöfningen af deras tjenst, än äfven postförare i afseende å fortskafländet af de lösa bref och väskor, som till dem aflemnade blifva. I anseende härtill, hemställer Utskottet vördsamt, att nämnde förslag ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Hvad sedermera beträffar framställningarne derom, att postförvaltare måtte åläggas kostnadsfritt försända bref, annonser och tidningar till å landet boende personer, så finnes föreskrifvet uti postmästare-instruktionen, 12 punkten, att ”postmästare måste ock draga behörig omsorg, att de bref, som inkomma eller ”ingifvas och på landet skola beställas, måga med gifna lägenheter till sina orter Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 50.
Af nämnde inkomster bestridas dels Pensionsbeloppen, hvilka år i832, blifvit ökade till a5- R:dr, dels nödiga utgifter för Egendomar nes reparationer och administrationskostnad, hvarförutan äfven af öfverskottssmedlen 600 Ridr blifvit aflemuade till Mariae Magdalen» Församlings Fattighus. X. Framlidne Cantzli-Rådet Noreens, genom testamentariskt förordnande af den 27 Dec. 1811 stiftade Pensions-Fond till förmon för Enkor och Döttrar af Civil-, Militaireller Borgare-Stånd, eger en Capital-Fond, hvilken, ställd under vård och tillsynaf Jacobs och Johannis Församlings Kyrko-Råd och Fattigbus-Direction utgjorde år »832, 34>o3o Ridr r4 sk.; inkomsterne för året äro uppgifne till 1,730 R;dr 28 sk. 2 rist., och utgifterne till 1,879 R:dr 28 sk. Utom 3:ne af Stiftaren nämnde lifstids-pensionairer, åtnjuta af Ränte-inkomsten vanligen 92 personer hvardera ett årligt pensionsbelopp af 16 Ridr, samt dessutom 20 personer, hvardera 8 R:dr. XI. Den af Sadelinakare-Äldermannen Jacob Fagerberg genom Testamente den 3o September i83o stiftade Pen s ion s-In rätt ning, med ett af Lder Kongl. Majit under den 17 November i832 i Nåder fastställdt Reglemente, bär till föremål, att, medelst afkastningen af donerade och anslagna fasta Egendomar, till ett nu varande Taxeringsvärde af 84,000 Ridr, jemte bestämda Legater till Gubbhuset, Enkhuset, Sällskapet De Nödlidandes Vänger och Sällskapet för Troget och dygdigt Tjenstefolks belönande, samt till af Testator nämnd pensions-tagare, bestrida och utdela årliga pensioner
Annu har ingen påstått att opåkallade åtal i detta fall ofta inträffa och att således onödiga skandaler anställas. En talare har visserligen sagt, att vår åklagaremakt vid sina åtgöranden i berörde hänseende ledes af egennyttiga motiver; men lämpligare och lättare torde för sådan händelse vara att uppställa stränga bestämmelser mot missbruk af åklagarenas makt, än att förändra det i berörda hänsende hittills gällande stadgande. På dessa skäl yrkar jag afslag å §:n. Hr von Ehrenheim: För min del sluter jag mig till den af Gr. Sparre i denna fråga uttalade åsigt; och är öfvertygad att ett afslag å §:n skulle medföra större olägenheter än fördelar. Den sista talaren har yttrat, att allmänheten skulle illa upptaga, om icke svåra synder åtalades som svåra brott; men har tillika erkännt att ifrågav:de förbrytelse endast undantagsvis utgjorde föremål för åtal. Gr. Sparre åter har redan påpekat, huru denna lag företrädesvis användes till att utpressa penningar, hvilket, skamliga föremål icke torde vara skäl att för framtiden befrämja. Om någon är skyldig lill cocubinat, men hustrun icke vill yrka äktenskapets upplösning, hvad välsignelse kan det väl medföra för hustrun eller barnen att fadren inför allmänna domstolen tilltalas och fälles? — Ar det icke bättre att söka åstadkomma en försoning än att låta åklagaremakten intränga i familjelifvet, — ett åtgörande, hvilket understundom till och med kan vara föranledt af ett opåkalladt rykte? Jag anhåller om bifall till §:n. Gr. Sparre: Hr Nordenfelt har yttrat: »Om föräldrar, hvil kas dotter ingått äktenskap med en person, som begår horsbrott, 512 Den 15 Juli e. m. skulle önska att tvinga henne till uppträdande mot sin man, skulle de icke kunna det.» Det är just ett hinder mot detta tvång jag, för min del, önskar. — En qvinna kan nemi. genom foglig eftergifvenhet, öfverseende med mannens fel och genom sin uppoffrande ömhet ega ett temligen säkert hopp att slutligen öfvervinna hans främmande böjelse. Om hon t. ex. af kärlek för sina barn önskar undvika brytandet af alla familjeband, anser jag icke att en far eller målsman bör kunna tvinga henne till hvad hon icke vill.
— Wisserligen skall aldrig den af Religionens sanna ljus rätteligen upplyste och. ädelt sinnade LagUtsAottets Betänk andenl 89 tänka så; Men förföraren skall alltid med begärlighet söka insmyga denna tanka i den oskyldiges hjerta, som han bestämt till sitt offer, och den mera obildade Allmänheten skall lätt nog låta inbilla sig, att han har rätt; och förgäfves höjer då .Läraren sin röst emot en last, som, ehuru uttryckligen förbuden i Guds Lag, likväl på detta sätt förlorat i Opinionen så mycket af sin stralfbaihet. När fördenskull Herr Prosten Baird i sitt Memorial synes hufvudsakligen hafva framstälf den önskan, att ofvan högst berörde författning måtte, såsom åtminstone nu mera alldeles förfelande sitt ändamål, varda i de delar sådant fordra, upphäfven; Så, och då de af honom i annat fall föres^agne förändrihgar deraf, icke ] enligt Utskottets gemensamma tanka, kunna åstadkomma hvad som åsyftas, våge vi vända Höglofl. Utskottets uppmärksamhet på denna hans till utseendet egentliga önskan, såsom innehållande det rätta botemedlet för det öfverklagade onda, Saken är af högsta vigt och påkallar I;agStiftarens hela omtanka. — A ena sidan kan visserligen icke åfvan högst berörde Kongl. Maj:ts Brefs ädla och menniskjo - älskande afsigt misskännas; men å den andra torde ej heller kunna nekas, att om i anseende till directa barnamord, denna afsigt verkligen vunnits; Så hafva deremot de indirecta, om vi så måsäga, blifvit desto flere.
En upplysning om skälen till de särskilda och i viss mån från förslagets öfriga grunder afvikande bestämmelser, som förekomma i 44 §, sednare momentet, torde dock behöfva tilläggas. Då. nemligen det alltid är osäkert, huruvida en ödelagd grufva någonsin kommer att återupptagas, synes, oaktadt rättighet dertill bör stå en ny inmutare öppen under enahanda vilkor i allmänhet, som för den förre grufegaren Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 13 varit gällande, Jagen likväl icke lämpligen kunna, i afbidan härpå, låta det till grufvan hörande utmålet stå obegagnadt för all framtid. Likasom det derföre i 34 § blifvit stadgadt, att en öfvergifven grufvas utmål skall, under den tid grufvan ödeligger, betraktas såsom ett för inmutning af annan fyndighet fritt fält, samt häraf blifvit en följd, att den, som, efter det sådan inmutning skett, vill åter upptaga den ödelagda grufvan, måste åtnöja sig med den andel af det gamla utmålet, som då ännu kan återstå oinmutadt af den under tiden tillkomna nya grufegaren; så har ock i 30 §, på sätt redan är anmärkt, jordegaren fått rättighet att, så länge den öfvergifna grufvan ligger öde, begagna den dertill anslagna marken, men med skyldighet att, vid grufvans upptagande å nyo, lemna samma mark utan ny lösen åter ifrån sig, såvida han eller hans rätts-innehafvare då ännu är deraf i besittning.
Vill man afvända och förekomma fattigdom och brott, så måste man tidigt vänja arbetarens barn att akta arbetets ära och lära det att arbeta med förstånd och omtanka. I StorBritannien är elementarlandtbruksundervisning flerestädes i folkskolor införd, samt dess praktiska tillämpning och nytta Den 15 November f. m. 211 erkänd; der — hvarest något bondestånd eller sjelfjordbrukande arbetsklass numera knappast finnes. Huru mycket angelägnare vore derföre icke en sådan undervisning här i landet, hvarest största delen af jorden, och det moraliskt med rätta, eges eller brukas af den talrikaste klassen — Allmogen. En del af Englands Presterskap och lärda hafva godkänt denna undervisning, medelst offentligen afgifven förklaring *), att sådan undervisning — långt ifrån att hindra eller fördröja den uti kristendomskunskapen — snarare underlättar denna derigenom, att barnens tankeoch omdömesförmåga fortare utvecklas och skarpes genom samtidig undervisning i ämnen, som de lättare kunna fatta och begripa. Att barnen läras, huru de genom flit, omtanka och inhemtadc förkunskaper kunna förvärfva sig materiell bergning, det är redan ett stort steg till sedlighet och sann Gudsfruktan. På grund häraf, får jag vördsammast föreslå: 1:0. Att elementarlandtbruksundervisning måtte införas uti Folkskolorna å landet. 2:0. Att för bildandet af skicklige och duglige lärare, hvarpå sakens framgång och åsyftade nytta, ytterst beror, det måtte stadgas: a) Att vid nuvar:de Seminarier för bildandet af Folkskolelärare skall tillsättas särskild lärare för elementarundervisning i landtbrukets hjelpvetenskaper. b) Att Föreståndarne vid de lägre