Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hvad han fick aldrig veta, t y endast en för svar härpå, sedan den gel. var en stor förändring » D e t har inte blifvit af, » sade j a g u n d v i - en stoppad Nils Brangel teg. Öfverhufvud taget sade hans då skratt mörk. jag var såg honom härnäst, skedd med honom; hårdt, och hans blick var Stjärnan h a d e fallit. nas och karolinernas blod rann o b e m ä n g d t, och hvad andra sade om. — Säg, hvarför k o m - jubur. Gren, på tycker gade monoklar. — omkring konungasmekande joller o c h en fågels se roligt j a g pipa. ä n d å så rik. rike. Fattig » Hvarför länge? T y vikingarfast trögt i - ådrorna p å deras siste bleke ättling. Men hans aldrig g i c k ett ord läppar. Det af k l a g a n var endast öfver då han träfalannat än en törnestig. till n a t u r e n s hviskningar, drig m e d fantasiens hår aldrig gjutit ni sällskapar sköna väsen. Därför och skall aldrig förstå Elsas glädje. Vid 28 b a r n d o m varit rik på ej motsvarade ställt p å och tråkigare, för henne tommare nu tänka spirar ständigt n y för den glädje. J a g d r o g skönhet öfvergifven, lust att trotsa Brangelsholm nan af kylan och granngårdarna vinteraftonen det att j a g r e n t af fanns med ett romanerna. bort Men, s o m det brukar stå i hade ju knappt 14 dagar då h a d e alltid så m y c k e t styra m e d på sådana ställen, I början gick nen sadlade att där de h a fru Snart landtlifvet ka p å n å g o t trefligt, o c h en af ett » flygfärdig » ligga?
Domftolenö tjenfigörtng på titia afbelniitgar, l)ar från od) itteb 1861 årö början ett fåbant arbetéfätt warit inom ^ögjta SDomjiolen iafttaget, härigenom ocf be balanferabe måten, forn tillförene unber flera år fortfaranbe öfatö, börjat nebgå. 3 anlebniitg af ben wäcfta frågan om en allmän reglering af SomfageDtifetö bomfagor, l)ar en fåban inbelning af befantma numera blifmit te9lmn9C"' genom tib efter annan nåbigft mebbelabe förejlrifter faftjlällb, att nå S)taj:t ben 7 februari 1860 täcftö i nåber förftara, bet omförmälba fråga famt be förflag, forn i anlebning beraf warit framjiädba, iefe borbe för närwaranbe till någon wibare åtgärb föranteba famt att förtig ben genom ^oitgl. 9Jiaj:té nåbiga bref ben 23 SJtarö 1847 Defj od) Oiifetö Jpof^D^ätter mebbelabe föreffrift att tillöwibare, när ^ärabé^öfbingeembete fwtgöred lebigt, införa i fuugörelfen unberrättelfe, att blifwanbe anföfningar antogeé affe tidfättniug i ben pppabe lebigtjeten utan inffränfning till rnifjt om SBeträffanbe fångwårbeit, Ijar för befi ©greife Äongl. 3ftaj:t unberpngwarben. ben 16 December 1839 utfärbat nåbig tnfiruftion, berwib ben bittidé begagnabe benämningen »©tprelfen öfwer ^ängelfer od) 2trbetöinrättnin
Herr Ribbing: Det är sannt, att de anslag, som erfordras för denna sak, icke äro särdeles betydliga, men vi hafva flere återremitterade förslag att vänta tillbaka, angående anslag, hvaribland ett till spannmåls-beläning, som är af vida större böjd. Jag tror derföre, att man icke får frånträda besparingsprincipen på grund deraf, att detta är det sista tillfället vid Riksdagen för utgifter. Den 8 Januarii f. m. 223 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats-, Bancooch Ekonomi-Utskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar höra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog följande Voterings-proposition: Den, som bifaller Stats-, Bancooch EkonomiUtskottens Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående fortfarande anslag till strömrensningar och lättade vattencomrnunicationers befrämjande, jemte åtskillige med detta ämne gemenskap ägande inom RiksStånden afgifne Memorial, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Stats-, Bancooch EkonomiUtskottens berörde Utlåtande böra, Den 8 Ja n lia r i i f. in. på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan half till 2 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan en qvart till 3 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 35. Nej — 63.
Bankens fördel ej bordt helt och hållet lemnäs utur sigte. Då banken hugnar nyssomförmälda inrättningar med den stora fördel att inom visst belopp ega tillgång på penningar att under 3:ne års tid när som helst kunna lyftas, emot endast 3 ä 4 procent ränta för hvad å kreditiven upptages, så synes mig billigt, att Banken borde tillförsäkras någon ersättning för dess åtagna förbindelse att hålla betydliga summor, såsom kassa-kreditiver i reserv. Om kreditiven icke begagnas, och ingen lyftning således skedde, till större eller mindre belopp, skulle, enligt Utskottets förslag, ingen enda skilling komma Banken till goda, oansedt den flera år hållit vederbörande stora kreditiv-belopp tillhanda. Jag har derföre yrkat, fast förgäfves, att vid kreditivers meddelande, kreditivtagaren alltid skulle vara pligtig erlägga 1/2 procent i och för sjelfva rättigheten att af kreditiv få sig begagna. 4:o Rörande Utskottets synnerligt inkonseqventa förfarande att föreslå Rikets Ständer, att, medelst uteslutande af § 196 uti nu gällande Banko-reglemente, indraga de kassa-kreditiver, som hittills varit förunnade, a) Hypotheks-föreningar; b) Associationer på större handelsplatser för belåning af svensk spanmål, och c) de Privat-banker, som för samma ändamål i större skala sig befatta med spanmålsbelåning — får jag förklara, det jag i dessa hänseenden instämmer till alla delar uti den på goda skäl utaf Herr Biskop Agardh, i dessa frågor motiverade och afgifna reservation. 5:o instämmer jag uti Hr Skogmans, emot Utskottets betänkande i 73:dje punkten, morn. 2, uttalade mening, att maximum för kassa-kreditiv borde bestämmas till minst 20,000 r:dr b:ko; och 5.2 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42.
Tappar svaranden, har han rätt att stämma om återvinning å landet till nästa ting och i staden inom en månad, men försummas sådant, är han sin talan qvitt. Blifver åter käranden ute, men ej svaranden, så skall käranden visserligen, om han ej anmält laga förfall, böta och ersätta rättegångs-kostnaden; dock har han, enligt ordalydelsen i Kapitlets 2 §, rätt, äfven om han förfallolöst uteblifvit vid första rättegångstiilfället, att inom samina tid, som är den uteblifne svaranden lemnad att stämma om återvinning, ånyo instämma sitt anspråk tijl Domstolen; och först när han försummat detta ytterligare rådrum att instämma saken, äfvensom att då fullfölja den, blifver svaranden från (det i allo obestyrkta) käromålet, d. ä. från vederpartens anspråk, fri. Att lagen beredt en likhet i rättigheter parterna emellan synes af föregående framställning och framgår ännu tydligare af 6 §, deri stadgas, att »blifver någor å förelagd tid ute, i then sak, som genom offenteligit anslag å Rättens dör instemd är;» (se härom vidare 11 Kap. 4 § Rättegångs-balken och Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1752) »håfve sedan ingen talan theri, ehvad thet är kärande eller svarande.» Ligger fördelen å någondera sidan, sä är det otvifvelaktigt, genom sakens natur, å kärandens, sorn har att, utan afseende å svarandens önskningar, sjelf välja den för sig lägligaste tiden fär rättegångens anställande. Under sådana förhållanden är det emot svaranden särdeles obilligt och derjemte emot andan i den qvarstående C § fullkomligt stridande, att, på sätt Utskottet föreslagit, med ändring af 2 § i förevarande Kapitel, fråntaga svaranden den honom deri tillerkända rätt att i sammanhang med ågången stämning få det derigenom framställda anspråket slutligen afgjordt.
Efter hvad ofvan blifvidt antydt öfverensstämmer visserligen motionärens förslag i denna del med Kyrkolags-kommittéens; men, utom det att hvad kommittéen härutinnan föreslagit sammanhänger med andra i kyrkolage-förslaget väckta frågor, särdeles hvad angår föremålen för domkapitlets verksamhet, har Utskottet ej kunnat lemna da 4 Lag-Utskottets Betänkande M 66. anmärkningar, som emot förslaget i denna del blifvit af domkapitlen i riket framställda, utan uppmärksamhet. Af dessa myndigheter äro likväl skiljaktiga meningar uttalade blott i fråga derom huruvida ens någon ledamot bör utses genom val; hvaremot samtliga hafva instämt deri att åtminstone ett par af ledamots-platserna höra, såsom hittills, bindas vid vissa embeten; och i sednare hänseendet är Utskottet af samma åsigt. Det synes nemligen som skulle endast på så sätt nödig enhet och konseqvens i dom-kapitlets åtgärder med säkerhet kunna bibehåH-as, samt visshet vinnas att den special-kännedom och erfarenhet, som ej kan undvaras i ett verk, hvilket har så olikartade åligganden som domkapitlet, ej komma att saknas. Den examens-skyldighet som tillhör kapitlet gör det äfven till en nödvändighet att der bevaras ett lärdt element; och derom skulle ledamöternes väljande ej innebära tillförlitlig garanti. I följd häraf stadgar Utskottets nedanstående förslag att Domprosten, der sådan finnes, samt theologias lektorn vid läroverket i stiftsstaden eller, om universitet der är, äldste theologi® professoren, skola vara sjelfskrifna ledamöter i domkapitlet; hvaremot de ledamöter som derutöfver erfordras, efter Utskottets åsigt, böra utses genom val bland Kyrkoherdar i stiftet samt rektor och lektorer vid läroverhet i stiftsstaden, i hvilket val dock alla ordinarie prester i stiftet samt lärarne vid stiftets elementarläroverk skulle få deltaga.
Men det af Hans Jansson tillstyrkta äfventyr, att nemligen den i serskild egares hand komna del af panten skulle, då den gemensamma inteckningen blifvit, utan hans samtycke, i annan del dödad, icke ansvara för större del af den gemensamma inteckningen, än som svarar emot taxerings-värdet af hans fastighet, i förhållande till alla fastigheternas sammanlagda värde? synes icke vara rätt lämpligt, enär, efter Utskottets utan anmärkning lemnade förslag i 2 morn., icke taxerings-värdet, utan det genom hvardera fastighetens försäljning utrönta värde skall läggas till grund för skuldens fördelning. Då nu förhållandet vanligen är sådant, att borgenär icke eger rätt fordra försäljning af den del utaf panten, hvari inteckningen är dödad, så kan följaktligen omförmälde åtgärd eller försnmmelse af den gemensamma inteckningens innehafvare tillintetgöra möjligheten att utröna annan dels ansvarighet efter stadgade grunder; och följaktligen anser Utskottet hemälde inteckningshafvare desto hellre måga af inteckningens partiela dödande vidkännas det äfventyr, att han förlorar all talan emot egaren till sistnämnde del, då denne egare icke sjelf är gäldenär, som detta fullkomligen öfverensstämmer med hvad i 18 §. redan finnes stadgadt, till fördel för innehafvare af speciela inteekningar. Ingressen till stadgandena i afseende å 19 §• bör jemkas och lämpa* efter den förändring af samma stadganden, Utskottet här nedan föreslår. Vid ärendets förehafvande å nyo, har Utskottet trott sig finna det vara origtigt, att ovilkorligen förklara 19 §. Intecknings-Förordningen böra tjena till efterrättelse för de fall, då de gemensamt intecknade fastigheterne äro i en egares hand.
Reservationer af åtskillige Ledamöter bifogas. Och varder alltsammans Rikets Ständers bepröfvande vördsamligen nnderställdt. Stockholm den i Julii 1829. Reservationer: (1 allmänhet emot upplåning i Banken till låne-rörelsens utvidgande}. Herr Helsingius : Vid Höglofl. Utskottets fattade Beslut, att hos Rikets Ständer tillstyrka, det Banken skall upplåna medel för att åter utlåpas, har jag reserverat mig, under åbero - 134 Bil. till B anco-Ut skottets Bet. T o SS. pande af hvad jag med minoriteten vid denna frågas behandling på FiunnceAfd-elningen jttrat, nemligen, alt de föreslagna uppoch ullåuings-operalionerne, i sjelfva deras natur, innebära eu fördubbling af det Capital, som dervid begagnas, enär fordi ings-bevisen för de lill Bankens disposition aflemnade och i annan väg derifrån utlånade Summor ega i innehafvarens liand alla egenskaper af cöntanta penningar; att följaktligen, allt i mon af Summans betydlighet, samma menliga verkningar deraf äro att befara, som i allmänhet visa sig, då ett nytt Rörelse-Capital hastigt och på en gång skapas, utan att vara förbered t eller påfordradtgenom stigande industri och arbetskraft; alt sjelfva den öppnade utväg, att hos ett Verk, sådant som Banken, ständigt kunna insätta penningar mot ränta, under full visshet om deras återbekommande när helst behofvet kräfver, och hvarigenom en hvar naturligen lrdes till bemödandet alt göra äfven den för dagliga utgilter ämnade penningen fruglbärande, torde tilläfventyrs ännu mer försvåra tillgången på sådana smärre penninge-biträden, man och man emellan, som, utan egenskap och benämning af egentliga lån, dock märkligt lifva och underlätta rörelsen; hvilken nyssnämnde olägenhet dock någorlunda har sitt correctiv uti en låg ränta, och att ej Bil. till Banco-TJtskotlets Eet. JY:o 53.
Har den, sorn för odelad fordran fått inteckning i flera fastighe - 336 Expeditions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse, Nso i60. ter, låtit inteckningen i någondera dödas eller förfalla; rare då ej berättigad att för ansvarighets-belopp, som å den fastighet falla skulle, efter thy i 19 och 24 .§§ sägs, hålla sig till de andra fastigheterna, der ej emellan honom och öfrige rätt-egande annorledes aftaladt är. 26 §. Har fastighet, sedan inteckning deri beviljades, blifvit styckad; vare ock då om hvardera fastighetsandelens ansvarighet för det intecknade beloppet, och örn sättet för försäljning, lag samma, som om flera fastigheter nu sagdt är. 27 §. Varder odelad fordran, som i flera fastigheter intecknad är, större belopp guldet af egaren till endera fastigheten, än hvarför ansvarighet honom åligger; håfve han, för hvad han sålunda öfver sin ansvarsskyldighet betalar, mot egaren af annan bland de intecknade fastigheterna samma rätt, som den borgenär hade, hvars fordran gulden blifvit. 28 §. Varder in tecknad fastighet efter utmätning såld för en borgenärs fordran; njuten då alla öfriga borgenärer, som ega inteckning i den fastighet, genast derutur betalning, hvarefter sin rätt, ändå att deras fordringar ej äro till betalning förfallne; dock vare borgenär, som ej sökt utmätning, ej skyldig att betalning genast taga för fordran, som ej förfallen är, om lian vill låta den i egendomen längre innestå: i thy fall vare förre egaren fri från ansvarighet för den del af fordran, som med köpeskillingen gäldas kunnat. 29 §. Har gäldenär ej betalt; låte borgenär förnya inteckningen, första gången inom tio år sedan den beviljades och ytterligare inom tio år från hvarje förnyelse. Inteckning, som så förnyad varder, ege förmånsrätt, efter thy i 16 § sagdt är.
TJtskpttet, spm ansett någon ytterligare gradation i bestraffningen vid förbrytelsens oftarp utpfvande destomindre nödig, spm Utskpttet förmodar, att den, hvilken förlorat medborgerligt fprtroende icke kan blifva i tillfälle att vidare utsprida ifrågavarande rredit-sedlar, får altsa tillstyrka, att, i händelse det således fö - Låg-XJtskottets Eetcinkanden, reslagné antages, allmän Författning derom m| utfärdas till vederbörlig kännedom, och, att der, uti äfven må bestämmas, att, till uppmuntran af förbrytelsernes upptäckande och åtalande, de Stadgade böter blifva angifvarens ensak. Detta allt tillika med den serskildta mening, en af Utskottets Ledamöter yttrat, varder till Riksens Högloflige Ständers pröfning yord' samt öfverlämnadt. Stockholm den 24 April 1818* Utdrag af Protocollet} hållit uti Riksens Högloft. Ständers Lag - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den s>4 April 18I8, öretogs till pröfning den af Herr Falkman väckte och af Vällofl. Borgare-Ståndet till Ut-* skottet remitterade fråga, att det, uti hittills gällande Författningar för tryckta graverade in.visningars utgifvande bestämda straff, måtte ändras och bringas till likhet med det, sorn i Utskottets Betänkande den 2 5Jte nästlidne Februi arii blifvit föreslagit för handskrifne Assignation ners utgifvande på mindre summa än 100 R:dr, Herr Lagmannen Palmborg förklarade, att han ansåg de ifrågavarande åtgärderpe af alldeles enhanda natur och beskaffenhet samt funne således ej någon anledning att föreslå dubbla bö^ ter för tryckta och graverade Assignationners utgifvande utan tillstyrkte för sin del att det ansvar för förbrytelse i hägge dessa fall måtte Lag-Utskottets Betänkanden. 4.71 bestämmas, som Utskottet uti des ofvan berörde Betänkande föreslagit. N:r gg. Vördsamt Memorial!
463 stadgar ett bestämdt straff, en ny lag bör stadga ett visst maximum och minimum af straff, med rättighet för domstolen, att lämpa straffet efter sin uppfattning af brottet eller brottsligheten; så är det uppenbart, att man på förhand måste känna beskaffenheten af dessa domstolars organisation, antingen de skola utgöras af en eller flere domare, antingen nämnden eller domstolen skall afgöra frågan om förbrytarens skuld eller oskuld o. s. v. At en af flere lagfarne personer bestående domstol kan en sådan pröfningsrätt vid straffets bestämmande öfverlåtas, men icke ät en ensam domare, helst om, såsom förhållandet är med våra Härads-rätter, denna domare stundom är en yngling utan erfarenhet, och, på sätt vi i det följande skola finna, icke underkastad de kontroller, som äro nödvändiga vid öfverlåtelse åt domaren af en sådan magt. Vår nu gällande lag har sökt att förekomma, under-domares magtmissbruk genom stadgandet, att gröfre brottmål skola underställas Ofver-rätts pröfning. En sådan pröfning kan för Hof-rätten blifva möjlig, dä Hof-rätten dervid har att följa en lag med bestämda straff, och en bestämd bevis-theori; då protokollerna således endast skola utvisa, huruvida de i lag föreskrifna bevis förefinnas derom, att ett visst brott, som till sin karakter är genom lag eller stadgad praxis bestämdt, blifvit begånget elter ej, hvarefter lagen bestämmer det straff, som å brottet, der det är begånget, skall följa. Men huru skola dessa protokoller inrättas, för att med tillräcklig klarhet framlägga alla de mildrande eller försvårande omständigheter, som böra inverka på straffmätningen? Hvilken förmåga förutsättes ej hos under-domaren, om han skall kunna, icke allenast rigtigt uppfatta, utan äfven på ett tillfredsställande sätt framställa dessa omständighetar? och blir icke öfver-dornstolen satt i nödvändighet att grunda sin dom på en ensam ung under-domares uppfattning eller, hvad värre är, på den tilläfventyrs högst ofullständiga framställning, han förmått gifva åt sin individuela uppfattning?
Hennes resmössa af mörkt siden ligger slät utmed håret, som är uppkammadt i nacken och tydligen icke rikt, ty man skönjer genom tyget de fina konturerna af hennes bakhufvud. Men under skärmen böljar det fram i lätta hvirflar, glänsande svart. Kring halsen har hon virat en spetsschal af samma färg som håret. Luftigt och mjukt ligger den öfver skuldrorna. Och som hon sitter der hopkrupen i kylan, är det som såg man ett blekt förfruset ansigte titta fram ur ett moln af rök. Hon är icke vacker. Men det fins i dessa barnsliga drag något obeskrifligt tjusande, något hjelplöst lockande, som gör hjertat vekt. Och denna outvecklade figur – den är som knoppen af en obekant blomma, den eger det okändas sällsamma, spännande retelse. Man vet icke hvad den bär inom sig; man vill så gerna drömma sig möjligheterna rika och fulla. Jag känner hennes namn. Det står graveradt i plåten på kappsäcken; och jag såg det dessutom i morgse på hotellets tafla: miss Bowen från Irland. Hon reser i sällskap med en äldre dam. Hon reser synbarligen för sitt nöjes skull. — Hon är således rik. Måhända dotter till en af vampyrerna, som suga hennes hemlands must, medan folket förtvinar i hjelplös nöd» Jag sluter ögonen. Jag vill icke se henne. Regnet smattrar i droppar öfver segeldukstaket. Vinden sjunger sin melankoliska höstsång i tacklet, skutan kränger för sjöarne, än åt ena sidan, än åt den andra – vaggar makligt sin tunga kropp af och an på böljorna. Min reskappa är tjock och mjuk. Jag tycker mig sitta i ett varmt rum, mekaniskt gungande stolen fram och åter. Der ligger hennes land framför mig: en härlig natur. Saftigt glänsande gröna ängar. Skogar, skiftande i tusen fina nyanser, från mörkaste barrgrönt som går öfver i svart, ända till det nyutsprungna björklöfvets lätta, luftiga ton, deri klorofyllet mera anas än skönjes. Fälten stå gula och skina i solljuset. En svag fläkt stryker fram öfver de mognande axens toppar, som en lätt skugga öfver en himmel af idel klarhet. Blanka sjöar.
Begreppen härom föranleda til! helt andra slutföljder, än den blotta kännedomen om andra delar af Riket kan åstadkomma.’’ Häruti instämde Ordföranden, Herr Grefve Wachtmeister_, samt Herr Biskopen Doctor af Wingård den sistnämnde med tillägg, att som Särskildta Utskottet i dess afgifne förslag till StyrelseVerkens förändrade Organisation, äfven meddelat yttrande öfver ComrounalStyrelsen och Revisionen af Kyrkornes räkenskaper, ansåg Herr Biskopen icke lämpeligt, innan samma förslag blifvit hos RiksStånden pröfvadt, nu på förhand föreslå en partiel g4 Lagutskottets Betånkandtn, förändring af hvad Författningarne i denna del stadga. Herr Prosten Grevillius begärde, att Herr Doctor Roimbecksj vid öfverläggningarce i den samfälta Beredningen, afgifva särskildta yttrande i ämnet raade uppläsas* hvartil Utskotten lemnade bifall; och var samma yttrande af följande innehåll: ”linan man ingår i pröfningen af Motionärens särskildt framstäide Propostitoner, torde vara nödigt, att lemna ett allmänt begrepp om de af honom åberopadö Kongl. Maj:ts Nådiga Författningar, så väl af den 27 Febr. 1817» angående Socknestämmor och Kyrkoråd, som af dea 12 April 18*0» rörande vården och förvaltningen af Kyrkornes tillhörigheter i Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands, Götheborgs ock BohusLäa. Den förre är allmän och tillämplig för hela Riket, utom i de puncter, der den uttryckligen åberopar den sistnämnde. Men hvad angår Kyrkoråds tillsättande i Städeme, hvarom nu egentligen är fråga, lemnar den derom allmän föreskrift, utan inskränkning för något särskildt Län i Riket. Detta skall i det följande närmare utvecklas; men man har ansett nödigt, att sådant pä förhand anmärka, då Motionären utgått från den icke grundade princip, att vid fråga om val till Kyrkoråd, rättigheterna skulle för MalmöhusLän vara mera inskränk* te, än för de öfrige Provincer. Sådant år icke förhållandet, och kan icke vara det.