Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
PERSONERNE. JERNHJELM. Captén af Amiralitetet, förut kallad Berg. BLÅSTJERNA. Baron och KammarJunkare. Jernhjelms vän. JERNHJELM. Capténens far. Direktör af OstIndiska Compagniet. LEJONQVIST. HofRättsRåd i Göta HofRätt. Fru LEJONQVIST. HofRättsRådets hustru. Fröken LEJONQVIST. HofRättsRådets syster. VINGREN. Värd. MARIA. Värdinnan. LASSE. Deras brorson och betjent. Skådeplasen föreställer ett värdshus i Göteborg. DEN ENA FÖR DEN ANDRA. ____________ FÖRSTA SCENEN. VINGREN. LASSE. De komma ifrån hvar sin sida. LASSE. Åh, det var bra att jag råkade farbror. Här är en förbådssedel: herrskapet lär komma mot afton. Det lär vara något köpmansfolk. Det är en god tid i Göteborg här för oss, som hålla värdshus , då Ostindiska Compagniets auction hålles. I synnerhet för farbror, som håller kamrar att hyra. Ja, det är sant, fast de mest alla stå toma ännu. Här bor endast Captén Jernhjelm, och hos honom synes inte stort att förtjena. Capténer, som rest på OstIndien, är alltid godt att ha göra med. De ä rika som Supercargörer. Ja, det är sant; men med Capténer som rest på Frankrike är slät förtjenst. De ena resa att vinna penningar, de andra att sqvattra bort dem. VINGREN. LASSE. VINGREN. LASSE. VINGREN. 294 Jag tänkte det var en Sjöcaptén. Jag trodde det var han som svor så i går aftons. Åh nej; men ser du, det är en AmiralitetsCaptén den här. De svärja äfven så väl som SjöCapténer, men de betala inte så bra. För öfrigt måtte det vara en käck karl, han har två kors: det Svenska och det Fransyska.
» Förlåt mig, » började Agnes, nu med matt, darrande stämma. » Jag var hård mot er nyss. Kanske gjorde jag er orätt. Ni är måhända oskyldig, och äfven om så inte är, så är det j u ej så underligt ... Sätt er ned, jag vill tala med er i förtroende. » Annie knäböjde vid sjuksängen. » Det är intet själf bedrägeri, hoppet om att mina lidanden nalkas sitt slut. Några dagar mer eller mindre betyda f ö g a. Ni stannar här efter mig, troligen på den plats jag en gång e g t. Nej, afbryt mig inte, jag missunnar er den ej. Jag tror ni skall göra både Rolf och Maud lyckliga. Särskildt om henne, vill jag säga några ord. Uppfostra henne icke i ensidigt intellektuel riktning! Gör henne ej till en svärmerska, som för en själfskapad ideel värld försummar att lära känna verkligheten! Låt henne veta, att bortom dessa ensliga kullar och skogar finnas andra förhållanden, än dem man läser om i böckerna. Och om ni kan, så for henne i sinom tid dit ut, till sunda, handlingskraftiga människor — till lifvet själft. » Annie fattade den sjukas feberheta hand och kysste den vördnadsfullt. » Ser ni, » återtog Agnes efter några ögonblicks tystnad, » jag vet hvad det vill säga, detta svärmiska ideallif, och hvad det kostat mig. Tidigt skiljde jag mig från mängden genom begåfning och böjelse, snart också genom lefnadssätt. Jag drog mig undan dem, med hvilka jag behöft komma i beröring för att nöta bort ensidigheten i min karaktär och uppfostran. Jag frossade i andras tankar; skalder och författare voro mina gudar, och deras syn på lifvet blef min. » » När jag se ' n skulle ut att lefva det egentliga lifvet och fylla dess kraf, var jag oförmögen därtill. Sjuklighet och nervös retlighet inställde sig. En mellantid af styrka och sällhet inträdde dock. Det var då jag 2 " 31 lärde känna Rolf och vi blefvo förenade. Så lycklig, som han var den första tiden af vårt äktenskap, skall han aldrig mer blifva. Det är en visshet, som jag gläder mig åt att kunna taga med mig i grafven.
Den far - 532 Den II Julli /, nu håga Friherre Boije tyeks hysa, ehuru han icke velat framställa den, att nemligen i fall Herr Grefven och LandtMarskalken skulle anse sig böra vägra proposition på den begärda återremissen af Constitutions-Utskottets Betänkande, Utskottet skulle nödgas förklara, att Herr LandtMarskalken hade rått, kan jag för min del ej finna så farlig att omtala, efter som vi redan i enahanda afseende äga ett prsejudicat. Grefve Horn: Den tankan är efter mitt begrepp alldeles oriktig, att ConstitutionsUtskottet skulle äga att vägra tryckning af dit ingifna handlingar. Hvar och en år inför Lagen ansvarig för hvad han i tryck låter komina till Allmänheten. Friherre Boije: Till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt hvarje Riddersmans kåns. la öfverlemnar jag att afgöra, hvilkendera som nu förfarit med delicatesse, Friherre Cederström eller jag. Han har då utsagt hvad jag velat undvika. Nå val! det ägnar en Adelsman, att så långt han kan, väja hvarje obehaglighet; men det egnar honom icke att låta fruktan ingå i hans motiver. Sedan jag i mina föregående yttranden gjort allt hvad i min magt stått, att få åt delicatessen uppoffra allt hvad som kunde uppoffras, framtvingas jag till obehagligheten att yttra de tankar, som jag hade önskat att få behålla inom mig sjelf. Jag har trott mig förstå, att vår hederlige Landi Marskalk, om den utväg han föreslagit icke skulle antagas, står nära att begå en olaglighet, den nemligen, att tillerkänna Den Ii Julii f. m. 533 Utskottets Betänkande en rätt till lydnad , som det icke har, och som detsamma icke utan ett ingrepp i Ståndernes egna lagliga rått, kan få; och det har varit för att bespara honom och oss en sådan händelse, som jag anvåndt mitt bemödande.
481 delta såsom kronobeslyr dittills ansedda onus, liorde deruti deltaga, så har Utsk. nu ansett att säteri samt rå- och rörshemman icke borde äga större frihet än frälse, ifrån deltagande i bestyret, Utsk. har likväl ansett boställen böra derifrån vara fria. De äro fria ifrån skjuts och sådana allmänna besvär, och derföre har Utsk. äfven fritagit dem ifrån det nu ifrågavar. De öfriga 3:ne Ståndens medlemmar inom Utsk. voro härutinnan enhälliga, med undantag af en enda ledamot af BorgareSt., och då denna fråga nästan lika mycket rörer dem, som B. o. Ad., så kunde Utsk. icke tveka, alt föreslå denna påökning i nyssnämnde hemmans onera, hvilket väl icke torde åstadkomma någon nedsättning i köpeskillingen för hemmannen, ehuru det naturligtvis torde kunna göra någon minskning i deras värde. Jag anser likväl billigheten vara så stor, alt åtgärden derigenom blir nödvändig, ty om det inträffar inom en kommun, alt endast 2 å 3 hemman äro af kronoskatte natur, så skulle de hemman alltför mycket belastas jemförelsevis tued de öfriga. Nekas kan likväl icke, hvad flere talare nämnt, att detta är en inskränkning på säteriers samt rå- och rörs-hemmans hittills halda friheter, och att det således i någon mån, om man så vill, äfven kan sägas ingå på äganderätten. Man har sagt, ali af det sätt hvarpå Utsk. behandlat frågan skulle följden blifva, att fjerdingsmansljensterna komme att gå i lur; denna följd har redan inträffat, och jag kan icke inse att den skulle komma att ökas derigenom, alt rå- och rörs-hemman samt säterier äfven måste deltaga i bestyret. Tvertom tror jag, ali just derigenom att de komma alt deltaga, och då dessa hemman vanligen besittas af II. o. Ad. eller ståndspersoner, så skulle deraf i allmänhet komma att inträffa, ali dessa personer sammanskjuta en viss lön, för hvilken på länsmannens begäran tillsättes en skicklig person, hvilken kan qvarblifva sä länge som man med honom är nöjd. Då är saken pä sin rälta punkt.
For lifikations-ajdelningen. c) Uti denna afdelnings anslag lill bestridande af Kommendanlskaps-utgifler, är tillökning begärd med 4,500 R:dr under iakttagande alt, enligt hvad under ansia"sti teln »Kommendants-staten» är anfördt, derifrån till anslaget för Stals-Utskottets Utlåtande N:o 74. 63 Kommendantskaps-utgifterne öfverflyttas 1,243 R:dr 50 öre eller i visst uppgifvet fall endast 921 R:dr för att användas till de nied dessa medel afsedda utgifter. Efter hvad upplyst blifvit, har berörde anslag visat sig vara i ständigt stigande, så alt detsamma, beräknadl år 1854 till endast 8,000 R:dr Ranko, måst höjas för år 1855 till 10,000 R:dr och för år 1850 till 12,000 R:dr samma mynt, kvilket sistnämnda belopp äfven ansåges icke blifva för årsutgiflerne fullt tillräckligt; hvarförutan Utskottet, i afseende å beskaffenheten af ifrågavarande slags utgifter, inhemtat af Krigs-kollegii underdåniga förslag till ordinarie stat för fortifikations-afdelningen under nästa statsreglerings-period, att dessa utgifter afse kostnader för båtar, flaggor, brandredskap, vakt och kasern-inventarier, sotning i Kronans hus, oförulsedde behof m. m. lill belopp af 10,000 R:dr, samt aflöning flir slupbesättning å Carlsten, Ny Elfsborg och Kungsholmen, hushyra för Kommendants-kansliet i Götheborg jemte arfvoden till en auditör, till redogörare i Carlshamn och Malmö samt till Krono-rättaren å Carlsborg med tillhopa 3,000 R:dr årligen.
Slutligen Hariku-Ulsknltels Memorial N;o 49. 25 Slutligen har Ridderskapet, och Adeln återremitterat 13:de punkten 5:te momentet, innehållande den föreskrift, att från sedelstocken må afräknas »den del af Bankens Reserv-fond, som ej blifvit till låneeller kreditiv-förlag anvisad», hvilken föreskrift ansetts icke vara nog bestämd, utan behöfva förtydligas. På sätt Utlåtandet N:o 38 gifver vid handen, hade Utskottet, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till dess i 5‘2:dra och 53:dje punkterna af Betänkandet N:o 37 gjorda framställningar, tillstyrkt ifrågavarande föreskrift till förekommande deraf, att uppgifterne öfver sedelstocken må i ett eller annat afseende blifva vilseledande. Då likväl, i följd af de anmärkningar, som inom 3 Riks-Stånd förekommit vid Utskottets förslag, att någon viss fond till kreditiv åt Filial-banker ej måtte afsättas och att, vid beräkning af dylika kreditiv, må antagas att, under vanliga förhållanden, högst hälften af totalsumman af de åt samtelige Filial-banker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyftad, Utskottet, såsom dess denna dag under N:o 48 afgifna Utlåtande visar, numera funnit sig böra frånträda omförmälta antagande samt tillstyrka, att en viss fond måtte till kreditiv åt Filial-banker anslås, sammanräknadt med hvad som till lån åt Filial-banker utgår; så och enär, ifall denna förändring af Rikets Ständer gillas, ifrågavarande afdrag från sedelstocken ej vidare erfordras, för att uppgifterne öfver sedelstocken må komma att utvisa verkliga förhållandet, anser Utskottet föreskriften derom böra uteslutas, och hemställer således att 13:de punkten måtte få lyda sålunda: Såsom sedelstock anses och beräknas: a) alla utelöpande banko-sedlar samt invisningar och insättningsbevis; b) alla på räkningar i Depositions-Afdelningen innestående medel; c) alla obegagnade andelar af låne-och kreditiv-förlagen, beräknade i enlighet med Bankens räkenskaper.
Men någon bana måste följas, oell då Const.Utskis förslag så väsendtligen öfverensstämmer med de åsigter jag framställde till 1840 års Const.Utsk. och äfven till trycket befordrade, att mina motiver nästan, ehuru tilläfventyrs icke ägande samma värde som Ulsk:s, skulle kunnat läggas till grund för delsammas framställning tror jag mig äga anledn. understödja densamma åtminstone till sin princip. På del Frih. Rijab må lära känna de åsigter, i denna fråga yllrade 1840 så, fastän det må vara tröttande att böra sig föreläsas en motion, som redan är 11 år gammal, anhåller jag dock att af densamma få upläsa några slropher. Jag yttrade : ”Då man vill en samhälls-reform, erbjuda sig tvänne utvägar; den ena: alt hämta beståndsdelarne till den nya byggnaden ur tankens och den allmänna verldserfarenhelens område allena; den andra att låta reformen utveckla sig ur beslående förhållanden och endast söka, att efter möjlighet förlika dessa med verldserfarenhet och förnufts-fordi ingar ” ”Det förra sättet är icke alt obelingadt förkasta; ty historien lär oss, att samhällsförfattningar upstått och slagit rot, hvilka icke haft annat ursprung, än någon utmärkt mans tankeförmåga, eller, som rent af varit efterbildningar. Likvisst har detta ofta inträffat i staternas första barndom, eller efter stora omslörtningar, då allt motstånd varit tillintetgjord!, all förändring efterlängtad, och då folkens öden hvilat i någon Furstes eller utmärkt medborgares händer.” ”Det andra sättet torde deremot vara det lättast verkställbara inom ett redan organiseradt samhälle, isynnerhet då föremålet för reformen är representationen sjelf, hvilken, i full utöfning af sina rättigheter, svårligen lärer kunna förmås, att besluta sin egen tillinlelgöreise, och med denna, tillinlelgörelsen af de mäktiga intressen, hvarpå den stödjer sig.
Att ordet Rikshufvudbok blifvit användt, i stället för räkenskaper, hämtar sin anledning deraf, att en sådan nu blif 4* - Den 9 Februarii f. m. vit införd i stället för det förra Lokslutet. Det är ej meningen, att detta derigenom möjligen kunde så tydas, att icke till och med de speciella räkenskaperne borde framläggas. Beträffande hvad Herr von Hartmansdorff nämner rörande stadgandet om afdelningar vid Revisionen, och att det vore likasom någon afsigt att afskära yttranderätten deruti, att allt skulle in pleno afgöras, så tror jag likväl denna farhåga kunna försvinna vid genomläsningen af förslaget. Der står: Revisorerne kunna sammanträda på afdelningar till Räkenskapers granskning och handlingars läsning; dock böra alla frågor om anmärkningar eller anmälanden slutligen in pleno till discussion och afgörande förekomma. Jag tror ej, att detta hindrar väckande af anmärkningar och anförandens afgifvande i afdelningarne, men den slutliga pröfningen skall ske in pleno. Jag hade visserligen ännu vidare mycket att tillägga, men jag vill ej upptaga tiden dermed, i synnerhet som hvad Herr Hjerta anmärkt mot förslaget, till största delen innefattas i hvad Herr von Hartmansdorff anfört, och jag anhåller endast, att hvad jag nu yttrat måtte få åtfölja till Utskottet. Friherre Anckar swärdh Carl Henric: I anseende till de behöfliga anmärkningarne vid den nådiga skrifvelsen, instämmer jag till alla delar i hvad Herrar von Hart - Den g Februari i f. m. 53 mansdorff, Hjerta och Grefve Gyllenborg anfört, med undantag, likväl att jag, likasom Herr Hjerta, icke godkänner den af Herr von Hartmansdorff nämde grundsats, att Rikets Ständers fordran, att Tullmedlen skulle till RiksgäldsContoiret ingå, någonsin kunde blifva en giltig orsak alt afslå utfärdandet af en instruction, lill hvars utfärdande Grundlagen lemnar Sländerne rätt. Jag skulle således ej hafva något alt tillägga, om jag ej trodde, att åtskilligt af hvad Grefve af Wetterstedt yttrat, fordrade vederläggning.
Magazins-Directi onen, uti underdånigt utlåtande häröfver, änsett något hinder för verkställigheten af en sådan förändring uti Räkenskapen icke mota, så har ett derefter lämpadt Förslag till Hufvud-Bok för Magazins-Fonden under den 20 nästlidne Januari blifvit af Kongl. Maj:t tili behörig efterlefnad i Nåder gilladt och fastställdt, och efter Den 27 Juli! 349 efter denna nya methode äro redan så val agn som t 812 Arens Räkenskaper afslutade. Stats-Utskottets Afdelning liar vid dessa Räkenskapers genomgående varit i tillfälle att pröfva beskaffenheten af den^ förändrade Bok•Föringen, och dervid funnit att den samma både till alla delar uppfyller hvad Riksens Ständers Revisorer äskat, samt fullständigt och redigt framställer Magazins-Inrättningens och Pondens tillstånd i allmänhet till fördringar och skulder, jemte vinst och förlust, och lät<ar utvägen att i ett sammanhang öfverskåda och bedöma Verkets ställning; Varandes den. således åstadkomne nyttiga förändring i Magazins-Inrättningens Redogörelse-Methode ett vedermäle af .Kongl. Magazins-Directionens böjelse att befordra hvad som till Inrättningens gagn och fördel kan lända. Och som Stats-Utskottets Afdelning erfarit, att projectet till den nya Methoden blifvit af Kongl. Directionens Ledamot, Herr Stats-Commissarien och Riddaren Widegren utarbetadt, så anser Stats-Utskotts-Afdelningen sig tillhöra att bemälte Herr Stats-Commissaries dervid ådagalagde nitiska och förtjenstfull åtgärd hos Riksens Högloft. Ständer vördsammeligen anmäla, jemte det Stats-Utskottets Afdelning icke bör lemna obemäldt Kamereraren Lagervalls vid Räkenskapens uppgörande efter den förbättrade Methoden visade lika mödosamma som berömliga handläggning.
Jag får då anföra, att det har funnits kanske få personer inom detta hus, som så lifligt önskat att kunna åstadkomma något för all bereda Hypotheks-föreningarna fördelar, som jag, hvarom äfven Ståndets prot:r bära vittne, redan från 1823 års riksdag, om jag icke missminner mig. Jag har nu yttrat, att man har brådskat att göra utrikes skuldsättning, och det på ett öfversvämmande sätt, hvilket ock Frih. Palmstjerna sedermera har sagt. Frih. Raab har sagt, då han citerade exempel från Schlesien och de provinser i Norra Tyskland, som hafva Hypotheks-föreningar, alt deras skuld är vida betydligare än vår, och har också hjelpt mitt minne, då han anfört data när de begyntes och när deras skuldsättning nu sä godt som uphörl, och alt de börjat minska sin skuldsättning. De resultater för utlandet, som han anfört, hafva alstrats under loppet af omkring 50 år. Vi åter hafva börjat för omkring 16 år sedan med inrättandet af Bruksegarnes Hypotheks-förening, och myckel sednare med de öfriga; och detta skulle vara obetydligt för Sverige, som proportionaliter gjort större skuldsättning inom 16 år, än de cite - Den 14 April. 399 rade provinserna inom 50? Det är just delta brådstörtande, som jag tagit mig friheten klandra. Under loppet af diskussionen tedde talaren sig fram till alt yttra något om det s. k. slrypsyslemet, hvilket är ett kändt ord. Talaren sade att det får icke ega rum. Detta var mycket öppenhjertigt och mycket bra sagt, ty det bevisar att, om Ständerna skulle finna för godt att skärpa iakttagandet af den paragraf i Banko-reglementet, som ålägger Bankostyrelsen att se väl upp när Bankens metalliska kassa påkännes för mycket, och att då minska Bankens lånerörelse för ali hindra Bankens ruin, så skall jag icke glömma den nu yttrade grundsatsen att sådant icke går an. Vi mäste således förutsätta all Banken måste låna ut och skaffa penningar åt enskilda, antingen det bär upp eller ned för Banken, ty flit leder den grundsatsen.
Utdrag den 23 Mars 182g.' ning af Rikets Ständers Justitise-Ombudsmäng Embets-Berättelser och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid. S. D. Ett af Eric Paulsson från Elfsborgs Eän ingifvet Memorial»0111 utbetalning vid Hvarje månads slut af aflöningen för Ut.' skotten* betjening, blef, jemte dervid gjordt tillägg, att en sadan utbetalning äfven må sträcka sig till Riks-Ståndens Cancellier och jVaktbetjening, remitteradt till Stats-Utskotlet.' S. D. Remitterades till StatsBancooch Lag-Utskotten Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition tilf Rikets Ständer, angående förändring och tili lägg i ansvarighets lagarna för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgäld»— Contoiret. samt Directeurerne vid Låne-Con^ toiren i Götheborg och Malmö. S. D. Constitutions-Utskottets den 10 i denna månad afgifne och den 16 på bordet lagda Memorial, N:o 9, innefattande förslag itill ny redaction af 11 §. Riksdagsordningen; föredrogs nu åter, och blef detsamma, Jemlikt 56 Regeringsformen, förklaradt livi» ({lik. till Rikt-St. Prot. 1528 och 1829, 9 Sami, g. H &:de II,t. 114 Prot. Utdrag ilen a3 och 26 Mars i829« lande såsom elt Rikets Ständers Utlåtande, hvaröfver vid nästa Riksdag må beslutas.
III. A. 318. Hufvudtitlar, Riks-Statens, angående regleringen af utgifterna under: _ den Första. II. B. 398, 458. A. Å. 556. IV. U. 446. A. 501. IX. E. 587. A. 594. — den Andra. II. B 398, 458. A. Å. 576. IX. E. 587. A. 594. Hufvudtitlar, Riks-Slatcns, angående regleringen af utgifterna under: — den Tredje. II. B. 398, 458. A. 592. VI. U. 198. A. 225. IX. E. 587. A. 594. — den Fjerde. III. B. 73, 84. IX. E. 587. A. 594. — den Sjette. III. B. 248, 313. A. Å. 332. VI. U. 198. A. 225. IX. E. 587. A. 594. — den Nionde. IX. E. 587. A. 594. Hunneoch Halleberg, om rättighet för o Ase härads innevånare lill utsyning å dessa kronoparken Se Åse härad. Husaga angående densammas afskaffande. Se Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottens Betänkande N:o 2. Husbehofsbränneri-medien, angående beräkningen af. Se Sjötullsmedlen. Husdjurs samt andra kreaturs misshandling, angående ansvar eller böter för. I. R. 314; Se vidare Lag-Utskottets Betänkande N:o 58. Hushållningssällskaperne, att ordföranden i, må tillsättas genom val. I. 441, R. 528. III. Husmän och torpare å kronans egendomar, angående mera tryggad besittningsrätt för. IV. B. 350, A. 373.
Magnus Jonsson, torp. Eric Göranssons sterbhus, Dvärsäther: arrend. på reg. past. bostället, bond. Hemming Nilsson från Bergom, inh. Nils Klingberg, inh. Nils Jonsson, inh. fältväbeln O. Klingberg, inh. Lars Graff, Hägra: inh. Olof Klingberg, torp. Anders Pehrsson, Hissmon: b. Eric Andersson, mjöln. Nils Pettersson, W.Kjälen: torp. Olof Jonasson, Hufvulsvik.: torp. Eric Pehrsson, ett d:o fyra d:o ett d:o tvenne karlsdagsverken, ett d:o ett d:o tvenne d:o trenne d:o ett d:o ett d:o fyra d:o fyra d:o 1 d:o ett d:o ett hästdagsverk. ett d:o sex karldagsverk. fyra d:o ett d:o, tvenne d:o, ett d:o, tvenne d:o, ett d:o ett d:o sex d:o. ett d:o tre d:o. ett d:o tvenne d:o. 3:o De som hade att fordra karl och hästdagsverken, skulle äfven enl. sockenstämmoprotocollet af den 2:dra maji 1852, för hvarje sådant erhålla en r.d. b:co och befunnes vid längdens genomgående följande hafva att fordra: By, bonden Jonas Jonsson, ett hästdagsverke. Hissmon, Johan Johansson, ett hästdagsverke. West.Kälen, bonden Nils Nilsson, tvenne d:o. Wejmon, bond. Johan Nilsson, ett o. ett halft d:o. 4:o Af de från resterande influtne medel skola utbetalas till v. pastor Staaff sju riksdaler riksgälds, hvilka han utbetalt till bönderna Nils Månsson i Trusta, och Jon Olofsson i Wike för en del af preståkerns uppkörande närmast kyrkogården. 5:o Kyrkgrindarne svartmålas, och stolen ofvanpå förgylles. Grindmurararna på norra sidan ommuras och hvitmenas.
Jag skyndar med mina krigare till landsbygden, för att intaga de få slott, som utlänningen ännu innehafver! (fattande Carl Knutssons och Erik Pukes händer) Ädlingar! utföra vi något godt här i lifvet, skall efterverlden med tacksamhet minnas våra namn; men den skall beklaga eller le åt våra inre strider! (till Carl Knutsson, hvilken han förer afsides) Carl Knutsson! om vi aldrig mer på jorden träffas ty i Guds hand ligga menniskans dagar då, då skall jag deroppe fordra räkenskap af dig för det folk, jag lemnat i din vård! (till sina krigare) Och nu, framåt! (går ut åt ena sidan med en del af krigsfolket.) CARL KNUTSSON (seende efter Engelbrekt, för sig). Han är en Gud! men i glansen af hans helgongloria försvinner skenet af min krona! Så får det icke vara! (högt till sitt krigsfolk) Till storm! (dra 88 ger svärdet) Innan qvällen måste slottet vara vårt! (går ut åt andra sidan med de öfrige, utom Knut Boson). (Trumhvirflar och trumpetstötar höras på afstånd.) FJERDE SCENEN. KNUT BOSON. MÅNS BENGTSSON (häftigt framstörtande, klädd som munk, med vandringsstaf). MÅNS BENGTSSON (till Knut Boson, som ämnar gå). Vördige fader! (drager kapuchongen från sitt ansigte). är jag inte mer igenkänd? eller hafva ansigtsknotorna för mycket skjutit fram och söndersprängt de kända anletsdragen af Natt och Dags förföljda ätt! Om det så är, så (tager Knut Bosons hand och lägger den på sitt bröst) lägg din hand på detta hjerta låt våra pulsar mötas de förstå hvarandra de hviska samma språk, och detta språk är hämd! KNUT BOSON. Tyst, du rasar! hvad vill du här? MÅNS BENGTSSON. Frågar du det sårade lejonet, hvad det vill, när det störtar på sin fiende! KNUT BOSON. Hvar är din far? MÅNS BENGTSSON. På Göksholm, der han håller sig dold.