Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke heller kan jag, i likhet med Rivon Hartmansdorff, fästa någon så synnerlig vigt dervid, att skatteåret skall rätta sig efter flytlningstiderna, ty om desammas infallande under årets lopp gjorde antagandet af ett särskildt skalfe-år för krögare nödvändigt, torde samma nödvändighet förefinnas i afseende å viktualiehandel, kryddkramhandel o. s. v., så att vi finge särskildta hökare-är och kryddkrämare-år, ty dessa och alla andra näringsidkare äro utan tvifvel, likaväl som krögarne, beroende af flyttningstiderna i och för väljande af tjenlig lokal och antagande af dugligt och pålitligt tjenstefolk. Jag vidblifver min anhållan om afslag å §:n. Hr Printzensköld: Utsk. synes mig hafva lagstiftat i detta ämne aldeles såsom skulle frågan vara att införa en helt och hållet ny näring i landet. Jag frågar dock Utsk:s här närvande Hrr ledamöter, om icke krogrörelse förut här i Sverige idkats, om icke krogrättigheter här i Stockholm blifvit på auktion inropade emot en viss årlig afgift? Har för krogutskyldernas erläggande ett annat skatteår än det vanliga eller kalenderåret blifvit beräknadt? Ingalunda. Om stadens Drätselkomfnission_ låter på auktion utbjuda en kroglägenhet att tillträdas d. 1 Okt., så debiteras den, som förvärfva!- sig krogrättigheten, för de 3 månader af det löpande året, hvarunder han idkat rörelsen, och någon olägenhet deraf har, mig veterligen, aldrig försports. Ur hvilken Den 5 Oktober. 83 synpunkt man således än må betrakta saken, synes det mig åtminstone öfverflödigt att i afseende å denna särskildta näring bestämma ett särskildt s. k. försäljningsår. Om man aldrig tänkt eller nämnt något härom, hade det ju fallit af sig sjelft, att krogutskylderna blifvit påförda och erlagda på samma sätt som alla andra utskylder. De personer, som hafva med upbördsväsendet att skaffa, behöfva icke någon särskild fingervisning om sättet att dervid tillvägagå, enär de allmänna författningrne gifva dem tillräcklig ledning i detta fall.
Då, enligt hvad Högste Domstolen erfarit, Domstolarne stundom fattat det begrepp om stadgandet, att borgen skulle för böterne ställas eller ock den brottslige genast träda i häckte, att en i enlighet dermed inrättad hänvisning till besvärs anförande borde meddelas, så att deri i 1807 års Förordning lemnade frihet, att förete fattigdomsbevis eller ställa personlig borgen icke skulle ega rum; men afsiglen med detta stadgande endast synes vara, att bestämma huru förhållas bör under Rättegången och innan Utslag i målet blifvit meddeldt, heldst föreskrifterna om hvad vid besvärs anförande är att iagttaga, finnas på ett annat ställe meddelade, hemställes alt till förtydligande af meningen, den samma må undfå en sålunda förändrad redaction : ”Den som anträffas med lurendräjadt eller tullförsnilladt gods, må, der han ej kan ställa vederhäftig borgen för de böter honora kunna ådörnas, hållas under tjenlig bevakning till dess Domstolen sammanträdt och pröfvat huruvida han efter Lag och Sakens beskaffenhet-bör träda i Häkte eller må vara på fri fot, mot eller utau borgen för sin person”. Proposition om Lurendr. o. För tydlighetens skull torde böra utmärkas, att böter för hvilka borgen blifvit ställd ej må förvandlas, utan skola med penningar godtgöras, sä vida tillgäng hos den sahfallde eller Löftesmännen finnes. 12:0. Uti 1799 års Förordning stadgades, att hvad uti böter hos den brottslige saknades skulle i annat straff förvandlas, hvaraf följde, att fråga derom icke kunde uppstå, förr än det visat sig till livad belopp böterne kunde gäldas. Detta stadgande synes lämpeligen kunna bibehållas, i synnerhet som en utväg derigenom beredes Beslagaren, att utbekomma åtminstone någon del af den, såsom belöning och uppmuntran, honom anslagne andel. Af sist anförde skäl syntes det äfven billigt, att af sådane medel Beslagaren, meri förmånsrätt framför Kronan, åtnjuter sin andel, heldst Kronan såsom någon egenteligen besparad direct vinst icke lärer påräkna någon andel i bötesbeloppet.
Erfarenheten har således visat, att tulluppbörden icke särdeles vunnit på denna förstärkning i bevakningen. Jag säger detta likväl utan att vilja kasta någon skugga på flottans sätt att fullgöra sitt uppdrag, ty orsakerna till det ringa resultatet äro flera. I framsta rummet härrör det derifrån, att flottan vid befattningens utöfvande isynnerhet mäste se på sin egen öfning; för det andra derifrån, att göromålet är främmande för både befäl och manskap, ty det är icke nog, att tullbevakningen stålmanstark, det fordras äfven, att den känner, huru lurendrejeri bedrifves; och för det tredje derifrån, att flottan fullgör detta åliggande endast som pligt, icke efter egen böjelse, enär det anses såsom ett fiscals-åtagande. Pä detta salt har jag åtminstone förklarat för mig orsakerna till det befunna förhållandet; men härtill kommer ännu det luifvudsakligaste skälet, nemi. att om man blott vill se på styrkan, skulle för tullbevakningen erfordras flera hundra tusen man, eller man vid man hela kusten utåt, särdeles om hösten och den mörka årstiden, då också insmuglingarna ske som mest. De flesta beslag göras likväl efter förut inhemtad kännedom om en tilltänkt insmugling, och beslagaren samlar dä sin styrka på en punkt. Till sådana företag kan man emedlertid ej räkna på särdeles biträde af flottans manskap, som ligger på sina kanonbåtar, utan att genom communication med ortens och grannstaternas invånare uppspana smuglingsförsöken på förhand. Jag nämner detta blott för att ådagalägga, att något betydligt resultat icke kan åstadkommas genom flottans biträde.
— Ordet, som fosterländska män sökt att framkalla och som skulle hafva skingrat den oro, hvilken dylika yttringar och åtskilliga andra förhållanden framkallat, liar aldrig bUfvit utsagdt, och man har tagit sin tillflykt till konstitutioneia formalisterier för alt hindra afgifvandet af en enkel förklaring, som skulle kunnat ställa allt till rätta. Oron hos folket är sålunda fullt berättigad; den har redan fått ett starkt uttryck i Norge och, trots vår stundom nästan brottsliga politiska indifferens, börjar den gripa omkring sig äfrai i Sverige. Vår ökända tröghet torde komma att afbrytas af en h£tsighctse \ AsoA. — Under sådana förhållanden var det relativt taget lugnande att veta vår utrikespolitik ligga i en mans händer hvilkan icke allenast är en ackurat expe-ditionskarl, men hvars vyer sträcka sig utöfver formen och löpande kansli-ärenden, — relativt taget, eftersom ju vår grundlag, ännu så länge, genom en patriarkalisk fiktion försätter representationen i detta fall uti omyndighetstillståud. Sjelfständigheten, erfarenheten, detta bomens, som man tilllägger den nye utrikesministern, skulle här få ett tillfälle att göra sig gällande och han sjelf få ett ej mindre godx tillfälle att göra sig högt förtjent om fäderneslandet. Detta är den stom uppgiften. Andra af internatioocl unionel och nationel vigt komma dertill, för hvilkas lösninf erfordras annat än att, såsom förr kunde gå för sig, insve pa sig i en förnämt och diplomatiskt hemlighetsfull nimbas om än sådant är * du pur Metternich *. Låtom oss hoppas, lika uppriktigt som vi önska, att vår nye utrikesminister skall visa det Lewenhauptarnes hufvud icke gick förlorat 17i3 Touchätoal.En bortgången skämtare. Några anteckningar om Pelle Janzon af Fader Movitz. Det var på söndags afton den 2 Oktober. Jag gjorde som vanligt min promenad framåt Jakobs torg och Operan, fast gud ska veta att vädret just icke var mycket gynsamt för flanerande. Det var ett riktigt typiskt höstruskväder. Regnet föll blytungt i iskalla droppar, en skarp vind strök fram öfver gatorna och det sade &gt;plaskt plask * vid hvart steg man tog.
Och dessa fördelar torde få anses upväga ståndsvalens olägenhet, att ej lika fullkomligt som allmänna val, motsvara de anspråk man gör sig på arilhmetisk likhet i rättigheter, samt att ännu någon korporationsanda kan komma att vidlåda en sålunda sammansatt representation; en ofullkomlighet, som likväl i väsentlig mån bör minskas genom gemensamma öfverläggningar, och som, ehuru den visserligen kan vålla ett motstånd mot nyttiga förslag, likväl icke utgör ett oöfvervinneligt hinder förderas genomförande”. Jag vill icke längre trötta R. o. Ad. med en längre fortsättning, blott tillägga, att det var pä dessa grunder jag byggt det förslag som till Const.Utsk. 1840 af mig inlemnades och då detta är mera öfverensstämmande med det af Utsk. nu afgifna, torde Frih. Raab deraf finna att jag icke saknat anledn. alt lemna understöd åt detta sistnämnda. Hr von Hartmansdorff: Jag märker mig blifva för gammal riksdagsman, då än den ene, än den andre af Ståndets yngre medlemmar, hvilka fordom voro mina vänner, finnér nödigt att med en viss skärpa i ordalagen gifva mig föreställningar, såsom sednast Gr. Sparre gjort. Jag har dock anledn. tro, alt lian, till någon del varit af samma tanke som jag, i fråga om representationens ombildning. En annan yngre ledamot, Frih. Cederström, har tagit mig i försvar och tilldelat mig beröm, så att jag skulle kunna anse mig rehabiliterad, om ej en äldre, nemi. Frih. Raab, och sedermera Hr Tham gjort anmärkmr mot min s. k. taktik att hafva i denna fråga förordat, bordläggning af ett förslag, hvilket jag ändock vill förkasta. Jag förmodar att R. o. Ad:s fleste ledamöter, som gifvit akt på mina ord, funnit mig hafva ansett alla 3 de ifrågaställda förslagen, nemi. Const.Utsk:s, Hr Brincks och Bengt Gudmundsons, vara oantagliga. Nu är det en gammal regel, alt ibland 2, eller 3, eller huru många onda ting sora ej kunna samtelige undvikas, skall man välja det minsta. Del är ingenting annat jag velat göra, då jag föredragit Const.Utsk:s förslag.
P. 525. — om Bevillnings-Utskottets memorial, rörande arfvode för ÖfverCommissarien D. Ek. P. 525. ■— om BevillningsUtskottets Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets förslag till ny Författning angående Bränvinsbränningen. P. 5a5. — om val af en Directeur vid LåneContoiret i Malmö och dess Suppleant. P. 526. — om BancoUtskoltets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets förslag lill Reglementariske Stadganden rörande Odlingslån. P. 526. — om LagUtskottets Betänkande angående ändring i 9 Cap. 2 §. HandelsBalken. P. 527. — om StatsUtskottets Utlåtande i anledning af ytterligare väckt fråga om utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Urtima Riksdag. P. 527. — om StatsUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande i fråga om grunderne för en ny Instruetion för Riksens Ständers Revisorer. P. 528. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande ändring 467 i nu gällande föreskrifter, angående förvaltningen af Kyrkornes räkenskaper m. m. P. 528. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande, angående förändring i nu gällande Brandstodsföreningar å Landet. P. 624. •— om Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande Evangeliibokens antagande. P. 624. — om Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens
St. underdåniga Skrifv. N:o 186. Begrafnillgar, om uppgörande af nya, billiga taxor å afgiften för. Motion N:o 260. Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. Begrafningshjelp, angående berättigande för vissa embetsoch tjenstemäns sterbhus att återfå gjorda löneinnehållningar under namn af. Motion N:o 42. Stats-Utsk. Utlåt. 4 Behaglig-tids förlänillgs-spanmål, angående användande till löneförbättring åt det ordinarie presterskapet af till Staten indragen. Motion N:o 123. StatsUtsk. Utlåt. Bergenstråle, Alexander, Motion N:o 88, angående ändringar i gällande Beviilnings-stadga. Bcvill.-Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. N:o 14, Mern. N:is 16 och 21. R. S. underdån. Skrifv. Besvårsskrifter, angående parters förpligtande att bifoga fullständiga handlingar vid. Se Parter. Bevillning, angående befrielse för embetsoch tjenstemäns enkor och barn, att för dem tilldelade pensioner erlägga. Motion N:o 29. Bevill.- Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. N:o 14, Mern. N:ris 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. N:o 210. angående befrielse för Akademier, Vetenskapliga samfund, Allmänna undervisningsverk och Barmhertighets-inrättningar att för dem tillhöriga fastigheter å landet erlägga. Motion N:o 225. Bevill.—Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. N:o 14, Mern. N:ris 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. N:o 210. angående kostnader för uttaxering af. Se Taxeringskostnader. BevillllingS-Stadgail, angående ändring uti § 7. Mom. 2. Motion N:is 81. Bevill.-Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt.
P. Hamilton en d: o; för öfrigt utgjordes prisen af pokaler samt större och mindre bägare — allt prydt med jagtemblem, hundhufvuden och inskrifter. Litet hvar inser, äfven om han icke är närmare förtrogen med hundar, att prisdomarenas värf var synnerligen svårt. Men så framstodo de också vid dess fullgörande såsom ytterst pligttrogna, skydde icke några mödor, uppmärksammade noggrant raskarakterer och anstälde flitigt jemförelser mellan inbördes täflande hundar. Tvärt emot hvad man kunde tänka sig, hörde vi nästan icke ett enda ogillande omdöme om prisdomarenas verksamhet, men der-emot gillande yttranden i mängd. Yi antydde nyss, att utställningens budget gestaltade sig gynsamt. Till komitéu hade genom subskription ingått 3,146 kr., åfgifterna för de anmälda hundarne stego till 1,343 kr., räntor och diverse inkomster till 102,87 kr., försäljningen af biljetter och kataloger inbragte ungefar 11,143 kr. Tilloppet af besökande var mycket större, än man hade förmodat (första dagen, då inträdesafgifterna voro dels tre, * dels två gånger så höga, som under de båda följande da-garne, skedde ungefar fem tolftedelar af alla besöken, hvarjemte omkring två tredjedelar af hela beloppet afgifter då inflöto), och såväl härigenom som genom att utställaeu sådan mängd hundar visade allmänheten sitt lifliga intresse för utställningen. Seriebiljetter, gällande för alla tre dagarne, såldes till ett antal af ungefår 300 (en stor mängd utdelades, såsom vi ofvanför sagt, gratis, framför allt till tidningsredaktioner); icke fårre än 11,863 biljetter förenkla besök afyttrades. Af detta så lifliga intresse från allmänhetens sida synes man med fog kunna draga den slutsatsen, att en andra allmän svensk hundutställning lämpligen bör kunna med ut-sigt till framgång anordnas samtidigt med det sjuttonde allmänna svenska landtbruksmötet, hvilket skall hållas i Göteborg år 1891.
St., förderas del, beslutit de Stadganden, hvilka innefattas uti det Förslag till Lag för Åhörare vid RiksStåndens sammanträden, hvilket Lagförslag till E. K. M. här hos i underdånighet öfverlemnas, och är af följande lydelse: 1 §» ”Den, som något RiksStånds öfverläggningar såsom Åhörare bivistar, då sådant tillåtet är, ställe sig till efterrättelse den OrdningsStadga, Ståndet antagit, och åtlyde hvad Ståndets 172. Exp. Utsi. Förslag till und. Skrift. N:o 280» Ordförande, till ordningens bibehållande, bjudej' och förkunnar.” ”Åhörare, som, då han af Ordföranden tillsåges, att från Ståndets Samlingsrum afträda, sådan tillsägelse ej genast efterkommer, bote Tretton R:dr 16 sk.” 2 §, ”Föröfvar Åhörare sådan gerning, som i 18 Gap, 3 §, MissgerningsBalken sägs, varde sträf-» f»d efter thy, som der, för hvarje serskildt fall, stadgadt finnes,” 3 J. ”Huru den straffas skall, som djerfves våld ”Förbryter sig någon, på sätt i 18 Cap. g §. MissgerningsBalken sägs, mot RiksStåndens, YaktBetjening, yare Lag, sorn der skils.” 5 Jt ”Förbrytelser mot denna Lag skola, efter förordnande af det Riksstånd, der förbrytelsen skett, af Rikets Ständers Justitieombudsman Exp. Utsi. Förslag till und. Slrifv. 173 eller den han dertill utser, vid vederbörlig Domstol åtalas.” Rikets Ständer framhärda etc, N:o 281. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 17 Dec. 1829. Preste-Ståndet d. 21 Borgare-Ståndet d. 21 Bonde-Ståndet d. 28 -* — Rikets Ständers underdåniga.
Tankarne på hemmet fingo vika, ty jag fick fullt upp att göra för att » komma i gång », som det heter, särskildt som jag nu skulle föra eget hushåll och därför fick mycket att tänka på. På samma gång gladde det mig, att jag ej var ensam; jag hade grannar i huset; stora landsvägen gick tätt förbi, bondgåixlar lågo rundt omkring på slätten och kyrkan hade jag midt för fönstren tvärsöfver landsvägen. Så kom min första skoldag, som ännu lifligt står för mitt minne; ung och barnslig som jag var, kände jag mig verkligen, som det heter, litet enkel inför detta 50-tal småttingar, i en ålder af mellan 6 — 10 år, och mest orolig var jag för, huru det skulle gå med respekten. Men det gick — bättre än jag vågat hoppas. Småskolan består af två årskurser eller klasser. l:sta klassisterna komma direkt från hemmet och äro i regeln alldeles oinvigda i kunskapens mysterier; och som ju början alltid är svårast, blir arbetet med att lära dessa alumner de första grunderna ofta hårdt nog. 2:dra klassisterna, småskolans veteraner, skola bibringas så grundliga insikter i såväl nämnda ämnen, som i räkning, katekes och biblisk historia, att de vid 2:dra årets slut äro mogna för inträde i folkeller, som det på landet kallas, » storskolan ». Som sagdt gick det rätt bra redan i början, och snart var jag fullt inne i mitt ganska tålamodspröfvande värf. Jag kan med fog säga tå- lamodspröfvande; ty frånsedt att det i allmänhet ej är något nöje att lära barn abcd, och oafsedt, att jag här, såsom ju fallet alltid är i sko lor, stötte på de vanliga hindren: bristande håg, klen begåfning etc, så hade jag att kämpa äfven mot andra svårigheter, som mången gång satte mitt tålamod på svåra prof, men ibland kommo mig att skratta af hjärtans lust; och bland dessa stötestenar var dialekten den värsta. Vacker var den inte för mina öron, utan ibland rent af förfärlig, ocb särskildt oförfalskad ljöd den från de små nykomlingarnes munnar, hvilka kommo direkt från hemmet och talade alldeles som mamma och pappa.
Hofrätten tillkomne skriftvexling, som i detta hänseende oftast lemnar en tillfyllestgörande ledning, men hvilken eljest bäst torde vinnas genom ett stadgande om skyldighet för hvar och en Referent, att vid föredragningen af hvarje mål hålla Divisionens öfrige ledamöter tillhanda en deröfver uprättad minnesanteckning, som fullständigt uptoge målet med alla dess omständigheter jemte hänvisning till de pagina i akten, der hvarje omlvistadt förhållande återfunnes; — och på grund af allt detta innefattar mitt förslag i denna del endast en hemställan att, jemte ett föreläggande för Referenterne i den syftning, jag ofvan antydt, förenämnda stadgande i K. Brefvet d. 16 Februari 1776 jemte öfrige dermed liktydige föreskrifter måtte uphäfvas och handlingarnes läsning inskränkas till hvad Hofrätten för en tillförlitlig pröfning af målet kan anse nödigt. Visserligen blir häraf en följd, synnerligast då det domföra antalet minskas, att föredragningsskyldigheten vida oftare än förr återkommer, och alt således ledamöternes arbetskraft vida mer än tillförne tages i anspråk; men Staten torde äga ostridig rätt till sina embetsmäns odelade tid och förmåga, derest Staten så ordnar deras löneförmåner, att fullkomligen sorgfri utkomst blir dem beredd. Den 28 December f. m. 221 Vidkommande derefter öfrige anmärkte olägenheter i afseende på justerings-bestyret samt tjenstemännen och deras åligganden, så torde dessa ämnen lämpligast i ett sammanhang, böra behandlas. Götha Hofrätts tjenstemän utgöras för närvar, af en Sekreterare, en Advokat-fiskal, en vice Advokat-fiskal, fyra Fiskaler, två Prolo-notarier, åtta Notarier, en Aktuarie, en Registrator och åtta Kanslister, alla dessa med löner på Stat, jemte en lönlös Amanuens till Advokatfiskalens biträde, några extra Civil-notarier med ordinarie tjenstgöringsskyldighet samt älskillige extra Broltmäls-nolarier, indelade till tjenstgöring vid criminal-prot.
Stockholm den 3i Mars 1829. Se Exped. Utsk. Memorial till Högvördige Preste-Ståndet j i anledning af återremiss utaf förslag till en underdånig Adress. Från Högvördige Preste-Ståndet liar Expeditions-Utskottets afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga Adress till Hans Majit Konungen, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle, blifvit, med föranledande af vid förslaget gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt; men som, enligt de till Utskottet inkomne Protocolls-Utdrag, samma förslag blifvit af de 3:ne öfrige respective Riks-Stånden godkändt och bifallet, och någon åtgärd, på grund af den erhållne återremissen, alltså icke kan å Expeditions-Utskottets sida vidtagas, så har Utskottet ansett sig i ämnet endast böra detta förhållande hos Högvördige Preste-Ståndet vördsamt anmäla. Stockholm den 3i Mars 1829. 100 ExpeditionsUt slottets Utlåtande, N:o 46.
Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, d. 4 dennes bordlagde motion N:o 264, angide en underd. anhållan hos K. M. om vissa ministeriella ärendens meddelande till R. St:rs kännedom. Exc. Hr Frih. Manderström, Ludvig, anförde skriftligen: Den af Frih. Raab väkta motion, — hvars hofsamhet och måtta, det i öfrigt är mig ett nöje att. få erkänna, —innefattar en begäran, som, mig veterligen, hittills icke varit i vederbörlig ordning framställd. Väl bär jag, mer än en gång, sett uti allmänna tidningar klagas deröfver, att diplomatiska handlingar, utgångne från Stockholm, så sällan här allmängöras; men från representationens sida tror jag icke att någon framställning i detta afseende hittills blifvit gjord. Då en sådan emellertid nu, och icke endast på detta rum, blifvit väckt, torde det tillåtas mig att vid den remiss, som till vederbörligt Utsk. lärer komma att beviljas, få beledsaga motionen med några möjligen i viss mån upplysande anmärkningar. Med bibehållande af de inskränkningar, som uti Hr Frih. Raabs motion finnas antydda, och med öfverlåtande till K. M:s Regering af bedömandet utaf både hvilka handlingar som kunna allmängöras, och tidpunkten när de böra meddelas, anser jag förslaget, långt ifrån att innebära någon olägenhet, snarare erbjuda en fördel. Orsakerna, hvarföre ett dylikt bruk ej redan hos oss blifvit infördt, äro af mer än ett slag. Detta bruk har först under de sednare åren i andra Europeiska länder gjort sig gällande, först i England, — detta land, som alltid gått förut vid de sannt konstitutionella grundsatsernes tillämpning; men äfven der räknar denna praxis ej särdeles gamla anor. I öfrige länder har den först under de sednaste åren vunnit insteg. Hos oss har den, såsom jag redan haft äran nämna, först nu blifvit ifrågasatt.
Hvad beträffar 7.'de punkten, så enär, i afseende på ingressen till densamma, förekommer, dels att Utskottets, af Vällofl. Borgare-Ståndel bifallna, redaction icke kan bibehållas oförändrad, sedan, genom 3:ne Riks-Slånds beslut vid 2:dra punkten, bestämmandet af ett visst förhållande emellan metalliska fonden oeh sedelstocken ej eger rum, dels ock att ej mindre det af Högvördige Preste-Ståndet begagnade uttryck: "Banco-Styrelsen må kunna, till bibehållande af det stadgade minimum i metalliska Cassanf än äfven den af Hedervärda Bonde-Ståndet godkände redaction: ”att Banco-Styrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla det stadgade minimum af metalliska Cassan och för detta ändamål berättigas &c.M, synes mindre klart och enkelt uttrycka hvad samtlige Riks-Stånden med denna punkt otvifvelaktigt afsell, än den af Höglofl. Ridderskapet och Adeln åt ingressen gifna lydelse: ”Banco-Styrelsen berättigas, då Bankehs säkerhet det fordrar, att” &c., hvilken redaction jemväl står i närmaste öfverensstämmelse med så väl Ridderskapets och Adelns, som Bonde-Ståndets redaction af 2:dra punkten, får Utskottet hemställa, alt Höglofl. Ridderskapets ocli Adelns redaction af ingressen till 7.‘de punkten måtte jemväl af öfrige Riks-Stånden godkännas. 6 Banco-Ut i kol l ets Memorial N.o 3o. Men låta ej meningarne på delta sätt sig sammanjemka, måste Utskottet anhålla, att framdeles få afgifva förslag till propositioner, att i förstärkt Utskott komma under omröstning, för afgörande af Riks-Slåudens olika meningar i denna del.