Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Tack för sist vid Narva, min käcke korporal!" Anders Trygg kände sig långt ifrån trygg i dessa ögonblick. Han tänkte på Elsa, och ingen kan förundra sig deröfver, ty Lars Ersson hade ju sagt, att Anders ej skulle få Elsa förr, än han kom hem som en "karlakarl". Och det ville Anders. Derför svarade han kungen så här: "Gud gifve att ers majestät komme i större farligheter än vid Narven, och om jag hade tusen lif, så skulle jag gifva dem för min konung." Då Karl XII vid dessa Anders' ord såg på honom, såg han (kungen) så blid ut, och derpå sade han: "Du, Anders, skall gå i spetsen för öfvergången, ty du är rätta mannen." "Ja, det skall jag", svarade Anders Trygg, "och om det fins någon, som vill hindra oss att komma fram, så får han med mig att göra." Anders Trygg höll ord. Han var en ibland de förste, som gick öfver floden, dels simmande, dels vadande. På motsatta stranden hade fienden förskansat sig efter bästa förmåga. Motståndet var relativt hårdnackadt, men efter några timmars tid hade Karl XII tillkämpat sig öfvergången. Drabantkorporalen Anders Trygg var en af dem, som hade mest utmärkt sig. Dagen efter öfvergången var Anders Trygg vid den yttersta fältvakten. Han var icke vid särdeles godt humör, Elsa låg honom i hågen, och det oaktadt han sett många polska qvinnor, som voro vackrare än hon. Men Anders var trogen sin flicka, och deri gjorde han ju rätt. Medan han så satt vid lägerelden och tänkte på de svunna, fordom lyckliga dagarne, kom kungen fram till honom. "God dag, Anders", sade kung Karl och nickade vänligt åt sin krigsbuss. "Men hvarför är du ensam?" "Ers majestät", svarade Anders och såg barsk ut, "kamraterna ha gått bort för att göra en god fångst." "Såå? Hvar då?" "I hagen här borta voro nyligen ett halft dussin polacker synliga, och " "Och du följde inte med", inföll konungen, "du, som aldrig försummat ett äfventyr."
Utskottets Betänkande, XI s 175— i83. satt på två Divisioner, I 1. s 36. — Rätten. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 196 — 2*1. om aflöning för, Fond till, I 1. s 84r. Kammer eraren, angående förhöjning uti cu 153 andre, i LäneBankén tillagd gratification; BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 6g5, 696, bif. af PresteStåndet, IX s 702, af BorgareStåndet, IX s 70$, af Adeln, IX s 799. Kjellander, G., Rådman, ett beviljadt Odlingslån, honom ej tillhandakommet, II s 733 — 737. — angående skedd inhibition af mot, anstäld Lagsökning. BancoUtskottets Betänkande, VI 1, s 60 — 66, återrem. af BorgareStåndet, IX s 121, af PresteStåndet, IX s i3o. Ytterligare Utlåtande, VI s 671, bif. af PresteStåndet, IX s 601, af BorgareStåndet, IX s6oy, af BondeStåndet, IX s 6i5, af Adeln, IX s 641. Kjellin, BancoCommissarien, beräknat sig för högt arfvode såsom Götheborgs Disconts Ombud, II s 807, 808. Kjellman, om eftergift af Testaments bevillning ådömd D:r; StatsUtskottets Betänkande, IV t. s 181 — 186, bif. af PresteStåndet, IX s 73, af BorgareStåndet, IX s 74, af Adeln, IX s 77, återrem. af Bonde-Ståndet, IX s i3o3. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s go5, 906, bif. af BondeStåndet, IX s 256. Underd. Skrifvelse; X 1. s 76—-78.
Antingen rådde redan då äfven hos Rikets Ständer ett stadgadt förtroende för den, östra liniens företräde framför den vestra, eller ock — hvilket låter tänka sig — befarade man, att staten, inledd på byggandet af stambana till Almarestäket, sedermera, om det enskilda bolaget för jernvägens fortsättning icke kom till stånd, skulle finnas nödsakad att sjelf bekosta fortsättningen i den påbörjade riktningen, äfven om denna befunnes icke vara för statsbanan lämplig. Denna episod ur jernvägsfrågans tidigare behandling synes mig böra komplettera den eljest i vissa hänseenden mycket fullständiga historik, som Kommittéen öfver detta ämne sammanfattat. Jag har nyss anmärkt, hurusom Kommittéen endast erkänt en allmän regel för stambanornas sträckning, nemligen att jernväg bör läggas der den är företrädesvis behöflig. Otvifvelaktigt är denna regel enkel; men den är icke, såsom Kommittéen, att sluta af betänkandet, synes hafva föreställt sig, hvarken ny eller stridande emot de allmänna grundsatser, hvilka tillförene blifvit af de äldre jernvägskommittéernä framställda och af Kongl. Majit godkända samt äfven af Rikets Ständer vid hittills' beslutade stambanor tillämpade. Dessa allmänna grundsatser, af hvilka bildats ett system för stambanors anläggning, innefatta i sjelfva verket allenast ett närmare bestämmande af de förhållanden, hvilka i synnerhet utmärka hvarest stambanor för landet, betraktad t i stort, företrädesvis äro behöfliga; ty för de mindre ortsbehofvens tillfredsställande, med åsidosättande af landets allmänna behof, äro stambanor icke afsedda. Det är icke heller nog, att en regel är enkel och såsom allmänt begrepp riktig, helst han just genom sin alltför stora allmänlighet i sjelfva verket lemnar allsingen vägledning vid tillämpningen. Af en så allmän regel, som den Kommittéen uppställt, kan man till och med missledas att för de mindre orternas verkliga eller öfverdrifna behof förbise stambanornas ändamål och af landets allmänna beskaffenhet påkallade riktning.
M. om förändringars vidtagande i åtskilliga delar af vårt postväsende, och detta milt förslag, i fall R. o. Ad. dervid skulle fästa någon upmärksamhet, likaledes afser en sådan förändring, hemställer jag vördsamt, om icke en åter-remiss af betänk., med anmodan lill Ulsk:u, att öfver mitt förslag inkomma med utlåt., vore enklaste sättet att få frågorna i eli sammanhang behandlade. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabriel: Den siste värde talarens framställning anser jag för en ny motion, som icke egentlingen har sammanhang med det nu föredragna betänk. Någon motion i det ämnet har icke blifvit under denna riksdag väckt, Den 5 April. 255 och således lärer Utsk. icke haft anledn. alt i della ämne afgifva något yttrande. Icke heller kan jag anse, att den frågan bör sammanblandas med den nu i förevar, betänk, behandlade fråga, ty alt förhindra poströfverier lärer väl vara något helt annat, än alt förändra postporton för bref, som föras inom riket. Hvad sjelfva det föredragna betänk, beträffar, torde jag först få uplysa Frih. Palmstjerna derom, att, om han icke täckts öfverhoppa en mellanmening, så hade han icke salt i fråga hvad som med skrifvelsen åsyftades. Der står nemi. ”att R. St. skulle i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att K. M. täcktes anbefalla poststyrelsen att låta uprälta, på tillförlitliga beräkningar grundadt, förslag lill införande af ett, i den syftning motionärerne antydt, förändradt system, i afseende å postväsendet etc.” Således synes deraf, att Ulsk:ns afsigt varit, att endast fä en förändring i postväsendet i det hela, utan syftar tydligen endast på hvad, som med motionerna har sammanhang. Huruvida den skrifvelse, som Frih. Palmstjerna föreslagit, är bättre än den Utsk:n föreslagit öfverlemna jag till R. o. Ad:s eget bedömmande. Jag tror att de i hufvudsaken innehålla precist detsamma. Man kan variera sådana saker i oändlighet.
Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å Allmänna Indragnings-staten för t, f. Förste Bataljons-läkaren vid Elfsborgs regemente, Medicine Doktorn F. U. Kjellenberg, då han från sin inneha/vande Bataljonsläkare-befattning afgår; Gifven Stockholms Slott deri 17 April 1860. Till Kongl. Maj:t har General-befälhafvaren i tredje militärdistriktet öfverleninat en till Kongl. Majit ställd och af Chefen för Elfsborgs regemente med underdånigt förord beledsagad skrift, deruti tillförordnade Bataljons-läkaren vid nämnda regemente, Medicine Doktorn Fredrik Ulrik Kjellenberg, sorn, enligt samma skrift bifogade prestbetyg och tjenste-förteckning, är född den 24 Januari 1795 och efter tidtals erhållna förordnanden till bestridande af Bataljonsläkare-tjenstgöring vid Helsinge, Dalsoch Elfsborgs regementen, den l nästlidne Mars räknade 33[§ tjensteår såsom Militärläkare, saint för öfrigt i 17$ år varit anställd uti Civilläkare-bcfattningar, under hvilken sednare tid han dock i 14$ är tillika innehaft Militärläkaretjenst, sä att hans tjenstetid såsom Läkare innallcs utgjorde 36jfj år, i underdånighet anhållit, att, då hans försvagade helsa icke längre tillåter honom bibehålla sin nu innehafvande Förste Bataljonsläkare-tjenst, honom mätte i nåder beredas rättighet att under hans återstående lifstid fä fortfarande åtnjuta den berörde tjenst nu åtföljande lön, 1200 R:dr Runt, såsom pension å Allmänna Indragnings-staten, helsthan vore i fullkomlig saknad af andra medel till sin framtida bergning; och har ofvanbemälde Regements-chef, uti särskildt afgifvet betyg, vitsordat det nit samt den osparda möda och skicklighet, hvarmed Doktor Kjellenberg under sin långa tjenstetid vid Elfsborgs regemente städse uppfyllt sina åligganden.
AdBvcat - Fiscakcrne wid förwalkningen af Sjöärenderne, Krigs-Collcginm, Kammar-Rätten, Tullwerket och Spannemöls - Directionen till 7R:d., ehuru deras lagliga inkomster torde kunna i jämförelse med andre löntagare täln förhöjning, i synnerhet Advocat - Fiscalernc wid Tullwerket, hwitkas inkomster säkert öfwerstiga lööv R:d. ärligen. Deremot har Advocat - Fiscalcn i KammarCollcgio ej sätt sig päfört mer än 4. R:d. och Advocat» Fiscalcn i Götha Hof - Rätt, hwars säkra och Lagliga inkomster bfwerstiga Swea 4074 Dm io October. HofiRätts Advocat - FiscalS, är dock lika med bens ne taxerad. Af hwad ordsak äter Actuaricn i Swea Hof - Rätt ansetts bättre lottad än i Götha Hof - Rätt wtt jag ej; dock finner jag att deg senare j Tabellen blifwit lindrad med Z2 h. Man mäste göra fia ett synnerligt stort begrepp om Häradshöfdingarncs inkomster, för att taxera dem frän 20 till 6o R:d. Den sista silmman förutsätter pä grund af Maximi - Tabellen' en fihällcn inkomst af omkring isoo R:d.» det jag ej tror nägon, som will hestä nied rättfärdighet fan prestera/ sedan han afdragit omkostnttgarne pä ffnfwarehjelp, resor och Tingshällningcn, och den första. Summan suponerar rn behällning af minst 6so R:d. Dock finnas HärDomsagor som ej gttwa en sädan inkomst in alles, Denna dg iation af taxering, om jag sä mä kalla dcntt förutsätter ju en stags Calcule öfwer wcrkliga inkomsten, och dä mä man häldre följa methpden med Maximi. Tabellen, än underkasta taxeringen en nrbitru^e^ fkadclig för hwilkendera sidan den drabbar.
Utsk:t benämner min begäran om förslagens granskning af sakkunnige män, hvarvid ett slags ansvar blefve förknippadt med det blifvande omdömet, »för en åtminstone ovanlig åtgärd, då den har till föremål, att den ena statsmakten skulle till den andra öfverlemna ett förslag i en vigtig statsangelägenhet, hvilket icke ens, efter undergången granskning, vunnit den förras godkännande». Utsk:t har härvid förglömt, att om den ifrågasatta åtgärden af Utsk:t blifvit ansedd såsom åtminstone ovanlig, så äro de förhållanden, som ega sammanhang med sagde organisationsförslag, äfven ovanliga; — ett påstående, som jag ber att få stödja med följande data. Vid 1847 års riksdag gjordes visserligen vid min begäran att få det då afgifna förslaget granskadt af sakkunnige män intet afseende. Samma begäran blef äfvenledes vid 1850 års riksdag af sammansatta Statsoch Ekon.-Utsk:t uti Betänk:t N:o 18 afstyrkt; men emot detta Betänk, afgåfvo dock Utsk:ts samtlige ledamöter af Borgareoch Bonde-St:n sin reservation. Lydelsen af denna reservation tillåter jag mig här anföra, då den för mig bar utgjort min enda uppmuntran, att, med åsidosättande af alla vedervärdigheter, fortgå i den rigtning, som till uteslutande syfte haft betryggandet af vårt nationella oberoende, af ett kärt fosterlands sjelfbestånd. Denna reservation afgafs hufvudsakligen af Thore Petré — denna oförskräckte, vaksamme, sjellständige. nitiske, obesticklige, för alla krämare-intressen främmande, sannt fosterlandssinnade folk-representant — denne såsom sådan varande jätte, med hvars bortgång gjallarhorn tystnade att ljuda och bestigandet af bifrost blef lemnadt ostraflädt — och med honom förenade sig, med några smärre afvikelser, alla det sammansatta Utsk:ts ledamöter af de af folket valda Riks-Stånden. Efter en af Thore Petré gjord framställning om bristerna i Den 20 December.
Hr Rosenblad: Såsom motionär torde mig tillåtas få förklara, med anledn. af den olika syftning, man ansett motionen äga, att densamma icke åsyftar någon förändring uti i8io års myntbestämningslag, hvilken den fullkomligen respecterar, utan motionen är ställd til! R, St. med anhållan att en liten skärf utaf den i banken samlade vinsten och rikedomen malte användas för de fromma stiftelser, hvilka blifvit olfer för i83o års myntbestämning, och hvilka stiftelser voro de enda i den ställning, att de icke kunde salivera sig under myntvillervallan, ty det finnes icke inom Sveriges rikes gränser något likartadt förhållande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtskrs nu föredragna betänk. N:o a 8. Ropades starka nej,' blandade med ganska många ja. Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Hr Stuart votering. Upplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition : Den som bifaller BancoUtsk:s betänk. N:o 28, voterar ja 5 den det ej vill, voterar "ej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda betänk, gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf , att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 53. Nej — 4r. Föredrogs till pröfning BancoUtsk:s den 27 sisth Maj och den 4 dennes på bordet lagda berättelse N:o 21), om bancofullmäktiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförflutna riksdag. På begäran af Frih. Cederström, Jacob, blef Hr Stuarts reservation uppläst.
För skolans i Piteå uppflyttande lill treklassigt läroverk anvisas som ofvan För inrättande af ett treklassigt läroverk i Arboga anvisas: En Rektorslön 2,500: — Två Kollegalöner ä 1,000 R:dr *2,000: — För dito af eli dito i Enköping, likaledes För dito af ett dito i Söderhamn, dito För inrättandet af Ivåklassiga skolor, nemligen: En inom Carl Johans församling vid Götheborg: Lön åt Rektor 2,000: — Lön åt en Kollega 1,000: — 000: En i Skellefteå: Ivänne löner som ofvan 3,000: — En i Örnsköldsvik : likaledes 3,000: — Ersättning åt högre Elementarläroverket i Wexiö för mislad kronotionde af hemmanet Sjöakulla; kontant Ofver fly Ilning från anslaget för Folkskolorna till Elementarläroverkens anslag: det i förstnämnda statsanslag nu inräknade belopp, som tillkommer ålskillige lärare vid högre Läroverket i Wisby R:mt R:dr 56,700 1.500 1.500 1.500 4.500 4.500 4.500 9,000 7 245 25 Sgr Ajgil och ii/verjlytlas till anslaget för Folkskolorna : Ersättningen ät Pedagogerne i Cimbritshamn oell Falkenberg för mislad helgonskylds-spannmål 83,952 246 25 82 återstår nettotillökning i kontant 83,705 43 Indelt Spannmål. Tillägges nuvarande spatin måls-ans lag e l :
Just den egenskap, som hos domaren framför alla förutsattes, nemi. oväld, är ju sålunda genom sjelfva lagen omöjliggjord! Hvem kan vidare förneka, att i det s. k. ansvaringssystemet ligger någonting som, jag vågar säga, är inför allmänna förnuftet ett hån, och inför lagen nära nog en skandal? Hvad skall man säga om en lagstiftning, sorn tillåter att straffet för begångna förbrytelser faller på bevisligen alldeles otillräkneliga personer, under det att den kände brottslingen går fri och obehindrad, och i morgondagens tidning hånler åt ett dylikt gyckel med lag och rättvisa? Och är det ej skäl, att man häruti påtänker någon ändring! Men om det sålunda lärer få anses både rätt och tillbörligt, att man söker afhjelpa dessa grofva missförhållanden i vår nuvarande tryckfrihetslag, hvilka på en gång skada så väl den enskilde som det allmänna, och som slutligen, mera än allt annat, skulle kunna bringa sjelfva saken i våda; så upstår den frågan, huru ett sådant afhjelpande lämpligast må kunna ske. Två vägar finnas härvid att gå. Den ena är att låta tryckfrihetsförordn:n, med alla sina detaljbestämmelser, qvarstå såsom grundlag, och ändock söka att deruti åstadkomma de nödiga ändringarne. Men med kännedom om de invecklade former, som för grundlagsändringars genomförande äro föreskrifna, och i betraktande af representationens sammansättning och arbetsordning, hemställer jag till hvar och en hvad utsigt det finnes, att på denna väg någonting väsendtligt må kunna örnås. Om det kan ske, så mycket bättre; ty det lärer väl troligen blifva den enda utväg som återstår, men jag hyser åtminstone för min del mycken tveksamhet, om det åsyftade ändamålet på detta sätt kan vinnas. En annan utväg skulle vara den, att man i grundlagen betryggade sjelfva rättigheten, men för öfrigt hänförde de särskilda bestämmelserna till en lagstiftning, som vore underkastad mindre invecklade för - Den 13 December f. m. 813 mer, eller den allmänna civil-lagen.
Med anledning häraf, får jag nåden nämna: alt vid Ofverkommendants-expeditionen linnes blott en Stabs-adjutant med arfvode, hvars åliggande det är, att, efter befallning — 224 — renskrifva alla order och embetsbref, rapporter, reqvisitioner och öfriga skrifvelser, sorn från Ofverkommendants-expeditionen utgå; att införa alla ofvannämnde skrifvelser i särskilda vederbörliga journaler; alt af regementernas särskilda förslager göra sammandrag och deraf upprätta veckooch månadsförslager in dupplo öfver hela garnisonen; att utskrifva afskedspass och upprätta mönsterverk vid mönstringarne å Allmänna Garnisons-sjukhuset med af Ofverfalt-läkaren, i anseende till obotliga sjukdomar, till afsked anmälde krigsmän, äfvensom för interims afskedade pensions-berättigade sådana; samt att alla dessa göromål, hvilka årligen blifvit förökade, i fullt mått upptaga bemälte Stabs-adjutants tid. Vid Expeditionen finnes väl äfven en extra Adjutant, med arfvode af 80 Rdr Banko om året, men dennes åliggande är alt tjenstgöra vid paraderingar, folksamlingar, eldsvådor och vid all annan yttre tjenstgöring, samt att, då Stabs-adjutanten är sjuk, göra dess tjenst; men ingalunda kan han åläggas att för den ringa betalningen renskrifva den mängd dokumenter och handlingar, som, i anseende till ofta förekommande efterfrågningar, böra nödvändigt dels förvaras enskilt och dels efter omständigheterna införas i Expeditionens gamla journaler, för att komplettera Expeditionens arkiv, äfvensom att renskrifva de redogörelse-räkningar, hvilka årligen från expeditonen ingå till fem särskilda Embetsverk. Att pretendera allt delta, hvarken af extra eller Stabs-adjutanten, vore en i högsta grad stor obillighet. Nödvändigheten har derföre tvungit mig att anlita renskrifvare, som mot ganska lindrig betalning verkställa sistnämnde arbete, hvilket ännu några år torde behöfva fortsättas.
Men innan dess måste han plocka frukterna af träden. Stormen kom och hjälpte honom. Den skakade ner hela lass af äpplen och päron, men den afslet också de gula löfven och gjorde bladverkskruden så tunn, att den mörka grenstommen skymtade fram. Öfverallt där ett haf af grönt nyss stängde utsikten, blånade plötsligt himlen fram; det tycktes bli ljusare, det var som om horisonten utvidgat sig. Men så blef luften grå en dag, och om natten föll den första snön. Den lade sig som ett tunt täcke öfver markens vissnande grönska, kantade trädens mörka grenar ofvantill med en valk af hvitt svandun, smälte på de återstående gula bladen och kom dem att skifta i metallisk glans. Maria satt i biblioteket, hvars fönster vette mot väster, och stirrade ut i naturens ödslighet. Hon höll hufvudet lutadt mot sin hand, och det var som om höstens vemod afspeglat sig i hennes blåa ögon. Formlösa, underliga tankar rörde sig i hennes sinne, och på djupet af dem alla låg en aning om förintelsens mysterium. Det var som om hon sett naturen kämpa sin dödskamp därutanför, flämta som ett ljus innan det slocknar. Det blef henne så tungt till sinnes, och hon kunde icke förjaga bilden af sin döende mor och af ... Nej, hon ville icke tänka på det! Hade icke hennes styffar sagt, att hon skulle slå bort det! Hon skulle vara glad och tänka ljusa tankar ... Hon försökte mana fram de lyckliga minnen, som bodde i hvarje vrå af detta hem — hon sökte mana fram Casimirs bild men hon förnam en så underlig oro i hjärtat därvid. Han hade ju mycket att styra om nu! Äringen var inbergad i ladorna, och säden var tröskad, det var ju naturligt, att han måste fara in till staden för att sälja grödan. Det var naturligt, att resorna skulle följa tätare på hvarandra, och att han skulle stanna längre borta.
”Jag för min ringa del tycker det liknar: god dag yxeskaft,” sade brunetten. ”Jag undrar om författaren har en idé om hurdant stort nöt ” ”Petersson!” afbröt kandidaten varnande. — ”hur stort nöt hans hjelte är,” fortsatte Petersson lugnt. ”Det tror jag knappt,” inföll muntra fröken, ”ty han säger sid. 109: ”Sanningar döko upp, som förvånade deras upphofsman, små okallade qvickheter tittade fram och tvingade leenden upp på hans läppar. –” ”O, att förf. gifvit oss den boken i stället för sin egen!” utropade herr Petersson och knäppte ihop händerna, men fröken fortfor: ”nya tankar kommo flygande – han fick utan orsak tårar i ögonen och då han för att lugna sig gick några hvarf fram och åter i rummet, sade han till sig sjelf, att det ju lyckades bättre än han någonsin trott.” Här ser ni ju tydligt att hjelten icke var något dumhufvud. Hvad författaren sjelf beträffar finner jag honom sublim då han säger att Helge icke längre skref med sitt blod utan med bläck från Barnängens fabrik, men jag vet icke hur man skall uttyda dessa ord på 110de sidan: För att egga sitt mod läste han böcker, gamla diktverk, förlegade och gömda, – nya diktverk, som spatserade i de gamlas utnötta spår. Det var ej dylikt, tiden fordrade. Vi ha fått nog af sockervatten, låt champagnen smälla. Men korken satt hårdt i buteljhalsen, och Helge slängde buteljen ifrån sig. Men sönder gick den ej, ingenting kom ur den. ”Kära fröken” sade hr Petersson allvarligt, ”dessa ord vittna om att författaren tecknar lifvet sådant det ter sig för honom sjelf; han har naturligtvis gjort allt för att få bugt med sin egen kork – vi veta alla med hvilken /hur mycken/ framgång.” ”Ja, och just derföre tror jag det nu är bäst att gå hvar till sitt,” sade ordföranden, ”länge nog ha vi gjort oss lustiga öfver ett arbete hvars enda och stora förtjenst vi alla förbisett.” ”Hvilken förtjenst?” ropade alla i korus.
Län, om bankovinstens reserverande och filialbankers inrättande: 4:o Erik Andersson från St. Kopparbergs Län, om uppbäfvande af privatbankerne och inrättandet i stället af filial-afdelningar af riksbanken; 5:o Anders Andersson från Östergöthlands Län, om inrättande af lånekontor i landsorterne i stället för privatbankerne; G:o Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus Län, angående bankovinstens användande till fastighets-lånerörelsens utvidgning. Bill. till R. S. Prof. 1850 fy 1851. 9 Sami. »0 Prof.-Utdrag den 4 Januari i Söt. Den 4 Januari. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskotlets den 30 sist!. December e. m. på bordet lagda Memorial N:o 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Ftillmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna Berättelse. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 30 sistl. December e. m. på bordet lagda Utlåtanden och Memorial: N:o 9, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, ang. medels anvisande tili Topografiska Korpsens arbeten samt till fortsättning af de pågående fästningsbyggnaderne under nästkommande år; N:o 11, angående medels anvisande till fortsättning af fästningsbyggnaden vid Carlsborg under nästkommande år; N:o 12, ang. förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Memorial N:ris 14 dch 15, med återlemnande af Lector D. Söderbergs motion om undersökning rörande anläggande af en fyrbåk på nordvestra udden af Gottska Sandön, och Johannes Johanssons från Jönköpings Län motion, ang. inrättande af ett postkontor vid Säthälla gästgifvaregård i nämnde län, ansåg Höglofl.