Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prof. 1847 och 1848. 6 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 2 10 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. intagna och dels åberopade föreskrifter, angående omförmälde lånerörelse måtte få förblifva oförändrade. Vidkommande låne-rörelsen på tackjern, hvarför grunderna äro utstakade i 171 och 172 §§ af reglementet, har riksdagsfullmäkligen Better Pettrsson från Örebro län förnyat en vid förra riksdagen väckt, men då afslagen motion, om intagande uti reglementet af en så lydande föreskrift: "Masugnsegare inom bergslag skola anses berättigade att lån på tackjern erhålla, sedan inom det hyttelag, lånet sökes, delegarne förut, genom af bergmästaren i orten utlyst hy ttestämma, dervid protokoll af bergmästaren skall föras, utsett en inom hyttelaget boende, besuten och välkänd, delegare att i sitt förvar taga allt tackjern, sorn i Rikets Ständers Bank skall belånas. För detta tackjern bör icke allenast bemälde delegare stå i fullt ansvar, utan ock alla de öfrige delegarne i hyttelaget uti protokollet, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld förbinda sig att ansvara för och ersätta, i händelse den till förvarare af det belånade tackjernet utsedde person skulle i ringaste mån befinnas åsidosätta eller brista i samvetsgrant uppfyllande af det honom lemnade uppdrag. Hyttestämmo-protokollet skall sedan, efter att af bytfe-intressenterne hafva blifvit undertecknadt, öfverlemnas i förvar till vederbörande bergseller kronofogde i orten; äfven tillåtas 2:ne svagare hyttelag sig förena." Sorn förslaget hvilar på den förutsättning, att det belånade jernet skall ligga under enskild vård, och ett dylikt förvaringssätt icke är med Bankens säkerhet förenligt, så afst\rkte Banko-utskottet vid nästförflutna riksdag bifall till den likartade framställning, som då gjordes. Utskottet hyser jemväl den åsigt, att det uppgifna sättet för pantens förvarande icke är med Bankens säkerhet öfverensstämmande.
Likasom i nästföregående mål hade jag, i anledning af Kämnersrältens i Norrköping den 13 April 1843 meddelade utslag, anmärkt, att sedan Kämnersrätten ansett smedslärlingen Carl Englund förvunnen att hafva från sin husbonde tillgripit trenne till 3 sk. banko uppskattade dyrkar, i afsigt att dem vid förekommande fall begagna, hvilka dyrkar, jemte en fjerde, den Englund, enligt uppgift, skall sjelf förfärdigat, han vid häktandet jern väl innehaft, utan att dock veterligen hafva med dem någon skada föröfvat, och Englund derförinnan, för det han å söndag genom inbrott föröfvat stöld till värde af 13 R:dr nämnde mynt, blifvit, medelst Bråbo Häradsrätts utslag den 2 nästförutgångne Mars, förklarad saker till ansvar för sabbatsbrott, första resan inbrott i afsigt att stjäla och första resan tjufnad till omförmälda belopp, Känmersrätten, med åberopadt stöd af 3 kap. 6 §, 40 kap. 1 och 6 §§ samt 42 kap. 1 § Missgerningsbalken, Kongl. Förordningarne den 9 December 1756 och den 10 Juni 1841 samt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Englund, som skulle hafva gjort sig förfallen att böta för sabbatsbrott 3 R:dr 16 sk. och, för första resan stöld, tjufnadens tredubbla värde 39 R:dr 18 sk., med iakttagande att stölden från husbonde låg i tväböte, samt att straffas, 27 för första resan inbrott, med nio dagars fängelse vid vatten och bröd och, för innehafvande af dyrkar utan husbondens vetskap, fastän skada ej derigenom skett, likaledes med nio dagars fängelse af enahanda beskaffenhet, att i en bot umgälla berörde förbrytelser med tjugufyra dagars fängelse vid vatten och bröd samt derefter undergå uppenbar kyrkoplikt; Ådagaläggande fånglistorna från Norrköpings stadshäkte, att detta utslag, hvarmed den sakfällde låtit sig nöja, blifvit till verkställighet befordradt.
Ur denna synpunkt, och just för att vidhålla majoritetens beslut, är det nödvändigt och konseqvent att R. o. Ad. bifaller denna punkt; ty det beviljade anslaget räcker icke längre än ungefär till vägens dragande till Hallsberg från Örebro, och beviljar man nu ifrågav:de anslag blir vägen emellan dessa punkter färdig, hvilket bör ligga majoriteten om hjertat. Hr Hjerta har sagt, att man icke kan vara säker att de politiska förhållanderne förändras. Just derföre är det äfven nödigt, att man arbetar medan dagen är, såsom Skriften säger, och att vi göra färdigt hvad vi vilja hafva färdigt. I förbigående yttrade Hr Hjerta farhågor mot PrivatBankernes soliditet. Såvidt jagupfattade detta yttrande gick det ut på, att, i händelse af ett krig, skulle jordvärdena icke blifva realisabla; men den värde talaren glömde dervid den solidariska ansvarigheten, hvarunder PrivatBankerne nu verka. Beträffande dea ifrågasätta vattenkommuDikationen emellan Den 12 Juni f. m. 195 Hjelmaren och Wettern, liar man sagt, att den vore att föredraga framför en jernväg. Den siste talaren barså fullständigt vederlagt detta, att det är för mig öfverflödigt att vidare orda derom. Många talare hafva yrkat, att man skall upskjuta frågan för att få ytterligare undersökningar gjorda i fråga om möjligheten af Svea kanal, men man har likväl ännu icke angifvit de skäl, på grund hvaraf denna kanal är opåtänkbar för all framtid. Detta hinder ligger i sträckningen af sjelfva kanalen och jemväl i sjön Hjelmaren. Största djupet i sjön är 7 6 fot, enl. hvad jag vill minnas, och i öfrigt är den mindre djup än Wettern. Den ligger 80 fot högre än Mälaren, och i en framtid, då jorden får högre värde, är det mera än sannolikt, att denna sjö kommer att betydligt uttappas; men om man än anser detta vara en på framtiden alltför långt ställd förhoppning, tror jag dock att i alla fall en sänkning af Hjelmaren icke kan ske med mindre än att segelleden derstädes göres omöjlig åtminstone för de med kanoner lastade farkoster.
N:o 16, ang:de tillägg i åtskilliga Riksdagsbesluts §§:r. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 25 och 26 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 342, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd för stora Barnhuset i Slockholm. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 25 och 26 dennes på bordet Den 27 Augusti f. m. 403 lagda utlåt. N:o 340, i anledn. af väckte motioner, dels i fråga om ändring tili redan besläinda vilkor för den af Rikets sednast församlade Ständer lemnade garanti i afseende på anläggningskostnaden för en jernväg emellan Orebro neli Holts lastageplats vid Wenern, dels ock angr ie ifrågaslälld utsträckning af denna jernvägsanläggning till Köping. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Som detta utlåt, innehåller (lere punkter, hvaröfver olika beslut kunna komma alt fattas, anhåller jag alt föredragningen deraf måtte komma att ske punktvis. Sedan R. o. Ad. härtill, uppå derom af II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställd propus., leninal sill bifall, yttrade Gr. Lagerbjelke: Enär den i Utsk:s utlåt, förekommande första punkt (pag 7) är beroende af de efterföljande punkterne, sä hemställer jag om ej med afgörande! af nämnde punkt må anstå, intilldess R. o. Ad. fattat beslut rör:de punkten l:o pag. 9. Uppå af H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, i anledn. häraf fram ställd propos. bifölls, alt med pröfningen af första punkten af förevar:de utlåt., innehållande hemställan till R. St. att för sin del medgifva, att den vid sista riksdag ifrågasatta jet nväg emellan Orebro och Hult måtte få lill staden Köping utsträckas, skulle anstå lills R. o. Ad. prof va l l:sta mom. af del t 2:dra punkten tillstyrkta beslut.
Det är blott ifrån de lägre än han fallne, som han skall utestängas. Det är afven sagdt, att det skulle vara betydligt strängare, att under så många år skilja en menniska ifrån sin frihet, än de nu varande straffen, dä brottslingen ifrån fängelset återgår till samhället och kan återtaga sin förra bana. Hvar och en af eder, mine Hrr, som följt förhållandet i vårt land, och det hafva vi säkert gjort allesamman, måste veta, att om också den 168 Den 26 April. e. m. juridiska rättigheten är beredd för brottslingen att efter straffets undergående återgå till sin plats i samhället, så är denna rättighet i sjelfva verket honom betagen genom omöjligheten att när han återkommer ifrån det straff han undergått i brottets plantskola, kunna återvinna förtroende. När han kommer tillbaka till sin hemort är han afskydd, och det är för honom då nästan omöjligt alt till sitt uppehälle erhålla tjenst hos någon af vår allmoge. Han stryker landet omkring en tid, tvingas snart af nöden att åter begå brott, och kommer tillhaka i fängelse; och således måtte den frihet, som han på delta sätt antingen frivilligt eller ofrivilligt missbrukat, i sanning icke för bans bättre jag varit någon stor gåfva, som Staten lernnat honom, när han utsläppes ur fängelset, utan förlusten deraf måste vara mer än rikligt ersatt, om brottsligen qvarhålles så länge i fängelse att han får rådrum att sansa sig, att rycka sig lös ifrån de brottsliga vanor han fått och småningom genom umgänge med bättre menniskor viuna öfvertygelse om brottsligheten af sitt förra lefnadssätt och behofvet att afvika derifrån. Jag har tagit mig friheten att söka något närmare utveckla detta, emedan bär är gjord en förebråelse emot förslaget, den strängaste och svåraste, som kan framställas emot ett system, föreslaget af en Christ 1 ig Öfverhet, och denna förebråelse är uttalad icke blott här, utan äfven inom det Stånd, som i första rummet äger sig anförtrodt att vårda Christendomen och dess utbredande i landet.
Ibland de inkast jag hört anföras emot den sä kallade publiciteten, torde endast det vara af någon vigt, att det är i principen stridande mot vårt voteringssätt med slutne sedlar, vår Prorocollsföring och dess justering, att lemna främmande åhörare tillträde till vå ra öfverläggningar j då jag likväl är innerligen öfvertygad, att just desse stadganden i våra Grundlagar äro, af flere skäl, hvars utvecklande icke här äga sitt rum, att räkna ibland Constitutioneos brister, så kan jag ej annat än önska, att desse ofullkomiigheter ej allenast icke måtte anses hinderlige för en reglementarisk åtgärd, den Ridderskapet och Adela titan ändring af Grundlagarne likväl till deras förbättrande kan vidtaga, utan äfven att nämnde brister, må blifva omsider och ju förr dess häldre i allmänna tänkesättet så påtaglige, att Den 17 Mariii, 809 de i stadgad ordning af sig sjelf lemna rum för «?n af tidehvarfvets upplysning allmänt påkallad bättre organisation. En reform i våra Grundlagar kan ej ske annoriunda än successive, om icke vid en ny revolution, och hvem bäfvar icke vid blotta namnet på detta medel och ber Försynen derföre bevara Sverige och dess innebyggare? Den som således lika med mig anser ändamålet med våra Riksdagar vara: att nationens Representanter ej allenast skola äga tillfälle inhämta, uppfatta och discutera allt hvad som rörer Statens angelägenheter, utan äfven att resultatet deraf skall blifva beslut, som bero mera på pluralitetens öfvertygelse och mindre på slumpen, samt huru mångå af Represenfanterne kunna uthärda till slutet af en långvarig
Utsk. har rättighet atl komma med hemställan om hvad som återstår att göra för Regeringen, så har Const.Utsk. också rättighet att, med iakttagande af aktningsfulla, af artiga, af underdåniga fraser, föreskrifva Konungen allt hvad Han skall göra, och då blir konungamakten en under Const.- Utsk. subordinerad makt. Mine herrar! jag har nu framställt för eder den juridiska sidan af frågan. Jag begär nu eder uppmärksamhet på den moraliska. Const.Utsk. behöfver icke och har ingen rätt att fordra officiella meddelanden, huruvida Konungen har tillbjudit och fått afslag i fråga om tillsättandet af lediga statsrådsplatser. Derom har Const.Utsk. ingen kunskap, jag medger det. Jag vill icke heller upptaga detta bland mina skäl; men jag fordrade af Const. Utsk., att Utsk. skulle eftersinna de raka och naturliga följderna af den coalisation, som från början af riksdagen ägt rum emellan Const.Utsk., StatsUtsk. och deras supporter, de s. k. fria tidningarna. Om Utsk. hade betänkt detta, så, ehuru jag beklagar att Utsk. glömt bort grammatikens skilnad mellan praeteritum och futurum, hade jag väntat det moraliska omdöme, att sedan denna coalisation nu synes vara på vägen att förvandla sig till en junta, en regerande junta, — jag hade väntat, säger jag, att Const.Utsk. skulle sjelft bedömma, sjeift inse i hvilken ställning Regeringen är i afseende på möjligheten att få ledamöter i Statsrådet.
Diskontens gäldenärer, under i dfiagt fika förhållanden, numera affordras, Utskottet hemställer, att halfva beloppet af den å förenämnde 4 lån upplupna öfverränta må Grosshandlaren J. ]¥enner ströms sterbhusdelegare eftergifvas, under vilkor, att andra hälften till Banko-Diskont-verket inbetalas, med 1,647 r:dr 36 sk. 2 rsat banko, inom sex månader ifrån den dag, Rikets Ständer härom fattande beslut blifvit sökanden Bolin delgifv&t. Stockholm den lä Oktober 1854. B art i ot1 t* koff vt* MetnwinL IT» TS. Aab. till Exp.-Utsk. d. 21 Ofch 18&4, ki. 1 e. m. Memorial, angående öfverlemnande frän Banken titt B angi. Myntkabinettet af 425 st. utländska sitfvennyni. Sedan Under-styrenen hos Banko-fullmäktigo hemställt, att det, efter skedd lofnÄjiiing, i Banken qvarvarande piaster-förråd, bestående af 2 påsar med diversemynt och delar deraf samt 8 stycken, efter nedsmältning af piastrar, tillkomna plantsar. matte, i och för framdeles skeende utmyntning, till Kongl. Mynt-verket aflemnäs, samt Fullmäktige funnit sig, före besluts fattande häröfver, i)öra lemna Bankens Garde lies Sfedailles, Riks-antiqyarien B. E. Hildebrand tillfälle att undersöka, huruvida de i berörde påsar förvarade mynt oti nmnrsmatåskt hänseende egde något värde; så har hos Fullmäktige blifvit anmäklt, att Riks-antiqvarien Hildebrand, vid den i följd häraf anställde undersökning och granskning af omförmälde mynt, utvalt dels en hel, 2 halfva, 2 fjerdedel*-, 2 åttondedelsoch 2 sextondedels-piastrar af olika slag, dem han ansett böra i Bankens Mynt-kabinett till förvar inläggas. dels 125 st. å allemnad förteckning upptagna utländska silfvermynt, hvilka i Kongl.
Herr kotkalieb, Larl kreäric, anmälte sig att tala, men förklarade, att som Herr krintslkölä afsioo frän sin anmärkning angäende indragning ge» nast af Hennes Kongl. Höghets ersättnings summa och Friherre Stael endast önskade att fä i Prowcollet iniagit hwad han anfört, afstod han ifrän fin rätt akt yttra sig och begärdte proposition pä bifall till bibehållande af berörde Summa ä Hennes Kongl. Höghets Stak, med de förut föresiagne wilkor. Herr Grefwen och Landtm arfkalken gjorde proposition att Hennes Kongl. Höghet Prinsetzan mätte bibehallas wid åtnjutande afZ,o6r R:d Ban» co till ersättning af förlorade inkomster för Stiftet Qvedlingburg , intill desi samma inkomster efter manligheten äier bekommas. Bifölls. Herr Grefwen och Landtmarstalken anmälte, akt han i gär yttrar det han såsom i dag wslat företaga pröfuingcn ak Stals-Ukfkottets Betänkande rörande Hufwud - Tttlarne i Stats Regleringen, men akl dä han hört yttras önskan om nägot, hade han welak upjkjuta öfwerläggningen upfkof derom till i morgon. Up - Den 2t Februani. roz? Uplästes och godkändes err ifrån Stats U^otlek ingiswit fä lydande: Wördfamt Memorial! Till Stats Ulsto ter har blilwit remitteradt Herr Friherre LorsitL I>u6vi§ Ltael von kiolsteiiis anförande till Högloft. Rroderstapels och Aoelus Po to» collden iZ sistl. Inniarii, innefattande veu enstan, -att något alfwarsamk steg malte tagas bade till hindrande af försnillning af Kronans egendom, salom ock bestraffning derföre, vin sä händer.
Styrelsen får underdånigst härtill svara, att de mindre närmast intill Upsala gränsande skogar, af hvilka Institutet till sin disposition endast eger den högst obetydliga kronoparken Lilla Djurgården mot erläggande af arrende till Kronan, ingalunda kunna förse Ultuna med det bränsle, som årligen behöfves, äfven om hela afkastningen från öfriga kringliggande parker uteslutande försåldes till Institutet. Trakten närmast omkring Upsala är ej heller bekant för att ega några skogar af större utsträckning, hvadan ock största delen af den ved, som orten behöfver, mäste från längre bort belägnaskogrikare trakter inköpas. Året 1861 fanns ännu ej ångtröskverk vid Ultuna, hvarföre gårdens dragare under en stor del af vintern voro upptagne i och för tröskningen af säden, hvarjemte göd8elkörning samt hemforsling af säd och hö från den temligen aflägsna, på den tiden ännu ej bebyggda Kungsängen, förutom alla öfriga vid egendomen förefallande arbeten, såväl under vintern som sommare*, höllö dragarne i en sådan ständig verksamhet, att föga eller ingen tid kunde lemnäs öfrig för hemtning af ved från mera aflägsna orter. Att under år 1861 veden steg till ett mer än vanligt högt pris, berodde helt och hållet af omständigheterna och den ringa tillgången af ved på närmare håll. På alla de ställen i Upsala och dess närhet, der ved måste inköpas i större partier, nödgades man derföre betala densamma lika högt, ja i allmänhet ännu högre, än vid Ultuna. För att emellertid erhålla den ved, som för Institutet var behöflig, till det mest billiga pris, utlystes entreprenadauktion att hållas i Upsala Landskansli, dervid Styrelsen sattes i tillfälle att pröfva de gjorda anbuden. Bland de anbud, som dervid inkommo, antog Styrelsen det af Herr Fogelström gjo da, såsom det billigaste och till följe af omständigheheterna för Institutet mest lämpliga. Sedan detta skett och det visat sig, att ved sålunda ej kunde köpas för bättre pris, än det ofvan af Revisorerne omnämnda, torde anmärkningen för misshushållning i detta afseende böra förfalla.
Det visar sig så väl af K. M:s i Propos. som af StatsUtsk:s utlåt., att skatteförsäljningen af ifrågavar:de lotter å förra kronoparken Strandskogen på Oland tillgått sålunda, att man antagit högsta anbudet, icke på köpeskillingen, utan på den ränta, som årligen skulle för hvarje tunnland skog eller jord utgå, hvaraf det blef en naturlig följd, att å flere lotter dessa räntors belopp updrefvos till en emot sjelfva jordens beskaffenhet ingalunda motsvarande höjd, i thy att spckulanterne vid auktionen, med kännedomen derom, att å den utbjudna lotten fanns god skog, öfverbjödo hvarandra för att komma i besittning af skogen och genom densammas afverkande bereda sig en tillfällig inkomst, som vida öfversteg så väl skatteköpeskillingen som den för skogslotten utgående räntan de första åren. Sedan sko, gen försvunnit, qvarstod endast en mager och ofruktbar jord, ( oftast till odling och uparbetande alldeles otjenlig, hvarefter de första egarne öfverlåta lolterne, ofta styckade i mindre delar, för godt pris åt behöfvande personer. Sålunda framkallades nuvande olyckliga förhållande, utvisande lägenheterna bebyggda af stugor, fulla med fattigdom, och innehafvarne deraf alldeles oförmögna1 att gällda den alltför höga skatten. Denna följd af det orätta försäljningssättet har redan inträffat å flere af de försålda lotterne. \| För att förekomma vidare utveckling af detta missförhållande, ) hvilket Statsmakterna sjelfva genom ofvanberörda felaktiga förfa1 ringssätt framkallat, har K. M. funnit Sig böra till Ständerna af; 1 gifva ifrågavande Propos., pä det att innehafvarne af jorden å V Strandskogen måtte komma i samma belägenhet, som andra egare V af å sednare lider till skatte försåld jord å kronoallmänning. Då sådan jord numera under skattemannarätt öfverlåtes, bestäm• mes först den ränta, som allt framgent skall joulén åtfölja, till ett visst lämpligt belopp, och sedermera är det skatteköpeskillingen, som blir föremål för auktions-ulropet.
Gi fven Stockholms Slott den 18 Jan. 1823. 1-Jti Skrifvelse den 29 Mars 1810, hade Rikets då församlade Ständer lios Kongl. Majit i underdånighet anmält, huruledes de uti en dem meddelad uppgift å sådane Kronans Jordegendomar och lagenheter, sorn under förpantningsrätt innehades, saknat ali upplysning om förhållandet med de i Halland belägne Hemman, som i Drottning Christinas tid blifvit till Kammaroch Oeconomie-Rådet Daniel Schlegel under förpantningsrätt upplåtne, hvarföre Riksens Ständer i underdånighet anhållit, att Kammar-Collegium måtte undfå Nådig Befallning alt låta närmare undersöka och till en blifvande Riksdag med en fullständig berättelse inkomma, så väl örn de redan uppgifne förpantningar, som ock om berörde Schlegelska gods samt de flere, sorn kunde finnas lika beskaffade , och till hvilka Kronan egde Rätt att förpantningen återlösa. Vid fullgörandet af den Nådiga befallning, som Kongl. Majit, under den 9 April förenämn» Bihang till Rikt St.
Arbetsklädernes skjutsning såsom en följd deraf kunde Rotehållarne åläggas , då de nu gällande Författningar om Beklädnaden icke gifva anledning att serskildta arbetskläder skola presteras och Soldaten under arbetet erhåller slitnings-penningar inberäknade uti den anslagne dagspenningen; Så har Kongl. Maj:l i Nåder pröfvat skäligt, att Kronan, eller det Verk, för hvars räkning Uppbåd till arbete skett, äfven emellan hemvistet och berörde Samlingsplatser må bestrida kostnaden för denna skjutsning, om hvars verkställande på lämpligaste sätt Konungens Befallningshafvande äga att med RegementsBefälet öfverenkomma, dock borde till det högsta en häst med kärra för hvart Corporalskap i sådant afseende hesta?. Och som Kongl. Majit, på sätt Dess här ofvan intagne Nådiga Skrifvelse utvisar, i Nåder behagat omedelbart pröfva de af mig emot Dess Befallningshafvande i Nyköpings Dan i förberörde måtto gjorde anmärkningar; så har jag, i likhet med hvad i nästföregående Artikel, i enahanda afseende ornförmäles , ej funnit nå~ gon Domare-åtgärd i detta mål vidare äga rum , hvadan ock detsamma uti Kongl. HofRätten den 6 i denne månad af Actor blifvit till afskrifning anmäldt, Som hos mig blifvit anmäldt’, att Bonden Andars Hansson i Finkila blifvit af Konna - justitia: 0 mbuds m, Enbet t Beritt eli er. 219 gens Befallningshafvande i Skaraborgs Län dömd till spöstraff, för det han vägrat utgöra Courir-skjuts, liar jag, efter inhämtad närmare kännedom om beskaffenheten af detta mal , gegenöm infordrande af Konungens Befallnings* liafvandes den 16 Junii 1814 deruti rrjeddelte Utslag , funnit dervid anmärkningsvärdt, att de Uti samma Utslag åberopade Konunga Bref af den 31 Maji 1763 och 12 Januarii 1776 samt Jtongl.
S. D. Föredrogs ånyo Konstilutions-Utskottets Meiriörial N:o 3 f till Rikets Ständer, med ytterligare uppgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne. Härvid förekomma: l:o Förslag till ändring af uppräknade §§ Regerings-formeh samt 41 § Riksdags-ordningen, i afseende på behandlingen af en del Regerings-ärenden. Godkändes. 2:o Förslag till tillägg vid 28 § Regerings-formen, i fråga om naturalisation af utländsk man. Godkändes. Prni.-Vtdjrag den 28 Februari 4851. 223 3:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 11 Augusti 1854, N:o 94, angående ändring i 39, 40 m. fl. §§ i Regerings-formen och 4, 6 m. fl. §§ i Riks dags-ordningen, i afseende på sättet för Riks-styrelsens förande i vissa fall. Lades till handling arne; och 4:o Förslag till ändrad lydelse af 2 och 9 §§ Successions-rordningen, Lades Ull handlingarne. I öfrigt lades Memorialet N:o 5 till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Stats-Utskottets Utlåtande N:o 30, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphörande af det från Rotehållarne eller Soldaterne vid indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll. Frän Hederv. Bonde-Stdndet. S. D. Föredrogs punktvis Konstilutions-Utskottets Memorial N:o 3, med ytterligare uppgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, samt i sammanhang dermed Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse med öfverlemnande af uppgjorda förslag till ej mindre lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare, än ock stadga för Konungens Regerings-rätt. Punkten 2, angående förslag till tillägg vid 28 § Regerings-formen, i lråga om naturalisation af utländsk man; Bifölls.