Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vid underhandlingarne härom, Christianopelska tarifen skulle lemnäs orörd, men de flesta och väsendlligaste svenska och norrska export-produkter äro uti denna tarif tullbestämda, så kunde uågon nedsättning af Sundstullen för dessa artiklar i allmänhet icke åstadkommas, utan endast å några färre, såsom bräder af vissa dimensioner, stäfver, bränvin o. s. v., och följaktligen ingen synnerlig direkt fördel vinnas för våra produkters tullbehandling i Öresund. Deremot kom de hand - G Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk, Utlåtande, JVS i20. lande och konsumenterrie i Östersjöhamnarne tillgodo deri tull-lindring, som besttfmdes på en mängd andra handelsvaror, såsom kaffe, kakao, en del specerier, socker, färgträd, bomullsgarn, flerfaldiga bomulls-manufakturvaror, allt efter den i Christianopelska tarifen följda princip af 1 procent utaf varuvärdet. Tullkammare-sportlerna, som efter äldre traktaterna utgingo med 2 Sp:s för hvarje fartyg, men hvartill kommo i Sp:s i fattigpenningar för det fartyg, som ej hann att klarera inom ordinarie expeditions-tiden, eller II timmar dagligen om sommaren och 6 timmar på vintern, samt dessutom åtskilliga extra sporteialgifter, bestämdes uti konventionen till 3 Spis, under vilkor, att expeditionstiden ökades under sommaren till 15 timmar, och under vintern till 12 timmar dagligen, samt att alla extra sportler försvunne, äfvensom att sportelafgiften nedsattes efter en graderad skala för fartyg af mindre än 2G lästers drägtighet.
Med vexling blir alldeles samma förhållande. Banken mäste i sådana händelser alldeles upphöra med hela sin lånerörelse, såvida icke delegare göra nya contanta tillskott. Deremot skulle, enligt punktens förut antagna lydelse, lånerörelsen kunna fortsättas intill det bestämda maximum och dervid alltid bibehållas, ehvad förändring contanta cassan, genom invexling, kunde undergå. Ehuru väl ingen proportion mellan denna cassa och de utelöpande förbindelserna blifvit stadgad, så är dock just genom denna underlåtenhet nogsamt förklaradt det välgrundade för - Ilar till Bancooch Lag-Utsk. Betänk. JV.-o 2. 3 troende man fastat vid en klok och af stränga garantier bunden Bankstyrelses omtanka i denna del. Exempel torde närmare upplysa det. Ett ActieBolag bildar sig med 4 millioners teckning. Deraf insättas i allmän vård säkerheter för 1 million. Inom första Aret inbetalas contant 1 million. Banken utgifver derefter sedlar eller förbindelser för 2 millioner, som då blir tills vidare maximum. Men genom vexling utgår snart af den contanta cassan till exempel ända lill hälften. Återstår sålunda hälften eller 5oo tusen R:dr. Genom samma vexling är ock sedelstocken förminskad till motsvarande belopp, nemligen il million, eller l million utöfver de i allmänt förvar liggande säkerheterna. Denna proportion mäste beständigt under Bankens fortgående operationer fluctuera. Nu blir dock skillnaden den, att enligt 6:te punktens första lydelse kan Banken, oberoende af dessa fluctuationer fortsätta sin rörelse inom gränsen af den insatta grundfonden, 2 millioner, då naturligtvis hvad som i den contanta cassal! understiger den utelöpande sedelstocken, h vilar på Bankens credit, som dock aldrig kan länkas längre möjlig än till den insalta fjerdedelen, hvilken genom vexling kan åter utgå. Enligt punktens senare lydelse mäste deremot Bankrörelsen alldeles afstanna, emedan Banken icke tillätes att begagna sin credit på en enda sedel, som ej motsvaras af full cassalillgång, enär bela summan af grundfonden skall icke blott vara af delegare insatt utan äfven innestäende.
Häromdagen gick han i en vanlig kavaj, bara för att hans fästmö sagt, att hon ej tycker om präster, som jämt gå i uniform.» »Uniform», suckade fru Lindström, »hvilket uttryck!» »Han är på väg att blifva ett verldens barn», sade fru Rörstrand. »Han blir det», sade borgmästarinnan Rundlund. »Han är det», sade rektorskan Ahlkvist. »Och det kommer däraf, att han glömt skriftens ord, att mannen skall vara kvinnans hufvud.» Fru Pegrelli hade tegat ända tils nu. Hon hade erfarenhet i lifvet, hon bar ett grånadt hufvud och hade gamla ögon. Hon hade sett många förlofningar och visste, att de ej förändra en människas natur. Hon lät sina vänner tala ut, ty det lättar hjärtat, men nu när de gjort det, och ämnet var uttömdt, lade hon ner sin stickstrumpa, rättade på glasögonen och sade med ett mildt leende: »Vi få ej misströsta om honom, hur underligt det också må se ut för våra svaga ögon. Han kan vara förändrad nu till en tid. Hvilken karl är icke det, när han är förlofvad? Men låt honom blifva gift, och med Guds hjälp skall han blifva sig själf igen.» Fru Pegrellis ord kommo som lugn efter stormen, fruarna andades lättare, en och annan började redan att hoppas. Och två år därefter när fru Rörstrand och rektorskan Ahlkvist sutto tillsammans och fållade linne till missionen, sade fru Rörstrand med sitt gladaste småleende: »Söta du, det är för roligt med kyrkoherde Karlberg. Ett sådant godt fridens hem han har, och så kvinlig som hans hustru har blifvit. Den kära fru Pegrelli! Hon kände menniskorna bättre än vi.» Rektorskan såg upp från sitt arbete, och ett saligt leende sväfvade på hennes läppar. »Nej», sade hon stilla. »Fru Pegrelli satte sin lit till En, som är mer än människor.» »Du har rätt, lilla Emelie», sade fru Rörstrand. »Däri låg det.» ETT ÄKTENSKAP. I hans unga dagar var det ingen, som kunde begripa, hvad som tog åt kaptenen, när han gifte sig.
Skrifvelse, 96. och bedömas förr, än förslag till arméens och beväringens organisation i helhet och sammanhang blifvit framstäldt, och då slutligen med skäl kan ifrågasättas, om den afgående representationen bör, genom yttrande i en fråga af så genomgripande art som denna, i mer eller mindre mån binda en blifvande Riksdags beslut, få Rikets Ständer, till svar å E. K. Maj:ts nådiga Proposition, i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t behagade till en kommande Riksdags pröfning i sin helhet framlägga denna fråga; i sammanhang med hvilken underdåniga framställning Rikets Ständer, med föranledande af E. K. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om infanteriets och kavalleriets organisation, i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t måtte till en kommande Riksdags pröfning i ett sammanhang framställa de särskilda förslag, som afse förändring i grunderna för organisationen af landets försvar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juni 1866. Stockholm, E. Westrell, 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till underdSkrifvelse, N:o 97. 1 tf:o 97. Uppläst och godkänilt hos Ridd. och Adeln den lil Juni 1866. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bondc-Slåndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel. (Stats-Utskuttets Utlåtanden N:ris 74 & 94 samt Mein. N:ris 97 & 116.) S. A. K. Beträffande utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel få Rikets Ständer, efter pröfning af hvad under innevarande riksdag i afseende derå förekommit, underdånigst anmäla sina beslut. Pensions-staterna. l:o. Vid sistlidna riksdag beviljade Rikets Ständer, uppå Eders Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, såsom bidrag till Kongl.
Inom några dagar, mina Hrr, skall från Edert LagUtsk. komma ett försök, alt på en annan bana än den, som af komiterade blifvit beträdd, åstadkomma den efterlängtade reformen. Jag är säker på att detta försök skall af dem, som nu yrka på nya reformer, blifva på det bittraste klandradt, just derföre alt man försökt en annan väg än de komiterade. Emellertid är det kändt, att Regeringens omtanka i lagstiftningsväg under tiden icke hvilat, ty en komité har varit sysselsatt med utarbetande af ett förslag i 9 H. 8 114 Den 5 Juli e. m. credit-lagstiflningen, hvilket, ehuru pröfningen af detsamma uti Högsta Domstolen dragit länge ut, dock inom några dagar torde vara att förvänta. Hvad beträffar det af åtskilliga talare framställda klander deröfver, att Const.Utsk. icke upgjorl någon tablå, lemnar jag osagdt, huruvida detsamma har skäl för sig eller icke, dock skulle jag för min del tro, att det är tillfyllest, när Const.Utsk. framlägger facta, hemtade ur StatsRåds-protokollen samt tillkännagifver, huruvida, efter granskningen af desamma, Konungens Rådgifvare uti sina rådslag iakttagit sina pligler, med ett ord gifva materialier lill en tafla, ty om sådana materialier finnas, synes mig i sanning som artister icke saknas, för att sammanföra dessa spridda drag lill en fullkomlig tafla. De förebråelser man påbördat Regeringen för hennes underlåtenhet att icke hafva gjort det eller det, att hon vidtagit en författning i reaktionär syftning, eller hvad man vill kalla del, anser jag vara oriktiga, ty, såsom jag förut nämnt, dömer man uti denna sak, utan alt känna det factum hvarpå man skall bygga. Man känner nemi. icke, utan man blott förmodar, att Konungens Rådgifvare gjort sig skyldiga till det förebrådda felet, och man är fullkomligt okunnig om huruvida icke Konungens Rådgifvare just i detta fall påyrkat en åtgärd, motsatt den man klandrat, ehuru K. M. ej funnit för godt att densamma gilla. Jag instämmer med de Hrr ledamöter som yrka, att Betänk, måtte läggas till handlingarne.
Där är det blommor och grönt, som bäst pryda hemmen; där är det alla årstidernas skiftande taflor man måste lära sig uppfatta och älska. Från och med vårens tindrande ljus öfver den ännu kala jorden till höstens grå himmel, mot hvilken träden så fint eller kraftigt teckna sig; från vinterns rimfrosthöljda hvita björkar till sommarens strålande färgprakt kan den seende ständigt finna nya taflor att njuta. Och om man än på landet har mindre tillfälle än i staden att för billigt pris kunna skaffa sig vackra föremål till hemmet, så har man däremot på landsbygden mera tid och råd att genom vacker hemslöjd väfnader, snideri och konstsöm pryda det. Hvarken land eller stad äro således lottlösa när det gäller skönheten! Denna kan öfverallt komma att meddela sitt glädjande, förädlande inflytande, endast människorna börja att öppna sina ögon och hjärtan för allt det vackra. Men först och främst måste de lära sig inse att det vackra alls icke hör till lifvets öfverflöd, utan att man arbetar bättre, mår bättre, blir vänligare och gladare, ifall man i sitt hem, det må vara hur litet som hälst, möter vackra former och färger på de ting, med hvilka man omgifver sig. Förstår man att uppsöka det sköna i konsten och naturen, då inser man snart af egen erfarenhet att skönheten ger hjälp och lyftning äfven under det tyngsta arbetssläp. Men ingen konst, ingen lyx kunna gifva skönhet åt det rika hem, där den värkliga skönhetskänslan och skönhetsglädjen saknas. Det är förgäfves, som man söker ersätta dem genom prakt. Dessa antydningar om de enkla medel med hvilka man kan nå skönhet i de enklaste hem afslutas därför bäst med Ehrensvärds gyllene ord: Tingens skönheter fly mer och mer, som de blifva sammansatta och för människans natur onyttiga. Hvardagsskönhet. Invid mitt barndomshem fanns en lång hag-väg, tätt bevuxen med kort gräs, så att den såg ut som täckt med en gångmatta af grön sammet. Men så fort man började gå på vägen, fann man vid hvarje steg att också här funnos stickor och vissna löf, småsten och gropar: det var blott när man såg tillbaka och framåt, som vägen syntes alldeles grön och sammetslen. I synnerhet när man såg framåt!
R:dr, uppbure ett särskildt arfvode af 500 Ridr, hvilket för framtiden skulle 22 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. upphöra, de 300 R:dr, hvarmed dessa belopp öfversköte den föreslagna nya lönen, måtte för Professorn von Duben på allmänna indragningsstaten varda uppförda: en extra-ordinarie Professor lön R:dr 2,500, två d:o d:o j> 5,000, en Adjunkt y) 2,000, fyra d:o n 8,000, en Adjunkt }> 1,500, två d.o )) 3,000, en Amanuens vid Medicinska kliniken arfvode M 600, en Amanuens vid Kirurgiska kliniken 600, en Amanuens vid Obstetriska kliniken >> )) 400, för en Amanuens vid Palhologiskt-anatomiska institutionen . >> 400, „ en Amanuens i Rättsoch Stats-medicin )) >1 400, , en Bibliothekarie )) 1,000, „ en Sekreterare >> )i 1,000, , en Kamererare 5) )) 500, , en Vaktmästarei V 600, , en d:o v 500, „ en d:o ); 500, dels ock slutligen alt anslaget lill vård, underhåll och förökande af samlingar m. m., måtte varda förhöjdt med 800 R:dr; hvarjemte Kongl. Maj:t i Dess nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit att den åt Barnmorskeläraren i Stockholm bestämda lön, 3,000 R:dr, måtte från institutets stat afföras och i stället uppföras under rubriken: ”Barnmorskeundervisningen och barnbördshusen”. I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en inom Borgareståndet af Herr G. Lallerstedt väckt motion (N:o 310), uti hvilken motionären fästat uppmärksamheten derå alt uti Kongl.
Så länge vår Konsul derstädes var Liibeckare, fingo vi icke veta att sjukdomen der yppats, och sålunda kom den hit. Nu hafva vi en Svensk Konsul i den staden, och jag hoppas, att han skall meddela vederbörande, när sjukdomen ditkommer, antingen senaten förklarar staden Den 31 Maj f. m. 481 staden för smitta misstänkt eller icke. Sådana hafva förliållanderna hittills varit, och likadana lära de hädanefter förblifva. Jag anser alltså nästan utan ändamål, att R. St:r till Konungen afgifva någon underd. framställning i ämnet. Om mitt minne ej felar, ingingo R. St:r redan vid 1834 års Riksdag, med en underd. anhållan, ungefär af samma lydelse, som den föreslagna. Hvad har följden blifvit? Min tanke är, att man icke bör i detta fall vända sig till Konungen med några underd. önskningar, utan öfverlemna åt Honom, att efter omständigheterna förordna, ty dervid måste det i alla fall förblifva. Det är klart, att Konungen vid sådana tillfällen hör Sundhels-Colhra, som kan meddela det sakkunnigaste utlåt., hvarefter Han fattar Sitt beslut. Att emellertid vilja på förhand något bestämma, synes mig både onödigt och fruktlöst. Talar man om saken med en Upsala-bo, så svarar han: många försmädelser fingo vi, sisth höst, upbära för det vi spärrade oss; men vi sluppo koleran, och det var bättre, än att slippa förebråelser. Samma svar får man troligen af hvar och en, som vill skydda sig mot sjukdomen. Jag afstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Cederschiöld, Fredr. Au g.: Enl. milt omdöme har Hr Ekströmer på ett så klart och öfvertygande sätt visat olämpligheten af Utsk:s Betänk., att jag icke anser nödigt att vidare derom orda. Jag tror äfven, att Hr Ekströmers förslag är så tillvida lämpligare, som det blott omfattar allmänna önskningar, utan att bestämma några vissa punkter.
Vi böra vara tacksamma att de fredliga axen ännu knyta sitt guld på våra åkrar, men vi böra derföre ej h. o. h. glömma att dessa ax böra skyddas mot stormen, och när den kommer, det vet Gud allena. Hr Cederscjhjöld: Jag anser mig vara skyldig Gr. von Platen att erkänna, det han öfvertygat mig att ingen försummelse ligger komitéens ledamöter till last. Hvad angår Bullarholms-sundets bredd och djup, hade jag önskat att derom få höra Fortifikations-generalens åsigt, emedan jag har anledning tro att han icke har samma föreställning om detta inlopp, som Ofverste Hagelstam, hvilken för mig uppgifvit att nyssnämnda sund vöre omkring 20 fot djupt och 400 fot bredt, samt således kunde passeras af ganska stora skärgårdsfartyg. Ar nu detta verkligen förhållandet, hvarom jag hoppas att Stats-Utsk:t måtte förskaffa sig visshet, så måste det vara oeftergifligen nödvändigt att man vidtager någon ändamålsenlig åtgärd att försvara äfven detta sund. Innan min motion remitteras till Stats-Utsk:t, anhåller jag endast att ytterligare få fästa dess uppmärksamhet derpå, att jag icke lägger någon vigt dervid att det blir Hr Nobels minor, som komma att användas, utan är det, i fall några andra skulle befinnas ändamålsenligare, tvärtom min önskan att staten i stället måtte tillvinna sig rättighet att använda deni Min afsigt är således endast att tillräckliga medel måtte beviljas, för att man må kunna med undervattensminor, såsom det på en gång billigaste, hastigast anskaffade och lämpligaste försvarsmedel, skydda inloppen till hufvudstaden och skärgården. Hr af Kléen: Ehuru det hemlighetssystem, som fordom strängt iakttogs med afseende på fästningar, numera, åtminstone til! en del, är bortlagdt, så kan jag likväl icke efterkomma Hr Cederschjölds uppmaning att här offentligen uppgifva djup och bredd på de Waxholm omgifvande sunden och beskaffenheten af de der gjorda försänkningar.
Jag har dock tyckt mig finna, att han klandrat markegångsprisets bestämmande om hösten, och i anledning häraf får jag erinra, att Utsk. i sitt första betänk, hade föreslagit, att markegångssättning skulle ske 0111 våren, och att tillika ett så kalladt årspris skulle bestämmas om hösten, såsom grund för den speciella liqviden emellan räntegifvare och räntetagare, då leverering sker i natura, men att så många anmärkn:r inom ltiksSt:n gjordes emot detta förslag, som man ansåg skola leda lill villervalla, att Utsk., för alt förlika opinionerna, ansett sig böra frångå förslaget i denna del. Utsk. har dock icke oförändradt bibehållit den gamla tiden för markegångssättningen, utan i stället för d. 4 Nov. dertill föreslagit d. 4 Dec.; och då förhållandet härigenom blifvit, om icke förbättradt, åtminstone ej försämradt, drager jag ej i betänk, att tillstyrka bifall till denna förändring, såsom innefattande ett steg framåt. Jag uppskjuter emedlertid att besvara Hr Lagerhjelms anmärknir i öfrigt, till dess vi framdeles komma till den punkt, sorn handlar om tiden för markegångssättningen, och inskränker mig nu tili att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till den nu föredragna punkten. Hr Peyron, Gust. Abrah., förenade sig med Hr af Billbergh. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag håller StatsUtsk. räkning för dess ådagalagda bemödanden att tillvägabringa en förändring uti hitintills gällande författningar, hvilken jag anser alldeles nödvändig, såvida man vill för framtiden förekomma de stora olägenheterna af det nuvar. sältet för de indelta räntornas utgörande och orimligheten af det förhållande, att i samma mån förmågan att utgöra skattebidragen minskas genom .inträffade missväxter, i samma mån ökas ej allenast skattarnas belopp, utan ock desammas tyngd 94 Den 19 Januari f. m. genom sättet för deras erläggande. Dessa olägenheter hafva så länge varit öfverklagade, att jag nu ej torde behöfva att liär vidare utveckla dem.
Arméeus ackords-amorteringsfond, bildad iändamål att inlösa och amortera officers-ackorderna inom arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt Kongl. Reglementet den 3 Juli 1840; belöpande sig år 1861 fondens återstående skuld i utelöpande fyra procent obligationer till 2,757,600 R:dr, hvilken skuld vore beräknad att enligt fastställd amorteringsplan vara inbetald år 1886. För öfrigt hade direktionen upplyst, att alla dessa fonder, hvilka, så till inkomster som till utgifter vore af skiljaktig beskaffenhet och till en del för olika ändamål afsedda, förvaltades afskiljda från hvarandra och redovisades uti särskilda räkenskaper, som granskades dels af Kammar-rätten och dels af arméens egna revisorer; samt att, hvad särskildt angick Arméens enskilda enkeoch pupillkassa, densammas förvaltning skulle, till följd af dess organisation i samband med pensionskassan, blifva särdeles betungande, om vid den ifrågasatta öfverflyttningen af pensionskassan till Statsverket, enkeoch pupillkassan förlorade förmånen af den kostnadsfria förvaltning gemensamt med Arméens pensionskassa, under förutsättning hvaraf den stiftades och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de sednare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne utan deras betungande med alltför höga afgifter.
Stockholm den 4 Mars 1845, 4 Statssamt Allm. Esss.- esk Ekon.-Ulslottena Utlåtande, N:« 7£ Reservationer: \ Af Lars Johan Gezelius: ”Emot sammansatta Utskottens beslut i anledning af min väckta motion, får jag mig reservera, och förundrar det mig, att Utskotten icke fästat afseende på en, för en så fattig allmoge som öfra Dal-socknarne, vigtig fråga. I motionen var yrkadt, att någon lindring måtte beviljas, antingen derigenom att rotejemkning inom Länet finge försiggå eller ock att de strängast roterade soeknarne måtte genom vacancer få bilda en cassa, sorn skulle blifva att tillgå, om krig inträffade, eller det falla antalet soldater skulle vara behöfligt. Jag anser mig böra upplysa, att det finnes socknar af den aldra svagaste beskaffenhet, hvilka utgöra 23 mantal och måste aflöna 40 soldater, sorn hafva till mötesplatsen 20 å 30 mil, och således måste betala högre rote-lön, än de, hvilka bo i närheten af samma mötesplats, och icke äro så strängt roterade. Lindring i detta afseende trodde jag Utskotten skulle kunnat bevilja, helst det icke är fråga hvarken om att taga något ifra» eller begära något af staten.” Häruti förenade sig Lars Olsson från Stora Kopparbergs Län. Af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län. N:o 73. *" ' Ani. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl. 6 e. ed. Utlåtande, i anledning af väckta frågor om förändring i grunderne för Planpenningars utgörande. Uti detta ämne äro motioner väckta, hos Höglojl. Ridder skåpet och Adeln: af Herr Danckwardt, M. G., som anfört: att den, under benämning Planpenningar, vid Jönköpings och Kronobergs Regementen från hjelp-eller utrotarne till stamrotarne utgående ersättning för den jord, stamrotarne måste till uppsättning af soldattorp afstå, ursprungligen utgjort j Daler Statssamt Allm. Best.- och Ehon.-Vt skottens Utlåtande, N:o 73.
Skrifvelse, N:o 151. 35 I följd häraf, och med anledning af hos Rikets Ständer derom gjord framställning, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning af det innehåll, att hvad i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 finnes stadgadt, rörande klander af lilleller aflrädes-husesyn emellan enskild jordegare och landbo, äfven skall gälla i fråga om dylik husesyn, som af kronofogde eller länsman med två nämndemän ä kronohemman eller annan kronolägenhet förrättas. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 3 Okl. 1863. Presle-Ståndel den 3 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen. (Sammans. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Bet. N:o 15.) S. A. K.
Lag och Författningar medgifwa. Herr Baron och Landt-Marskalken förmalte att detta ämne wore, genom Kongl. Mastts Nädiga ffrifwelse till Herr Landt-Marskalken, Ridderffapet och Adeln endast nouliam rneddeladt, och hemställde för öfrigt om det icke wid tryckningen af 8>lver8toips8 Dictamen, wore tjenligt att utsätta, att det ffedt i kraft af Ridderffapet och Adelns uttryckta bifall. Herr källman ansäg för sin del det lämpeligaste wara att lata trycka detta mäl, icke som ett Protocolls-Utdrag innefattande Remisi till det Hcderwärda Bonde-Ständet, utan som ett Transumt ur Protocollet, som wisade sakens hela förhållande hes Ridderffapet och Adeln och hwaruti säledes Ridderffapet och Adelns bifall till tryckningen äfwen blefwe intagit. Grefwe körner, ^clolk,6öran: Jag tror det är en ffilnad emellan den^ åtgärd hwari i genom 168 Den 12 September. genom ett Ständ skulle söka pätruga ett annat sina meningar och den hwarigenom det förklarade sitt bifall till hwad som inom detsamma blifwit yttrat. Da jag fullkomligen gillar den ivarsamhet i kraft af hwilken Rrdderskapct och Adeln afbällit sig ifrän all slags officiel demarche, r anseende till en Ledamots yttrande inom det Hederwärda Bonde-Ständet, kan jag likwäl icke finna något hinder för Högloft. Ridderskapet och Adeln att offcnteligen förklara sitt bifall till hwad Herr Riddarbus-Secretcraren Litverstolye nysi öfwer detka ämne härstädes framställt. Jag anhäller derföre att, dä Hans Memorial till trycket befordras, det mätte tydeligen utsättas, att det skett pä Ridderskapet och Adelns begäran och att det wunnit deras fullkomliga bifall. Jag tror detta wara angeläget icke blott säsom en följd af Ridderskapet och Adelns pä Högwälborne Herr Barons och Landt-Marskalkens