Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således anhålla, att R. o. Ad. ville godkänna det af Gr. Oxenstjerna föreslagna föredragningssätt. Gr. Posse, Arvid: Såvida It. o. Ad bifaller den senare delen af Gr. Oxenstjernas framställning, eller att, för den händelse en förnyad behandling af förslaget till följd af återremiss af vissa dess delar skulle ifrågakomma, Riddarh.-Utsk:t skulle vara oförhindradt att i de redan antagna §§:ne vidtaga af nödig konseqvens hetingade ändringar, torde det ej vara nödvändigt att omkasta ordningsföljden vid föredragningen, på sätt Hr Grefven föreslagit. Ett ytterligare skäl att ej biträda delta förslag hemtar jag derifrån, att jag finner det mindre lämpligt att till afgörande företaga den vigtigaste § i förslaget eller den 7:de, innan huset ännu är fullt samladt. På grund häraf yrkar jag att Gr. Oxenstjernas förslag i denna del måtte afslås. men anser att den sednare delen af hans framställning bör bifallas. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Jag är till hufvudsaklig del förekommen af den siste talaren och finner inga skäl vara för handen att frångå det föredragningssätt, som vid andra Betänkm förekommer, eller att följa §§:s ordningsföljd. Det förefaller mig högst besynnerligt att börja föredragningen med 7 §, hvilken genom de ord, hvarmed den begynner, »vid nämnda sammankomster», hänvisar till föregående §§. Det mest logiska torde väl vara att först föredraga den 1 §, hvilken bestämmer hvad som förstås med R. o. Ad. Jag instämmer således i Frih. Klinckowströms yrkande. Frih. Cederström, Rudolf: Ehuru Riddarh.-Utskits ordförande, Hr Gr. Oxenstjerna, till grund för sin framställning framhållit den tanke, att man bör i första rummet företaga till afgörande den §, som är den vigtigaste, kan jag dock ej annat än i likhet med Frih. Klinckowström anse det skola lända Ben 7 April f. m. 69 lill bättre redighet och lättare uppfattning för R. o. Ad:s ledamöter, om här följes den ordning, hvari §§:ne förekomma i def. för alla tillgängliga tryckta förslaget.
Bifallet i den öfver-fylda salongen var lifligt, och Aftonbladet skref efter några dagar följande: » En originalpjès i 4 akter, hvars materialier helt och hållet äro hämtade ur Stockholmspublikens egen dagliga erfarenhet och omgifning, och därtill ett lustspel med sång och original-musik, är i sanning en så sällsynt företeelse inom den dramatiska literaturen, att redan försöket att framställa något sådant och återföra scenen på svensk grund förtjänar •erkännande och uppmärksamhet » 2). På detta vänliga sätt hälsade man hans pjes, och i allmänhet skördade han ett lika varmt erkännande för alla de otaliga teaterstycken han skref. Nu hade han sent omsider funnit, hvad han var skapad till. Nu visste han sitt mål, och nu blef han produktiv. Hvarje år lemnade han en tre, fyra stycken, hvilka blefvo uppförda på Nya eller Djurgårdsteatern, tills det slutligen lyckades honom 1845 att öppna Kongl. Teatern för sitt skådespel Läkaren. r) Ur ett längre fram utkommande arbete: August Blanche och hans samtid. 2) Aftonbladet d. Blanche skrifver själf om sitt stycke: " Detta 4-akters lustspel gjorde så till vida ett slags epok, som det var det första originalarbete för scenen af en svensk författare och en svensk tonsättare (J. N. Ahlström) gemensamt. Svensk Tidskrift 1891. AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. Onsdagen den 12 mars uppförde man Läkaren. » Aldrig förr » — heter det i herr Bonniers Stockholms Figaro, ett artistiskt och bellettri-stiskt Söndagsblad på 40-talet — » har Figaro med sådan tillfredsställelse som i dag fattat sin teatraliskt-kritiska penna; ty han har för sina läsare att berätta en lika glädjande som i Sverges teaterannaler oerhörd händelse. Hören och häpnen! En svensk författare har måst träda upp på tiljorna för att bugande emottaga de hyllningar, som en jublande publik egnat honom för hans lyckliga drama! Detta fenomen inträffade på Kongl. Teatern i onsdags afton kl. 3 / 4 till 10. Författaren var August Blanche, det entusiasmerande skådespelet Läkarens Här gjorde August Blanche ett verkligt jättehopp, ett storverk.
Det förtjenar härvid väl att anmärkas, hurusom brotten minskats just på en tid, slraxt efter det ny lagstiftning borttagit de härda band, som förut voro lagda på de så kallade försvarslöse, samt medgifvit dem större frihet, hvaraf någon fara således icke sig visat. En ovilkorlig följd deraf har deremot varit en betydlig minskning i fångantal, som förut till flertalet utgjordes af försvarslöse och lösdrifvare, då åter antalet af sådane till länshäktet inkomna nu för hvarje år nedgått, så att då det ännu år 1847 uppgick till 163 personer, det sedermera varit 1848: 106, 1849: 103 och 1850: 89 personer. § 3. Hujvudnäringar. Jordbruket är af näringar inom Länet den förnämsta och derpå grunda dess invånare till största delen sin utkomst. Hågen för denna näring tilltager, och dertill bidraga i sin mån de anstalter, hvilka i sednare år blifvit från 7 det allmännas sida gjorda för näringens utveckling, och de årliga landtbruksmöte», hvilka, genom Hushållnings-Sällskapets föranstaltande, äfven i della Län blifvit hållna och äro gagnande ej mindre derigenom, att den uppmärksamhet, som sålunda egnas jordbruket och dess idkare, innebär uppmuntran, än ock genom den kännedom örn olika jordbruksmelhoder, fördelaktigare landlbruksredskap m. m , som dervid meddelas och såmedelst allmännare sprides. Odlingen af kärr, måssar, sämre ängar och hagar har raskt fortgått, nästan allestädes inom Länet, så att, om än vidsträcktare odlingsföretag till större antal icke förehafls under nu ifrågavarande tre år, dock antagas kan, att derunder den odlade jorden ökats med åtminstone några tusende tunnland.
Representant af interesset som lifvat de män , hvilkas bedrifter eller ädla uppoffringar för Den 17 Martti, Fädernesland förtjenat Adelskap d v. s. det intresse hos ett ädelt Folk, iom icke vill vanslägtas från sine Store* Förfäder. Men det gif* ves ett annat offenteligt interesse, som lika väl måste representeras, nemligen deras, som genom uppoffring af sin egen personlighet för Statens ändamål, dagligen stå i otfcntelig verk. samhet, Statens Embetsman. 1 Sverige finner man PresteStåndet representera en del af detta interesse nemligen kyrkans. Men Staten har äfven en annan auetoritet, Domstolen, hvar6 interesse äfven är allmänt; och detta in. teresse, Embet^mannens i allmänhet, är i Sverige orepresenteradt. Jag mötes här sannolikt af det inkast, att Embetsmannen icke är oberoende, således icke kan representera; och till svar derpå får jag i största korthet anmärk a, att egenteligen ett ädelt oberoende, och om allt annat kan jag ej tala, icke hvilar på de materiella behofvens orubbade njutning, utan uppå kraft i öfveitygelsen och mod 1 hjertat att jag icke fattar visheten uti den moderna beräkning, hvarigenom all sjelfständighet skall vata opposition och all opposition endast sträfva på uppdragandet af en skiljemur emellan Konung och Folk. Bifall till publiciteten inom Riddarehuset synes mig alltså påkallas såsom ett erkännande, att ett ädelt intresse finnes orepresenteradt. Denna publicitet afser således endast och alle. nast ett medgifvande, så vidt möjeligt är för rum att Ridderskapets och Adelns vederlikar I Den 17 Martil, 813 ml få tillträde att afhöra öfverläggningarne. Billeterne skola således endast utdelas åt Adelns vederlikar; och här finner jag en grund till ogillande af hvad Riddarhus-Utskottet uti 4*.de mom. tillstyrkt. Jag vill icke hindra Tidningsredactionerne tillträde, men jag vill ej göra desta till en rättighet, utan blott en möjlighet, beroende på Billetinnehafvarens bedömande.
När nu härtill lägges, att skyldighet att vara Ledamot i Förliknings-Domstol, (en benämning, som inne"bär motsägelse, emedan begreppet om förlikning utesluter begreppet oni dorn) ej kan stadgas såsom ett allmänt medborgerligt åliggande; att man inom få orter i vårt land torde finna erforderligt antal medborgare, som vöre hugade och egde tillfälle, att åt ifrågavarande skiljes» rnannakall egna den tid och den moda , sorn dess uppfyllande kräfver ; att ännu sparsammare tillgång torde vara på män med sådana egenskaper, som kunna ingifva parterne det förtroende, utan hvilket ändamålet nödvändigt måste helt och hållet förfelas; samt att stiftaine af vår au gällande Lag sypas l6 LagUtskoitets hafva i förevarande afseende lämpligt oeli tillfyllest sörjt för befordrandet af frid och försonlighet menniskor emellan, då de ålagt Domaren att rada parterne till förlikning; så lärer Utskottet hafva anfört tillräckliga grander för sitt tillstyrkande, att ofvanberörde, vid flere föregående Riksdagar väckta, men afslag-j na motioner äfven nu må af Ri kets Ständer utan afseende lemnäs. Stockholm dea 5 Januarii i85o, wSässfaassssBössässsi^^ STOCKHOLMj Elmuns och Granbergs Tryckeri, i85oj &agVtikouiii Utlåtande N:p »5g, t N:o i55. A »korn till Esptd.
Om likväl någonting äfven i detta fall anses böra stadgas, så tror jag att man bör bifalla hvad K. M:s Propos. derom innehåller; och då Hr v. Köchs förslag står i närmaste öfverensstämmelse med denna propos., tror jag, att, om man vid denna lliksdag vill komma till något resultat i saken, den bästa utvägen blir att bifalla detta förslag. Hr Erih. o. Ordf:den tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Erih. Posse, Joh. August: Med mycken tillfredsställelse har jag förnummit, att ingen förordat Utsk:s förslag i förev:de puukt litt. A, äfvensom att Just.Kansleren, Hr v. Koch, som förut nitiskt Deii”4 November f. m. 347 kämpat för det Kongl. Förslagets antagande, nu deruti gjort vigtiga modifikationer, i hopp att såmedelst kunna åstadkomma vid denna Riksdag ett antagligt förslag. l)å 1111 så vid de allmänna öfverleggningarna, sorn discussionerna i de öfriga Stånden i Lördags, utvisa, att högst få aro de, som vilja förblifva vid närv:de lagstil!ning, utan alla, med lå undantag, tvekas inse nödvändigheten af att verksamma åtgärder redan vid denna Riksdag vid agas. så anhåller äfven jag om denna punkts återremitterande till LagUtsk. Den återstående tiden af Riksdagen är visserligen knapp, men det är dock ta ärenden af vigt, som numera återstå; hvarföre, dä de allmänna öfverläggningarna utvisade, att denna fråga omfattas med stort intresse af alla, man bör kunna hysa för hoppning, att LagUtsk.. sålunda understödt af ett allmännare intresse för denna vigtiga sak, skall kunna åstadkomma ett antagligt förslag Vid detta ärendes sålunda förnyade behandling i Utsk. äro 3:ne olika siitt att behandla ärendet möjliga: 1) Att Utsk. åsyftade att åstadkomma en fullständig lagstiftning i ämnet.
Om Gerdt helt och hållet är en fantasiskapelse eller ej, lemnar jag derhän. Säkert är, att han blifvit det underStrindbergs händer. Strindberg har velat säga, att ingen reformation är ett afslutadt arbete, att bakom hvarje för tillfallet löst uppgift ligger en större, som också skall lösas, att derför den, som är apostel nu, i sin tur skall vika för en mäktigare, och att de verldsomskapande tankarna behöfva tid för att skjuta växt. Deras första uppspirande skott kunna mejas af, men rötterna gå blott allt djupare i jorden, tills stammen skjuter upp, som blir till ett väldigt träd. Olof var en sådan der liten apostel som ej såg längre än till det verk, han sjelf hade att utföra. Gerdt har i sitt bröst något af alla tiders framtidssiande andar. Han var en af utposterna, som Ibsen kallar dem i “ En Folkefiende. “ Förhållandet mellan Olof och hans mor är tecknadt med särskild finhet, kanske dock bäst i den senare upplagan. Det är i sakristian, innan Olof skall upp och predika för folket, som modern får veta, att hennes son är lutheran. Och som Olof säger till Christina: “ hon älskade mig så högt, att hon endast kunde banna. Låt aldrig din kärlek blifva så stor “. Detta är Olofs hårdaste prof, och utmärkt är i den nyssnämda scenen motsatsen mellan modern, som till följd af sin uppfattning nästan förbannar sonen, när han vågar sitt lif för den nya läran, medan Christina just då lär sig att tro på honom, fast hon ej kan förstå. Hon frågar också: “ Det är en stor och rättfärdig sak, du skall tala för? “ Olof. Du vet icke? Christina. Jag vet blott, att den är större än kärlekon till din mor. Är den? Olof. Du såg det nyss! Christina. Då skall du gå upp! Scenen vid modems dödsbädd, der Olof drifver ut mun-karne, men sjelf tänder vaxljusen kring hennes läger, är väl tänkt och konseqvent utförd.Deremot är förhållandet mellan Olof och Christina ej rätt klart, eller också erkänner jag mig gerna ej förstå, hvad förf. dermed velat säga.
Historien berättades. »Torka du dina ögon; du ska’ få ha honom hos mig.» Så kom det sig att Kurre flyttade till morfar. Det blef sötebrödsdagar för Lalla, och för Kurre med. Han var en läckergom, – en riktigt njutningslysten liten skälm. Och han älskade ombyte. När han bjöds på någonting riktigt nytt, då skrek han i glädje, med ett klockrent litet läte, som kom hans herskarinna att känna sig rik som en sagoprinsessa. Mandlar tyckte han om; det var hans allra bästa. Han satte mera värde på dem än på både nötter och ållon. Men det knep ibland för lilla matmor att anskaffa läckerheter, ty sådana kosta pengar, och pengar äro icke lätta att förtjena. Lalla vaktade gässen hela sommaren för femtio öre, hon sprang och öppnade grindar för att få sig en slant, och när husbondmor kom hem från bröllop och hade smakkakor med sig, då kunde det aldrig hända att Lalla åt upp dem hon fick: de gömdes till Kurre. Lilla mor hade således näringsbekymmer för sin skatt. Men hvad gjorde det! Hvad skulle hon icke velat fördraga för sin Kurre! Han var hennes hjertas kung, hennes prins, – han kunde bli hennes tyrann, om han ville. Lalla fruktade honom, trots sin kärlek. Ty nu, sedan han blifvit stor och fullväxt, nu kunde han bita ännu hårdare än förr med sina skarpa huggjernständer. Morfars stora hand tyckte han om; den omslöt honom som ett rymligt fodral; men när Lalla kom och ville gripa om honom med sina små beniga fingrar, då böjde han ilsket ned sitt hufvud och bet. Men hon hyste intet groll emot honom. Han blef alltjemt tamare, och han skulle nog lära sig att hålla af henne. – Unnade hon honom icke allt godt! Och var han icke så glad hvarje gång hon kom med någon liten munsbit åt honom! Och han var ju hennes Kurre, och ingen kunde taga honom ifrån henne. Hon bar med sig sin stora, tysta glädje hvart hon gick, och hon var så öfvertygad om, att Kurre var en lycklig ekorre. Nils – som kunde alla konster – brukade också härma ekorrars läten.
Det ligger i naturen af en Stats utveckling, att utgifter och inkomster förändras och att behof uppkomma, sorn dels icke varit kända, dels med ringare tillgångar kunnat fyllas. Utan större reformer kan verkan af denna naturliga utveckling icke återhållas, och fråga är väl således, om sådant bör ske, eller om man bör lämpa sig efter de locala förhållanden, som kräfva uppmärksamhet å ett lands försvar och sjelfständighet. För öfrigt hafva dessa tillökade anslag, rörande såväl personalen som materiellen inom vissa Corpser och Reg:ter, blifvit beräknade att utgå utan tillökning uti direeta eller indirecta bevillningen; ty de ligga inom de tillgångar, som visat sig årligen inflyta till Staten. Det beror visserligen på R. St. att afslå tillökningarna och besluta, att öfverskotten skola användas till andra ändamål eller förvaras oanvända; men det tillhör Styrelsen att antyda beliofvet och visa, huru det må kunna fyllas. Den sista delen af anmärkningarna afser den större tillökningen i materiellen af försvarsverket lill lands och sjös, för hvilken, enligt den K. Propos., skulle beredas tillgång genom fondsystemets införande. Derom har redan en värd ledamot Frih. Boye yttrat sig. På verkan af ett sådant systems införande hviiar detta förslag, och härom kunna visserligen olika meningar förefinnas; men säkert är, att om det icke antages, skall det behöfvas stora uppoffringar för att bereda nödiga utvägar till Rikets försvar, i händelse det af omständigheter skulle behöfva sättas på en fot, sorn garanterade, att det motsvarade ändamålet. Jag skulle derföre tro det vara lämpligt att börja med ett sådant systems införande under fredstid, och successivt visa dess nytia, då det med nödig klokhet, säkerhet och moderation införes, samt i synbar afsigt att dermed frambringa nyttiga saker D c n S Mars f. m. 55 för landet. XJLi detta förslag är således icke endast försvarsverket afsedt, utan äfven strömrensningar samt vägars och comnmnicationers förbättrande och underlättande, jemte andra vigtiga föremål. Det beror af StatsUtsk. att visa och af R. St. att bestämma, om en sådan tillgångskälla, som den ifrågavarande, må öppnas eller ej.
Doctor Hedrens Motion, om vissa vilkors fästande vid det understöd Rikets Ständer kunna komma alt bevilja till Götha Canals fullbordande, tillika med hvad dervid inom Prestestånd et blifvit anfördt; af K: g 1. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Landshöfdingen J. af "Wingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar för de af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade allmänna medel. BevillningsUtskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphäfvande af den nu medgifne moderation i postporto för bref, som väga öfver 8 lod. BancoUtskottet: Af Kyrkoherden Lyths Motion, angående modifikation i nu gällande Stadgar för Rikets DiscontVerk, i anseende till den för ön Gottland nu och ofta hämmade postgången; hvilken Motion blifvit med respective MedSlånden communicerad. Lagutskottet : Af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, dels angående förmånsrätt för Upsala Academi hos dess Uppbördsman, i afseende å medel, sorn af dem för Academiens räkning blifvit uppburne eller förvaltade, jemte 3io Den 29 Maji. ett i anledning deraf utaf Professoren Bolméer ingifvit anförande rörande samma förmånsrätt för Lunds Academi; och dels angående Lagförklaring rörande rätta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter, som ådömmas för sådane stölder, hvilka enligt allmän Lag ligga i tväböte emot annan tjufnad. 2:0 Jterremisser af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: BevillningsUtskottets : I anledning af väckte Motioner om inskränkning uti KammarRättens befattning med BevillningsÄrenden, och inrättande af en RiksPröfningsCommitté; angående stämplade Pappers-afgiften; och om befrielse för Barmhertighetslnrättningar från Bevillnings erläggande för deras egendomar af både hus och jord. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens:
Men, om jag nu ock antager, att skulden vore så fördelaktigt placerad, att den kunde få under en tid af fyra år amorteras utan att deri ringaste ränta derför behöfde erläggas, så lemna dock de, bristen öfverskjutande, 200,000 R:dr, fördelade på fyra år, endast en tillökning af 50,000 R:dr för hvarje år; och utgör således en summa af 50,000 R:dr det högsta belopp, hvarmed, enligt den af Herr Finans-ministern lemnade utredning, den ordinarie hofhållningssumman skulle behöfva höjas, för att, sedan bristen blifvit betäckt, med säkerhet vinna jemnvigt emellan inkomster och utgifter, samt förekomma vidare underbalans. Jag befarar dock att någon missräkning i berörda afseende kan hafva insmugit sig i Herr Finans-ministerns kalkyl. Men om så är, torde säker upplysning derom med lätthet kunna erhållas under ärendets handläggning i Stats-Utskottet. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tager jag mig friheten att genom denna min motion vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte, dels för en gång anvisa den summa 800,000 R:dr, som erfordras för betäckande af den uti Hans Maj:t Konungens hofförvaltning nu befintliga brist, dels ock förhöja ordinarie anslaget för hofhållningen, antingen med 50,000 R:dr, på grund af Herr Finans-ministerns förutnämnda till Stats-Råds-protokollet afgifna yttrande, eller, om något misstag deruti skulle hafva insmugit sig, — och det skulle för ändamålets vinnande vara nödvändigt, — ända till det af Grefve Mörner uppgifna belopp. Endast genom ett så beskaffadt förfarande anser jag Rikets Ständer uti denna grannlaga fråga handla på ett ändamålsenligt och dem fullt värdigt sätt, samt så, att de sjelfve vid anslagets beviljande kunna få njuta den stora tillfredsställelsen, att med visshet veta, det jemnvigten emellan inkomster och utgifter vid Hans Maj;t Konungens hof-förvaltning blifvit återställd på sådant sätt, att ingen vidare brist för framtiden må komma att ^deruti uppstå.
S3 -1 < o oa B° B O “ a s B 3 3 Ä o -o o EL Q, to Ert n -< kJ • 2 B B N:0 N:o Skogar, angående undersökning om skogarnes tillstånd i riket och hushållningssättet för desamma, samt angående landstingens hörande före utfärdandet af lag, som ingriper i skattemans fria disposition öfver egen skog — Bd. 293 — Skogsafverkning, om förbud för skattebonde att upprätta kontrakt på längre tid än 4 år om försäljning eller afverknins af skog — Bd. 282 4 Skogshushållningsläran, angående bestämmelser i fråga om undervisning deri vid landtbruksläroverken — Kg. 80 Bd. 278 4 Skogsinstitutet, angående lörflvttning till Leckö Kungsgård af — A. 3 i A. 13, 216 i Skogslagsti/tning, angående åtgär\ I anledning af skiljaktiga be479 ) slut — 4 Skogsstaten och dertill hörande läroverk, om anslag till 1 4 Skogsåverkan, angående bestraffning såsom för stöld eller snatteri af åverkan å på rot stå- ende skog — Bd 19 1 » om skärpning i nuvarande an7 svarsbestämmelser derför — Bd. 457 Skolafgift, om upphörande af den ! s. k. terminsafgiften i alla af eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Eiks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. W pren Oj ta TO CO tö ro C N:o Sid. Kidd. o. Adela. PresteStåudet. BorgareStåndet. BondeStåndet. Ståndet. Ståndet. | § Statenunderhållna eller under I stödda läroverk och undervisningsanstalter — Bd. 441 8 118 32 Se Undervis ning. » angående förhöjning af terminsafgiften vid elementarläroverken 1 4 1 139 F. 4 Se Åttonde HufvudTiteln. Skolgång, om åtgärder till förekommande af försummad — P. 92 8 — 129 — b. 18 Sept. b. 19 Sept. b. 19 Sept. b. 19 Sept.
Vill man närmare undersöka saken, så lärer dock det enda giltiga skälet hafva varit Discont-Direclionens eller rättare Ombudsmännens obekantskap med de personer som hegärde Lån, emedan den perconliga bekantskapen verkat mer ,än hvilken vederhäftighet som hälst. Om deruti tillika ingått ett patriotiskt nit för minskning af penninge - stocken, så må deras moraliska känsla derigenom finna sig justitieråd, men inflytandet deraf på defe Den 17 November f. m3— Siats-Ekonomiska äfvensom moraliska tillstå ncTct i allmänhet,' liar varit sådant, alt jag, örn min lott varit att, deltaga i granskning gen, icke skulle kunnat medgifva BiscontDirectfouen att ..hafva handlat så klanderlöst, sorn Bauco-Utskottéts Betänkande' antyder. Delta Betänkande grundar sig på den sals, alt Direciionen åldrig kunnat lemna för litet till låns, men väl lör mycket. Ehuru Riksens Slahdter’ öfverlemnåde åt Direktionen, att häruti handla efter god tycko, följer likväl icke derutaf; att den handlat värdigt Ständernas förtroende. Hvad förevarande Betänkande angar, skulle jag visserligen önskat, ätt afbeta!ningen å Biscontlån blifvit bestämd lill en io:dcl, i stället för en 5:d«l, men som, livad ProvincialDisconterne bcträdar, största delen af LåjW-fonden’ lärer vara medtagen, kunde deraf följa en större svårighet för nya Låntagare att erhålla lån, hvarföre jag icke i denna punct åskar något ogillande. Hvad jag deremot högeligen önskar, är, att Banco-Discont Direetionen måtte upphöra alt vara en hemlig Domstol, som bedömer lånsökandes anspråk på biträde, ej blott efter deras vederhäftighet, utan. äfven efter deras moraliska handlings-sätt, samt utan att ens behöfva derföre lill Protocollet anföra sina skal. Delta tyckes vata en billig pretention, då sådant redan finnes i Grundlagen stadgadt rörande sjelfva Stats-Rådet.