Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 54, i anledn. af väckte frågor om förändring uti nu gällande stadganden i fråga om deltagande i byggnad och underhåll af kyrkooch prestegårdssamt allmänna byggnader. Den af Gr. Sparre vid detta betänk, fogade reservation upplästes på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., som derefter anförde: Ett nytt stadgande uti förevar, ämne tror jag vara af behofvet högligen påkalladt. Det nuvar. stadgandet innefattar enligt min tanke någonting särdeles olämpligt. Underhållsskyldigheten af ett kyrkoherdeboställe, kan nemligen iakttagas på sådant sätt, att någon ombyggnad nästan aldrig behöfver ifrågakomma; den kan äfven ske så, att huset blott står några år. Jag kan visserligen icke neka att äfven efter Gr. Sparres förslag någon tvetydighet i en framtid skulle kunna yppa sig; men i alla händelser innefattar detta förslag en högst, väsendtlig förbättring emot det närvar, förhållandet. Jag delar fullkomligt Gr. Sparres yttrande i hans reservation i afseende på meningen med det nu gällande stadgandet, nemi. alt den reparation, som behöfves för husets underhållande så att det icke genom underlåtenhet deraf lider skada, tillhör boställsinnehafvaren, hvaremot all sådan nötning som under tidernas längd måste inträffa (emedan husen likasom allting annat icke kunna vara eviga) skall af församlingen repareras. 1 delta fall har Gr. Sparres förslag ett afgjordt företräde framför den nuvar:de lagtexten och anhåller jag derföre om Hr Gr. o. Landtmis proposm till bifall derå. Hr von Hartmansdorff, Aug : Detta betänk, bar först i dag, nyss före plenii början, blifvit utdeladt. Jag hade derföre ämnat begära det på bordet, för att få tillfälle genomläsa det, men då det nu föredrogs så sent på middagen trodde jag icke att någon skulle väcka förslag om ändring i hemställan. Men dä likväl så skett får jag, under anhållan om ursäkt att det nu först sker, begära betänk, ytterligare på bordet. Häruti instämde Hr Printzensköld, Carl, till följd hvaraf Hr Gr. oLandtm, förklarade att ifrågavande betänk, lomme att ytterligare hvila på bordet.
Revisorerne hafva funnit de af Fullmäktige sålunda vidtagna beslut och meddelade föreskrifter, hvarigenom en framtida sammanblandning af amortissements-fondernas behållningar och öfriga under Riksgälds-kontorets förvaltning ställda medel synes på ett tillfyllestgörande sätt kunna förekomlnas, vara både ändamålsenliga och grundade på Rikets Ständers, i fråga om de fonderade statslånens upptagande, beslutade samt af Kongl. Majit fastställda och kungjorda stadganden, hvilka uttryckligen innehålla, att de liqvidationsoch amortisseinents-fonder, hvartill de för dessa låns och derå upplöpande räntors betalande anvisade anslag böra ingå, skola af Riksgälds-kontoret särskildt redovisas, samt att dertill anslagna medel jemte de genom dessa medel bildade behållningar skola framgent, för dermed afsedt ändamål, oförryckt tillhandahållas öch användas. — 62 — Bokföringen af kostnaderna Jiir ränteoch amorteringsliqriderna - Anslagen för jeimv äg slånens liqviderande Under de år, då jernvägslånens indragning fortfarit, hafva de för verkställigheten af ränteoch amorterings-liqviderna skedda utbetalningar till största delen blifvit omedelbart bestridda utaf de summor, sorn genom lånens indragning influtit och varit för Riksgälds-kontoret disponibla å samma utländska ort, der dessa liqvider skulle verkställas; vid hvilket förhållande och då, utom de i lånekontrakterna bestämda provisioner, de öfriga kostnaderna för dessa liqvider merändeis varit jemförelsevis mindre betydliga, desamma, till undvikande af särskilda räkningar eller omslut, blifvit sammanförda med lånens indragningskostnader samt godtgjorda på lika sätt och af samma medel, som sistberörde kostnader.
Utskottet har, uti 4:de puncten af nämnde betänkande i afseende på ett befaradt störande af Ståndets öfverläggningar, genom främmande personers närvaro derstädes, vederlagt denna satts, och hemtat anledning till denna vederläggning i den ordning och tystnad, som råda vid våra Underdomstolar, der åhörarnes antal vanligen är betydligt, der det utgöres till det mästa af de lägre Folkclasserna, och må hända af personer, sorn anse sin rått förfördelad, om ej ransakning och beslut öfverensstämma med deras åsigter och önskningar, och der, emot denna så beskaffade massa af åhöräre, ej finnes något annat imponerande värn för ordning och lugn, än domarens röst och lagens tysta närvaro Utskottet har äfven under fortsättningen af denna Vederläggning, ge; oom exempels åberopande ur Sverigos och Den 17 Martil. Frankrikes sednare historia visat , att det ^a rit en yttre' våldsmagt, som stört National. Representanternes öfverläggningar, Och ej en inre. Till dessa, från erfarenheten hämtade citationer, torde ej något behöfva tilläggas; rhen om än en afvikelse från dessa erfarenhetsläror här skulle äga rum, i fall den föreslagre offentligheten antoges, så återstår alltid såsom sista och kraftigaste correctivet emot dylika missbruk, det högtidliga beifrande deraf, som af National-Repr&sentationen skulle utöfvas, genom tillämpningen af du gällandeGrundlagar, allmänna lagar,eller,i händelse af desednai resotillräcklighet, genom tillämpningen afdesärskilta lagar, som möjligtvis den ifrågavarande friheten torde göra behöflige. Verkställandet af föreskriften i Regeringsformens no §., synes mig ej möta något hinder, om än, ej alla Stånden, tillåta att offentliga öfverläggningar må hos dem äga rum; ty då enligt denna §. Riksens Ständer må kunna låta beifra de förbrytelser som utöfvas mot något af deras Utskott, eller mot någon enskilt Riksdagsman så lära de så mycket mera kunna i laga ordning låta beifra slike förbrytelser, enär de motett helt RiksStånd blifvit föröfvade.
Slutligen, och med åberopande af hvad Utskottet, angående creditiven för Manufaetur-Disconten och Jern-Contoiret, anfört, deremot något hufvudsakligt ej finnes vara inom Riks-Stånden erinradt, anmäler Utskottet å nyo, till Rikets Ständers bifall, dess å pag. 120, under Litt. Å och B, gifna tillstyrkanden om orubbadt fortfarande af de anslag, som från förra Riksmöten finnas, för dessa serskilda Lån-inrättningars tillfälliga behof, i Banken anvisade. Eanco-Utskotlets Utlåtande IV.-o 82. 77 Betänkandet, N:o 53, angående en pä upplåningar grundad Disconteringför Handeln och den större Rörelsen. A) Upplåningar. m. m. Vid Utskottets förslag, pag. 1^7 (punkten 1) att Banken finge upptaga lån mot Obligationer till högst Tre procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af sex månaders uppsägning, och med vilkor, att räntas beräknande på uppsagdt
Ut skins hemställan rör:de sättet för kungö - 388 Den a8 April f. m. rendel af förklaringen r ö r: d e 1824 ® i s kung ör e I s e. Utskuis förslag bifölls. Ånyo föredrogs Allin. Besvärsneli Ekon.UlsK:s den 29 sisll. Mars oell den 3 dennes på bordet lagda betänk. N;o i38, i anledn. af väckta motioner örn presterskapets aflöning. Frih. Hamilton, Hugo, begärde underrättelse om de öfriga RiksStcns beslut i denna fråga. Underl. Ridd.Secret. lillkännagaf, att Preste.St. ogillaL betänk, såsom öfverflödigt, helst K. kungörelsen den 3 April 1816 angtde öfverenskommelse!- om presträttigheter, K. förklaringen öfver vissa delar deraf den 12 Nov. 1819 och K. M:s cirkulär till Dess l5ef:h;de och Consistoriel 11a af den 28 Maj i83o, it hy fall innehålla för ändamålet nödiga föreskrifter; Borgareoch BondeSttn hade bifallit betänkandet. I sammanhang härmed föredrogs äfven BondeSlts inbjudning till instämmande i Ståndets genom bifall till betänk. fattade beslut. Frih. Hamilton: Jag kan icke annat än beklaga, alt PresteSt. ansett detta betänk, vara så alldeles öfverflödigt. Utsk. har sjelft upplyst, att de af Preste.St. citerade författningar finnas, och att de äfven på åtskilliga ställen varit satta i verksamhet, men att de icke ännu gjort tillfyllest, synnerligen derföre, att de icke i någon allmännare grad kunnat träda i verksamhet, ty de föranleda dagligen obehag emellan själasörjaren och hans församling. Delta kunde undvikas, örn man en gång för alla stadgade en regel, hufvudsakligen i de tvänrie punkter, sorn betänk, vidrör, hvarigenom presterskapet skulle blifva befriadt ifrån att uppbära sina löner på ett så förhatligt sätt, som de nu måste göra. Jag tror således, att PresteSt. hade utan något slags förnäraträdande af deras privilegier och rättigheter kunnat bifalla detta betänkande.
Mankell att vid fråga om uppflyltning till hö- gre lönegrad få beräkna äfven de år, han före är 1860 vikarierat i nämnde befattning — 8 — 28 — 14 Jan. 10 Dec. 7 Jan. 10 Jan. 15:o från Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet till Borgare-Ståndet, om inrättande af en pensionsfond for handelsflottan — 8 — 29 — 7 Jan. 10 Jan. 7 Jan. 10 Jan. !6:o från d:o till d:o, om manufaktur-diskontens upphörande — 8 — 30 — 14 Jan. 10 Jan. 7 Jan 10 Jan. 17:o från d:o till Preste-Ståndel, angående behofvet af förändringar i rättagångsväsendet . — 8 — 123 1 Aug. 1 Aug. 5 Aug. 1 Aug. Mulbete, angående undersökning af rätten till — A 13 4 2 50 60 Se Skogs lagstift nini’. 87 2- P*i 5 w § ■ a 3 “s CO cj c cL M. c© •""" pr 2. ? ^ o rt T5 wT ° re otioner inom i-Stånden. e Samlingen.) Samlin»:. Afdelninff. eller ämorinl. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. N:0 § Muskö, om anslag till löneförbättring ät kapellpredikanten på , — P. 90 4 i 139 3 Se Åttonde HufvudTiteln. Myndighet, Svensk, angående förnyande af dess beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i i främmande stat, se Beslut. Mynt, om ändring i remedium af vigt och finhet i, för liela, halfva och fjerdedels specier — Bg. 212. 4 2 47 — b. 160kt. 1863 b. 17 Okt. 1863 20 Okt. 1863 g. 20 Okt.
Strs vid 1828 — i83o årens riksdag aflåtna und. skrifvelse Nro 200 af den 3o Nov. 1829 (torde sami., 2rdra band-, sid. 25—26), rörrde Öfverste-lieutenant Moltonis rättighet att bibehålla sin innehafvande majors-lön vid det reducerade regrtet Royal Suedois, 3:o R, St;s vid sistnämnda riksdag äfvenledes aflåtna und. skrifvelse Nro 4(>3 af den 1 Mars t83o (iorde sami., 2 band, sid. 275—276), rörrde Majoren Frih. Koskulls enahanda rätt. ]När R. St., på sätt dessa und. skrifvelse!' klarligen ut - ■ 56 Den 10 Juni f. m. trycka, ansett personer, som innehaft tjenster endast i slöd af c o n s t i t u t o ri a 1 er, icke hafva hort förlora sina inkomster, då tjensterna blifvit indragna; så synes klart, att sådant så mycket mindre kan äga rum för personer, som äga ordentliga fullmakter å embeten, som å Rikets ordinarie stat varit uppförda. Hr Lefre'n tilläde derefter: Muntligen får jag tillägga i anledn. af en föregående talares yttrande, att de nuvar. föredraganderne i Konungens Conselj skulle hafva precist samma befattningar, som f. d. statssecreterarne, att desse nuvar. föredragande!' äro tillika Konungens rådgifvare uti alla i Statsrådet förekommande snål, då deremot de förre statssecreterarne icke voro Konungens rådgifvare i andra mål än de speciella, som hörde till hvarje statssecreterares föredragning; och om icke detta är en karakteristik skilnad, så vet jag icke hvad som skall utgöra det ena embelets skiljaktighet från det andra. Hr Hjerta:
Ridderskapet och Adeln har redan beslutat, att den sökande, som äger de största kunskaperna, skall hafva Stipendium. Men nu är frågan att utsätta ett minimum af kunskaper, utom hvilka ingen sökande blifver behörig till täflan med de öfriga. Det är obestämdheten i detta belopp jag ville undanrödja, genom åberopande af Student-examen, den hvarje Prest på landet, eller åtminstone hvarje Skollärare i närmaste Stad känner, emedan den står utsatt i Skol-Ordningen. Herr Cederschjöld: Enligt den siste . värde Talarens förutsättning skulle sådane sökande jemväl vara berättigade, som endast kunde något Latin, en gammal Theologisk Lärobok, och Plenniugs Logica, ehuru föga nyttiga dessa saker äro i allmänna lefvernet. Herr von Hartmansdorff: När de gamla språken äro undantagna, så examineras ju icke uti Latinen? Hvad Logiken beträffar, så torde den ej vara onyttig, i synnerhet om dessa Ridderskapets och Adelns söner komma att uppträda på detta rum. Herr Cederschjöld: Min mening är icke att bestrida nyttan af de vanliga Skol - Den 5 Februari i e. m. studierna för vetenskapsman; men då man icke har andra skolböcker, än dem, som längesedan äro föråldrade, torde det vara betänkligt föreskrifva, att de som söka närings-Stipendier, skola behöfva tråka igenom dem. Herr Lefrén: Jag befinner mig i en besynnerlig ställning alt här nödgas försvara de allmänna Läroverken, då jag likväl hittills ansetts nog sträng emot dem. De gifva emellertid de kunskaper, hvilka för tiden stå alt få i landet, och man måste antaga detta mått. För 200 är sedan fordrades icke mer af en Kyrkoherde, än livad man nu begär af en renskrifvare i ett Collegium. Således, om man antager såsom ett minimum, hvad som erfordras för Student-examen, så finnes dermed iakttagit hvad man önskar, nemligen att sjelfva måttet af kunskaperna blir bestämdt. Herr von Hartmansdorff: Jag vill blott tillägga den anmärkningen, alt inga bestämda lärocourser behöfva utsättas.
Då öfverläggningen om det fallna representationsförslaget förevar, torde Hrr.ne påminna sig, att äfven bland alla andra meningar, som yttrades mot förslaget, var den, att icke riksdags återkomst var föreslagen till hvarje är. Jag skulle tro, att Europeisk erfarenhet i detta hänseende borde gälla för något; ja äfven Norrsk erfarenhet, ehuru en annan värd ledamot yttrat, att den borde gälla för ingenting, tror jag likväl i detta hänseende vara af mycken vigt. Jag vill icke derföre säga, att om förslaget, äfven med en förändring af representationen, skulle kunna vara i fråga att antagas, att jag skulle, utan alt blifva öfverlygad om fördelarne deraf, vilja rösta för riksdag hvarje år; jag tror att i detta hänseende man borde och nödgas inskränka sig i afseende pä kostnaderna, som, för ett land sådant som vårt, icke böra lemnäs å sido, men jag tror äfven, att en mellanväg torde kunna finnas, och att emellan 5 och 1 år träffades den rättaste vid bestämmande af de hvart 3 år återkommande riksdagarne. Man har yttrat, att regeringsmakten, att ärendenas gång förlamades så betydligt genom riksdagarnes tätare återkomst. Jag kan omöjligen begripa huru förhållandet kan vara sådant. Här har äfven yttrats, att i anseende lill mänga höga funclionärers och embetsmäns, lill och med häradshöfdingars vistande vid riksdagarne, skulle allmänna ärendena komma under en stagnation, som vore i högsta måtto ofördelaktig för sakernas gång; men om förhållandet vore sådant, så vet jag ej hvarföre ej de höga functionärerne och häradshöfdingarne icke förblifva på sina platser och sköta sina sysslor, ty otvifvelaktigt är, att i ett väl ordnadt samhälle får icke statsmachinen afstanna under hvilket villkor som helst. Här har varit yttradt, att svårighet skulle uppstå för Styrelsen att hinna utarbeta alla de förslag, att promulgera samt gifva följd åt alla de beslut, som vid riksdagarne träffades, med mindre än tiderymden mellan riksdagarnes återkomst vore längre.
Men hvad alternativen beträffar, så täckes Ridderskapet och Adeln af Utlåtandet inhemta, att de endast afse Revisionernas hållande hvart eller hvartannat år, alltefter som grundlagsfrågan derom kunde blifva hos Stånden afgjord. Enär nu Ridderskapet och Adeln för sin del redan ansett Revisionerna böra blifva årliga; följer af detta föregående beslut, att bifall till Utskottets Utlåtande skulle innebära godkännande af det alternatif, som afser årliga revisioner. I detta hänseende behöfves således ingen återremiss, utan framställning kan göras på bifall eller afslag. Att blott för inhämtandet af StatsUtskottets förklaring öfver gjorda anmärkningar, återremittera Utlåtandet vore utan ändamål; tj förhållandet synes vara med denna, såsom med en remiss till IiammarCollegium, hvarom Carl XI förmäles hafva yttrat: ”det lyster mig se, huru Kammaren varder detta förklarandes; ty det låter ”sig icke förklara.” Jag tror dessutom icke att något bevis på denna förmodan vinnes genom åter remissen; ty StatsUtskottet undviker utan tvifvel allt försök till förklaring, genom tillkännagifvandet, att Utlåtandet redan blifvit af tre Stånd bifallet, och följagteligen äger kraft af Rikets Ständers beslut, ehvad det fjerde Ståndet må säga derom. — Och hvad blefve slutligen följden af I Den i5 Januarii f. m. 19g ett sådant svar? — Jo, att Utlåtandet lades till handlingarne, utan att Ridderskapet och Adeln hade såsom Stånd uttalat sin mening öfver saken. Intet Stånd, och aldraminst Ridderskapet och Adeln, bör i saker af större vigt och af vidsträcktare påföljder förblifva neutralt. Att de trenne andra Stånden redan fattat deras beslut, och således borttaga den lagliga påföljden af Ridderskapets och Adelns mening, gör den icke likgiltig hvarken för det närvarande, eller det tillkommande. Det är icke första gången, som Ridderskapet och Adeln, sedan Styrelsen lyckats genomdrifva sina afsigter i de öfriga Stånden, qvarstått allena kämpande deremot.
Under det tidskifte, som nu är i fråga, har mycket i denna rigtning blifvit gjordt, och om det än är en beklaglig sanning, att boskapsskötseln, hvad angår länet i allmänhet, ännu befinner sig på en ganska låg och otillfredsställande ståndpunkt, så visar sig likväl temligen allmänt en afgjord rigtning till förbättring och ett fiffigare bemödande att åt ladugården bereda bättre och rikligare näringsämnen. Afven åt kreaturens vård i öfrigt börjar man egna en större omsorg, i hvilket afseende det torde förtjena nämnas, att ladugårdshusen numera byggas större och rymligare, än tillförene. Antalet af underhållna kreatur är uppgifvet i tab. N:o 3. Denna tabells uppgifter, som, hvad totalTab. N:o summan angår, äro med hvarandra ganska nära öfverensstämmande, skilja sig deremot icke så obetydligt beträffande antalet af kor, ungboskap och svin. Det torde emellertid böra antagas, att 1859 års uppgifter, om än långt ifrån noggranna och fullt tillförlitliga, likväl, med afseende å den omsorg, hvarmed de blifvit insam lade, förtjena mera förtroende än de förut meddelade. Om de till Finans-Komitén lemnade uppgifter läggas till grund för beräkningen, så skulle i medeltal på hvart fullt hemman i länet belöpa omkring 6 hästar, 10 oxar, 18 kor, 12 ungnöt, 31 får och 8 svin. Det är icke heller sannolikt, att det verkliga antalet af underhållna kreatur är på hemman i allmänhet större, än hvad denna medelberäkning angifver. Enligt nämnde uppgifter utgjorde år 1859 sammanräknade arealen af länets naturliga ängsmark 213,852 geometriska tunnland. Med kännedom om ängens allmänna beskaffenhet och om den minskning i höafkastningen, som vanligen uppkommer genom alltför stark betning, är det icke troligt, att den årliga skörden i medeltal bestiger sig till mera än 50 lispund hö per tunnland, eller tillhopa omkring 10,700,000 lispund för hela länet.
Månen, älskad af och sjelf en älskare af skönheter, ty hvarföre skulle han annars så troget följa i skönheten Jordens ledband, utsände nästan torgäfves sitt blida sken att emellan gardinerna uppsnappa några drag af den slumrande flickan. Skenet skulle sedan beställsamt skildra hvad det sett för den högtuppsatte kännaren deruppe, förljufvande sålunda hans ensamhet i rymden, ty de andra stjernorna togo föga notis om honom, alldenstund han, sålänge de utfört sin ringdans på fästet, ansetts såsom en Jordens förklarade kavaljer. Lyckligt inkommet i rummet, tack vare gardinerna, dem Jenny glömt att åter draga till och som räknas till förhängenas medgörliga och blundande, icke "förklädenas" stundsamma familj, smög sig månskenet fram till tärnans bädd. Det sade i sitt drabantaktiga hjerta något om det angenäma uti att stå på vakt vid unga flickors bäddar, men kände sig liksom något sviket i sin herres förhoppningar, ty ett hederligt månsken har inga sådana för egen räkning, då det förgäfves sökte leta sig fram för att belysa den slumrande ungmöns former. Dock voro de få partier af den hvilande skönheten, som uppenbarades, af sådan art att till och med det i sitt innersta väsende jungfruligt sinnade månskenet kunde lofva sin herre och utsändare en herrlig skörd om det blott lyckats att lyfta en liten flik af det omhölje, som dolde nu blott anade skatter. Den ena armen var lagd under det vackra hufvudet, den andra hvilade behagfull och till en del blottad på det litet undanskjutna täcket, hvarvid tillika en skymt af den hvita, fint rundade axeln blef den ifrige åskådarens belöning. Det silkeslena håret bildade omkring det i ljuflig slummer näpet rodnande anletet en krans af mörka ringlar, hvilka, liksom betagne af förtjusning öfver den lilla rosengård de omslöto, stannat i sitt fritt böljande, lockiga svall. Ögat var tillyckt, dess tindrande strålar lyste nu inåt, men en leende engel hade förglömt sig på de purprade läpparnes friska bädd.
För öfrigt hafva de fullt upp af pengar och tid, ega sköna hästar att sitta väl uppå, kappor att drapera sig med en stormig natt, dagar och nätter att löpa i skog och mark, år och vexlar att göra utrikes resor; med ett ord, de duga till allt, utom för mannens egentliga bestämmelse. Om äfven det föregående icke visat, att Fredrik i flera fall icke var ett mönster bland män, så skulle den enda omständigheten, att han älskade Lina och gaf det tillkänna, bryta stafven öfver hans mannavärde. Ty han hade också ingått giftermål blott af kärlek, ehuru icke ens denna rätt var hans första kärlek. Nu visste han, att han spelade falskt spel, men han var för svag att sluta, lemnade sig först deråt af vanlig fåfänga och eröfringslust och bedrog småningom sig sjelf med nya teorier öfver sin känsla och dess förhållande till föregående dylika. Dock var han i hennes frånvaro rätt lugn, och då han sökte henne, skedde det med lust att skåda in i hennes känsloverld, af ett visst behag att vara henne nära – nog af, det skedde och gaf nöje. Till beskaffenheten af hennes känslor kunde han snart ana, ty man ser lätt hvad man vill se; men hans fåfänga ville hafva visshet, och derföre kunde han ej skona henne. Då hon lemnade balen – blef han emellertid qvar, satte sig till ett spelbord och lät resten af natten förgå, glad att han befriades från att tänka hvarken öfver ett eller annat ämne. Ty första intrycket måste vara förbi, förrän menniskan genom sofismer kan bemantla en handling och för sig sjelf bevisa, att det svarta varit hvitt. Men stunden för eftertanken kommer förr eller senare, ty hon kan icke undfly sig sjelf. Endast rastlös verksamhet kan för en tid afvärja det aggande minnet och med detta nödvändigheten att låta det förflutna åter genomgå en granskning, att ifrån dess anklagelser fria det oroliga sinnet. – När spelet var slut och natten var liden, sökte Fredrik förgäfves efter möjligheten att undslippa hemmet och det förhatliga mötet med sitt eget Jag; men han tillhörde ännu för mycket ordningens män för att finna en sådan. Dock, redan innan han hann sitt hem, hade han flerfaldiga gånger i tankarne genomlupit aftonens händelser.