Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Troil har sagt att såväl i England som i Frankiike har systemet af ensamhetsfängelse blifvit antaget. Detta var en lika oförväntad som angenäm nyhet. Åtminstone för ett år sedan sutto i London i Newgate, ett af de största fängelserna derstädes, omkring 50 personer tillsammans i samma salar; om detta sedermera blifvit förändradt, är mig icke bekant. I Frankrike vet jag visserligen att principen är antagen, men om den blifvit satt i verket i någon större skala känner jag ej. Efter jag nu har ordet, vill jag äfven med några ord besvara Hr af Dalströms yttrande i anledn. af betänk., nemi. att genom ifrågavar. fängelsers uppbyggande skulle beredas tillfälle till arrester för soldater af linie-reg:tena. Såsom officer får jag förklara, att jag hoppas att detta aldrig måtte komma att äga rum. Jag lemnar åt Hr af Dalström sjelf att bedöma, hvad hederskänsla man skulle kunna vänta af en trupp, om soldaten för ett fel emot disciplinen skulle kunna forslas af till ett fängelse och sättas in under samma tak med de största brottslingar. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag känner af erfarenheten, att det är en högst ofördelaktig tidpunkt att uppträda just i mat-timman; men då jag stundom tagit mig friheten att yttra mig uti de större samhällsfrågorna, så vågar jag äfven nu taga R. o. Ad:s öfverseende tålamod i anspråk, enär man eljest skulle kunna tyda min tystnad antingen såsom osäkerhet i afseende på frågans beskaffenhet, eller såsom likgiltighet för dess utgång. Cellsystemets tillämpning på ransakningsfängelser anser jag för min del utgöra en af de vackraste den nya tidens anordningar, en af de nödvändigaste och af behofvet mest påkallade; och i afseende på det nu under öfverläggning varande betänk., så är ju icke fråga om annat än om ransakningsfängelser och om anslag till deras fullbordande så vidt medlen kunna hinna till. En värd talare här på andra sidan har, såsom det synts mig, helt och hållet förkastat systemet. Han har i ett ganska vidlyftigt anförande framställt sina skäl dertill, hvilka likväl af mig kunna för ingen del biträdas.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till 5:te mom:t i § 2, jemte tillägget i 3:dje inoimt af § 6, hvartill svarades ja; och sedan propos. på godkännande af 2:dra §:ns öfriga delar, med förbehåll om iakttagande af R. o. Adis beslut rörande Hr Gahns motion, sedermera blifvit framställd samt besvarad med flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 8. Utskits hemställan, att denna § skulle företagas till pröfning i sammanhang med det förslag, som längre fram i Betänkit blifvit framställdt i afseende å § 4 m. fl. i instruktionen för taxeringsförrättningarne, blef af R. o. Ad. bifallen. § 6- Utskits hemställan samt sista momit i § 4 af instruktionen för taxeringsförrättningarne biföllos och godkändes. § 7. Utskits hemställan om införande i §:ns 2:dra mom. af ett så lydande tillägg: »löntagares inkomst af boställe, hvarför fastighets-bevillning redan blifvit innehafvaren påförd; icke heller den del af indelta arméens löner, som utgör afkomsten från de genom vederbörande boställsdirektioner utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevillning erlägges». Gr. af Ugglas: Vid den ändring, som Utskit här föresla git, har visserligen löntagarnes rätt blifvit bevakad, och de skulle icke hädanefter som förut komma att betala dubbel hevillning 68 Den 6 Juni f. ». för dessa utarrenderade boställen, hvilkas afkastning ingår i den lön, för hvilken indelningshafvaren får betala bevillning, men deremot möter man en särdeles stor svårighet i afseende på sättet, huru man skall kunna beräkna dessa afdrag.
Liljencrants: Då jag sist hade ordet, yrkade jag bifall till Utskrts förslag. Detta var ett misstag. Då jag anser att Hr von Köchs förslag är i hufvudsaken detsamma som Ut sk:ts, var det min mening att instämma i hans yrkande — ett misstag, som jag anhåller att nu få rätta. Hr Akerman: Jag har endast begärt ordet, för att för svara mig mot den beskyllning, att jag skulle satt mig i opposition mot en så frejdad vetenskapsman, som Professor Erdmann. Händelsen är nemi. den, att slätterna vid Gellivara, till följe af sin belägenhet och åtskilliga andra omständigheter, hafva ett mycket blidare och för jordbruk mera lämpligt klimat, än öfriga delar af Lappmarken. Den 4 November f. m. ?()5 Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, hvars antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels af Hr von Koch, att Utsk:ts hemställan måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »om icke kronans öfverloppsmarker och sådana trakter af oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka finnas dertill tjenliga, borde för kronoparker förklaras, ställas under vård och förvaltning af Skogs-styrelsen, samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade, hushållningsplaner, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning; dock att hinder derigenom ej lägges för afvittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen»; dels ock af Gr.
Lag synes ej elter ffrskille andra betänkligheter wara iagttagne, hwaraf handt, att dä- genom den föregäende 9 §. i förrberörde Capitel, den beblandelsesom päföljk en laglig fästning, blifwit ansedd för ett redan börjadt ägtenstap Uran att Domarens yttrande deröfver eller tillkommen wigsel wore af någon wäsendtlig wigt, har ä häfvande under ett blott löfte om ägrcnstap, dä Domaren förklarat löftet fast eller dä qwinnan blifwit kyrkolagen sawin fästeqwinna, det afseende blifwit gjordt, att den frihet, qwinnan förut warit medgifwen, att agtenstapet afstä- wore henne sedermera betagen. Detta innefattar likwal en nog tydlig motsägelse; ty dä Domarens åtgärd wid agwiistaps-löslets fortsättande egeineligen bestar i en blott pröfning af den fräga,' om nägot löfte i berörde fall wore gifwik, sä upommer ock ej gummans rättighet, ark detsamma yrka förr, an en sadan förmän blifwtt för henne bestämd, hwaraf följer, att den henne förande frihet, att sin rätt eftergifwa, förswinner iden stund hon legitimeras, att den Utöfwa.
Som nu Tre Riks-Slåiid yrkat upphörandet af Rikets Allmänna Ärendens Beredning;, hvaremot blott ett Stånd önskat densammas bibehållan8 Co^stilations-Utshotlels Memorial jN:0 ^8. de, och ett annat åter åstundat införandet af en så kallad Slats-Råds-Beredning, hemställer vördsamhgen Constitutions-Utskottet, om icke llidderskapet oell Adeln samt Borgare-Ståndet behagade nedlägga deras sinsemellan alldeles olika anmärkningar, men får emedlertid, för slutlig jemkning, uppgifva nedanstående voteringsproposition: M. "Den, som gillar Constilulions-Ulskottets redactionsförslag vid io §. B. F-, röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nejd’ "Vinner Nej, kommer ny omröstning alt anställas på bifall till alternativen af antingen Ridderskapets och Adelns, eller Borgare-Ståndets serskilda tankar.” >5. §. Såsom dess gemensamma tanka, liar Borgare-Ståndet förklarat efterföljande, förändrade redaction: ”Commandomål, hvarmed förstås sådane, sorn Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krgs magien till lands och sjös, omedel nariigen besörjer, må Konungen, dd Han Sjelf förer Riks-Styrelsen, afgöra i närvaro af den bland Krigs-Departements Chefer, till hvars Departement ärendet hörer. Uppehåller Sig Konungen d annan ort, än der Konungen har sitt säte, eller g dr Ilan i fält, vare den Konungens Rådgifvare i dessa mål, som Konungen, genom Departementets Chef, dertill förordnar. Honom åligger m. m.” Preste-Ståndet har äfven ansett denna §. böra bringas i närmare öfverensstämmelse med 6
Hr Rosenblad har ursägtat den slopning af va - D p ii 18 Mars. peri, sorn ägt rum, med anförande af ett exempel, att man tog beslyckningen ifrån Sveaborg och sålde den till Ryssarne, samt att samma kanoner sedan begagnades mot Sveaborg; men, mine herror! man skulle kunna säga, alt örn delta skett en gång, så kunde det ju möjligen lyckas ännu en gång, ifall man gjorde ett förnyadt försök. Särskildt står jag i förbindelse Iros Hr Rosenblad, derföre att lian upplyst, alt för de vapen, som från våra förråder lemnades till den Nordlyska nationalarmden, fullkomlig ersättning blifvit leornad; men jag tror, att man till honom skulle stå i en ännu större förbindelse, om lian kunde upplysa, hvart dessa medel tagit vägen. Jag tager mig slutligen friheten göra Frih. Boye uppmärksam på ett misstag, då hail sagt, alt ledamöter af Krigscollini eller de, som hafva inseende öfver armeVns materiel, skulle hafva yttrat., alt vi, i händelse detta anslag ej beviljades, skulle befinna oss alldeles utan vapen. Jag vill förmoda alt detta var ett misstag, ty i annat fall skulle Hr Frihtn, under det lian velat öfverhopa Styrelsen med lagrar, endast kastat på densamma mörka skuggor och sagt om Styrelsen hvad som vore värre, än någon ledamot af Representationen ännu yttrat. Hr Lagerheim; Med den aktning jag alltid sjelf hyser för mina motståndares meningar och motiver, förefaller det mig i sanning svårt att upptaga det tillmäle, som här blifvit mig gjordt, att hafva stämplat dem, sorn med mig voro af motsatt lanke, såsom förrädare. Jag har börjat med att säga, att jag älskar alt tro SlatsUtsk:s grundsatser hafva varit byggda endast på ett irrigt begrepp, och att jag i sådant afseende rcspecterar det.
Ridder skåpet och Adeln till Utskottet remitterade Memorial, angående Förbud mot anläggande af så beskaffade Vatten-Ver k, hvarigenom, förmedelst uppdämningar, angränsande ägors uppodling och förbättring hindras m. m, I”Jerr Assessoren har, uti berörde Memorial, yttrat, det ibland dfe många vid denna ^Riksdag gjorda förslag till Landtbruket* upjshjelpände, sak - saknas ettj "viel hvilket han förmodat^ det raan först bordt fasta uppmärksamheten, nämligen af ett Stadgande, hvarigenom naturen blefve underlättad i dess nyttiga gang och verkningar, och hvaraf Herr Asse^soren kommit att inse behofvet, medelst de Resor han anställt uti åtskilliga af Rikets Provinser. Under dessa resor bade nemligen Herr Assessoren ofta funnit, huru män genom uppdämningar, för hvarjehanda fisken och ■Vattenverk, äfven de obetydligaste, försänkt större och mindre jordrymder, sorn, derest naturen fritt och obehindradt fått verka, kunnat vara högst gagneliga, både till åker och äng: och af dessa med flera anförda orsaker har Herr Assessoren yrkat, att, vid nya Qvarnars och Vatten verks anläggande, icke allenast, på sätt I/agen föreskrifver, Grannarne böra höras, utan bek, att afvägningar, till utrönande af Vattnets naturliga höjd vid den blidaste årstiden, ->ch hvaröfver det aldrig borde tvingas, måtte föregå, samt dervid på vetenskapliga grunder och erfarenhet byggd noga undersökning hållas; äfvensom att en lika beskaffad undersökning borde anställas i afseende på redan gjorda anläggningar, särdeles dem som finnas i grannskap af större Sjöar och Vattensamlingar. Vid skärskådande häraf, har Utskottet funnit åtskilliga frågor, genom detta Memorial, vara väckta, och öfver hvilka Utskottets Utlåtande erfordras, nemligen: 1:0 Huruvida vid nya Ovar»a$s och Vattenverks anläggning, iakttagande af .La - Den 22 Juni'. Lagens stadgande, uti 20 Cap. 4 §.
Under uttalande af den åsigt att Calmar domkyrka, såsom en af byggnadskonstens skönare företeelser, vore förtjent af Statens omvårdnad, då sådan icke annorlunda kunde i erforderlig mån erhållas, hafva Rikets Ständer, på grund af samma åsigt och med afseende derpå att denna kyrka, som var amnad till begagnande äfven af den i Calmar förlagda Amiralitets-församlingen, blifvit uppförd till en storlek och prydlighet, vida öfvérstigande stadens innevånares behof och underhåilsförmåga, Stats-Ötskottets Utlåtande M 224. 3 uti underdånig skrifvelse den 1 April 1848 anhållit, att Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke för någon längre tid eller intilldess kyrkans i Rikets Ständers Bank erhållna lån blifvit till fullo guldet, fästmngs-lägenheterna vid Calmar, hvaraf hela inkomsten vore för domkyrkan behöflig, kunde till dess disposition öfverlåtas och att Kongl. Majit i sådant fall behagade nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer afgifva. — Sedan Kongl. Krigs-kollegium, efter härå erhållen remiss, upplyst, att af ifrågavarande jordskyldsoch tomtöres-medel, som, med inberäkning af kyrkans anslag, utgjorde ungefär 1,260 Ridr årligen, arfvoden och aflöningsersättningar tid efter annan blifvit beviljade åt de vid Ingeniör-korpsen anställde civile tjenstemän och betjente, behagade Kongl. Majit, uti nådig proposition den 28 December 1850, föreslå Rikets Ständer att, derest erforderliga medel anvisades till bestridande af nyssberörde utgifter, hvarom särskild framställning blifvit gjord i propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof, Rikets Ständer jemväl måtte medgifva, att fästnings-Iägenheterne vid Calmar finge till domkyrkan derstädes öfverlåtas, intill dess det i Banken erhållna lånet blifvit till fullo betaldt.
Af denna orsak anhåller jag om proposition lill afslag på ifrågavarande Utlåtande. Grefve Spens, Carl Guslaf: Herr Anckarsvärd har visserligen förekommit mig i åtskilligt af hvad jag ämnade säga; det skid - Den 2 Mars e. m. le således ej hafva återstått mig annat, än att förena mig med honom, så vida han ej yrkat ajslag å Utlåtandet. Finner Ridderskapet och Adeln det möjligt, har jag visst ingenting deremot, men då anledningen till herörde Utlåtande varit en remiss från Kongl. Maj:t, och således en underdånig skrifvelse innefattande Rikets Ständers svar är nödvändig, anser jag en återremiss vara oundgänglig. Jag anhåller, att mitt instämmande i hufvudsaken med Herr Anckarsvärd måtte få åtfölja återremissen, tillika med inin förundran, att då StatsUtskottet vid förra Riksdagen tillstyrkte en anhållan om undersökning rörande Kungsgårdens förmåner och utgifter, på det Ständerna vid denna Riksdag skulle kunna pröfva förhållandet, Utskottet nu ej ansett sig kunna pröfva förhållandet med ledning af den skedde undersökningen; men ändock icke tillstyrkt någon ytterligare undersökning. I anledning deraf förefaller det mig såsom nästkommande Ständer genom Utskottets uraktlåtenhet skulle vara bundna att icke eller kunna pröfva saken, och då skulle hela vinsten endast vara, att närvarande Ständer kommit från saken. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhardj upläste följande: 1823 års Ständer biföllo, att ärendet för Svartsjö Kungsladugård skulle i 10 år nedsättas från 600 till 4^0 T:r, om året, T IO Den 2 Mars e. m. hvarjemte underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t skulle göras, att laga undersökning måtte i Nåder anbefallas, till utrönande af Kungsgårdens alla förmoner och utgifter, på det Standerne vid den nu påstående Riksdagen måtte komma i tillfälle att pröfva, om den sålunda bevilljade nedsättning gen efter de io årens förlopp borde för sökandens återstående arendetid fortfarande äga rum, eller Egendomen på ny ärende auction utbjudas.
„ Banko-iltskottet, „ Lag-utskottet „ Allmänna Besvärsoch ekonomi utskottet „ Expeditions-utskottet Allmänna omkostnader ... hvaraf för skrifmaterialier - 16,646: 25. Stuart. BIH i IV G TILL äåOTM®å MRfr&U&BIDiaS P10T0K0LL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1853 OCH 1854, AAIHIl §AMLI^GEM. Ii Afdelningen: Btikets Siändees Itevisorers samt Justitieombudsmans MSerättetser. Justitic-omhiidsmans Berättelser. RIKETS HÖGLOFLIGE STÄNDERS J USTITIÄ-0MBUDSMANS Be rättelse TILE. RIKSDAGEN ÄR 1853, åtföljd af Berättelse från TrycKfrihets-tLommitléen. STOCKHOLM, 1853. P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. ' INNEHÅLL. Om kontroll öfver inneliggande domböckers fullständighet hos Underrätter 2. Om penningar och effekter, som med häktade personer anhållas Om omedelbar förvandling af ådömda böter Om tillämpning af 1810 års Kongl. Förordning angående mildring i straffet för lägrad qvinna ... 3. Om straffsystemet i allmänhet och särdeles fängelset vid vatten och bröd Emot missbruk af Tryckfriheten Om Opinionsnämnden 4. Om arbetets organisation vid jordbruket Om gentalan utan genstämning Om skogarnos tillstånd och skogslagstiftning Om sammanläggning af prygelstraff och böter 7. Om straffet för innehafvande af dyrk Om ådömande af tukthusstraff enligt Kongl. Brefvet den 4 Febr. 1766 — Motions väckande uti dessa samt de i föregående berättelser efter sista Riksdag upptagna lagreformsfrågor 8. Redovisning för åtal, anställda emot 1) en tillförordnad Ordförande i Hanekinds Häradsrätt för orätt förvandling af böter — 2) Magistraten i Westervik samt K. Bfhde i Calmar län för felaktigt förfarande vid verkställighet af fängelse å Korrektionsinrättning — 3) K.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat ifrågavarande Betänkande i anledning af väckt motion, alt civil eller militär tjensteman, som vid Kongl. Maj:ts hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Ilikets stat; men sorn detta Betänkande blifvit af de öfriga Riks-Stånden bilallet, och beslut deröfver sålunda redan är fattadt, kan återremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd. Stockholm den 16 April 1857. Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlets Betänkande N:o 79. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 April 1857, kl. 2 e. m. Betänkande i anledning af väckta motioner om dels Smålands Hussar-regementes, dels ock 4 sqvadroners af Skånska indelta Kavalleri-regementena afsittande. Beträffande förstnämnda fråga, eller Smålands Hussar-regementes afsittande, hafva till Utskottet blifvit remitterade två inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Daniel Danielsson från Jönköpings och Anders Andersson från Kalmar län väckta motionen deruti motionärerne till stöd för sitt förslag hufvudsakligen anfort, att rustningsskyldigheten vore lör orten särdeles betungande, dels derigenom att antagliga nummerhästar icke kunde derstädes uppfödas, utan måste från angränsande provinser anskaffas, så att, då den årliga kassationen kunde antagas uppgå till omkring 40 hästar och hvarje häst måste betalas med 500 Ridr Banko och derutöfver, betydliga summor endast härför drogos ur provinsen, dels ock i följd af rusthålls-hemmannens i allmänhet högst klena beskaffenhet, då afkastningen af ett sådant hemman vanligen uppginge till högst 140 tunnor spanmål, hvaribland hälften utgjordes af bafra.
På dessa grunder får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder förordna, att den i Kongl. Stadgan om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 § 4 mom. 1, sådant detta mom. lyder i Kongl. Kungörelsen den 16 November 1854, bestämda minsta lön för folkskolelärare skall ega tillämpning, då skollärarens tjenstgöring icke upptager mera än åtta månader årligen, men att för hvarje månad tjenstgöringen fortgår utöfver åtta månader lönen ökas med två tunnor spanmål, att utgå efter samma grunder, som för den öfriga lönespanmålens utgörande finnas stadgade. I fråga åter om de af motionären föreslagna förändringar i 2:dra mom. af förevarande §, synes det Utskottet, som skulle de yrkade närmare bestämmelserna rörande beskaffenheten af den bostad, hvarmed folkskolelärare skall af församlingen förses, icke vöre af behofvet påkallade eller lämpliga. Erfarenheten har nemligen hittills visat, att, der omständigheterna sådant medgifvit, församlingarne at folkskolelärarne upplåtit lika rymliga och ofta nog rymligare bostäder än motionären påyrkat. De förhållanden, som härvid böra tagas i betraktande, äro dessutom för olika landsorter så skiljaktiga, att hvad som på en ort utan svårighet kunde efterkommas, för en annan ort lätt nog blefve i hög grad betungande. I denna del synes derföre Utskottet bäst vara att bibehålla hittills gällande stadgande. Hvad åter beträffar den föreslagna förhöjningen i ersättningen för »sommarbete och vinterfoder för en ko» från två till fem tunnor spanmal, sa utgör förmånen af bete och foder för en ko, der den ordentligen utgår, otvifvelaktig! 12 Ålim, Besvoch Ekon.-Vlskollets Betänkande N:o 196. en ganska väsendtlig del af folkskolelärarens aflöning, för hvilken två tunnor spanmål icke utgör någon motsvarande ersättning.
Om ock någon ringa olägenhet under loppet af år 1861 samt. kanske 186- skulle för nämnde kassa upstå häraf, så behölver man likväl icke frukta för den derpå följande tiden, enär R. St:r, för den händelse en sådan brist verkligen skulle inträffa, ju äro i tillfälle att år 1863 densamma betäcka. Jag är i öfrigt öfvertygad, att, om en sadan brist skulle yppas, kommer den likväl att blifva ganska obetydlig, samt att den icke kan antagas komma att öfvergå 10 ä 15,000 rdr. Vid sådant förhållande kan jag icke neka att det skulle synas mig minst sagdt underligt, om icke pensionskassan, med sina stora tillgångar, skulle kunna söka bereda sig tillfälle att förskjuta ett penniugebelopp af nämnde storlek. Samma talares yttrande, att det icke är någon skyldighet för pensionskassan att taga någon befattning med dessa medel till fyllnadspensioner, synes mig sakna allt stöd af billighet och rättvisa. Denna fråga har ju ett ovilkorligt sammanhang med arméens pensionskassas intresse. Då arméen lemnat afgifter till pensionerna samt statsverket bidrager till deras fyllande, så är det väl en fordran, hvilken synes i allo rättmätig, att pensionskassan öfvertager den ringa befattningen med penningarnes utdelande. Slutligen har samma talare yttrat att man, ronde hvarje fråga, bör fatta det lämpligaste beslut. Detta är väl en sanning; men man må då redogöra för sig hvad som är det lämpligaste beslutet. För att komma till något riktigt resultat i detta fall, måste man, vid frågans bedömande, hafva blicken fästad på alla omständigheter, som med frågan hafva närmare eller fjermare sammanhang. Då jag enl. mili upfattning anser att några synnerliga vådor icke af Utskits förslag äro att befara, samt 3 Stånd funnit skäligt detsamma bitalia, får jag, för min del, fortfarande yrka att K, o. Ad. måtte uti samma beslut sig förena.
Hon till och med komprometterade sig genom sin hängifna bekantskap med en österrikisk officer, hvilken lofvat utverka åt henne pass till Turkiet, för att hon där skulle söka spåren efter den försvunne. Sårad af de förebråelser hon från de patriotiska kretsarne erhöll i anledning af bekantskapen med en af » besegrarne », återvände hon till Buda-Pest. Här kom hon att i ett samkväm blifva presenterad för en ung man vid namn Aspad Horvath, son till den store historieskrifvåren biskop Horvath, kultusminister under revolu tionstiden och därför ock nu biltog. Aspad Horvath — han var då en ung privatdocent samt blef sedermera professor vid universitetet i Buda-Pest — kände sig genast mäktigt dragen till den unga änkans excentriska personlighet, äfven om han icke kunde ana, att hon inom kort tid skulle vara hans hustru. Den 20 juli 1850 lät Julie Petöfi bjuda Horvath till sig med den hälsningen, att hon hade något viktigt att meddela honom. Horvath anlände till hennes boning, där hon mottog honom med rödgråtna ögon. Efter några likgiltiga fraser riktade hon till honom följande ord: » Bland alla, som jag på senaste tiden lärt känna, har ni i främsta rummet förvärfvat er min aktning och mitt förtroende. Därför ber jag er taga detta paket.och, ifall jag icke inom två veckor återkommer till BudaPest, bränna upp det oöppnadt. » Därmed räckte hon Horvath ett paket. Horvath frågade henne i deltagande ton, om hon stode i begrepp att resa bort. » Hvad skall jag göra här? » — frågade hon. » Ensam kan jag icke lefva. Jag riskerar ju att hvarje ögonblick bli utsatt för efterhängsenhet eller förolämpningar. » Alla Horvaths invändningar gagnade till intetHon ville till hvarje pris bort. Då bad Horvath henne om en härlock. Julie såg honom skarpt i ögonen och svarade: » Det gör jag icke, ty af princip gifver jag åldrig bort sådana souvenir ' er.