Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanske hon kunde göra landet heder t. ex. som skådespelerska vid svenska teatern. Hon skulle vara utmärkt på scenen, denna präktiga figur, detta gyllne hår, detta lifliga och uttrycksfulla ansigte. Medan hon i sin tur berättade sina öden, eller rättare den del deraf, som hon tyckte tog sig bäst ut att omtala, satt han och betraktade henne med inspirerade blickar. Han såg henne som i en spegel, henne skärgårdsflickan, halfnaken, vild, yster, i lekar, upptåg och dans borta på Drumsö. Han tänkte sig henne gå der längs den öfversvämmade stranden, med bara, mjellhvita ben och naken barm. Han blef nästan svartsjuk på Adolf, som hon svärmade för den gången, den då ännu litet smått karlaktige studenten, hvars parfymer stego henne åt hufvudet. Han nästan led, när hon beskref, hur hon »under sina tjensteår» blifvit förtryckt af sina matmödrar, och han hade kunnat gå i fält mot dessa usla intrigörer, som åstadkommit hennes afsked från ryska teatern Dessa afundsamma, dessa förtalsjuka, dessa lögnare! Han hade kunnat ge sin heder i pant för denna oskuld, som förföljts så skuldlöst. Och när hon under små halfundertryckta suckar berättade om alla de onda rykten, som gått om henne, kände han blodet så varmt stiga sig upp i pannan, att han tvangs att vända sig bort. Hårdt och fast klämde han hennes stolkarm med sin hand och svor inom sig en ed att försvara henne mot dem, som kanske äfven här ämnade förfölja henne... Ett stycke ifrån satt husets värd med den unge mannens hustru. Hon tyckte mycket om Adolf och kände sig lycklig att då och då få »tala ut» med honom. Ehuru med ryggen vänd åt sin man, hade hon dock observerat honom och kände, utan att hon förstod sig sjelf, en underlig stickande smärta stiga upp ifrån hjertat och ända upp i halsen. Det var som om hon ville qväfvas. Hela hennes egen tarflighet tycktes henne nu så i ögonenfallande, hon liksom kände hela sin fulhet som en lekamlig smärta. Hennes längd skrämde henne, och hon sjönk ihop ofrivilligt, som om hon ville gömma sig. Hon hörde icke deras tal.
KONSTITUTIONSUTSKOTTETS PROTOKOLL VID 1810, 1812 OCH 1815 ÅRS RIKSDAGAR PÅ R1KSGÄLDSKONTORETS UPPDRAG UTGIVNA AV SAM CLASON OCH ARNE FORSSELL FÖRSTA HALVBANDET LUND HÅKAN OH I. Sid. 183, not 1, rad 2 och 3, står: slutmeningen av denna §; läs: i slutmeningen av denna §; Sid. 190, not 2, rad 1 och 2, står: med däri given hänvisning, läs: med där i not given hänvisning. Sid. 272, nya stycket, rad 11, står: antagne beräkningsgrund, läs: antagne beräkningsgrund? Sid. 553, not 2, rad 3, står: sid. 498 ff, där det under rubriken etc.; läs: sid. 498 ff., där den under rubriken etc. Sid. 714, protokollstexten, rad 4 från slutet, står: Föredrogs beredningens1 förslag etc.; läs: Föredrogs beredningens 4 förslag etc. Sid. 724, not 3, rad 3, står: Jfr nedan sid. 728, not 6. läs: Jfr nedan sid. 728, not 7. Sid. 729, sista raderna i noten från föregående sida, står: (ovan sid. 613), läs: (ovan sid. 615ff.) Innehållsförteckning. Första halvbandet. Sid. Företal y__XIV Konstitutionsutskottet vid Riksdagen i Örebro 1810 1—100 Utskottets allmänna protokoll 3-—90 Bilagor till utskottets protokoll 91—-100 Konstitutionsutskottet vid Riksdagen i Örebro 1812 101—434 Utskottets allmänna protokoll 103—420 Förteckning över utskottets protokoll 421-—432 Bilagor 433—434 Andra halvbandet.
Med afseende å detta förhållande och i anledning af hos Rikets Ständer gjord framställning i ämnet, hafva Rikets Ständer funnit det med billighet öfverensstämmande, alt de lärare, hvilka sålunda på eget ansvar under en längre lid tjenstgjorl lika med de ordinarie, må, sedan de vunnit befordran, berättigas alt vid bestämmandet af deras lönetur för framtiden inberäkna någon del af den tid, hvarunder de vid läroverket innehaft anställning af omlörmälda beskaffenhet. Denna rättighet hafva dock Rikets Ständer ansett böra först med nästkommande statsreglerings-periods ingång få tillgodonjutas, och sålunda uppflyttning i högre lönegrad icke kunna för någon af desse lärare, af nu ifrågavarande anledning, ega rum loir än är 1861; äfvensom Rikets Ständer ansett den tjenslgöringsiid, hvilken icke skulle få inberäknas såsom grundläggande högre lönelur, skäligen icke böra bestämmas till mindre än 5 år, helst denna tidrymd i allt läll är kortare, än den, extra ordinäre tjenstemän vanligen l'å i statens tjenst använda utan all ersättning, innan de vinna ordinarie befordran. Rikets Ständer hafva sålunda medgifvit, att de lärare, som under längre tid än fem år före verkställigheten af den vid sistförflutna riksdag beslutade reglering af Rikets Elementarläroverk varit anställde såsom extra lärare eller duplikanter med tjänstgöringsskyldighet af ofvan omlörmälda beskaffenhet, och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, må berättigas att från och med 1861 såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo jemväl det antal alslutade läseår, öfver fem, som de på sådant sätt tjeristgjort. 1 afseende på den ökade utgift för Statsverket, som härigenom kan uppkomma, få Rikets Ständer hänvisa till efterföljande 45;le punkt. 43:o.
Då de sammansatta Utsk:n nedskref den 15 § af denna privatbanklag, hade de säkerligen icke något allvar dermed, att privatbanker skulle framdeles uppkomma eller de nuvarande efter octrojens slut fortgå; ty bestämmelserne och ansvaren äro här så stränga och förnärmande, att jag tager för alldeles gifvet och bestämdt, det ingen reglerad man, och ingen, som äger den ringaste känsla för sitt goda namn och rykte, kan eller vill blifva bankdirecteur, då han, utan eget förvållande, men endast genom inträffade yttre förhållanden och penningeconjuncturer, mäste medverka till bankens stängande, ehuru banken för öfrigt kan äga den största möjliga säkerhet. Aran att vara bankdirecteur är i sanning ej så stor och så afundsvärd, att man för denna ära och utmärkelse vill exponera sig för skymfen se sitt namn uppspikadt på en allmän Den 25 Januari e. m. 515 dörr och sin egendom hemfallen under lagens klubba. Följden blifver, om denna § anloges, att bolaget ej får någon duglig och oberoende samt i det allmänna aktad direction, — lifsprincipen för dess bestånd — oell alt hvarje sjelfständig man söker, så fort ske kan, skilja sig från bolaget. Hvad blifver då återstoden af bolagsmännen, med sin direction, sammansatt af personer, som icke häfver något att förlora, men som uppbjuda allt för alt genom banken förskaffa sig enskilda fördelar, — ett ondt i samhället, som förstöra all säkerhet och all credit. Jag^ bade hellre önskat, all de sammansatte Utsk:n rent ut förklarat, att inga privatbanker böra hädanefter finnas, än att föreskrifva lagar, som aldrig kunna komma att tillämpas; och jag bade åtminstone för min del blifvit Ulsk:n förbunden. Uti sakens nuvarande skick tillstyrker jag afslag pä denna §, och tror mig derigenom hafva gjort det allmänna och bankbolagen en verklig tjenst. Hr Rosenblad: Jag instämmer i alto med Hr Aminoff, och tror, att denna § innebär det minst, lämpliga stadgande af alla, för att framkalla en reel bankdirection.
Inteckningshafvare uti de öfrige hemmanen efteråt vägrat, med stöd af Inteckningslagens 18 §., att lill en sådan fördelning samtycka, förenämnde egare till de i öfrigt ograverade hemmanen, såsom en följd af 19 §. i samma Lag, komma, så vidt deras hemman dertill förslå, att ensamme gälda hela det Banco-Lån, utgörande i Capital, Ränta och omkostnader R:dr 27,467: 35 sk. 10 r:st., hvarföre Egendomarne samföllt blifvit intecknade. Inställandet af den utlyste Åuctioneu kunde emedlertid ej annat än blifva högst äfventyrligt för Banken, som, derest Auctions-åtgärden utan hinder fortgår, bör med Bih. till Rik». St. K:o i3. förmonsrätt utbekomma sin hela fordran; men, i händelse den föreslagna inhibition ren finge ega rum, icke kunde få tillgodonjuta en dylik tätt för Räntan under uppskofstiden ; hvarjemte senare Inteckningshafvare visserligen då ej underläto, att mot Banken väcka ersättnings-anspråk för deras förluster, hvilka i allt fall tros blifva gäfi-s ska betydliga. Den ifrågavarande Egendomen, som af iS14 års Pröfnings-Gomite' var uppskattad till 8o,o33 R:dr och den 18 nasti. Julii af Domaren i orten värderad till ii 1,966 R:dr 32 sk., men vid en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anbefalld ytterligare värdes ring den s3 September förlidet år upptogs till R:dr 147,488: 47 skill. 10 r:st. Banco, lärer väl sannolikt ej kunna försäljas, hvarken vid första Auctionen, då den icke får föryttras under sistnämnde Värderings-Summa, eller vid den nästpåföljande, då den, enligt praxis, icke bortslås under 3-4.'delar deraf; utan aldraförst vid den tredje Auctionen, som icke kan inträffa förr, än omkring medio af nästkommande Junii, hvarförinnan frågan om
Grafkorsen sticka upp öfver kyrkmuren och ingå slutligen i hans dagliga fönsterutsigt. Kyrkan slår icke hela dygnet som Klara, men om aftonen klockan sex få gossarne gå ut och klämta med linan, som hänger ner från tornet. Det var ett stort ögonblick när hans tur kom att klämta första gången. Han var nästan en kyrkans embetsman och när han räknade tre gånger de tre slagen trodde han att Gud, pastorn och socken skulle taga skada, om han klämtade ett slag för mycket. På söndagen fingo de stora pojkarne gå upp och ringa klockorna. Då stod Johan i den mörka trätrappan och beundrade. Fram på sommaren kom en kungörelse med svarta kanter. När den lästes upp i kyrkan blef det stor rörelse. Kung Oskar var död. Det talades mycket godt om honom, om också ingen direkt gick och sörjde honom. Men nu ringdes det hvarje dag mellan tolf och ett. Kyrkklockorna tycktes förfölja honom. På kyrkogården lekte man mellan grafvarne och kyrkan blef snart en intim. Om söndagen placerades alla inackorderingarne på orgelläktaren. När klockaren nu tog upp psalmen utposterades pojkarne vid stämmorna, och vid en nick från mästaren drogos alla stämmor ut på en gång, och ungdomen bröt in i kör. Det gjorde alltid stor effekt på församlingen. Emellertid, genom att se de heliga tingen på nära håll och genom att handskas med reqvisitan till kulten gjordes han snart familjär med dessa höga saker, och respekten minskades. Sålunda blef nattvarden icke vidare upplyftande när han på lördagsqvällen ätit af det heliga brödet i klockarens kök, der det bakades och stämplades ut med en stamp, på hvilken krucifixet var graveradt. Gossarne åto det och kallade det munlack. Efter nattvardsgångens slut blef han en gång bjuden på vin inne i sakristian tillsammans med kyrkvärdarne. Dessoaktadt började nu, sedan han lösryckts från modern och han kände sig omgifven af okända, hotande magter, ett starkt behof att sluta sig till något skydd att vakna. Han bad sina aftonböner med temlig andakt; om morgnarne, när solen sken och kroppen var uthvilad, erfor han icke detta behof.
En utsträckt skuldsättning är visserligen icke nyttig. Men om några lån kunna vara till gagn för jordbrukaren, så måste det vara amorteringslånen emot lindrig ränta och successiv inbetalning på längre tid. Fonden för dessa lån är otillräcklig och den behöfver en tillökning af minst 500,000 rdr. — Af fonderna för Bankens Diskontrörelse m. m. ligga visserligen liera millioner härstädes obegagnade, emedan privatbankerna upptaga de flesta så beskaffade låntagare, som äro redbara och säkra. Fördenskull anser jag, att dessa obegagnade diskontfonder, förökade med en del af bankovinsten, böra emplojeras uti fdial-kontor i landsorterna, hvarest jordbrukaren och näringsidkaren kunde erhålla 6 Banko-Utskottets Memorial, N:o 19. biträde genom kreditiv eller lån på billigare vilkor än hos privatbankerna, hvarigenom en större både enskild och allmän fördel skulle beredas. 3:o Bankens tredje ändamål är, enligt stiftelse-urkunden, ”att en nödhjelpsoch tillgångskassa må beredas”, eller att med sitt öfverskott bispringa statsverket. Härtill må nu den återstående tredjedelen af bankovinsten användas. Man säger väl, att statsverket bchöfver hvarenda skilling af den bankovinst, som är samlad. Den skulle vara en nödhjelpskassa, men staten är ju icke för närvarande i någon nöd. Statsverkets behof äro för öfrigt elastiska. De kunna utvidgas elter tillgångarna. Det visar förhållandet vid 1840—41 årens riksdag. Då egde Riksgälds-kontoret uti samlade öfverskotter omkring 3 milloner rdr, och erhöll dessutom vid samma riksdag öfver 2,300,000 rdr af den då befintliga bankovinsten. Utan att riket sedermera varit i någon serdeles nöd eller fara, äro dessa nu helt och hållet medtagna och Riksgälds-kontoret i skuld. För att betäcka denna skuld må alltså nu 1/3 af bankovinsten användas. Men statsutgifterna för de kommande åren torde väl böra regleras och rättas efter de statsinkomster, som med tillförlitlighet kunnna påräknas att inflyta.
Vagnar, stora och klumpiga, men glänsande af siden och förgyllning, med lakejer bakpå och lakejer på fotstegen, rullade förbi hvarandra på gatorna, och ryttare på ståtliga hästar bugade i sadeln och lyfte med en sirlig armsvängning på sina plymagerade hattar, hvarhelst något vackert ansigte blickade fram mellan vagngardinerna. – Den rike främlingen är återkommen ... detta var den anmärkning, som allmänt gjordes, der Vanloos ekipage banade sig väg, och mer eller mindre djupa, mer eller mindre förtroliga helsningar mötte den stolte och afundade mannen från alla sidor. Anländ till Norrbro anhölls han af tvenne ryttare, som genast svängde om sina hästar och redo fram på hvar sin sida om vagnen. – Välkommen åter, mynher Vanloo! ropade den ene lifligt, medan den andres ceremoniella helsning utvisade en mindre förtrolig bekantskap med den välkomnade personen. Den förre var herr Gustaf Drake, den andre gardesöfversten Gustaf Helmer Lilje, en af dem, som under balen på Sjövik undertecknat konspirationshandlingen, och genom sin militära ställning en af den Skytteska sammansvärjningens pelare. – Jag har i sanning längtat efter er, mynher Vanloo, ropade Drake; – måtte ni kommit i en lycklig stund! – Man kommer lyckligt nog, då man ej kommer för sent, svarade Vanloo. – Hvad nytt från Sjövik, herr Gustaf Drake? – Intet annat nytt, än att jag vantrifves i min ensamhet derstädes. Ni finner mig derför här: jag har på några dagars tid sökt hufvudstadens förströelser. Om grannfamiljen på Signildsborg kunde jag deremot hafva mycket att förtälja, men ni får tids nog lära känna dessa nyheter, ty de äro på hvar mans läppar. – Såå ... Vanloo vände sig till den andre ryttaren och utbytte några artighetsfraser med denne. Drake ämnade just ånyo öppna samtalet med en fråga, när mynher Vanloo funne sig hågad att emottaga hans besök, då hans värjgehäng, som sannolikt varit vårdslöst spändt, lossnade, och värjan föll till gatan.
Der vill jag gifva henne sin rätta vingård, och Achors dal, der man predika skall det I hoppas skolen; och der skall hon sjunga, lika som i hennes ungdoms tid, då hon utur Egypti land drog. Och på den tiden, säger Herren, skall du kalla mig: min man, och icke mer kalla mig: min Baal. Ty jag skall låta Baalims namn bortkomma utu hennes mun, så att man deras namn icke mer ihågkomma skall. Och jag skall på den tiden göra dem ett förbund med vilddjuren på markene, med foglarna under himmelen, och med matkarna på jordene; och skall borttaga båga, svärd och krig utu landena, och låta dem bo säkre. Jag vill trolofva dig mig i evig tid; jag skall trolofva dig mig uti rättfärdighet och dom, uti nåd och barmhertighet; Ja, uti trone vill jag trolofva dig mig; och du skall känna Herran. På den tiden, säger Herren, vill jag höra; jag skall höra himmelen, och himmelen skall höra jordena; Och jorden skall höra kornet, must och oljo, och de skola höra Jisreel. Och jag skall behålla henne mig för en säd på jordene, och förbarma mig öfver henne som i ogunst var, och säga till det som intet var mitt folk: Du äst mitt folk; och det skall säga: Du äst min Gud. Och Herren sade till mig; Gack än en gång bort, och älska den bolerska och horiska qvinnona; såsom Herren älskar Israels barn, och de vända sig likväl till främmande gudar, och bola för en kanno vins skull. Och jag vardt med henne öfverens om femton silfpenningar och halftannat homer bjugg; Och sade till henne: Häll dig efter mig en tid långt, och bedrif intet boleri, och tillstäd ingen annan; ty jag vill ock hålla mig efter dig. Ty Israels barn skola i långan tid blifva utan Konung, utan Första, utan offer, utan altare, utan lifkjortel, och utan Theraphim. Derefter skola Israels barn omvända sig, och söka Herran sin Gud, och sin Konung David; och skola ära Herran, och hans nåd i yttersta tidenom.
1 6, 1 tr. A l l m. telef. Rikstelef. HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J Nordliv^. Iduns Kungl. Hofboktr. Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. hvarje fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. ^ ^ e d a n kvinnan från att ha varit innestängd inom hemmets trånga värld fått ett mycket vidsträckt arbetsfält, har hon i snart ett fjärdedels sekel famlat efter, hvilken plats hon egentligen där hade att fylla, och nu ändtligen börjar hon upptäcka, att det är moderns. I samhället liksom i hemmet behöfs hon hvarhelst ett lif spirar upp, det må nu vara ett fysiskt eller ett psykiskt, där det skall näras, uppfostras, vårdas i hälsans som i sjukdomens dagar, ja, till och med då det åldras och går under. lefnad varit störd eller rubbad, utan i stället för hvarje gånget decennium tilltagit i värme och innerlighet. » I detta den gamla barndomsvännens vittnesbörd om fru Lefflers trofasthet ligger nyckeln till hennes karaktär. Trogen sig själf och sin öfvertygelse har hon gått genom lifvet, och utpräglad personlighet som hon är, har hon så vet at uppskatta andras, att hon aldrig för den sak de burit ändrat sin mening eller sitt uppförande, utan i lyckans som i olyckans dagar har hon varit sig själf lik och alltid densamma mot sina vänner, de må ha lefvat i skugga eller solsken. Gustava " Wilhelmina Mittag föddes i Upsala den 7 december 1817. Föräldrarne voro dåvarande vice pastorn vid domkyrkoförsamlingen, sedermera kontraktsprosten teol. d:r Mittag och hans fru Charlotta Sodenstjerna. I det enkla pastorshemmet i Domtrapphuset mottog Gustava sin lilla väninna och någon gång hennes äldre syster, och där i den i empirestil möblerade sängkammaren lekte de under den vänliga moderns ögon i det stora » dockskrinet ».
Reseoch traktaments-kostnader Inventarier Ersättning för jord m. m Kostnaden lör en telegraf-ledning emellan staden Skara och det så kallade Klefvet D:o för undersökningar med afseende på en blifvande telegraf-anläggning i skärgården För underhållet: Aflöning Underhåll Reseoch traktaments-kostnader Inventarier För bildande af ett reserv-förråd Af influtne post-medel: Till betäckande af brist uti 1856 års an läggnings-kostnad 33,516: 15. 1. Aterlevereradt förskott till Kongl. Statskontoret 108,575; För inredande af en lämplig lokal åt Chefsembetet och dess underlydande kontor, enligt Kongl, brefvet den 13 Juni 1856, 11,575: 13. 10. 737,438: 42 2 Tillsammans utgifter 1,112,409; 40. 2. Balans till år 1858:
Såsom gilltiga skäl för afslagel å den föreslagna förändringen uti 1 1 §:n Riksd.Ordn., kan jag omöjligen antaga de grunder, som af en Konungens 1. d. rådgifvare blifvit på f. m. anförda; ty jag är öfvertygad , att ingen grundlagsförändring blifvit föreslagen under större behof att vinna bifall, så länge vi bibehålla våra gamla , med folkets fördel alldeles oförenliga former.— Hvad Jude-reglementet beträffar, har en talare på f. m. anmärkt, att Utsk:s anmärkn. troligen gått derpå ut, att förklaringen af reglementet skedde för sent, och att man blifvit ansedd skyldig till anmärkn., huru man burit sig åt, om man yttrat sig för eller emot förklaringen. Förhållandet är icke sådant. Men det har förekommit Etsk. först och främst, att mångfalldiga uraktlåtenheter ägt rum vid reglementets utfärdande, som icke bort vara förbisedda af Konungens rådgifvare; och vidare har Utsk. fästat sig vid förhållandet, rörrde de förändringar i allmänna lagföreskrifter, sorn uppkommo genom det outredda skick, i hvilket författningen framträdde. Bland sådana voro t. ex. stadgandena att Svensk lag skulle gälla för Judarna, utan att uttryckligen blifvit bestämdt, om icke Mosaiska lagen vidare skall gälla för dem i åtskilligt, såsom äktenskaps-, förmynderskapsoch arfs-förhållanden. Det är en egenhet, som varit förbehållen Judiska nationen , att få begagna personal-rätt i stället för territorial-rält, hvilket är alldeles stridande mot förhållandet hos andra nationer; ty om en främling inkommer i hvad land som helst, så är han underkastad terrilorial-rätt; men sådant är ej förhållandet med Judarna, hvilka bibehållit deras personal-rätt. Derjemte förekom det Utsk. såsom stridande mot Rikets sannskyldiga nytta, att så beskaffade förändringar uti hvad som hittills varit gällande för Judarna, sorn de , hvilka innefattas uti Jude-reglementet , tillkommit utan samråd med R. St.
I ett sådant predicament vore Storkyrkan, hvilken, oagtadt Församlingens största och villigaste ansträngningar, dock stuteligen ej kunde motstå Betänkande!), N:o igr. 123 tidernas åverkan, påskyndad i märkelig måtto genom dess begagnande för Nationens stora och tätt återkommande Högtider, då den toges i besittning på ett sätt, att icke allenast VeckoGudstjensterne under de långa fcnheredelserne måste inställas och Församlingsboerne genom de vidsträckta öfvei byggnaderne utestängas från sina drygt hyrda bänkrum, utan äfven läktare, pelare, väggar, monumenter, orgelverk m. m. genom fugt, damm och ali den våldsamhet, sorn vid sådant timrande vore oundvikelig, toge för hvarje gång en märkbar skada. Kyrkan hade, sedan sista lliksdagen, blifvit utoch invändigt reparerad för en Summa af 33,974 R:dr i sk. 5 r. B:co; men då denna kostnad med omkring 10,000 R:dr öfverstigit förslaget, hade det fortgångna arbetet väl ej kunnat inställas, men åtskilligt måst förbigås, såsom t. ex. förgyllningen af Läktarne och renoveringen af den dyrbara Ehrenstrahlska Taflan, hvilken, om ingen åtgärd snart med henne vidtoges, skulle blifva ohjelplig. Dessutom vore, sedan år i8n, dels de förfallne PresteBoställena totalt reparerade, dels ett nytt Skolhus inköpt, för tillsammans nära 30,000 R:dr; och då KyrkoCassan förut icke allenast var alldeles medtagen, utan betydligen skuldsatt samt den contribution af 1 sk. på hvarje BevillningsRiksdaler och £ per mille al Fastighetsvärdena, hvilken Fösamlingen på Allmänna SockneStämmor åtagit sig för en tid af först fem och sedan tio år, vore, ehuru för mången ganska tryckande, döck otillräcklig till Skuldens amortissement; kunde svårligheten alt utfinna de erforder - 1Stats-Utskottets lige medlen äfven lätt inses.