Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af stadgandet i 63 § Regeringsformen, att, för oförutsedda händelser, tvänne särskilda tillräckliga summor böra vid hvarje riksdag anslås och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisas, den ena att vid infallande krig kunna af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat, och den andra att vara tillgänglig, då Konungen, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer bestämt den förra af dessa summor, eller det så kallade Större kreditivet, till samma belopp, hvartill det alltsedan 1812 års riksdag varit faststäldt, eller till Tre millioner Riksdaler, äfvensom den sednare, eller det så kallade Mindre kreditivet, blifvit för tiden intill nästa riksdag bestämd till enahanda belopp, som för densamma vid sednaste riksdag fastställdes, eller En million Femhundratusen Riksdaler. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, J\i 103. 11 N:o 103 Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » — » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med ny Riksstat. (Stats-Utskottets Mern. N:o 144.) S. A. K. Den för år 1867 och intill dess ny statsreglering vidtager upprättade Riks-stat få Rikets Ständer härmed i underdånighet öfverlemna. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. 12 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd.
Utskottet får härvid upplysa, att den af Herr Grefve Horn föreslagne utvägen, att för behofvet upphandla ArtillerieHästar, varit vid flereårs Öfningsmöten begagnad, med anvisning af Medel dertill å Tredje HufvudTitelns Besparingar; men alt det på en gäng Betänkan cl en, N:o 23g. i4r förefallande behofvet uppdrifvit inköpspriserne, oell, då Hästarne, af brist på Medel till deras fortfarande underhåll, måst efter öfningstidens slut ater föryttras, sådant skett med betydlig förlust till 5o Procent och derutöfver af Inköpspriset. Att deremot för den måttliga Utgiften, af 7 i T:r Sp:ml per Häst årligen, alltid hafva ett visst nödigt antal ArtilleriHästar att påräkna, anser Utskottet för Staten förmonligt. Då till den härvid erforderlige kostnaden en betydlig tillgång genom Konungens eget värfvade Regementes indragning vinnes, nemi G979 T:r samt äfven genom förändring af Gardes Regementernes aflöning m. m., på Tredje HufvudTiteln finnas odisponerade, 6n — erfordras såsom egentligen nytt Anslag härtill på Titeln endast 275 — S:ma 2,865 T:r hvilka sistberörde 275 T:r., efter det å Inkomsterne förslagsvis antagne Statpris, utgöra i Contant 1,375 R:dr och sammanlagde med de odisponerade 611 T:r, en Summa af 4>43o R:dr. Med åberopande i öfrigt af hvad i Utskottets förra Betänkande härom blifvit anfördt, fån Utskottet dess Förslag i denna Punct härmedelst förnya, och dervid tillägga, att hvad af de anslagne 2_,865 T:r Spiral, sedan så många Contracter som möjligt blifvit til 1— vägabragte, kan öfverblifva, må till ArtilleriHästars anskaffande på annat sätt få användas, såsom K.
Kungörelserne af den 13 Februari 1830 och den 22 Maj 1835, blifvit stadgadt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. 1841 • Preste-Ståndet den 3o Borgare-Ståndet den 3 Febr. — Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående uppluifvande af det i Kongl. Förordningen den 8 December ij56 för allmogen medgifna undantag från allmänna Lagens stadgandt i 6 §. af 1 Cap. Giftermåls-Balken. (Lag-Ulsk. Bet. N:o 168.) S. A. K. Vid betragtande af, hurusom föräldrakallet och vigten af det uppvexande slägtets tillbörliga uppfostran fordra, att icke någon må träda i ägtenskap, innan han vunnit tillräcklig mognad och stadga i tänkesätt, hvilket för mannen, såsom husfader betragtad, ej kan i allmänhet anses ega rum förr än Expedit ions-U tskoltets Förslag till und. Skrifvelsej N. o aa t. 5o3 vid den ålder, då hans myndighets-tillstånd inträder, satnt att följagtligcn den i Kongl. Förordningen den 8 December 1756 ynglingar bland allmogen lemnade tillåtelse att vid 18 års ålder ingå ägtenskap, bör upphöra, desto hellre, som, enligt 1 Cap. 6 §. Giftermåls-Balken, E. K. M:s serskilda tillstånd till giftermål vid tidigare ålder än 21 år kan erhållas, när omständigheterna härtill föranleda; hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att det i Kongl. Förordningen den 8 December 1756 för allmogen medgifna undantag från allmänna Lagens stadgande i 6 §. af 1 Cap. Giftermåls-Balken må varda upphäfvet. Hvilket Rikets Ständer få bos E. K. M. underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1841.
Frih. Nauckhoff: Jag har visserligen äfven hört, åtminstone från ett håll, alt anmärkn:r på förmiddagen blifvit gjorda emot Hr von Hartmansdorffs förslag. Jag förmodar likväl, alt de motiver, som på förmiddagen hos honom gjorde sig gällande, äfven skola göra det i eftermiddag. Hvad mig angår, så enär jag biträdt förslaget på förmiddagen, sä vidhåller jag ock detsamma nu i eftermiddag. Det åsyftar hufvudsakligen att besvären må så tidigt ingifväs till Konungens Bef:h:de, att landshöfdingen kan hinna deraf taga kännedom och samla alla de upplysningar, som för besvärens pröfning erfordras, och vid Landsli.embetet kunna vära tillgängliga, emedan i annat fall landshöfdingen och landskamererare^ som icke på förhand kunna veta hvilka besvär sorn kunna inlémnäs, omöjligen kunna vara beredde med de upplysningar, som erfordras för att Vederlägga eller understödja besvärandernes påstående. Jag finner således fullt skal för det yrkande, att besvären böra vara inlemnade sednast dagen före Fröfnis-comiteens sammanträde. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Redan inom Ulsk. har jag väckt samma förslag, som Hr von Hartmansdol ff ifrågaställt, i anseende till de svårigheter, som ärö förenade dermed, att icke förr än kl. 12 samma dag Pröfn:s-comite'en sammanträder känna de besvär som skola afgöras. Men då jag möttes af samma invändntr , sorn Hr von Hartmansdorff anfört, så afstod jag från mitt yrkande, emedan jag icke trodde mig finna tillräcklig sympålhi för min önskan. Då likväl saken nu ånyo blifvit å bane bragt, får jag förklara, att jag instämmer med Hr von Hartmansdorff uti den anhållan, att besvärstiden åtminstone icke måtte blifva längre än till den timme, som för Pröfn:s-comitéens sammanträde är utsatt. Hr Printzensköld:
Petter fick också veta, att hennes nåd haft bud på Klara en gång till, och det måtte ha fallit hårda ord. Ty det talades om, att Klara skulle flytta till hösten. Så hade hon åtminstone sagt. Och nu berodde det på, om patron ville lägga ett godt ord för henne. Ty patron var inte riktigt så sträng i det kapitlet. Men det märkvärdigaste var, att när någon talade illa om Klara, så var det altid Petter, som tog henne i försvar. Han höll på sitt, att den ena människan var si och den andra så. Och det kunde ingen göra något vid den saken. Och hjälpte inte det, så sa’ han bara, att de kunde passa sina kvinfolk själfva. Klara hade inte haft någon, som passade sig. Och därför var det hennes sak, mente han. Själf började han tänka på Klara igen aldeles som i gamla dagar. Han såg henne, hur hon gick öfver gården, med vattenbyttan eller mjölkspannen i hand, vickande med höfterna och småskrattande för sig själf, medan hufvudduken fallit ned omkring den bruna halsen, så att hufvudet var bart. Och hon sjöng på en gammal visa: »Ängen var grön, Och flickan var skön. Och gossen var fuller af falskhet.» Det var lögn, tänkte Petter. Och han kunde aldrig begripa, hvarför hon sjöng den visan. Men tänkte på henne gjorde han i alla fall. Han såg, hur hon brukade skratta, med hufvudet på sned och hakan tryckt intill den fylliga halsen, och han kom ihåg, hur han brukat få kyssa henne, när de voro ensamma. Han mindes hennes läppars värma, och hennes ögons glans. Som om ingenting hade händt under mellantiden, började hans tankar att gå sin gamla gång mellan torpet och Klara. Och han tyckte, att han varit dum, som kunnat låta bli att så mycket som tala till henne under hela denna långa tid. Hon var inte sämre nu, än hon hade varit förut. Inte ett tecken! Att hon var lätt på tråden, nåja, det hade han ju altid vetat. Det var bara det, att nu visste alla människor det. Men det var väl i grund och botten ingenting att fästa sig vid. Fick han henne bara en gång, så skulle han alt försöka, om han ändå inte kunde få behålla henne. Och lyckades det inte ändå! Ja, då skulle han slå henne.
Nådiga pröfning och godtfinnande, såsom ägande gemenskap med den serskildta regleringen af de högre Befäls-platserne, så utvisar, enligt min öfvestygelse, uttrycket: lika med StatsContoret j tydligt, att SlatsSecreterarens tanka varit denna: ”StatsVerket bör väl, så”sorn StatsContoret i underdånighet tillstyrkt, erhålla sin ersättning, men om qet"ta kommer att ske af den sökande, eiler ”af den under Hans Kongl. Maj:ts egen hö”ga disposition stående fond, öfverlemnas ”i underdånighet till Kongl. Maj:ts eget hö”ga bepröfvande.” Det måste obestridligt rnedgifvas, att alla embetsskrifter böra vara klara och så fullständiga, att ämnet äfven af personer, som ej i förväg känna en saks detailler, må kunna uppfattas, samt att den i SlatsRådsProtocollet intagne mening ej äger denna egenskap; men Föredragandens af mig här ofvan förmodade tanka torde dock, när man känner sakens förhållande, deruti igenfinnas, och åsigten då vara klanderfri, i hvilket fall den anmärkte försummelsen, att efterse och rätta Protocolls-redactionen, torde medtbillighet böra öfverses, vid åtan - 348 Den 18 Ju lii e. m. lan af den allmänt erkända skicklighet oell drift, med hvilken den ifråga varande Embetsmannen skötte sitt vigtiga kall, hvarföre jag får tillstyrka, att anmärkningen må förfalla. Beträffande den emot Förste ExpeditionsSecreleraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, så synes mig, att då honom ovägerligen ålåg att föredraga ett till hans Expedition inkommit mål, och då flere med det nu ifrågavarande likartade mål förut blifvit genom denna Expedition föredragne, samt då, af hvad Utskottets Memorial innehåller, ingen anledning kan dertill hämtas, att ExpeditionsSecreteraren, vid föredragningen hvarken i Allmänna Beredningen eller inför Konungen i StatsRådet, döljt förhållandet med KammarCollegii besvärsanvisning, kan jag för min del ej mot Föredraganden tillämpa 107 §.
Förökning af armeens befäl medelst tillsättandet vid indelta trupper, af tredje Majorer, andre Kaptener och andre Löjtnanter, samt en otillräcklig befälscadre för en beväringsbataljon (Hallands Infanteri-bataljon). 30:o. Det. förra förstärknings-manskapels ersättning medelst allmänna beväringen; en institution, som likväl ännu qvarstår lika ofuiiändad och halffärdig, som i sin första uprinnelse, och om hvilken Konungen, i berättelsen till R. St. vid 1812 års riksdag, yttrade, att den afsåg ”beredandet af ett verkligt nationalförsvar ” hvarföre dén äfven i sig innebar, att hela första beväringsklassen, således successivt hela den vapenföra befolkningen skulle öfvas i vapnens bruk; men hvilken vapenöfning, detta oaktadt, enl. vid sisth riksdag i ämnet aflåtne dock afslagne propos., blef föreslagen att inskränkas, till endast tre fjerdedelar deraf. 3l:o. Inrättandet af 295 nummer ny ordinarie rotering, för hvilka lill Statsverket erlägges vakansafgift, samt af 2,206 nummer extra ordinarie rotering, för hvilka nummer det, i enlighet med afslutade kontrakter, är ett åliggande all, vid inbrytande krig, anskaffa trosshästar. 32:o. Anläggandet af Carlsborgs fästning, förbättrandet af Carlstens samt befästandet af inloppen lill Stockholm och Carlskrona, och raserandet af Christianstads (sedan d. 10 April 1848), Götheborgs, Warbergs, Landskronas och Malmö befästningar. 33:o. Upbyggandet af tvänne kaserner samt ett garnisonssjukhus i Stockholm. 34:o. Successiv förbättring af Art:s materiel samt Arl:s förseende med ett förökadt antal hästar. 7* 35:o. Anläggandet af slagkrutslås. 36:o. Inrättning af det högre Art.-läroverket och förbättring af Art.-reg:lenas skolor. 37:o. Inrättning af enskilda militära undervisnings-anstalter och korporalskolor. 38:o.
Ljuskronor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, samt delar deraf; se Slöjdevaror, ej specificerade. Lunta; se Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstarifcn upptagna bestämmelser. Läder; se Hudar och skinn. Lärft; se Väfnader. Läster till skoarbeten; seSlöjdevaror, ej specificerade. Machinerier, ej specificerade; se dito dito. Magnesia, hänföres under Apoteksvaror. Magnetsten, infattad; se Instrumenter, fysiska. Malm, cobolt-; se Cobolt-malm. Manchester; se Väfnader, bomulls-. Manna, hänföres under Apoteksvaror. Manufakturvaror, ej specificerade; se Slöjdevaror. Marinmetall; se Metaller, sammansatta. Markasit; se Vismut. Marle; se Väfnader. Marmor, arbetad, ej specificerad; se Sten, all annan, ej specificerad. Masker; se Slöjdevaror, ej specificerade. Mastix; se Gummi. Mattor : bast-; se llastmattor. golf-, af strå eller rotter; se Slöjdevaror, ej specificerade, of ull; se Väfnader, ylle-, af andra ämnen, lackerade eller fernissade; se Väfnader, gräs; se gräsmattor. 20 Qvantitet för tullberäkningen. Införsels tull. Banko. Metaller, sammansatta: B: dr sk. r:st marinmetall, eller annan komposition i form af bleck eller spik till förhydning af fartyg , 100 R:d V. 5 messing: oarbetad, latun och tråband inbégripna ( 1 skeppid > 33 16 arbetad:
Jag skall söka lemna en öfversättning af dessa utdrag, så godt det låter sig göra, ur texten: ”Frankrike, som under det republikanska tumlet trod”de sig kunna kasta allt gammalt öfver bord, och, med för”akt för hvarje svårighet, styrde rakt på målet, ville bland ”annat äfven hafva eli absolut fullkomligt måttoch vig t”systeme , och öfverlemnade lösningen af detta problem åt ”sina mathematici, som straxt skredo till verket, för att på ’’en aliqvot del af jordquadranten uppställa, grundlägga och ”genomföra idealet af en sådan plan.” Härefter följer nuen berättelse örn sältet att uträkna och med noggrannhet erhålla enheten i måttet eller den s. k. metern. Derefter heter det vidare: ”På sådant sätt blef det metriska måttoch vigtsyste”met med stor skarpsinnighet och sträng conseqvens grund”lagdt och år 1799 genom lag infördt. Emedlertid fann det ”blott inträde i afseende på myntet och i beräkningar och ”mätningar, som utgingo från Regeringen; uti dagligt köp ”och salu kunde man icke rätt vänja sig vid dess abstracta ”storheter och indelningar, sorn för litet öfverenssläinde med ”de uti det dagliga lifvet djupt rotade föreställningssätten, ”och småningom uppstod deraf så mycken oordning och ”virr-varr, att sjelfva Napoleons energiska regering såg sig ”nödsakad att taga ett steg tillbaka, då han den 12 Febru”ari och den 12 Mars 1812 icke blott tillät bruket af an”dra, visserligen äfven från det metriska systemet härledda, ”s. k. usuella mått och vigter, utan ock alt dervid bibehålla gamla namn och indelningar.
Tvenne närbelägna städer i Norrland hafva också redan kommit öfverens att ömsesidigt understödja hvarandra i händelse af behof. Hvad sjelfva saken beträffar, skulle det vara förmätet af mig att yttra något, sedan vi hört tvenne sådana sakrika anföranden, som Hr Statsrådet Reuterskjölds och Gr. Björnstjernas, utan inskränker jag mig till att begära bifall till Utsk:ts Betänk. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då jag icke blott varmt upp fattar den fosterlandskänsla, som ligger till grund för dessa skarpskyttekårer, utan äfven är öfvertygad, att de skola komma att göra nytta, så vore det mig kärt, om Gr. Mörners betänkligheter kunde häfvas. Hr Reuterskjöld har nyss anmärkt, att huru vi än må ordna vårt försvar, såväl i afseende å stam som beväring, så kan aldrig vår armée göras så stark, att den kan blifva tillräcklig att öfverallt möta fienden. En landtstorm måste således inrättas, och det är klart, att om denna skall medföra verklig nytta, så måste den vederbörligen ordnas; men innan detta kan ske, så äro skarpskyttarne af stor vigt. Det är gifvet, att denna landtstorm icke kan erhålla den färdighet, att den kan mäta sig med en stående armé, men klart är också, att det är desto bättre, ju mera denna färdighet kan uppdrifvas, och härtill bidrager denna rörelse. Jag vill härvidlag fästa uppmärksamheten på en sak, som är af största vigt, nemi. skjutfärdigheten, och då detta förslag icke egentligen har något annat syfte än att uppmuntra nitet och lifvet hos de föreningar, som hafva till ändamål att uppdrifva denna färdighet hos allmogen, tror jag man ej bör hysa några betänkligheter vid att bifalla detsamma. Hr Mannerskantz, Garl Axel: Jag hade icke tänkt deltaga i denna diskussion, men då Gr. Mörner med mycken värma förklarat sig anse detta anslag icke höra till dem, hvilka borde under 4:de Hufvudtiteln företrädesvis beviljas, måste jag h. o. h. motsätta mig denna åsigt. Det torde väl vara af den alldra största vigt att söka sprida ut vapen och befrämja och utbilda vapenskickligheten inom vårt Iand.
Att den icke allenast väljes för tillfället, utan äfven till två tredjedelar väljes af parterne sjelfva, hvarigenom den nog mycket löper fara, att synas representera på förhand motsatta meningar, de der åtminstone skulle kunna tänkas vara ett blott genljud af parti-åsigter, helst i stormigare tider. 3:o Att, den svurna eden likmätigt, allt hvad som under öfverläggningarne förefaller, skall hemligt hållas. — I ett Land och i ett tidehvarf, der man synes tro sig aldrig nog kunna hopa controller på controller, der man utom en ansvarighet inför Lagen, så mångsidigt utbildad som möjligt, dock anser sig böra yrka, att hvarje offentlig förhandling, som helst, må underkastas den ytterligare controllen af den allmänna pröfningen; i samma Land och samma tidehvarf medger man dock, i sanning nog contradictoriskt, alt just den domstol, Den 25 Januarii f. m. sora är intet ansvar underkastad, och denna ensam, må af tysthetsedens helgd från den så allmänt och så högljudt äskade forskningen få undantagas, under ett för mig åtminstone alldeles oförklarligt sammanställande af hemlighet vid sidan af ansvarslösheten. 4:o Alt, till följe af det i 5 §. 4 Morn. föreskrifna röstberäkningssättet, minst tvåtredjedelar af löslerne erfordras, till den anklagades fällande. Då man i sammanhang härmed tager i betraktande, att af de Nio rösterne, den återstående tredjedelen, eller trenne, äro af svaranden sjelf utvalde, synes omlankan, alt uppställa skyddande former förden anklagade, här hafva utsträckt sig nog långt, pä bekostnad af Lagens verksamma handhafvande. Vid Rikets alla öfriga Domstolar afgöras deremot de vigtigaste mål genom enkel pluralitet, och jag kan icke inse någon giltig rättsgrund, hvarföre den upprättelse, som Staten eller den enskildte medborgaren äro berättigade att utkräfva af en brottslig författare, skulle Vara större svårigheter och omvägar underkastad, än det straff, sorn bör följa på hvarje annan förbrytelse, 5:o
Den i November f. m. 181 Jag anhåller nu att äfven få nämna några ord ang:de de speciella bestämmelser, som i förev:de förslag förekomma. Det är för hvar och en bekant, att skogarna här i landet kunna indelas i tre slag, nemi. sådana som tillhöra staten; de som tillhöra vissa kommuner, eller de s. k. allmänningarna; och de som tillhöra enskilda. I följd häraf kunna också de speciella bestämmelserna rörande skogslagstiftningen lämpligen sammanföras till tre motsvarande hufvudafdelningar, nemi. de som röra förvaltningen af kronans skogar; de sorn röra vården och behandlingen af allmänningarna; och slutligen de som tillhöra lagstiftningen ang:de enskilda skogar. Men i fråga om det sorn rörer statens skogar, anser jag att man bör göra en ganska väsendtlig skilnad mellan skogarna i de sex norra länen, och i de öfriga delarna af riket. I dessa sednare bestå statens skogar, dels i kronoparker, dels i skogar tillhörande kungsgårdar, kronans utarrenderade egendomar m. m., dels i skogar tillhörande allmänna inrättningar, dels i boställsskogar, och slutligen äfven i kronohemmanens skogar, och för hvardera af dessa slag måste vissa bestämmelser finnas. Med de Norrländska skogarna är förhållandet temmeligen olika. Och som dessa, efter mitt omdöme, förtjena den största uppmärksamhet, ber jag att nu särskildt få fästa mig vid dem, så mycket helldre som de ut göra föremålet för den nu föredragna punkten af Betänk:t. De stora skogarna i de norra länen, hvilka ännu tillhöra kronan, äro för närv:de underkastade en ständig och fortgående förminskning af oroväckande beskaffenhet, icke blott i afseende å sjelfva skogsprodukterna, utan och med hänsigt till skogarnas område. Fullkomligen lagligt kan detta ske och sker äfven på tre olika sätt. Dessa trenne olika vägar, på hvilka krono skogarna i Norrland nu på ett betänkligt sätt förminskas, äro följande. Först och främst sker detta genom afvittringen, hvarmed, såsom kändt är, förstås den åtgärd, hvarigenom af de stora allmänna skogarna tilldelas åt de enskilda hemmanen de områden, hvartill dessa, enligt vissa i författningar bestämda reglor, äro berättigade.
Såsom en följd häraf anse äfven Rikets Ständer lämpligast, att, i öfverensstämmelse med hvad hittills egt rum, ralions-ersättningen uppföres å löne-staterne och derifrån utgår, hvarigenom de hvarje löntagare tillkommande förmåner blifva på ett ställe synliga. Rikets Ständer hafva alltså, i enlighet med nämnda beräkningsgrund, för denna statsreglerings-period fastställt rations-ersältningen för de Officerare, hvilka böra vara med tjenstehästar försedda, till 270 R:dr R:mt för hvarje häst, att, såsom hittills, å löne-staterna upptagas och derifrån utgå. Beträffande derefter frågan om säiskild godlgörelse af allmänna medel för kostnaden lill stallhyra m. m. för Ijenstebästarne, så är af Eders Kongl. Majit föreslaget, alt ersättningen för denna kostnad, som Officerarne hittills mäst af sin lön bestrida, måtte anvisas med 100 Ridr Riksmynt årligen för hvarje utgående bäst-ration; och hafva Rikets Ständer beviljat ifrågavarande ersättning med det äskade beloppet, att, lika med ralions-ersättningen, å löne-staterna uppföras. 6:o. Enligt upprältadt aflönings-förslag för Ofver-kommendants-expeditionen i Stockholm, har Eders Kongl. Majit äskat en tillökning i expeditionens nuvarande anslag, 3,022 Ridr 50 öre, med 4,238 Ridr 75 öre. Såsom af Deparlenients-ehefens betänkande i denna del inhemtas, är föreslaget, att på de grunder, som i fråga om Kommendants-staten vidare utvecklades, så väl Kommendanten i Stockholm, som de begge vid Ofver-kommendants-expeditionen anställde Adjutanter, hvilka alla nu innehafva arfvoden å stat, mätte aflönas medelst traktamente enligt gällande re^e-reglemenle.