Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Emedlertid då förhållandet emellan inkomster och utgifter i och för brooch quai-byggnaderna icke för närvarande kan med någon säkerhet utrönas., enligt hvad Utskottet jemväl i det förut afgifna Betänkandet förklarat, sjmes den genom anmäi kningarne föreslagna serskilda undersökningen derom vara så mycket mera lämplig, som derigenom kommer att visa sig i hvad nion afg.'ifterne böra fortfarande utgå, ulan att oskäligen betunga trafiken, hvarföre, med frånträdande af Utskottets förra yttrande, föreslås en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att de genom Kongl. Brefvet den i3 Februari »838 påbudna afgifter för varor, som sjöledes införas lill Stockholm, måga, efter behörig, af Kongl. Maj:t i Nåder föranstaltad undersökning, lämpas och bestämmas lill det belopp, som svarar emot verkliga behofvet för broars och quaiers nybyggnad och underhållande, samt alt alla de inkomster, som staden förut eger lill betäckande af kostnaderne för sagde ändamål, måga afdragas vid beräkningen af den afgift af våta varor, som staden tillägges. Härförutan, och på det brooch quai-afgifterne hädanefter icke måga användas annorlunda, än för deras rätta ändamål, föreslås, alt Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära., det vederbörande anbefallas, att föra serskildt räkning öfver inkomster och utgifter för brooch quai-byggnader vid Stockholm.’’ 4 Allm. Besa).- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 128. Ank. lill Exp. Utsk, den 4 Dec. kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af motion om reglering af pastoraten på Gottland och föreskrifter om Syn å Prestegårds-byggnader derstädes.
Hon hade aldrig lefvat ungdomens vår; och redan vid tjugu års ålder tvinade hon i vinterlig kyla. De matta ögonen strålade ej af lefnadslust; de magra, gulbleka kinderna hade aldrig egt rosor. Blott själen egde ungdomlig friskhet i förmåga att känna och lida. Arve var ingen smickrare; ehuru han visserligen för sin del fann att Josefina var behagligare, än hon sjelf tycktes tro, hade han likväl icke hjerta att yttra något derom. Det hade varit alltför enfaldigt, menade Arve, att trösta henne öfver det, som kanske i hennes värnlösa belägenhet snarare var att anse som en lycka, än en olycka. Arve teg således tilldess Josefina frågade, hvilken af dagarne han skulle företaga resan till hemmet. ”I början af nästa vecka, om vinden blir gynnande. Innandess kommer jag och helsar på Josefina. Jag har uppgjort ett förslag, medan vi gått och samspråkat; och när jag bättre fått öfverlagt, vill jag framställa det.” De i sig sjelfva ganska oskyldiga, men för Josefinas öron hemlighetsfulla orden väckte en hastig förbiilande darrning genom hennes väsende. Arve märkte likväl ingenting deraf; och sedan han vid porten tagit afsked, hastade han hem, litet ängslig att möjligtvis hafva försummat mattimman. Det var också högsta tiden; det såg Arve vid första inträdet på tullförvalterskans spetsiga haka. Bordet stod och väntade, ty spenaten och spickeskinkan voro redan framsatta, och ölostskålen hade intagit sin vanliga plats på skänken. Gamle Brostedt stod med händerna på ryggen i sin vanliga vrå, och Lars låg framstupa öfver bordet, för att räkna äggklyftorna på spenatskarotten. Frun sjelf, som uppsteg från sin plats vid fönstret, hvarifrån hon både hade utsigt åt klubben och tillika kunde hålla inspektion öfver alla derifrån inoch utgående, nalkades vår hjelte med den just icke alltför mildt uttalade anmärkningen att Arnman låtit vänta på sig. ”Jag ber ödmjukast om ursäkt!” sade Arve. ”Jag kom att dröja litet på kyrkogården.” ”På kyrkogården? Kors i Herrans namn, blir Arnman en månskens-fantast?
Hr Peyron, Gustaf Abrah.: Jag begärde ordet endast för att upplysa, att ehvad de beväringsskyldiges vapenöl ningar blifva 10, 12, 17 eller 23 dygn, så beror det icke af detta anslag, som blott har afseende på födoämnens anskaffande åt beväringen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af livad som blifvit framstäldt, ansåg sig böra framställa särskild propos. om anslagets belopp och särskild om den tid, för hvilken det skulle anses beräknadt; hemställande han nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla, på sätt Utsk. föreslagit, att anslaget måtte bestämmas till 80,000 r:dr förslagsvis. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. anslaget böra bestämmas till 1 00,000 r:dr b:co att såsom förslagsanslag utgå. Vidare beslöt R. o. Ad., att detta anslag skall afse en öfningstid af 12 dygn, inoch utryekningsdagarna oberäknade. a5:te punkten. Försvarsverket i allmänhet eller K. K r i g s - c o 11 e g i i departementer, hvarunder äfven upptagas indelta räntor för Akers krutbruk och Husqvarna gevärsfactori. Hr Peyron uppläste följande: H. StatsUtsk. har uti dess förra utlåt. (N:o 44) j rör:de denna fråga, förmält, att då K. M. funnit anslaget till försvarsverket i allmänhet eller Krigs-collegii departementer otillräckligt och, i följd deraf, äskat en förhöjning deruti Den ii Augusti c. ra. 335 med 69,000 r:dr, har Utsk. sökt upplysning, hvaruti det tillökade behofvet hade sin grund, och dervid inliemtat, att det förnämligast vore afsedt till m ateriel-kostnader för be vär:s-sky ldiges exercis.
Jag tror nemi. att, då man talar om landtbruks-institut och lägre eller s. k. rättareskolor, det vore angeläget att, närmare än hittills, hafva skillnaden dem emellan bestämd, att hafva något som konstituerar den ena eller andra skolan. Jag tror detta vara af så mycket större vigt, som det lärer vara gifvet, att de flesta s. k. lägre landtbruks-skolor hafva åtminstone på något sätt urartadtgfrån den primitiva bestämmelsen, och i vissa fall öfvergått till hvad man egentligen menar med landtbruksinstitut, d. v. s. man har ej uteslutande fästat sig vid bibringande af det praktiska, utan man har äfven gått in på det högre theoretiska området, såsom chemi och dylika saker. Jag vet visserligen att man svarar mig, alt det ej låter sig göra att med ett anslag af endast 1000 r:dr låta en lägre 366 Den 24 Ma r s, landtbruks-skola fortgå, då raan är skyldig att mot lägre och på vissa vilkor endast mottaga rättarelärlingar; utan att, på det de, som egna sin tid ål dessa uppfostrings-anstalter, mätte konna berga sig, det har ansetts nödvändigt att äfven antaga betalande elever, samt att, för att få sådane, det varit nödvändigt att (åtminstone om betalningen skall vara högre) bibringa en högre kännedom, än som endast med landtbruks-skolorna blifvit afsedd. Jag säger ej detta som någon anmärkn. eller rättare som något klander mot det sätt, hvarpå skolorna blifvit skötta, ty man kan ej annat än finna att de penningar som hittills dertill varit använda hafva blifvit väl använda; men jag tror likväl tiden vara inne för R. St. att vidtaga nödig rättelse häruti.
Karl XII var i en svår klämma. Natten var halfmörk och rundt omkring ljödo polackernas stridsrop. Den lilla svenska truppen hade trängt sig tillsammans och stod som en enda man manligt emot de allt mera påträngande fienderna. Bredvid konungen stod Anders Trygg, och de slag han utdelade voro de kraftigaste. Massor af polacker stupade för hans och kung Karls svärd. "Se der, se der", ropade plötsligt Anders. "Hvad ser du?" "Den förrädiske polacken, som lurat oss i bakhållet." "Hvar?" Anders svarade ingenting. I stället tog han ett språng och kastade sig handlöst öfver en i en fotsid kappa insvept person och tryckte honom oemotståndligt till marken. "Släpp mig", hväste polacken och arbetade af alla krafter för att komma lös. "Nej, din karnalje", ropade Anders. "Du har lurat oss i detta bakhåll, och derför skall du få lönen." Med dessa ord lyfte han armen, för att gifva polacken dödshugget, men kung Karl förekom honom. "Vi ska' föra honom med oss", sade han. "Döda ej värnlös man." Då svenskarne efteråt voro ännu värst i klämman, hördes på afstånd en liflig gevärssalva. Vid åhörandet häraf studsade polackerna tillbaka. Det var en hjelpsändning, som de ej hade väntat sig. Efter en half timmes väntan kom en polsk skara i vild flykt och kastade sig in på sina landsmän. Desse råkade i följd deraf i oordning, och då den innestängda svenska styrkan i detsamma gick bröstgänges till väga, flydde sarmaterna åt alla håll. Då Karl XII återkom till svenska lägret, möttes han af Lewenhaupt och Rehnsköld. De hade under ett par timmars tid sökt konungen i lägret, men när de icke funno honom, anade de, att han var ute på äfventyr. De utsände för den skull en stark trupp ryttare, och det var denna förstärkning, som gjort polackernas försåt om intet. "Ers majestät är bra oförsigtig", sade Rehnsköld varnande. "Vi kunde nu ha varit utan konung." "Och hur skulle det då ha gått med oss och Sverige", inföll Lewenhaupt.
Äfven konungen misstyckte denna korg, af deltagande – som han sade – för sin älskade brors hjerteqval; men läste man i djupet af Gustafs själ, så fann man sannskyldiga orsaken till hans ledsnad bestå i den sårade egenkärleken, i förödmjukelsen äfven för honom, att en undersåtes dotter kunde vägra sin hand, då konungens bror nedlät sig att begära den. Om ingenting är lättare retadt än egenkärleken, så är också ingenting lättare att trösta än den; ty den omfattar blindt hvarje smickrande villfarelse. – «Du nämnde« – yttrade således konungen – «att grefve Fersen ej ville sätta tro till mitt samtycke. Han föreställer sig, att du ej riktigt uppfattat min mening, utan, hänförd af din böjelse, tolkat mina ord blott efter din egen önskan. Jag finner detta också rätt begripligt. Han har ännu ej kunnat göra sig förtrolig med hela vidden af sin lycka och af den ära, som vederfares hans hus. Detta är orsaken till hans gensträfvighet. Men gif dig tillfreds, Fredrik; jag skall göra slag i saken. Skrifva vill jag icke; ty brefvet, förvaradt i Fersenska slägtarkifvet, skulle hos efterverlden se ut, som derest jag behöft bönfalla om en förbindelse mellan min bror och en grefvedotter. Deremot kan mycket muntligen anföras, som låter ståtligt, men i sjelfva verket betyder intet, och i alla fall ej lemnar spår efter sig Hertigen rusade upp från divanen, der begge bröderne sutto, och slöt med häftighet konungen i sin famn. «Huru, min älskade bror!« – utropade Fredrik – «du vill sjelf tala med Fersen, sjelf följa mig till Sophie och hennes föräldrar, sjelf blifva min förespråkare hos dem! Hvad jag är lycklig, som har en sådan bror! Hvad du väl förtjenar att vara kung! och hvad jag är dig evig tack skyldig . När resa vi?« – «I morgon, om du så önskar; men till häst, utan annat följe, än ett par betjenter. I dag är jag hindrad af Vitterhetsakademien, der Gyllenborg gör sitt inträde.
Jag begagnar tillfället att tillkännagifva, att jag anser förslaget ega mångå verkliga förtjenster, äfvensom ett otvifvelaktig! företräde i vissa stycken framför vår nu gällande konkurslag, såsom t, ex. hvad angår kontrollen öfver konknrsmassans förvaltning, om boutredningens påskyndande och hela konkursprocedurens förkortande, samt hvad rörer särskild behandling af de civila och kriminela frågorna i konkursen; men att å andra sidan förekomma i förslaget flera nya, från vår hittills gällande konkurslagstiftning fullkomligt afvikande grundsatser, om hvilkas riktighet eller ändamålsenlighet jag icke kunnat öfvertyga mig. Likaså får jag tillkännagifva, att jag icke kan instämma i den förkastelsedom, som Utsk:t uttalat öfver konkurslagstiftningen alltsedan 1734. Ut.sk:t yttrar på ett ställe i Betänk:t: »Handelsrätten var således på god väg att äfven hos oss vinna en rationel-utbildning. Men fram emot medlet af förra århundradet, då Sverige nedsjunkit från sin fordna betydelse och rikets finanser kommit i det bedröfligaste skick, hämmades plötsligen denna utbildning; man slog in på en ny väg, öfvergaf de äldre riktigare principerna, skiljde icke vidare det ringaste på civilrätt och handelsrätt och såg alldeles bort från de Europeiska koutumerna.» I denna del är jag af olika tanke med Utsk:ts pluralitet och tror icke att det hade varit en lycka för lagstiftningen, om man hade beträdt den bana, som följdes under 17:de seklet, att skänka privilegier åt särskilda korporationer. Om för öfrigt i författningarne af 1793, 1798, 1818 och 1830 de moderna principer, som förekomma i Franska handelsrätten, icke blifvit antagne, torde detta icke kunna läggas lagstiftarne till last, emedan dessa principer icke varit länge hos oss kände. Den Franska handelsrätten har utbildat sig genom flere författningar, och sist genom Code de Commerce, hvadan man kan säga att den nuv:de Franska handelsrätten endast är omkring 50 år gammal. Och de nya handelslagstiftningarne, som efter detta mönster blifvit antagne i Holland, Spanien, Portugal och Tyskland, tillhöra de sista årtiondena.
Vid förnyad föredragning af Sfatssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens ytterligare Utlåtande, Nro 52, med anledning af erhallen återremiss å Betänkandet, N;o io, i fräga om tillökadt anslag för Undervisnings-Verken i Riket, fann Bonde-Ståndet för godt, att bevilja ett ökadt årligt anslag för Undervisnings-Verken af 30,000 R:dr B.co, med vilkor, att dessa medel i första rummet användas till skyndsamt utarbetande af Läroböcker för Religions-samt annan allmän ((teoretisk och practisk bildning i och för Folk-Scholors behof, samt att derefter må ifrågakomma förbättrade löneanslag åt Lärarne vid de lägre Scholor, der ny förbättrad läromethod för framtiden införes; hvarjemte, med anledning af det efterdöme', som Krigs-Academiens Lärostal i detta hänseende redan gifvit, Bonde-Ståndet ansåg, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att någon förbättring i dessa Lärares lönevilkor äfven härigenom måtte tillvägabringas ; likasom, att af berörde anslagssumma kommer att bestridas aflöntngarne till Lärarne vid den i Hufvudstaden inrättade Försöknings-Schola. Proi. Utdrag den 3 Augusti 18 a g. 11 S. D. På grund af dervid gjorda anmärkningar återremitterades Stats-Utskottets Betänkande, N:o 201, med berättelse emden innevarande Riksdag verkställde Revision af de under Kongl, Majlis och Rikets Commerce-Collegium ställde Fonder och Medel. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Uiskottets Utlåtande, Nio 124, om be* hofvet af lönetillökning för Gymnasii* och Scholae-Lärare.
Utsk. i sitt förslag åsyftat att de icke bibehållna persedlarne skulle förvandlas lill dubbel-hafra eller till enkel bafra, hvilket dock torde vara nödigt att bestämma; och anhåller jag alt någon af Utsk:s ledamöter behagade derom lemna uplysning. Hr von Troil: För Utsk. har det visserligen icke varit obekant, att inom St. Kopparbergs län hafran beräknas på tvenne olika sätt, nemi. såsom enkeloch dubbel-hafra, men Utsk. har icke funnit lämpligt ali föreslå huruvida räntespanmålen skulle bestämmas efter den ena eller andra af dessa beräkningsgrunder, emedan dubbel bafra vanligen står två gånger så högt i pris, som den enkla, och förvandlingen sålunda skulle komma att, i qvantitativl hänseende, derefter lämpas. K. M. bar visserligen föreslagit, att spanmålsräntan skulle utgå i sådant slag, som hvarje orts kronotionde, men jag anser Utsk:s förslag medföra mera enhet och tror ej, att något förtydligande i detta fall behöfves samt anhåller således om bifall lill denna punkt. Frih. Palmstjerna: 1 vissa trakter af Dalarne, der kolräntan utgår, är kronotionden icke bestämd i råg och utsädet deraf är högst obetydligt emot hafran, som der utgör hufvudsädet. Det torde således vara mindre lämpligt alt stadga, det räntespanmålen i dessa orter skulle utgå med hälften råg och hälften bafra. Måhända anses det af mig nu anmärkta förhållande icke förtjena serdeles upmärksamhet, emedan det endast undantagsvis eger rum, men jag har ej kunnat underlåta att detsamma vidröra, emedan det ugör ett bevis på företrädet af K, M:s förslag, som innehåller, att spanmålsräntan skulle utgå i sådant slag, sorn hvarje orts kronotionde, hvilken åter är bestämd efter hvarje orts hufvudsäde. Om K.
Tal titt Ridderffapets och Adelns afffedsDeputation, hwilket Tal Herr Landt-MarffalkeN förmodade att Riddcrffapet och Adeln ön, ffade höra uppläsas och läta uti Protokollet inflyta. Ropades Ja. Derest 540 Den iz November. Derefter upplästes detta Tal sä lydande: kclessieurs lss Deputes cle Is I^oblesse! f'aZrsL avec plaisir et reconnoissancs cles ssntiinents c^ue Vous nstexpriiner; is compte sur Votre aikection comnre Vous pouveL compter sur la mienne. Da Diste Hui vient tte terminer 868 travaux sera celebre claus lss annales 6e la 8ue6e par Desprit -l union c^ui a presiele a ses cleliberutions. Depositairs supreme cles Doix c^us Vous sver: ucioptees, le Doi les rnaintienclra et lss ksxa respecter cle tous, sans clistinction 6u rsn^ ni cles psrsonnes. Vous me trouverer: tougours pröt a cletenclre avec Vous la rause cle la ?atrie et ^uancl son lronneur et sa ^loire l'exiAsront se sentirai avee clelices tout mon san§ couler pour elle. Herr Landt-Marskalken förmälte att sedan sista uppräkningen af de i Pttkl-Casian sMitm medel, hade de blifwit förökade med nägot öfwersRldr Banco, sa att hela Summan för det närwarande utgjorde 55 R:dr Banco. Juste Gode Herrar af Ridderstapct och Adeln! Jag emottager med nöje och erkänsla de tankesätt I för mig yttrén, jag räknar pa Eder tillgifwenhct, likasom H lunnen räkna pä min.
Jag har varit ganska brottslig – ganska straffbar ... inför dig vill jag anklaga mig – jag behöfver det. – Jag visste mig synda och syndade ändå Det är förbi ... min frid ligger bakom mig ... den tid då jag ej kände ånger. Rasande öfver min förlust, fordrade jag ut min lyckliga motspelare. – Jag sårade honom illa ... nästan dödligt. Man bar honom hem till hans mor hans gamla mor Det var hennes älskling ... hennes enda barn ... kanske dör hon ... väl henne! Anna till Axel. Axel, bed! Låt oss bedja! Axel till Anna. Jag kan ej, ej nu! jag ser honom ... henne, ... de hungriga små ... deras far. O hvad har det blifvit utaf mig Det är bättre nu. Bed för mig, Anna! Jag tror på förböners kraft. Jag är ej värdig. Du är mycket god Nästa natt skall jag resa! Till Tyskland ämnar jag ... till norra Tyskland. Jag skall bjuda ut mig; till något skall man väl finna mig duglig. Axel till Anna. Mina ögon brinna, ... sömnen flyr dem ... det är ej underligt; om jag kunde gråta, men det vore för godt för mig. – Jag har något på mitt hjerta, som tynger ... som fräter ... det är samvetsqval. Anna, om du kunde lägga din hand på mitt bröst, ... men är jag väl värd att lindras? Anna till Axel. Här, Axel, tag dessa droppar opium, de skola gifva dig sömn och hvila. Anna ber för dig, Anna gråter öfver dig. Anna älskar dig. Axel till Anna. Jag har äfven en liten syster, ... ett litet lidandets barn, för hvilket min far på sin dödssäng bett mig dra omsorg. Jag bifogar hennes adress; om du kan, så gå till henne ... säg henne, att hennes stackars bror är ... säg henne, att han är död! Ringen, som jag innesluter, skall, försåld, räcka att för några månader betala hennes pension. När jag kan skall jag skicka mera, men genom dig. Tack hulda, goda engel, för hvad du skickat. – Nästa natt ... efter några timmar ... skall jag resa ... ifrån dig! Axel till Anna.
Utskottets Utlåtande N:o 284, hvarigenom Utskottet hemställt, alt en af Herr von Hartmansdorff väckt motion, angående ”en allmän förhöjning i lönerne för alla sådane cmbetsoell tjenstemän, som äro skyldige att, utan ersättning, d. v. s. för deras nuvarande löner, göra embets-resor”, matte lemnäs utan afseende, anser Utskottet, i anledning af den nu väckta motionen i denna del, ingen åtgärd kunna ifrågakomma. Vidkommande hemställan, att de embetsoell tjenstemän, som, enligt Rese-reglemi ntet, undfå ersättning för sine embets-resor, mätte erhålla godlgörelse för minskning uti häsäantalet; så oeh då det mäste antagas, att den af Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottet föreslagne, samt af Rikets Ständer, för deras del, godkände nedsättning uti hästantalet för vissa classer af Rese-reglementet, grundar sig på den förutsättning, att ett större antal hästar, än sorn för behofvet erfordrats, hittills varit anvisadt, samt att följagtligen resorne med det minskade antalet hästar böra kunna verkställas utan någon förlust eller ökad utgift lör embetsoeh tjenstemännen, anser Utskottet sig ej kunna tillstyrka omförmälde, af motionären ifrågasatte , serskilda ersättning.
Riksens Ständer, sorn, med erkännande af den verksamhet, hvilken städse utmärkte framlidne Stats-Commissarien Widegren-, såsom Embetsman, , och hufvudsakligast af hans, förtjenst, att hafva uppgifvit sättet till upprättande af en Riks-HufvuA-Bok , uti hvilken Statens alla Inkomster och Utgifter fullständigt och i ett sammanhang äro upptagne, redan tillförene tilldelat Stats-Commissarien belöning för sistnämnde arbete, hafva af sådan anledning och enär upplyst blifvit, att bemälde Stats-Comrnissarie efterlemna! Enka och Jlarn i yttersta behof, nu jemväl godtfunnil bifalla, att det hans Döttrar Charlotta, Margaretha Catharina och Regina Widegren i Nåder tillagda Pensio.ns-helopp må från nästa års början å Allmänna Indragnings-Staten uppföras och med 100 R:dr Banco till hvardera årligen utgå, så länge de lefva oförsörjda. Hvilket beslut Riksens Ständer få, till svar å E. K, M.ts Nådiga Proposition, i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. 390 Underdäitiga Skrifvelseri N:o 157. Ugf>l; o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 22 Äng. 1823, Preste-Ständet den 25 Borgare-Ståndet den 25 — —• Bonde-Ståndet den 27 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl, Maf.ts. Nådiga Proposition, angående fastställande af årlig un* derhållssumma och Enkesäte för H. K, II. Kron-Prinsessan, i händelse H. K. Hl Liefve i Enkestånd, försatt.
Ständer frånträdt denna grundsats och anordnat betydliga anslag i både det ena och andra afseendet. Här, i afseende på presterskapets aflöning, behöfver man ej frukta, att en ny grundsats skulle uppställas och en gammal våldföras, ty Staten har af ålder varit van att genom den s. k. “behaglig tids förläningen" lemna 264 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 130. små och fattiga församlingar all den hjelp för sine lärares aflöning, som behöfts. Förmå således icke församlingarne, ej heller vederbörande Pastorer, som i flere stift sjelfve äro svagt aflönade, att bereda en nödig löneförbättring åt de nu så illa lottade 571 Komministrarne och Kapell-predikanterne, så kan jag ej inse annat, än att det är Statens pligt, att genom ett motsvarande anslag ju förr dess heldre fylla denna brist, ehuru naturligtvis ej längre, än tills behofvet på annat sätt och genom den nya regleringen kan afhjolpas. Sker detta icke, så uppkommer deraf ett svårare ondt, än mången nu föreställer sig, ty den rådande prestbristen botas sannerligen icke dermed, att man anslår, om också dubbelt så många stipendier åt theologie studiosi vid Universiteterna, såvida man icke för de blifvande prestmäunens ögon och framtidsutsigter aflägsnar den uppenbara orättvisa, brist och vanvård från det allmännas sida, som vid en mängd mindre lägenheter nu nedtrycker i stoftet en ej ringa del af läroståndets medlemmar. Samtlige civila och militära tjenstemännen hafva nyligen fått sina löner förbättrade. Det oaktadt hafva, utom hvad som genom en Kongl. Proposition blifvit begärdt för hofrätternes ledamöter m. fl., starka röster vid denna riksdag höjt sig för en ytterligare löneförhöjning åt både elementar-läroverkens och folkskolornas herrar lärare.