Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett betydligt förråd af nära 600,200 alnar wörö nu wid fredsslutet öfrige, de skulle saljas och personer med fullgod borgen erbödo derföre nist., jag tror till ochmed iL st.aln churudekej kostatKronani inkvvwer ön 6 a 6^ st. alu; oagtadt denna winst blef i grund af äberode Författningar försäljningen wägrad pä annat wis än genom öppen Auction , den hölts äfwen och Bomullslärftet säldes derstädes till ett sa lägt pris att Kronan kill flere looo Rd. förlorade hwad hon hade ernätt om enligt förste anbudet det utom Auction blifvit försäldt. — HofMarstalkrn m. m. Sifversparre som är här närwarande och Ordförande i nuwarande Krigsförwaltning lärer kunna om sä päfordraS bcwittna hwad jag här yttrat. Jag fär i ödmjukhet af allt detta föreflä afflag af Utskottets Betänkande och att detta helt och hällit Leconomiffa mäl mätte updragas Kongl^ Majtts Nädiga ätgjard Ätflillige begärde att Betänkandet mätte affläs. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde proposition till afflag ä Betänkandet, hwilken Bifölls. Ankom och infördes en Deputation frän det Wällofl. Borgare-Ständet anförd af Herr Borgmästaren Victorin, som tillkännagaf StändetS öfwer Leconomie - Utskottets Be - Den 14 April. Z1L Betänkande rörande förfwars-medel tagne beslut innefattadt i följande: Utdrag af Protokollet, hällit i Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 14 April Igro. E. D. Nar BorgareStändet, efter nogaste granffning och öfwerwägande, till stuteligt afgörande företog Riksens Högloft.
Bijölls; N:o 29, i anledning af väckt motion om upphäfvande al 3, 5 och 6 §§ i 2 Cap. Giftermåls-Balken och förändring af 9 § i samma Cap. och Balk: Bifölls; N:o 30, i anledning af väckt motion om förklaring af Kongl. Kun - 334 Prot.-Utdrag, den eo November 1844• görelsen den 1 October 1812, rörande vissa iagltagelser vid besvärs-skrifters och ansökningars inlemnande: Ståndet afslog detta betänkande och gillade i stället Herr Grefve Mörners i ämnet afgifne reservation. S. D. Föredrogos följande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkanden: N:o 74, i anledning af väckt motion om stadgandet af viss afgift för öfverfarten öfver Långebro i Christianstads Län: Bifölls; N-‘o 75, i anledning af väckt motion, om åliggande för CornmerceCollegium att kungöra hvilka handlingar, som för bestyrkande af utländska, hit ankommande fartygs nationalitet erfordras: Bifölls. S. D. Föredrogs ett från Höglofl. Ridderskapet och Adeln aflå-let protocolls-utdrag med inbjudning till Bonde-Ståndet att sig förena i Ridderskapet och Adelns fattade beslut, beträffande Bevi/lnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 1, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin: Ståndet, som redan i frågan fattat beslut, ansåg någon annan åtgärd, i anledning af denna inbjudning, icke vara erforderlig, än alt lägga förenämnde protocolls-utdrag till handlingarne. Den 20 November. Från Höglofl.
»Ursäkta», sa jag och klämde mig in i rummet, fast jag nu efteråt inte begriper hur jag bar mig åt, efter som springan tydligen var afsedd bara för en katt, och knappast det — »ursäkta, men det är någonting högst viktigt! Hvar ska Hans Majestät ha den obegripliga nåden att ligga? Borgmästaren stirrade på mig, så det var riktigt hämskt — men sa inte ett knytt. »Kanske han är döf, stackars karl», tänkte jag, och så upprepade jag med ännu större eftertryck: Hvar — ska — Hans — Majestät – ha — den — obegripliga — nåden — att — ligga? Men nu blef han vild och började trafva rundt som en cirkushäst. »Ligga, ligga!» vrålade han. (Tänk, att det finns öfverhet som vrålar!) »Det fattas bara det, att jag ska lägga Honom med! Vet frun, hur det känns att behöfva hålla tal när man inte kan! Hålla tal för Sveriges förnämsta talare! Se här, se här och se här!» Därmed slängde han fram en hel packe med nedklottradt papper. »Jag har inte sofvit en blund i natt — jag kommer inte att sofva på nio nätter till — minst. Jag blir tokig — jag är tokig.» Det syns», sa jag med värdighet, »men det har jag inte att göra med. Vår fråga är: Ska Hans Majestät ligga i det allmänna eller ska han inte?» Nu stirrade han på mig, så jag trodde ögonen skulle trilla ur hufvudet på’n, och så sa han något som jag inte vill svärta honom med att komma i håg, men upplysande var det, och så rusade jag tillbaka till mötet och skrek: »Nej, det behöfs inte! Nej, det behöfs inte!» Och väl var det, efter som rådstu’n och fängelset är det enda allmänna vi har och rådstu’n blir upptagen i hvar vrå af middagen. Nog hade det varit alldeles rysligt att behöfva inmana sitt Eget Älskade Majestät i häktet, om det också hade skett bara för en enda natt och i djupaste underdånighet och kärlek.
N:o 85, komma alt bestämma/’ Hela denna tirad anhåller jag måtte utgå derföre, att den kan tydas såsom ett band på den pröfning, som R. o. Ad. ej kan företaga förr än mern. N:o 85 förekommer till föredragning. Jag begär således återremiss till Dtsk., med anhållan att denna mening måtte uteslutas. Utsk:s mening kan ej vara att sålunda på förhand binda oss hvarken vid grunderna eller resultaten. När meni. N:o 85 förekommer, skall jag söka bevisa att det är grundlagsvidrigt och aldrig kan blifva föremål för propos. Att nu sålunda på förhand binda oss vid utgången af en pröfning, som vi ännu ej företagit, är oskäligt. Jag anhåller således hos Hr Landtm, om propos. på återremiss af detta meni. och anhåller att denna anmärka, mätte fä åtfölja återremissen. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: De betänkligheter, som af Frih. Boye nu blifvit framställda emot Const.Utsk:s förslag till voter:s-propos., hafva redan i PresleSt., i enahanda syftning, blifvit anmärkta, oell har betänk, i följe deraf återremitterats. Jag beklagar på det högsta, att denna mellanmening kunnat gifva anledn. till dessa farhågor, men bestrider Då intet vis återremissen och förmodar, att Utsk. kommer att ställa sig de respective Ståndens gemensamma tanke i detta hänseende lill efterrättelse. Jag ber likväl få förklara, att ingen sådan mening legat till grund för Utsk:s förslag i denna del, och att, hvad det oskäliga beträffar, så har jag svårt att förklara den värde talarens mening dermed, men vågar försäkra, att det åtminstone ej varit Utsk:s mening att framlägga någonting oskäligt, och ådagalägger betänk, ganska påtagligt och tydligt Utsk:s oskuld i detta Den rj Ma rs f. m. 7 hänseende. Jag instämmer i Frih. Boyes begäran om fiterreniiss af belänk., och har intet vidare att invända deremot. Frih.
Huden tjänstgör dessutslag af ett eller annat slag t. ex. ett vanutom som ett andningsorgan, afsöndrande kolligt eczem, betraktas af folk i allmänhet nä- syra ur blodet, om också denna uppgift tyckes stan med rädsla och misstro, liksom vore han hos människan ha vida mindre betydelse än eller hon nästan en sämre människa än andra. hos vissa djur. Alla dessa nu antydda funk(&gt;ch när en person far en hudsjukdom af nå- tioner hos hudeu böra naturligtvis mana oss got slag, så • väcker detta hos patienten själf att hålla vår hud i ett sådant tillstånd, att den allra största förvåning och förskräckelse. den kan fullgöra dessa sina uppgifter, så mycDet går väl knappast någon mottagning, då ket mer som vi därigenom på samma gång i jag ej af dylika patienter hör detta yttrande: viss mån skydda oss mot åtskilliga hudåkommor. » jag kan rakt inte förstå, hvar jag fått detta ifrån; jag har • aldrig förr haft det minsta utDet ur talgkörtlarna afsöndrade och på huIduns läkarartiklar. Huden oeh dess vård. 35 dens yta aflagrade fettet har också sin stora betydelse. Det håller huden smidig och glänsande, ger den större motståndskraft särskildt mot luftens fuktighet och hindrar en allt för stark värmeutstrålning, hvarigenom också hudfettet är en viktig faktor i den nyss nämnda värmeregleringen. Att allt för ofta och allt för mycket genom skarpa tvål tvättningar förminska detta hudfett och därigenom göra huden för torr, måste därför vara lika skadligt som den andra ytterligbeten att låta hudfettet jämte svett och afstötta öfverhudfjäll samlas och kvarsitta i abnorm mängd. Särskildt gäller detta senare om de ställen af kroppen, där dessa afsöndringar äro rikligast, nämligen på hufvudet (där de bilda s. k. mjäll), i ansiktet, i axelhålorna och i ljumskvecken. Man hindrar en abnorm ansamling af svettoch fettafsöndringarna och håller huden i öfrigt i stånd att fullgöra sina uppgifter dels genom bad, dels genom tvättningar.
Det var vid utkanten af staden näfa skogen. Ett nybygge, som arbetarne lämnat, låg närmast. Ingen syntes till. Kalle lyfte Tick-Tacks döda kropp på sina armar. Bort mot skogen gick han. Där midt i tysta stilla skogen satte han sig ned under ett träd. Han var litet matt och trött; hunden låg tung i hans famn. Vackra Tick Tack, nu var han död! Som död fick Kalle stryka dig öfver det fina, glänsande skinnet, där, där och där som fröknarna Kugge så ofta smekt. Blod låg stelnadt i halsens djupa sår. Gatsmutsen hade fastnat här och hvar. Men Kalle ville göra honom vacker och ren. Han öppnade sin urvuxna tröja och ref ett stycke af mammas linne, just där det var en smula skirt, liksom början till ett litet hål. I en sprudlande, gladlynt vårbäck, som sorlade tätt invid, doppade han linnelappen. Så tvättade han Tick-Tack ren, så godt han kunde. Ur hans egna sår sipprade blodet fortfarande, men han torkade - endast af det i förbifarten. Tick-Tack måste bli riktigt snygg och ren. » Pojken min! Pojken min! » upprepade han halfhögt. » Pojkeu min! Pojken min! » och han lyfte varligt på hundens slappa, slaka kropp. Så satt Kalle länge med grefvefröknarnas käraste skatt i sin famn. Trädet böjde sina fina grenar ned mot dem, pojken och den döda hunden. Ännu hade ej bladen spruckit ut, men knopparna sutto liksom små gröna buketter utefter de smalaste, mjukaste kvistarne och aftecknade sig så gröna och unga mot den blå, molnfria vårhimmeln. Solen blef mindre varm och sjönk långsamt ned mot horisonten. En stråle föll snedt mellan skogens nakna stammar, Den dröjde på Tick-Tacks breda silfverhalsband, förgyllde de stolta namnen Lovisa Ulrika och Magdalena Kristina, gled åt sidan, bleknade och slocknade. En kall vindpust smög fram utefter skogsranden och de finaste kvistarna dallrade svagt. Kalle hade rest sig: långsamt började han gå framåt. Tick-Tacks döda kropp bar han tryckt tätt intill sig. När han kom in på gatorna, vände sig folket om och såg efter honom. I grefvepalatset var stor oro och förvirring.
En tunna säd kan i brukningskostnad icke åstadkommas till ringare pris än 12 rdr, och då är endast altaget så mycket som bonden kan behöfva för kläder åt sig samt hustru och barn. Jorden lemnar på detta sätt sin innehafvare icke mer än 3 proc. Man frågar sig då, hvaraf bonden lefver, om hans jord lemnar så dålig afkastning. Ja, han försöker lefva af hvad han ännu eger qvar; om det (innes en träpinne, tager han den, om det finnes en äng, som kan plöjas upp, besår han denne med hafre, om han icke eger någon sådan, går han till Bankerna och försöker att få låna penningar. Det skulle vara intressant att veta, om jordbrukarnes ställning i Frankrike är öfverensstämmande med de Svenska jordbrukarnes. Hågen för jordbruket börjar bland ungdomen afsvalna och man afråder densamma från att välja detta yrke. För en tid sedan fick en ung man, som förfrågade sig, om han borde placera sina penningar i jordbruk, till svar, att han borde insätta dem i bankerna eller ock blifva krögare. Detta är sorgligt. Här har i dag af Frih. v. Schulzenheim blifvit uppläst en R. St:rs skrifvelse vid 1812 års riksdag. Jag anser den vara af så stor vigt, att jag tager mig friheten att åter uppläsa den. Den är af följande lydelse: »Till fyllande af de anslag till Statens och Riksgäldskontorets behof, vi enligt 14:de §:n beviljat, håfve vi, dels på nye vid denna Riksdag öfverenskomne grunder, stadgat Sveriges allmänna bevillning, dels beslutit förhöjningar å Chartae-Sigillatae-, Sjötullsoch husbehofs-bränvinsbrännings-afgifterna, och då vial kraftiga skäl funnit nödigt i de med dessa afgifter i sammanhang stående Förordningar göra betydliga förändringar, åberopa vi oss härom de af oss beslutne författningar, vi, rörande sättet och vilkoren för dessa bevillningars utgörande till K. M:t till utfärdande i underdånighet öfverlemnat.»
Då en sådan anordning dock möter verkliga, praktiska svå- righeter, torde dermed ännu dröja, åtminstone hos oss, och under tiden må, i fråga om bränning, nämnas, att sådan, någon gång använd, gör nytta, i synnerhet, om ett eller annat hårstrå visar benägenhet att klyfva sig i spetsen. Detta beror på förekomsten af en mikroskopisk mask in uti hårröret, hvilken af bränningen dödas. Användes tången dagligen äfven med nödig försigtighet, hvartill fordras tid och omsorg, mister håret sin glans och mjukhet, och derför är krusning på kall väg att föredraga. För stelt, tjockt hår må det engelska patentet, messingsnålen med kautschukringar användas; annars särskildt böjliga krusnålar, men aldrig vanliga hårnålar,. hvilka allt för mycket nöta håret. Till mycket fint, mjukt hår kunna fina s. k. spindelnålar användas, då kring hvar nål blott en tunn länk viras. Detta sätt har den stora fördelen att icke misskläda och blott framställa en lockig kant under nattnätets spetsar och bandrosetter, — med hvilket koketta råd vi afsluta denna, dock fullt allvarligt menade, ocb i afsigt att gagna, skrifna uppsats. — In — En koketts bekännelser. Skiss för Idun af MIA. (Forts. o. slut). O » ^ / pAfverraskningen, lilla mamma, komma vi * k till öfverraskningen? » frå- gade Ebba sin mor, sedan denna under en halftimme underhållit henne med en redogörelse om hvad hon hört och sett i kyrkan. » Jo, nu komma vi ändtligen dit, » svarade friherrinnan och lutade sig bakåt i fåtöljen, med ögonen stadigt riktade på sin dotter. » Kan du tänka dig, hvem jag mötte, när jag kom ut ur kyrkan? » frågade hon med tonvigt på hvarje ord. » Nej, du gör mig verkligen nyfiken, det måtte bli en märkvärdig nyhet, som jag kommer att få höra! » » Ja, mycket märkvärdig, men var för all del lugn, mitt barn! Doktor M., din för detta detta tillbedjare, är i sta ' n! » e e s n a r t * Sådana finnas inoch utländska i nästan otaliga sammansättningar.
"Silket är ju rätt bra likt", inföll Jörgen, "men du är alltid otålig, hvem kan göra dig i lag." Lisa gick och frun satte sig att stoppa med det olika silket, men arbetet blef naturligtvis ej vackert, utan stoppen blef ganska synbar. "Jag hade kunnat skicka den ut att lagas", sade Jörgen, när frun lemnade honom rocken. "Det synes nog på arbetet, hur villig du var att göra det." Fru Margaretha vågade ej invända, det hon gjort sitt bästa och att silkets färg var anledning till att det syntes; men den orättvisa beskyllningen för ovillighet sjöd i henne. Jörgen Bahr fortfor nu en lång stund, under tystnad, att låta gungstolen gå. Fru Margaretha knypplade i tysthet. Slutligen yttrade Jörgen torrt: "Fru Ebba och hennes döttrar torde snart vara att förvänta, blir allt i ordning?" "Jo, snart hoppas jag allt är ställd enligt dina ordres. Welam for ut till Hufvesta. Han erbjöd sina rum, för att de fångna damerna skulle kunna få mera utrymme, efter hans rum just stöta intill deras." "Du kan ju taga dem alla." Fru Margaretha såg på sin man, för att få reda på, om det var så hans verkliga mening; men han vände sig ifrån henne emot fönstret. "Skall jag då låta bortföra alla onödiga möbler ifrån dessa, liksom ifrån de andra båda rummen?" Nu vände sig Jörgen om, och fru Margaretha såg att han var nästan blek af vrede: "Jag vänner du late bära bort dig sjelf först! Får jag någonsin ha en oförbittrad stund för dig? Jag var så enkom nöjd och glad, när jag kom hem; Hans Furstliga nåde var mig så särdeles nådig, och hade låtit kalla mig, för att ge mig några befallningar om de fångna fruntimmerna. Jag var så upprymd och tänkte få prata en förtrolig stund hos min hustru. Men det hade jag bort veta förut, att din motspänstighet alltid skulle förderfva hvarje glad stund." "Min Gud, hvad är det då, som jag sagt eller gjort", frågade ängsligt fru Margaretha. "Det förstås, du är oskyldig och har aldrig felat, det vet jag nog af gammalt!
Ämnets natur i förening med omständigheten, att både » modern och dottren » ha tvänne kvinnor att tacka för sin tillvaro, har gjort, att krönikören trott, att en kort redogörelse härför skall intressera l d u n s läsarinnor, men icke nog härmed: historien härom innebär dessutom något pikant och ovanligt, och då en sådan läsning alltid h a r sin publik, må den, äfven från denna synpunkt, ha sitt berättigande, om ock hjältinnan tillhör ett samhällslager, från hvilket ingen reprosentant hittills på detta sätt blifvit presenterad för l d u n s läsarinnor. * Det var år 1866. Det » gula spöket » * hade lyckats smyga sig öfver våra gränser och uppträdde h ä r och där i landet. I Linköping uppenbarade det sig särdeles våldsamt: 300 personer, ' eller nära fem procent af stadens * Ett ibland användt namn på koleran. 138 I D U I äktenskapet befaller mannen 1894 N och kvinnans vilja Sker. J. Hammer. * * * 44 * 44444444 * * 4444 * * ^ dåvarande befolkning, fullo nämligen offer för detsamma, och i de fattiges hem, a r m a på allt utom på barn, ropade på mer än ett ställe fyra, fem sådana förgäfves sin far och mor. — Sanifälda antalet af dessa värnlösa små uppgick till bortåt etthundra, kanske talet fullt. För a t t fylla de mest trängande behofven för dessa, föranstaltade man genast om en insamling. Flere af stadens fruntimmer i de högre klasserna åtogo sig det svåra uppdraget och gingo i flere veckor som verkliga barmhertighetssystrar från dörr till dörr, med tacksamhet emottagande den minsta skärf för fyllande af de mest påträngande behofven. Detta ädla sträfvande kröntes med framgång, och intäkten blef ej obetydlig, men ännu stod ett ouppfyldt, och detta det mest svårfyllda: ett hem felades de föräldralösa. Samhällets beslutande män stodo handfallne; stadens tillgångar voro, till följd af den nyss öfvergångna sjukdomen, bårdt anlitade, och den enskilda offervilligheten, så nyss anlitad, kunde man ej ånyo påräkna. Plvad kuudc göras?
Jag anser för min del ganska likgiltigt, huruvida R. o. Ad. vid detta tillfälle bifaller Beviiln.Utsk:s betänk, eller antager den af Frih. Raab åberopade reservation, emedan jag är fullkomligen öfvertygad derom, att bifallet i båda händelserna leder till samma resultat, nemi. att bevilln:s-förordn:n, sådan den nu är, kommer att qvarstå till nästa riksdag såsom reservanterne förutsatt; ty jag kan icke, lika med Frih. Raab, hysa den sangviniska förhoppningen, att, om man äfven skulle godkänua skatlejemkningscomiteens förslag, någon verkställighet af detsamma kan äga rum förr än flera förberedande åtgärder, som fordra både tid och begrundande, blifvit vidtagna. Frihm föreställer sig, att man genast skall kunna utreda, huru stor andel sorn af bevillmssitmman må kunna läggas på fastigheter å landet; men huru vill väl sådant blifva möjligt? Man kan i Beviiln.Utsk. stadga, att så och så stort bevillmsbelopp inom riket skall uttaxeras, men härvid är att märka, att bevillnm utgår icke endast af fastigheter, utan ufven af handel och rörelse och efter lista art. Således in - Den 20 Maj. 69 Dan summan bevillning af fastigheter kan med något slags anspråk på rättvisa bestämmas, torde man jemväl böra bestämma, huru stor bevilln., som af andra beskattningsföremål skäligen skall utgå. En sådan jemkning är sannerligen icke så lätt att verkställa i dertill erfordras en mängd utdrag ur laxeringslängderne jemte tlerfalldiga andra upplysningar, hvilkas anskaffande medtar både tid och arbete. Jag tror det derföre vara klokast, att låta förblifva vid den nu gällande bevilln:s-förordn:n, på sätt Utsk. hemställt. Såsom Hr Aminoff anmärkt, blir det tidsnog att, om skatlejemknings-comite'ens förslag varder bifallet intill nästa riksdag vidtaga alla de preliminära åtgärder, som vr verkställigheten deraf kunna erfordras. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Rosenblad: Om under den lid som förflutit ifrån Bevilln.
Stats-kontoret utbekomma dessa medel förrän under sednare hälften af det nästderpåföljande året, hade likväl, såsom berättelsen till Rikets sednast församlade Ständer visar, Kongl. Stats-kontoret varit i tillfälle att redan under år 1861 aflemna hela det års bidrag. Likaså emottog Riksgälds kontoret 1862 och 1863 års bidrag under hvartdera årets lopp. Utaf det till Riksgälds-kontoret anvisade bidraget af 1864 års statsinkomster aflemnades under sistnämnda år R:dr 659,950: — och har deraf under innevarande år erhållits ett belopp af „ 300,000: — hvadan den ännu icke till Riksgälds-kontoret öfverlemnade delen af sistlidet års bidrag utgör „ 700,000: — Utöfver den summa, 1,000,000 R:dr, som enligt nyss åberopade berättelse under år 1862 till Riksgälds-kontoret aflemnades utaf de behållna öfver skotten å 1861 års statsinkomster, erhöll Riksgälds-kontoret under år 1863 utaf dessa öfverskott ytterligare R:dr 2,452,427: 3. Enligt den på rikshufvudboken grundade liqviden mellan Statsoch Riksgäldskontoren angående öfverskotten å 1862 års statsinkomster, utgjorde, efter afdrag af hvad bristerna i förslagsanslagen öfverstego besparingarne å enahanda anslag, det återstående beloppet af dessa öfverskott R:dr 2,743,226: 82. hvaraf Riksgälds-kontoret redan under år 1863 fick från Kongl. Stats-kontoret emottaga. R:dr 2,400,000: — och aflemnades de derefter återstående öfver skottsmedlen „ 343,226: 82. i Juni månad sistlidet år.
För att icke genom lagstiftningen tvinga till en sådan förlust, och för att icke heller behöfva stifta undantagslag för jästfabrikerna, tillstyrker jag tidens utsträckning till 12 månader, öfvertygad att inga andra bränvinsbrännare än jästfabrikanterna skola i allmänhet begagna sig af längre tid än de föreslagna 7 månaderna. Jag ber nu att få öfvergå till en annan punkt. K. M:t har föreslagit bibehållandet äfven för nästa riksdagsperiod af de s. k. mindre brännerierna. Jag klandrar icke detta förslag, emedan man kan anse betänkligt att afskaffa sista återstoden af den kära husbehofsbränning, som allmänheten af ålder varit van att utöfva. Men om man öfverväger, hvilken statsekonomisk förlust, som ligger i denna tillverkning, eller rättare i besknttningsmethoden, och huru litet antal, som nu mera begagna denna förmenta förmån, hoppas ** jag man ej skall dröja att upphäfva den. K. M:t har föreslagit, att skatten på de mindre pannorna skall hädanefter beräknas efter 2'/2 kannas tillverkning pr kannerum, i stället för att denna afverkning till en början varit beräknad till 5/6:dels kanna. Det hjelper dock icke, om man också beräknar ända till 4 eller 5 kannor; ty beräkningen kan ändock eluderas af den ene, på samma gång. som den är för hög lör den andre. Genom utvidgande af pannans bottenyta, genom ansträngd eldning, genom bortsilar.det af de tjockare partiklarne af mäsken, genom hastigare ombyte af panna, så att endast den starkaste lanken får afrinna m. m., kan man öka afverkningsförmågan, alltid med förlust af råämne, — med äfventyr att bräcka pannans botten, — med ökad arbetskostnad o. s. v.; men mera bränvin kan man alltid åstadkomma. I Skottland, der skatten var vida högre än här är i fråga, gjorde man ända till 480 afkok med samma panna om dygnet; det skedde visserligen med stora upofifringar af materiel, men det skedde dock, och kommer att efterapas hos oss i samma mån som skatten okas; ty man underkastar sig gerna en förlust i materiel, om man kan tillverka så mycket mera bränvin, attr besparingen af skatt lemnar större fördel, än besparing af råämnet.