Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Re gemen - Den 30 September f. m. 433 gementernas löner; men det bör då icke vara löntagaren som skall bevaka Kronans rättigheter. Han upbär sin lön icke för detta ändamål, utan för att göra sin tjenst. Annu värre är det i fråga om soldat-torpen. Dessa kunna ingalunda betraktas som ingående i befälets lönevilkor, men icke destomindre måste befälet göra resor för deras besigtigande; och det vöre säkert icke alltför betungande, att Rotehållarne lemnade skjuts från den ena socknen till den andra, likasom äfven vid öfriga resor, då fråga vore om svner eller dylika förrättningar. Vidare komma landtmäteri-förrättningar samt skogsoch jordransakningar, vid hvilka befäl måste vara närv:de, ehuru de blifvit begärda af belt andra personer än sådana, som tillhöra Regementet. [ den 6:te punkten äro flera fall sammanslagne, då resor måste göras, hvaribland särskildt må nämnas, då fråga är om afsöndring af jord från något boställe, och ingen lärer väl påstå, att afsöndring af jord från ett boställe kan vara någon fördel vare sig för Regementet eller för Staten. Det oaktadt måste dock Regementets tjenstemän vid sådana tillfällen företaga dessa resor på egen bekostnad. Jag hade föreställt mig att det låg en i ögonen fallande billighet i denna begäran om skjutsersättning, så mycket mera sorn man kunde förutse, hvad som äfven inträffat, att R. St:r skulle med anledn. af väckta motioner om skjutsningsbesvärets reglering fatta beslut, ledande till skjulslegans höjande. Nu hafva Utsk:n föreslagit aflåtande af en skrifvelse till K. M., med begäran om utredning af frågan, och resultatet deraf kan möjligen blifva en lycklig lösning deraf; men hvad som är säkert, är att under de nu förestående 3 åren åtminstone, måste arméen utan lindring draga denna tunga. Vid föreg:de tillfällen har denna fråga äfven varit väckt, ehuru utan resultat; och om den äfven nu på samma sätt behandlas, är det att befara, att arméens befäl slutligen ej skall kunna verkställa de resor, som detsamma nu åligga eller som framdeles kunna tillkomma.
Ja, det är förvisso en sorglig sanning, att öfveransträngning ofta ' n o g förekommer i våra skolor, vid våra fabriker och verkstäder, inom affärslifvet, bland husfäder och husmödrar. Låtom oss, min kära lä- sarinna, en liten stund stanna vid det sistnämnda slaget af öfveransträngning — husmödrarnas — vår egen öfveransträngning. » A c k, » säger du, » för husmodern kan då minst af alla någon lag i detta hänseende sättas, hon, som måste vara förberedd på att » det oförtänkta alltid sker », och hvars otaliga små och stora bestyr sällan kunna preciseras af någon klocka. För skolorna, fabrikerna, verkstäderna och kontoren kunna j u möjligen vissa regler ställas för att mildra detta onda, men för en husmoder är dylikt helt enkelt o m ö j - ligt. » — Ja, du har fullkomligt rätt! För den stackars moder, som kanske natten i ända gått fram och åter med sitt sjuka, skrikande barn på armen och från det dagen gryr och tills det skymmer sitter vid sitt trägna arbete, för att förtjäna en ringa och nödvändig penning, för henne vore det en bitter ironi att stifta lagar för att motarbeta hennes öfveransträngning, för henne är den af oss lyckligare lottade systrar medförda stärkande födan, medicinen för hennes sjuka barn och dylikt, af större gagn. — Men öfveransträngning förekommer inom alla samhällsklasser. Med större håfvor följa större förpliktelser! Ja, visserligen, — men likväl. Låtom oss t. ex. taga ett par dagar ur ett öfveransträngdt lif! — T y öfveransträngd är hon förvisso, den lilla vackra fru X, därom skvallrar den bleka kinden, den blå ringen under ögat och den förströdda blicken. Alltså börja v i! Klockan är 7. Mannen stiger upp, gör toalett och går till sitt arbete. Frun ämnar äfven stiga upp nu, men känner sig så trött, de voro på operan i går afton och superade sedan ute med ett par bekanta, hvilket drog ut på tiden. Hon blundar, som hon tycker, några ögonblick och spritter så upp, klockan är half 9.
Ehuru utan hopp om framgång för min mening, har jag likväl ansett mig skyldig alt i protnedlägga densamma. Jag lemnar 1111 derhän att tvista 0111, huruvida den ifrågavar. aceisafgiftens tillkomst Varit laglig eller icke, ehuru jag för ulin del är öfvertygad om olagligheten deraf; men sedan Consl.Utsk. ogillat den i detta hänseende framställda anmärkn. emot Konungens rådgifvare, så lärer den frågan icke vidare kunna blifva föremål för Ständernes pröfning. Hvad sjelfva saken angår, Ogillar jag den i sin princip; jag ogillar alt man, i stället för att till fyllande af stadens behof Öka algiflerna för dea större trafiken, pålagt sådana för den mindre, lill melin för den stora massan consumenter oell till förlust för de mindre producenter kring bufvildsladen, sorn bit infora sina varor. För min del tror jag, att det vore vida mindre betungande att kunna inbringa denna summa och, 0111 jag rätt minnes, omkring a5,000 r:dr årligen genom ökande af tolagen på utländska colonial-varor, än att affordra accis för t. ex. hvarje tjog ägg eller hvar tunna potates, sorn till staden sjöledes införes, och att för erläggandet af dessa runslycks4 och sk i llings-afgifter kanske i flera timmar för I iq viden Uppehålla en hop små båtar vid tullarna. Af dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utskts betänk.; men sorn jag ej hoppas, alt denna mening bär skall blifva ilen rådande, får jag åtminstone fasta Uppmärksamheten vid det missförhål - 43i Dea i-j Januari. lande, som Ager ruin, alt icke blott de personer, som lägga till vid stadens hamnar, utan äfven de, som endast passera sjötullarna, skola betala afgiflernn, titan afseende på att de lossa sina varor vid egen brygga. Äfven tillstyrker j.tg alt så viii potates, sorn grönsaker, ägg oell dvlika varor förden dagliga nödvändighets-consumtionen kunde från nfgifter undantagas.
Hvad postkommuniJcationerne i länet angår, har någon annan förändring under åren 1856 — 1860 icke ägt rum, än att paketpostförbindelse under vintermånaderne inrättats emellan Calmar och Wexiö samt emellan Linköping och Westervik. Ar 1860 funnos inom länet sex postkontor, nemligen Calmar, Westervik, Wimmerby, Oscarshamn, Borgholm och Stora Rör, samt tre postexpeditioner, nemligen Staby, Mönsterås och Gamlebyn De ordinarie posterna tillryggalade nämnde år 21,786 mil, deraf 18,354 med posthemmansskjuts och 8,432 med dels gästgifverioch dels genom kontrakt betingad skjuts. Snällposterna fortskaffades samma år 3,380 mil uteslutande med gästgifverieller ackordskjuts. Elektrisk telegrafiinie genomlöper länets hela kuststräcka med stationer i Calmar, Oscarshamn och Westervik, hvarifrån går en under denna period inrättad unclervattens-telegrafiedning till Gotland. Kronobref bäringen är i enlighet med föreskrifterne i Kongl. Brefvet den 30 November 1849 ordnad med största möjliga beräkning på den lättnad, sorn kan vinnas genom tjenstebrefvens fortskaffande med de allmänna posterna. Derigenom har brefbäringsbesväret blifvit i allmänhet föga betungande. I åtskilliga härader hafva de dertill skyldige hemmansinnehafvarne träffat öfverenskommelse om årliga bidrag till ersättning åt dem, som utgöra besväret in natura. 28 Calmar län. Färjefarten öfver Calmar sund. B) Sjökommunikationer. I afseende på färjefarten öfver Calmar sund hafva under ifrågavarande tiderymd vidtagits ganska märkliga förändringar. Vid periodens början funnos, för besörjande af öfverfarten emellan Oland och Calmar stad tre på vestra Ölandskusten belägne färj platser, nemligen Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda.
”I barmen,” svarade pölsan. ”Det var bra,” sade käringen, menande att qvinnan sväljt pölsan, ”är du nu i barmen kommer du väl snart i tarmen.” Derefter fick qvinnan befallning att gå till bäcken med ett knyte svart ull, hvilken skulle tvättas hvit. Hon gick, men hur hon sköljde och hur hon gned var ullen lika svart ändå. Efter en stund kom samma hund som så ofta varit hennes tröst under vandringen och slog med sin tass på ullen, hvilken genast vardt hvit som snö. Glad och tacksam klappade hon hundens lurfviga hufvud och skyndade så in till trollpackan för att visa sitt arbete. ”Du är värre än jag,” sade trollpackan förargad, ”ty inte kan jag tvätta svart ull hvit, men när du är så dugtig kan du rätt gå och tvätta ullen svart igen.” Qvinnan gick och när hon tvättat en stund kom hunden, slog med sin tass på ullen som blef svart som förr. När qvinnan kom hem med sitt arbete blef trollpackan än mer förargad. ”Ja, jag ser nog att du är klokare än jag,” sade hon, ”men när du är så dugtig kan du få lof att gå ner till afgrunden med aviser åt min syster.” ”Men jag känner inte vägen,” sade qvinnan. ”Stora landsvägen att följa,” svarade trollkäringen, packade tidningarna i en träask och lät så qvinnan gå. Denna gick och gick, men slutligen blef hon trött och satte sig att hvila i en skog. Tiden gjordes henne lång och hon tänkte derföre att fördrifva den med att läsa trollpackans avisor, men då hon öppnade asken flögo de alla upp i trädtopparne och skrattade åt henne. Rådvill och modstulen stod hon och såg efter dem, då kom der en gammal man gående och då hon betrodde honom sin historia tröstade han henne, slog med sin käpp på trädstammarne och alla avisorna flögo ned i asken igen.
Medan han vandrade nedför Skambonide, gick han förbi en kvinna, som, då hon såg honom, vände om och tilltalade honom med tveksam röst: - Jag ser av din kåpa, att du är kristen präst. Tillhör du den homoiusianska bekännelsen? Förlåt mig, att jag uppehåller dig med denna fråga! Klemens stannade. Han såg framför sig en ung flicka av vackert utseende, klädd som slavinna i ett förmöget hus. - Jag igenkänner dig nu, sade flickan, som syntes mycket bekymrad. Du är föreläsaren Klemens. Huru lyckligt, att jag mötte dig! Min avsikt var att söka biskopen, men jag har tveksamt vandrat denna gata flera gånger och alltid vänt om vid hans dörr. Jag dristade ej gå in, men icke heller har jag vågat gå hem, förrän jag fått tala med honom eller dig. Huru väl, att jag träffade dig! - Vad vill du mig? - O, jag är mycket olycklig, klagade den unga slavinnan. Jag har en sträng husmoder, och jag råkade i afton, medan hon var frånvarande, att sönderslå hennes dyrbaraste toalettask. Hon plägar straffa mig hårt för den minsta förseelse ... och på detta konstverk satte hon så stort värde. Jag tordes icke avvakta hennes hemkomst utan skyndade bort ... och törs nu icke återvända, utan att du följer med mig hem och utverkar mig hennes förlåtelse. O, vägra icke detta, frommaste broder! Min härskarinna är så sträng, ja, hon är grym, när hon är vredgad; men annars är hon god och gudfruktig och nitisk i den rätta läran ... och om du, som är präst, följde mig hem, så skulle hon nog på din bön förlåta mig. Flickan fattade hans hand. Klemens drog den förskräckt tillbaka; han hade ännu aldrig varit en kvinna så nära. Men han kände medömkan med den stackars slavinnan och ansåg för sin plikt att villfara hennes bön. - Är din härskarinnas bostad avlägsen? frågade han. - Nej, gode broder. - Jag följer dig. - Jag blir dig evigt tacksam. Flickan förde Klemens tvärs över gatan Kerameikos och in i en gränd, där hon stannade utanför bakporten till prokonsulns palats. Porten ledde till fruntimmersgården. De inträdde, utan att någon portvakt visade sig.
Kållands härads invånares rättighet att erhålla utsyning på Kronoparken Råda-As; N:o 23, angående väckt fråga, antingen om de till boställen åt cheferne för Blekinge och Södra Möre Båtsmans-Compagnicr fordom upplåtna Kronoliemmans försäljande till skatte, eller ock om förändring i tillsynen å samma hemman; N:o 24, i anledning af sökt eftergift af det staden Öregrund beviljade låne-understöd, eller förlängning af de derföre stadgade betalningsterminer; N:o 25, angående väckt förslag, att till minne af Carl von Linné i lians födelseoit anlägga en inrättning för trädgårds-odlingens befrämjande; N:o 26, angående ett föreslaget låne-understöd af allmänna medel för anläggningen af den nya vägen mellan Borås och Fläskjums gästgifvaregård. S. D. Bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 26 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 10 om beräkning af Notarie-arfvode för de, såsom Notarier, hos Utskottet anställde Canzlister. Från H ög v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. e. m. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 2, i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans afgifna Embets-berättelse och allmänna redogörelse, äfvensom af hans Embets-Diarium och registratur för den tid, som sedan sista Riksdags början förflutit. Ståndet, som godkände och till handlingarne lade samma Utlåtande, så vidt det angick fullgörandet af den Lag-Utskottet i 33 2 mom. Riksdags ordningen ålagda granskningen af Justitiae-Ombudsmannens förvaltning, fann Bilt. till R. St. Prot. 1840. 9 Sami. 1 Band. 24 i86 Prot. Uldr. <1. 28 Mars 1840. dock nödigt, med hänsigt till det af Utskottet gjorda tillägget och framställningen, som å pag. 7 förekomma, att Juslitiae-Ombudmannen, i afseende på den honom i 100 §.
N-.ö 31. 9 fordrat Seraphimer*Ordensgi]lets underdåniga utlåtande; i anledning hvaraf och då Orden»giIlet ansett Länets öfrige invånare, jemte Lazaretts* Directionen, böra öfver berörda'ansökning böras, Kongl» Majus Befallningshafvande i Länet blifvit anmodad, att om ett sådant hörande föranstalta; derefter protocolien öfver de på sådan grund med Länets inbyggare haline sammanträden till Ordensgillet inkommit, och af hvilka proiocoll det inhemtas: att Gestriklands invånare hufvudsakligen förklarat, det de ansågo förmonligast, om, såsom hittills, södra Helsingland begagnade sig af Curhuset i Gefle och dit erlade Curhus afgiften, utom hvilken samma inrättning förmodades ej kunna ega bestånd; att Gefle Stads invånare instämt i samma yttrande jemväl af den anledning, att behofvet af ett ny tt Curhus i Söderhamn ansåges ej vara styrkt, och det för orten blefve mera förmonligt att ega en Curhus.Inrättning, som funnes väl organiserad, än flere, som i saknad af nödiga tillgångar, ej skulle komma att svara mot ändamålet; att norra Helsinglands inbyggare förment, det ett Curhus, utom det i Gefle befintliga, vore för Länet nödigt, men att; Hudiksvall dertill skulle erbjuda den mest passande local, och hvarföre åt de Revisorer, sorn för norra Helsinglands fögderi voro valde till granskning af Länets Lazarettsoch Curhus-Räkenskaper, uppdrogs att söka Nådigt tillstånd till anläggande af en dylik inrättning i sistnämnde Stad, så snart Lazarettspirectionen eller Revisorerne funne verkställig - l q Stats-samt AIlm.Besv o Oec.-Utsk\Utl,N:o$i, heten deraf påkallad af verkligt behof, då en. till Lazarett passande byggnad kunde i Hudiksvall inköpas för 500 R:dr Banco; att Hudiksvalls invånare andragit, att södra Helsinglands, invånares anhållan, att, till den Curhus-Inrättning de önskade anlägga, få använda Curhusmedlen från södra Helsingland, ansåges stridande mot hvad Kongl, Kungörelsen den ao Mars 12824, om utgörandet af Curhus-afgiften, innehölle; hvarföre Söderhamns invånare hemställt, om icke, derest södra Helsingland i Nåder tillätes anlägga ett Curhus i Söderhamn, detsamma, såsom en utgrening af Curhuset i Gefle, borde fortfarande ställas under Lazaretts-Dire* ctionens inseende, och Curhusmedlen, på samma sätt som hittills skett, ingå till Länets gemensamma Curhusfond, och derifrån för de serskilda Curhus-Inrättningarnes behof, efter vederbörligt bepröfvande, anordnas; samt att Lazaretts.Dire* Ctionen förmält, att,
Om Stats-Rädet. Då Rikets Styrelse i hela sin vidd från Konungamsgten utgår och ärenderne dit återvända ; har Utskottet först trott sig böra meddela utlåtande, rörande de Ämbetsmän, som närmast omgifva Konungen, och, genom råd och upplysningar, verka på besluten, tillbefrämjande af samhälls inrättningens ändamål. De till Utskottets granskning öfverlemnade förslag åsyfta intetdera införandet af en Minister-Styrelse i ordets egentliga bemärkelse} men tvenne antaga en modererad Minister-form, med blandning af Collegial - Styrelse» *). Särsk, Ulsk, Betänk, 5 *) Sid. 42. Committerades Betänkande. — i 29 Cancelli*Råd, v.Hartmansdorffs, i af6, u Committerade hafva anmärkt *), att de i Grundlagen nämnde tvänne Stats-Ministrar o?h fyra Stats-Secreterare, hvilka egenteligeri böra anses såsom Chefer för Stats-Förvaltningens afdelningar, hafva en mindre fullkomligt bestämd verknings-krets ; att för det saur band , som bör finnas emellan Organerne inom hvarje Styrelsens afdelning, fullständiga föreskrifter saknas; och att ärendernes fördelning emellan närmast underordnade Auctoriteter och Ämbets-verk, icke är afpassad efter Stats» Expeditionemes indelning. Denna brist är i ert annat af de afgifné förslagen närmare utvecklad **). Der anmärkes med skäl, ”att Stafs-Secreterarne, som äro ”de förnämsta föredragande, ej hafva någon tid J'öfrig till en upphöjdare verksamhet, derest 3,dem åliggande förberedande åtgärder skola ”noga uppfyllas. De hafva ingen skyldighet, ■‘-'att vaka öfver verkställigheten af Konungens ”beslut och de kunna ej af egen myndighet ”tillhålla ett Collegium, eller en LandshöfdinJ'gs, eller annan vederbörande, att göta sin ”skyldighet. Dé stå icke allena i spetsen ’’för någon styrelsegren, utan är deras myndighet inskränkt af General-Adjutanteme och ”Collegii-Presidenterne. Kongl.
Och hvad finnes det väl för tanke, som är innehållsrikare, och som borde vara mer inbjudande och stimulerande till skapande verksamhet, än tanken på ett hem? — Men det är sannt: för att skapa ett hem och ej blott köpa möblemang till en våning fordras både eftertanke och själfständighet. Sen till, att Idun med finnes hos alla edra bekanta! Modetidning Namnsedeln utvisade, att densamma till författarinna eger Utgången fru VILMA LINDHÉ, Göteborg, IHuns storalristäfling. en för våra läsarinnor förut välkänd och helt visst högt uppskattad penna. Efter ett långvarigt, besvärligt och anHedersamt omnämnande tillerkändes fölsvarsfullt samarbete mellan Redaktionen och jande tre skisser: " U r s p å r e t ", af de ärade prisdomare, som vid bedömandet Hichard Melander, ett inom modern ställt sin bepröfvade erfarenhet till densvensk vitterhet skattadt namn, " E t t sammas hjälp, h a vi i dag glädjen att för m i n x i e ', af signaturen Tempora de deltagande och samtliga våra intressepassata samt " Z a m ", en konstnärsrade läsarinnor kunna tillkännagifva det historia, af märket " Henry JSue ", och slutliga resultatet. förbehålla vi oss äfven härvidlag företrädes4 Det första och största F e m h u n d r a friset å: (5 0 0) k r o n o r, utfäst för den bästa och mest underhållande följetong med ett omfång af minst 40 af våra vanliga textspalter, tilldelades skriften: " Gösta Berlings saga ", berättelse från det g a m l a Vermland, och befanns vid namnsedelns brytande densammas författarinna vara SELMA LAGERLÖF, Landskrona. De vid bedömandet af denna grupp af prisskrifter fungerande prisdomarne, skriftställarne h r r J. Björklund, Georg Nordensvan och Birger Schöldström, uttalade samfäldt sitt synnerliga erkännande af denna skrifts ovanliga litterära förtjänster, som ställa den långt framför, ej blott alla medläflande, utan ock det mesta af hvad inhemsk litteratur på länge haft att erbjuda.
Jag för min del anser dock batia dessa omständigheter vara af serdeles ringa vigt i jemförelse med den fördel, att omyndiges, kyrkors och fattiges medel icke förfäras. Man bör icke heller förbise, att så länge det är ett åliggande för en hvar, att mottaga ända till 3 förmynderskap, så är det ock en statens pligt, att icke allt för mycket försvåra detta åliggande. Om jag verkligen hyllade den åsigt, att det vore en så stor lycka för det allmänna, att våra jordbrukare, — så skuldsatte de för närvide äro och otvifvelaktig! ännu mer blifva, i den mån man lättar skuldsättningen, — kunna utan hejd röra sig med lanta penningar, så skulle detta möjligen vara ett skäl för mig att i detta fall närma mig Gr. Sparres åsigt; men då jag tvertom anser det vara en af de svåraste olyckor för vårt land, att jorden redan förut är belastad med så mycket skuld, — ett förhållande, som utaf en utaf R. o. Ad:ns medlemmar, hvilken lifligt intresserar sig för alla reformer, blifvit på ett vältaligt och bevisande sätt ådagalagdt, da han nemi. anfört att Sveriges jordbrukare, just i följd af sin enorma skuldsättning, behöfva mer betaldt för sina produkter än sorn annars skulle vara erforderligt., — så uppkallas jag häraf att med så mycket mer ihärdighet motsätta mig ifrågav:de förslag. 148 Den 17 Juli. Äfven jag, för min del, anser att (len egentliga orsaken, hvarför de flesta Svenska varor hafva så svårt att utstå täflan tned andra länders, förefinnes deruti, att produktions-kostuaden, i följd af våra näringsidkares betydliga skuldsättning, härstädes måste blifva högre. Ju högre produktionskostnaden är, desto dyrare blifva produkterna och mer svåra att afsätta. Detta gäller äfven om jordbrukets produkter, ty i annat läll skulle detta utgöra ett undantag från den allmänna regeln. Jag är så långt ifrån att vara af denna åsigt, att jag tvertom anser, att då jordbrukaren tager så tnycket af landets kapital och arbetskraft i anspråk, så kan denna regel med så mycket mer skäl på honom tillämpas.
Cronhjelms motion, med vördsam anhållan all icke allenast densamma måtte genast framställas till afgörande utan remiss till Utsk., utan äfven att den af Hr Gripenstedt väckta fråga, om plikts åläggande för de ledamöter af Ulsk:n som utan laga förfall äro frånvar., måtte tagas i betraktande. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott vördsamt erinra att den motion, som Hr von Troil bär gjort är en särskild sak, som bör företagas på sin tid och i sin ordning. Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Jjandtm. icke mätte låta sin propos. i den första frågan fördröjas af detta tillägg. Hr von Axelson: Sedan Hr Gr. o. Landtm, behagat förklara alt propos. å Gr. Cronhjelms förslag kommer alt göras, så får jag härmedelst afstå ifrån mitt yrkande pm remiss deraf till veder börligt Utsk. Öfvet läggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter II r Gr. o. Landtm, förklarade, att den af Hr von Troil nu väckta motion om närvarande ledamöters antecknande i Utskms prot., komme alt särskildt för II. o. Ad. föredragas sedan den blifvit skriftligen lill prot. atlemnad. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, erinrade att Ilrrme Aminoff och Prytz yrkat, att frågan om lagligbeten af Gr. Cronhjelms motion måtte öfverlemnas till Const Utsk:s behandling, begärdes ordet af Hr Aminoff, i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, afbröt sitt yttrande härom, samt uppropade IIr Aminoff, som anförde: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att ifrågavar. motion icke är stridande emot så väl grundlagen som ock Ridd.Ordn., så afslår jag ifrån mitt yrkande att frågan mätte i behörig ordning öfverlemnas lill Const.Utsk:s behandling. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt det af af Hr Prytz gjorda yrkande, att frågan om lagligheten af Gr.
Från Ducat-fonden 2i7>I27töö a {räknas ofvanstående Ducat-skukl . 1,456: — 47_ OO då Bankens egen ducat-tillgång utgör . . 213,671/5’ som motsvarar,ä ioask.pr ducat R:dr silfver 458,3oi: 41- II Silfver-tillgången uppgår till . 2,552,692: 21. — tillhopa Silfver R:dr 3,010,994: i4> n; motsvarande å 128 sk. 8,029,318: 7. 9. och utgör således den öfrige Sedeloch Depo sitions-skulden . 15,422,832: 27. 9. Om till den summa lägges beloppet af Skånska Hypotheks-Föreningens ad viserade, men icke inlösta, Assignationer 148,200: Summa B:co R:dr 23,6oo,35o: 35. 6. skulle till denna Sedelstock såsom 2 mot 5 svara . 9,440,140: i4- 2- hvadan Guldoch Silfver tillgången sistberörde dag företer en brist af 1,410,822: 6. 5. Vid jemförelse emellan förenämnde den 29 nästlidne Juni afgifne uppgift öfver ifrågavarande förhållande visar det sig, att Sedeloch Depositions-skulden, på det hela, som enligt nämnde uppgift, utgjorde 23,914,250: 4- 8. och den 3 dennes uppgick till 23,452, i5o: 35. 6. minskats med B:co R:dr 462,099: 17. 2. ^ Banko-Utskottets Meni. N:o 1j 2. men att Bankens Metalliska Cassa, hvilken den 3 dennes utgjorde Silfver R:dr 3,o 10,994* 14- 11 • och den 29 nasti. Juni upptogs till , , 2,91 i,325. 28.