Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
umfvagn fara genom Paris ' gator, omgifven af alla — G r e f v i n D a n Ebba Augusta Henriette Lagerstadens tvätterskor i mer eller mindre egendomligt bjelke, född Ribbing, afled härstädes den 18 dennes. utstyrda ekipage. Drottningen för året valdes härFödd 1839, blef hon 1859 gift med landshöfdingen, omdagen. Hon heter Henriette Delabarre och är sedermera landtmarskalken och talmannen i första en 16-årig blond skönhet. kammaren, grefve Gustaf Lagerbjelke, i hans andra Ur notisboken. gifte. * Handarbetets vänners sedvanliga vårutställning har ägt rum under denna vecka i sällskapets präktiga lokal vid Brunkebergstorg och omfattat ett stort antal nya modeller, utarbetade under det senaste halfåret efter dels nya kompositioner, dels äldre stilrena motiv. Skånska väfnader, gobeliner, gobelinsöm, applikationer och allt slags broderi äro rikt representerade i växlande komfortsoch prydnadsföremål. Skulle vi särskildt framhålla något, vore det en ovanligt smakfull skjutgardin och en lysduk i de delikataste färger efter ett gammalt motiv i drottningens ägo — den förra utförd i korsstyngsbroderi på hvit botten, den senare i schattersöm af det kända konstnärskompanjonskapet fröknarna Widebäck och Vestberg. Fröken Pelre bidrar med synnerligen vackra gardiner i applikation. Ett särskildt rum är upptaget af arbeten och modeller, afsedda för kyrkliga ändamål. Bland andra artiklar märkes en altarduk af hvitt linne, broderad med gult silke. Modellen till denna altarduk är, efter motiv från slutet af 1860-talet, komponerad af fröken Branting och, arbetet utfördt af två damer, som skänkt d é n till Östermalms kyrka. * Svensk konstnärinna inför utlandet. Friherrinnan Adelaide Leuhusen, vår framstående målarinna, exponerar för närvarande ett par taflor å konstutställningen i Berlin, båda porträtt, det ena af en dam af societeten, det andra af Rudolf Genée, den bekante tyske skådespelsförfattaren, en broder t i l l Richard Genée, » Sjökadettens » m. fl. glada operetters tonsättare.
Om de ädlaste afsigter och det warmaste nit att befordra Fäderneslandets sällhet, ej alind, wid Lagars stiftande aro tillräcklige att fullkomligen smara mot ändamalet; om Thronenö läror oftast ej äro anwändbare pa det allmänna, och der i mer eller mindre mohn nödgas möta den pracussa erfarenhetens inkast; om derföre tidens pröfning erfordras akt at Styrelseformen gifwa den grad af fullkomlighet, som af menffliga anstalter kan förwäntas; om äfwen förändrade tider och omständigheter nödwändigt böra werka pa egenskapen af de Grundlags-förändringar, som kunna pröfwaS nödiga; om begreppen fordra en lägre tiderymd att lugnas fran sarhagor för ord till en fördomsfri pröfning af saker; om den wcrkliga friheten småningom inskränkes i Nationens allmänna omdöme till wista stora, alfwariiga och fortfarande rättigheter, utan att hänföras till detiiller i Styrelse - grunderna, pa hwilkas förändring ingens ratt beror, och hwaraf således ingens rätt för, närmas; »408 Den 8 Augusts. närmaS; vm allt detta inträffar, och möjligen'kan pa närwarande fall tillämpas, torde Riksens Ständer i förwäg kunna inse bade orsakcrne till det förslag Kongl. Majit nu uppgifwer och sjelfwa egenstapen deraf. Kongl. Majit har, af en redan tillräckligt munnen erfarenhet, hos Sig stadgadt den öfwertvgelse, att den nuwarande inre administrationen och Regerings-ärendernes deraf beroende gang, icke tillräckligen smara emot det dermed äsystade ändamål. Den farhaga man hittills hyst för inrättningen af Ministrar, hwilka ensamma stola smara för de till deras befattning hörande ärenden, och derjemte hofwa inseende öfwer de serstildte Publike Werk, hwilka närmast deraf bero, sones Kongl.
December i83s synes tyd ligt och bestämt uttrycka, uti hvilka städer, sedan Rikets Ständers sista sammanträde, fri och obehindrad införselsoch försäljningsfrihet Landtmannen är medgifven, och i följd deraf salu-accisafgiften upphört, så har Utskottet icke tvekat att anse försäljnings-rättigheten af kött, bröd och dricka ännu icke vara medgifven i de uti nämnde Författning icke uppräknade släder. Utskottet förmenar sig ega desto större skäl till denna förmodan, som samma Kongl. Förordning af den 33 December i832 äfven innehåller, som orden lyda: ”Och håfve Fi i öfrigt ansett på framdeles nådig pröf ning , efter sig företeende omständigheter böra ankomma^ huruvida och i hvad nion ifrågavarande tillverkningsoch försäljningsfrihet må medgifvas i flere af Rikets städer, än detn\, sorn här ofvan finnas uppräknadeOch sedan år i833, någon Författning, med - 4 Bevillnings-Utslottets Utlåtande JV:o 5o. gifvande fri och obehindrad införselsoch försäljningsfrihet af kött, bröd och dricka i flere, än de i i83a års Författning uppräknade städer, icke blifvit Allmänheten kungjord. Af dessa sammanlagda skäl anser Utskottet sig egt grundad anledning, att icke anse fri och ovilkorlig införsels-och försal jmngsfribet af ofvannämnde förnödenhets-artiklar vara Landtmarmen medgifven i alla Rikets städer; och enär, hvad denna införselsoch försäljningsfrihet beträffar, densamma befinner sig, ehuru i färre städer, obestridligen i I ika ilad t förhållande, som det, hvilket vid förra Riksdagen till stt större antal släder egde rum, torde ett beslut, i likhet med det, som vid förra Riksdagen fattades i samma fråga, äfven vid denna för Utskottet vara del mest lämpliga och nyttiga, att Rikets Högloft. Ständer tillstyrka.
Att reservskjutsen icke kunde inom värt land fullständigt afskalfas; Att medlen till skjutsväsendets förbättring borde sökas i legans förhöjning, i den mån sådan! erfordrades; och derest man, afen eller annan orsak tvekade att vidtaga denna utväg, Staten då, i hvad högst nödigt vore, borde mellankomma och lägga den kostnad, som förbättringen medförde, på allmän bevillning. Derjemte har Friherren uttryckt den åsigt att, i samma män, som våra jernstambanor vinna i utsträckning, komme i denna fråga mycket, som nu kunde synas mörkt och svårlöst, att med lätthet reda sig, hvadan Friherren ej heller ansåge tiden till en fullständigare reform ännu vara inne. Uti Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vid förra riksdagen aflåtna Betänkande N:o 110, i anledning af väckta motioner rörande skjutsningsbesväret, återfinnes pag. 5—9 redogörelse huruledes detta onus för jordbruket uppkommit. Man inhemtar deraf, hurusom, sedan allmogen länge klagat öfver våldgästning och tvungen friskjutsning, skjutsnings-skyldighelen småningom blifvit reglerad och slutligen erhållit den form hvaruti densamma för närvarande sig befinner. Af denna redogörelse framstår jemväl att afsigten med reglerandet icke varit att härigenom pålägga jordbrukaren någon ny börda eller skatt, utan blott att bereda på samma gång tillfälle för de resandes fortskaflånde på det enda sätt, som vid den tiden ansågs möjligt, eller genom jordbrukarnes försorg, samt tillförsäkra jordbrukaren om den ersättning för berörde besvär, som då ansågs nöjaktig och med billigheten öfverensstämmande. Myntvärdets fallande, utan någon deremot svarande förhöjning i skjutslegan, samt, i förening härmed, den tillökade trafik, som genom landets starkare befolkning och näringarnes utveckling uppstått, och det högre värde, som ett förbättradtjordbruk skänkt menniskans och hästens dagsverken; allt detta har sedermera bidragit att förvandla de föreskrifter, hvaruti lagstiftaren fordom sökte de resandes och den skjutsnings skyldiges gemensamma fördel, till blott en tung börda för denne sednare, utan att ändock fortskaifningen kan anses vara på ett för de resande tillfredsställande sätt ordnad. Sammans.
Ad. utgör Rikets första Stånd, det likväl icke skulle inom sig ega ett tillräckligt antal medlemmar af den erfarenhet, skicklighet och anseende i det allmänna, att de kunna försvara sina platser som ordfönde inom R. Stms Utsk. Allt ifrån den tid vårt nuvande Statsskick tog sin början, tror jag icke, att man kan förevisa något af R. o. Ad:s Hrr Elektorer begånget misstag vid besättandet af ordför:de-platserna inom Utsk:n utan jag tror tvertom, att erfarenheten vittnar derom, att de af Elektorerna utsedde ordfönde städse upfyllt deras åliggande! på ett sätt, som uprätthållit icke allenast Utskrns utan äfven på samma gång R. o. Ad:s eget anseende. Den ifrågasatte grundlags-ändringen är hvarken nödig eller nyttig. Den är icke nödig, emedan, på sätt jag nyss yttrade, ordfönde-platserna hittills blifvit väl fyllda. Den är icke helier nyttig, derföre att den, såsom en föreg:de talare jemväl yttrat, skulle öpna fältet för intriger och måhända äfven blifva ett medel att tillfoga chikaner. Jag anhåller således, att förslaget, såsom olämpligt och obehöfligt, måtte af R. o. Ad. förkastas. Hr Bildt: Jag är upkallad af Hr Cederschiölds yttrande, att det väckte hans förundran, att icke Const.Utsk:s ordfönde deltoge i denna debatt. Jag får deremot förklara, att jag, och säkerligen många med mig, skulle blifva högst förvånade om vi fått höra Gr. Lagerbjelke, som under flera Riksdagar beklädt ordfönde-platsen i ett af de vigligaste Utsk:n och derjemte under en följd af år varit ordfönde bland R. Stms Fullmäktige i Riksg:s-Kont., yttra sig i denna fråga. Jag är öfvertygad derom, att Hr Cederschiöld, såsom utmärkt jurist, icke skulle underlåta att jäfva en domare, hvilken egde del i den sak, hvaruti Hr Den 8 Mars e. m. 155 Cederschiöld vore part, eller deraf kunde vänta sig någon nytta eller skada.
- * Teater och musik. Kungl. operan gaf i söndags en festföreställning för den internationella journalistkongressens medlemmar. En lifligare publik torde operans salong väl näppeligen någonsin förr hafva hyst. Alla länders tungomål blandade sig om hvarandra, och de lifliga sydlandingarne gåfvo upprepade gånger sitt bifall tillkänna genom bravorop och applåder. Särskildt var det fru Linden som Orfevs och fru Östberg som Aida, hvilka fingo mottaga den distinguerade publikens hyllning. Och efter fru Östbergs utförande af den bekanta arian i tredje akten af » Aida » yttrade en af främlingarne tämligen högt: » Detta kan omöjligen sjungas buttre! » Tyvärr måste hr Ödmann i nyssnämnda opera ersättas med hr Bratbost. Föreställningen, som leddes af hr Henneberg, gick på det hela taget bra. Konungen bevistade densamma och hälsades af publiken såväl vid sin ankomst som vid sin bortgång med det mest ihållande jubel. K. operans direktion förtjänar ett särskildt tack för anordnandet af denna festföreställning, ehuru spelåret redan var afslutadt. sol. Skiss af Agathe Lind. ru Vera hade satt på sig ett stort hvitt förkläde och gick och dammade i salongen. Hon var så ifrig med sitt arbete, att hon ej märkte sin man, som k o m in i rummet, smög sig fram bakom henne, och tog henne i sina armar. Hon ropade till förskräckt, men så föll damtrasan ned på mattan, och Vera kröp in i sin mans famn och borrade hufvudet under hans rock. » Vera, Vera, hvarför går du och städar? » frågade han med en skymt af förebråelse i rösten. Den unga frun drog fram sitt hufvud. » Tilda har gått till torget. » Hon stoppade ett finger i munnen och såg ned på golfvet m e d en lustigt barnslig min. » Nå, då kan hon väl damma, när hon kommer hem. Inte får du gå och anstränga dig med sådant här. Det är du icke van vid! » » Anstränga! » Vera skrattade. » Ja — s å heter det under smekmånaden. Ack du raring! » Hon slog armarne om hans hals och kysste honom.
H u r u ofta hände det ej då, att m a n s å g ett litet bekant anlete från morgonstunden titta fram med nyfiken och belåten min. K a n s k e barnet bläddrade i psalmboken, räknade fönsterrutorna, och ögonen voro på upptäcktsresa än här än där — V i hade gått långt, min vän och j a g, och men hvad gjorde det? Sedan fick jag veta, kommo en lördagskväll sent omsider i ett att den lilla tyckte, det v a r så roligt att hyggligt kvarter, räknande p å att riktigt få stanna kvar. Ä r det ej redan mycket och skönt tillika hvila ut för att i lagom tid hinna fram till att tycka det är roligt att dröja i Herrens gudstjänsten. M e n lägret var något ovanligt, sömnen uteblef länge, och klockan fyra på boning? morgonen voro lif och rörelse i stugan. U p p A t t Herrans kraft fullkomnas i svaghet, måste j a g för att iakttaga, hvad som försigatt den är stor i menlösa barnasjälar, har nog V i hafva öfvervarit gudstjänsten i en af gick därnere hos vårt rörliga värdfolk. Manså mången moder erfarit, fast det varit som öfre Dalarnes kyrkor och medtagit månget ' nen och hustrun stodo redo att g å till kyrkan, en gåta, den ingen löser, som en kraft verkande på djupet, en kraft som buren på änglaljufligt minne därifrån. K u n d e jag endast och midt på bordet satt deras tvååriga kulla, föra pensel och palett för att på duken fästa lugnt underkastande sig mors sträfvan att få vingar någon gång besöker människors boning de många små täcka interiörerna som här lillan fin. P å min fråga, om det ej skulle och flyende lämnar efter sig ett mäktigt mablifva drygt för barnet den långa vägen, fick nande: mött mitt ö g a! Excelsior! Porten öppnas och fjorton par små fötter j a g moderns motfråga: » Vill hon då, att j a g Christel. k o m m a: klipp klapp tripp trapp öfver kyrkskall bli ' hemma också ?. » D e t händer nog stundom under gudstjänsten, golfvet till den bestämda bänken. D e t är barnhemsbarnen i söndagsskrud.
Maj:ts och Kronans vägnar, inköpa ifrågavarande, af Kommisionen förut hyrda, lägenhet för en begärd summa af 8,000 R.dr, sorn skulle af Handelsoch Sjöfarls-fonden utgå, dels förklarat, att denna utbetalnings balansering såsom en Konvoj-Kommissariatets fordran vore en oriktighet, den redogöraren erhållit föreskift att i nästa bokslut behörigen afhjelpa; så finnes likväl uti hufvudböckerna för hvartdera af de båda år, denna revision omfattar, nämnde summa, såsom en Kommissariatets fordran, under berörde titel upptagen, med förklaring uti berättelsen öfver 1843 års ut - 77 — gående balans, att som denna egendom blifvit för Konvoj-Kommissariatets disponerade medel inköpt och således utgör dess tillhörighet, köpesumman ej kan annat än fortfarande balanseras, intill dess annorlunda derom forordnas. Revisorerne anse, att denna karantans-plats antingen under särskildt egendoms-conto borde bland tillgångarne upptagas, eller ock inköpskostnaden utur dessa räkenskaper afföras. §• 3. Någon ytterligare afbetalning å Handlanden Rösners skuld till fonden, än den i förra Revisions-berättelsen omnämnda, bar under åren 1842 och 1843 icke ägt rum; hvadan beloppet, 5,847 R:dr 33 sk. 3 rst., fortfarande balanseras. §. 4. I afseende å 1843 års bidrag från Svenska Handelsoch Sjöfartsfonden till Sveriges oell Norriges gemensamma fond, förefinnes en olikhet emellan förestående Tabeller, i det att nämnde bidrag å förra stället alföres med . 165,765 R:dr 33 sk. 4 rst. men å det sednare med 169,147 — 28 — 9 — Om orsaken bärtill lemna räkenskaperna icke någon upplysning. Skillnaden, 3,381 R:dr 43 sk. 5 rst., visar sig äfven derigenom, att Svenska fondens fordran af den gemensamma utbalanseras medR:dr 92,614: 16. 9. hvaremot den sednares skuld till Svenska fonden upptages med endast 89,232: 21.
Med anledning af väckt motion angående rättighet för Länsmän och Underofficerare, att i Bancodisconten erhålla lån. Med tillstyrkan, att, för denna gång, en summa af 45o R:dr Banco, i ött för allt, målte få anordnas lill delning emellan den vaktbetjening inom Banken, som ej i och för den serskilda uppassningen hos BancoUtskottet begagnas. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 10 sistlidne Januari! under N:o 173 afgifne och den i5 i samma månad e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o 158, förut meddelte Betänkande, angående Presterskapets på Gottland aflöning. Fri - Den 4 Februarii e. ro. Friherre Cederström, Jacob: Dfen af mig afgifae reservation, sora åtföljer Utskottets förra Betänkande, innehåller, att det enda verksamma medlet att befrämja accorder mellan Presterskapet och Församlingarne på Gotland, är Pastoraternes sammanslagning; ty det är icke tänkbart, att så länge Pastoraten förblifva vid det ringa hemmantal, som nu, någre accorder skola kunna upprättas till lindring för allmogen, och Presterskapets belåtenhet. Det Högvördiga Ståndet, som motsatt sig detta mitt förslag, har emedlertid vunnit i Utskottet; men då Ridderskapet och Adelil redan förut vidtagit ett beslut rörande Kyrkors sammanbyggnad, hoppas jag, att man, i öfverenstämmelse härmed, nu afslår ifrågavarande Utlåtande, och låter den omnämnde reservationen tagas till grund för beslutet. Herr Tham, Wolrath: Jag förenar mig så mycket häldre med Friherre Cederström, som Pastoraternes sammanslående icke blott bidrager till accorders upprättande emellan Församlingarne och Presterskapet, utan äfven medför en besparing, som kan användas till Folkundervisningen och Scholce-inrättningar. Herr von Hartmansdorff', August: Då Friherre Cederström tillstyrkt Ridderskapet och Adeln att fatta sitt beslut, i enlighet 60 II. »5 326
Andra talare hafva dessutom visat, att den princip, som skulle ligga till grund sför val af ledamot att vara ordförande inom Utsk., icke kan conseqvent genomföras, då den icke kan tillämpas på ordföranderna i afdelningarne, hvilka visserligen icke kunna sägas i alla delar äga lika vigliga functioner, som ordföranderna inom Utskm, men hvilkas skicklighet till dessa platser åtminstone i många fall står mycket nära den förmåga, som man önskar finna hos Utsk:ns ordförande. Principen kan icke eller tillämpas i fråga om sam - Den 28 December. C93 mansatta Utsk. Det vore således en half mesure, som R. o. Ad. här skulle vidtaga och som i min tanka icke står i full öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift, annorlunda än åtminstone genom en tydning till en utvidgad rättighet för R. o. Ad. Af denna anledn. instämmer jag med begäran om bifall till Ridd.- Utsk:s betänk. Hr Cederschjöld: En värd talare, Hr von Hartmansdorff, tycktes icke skolat vara obenägen att medgifva, att Utsk:n inom sig finge välja sina ordförander; men sedan detta förslag har blifvit förkastadt här på Riddarhuset, så kan han icke instämma med motionären deruti, alt R. o. Ad:s eleetorer skulle särskildt utse ordförande i Utsk., af fruktan att Medslånden skulle misstycka att R. o. Ad. inom sig valde ordförande, och icke utsträckte valrätten till de andra Stånden. Jag för min del föreställer mig, att de andra Stånden skulle vara nöjda med att åtminstone få se denna gamla fördom rubbad aldrig så litet, i det hopp att sedan den en gång blifvit rubbad, så skulle den snart kunna utrotas och att vid någon följande riksdag RiksStm få rättighet att välja Utsk:sordförande äfven inom de öfriga Stånden. Detta skäl tror jag således icke bör förhindra oss att förkasta Utsk:s betänk, eller besluta återremiss deraf. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tillstyrker bifall till Ridd.IJtsk:s föredragna betänk.
Jo, i fall han inte kommer, menar jag. B RITA S TINA . L ENA . Då Si så där, nu knöt jag fel också. Det går väl te' knyta rätt igen. Det är den förbaskade Jan Anders, som är ( Kort paus. ) L ENA . B RITA S TINA . skulden till alltsammans. Hör I mor! visa om oss? Har I hört, att folk har gjort e' B RITA S TINA . L ENA . B RITA S TINA . L ENA . Om oss? Ja. Hur vet du det? Och då hörde jag'na. Jo, jag var öfver till Petters i förra veckan. B RITA S TINA . L ENA . Hvem sjöng den för dig? Ho' hade hört den af Månssons Anna, sa' ho'. Jo, det var Petters gumma, som sjöng visan. ­ 53 ­ Den leda trollpackan! En så'n gammal utB RITA S TINA . spekulerad rackarkäring! Hvad har hon te göra med oss? L ENA . Hon sjöng den bara. det lika. Låt dem sjunga, hvad de vill. Mig kvittar L ENA . B RITA S TINA . ska vara i hvars mans mun bara för det där grälet med Jan Anders. B RITA S TINA . Men nog är det väl förargligt ändå, att vi Kunde jag inte tro, att den där grömma Jan Anders skulle ha en trasa med på den byken. Men låt honom bara hållas. Jag ska inte ta ett steg för te mota honom. L ENA . Ja, allt ondt kommer då också från ett håll. skrattar åt Jan Anders också. Kan du den visan? Ja, men folk skrattar inte bara åt oss. De B RITA S TINA . L ENA . kommer nog ihåg'na utantill, tänker jag. B RITA S TINA . Jag har'na oppskrifven. Vill I höra? Jag in igen. Skynda dig då, innan Lars Anders kommer ­ 54 ­ Det bodde två gubbar på skogen sjung faderalla raderadirej. De voro så våta om foten, sjung faderallanlej. L ENA ( sjunger ) . För bägge gick det åt fanders och bägge hette de Anders. Så'na rackare det finns.
Hortense ändtligen tystnade och sköt harpan ifrån sig, talade gästerna, som nyss förut nästan legat dubbla af skratt öfver den gamle ungkarlens Languedoc-historier, med dämpad stämma två och två om Ossians poesi och Cimarosas musik. Madame Bernadotte, som var den mest romantiska af dem alla, tiggde halfhviskande om «en smula mystik» — d. v. s. en spökhistoria. Förste Konsuln promenerade fram och tillbaka midtför façaden med hakan mot bröstet och händerna på ryggen. Ibland stannade han och hörde tyst ett par ögonblick efter de andras samtal. Det var mest öfverste Rapp, som förde ordet. Han hade en kolossal fantasi och generade sig icke för att skarfva, när det bar till. Det var alltså om natten före Pyramiderna. Generalen hade haft oss att arbeta som slafvar om dagen och jag var alldeles utsliten, jag låg i mitt tält och kunde icke sofva af bara trötthet ... — Det händer aldrig en god soldat, afbröt Lannes öfverlägset, på sitt burdusa sätt. Du hade väl litet hjertklappning före affären, kan jag tro. Rapp stack handen innanför västen och försökte se imponerande ut öfver sin styfva halsduk. Han var stött och damerna måste tigga honom länge, innan han ville fortsätta. Till slut gaf han — godlynt, som han var — med sig. — Jag låg alltså i mitt tält. Det var mycket mörkt, midt i natten, och jag hörde intet annat ljud än af hästarne, som skubbade sig uppåt hvarandra och gnäggade. Så plötsligt slog klockan tolf — tolf ... — Åh, Gud! Madame Bernadotte var redan nära att svimma. Hon grep Eugène om armen och tryckte sig tätt intill honom — han tog henne fast om lifvet. Rapp gjorde en effektpaus; så fortsatte han med dyster, hotande stämma: — Och knapt har klockan upphört att slå, förr än jag ser en liten hvit trekant, så stor ... så stor ... som Förste Konsulns hatt. Bonaparte passerade i det samma förbi. Och inne i den trekanten, kan ni tänka er — ett öga, ett eldrödt öga ... Rapp såg sig högtidligt, triumferande omkring. Damerna skreko till och ryste.
Alla andra få utan afgift söka Konungen, så vida de i behörig ordning styrka sin fattigdom. Men det är att befara, att, om den föreslagna förändringen antages, Högste Domstolens arbete skulle ökas i högre grad än med göromålens jemna gång derinom vore förenligt. All åter obehörig fullföljd skulle, på sätt motionären förmält, säkrare hämmas derigenom, att dc-n, som slutligen tappade, förpligtades att till fullo gälda vederpartens rättegångskostnad och, om uppenbart vore, att han utan skäl dragit saken under Konungen, derför dömdes till ansvar, synes Utskottet tvifvelaktigt. Rättegångskostnadsersältning torde val, äfven om den icke understege den verkliga kostnaden, dock i allmänhet icke komma att stiga till så högt belopp, att den icke kunde, om saken cj vore af alltför ringa vigt, uppvägas al den tidsutdrägt, som vunnes genom fullföljden, och erfarenheten har visat, att stadgandet i 50 Kap. 16 § Rättegångs-Balken om ansvar å den, som emot bättre vett och klara skäl dragit någon sak under Konungen, hittills högst sällan kunnat tillämpas; och del lärer icke vara anledning antaga, att sådant hädanefter mera än förut kan ske. Dessutom synes någon obillighet icke ligga i ifrågavarande stadgande, enär part, som hos Kongl. Majit vinner äfven den obetydligaste ändring i Hofrältens beslut, återfår nedsatt revisionsskilling, men han deremot, om Hofrältens beslut varder af Kongl. Majit i allo fastsläldt, kan antagas hafva utan fog fullföljt saken. Lag-Utskottets Betänkande N:o 90. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt ifrågavarande yrkande om upphörande af skyldigheten att nedsätta revisionsskilling såsom vilkor för rättigheten alt emot Hofrätts dom och utslag i tvistemål hos Kongl. Maj:t fullfölja underdånig talan, ej må vinna Rikets Ständers bifall.