Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under afskrifningstittel har uti 1819 års omslutade Cassa-räkning för Umeå Magazin blifvit affördt ett belopp af 670 R:dr 8 sk. Banco, med anteckning, att Rdenna summa utgör skillnaden emellan undsättningspriset och värdet å 807 tunnor af Skånska Gåfvo-Spannmålen. )> Kongl. Directionen , häröfver hörd , har upplyst, att anledningen till berörde afskrifning grundar sig på Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 21 April 1813 , deri Kongl. Maj:t Nädigst bifallit dåvarande Mngazins-Directionens underdåniga hemställan, att som den i Skåne år 1812 till understöd för behöfvande i Norra Länen sammanbragdte spannmålstillgång uppkommit genom medlidande Medborgares deltagande i deras vanlottade medbröders tryckande behof, och en hvar syntes hafva velat dertill bidraga, att gåfvan måtte komma de nödlidande kostnadsfri till godo, a Riksens Ständers frakten för Spannmålens transporterande till bestämda orter finge af Magazinsfonden bestås, på det att verkan af de Skånska In vånarnes patriotiska och ädla handling måtte för nndsättningstagarne blifva än mera välgörande; Förhållandet härmed hafva Revisorerne ansett sig böra lill kännedom af Riksens Högloft. Ständer anmäla. Hos Förvaltaren af Lidköpings Krono-Magazin, J. H. Renner, har nyligen yppats en betydlig proprie balance, sorn uppgår till närmare 3ooo tunnor af olika sädesslag, för hvilken balance, enligt de från Konungens Befallningshafvande öfver Skaraborgs Län till Kongl. Allmänna Magazins-Directioneu insände seqvester-handlingar, ganska ringa ersättning af Uppbördsmannens enskilda egendom, och deras som för honom gått i borgen blir att påräkna, hvilket förhållande Revisorerne ansett sig böra hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla, med hemställan, om Riksens Höglofl.
Vid den yttermera säkerhet, som 180g års constitulion ger oss, qvarstå vi, Gudi lof, ännu: och vi böra icke tro alt man med förevar, förslag liar för afsigt att fråntaga oss denna säkerhet, ulan alt gifva oss en motsvarande; men beklagligen är del en sanning, att under granskningen af detta förslag söker man förgäfves någon säkerhet, att inom representationen skulle ingå något annat element, iin det democrntiska ; och man söker också derföre förgäfves någon garanti emot folkväldets öfverspända maktbegär. Behofvet att inom representationen äga upphöjda begrepp, kunskaper och stalsinannaerfarenhrt — detta samhällets angelägnaste behof, — finner man öfverlemnadt åt slumpen vid samfällda val, dervid afgörandet skulle tillböra allmogen, hvars välmening icke kan ifrågasättas, men livars förmåga att utse representanter med nyssnämnda egenskaper man visserligen kan med mycket skäl betvifla.
41 f reisens bedrifvande linge inrättas, och att derefter Kongl. Maj:t egde att pröfva, luiru vida Bolags-reglorne limnäs af den beskaffenhet, att Nådig tillåtelse i alla fall ej linge utsträckas utöfver en Octroytid af io ar för hvarje gång den beviljades; då •deremot det andra anförandet alser eli ännu ytterligare utsträckning af föremålen för de allmänna föreskrifter, sorn för Inrättningar af enskilde Discont-Bolag kunna komma att meddelas, genom ett stadgande som bestämde tiden och vilkoren för inbetalningar oell omsättningar dervid, i enlighet med hvad som för BancoBisconten komma att blifva gällande. Med fästadt afseende derå, att, på sätt, sorn inom Ilögloll. Ridderskapet och Adeln, blifvit, anmärkt, ett åt enskilde Bolag lemnadt ovillkorligt tillstånd, att efter en fordrans förfallotid derå uppbära mer än laglig ränta, skulle kunna gifva anledning till missbruk, genom ett, till beredande af större vinst för inrättningen, längre tid uppsåteiigen fördröjdt infordrande af förfall ne skulder, och grundlägga möjligheten af öfvevenskommelser, enligt hvilka Långifvaren kunde blifva fullkomligen berättigad, och Låntagaren lagligen pligtig, att betala hägra ränta än den eljest lagliga, iqke blott såsom vites - 4*2 St a t s-U t s k o 11 o t s Betan Lande n. bot för försummad 'betalning' af Lån, utan' äfven såsom vilkor för Lans bibehållande; hafva Utskotten i denna fiel funnit skäl, att, såsom tillägg lill deras förra i ämnet afgifne förslag, hemställa, att vid dö tillåtelser, hvilka Blifva enskilde Discout-Bolag meddelade, att efter
Instämmande med den siste värde talaren, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derå, att då detta creditiv vid 1818 års riksdag först beviljades, utgjorde beloppet af s. k. introduceradt smide, som hade rätt till belåning af dessa medel, endast 350,000 Sk??; att sedan denna tid smidet blifvit så utvidgadt, att det nu utgör omkring 470,000 Sk??; att pä grund deraf, Konungen biträdde den af Jerncont:s Fullmäktige hos Regeringen gjorda anhållan om framställning till Sländerne, och att derest den tillökning i creditivet, som Utsk. i sitt första betänk, tillstyrkt Ständerne att bevilja, skulle afslås, och ett bifall skänkas tillstyrkandet i förevarande utlåt., så blefve följden helt naturligt den, att belåningen ä jern mäste nedsättas. Jag tror, att en banks egentliga verksamhet bör bedrifvas genom understöd åt associationer, som åter kunna sätta sig i beröring med enskilde och dymedelst sprida större nytta och lif omkring sig, än om Banken sjelf directe verkar; att således den begärda förhöjningen borde beviljas, när man tillika besinnar hvilket förträffligt bruk Jerncont. gör af den skillnad i ränta, som Jerncont. uppbär 9 II. 50 394 Den 15 April. å de små lånemedel derifrån efter 5 proc., emot den af 3 proc., som Contoret till Banken erlägger. Det torde icke vara allom bekant att af behållningen på förenämnde skillnad i ränta, Jerncont., för den expedition, som afgält lill China och den som innan kort ytterligare kommer alt afgå, lemnat ett understöd, som, då ifrån det hela, eller 40,000 r:dr, 12,000 r:dr, som Convoycommissariatet meddelat, afdrages, uppgår lill icke mindre än 28,000 r:dr b:co, hvaraf, om expeditionen lyckas, hälften aldrig behöfver återgäldas, utan är att anse som en ren skänk, och återstoden eller 14,000 icke skall återbetalas förrän efter vissa års förlopp, under full befrielse ifrån all räntebetalning.
Jag har visserligen icke kunnat i detalj följa den kalkyl Hr af Dalström upgjort Öfver kostnaderna för en lägre Landtbruksskola; men jag tror dock att en tillökning i anslaget af 2,000 Rdr kan vara tillräckligt. Hvad lönen för föreståndarne beträffar, så är den väl icke för hög; men den torde dock icke vara så ringa, som man föreställer sig, då man besinnar att en dylik föreståndare vanligen är anställd sorn inspektor vid den egendom, der Landtbruksskolan är förlagd. Till jemförelse med Hr af Dalströms kalkyl, ber jag att få upgifva en annan från en Landtbruksskola, i hvars styrelse jag varit ledamot. Om jag antager att för föreståndaren erfordras 1.500 Rdr, så kan jag dock icke medgifva, att läraren behöfver mer än 300 Rdr. Denne bar nemi. ingenting annat att göra, än att undervisa eleverna i läsa, skrifva och räkna, samt tages fördenskull vanligen från folkskole-lärare. Jag vet t. o. m. att man vid det Institut, hvarmed jag hade bestyr, nemi. Riseberga, gaf denne lärare 100 Rdr bko; men jng vill dock antaga lönen till 300 Rdr. Vidare erfordras 300 Rdr till läraren i veterinär-kunskapen, 480 Rdr till elevernas underhåll och vård, samt 400 Rdr till inköp af redskap utaf nyare modeller, äfvensom till andra utgifter. Då återstå ändock ungefär 1,000 Rdr, med hvilka man kan svänga sig. Jag tror således att det tillstyrkta anslaget icke är så obetydligt, som man vill ådagalägga genom kalkyler, hvilka visserligen på några ställen kunna hafva sin riktighet, men icke öfverallt. För öfrigt ber jag att få fästa upmärksamheten på hvad med dessa skolor me nas: meningen är icke att få några theoretiskt lärda landtbrukare, Den 24 September. 373 utan hufvudsakiigen att bilda rättare med den arbetsskicklighet, att de kunna utföra alla de arbeten, som ett mera fullkomnadt landtbruk erfordrar.
Här äro tvänne omständigheter bestämde. Den första, att summan skall vara tillräcklig. Vöre det fråga om att köpa knappnålar, kunde summan af 66 R:dr 32 sk. B:co vara tillräcklig, annars icke. Den andra är, att det står till Rikets försvar eller andra högst vigtiga ändamål. Huru är det då tänkbart, att man skulle handla i öfverensstämmelse med Grundlagen, om man till den grad nedsatte summan, att den blefve så till sägandes ingen. Tvertom bör den enligt Grundlagen vara betydlig. Beträffande huru den bör lyftas, får man påminna sig, att, när man öfvergår ifrån absolut till constitutionel styrelse, behöfver Regeringen serskildt anslag för oförutsedde behof, och derföre måste man bestämma en summa till Styrelsens disposition, så vida Statsmachinen skall gå, äfven i de fall, som ej af Ständerna kunna vara förutsedde. I afseende på controllen, iar Grundlagen lagt den uti StatsRådets ansvarighet för sina rådslag, och uti StatsSecreterarens rättighet att vägra contrasignation, men jag tror, att Grundlagen hvar’ en genom andan eller bokstafven bjuder, alt man skall öfverflytta controllen på en agre Authoritet. I allmänhet bör man anse detta, som ett förtroende-Creditif. Herr Hjerta: Jag anser mig, i anledning af hvad Grefve af Wetterstedt yttrat, 17 H. 6 82 Den 19 Mors f. m. böra nämna orsaken till i8a3 års Ständers beslut, att ordning skulle iakttagas vid Creditivets lyftande, och att ändamålet dervid skulle tillkännagifvas. Det torde ej vara Grefve af Wetterstedt obekant, huru tillgången varit med Creditivets lyftning emellan åren 1818 och i8a3. Det var vid i8a3 års Riksdag så svårt för StatsUtskottet att få rätt på dessa medel, att man ett ögonblick ej visste, hvart betyd lige summor«hade tagit vägen. Vid de efterforskningar, sorn då gjordes, fann man nödigt, att i RiksgäldsContoiret borde uppgifvas, till hvilka Verk medlen skulle öfverlemnas, såsom t. ex.
I afseende på tiden för beväringens vapenöfniugar, hvilken nu är alltför kort, vore äfven en förändring att önska; men då jag är öfvertygad, att en upplyst och fosterländsk sinnad Regering icke underlåter i sinom tid att derom till R. St. göra nödiga framställningar, föreslår jag endast nu, det R. St. mätte besluta, att hos K. M. anhålla 0111 utfärdande af ett påbud, som förbjuder beväringsskyldig all genom lega befria sig från krigstjenst. — Om remiss till Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. får jag anhålla. Remitterades till Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekou.Utskm. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, bade inlemnat följande : Jemlikhet, säger man, fordrar tiden, och deri har man rätt; men tolkarne af detta lidens kraf hafva gifvit deråt en falsk riktning. Egoismen har tagit färg af menniskokärlek, och afunden har gömt sig bakom en slöja af menniskorätt. Uti ropen örn lika förmåner fordrar hvar och en nedflytlning af de lyckligare i samhället till sitt lilla jag, men ingen stämma bar höjt sig för att underlätta den vanlottade att komma i jembredd med sig sjelf. Uppåt mäste man sträfva, men ej för att rifva ned hvad som redan står högt. Alt genom förädling af den sjunkna menniskan, öppna vägen för en livar alt kunna njuta af lifvet, är ett ädelt befordrande af jemlikhet. Man tror sig hafva gjort nog för mensklighetens sak, då man banat väg för alla till valurnan; men jag tror, att man bättre iakttagit folkets väl, om man förut sökt bereda dem af det uppväxande slägtet, hvars enda arf är gatan, tillfälle att blifva nyttiga för sig sjelfve och samhället. Ej förr än, så vidt sig göra låter, för alla beredes utväg att genom egen omtanka kunna komma till högsta njutning af lifvets goda är jern - Den 14 Augusti e. m. 213 likhet annat än elt betydelselöst ord.
E närmare visar, restantier å allmänna utskylderne äro, vid jemförelse med de skattskyldiges antal, mindre betydande, och att laga skiftena synas hafva å jordbruket utöfvat godt inflytande, enär den utskiftade jorden i allmänhet blifvit både bättre brukad och bebyggd än den var, innan skifte derå verkställdes, hvaremot genom laga skiftena ofta stor förödelse å skiftes lagens skog vid liqviderne angående densamma uppkommit. 6. Politi. Till hvad förut angående Landtbruksskolan vid Haddorp är anfördt må här tilläggas: Under perioden har undervisning derstädes begagnats af 56 lärjungar, af hvilka 38 åtnjutit undervisning fritt och 18 för Tab. Litt. Bi ’änvinsutskänkning och -minutering. Antal utskänkningsoch minuteringsställen i städerna. Antal utskänkningsställen å landet. Debiterad afgift. R:dr R:mt. Afkortning och uppbördsprovision. R:dr R:mt. L e Städernas andel. R:dr R:mt. e r e r i n g Östgöta Hushållningssällskaps andel. R:dr R:mt. a r. Landtförsamlingarnes andel. R:dr R:nit. Summa. R:dr R:mt. Läroverk. Statsbidrag. densamma betalt tillhopa 3,300 R:dr. Undervisningen meddelas af en lärare i theoretiska och en i praktiska landthushållningen, af en lärare i skogsskötseln och af en lärare i veterinärkunskapen, äfvensom af en slöjdmästare, en smidesmästare och en ladugårdsföreståndare. Större delen af de från skolan utgångna lärlingar hafva erhållit anställning inom länet. Tekniska skolan i Norrköping öppnades den 1 November 1857. Uti denna skola lemnäs undervisning i alla de ämnen, som föreskrifvas i de af Kongl. Maj:t under den 12 Mars 1856 fastställde stadgar, införde i Författningssamlingen för nämnde år under N:o 19. Skolans elever hafva i medeltal utgjort 30 årligen. Lärokursen är treårig, och lärarne åtta till antalet. Skolhuset äfvensom skolans samlingar äro hufvudsakligen bekostade af den så kallade Ebersteinska donationsfonden.
Vidare efterser Notariatafdeliiii~geii utlottiiiiigar af obligationer och iiiideri ' iittar deponenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt läninar förslag till ny pli~ceriiig af det ledigblifna kapitalet. O m inteckningar deponeras Iios Notariatafdelningen iinderi.ättar Notariatafdeliiiiigeii gäldenären därom att rantorila 5 inteckniiigariia skola till afdelniiigeii inbetalas, livarefter de inedel, soin inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelniiigen att inteckiiiiigarne blifva i vederbörlig tid förnyade. Om en hos afdelniiigeii depoiiei.ad iiiteckiiing genom iiilderlåten förnyelse skulle förf alla, ersätter Stockliolins Eiiskildiil Bank. cl~rigenoni iippkomnieii skada. Förviu+igst~fgift: 50 öre för år pr 1,000 kronor af depositionens värde, dock ej iiiider. tv % Irroiior. Förbundets byrå STOCKHOLM l a ~ n n a r upplysningar angående mbetsområden tillgängliga för kvinnor. Aug. Magnusson (etablerad 1860) Försaljniiigslokaler: n e d m Ootteiz, ei2, ta&amp; och tlSe ty. iipp STOCKHOLM. Största lager i Norden Kulörtla o, Svarta Ylleklädnii~gstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Schalar och Un~krlrjo-lar m, m. ' I Genom direkta fWbii: delse~ iued inoch utlandets föriiänista fabrikanter kan jag erbjuda i j ofvannamda artiklar bättre och billigare a11 nagou aii-? nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor &amp; tt blifva öfvcr-. tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa i artiklar. Profver t1 Riks-~e~l,,26 1m8 på begaran,k9~e \ em626 ' k \ \ mn le \ &amp; N kostnadsfritt.
M. behagar bestämma, så måtte väl stycket från Götheborg till Orebro vara en del af den vestra stambanan, och deraf följer, att det vore en orimlighet att afslå en punkt, som just tillstyrker denna bansträckning. Hr Hjärne: Flere talare hafva redan påpekat det olämpliga uti att afslå Osta mom. af denna punkt, enär R. o. Ad. redan beviljat anslag till en del af den der omnämnda bansträckningen. Visserligen har Gr. Sparre, med den juridiska skarpsinnighet som man mäste tillerkänna honom, anmärkt, att E, o. Ad. icke beviljat anslag till den i Osta mom. omtalade vestra stambanan, utan till fortsättning af den redan vid förra Riksdagen beslutade jernvägslinien; men jag ber dock att vid detta tillfälle få erinra, att R. o. Ad:ns beslut innehöll ett öfverlemnande åt K. M. att bestämma riktningen af denna linie, antingen öfver Svartå eller Hallsberg. Om således det till en viss grad är riktigt att säga, att afslaget å Osta mom. icke kan gälla den del af banan, hvars riktning redan är fastställd, så måste dock å andra sidan medgifvas, att afslaget kan tillämpas på den del af sträckningen som icke är fastställd, utan hvars bestämmande blifvit till K. M. öfverlemnadt, nemi. vägen emellan Hjulö och Hallsberg. Jag har ansett mig böra nämna detta såsom ett ytterligare skäl för den åsigten, att punkten icke bör atslås utan läggas till handlingarne. Frih. Raab: Jag kan icke underlåta att med några ord be lysa halten af Gr. Sparres argumentation. Han vill afslå Osta morn., men bifalla det Ode. Hvarföre? Jo, derföre, att i Osta mom. heter det, att banan skulle gå till Kathrineholm, hvartill medel ej blifvit anslagna. Men i afseende å Ode mom. förbiser 218 Den 12 Juni e. in. Gr. Sparre, att man blott beviljat medel till banans fortsättning till Finja-sjön, men ieke beviljat anslag till dess fortsättning öfver Ljungby, på samma sätt som man icke gifvit medel till banan öfver Katrineholm.
Delägarne i underdånighet anhällit, "at Kongl. Majit wille wid samma tilfälle i Nä"der förestå, det Riksens Ständer matte gifwa "OireÄionen rättighet, 6t emot vire^ionens Ue"vsi-8 och bypotbeque til motswarande belopp af "de förskrifningar Werket innehade, fä wid förefallande hastiga behof til-brandskade ersättningars "gäldande, utöfwer densamma af 100,000 R:d., "som skulle bertil alltid hällas i beredskap och i "Götheborgs o^conr. Werk insattas, mi Riks Orscon - Dm 14 Mars. e. m. 65z "vi8conten uptaga Län lil en 8umms af högst "Etthundrade Femtio Tusende (150,000) Riksdaler Lxecis. "Kongl. Majit, hwars Nådiga bepröfwande "Oil-tLtjoner>8 och Delägarnes bestur, angående det "framtida anwändandet af Brandförsäkrings-Wer"kets bordt, efter 1782 Ars Keglemönts, "underställas, har, med afseende pa Delägarnes "yttrade önskan, derwid i Nader latit bero. Dä "til följe häraf Brandförsäkrings-medlen komma "at ur Riksgälds-Lonloiret lyftas, lära Riksens "Ständer finna billigt, at någon tid dertil lem"nas vireÄionsu öfwer Brandförsäkrings-Werket, "och at intil en sadan tid begge Werkens förra "förhallanden, dem Brandförsäkrings - Merker "icke först rubbat, ma fortfara.
vckt bygd flicka, anslllld vid en tvattinrattning. Illides en allt Er tung börda d v8ti kläder att burr upp i torkvinden och blef dcmf s8 fönförd, att hon ddrig mer kunde arbeta. Utskiiiven M n sjukhuset sbsom obotlig. Icfde hon likviti Innu ett par k i det fattiga hemmet till tung, för dc iino och outsäglig plåga för sig jclf. för barnhem och inackorderingshem, qvinliga bankoch postbiträden, m. fl. intrada med samma ratt som skollararinnan, guvcrnanten eller lektionsgifvaren. För dem, som ega några tillgångar utöfver arbetsinkomsten, eller, såsom ej sällan handt, lefva fritt i fÖPdldraheniiiiet, bör ingen svårighet uppsta vid att inträda i sjukkassan och der nedlagga dc stadgade afgifterna; och som dessa for all framtid blifva Iagrc, nar man inträder vid unga iir, så ar dct allt skal att med första besluta sig. För de mánga. som arbeta hela dagen mot otillracklig lön, blir dct ofta bittert svart. Men svirare ar dock att, iiär sjukdonien koiiinier. cga iugen tillgang, ingen läkare, kanske ingen annan sjukvakt an den bleka nöden. Komma vi en g h g SH långt, att arbrtsgifvaren erkänner sin pligt att deltaga i sina arbetares sjukfalls-försäkring., så ar mycket vunnct. Till dess måste vi, p3 bekostnad af anda till den minsta prydnad eller förströelse, bereda oss för sjukdomstiden. Det ar dessutoni icke endast den betingade hjelpen af ett visst belopp i veckan under visst antal sjukdonisveckor, som kassans delegare kunna emotse. Nar kassan det tillater eller med densamma fljrenade fonder uppnatt ett visst bclopp, kan styrelsen bevilja tillfalliga understöd bl. a. afven till sZdana delegare, hvilkas helsoskick krafver en hvilotid för stervinnande af förlorad arbetskraft och förekommande af svirare sjukdom.
Rådstufvurätts till granskning ölverlemnade domböcker för de näst derförut förflutna åren, hade anmärkts, dels att åtskillige §§ i några af dessa domböcker saknats eller icke varit uppsatta, dels ock att dröjsmål med afdömandet utaf anhängiggjorda mål ägt rum, nemligen ej allenast uti fjorton konkursmål, i hvilka domar utgifvits senare än ett år och några månader, och i några, närmare tre år efter inställelsedagen, utan ock uti tretton tvistemål, af hvilka icke något blifvit afdömdt inom ett och ett tredjedels, men några hvilat oafgjorda tre år och derutöfver ifrån den dag, då målen öfverlemnades till pröfning; hvarföre Justitie-Ombudsmannen, i skrifvelse den 26 September förutnämnda år, uppdrog åt Advokat-Fiskalsembetet i Kongl. Götha Hofrätt, att anställa åtal emot Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter, i den mån de i försummelsen varit delaktige, samt dervid yrka ej mindre ansvar / m ansvar efter lag och sakens beskaffenhet, än ock åläggande för vederbörande att inom viss stadgad tid styrka, att de ofullständiga domböckerna blifvit ordentligen komplet terade. 1 anledning af det sålunda tillkomna åtal hafva vederbörande förklarat flera af anmärkningarna om ofullständighet i uppsättning af Domböckerna på ett sätt, sorn Advokat-Fiskals-embetet funnit nöjaktigt, samt i öfrigt afhjelpt de brister, som förefunnits; och vidkommande anmärkt dröjsmål med afgörandet af åtskilliga mål yttrat: att det väl ej kunde förnekas, att dermed i vissa fall kommit att anstå längre än under vanliga förhållandet bort äga rum; men att, då enskild part häröfver ej fört klagan, icke heller någon skada inträffat, och härtill komme, att Jönköpings samhälle under sednare åren varit hemsökt af flera olyckor, de der alstrat mångfaldiga olikartade göromål och bestyr, hvilka kommit att inkräkta på den tid, som annars kunnat egnas åt rättegångsärendenas regelbundna gång, tillförsåge sig Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter, att åtalet i denna del icke komme att leda till någon ansvarspåföljd.
Ä l s k a r i n n a n s stackars blommor ligga så gömda, att de ej kunna väcka någon förargelse — gömda, liksom jag själf hädanefter i skam måste gömma mitt ansikte för en hjärtlös hops föraktfulla blickar. » » O, hWlken sorg, » tillade hon och tryckte passioneradt händerna mot sina förgråtna ögon — » att blifva bedragen såsom jag och cj kunna hata bedragaren! » Det låg så mycken värdighet utbredd öfver den unga flickan, men också ett sådant uttryck af sorg och förtviflan, att konsulinnan kände sig rörd. » H a n ville taga er till hustru, » sade hon, » men det var jag, som satte mig däremot. Skulden är ensamt min. » Ingen skugga skulle falla på den afgudade sonens minne. Hellre ville hon själf bära det alltsamman. Den unga flickan snyftade fortfarande. » H a n sade mig många gånger — om och om igen, att jag skulle bli hans h u s t r u, jag, den fattiga sömmerskan, och jag trodde därpå. Men min skuld är ändå stor — o, så stor, att G u d ej kan förlåta den. » Det blef så underligt vekt inom konsulinnan. D e t sorgsna ", men på samma gång så oskuldafulla i flickans ansikte rörde henne djupt och så denna alltbehärskande kärlek för sonen, som trots allt, ännu lefde kvar i detta unga hjärta. När allt kom omkring så hade kanske också hon själf — aeo dödes mor — i verkligheten mera skuld än hon hillills tänkt sig. Hon veknade allt mera. Och barnet — hvar fanns d e t? Hon hade aldrig frågat därefter, och dock visste hon, att det kommit till världen kort efter sonens död. » Säg mig, Maria, » sade hon nästan blygt, » hvar finnes. den lille? J a g går dit u t hvarje afton för att träffa den lille och tillbringar då natten där, men de flesta dagar är jag inne i staden, där jag har mitt egentliga arbete. » » H a r ni mycket a r b e t e? » frågade konsulinnan. » Ej så mycket. F ö r u t kunde jag ej hinna att hjälpa alla, som frågade efter mig, men nu är det endast ett par, tre familjer som äro goda emot mig och vilja anlita mig.