Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är likväl allmänt kändt, att de creditiver, som meddelats privatbankerne, aldrig till sina fulla belopp begagnats, möjligen af en eller annan, men sammanräknadt icke mer än till hälften, eller högst § af hvad på det hela blifvit medgifvet, och således kan öfverskottet derföre tagas i beräkning, så mycket hellre som Riksbanken icke kan komma att få vidkännas den olägenhet af creditiverne, hvarföre privatbanker understundom kunna vara utsatte, genom hastiga uttagningar af större belopp på en gång, och creditiverne alltså i Bankens hand blifva tillräckligare, och detta föranleder till en ganska betydlig skillnad i beloppet af den lånerörelse, som bedrifves, och de sedlar, som för denna rörelse behöfvas. Alltså anser jag, att det kan och bör vara en skillnad mellan det lånebelopp, som Banken får anse att vara insatt i deuna rörelse, och den summa nya sedlar, som Banken för detta ändamål behöfver utgifva. Dessutom förutsätter jag, ali B. St:s Bank, på ett eller annat sätt, t. ex. om vinsten ej atlemnas lill Riksg.cont., kan komma att minska och indraga någon del af sine utelöpande sedlar, eller af den sedelstock, som Banken, enl. 51 §, liar som maximum sig föreskrifven, och således, utan att utsläppa nya sedlar, likväl kunna, i den rörelse sora öfvertages, insticka en del penningar. Skulle åter en sådan tillgång uppslå, ma då Bankens öfvertagande af privalbanksrörelsen bli något inskränkt. Jag anser, alt den summa nya sedlar, som för denna rörelse får användas, icke må öfverskjuta det belopp, som för närvarande ligger i densamma.
Om så är, att den utsträckta handelsfriheten alstrat en större förbrukning af utländska varor, eller all dessa upslukat landimannens tillgångar, så kan derför, enl. min åsigt, förhållandet ingalunda vara försämradl genom lagens tillkomst; ty om denna förbrukning tillkommit på grund af lag, kan välståndet inom landet omöjligen blifva sämre, än om förbrukningen äger rum på sidan om lagen. Man bar sagt, att landthandlande vanligen icke kunna försörja sig med sin näring, utan omsider falla fattigvården lill last. Jag fattar likväl icke, med hvad skäl man kan antaga, att fattigvården skall mera anlitas derigenom, att rikare tillfällen till förtjenst beredas. Äfvenledes har man fästat Ståndets upmärksamhet på det förfång, städerne skola lida genom den beviljade handelsfriheten. Jag får i anledn. häraf erinra, att något förfång för stapelståderne alldeles icke äger rum, ty de varor, som försäljas å landet, mäste hämtas frän desse städer, emedan landthandlande icke äro berättigade, att omedelbart från utlandet införskrifva sina varor; och, beträffande upstäderne, hänvisar jag till Commerce-colhii årsberättelser, hvaraf inhämtas, att antalet af haudlande i dessa släder, sedan Handels-ordningens utfärdande icke oväsendtligt ökats, hvaraf den slutsats väl bör kunna dragas, att handels-rörelsen i städerna icke lidit någon känbar inskränkning. Likaledes har man framhållit nyttan deraf, att åt kommunerne eller sockennämnderne lemnäs rättighet ali förvägra inflyttningar af landthandlande. Försl och främst förekommer häremot, att det alldeles icke är gifvet, att personer, som anlägga handel på landet, nödvändigt skola vara främlingar, ty de kunde inom orten vara bosatte, innan de erhålla handelsrätt; men om man äfven antager, all de äro främlingar, så kan väl icke ett dylikt stadgande linna rum i Handelsordn. utan endast i faltigvårdsstadgan, om hvilken sednare nu icke är fråga, llr von Hartmansdorff har befarat, att genom bibehållandet af 1846 års Handels-ordn. moraliteten inom landet skall undergräfvas.
De följande^ som egentligen äro partiellé Tabeller (ill den föregående, utreda Tab. XIX1 närmare förhållandet med alla i med bilag.S Riket dels tjenstgörande dels ur XXo.XXlj tjensten gangne Embetsman och Betjente dels ock Possessionater utan Titul och. tjenst, Arrendatorer, utflyttade Borgare på Län-; det och i Köpingar, Handlande, som nedlagt sin handel, eller Fabrikanter och Konstnärer samt Haridtverkare, som upphört med rörelsen, Per-; söner, som ej höra till någon annan Titul, Privatorum ur tjenst gangne Betjente, eller, med ett ord, alla personer, som icke effektift tillhöra de Handlandes-Fäbriksoch Handtverks-Klasserne, Boncje.Ståndet, Privatorum Tjenstfolk eller fattighjon. Af denna Tabell, hvars numerär stiger j |om föijer, nemligen: Eäro-Ståndet med Studerande och Kyrko-Betjening till 10,87? Civli Staten med dithö rande Betjening - 8,911 Militär-Staten . : . - 44,471 Sjöfarande 9,43 5 Öfrige nyss uppräknade Personer - 30,125 visar sig vidare, att, ehuruväl högre och lägre Embetsoch Tjenstemäns sajnt Presternes antal ifrån år 1810 finnes ökadt, de förres med 51 och de seclnares roed 152 personer, hafva dock bägge dessa Glassér sedan år 1805 jjdtfvit minskade, den förre med 34 och 103,814 \ Konungens Nåd. Propositioner'. den sednare med 2g; Officerarnes antal likasom Militärernes i allmänhet är deremot ökadt under bada qvinqvennierne, Officerarnes med 281, Under-Officerarnes med 350 och Soldatesquens med 5,760; Sjöfarandes under alla 10 uren med 695, och alla de öfriges roed 4,474 personer.
Summarisk Liquidation imellan Stats-Verket och Allmänna sträckningar som från Inrättningen utgått till Örlogs - Debet '-Stats-Verket levererat: Till Kong Contanta Medel, Inventarier och Material-värde m. m. I. Directions Cassa Contant — Calmare Magazin - — Carlshamns dito — Carlscrona dito —* Carlstads dito — Carlstens dito — Christianstads dito — Götheborgs dito Halmstads dito — - Helgevarma dito — Jönkopings dito — Landscrona dito — Lidköpings dito — Linköpings dito — Lulea dito Malmö dito — Mariestads dito — Norrköpings dito — Norrtelje dito - — Nyköpings dito — Skeppsholms dito — Umeå dito — •— Upsala dito Wadstena —• Warbergs dito — Wennersborgs — Westerviks dito — Westerås dito -— Wisby dito Ystads dito Carlstads Lands-Contoir — Malmo Landt-Renteri — Nyköpings dito Saldo: Allmänna Magazins Inrättningens fordran vid 1813 års slut — Summa R;dr 50,000 138 1,289 sk. r. 43 4 37 9 43 ii,779 63,460 Hvete. Mätt. R:dr sk. r R*g. Mått. Korn. Mått. Tunnor. Hafra. Mått. Värde. Mått. Värde, Summa Värde. Kongl.
Vid lifsens källa, Den klara, sälla, Ur hvilken nåd och sanning evigt välla. Ty lugnens här, I ömma bröst, Som blöden, Och tänker nu med stilla tröst På döden! Han ej förstörer, Han endast förer Till himlen det, som jorden ej tillhörer. O, Jesu! gif, att barnslig tro Och lydnad För oss må blifva själens ro Och prydnad. Som barn allena, Med hjertan rena, Du vill oss i din Faders hus förena. Amen!» O, hvad detta hans enkla och konstlösa tal grep mitt barnsliga sinne! Jag kunde ej se Hans Persson och ingenting framför mig för tårar, och trots alla mina bemödanden röjde snyftning på snyftning min djupa rörelse för barnen omkring mig, hvarföre jag nästan fruktade, att de skulle anspela härpå, då vi blefvo för oss sjelfva. Men då skolläraren Hans Persson slutat och jag torkat mina ögon rena, såg jag, att knappast något af de andra barnen hade ögonen torra, och att flera af flickorna ännu rycktes med gråten. Så kunna äfven en enkel, litet, ja så litet bildad mans, som Hans Perssons ord röra menniskorna, blott de utgå från talarens hjerta. Jag tänkte vid detta tillfälle på Hans Perssons året förut yttrade mening, att om han hade fått komma i prestlära i sin ungdom, så kanske han kunde varit både prost och biskop, och jag var nu lifligt öfvertygad om sanningen deruti. Under den följande rasten voro barnen mycket snälla och vänliga emot mig. Det var först senare, som de någon gång kunde komma fram med sina dumheter om Enkemannen m. m. sådant. Jag satt nu ej längre nederst på öfversta bänken. Ty Hans Persson hade flyttat mig öfver Aron, så att jag hade min plats emellan Aron och Abraham. Den senare och en större gosse till, Johan i Leregård, samt Lovisa på Berget sutto öfver mig, ty dessa trenne, såväl som ofvannämnde Aron skulle under påföljande vinter beredas till sin första nattvardsgång, och Hans Persson kunde ej gerna sätta mig, lilla gossen, öfver alla dessa stora personer, emedan han väl fruktade för deras afund och deraf följande hätskhet emot mig.
Stockholm den 26 April iSdr. Ani. till Exp. Utsk. den 28 April, II. 10 f. m. Memorial, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 3:dje Artikeln i'.dra Afdelningen i nu gällande Banco-Reglemente. Efter granskning af föreskrifterne uti omfärmälde Artikel och Afdelnng utaf Banco-Reglementet, får Utskottet föreslå, att, i stället för §§• 45, 46, 48, 49» 5i, 5a, 53, 55, 56, 57 och 58, följande förändrade sladganden måtte få ingå u:i det Reglemente, som, jemlikt g §. uti den för Utskottet gällande Instruction, det åligger Utskottet alt upprätta. 1:0. Före återbesättandet af uppkommen ledighet uti någondera af de i §. uppräknade fyra tjenstegrader, skall sådant tillkännagifvas, medelst anslag å vanligt ställe i Ranken och dessutom, vid ledighet al Fiscals-tjensterne, genom kungörande i officiella Tidningarne. Ansökningstiden beräknas hädanefter som hittills, för Bankens Fiscalstjenster lill 56 dagar, och för alla öfrige lill allenast fjorton dagar från ledighetens kungörande. Af Banco-Fullmägtige beror ali ny ansökningstid utsätta, i de fall, nedanstående §. upptager. a:o» För Competente sökande anses: a) Till Tj eris telefattningwnc vid Fullrnägtigcs Expedition. Ej mindre ordinarie tjenstemännen inom samtlige graderne, än äfven de vid Banco-Verket anställde extra ordinarier. Bih. till R. St. Secreleiarén vid Fullmägtiges Expedition, Advocat-fisealen samt tjenstemännen i 2:dra och 3:djé graderne. c) Till Fiscals-Tjensterne: En hvar, som fullgjort, hvad Författningarne föreskrifva, i afseende på dem, som uti domarevärl må begagnas. d) Till tjensterne i Jndra graden: Tjenstemänen inom samma eller nästföljande grad. ej) Till tjensterne i Tredje graden:
Utskottet antagne grundval icke kan ega bestånd — och det är just på denna resultatet är uppställdt, så följer deraf, att byggnaden måste falla. Denna sals, i fall den behöfver bevis, bestyrkes bäst af Höglofl. Utskottets eget medgifvande nemligen: ”att ned/lf Ilning af omyndiges tysta panträtt i förmyndares fasta ”egendom skulle i allmänhet försämra de förres belägenhet, om den ej ”betryggas genom säkrare control än hittills egt rum.” Jag vill närmare söka upplysa detta genom ett exempel: A är omyndig och dess arfsmedel 5,000 R:dr äro under förmyndarevård och ansvar hos B. Denne har en faslighet af 20,000 R:drs värde; således var ingen betänklighet att anförtro honom dessa arfsmedel,-serdeles som hans yttre ställning tillika utvisade en slags förmögenhet, i förening med anständig hushållning, ehuru tillika var kändt, att han hade sin egendom graverad med Lag^UtskolUts Utlåtande !f.o 110. ra 5,000 R:dr. Under tiden och efter några års förlopp förändra sig ställningar och förhållanden, ökade penningebehof blifva deraf en följd och B graverar successivt denna egendom med ytterligare 5,000 R:dr. Den är således graverad med 10,000 R:dr inteckningar och 5,000 R:dr arfsmedel, tillsammans i5,ooo R:dr eller fyra femtedelar af hela värdete Under tiden har B gjort ointecknade skulder; han lagsökes för dem, och dertill åtgår, om icke hela, dock det betydligaste af lösegendomen. Slutligen går detta steg för steg derhän, att B frivilligt eller tvunget kommer i concur^tillstånd, och fastigheten, den hufvudsakligaste tillgången, säljes för »2,000 R:dr. Till följd af ännu gällande Lag, sista mom. af 8 §. i »7 Cap.
- Grundagen uppfyller visligen båda dessa ändamål, och bör ej annorlunda hvarken förklaras eller tillämpas. Friherre Anckarsvärd; Orsaken, hvarföre denna discussion fått sådan vidlyftighet, lärer vara den, att StatsUtskottet ännu ej hunnit besvara de anmärkningar, som för samma händelse blifvit gjorde mot ett annat Betänkande, hvarå förut blifvit beviljad återremiss. Det var då fråga om Revisorernes berättelse, och jag tog mig då friheten att utförligt yttra mig i detta ämne. Min mening då liksom nu var, att den §. af Riksdagsbeslutet, som Herr Cederschöld uppläst, ingalunda leder till den slutsats, att meddelandet af Konungens yttrande öfver ämnet på minsta vis gör ändring i det af Rikets Ständer fattade beslut. Det vore för närvarande oriktigt af mig att vidare upptaga tiden med att låta Ridderskapet och Adeln afhöra samma bevisning, som jag då framlade. Jag tror, att detta meddelande ej innefattade något annat, än att man gaf tillkänna, hvilket svar Konungen behagat meddela i anledning af Rikets Ständers stadgande i denna del. Jag kan ej annars fatta, hvarföre Rikets Ständers beslut skulle i Riksdagsbeslutet qvarstå, om ändring deruti skulle hafva uppkommit. Jag tror nu, hvad jag trodde såsom Revisor, att Fullmägtige genom detta tillägg funnit Den 4 Maji e. m. anledning att så tyda Riksdagsbeslutet, som de tydt det, men jag hade förväntat mig, att StatsUtskottet skulle hafva yttrat sig om de olika meningarne, ty ännu är ej mera än en, som blifvit gällande. Derföre begärde jag då återremiss. När återremiss då beviljades, skulle jag finna besynnerligt, om nu, innan svar hunnit inkomma, en likartad anmärkning icke skulle föranleda till återremiss. — Jag har ej hört påstås, att RiksgäldsContorets Fullmägtige skulle ega pröfningsrätt af ändamålen för Creditivets lyftning.
När Svea förklarar att hon icke viil arbeta för att resa sig ur eländet, är detta drag tvifvelsutan lika sant som ohyggligt; men då Hellqvist, när han hör ett dylikt yttrande af den qvinna, som han utkorat till sin hustru, börjar deklamera mot de rike, som ha förderfvat henne, i stället för att eftertryckligt tillrättavisa sin ffestmö, framstår han som ett våp. När kapten Wulff har yttrat, att i samhället för närvarande råder all önsklig jemlikhet och Blanka då fattar Svea vid handen och frågar om han skulle kunnat behandla en flicka af sin egen samhällsklass så som han behandlat denna, så skulle denna scen ha verkat med en helt annan öfvertygelsens kraft, derest de händelser, som förberedt densamma, haft mera att göra med det lif, som i verkligheten lefves. Men nog med anmärkningar. Utförandet öfverskylde ingenting af styckets skröpligheter; snarare tvärt om. Fröken Fribergs grefvinna hade en mycket borgerlig anstrykning och fru Fahlmans friherrinna såg knappast ut att tillhöra hel-verlden. Herr Svedbergs gommeux elegans var lika oäkta som herr Mallanders verldsmannafasoner. Fru Ulff (Blanka) föll in i ett patetiskt tragedimanér och herr Hillberg skötte Wulffs roll på ett temligen liknöjdt sätt. Herr Engelbrechts grefve var ej illa gjord, .jnen knappast riktigt tänkt: denne v. Dtihring lefver ej längre något stormande lif. Herr Olsson lotsade sig skickligt förbi de försitt, som Hellqvists roll ställer för skådespelaren. Den enda af de uppträdande, som presterade något verkligeo framstående, var emellertid fru Hwasser-Engelbrecht. Dennaskådespelerska, som vid sitt första framträdande pä seenen «hade den oturen att pä grund af sin ungdomliga fraîcheur blifva myc * ket öfverskattad, har under årens lopp röjt ett märkbart sträf-vande att genom konstnärligt arbete återeröfra den plats i pub * likens gunst, som hon en gång på grund af tillfälliga yttre företräden kom att intaga. Hennea Svea betecknar ett afgjordt uppsteg i hennes utveckling. Det som gaf hennes spel en sådan kärnfull halt, var att hon ingenting öfverskylde.
Domstolen derifrån undantagen); Parterna likväl obetaget, att äfven i sådane fall sina förklaringar och anmärkningar skrifteligen författa och uppläsa eller uppläsa låta, samt att alta sådane mål böra hädanefter vid strängt ansvar af tjenstens förlust vara vid alta Instantier till slut afgjorde inom Sex månader efter den tid de till Domarens handläggning inkommit, så vida brotten blifvit begång - goa LagUtikottets EetHnkatidrn. ne Tolf mil från tillhörande HofRätt, och inom Nio högst i o månader, om afståndet från HofRätt Jängre är. 5:o Att alla Domstolars och PoiiceSessioner höra för öppna dörrar hållas, så alt al 1 män!ielen eller hvem sorn heldst eger att desamma öfvervara och afhöra; hvarigenom väld, mannamån, oqvädinsord samt ali misstanka om Protocollernas vigtighet försvinna, 6:0 Att om Konungens Befallningshafvandes Betjente, så väl i Hofvudstaden soin i Landsorterne, under deras tjensteutÖfning öfverträda undfå ng ne ordres, och såmedelst af sjelfmjndighet företaga en förtidig eller annan arrestering, sorn ej med orderne öfverensstämmande är, eller på god tycho störa liusoch hemfriden, eller ock på ett ellar annat sätt olagligheter utöfva, hör den lidande eller förolämpade ega rättighet, att utan omsvep af anmälan derom hos deras förmän, och i afvagtande af dessas utlåtanden, dem , för sådane brottsligheter genast vid vederbörlig UnderDomstol lill laga ansvar instämma, 7:0 Att enär
Uti den för Departementets Kansli-Expedition nu utgående anslagssumma 12,087 R:dr 80 öre, är af Kongl. Maj:t, på skäl som Departements-Chefens i Bil. JM 4 till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition intagna af Kongl. Maj:t gillade betänkande pag. 3 innehåller, tillökning äskad med 6,842 R:dr 80 öre, hvaremot tjenstemännens och vaktbetjeningens rätt till ljuspenningar skulle upphöra och derigenom ett belopp af 310 R:dr, som nu utbetalas från förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. för Expeditionen, bespares statsverket; varande i afseende å tjenstgöringen inom Expeditionen endast den förändring föreslagen, att Expeditionens kanslist, som nu emot särskildt arfvode bestrider registrators-göro målen, må i stället få uppföras såsom registrator med lön och skyldighet att tillika kanslist-göromålen förrätta. Vid granskning af den nya aflönings-staten (se den ofvannämnda betänkande bifogade tabell Litt. A.) har Utskottet icke funnit något alt erinra mot de deruti uppförda belopp vidare än att Utskottet ansett o) att den för Expeditions-Sekreteraren föreslagna aflöning, 4,800 R;dr, bör nedsättas till det belopp, Utskottet för enahanda beställning inom Landtförsvars-Departementets Kansli-Expedition tillstyrkt, eller 4,000 R:dr; b) att, i likhet med hvad Utskottet förut tillstyrkt, den föreslagna löneförhöjningen för Expeditionens kopist icke må såsom sådan i staten upptagas, utan beloppet, 388 R:dr, ställas till Kongl. Maj:ts disposition för befrämjande af göromåIens gång inom nämnde tjenstegrad.
Cameron blekna och märkte, att hans skjortärm och väst voro blodiga; jag hade skyndat fram, och kom just lagom att mottaga honom afsvimmad. — Nå än la belle Désirée? — Ja, hon föll ned i samma ögonblick som en glada öfver honom; ingen af oss hade märkt, att ännu en vagn hade stannat bredvid våra. Gud vet, huru hon blifvit underrättad om saken, men imellertid hade fältskären, som skulle undersöka såret, mycket svårt att kunna aflägsna den gråtande och larmande damen, och vi måste tillåta henne att följa med till hans hem. Hon har naturligtvis genom detta tilltag brutit med Kennedy och komprometterat Cameron rätt vackert. — Och så säger man ändå, att qvinnorna äro egennyttiga, — inföll Morley skrattande. — Jag undrar just huru Cameron skall upptaga detta smickrande bevis på hennes ömma låga, då han får veta det; då man nyss har fått sig en kula genom axeln, så är man icke så angelägen att få ännu en. — Jag hoppas han undgår detta, ty Kennedy kommer troligen att lemna London, innan Cameron blir frisk; han har blifvit minister i Wien. — Så mycket bättre, ty det är fan så hårdt att nödgas slåss för ett fruntimmer, för hvilket vi icke längre brinna. — Men hon är förtjusande. — Utan tvifvel, men den eld hon tändt hos Cameron har, efter hvad jag tror, öfvergått i en helt anspråkslös liten låga, och då ... — Hans sår är ju icke farligt? — Åhnej, kulan togs ut strax nedanför axeln, just der Hawerfield sade, att den skulle sitta, utan att se på sin sårade motståndare; det är en förbkarl att sköta vapen, och jag skulle vara den förste att erkänna hans företräden, om han blott icke sjelf vore så intagen deraf. — Det är imellertid tydligt, att det ligger något under Camerons skott. — Möjligtvis: en slägtskap på sidolinien eller något dylikt; de äro likväl icke det minsta lika hvarandra. Imellertid blef Hawerfield alls intet förtjust öfver det der oväntade ädelmodet, han kallade det oförskämdt och ville, att affären skulle anses oafgjord.
Majd att fästa Sin blick på borgerliga samhällenas andra syftemål, bevarandet af ett förvärfvadt trefnadslillsiånd Den io Februarii, 323 samt vissheten att det samma orubbadt till ef_ terkommande öfverlåta. Genom valet af en Gemål för Sveriges och Norriges KronPrins har Eders Kongl. Maj-t tagit det största och mäst afgörande steg till målets uppnående: och i sjelfva detta val, hvilken lycklig sammanstämning både af Statsklokhetens beräkningar för allmänt väl, och af hjertats otvungna böjelse, den enskilda sällhetens förebud! Med lifligaste deltagande i detta högvigtiga ärende, lika dyrbart lör Eders Kongl. Mnj:t såsom Fader och såsom Konung, utbedja Riksens Ständer sig den nåden att inför Eders Kongl. Maj.t frambära deras hjertliga och vördnadsfull lyckönskan. Må Allmagten, hvars skyddande hand städse varit sträckt öfver Svearnes Fosterbygd, välsigna en förening, som skall grundlägga våra barns säkerhet och lugn samt utgrena samma välgörande följder till ån oföd. da slågten! Snart åro åtta år förflutne sedan den tiel • punkt, då enahanda uttryck af tacksamhet och glädje påkallades af en annan stor National-angelågenhet, hvilken, ehuru af olika art med den närvarande, likväl erbjuder några drag af sann tillämpning. Dä inträffade tvånne Rikens förening under cn faderlig spira; nu föreningen emellan den tid som år och väntade tider Då, sammanknöts brödrabandet emellan tvånne frejdade Nationer; nu tryckes sista inseglet på Folkens förbindelse m«d den KooungaÅtt de ut-r Dtn 10 Februnrii, korat. Denna Ått, till hvars Höga Stamfa der, Riksens Ständer nu tala, och den Statsförfattning, som stadgat sig under Eders Kongl. Maj:ts hägnande vård, hafva inom vårt Fädernesland en nästan samtida tillvarelse.
Hampa är af ingen betydenhet och då förbrukning af utländskt lin i allmänhet icke ifrågakommer för andra ändamål, än hvartill det sämre beredda och vida billigare svenska linet icke är användbart, samt det sistnämndas begärlighet och pris således icke kan vara beroende af en mer eller mindre hög tull-afgift vid införsel af del utländska linet, förfaller det enda skäl, som kunde föranleda dertill, att införselslull å denna råvara för husslöjden oell fabriks-industrien bibehölles, sedan alla öfriga råämnen af enahanda beskaffenhet, såsom Ull, Bomull och Silke, befriats från tull; och som Utskottet funnit sig böra tillstyrka en betydlig nedsättning i införsels-tullen å garn och väfnader af hampa och lin, har Utskottet deraf hemtat ytterligare anledning att hemställa, det, i enlighet med Kongl. Majlis Proposition i ämnet, häcklad hampa samt ohäckladt och häckladt lin må vid införsel vara tullfria. Hudar och Kommitterades tulltaxe-förslag upptager för artikeln oberedda Hudar och Skinn. Skinn, ej hänförliga till pelsverk, följande tull-bestämmelser, för torra, osaltade och obestrukna 4 öre, för torra, saltade och bestrukna 3 öre, och för våtsallade och andra slag 2 öre införsels-tull per skålpund, men Kongl. Majit, som vid beräkningen af Statsverkets inkomster af lullmedlen, afsett en utöfver hvad kommitterades förslag innehåller utsträckt nedsättning af lull-afgifterne för allmänna förbruknings-artiklar, har, enär förevarande artikel i sådant hänseende företrädesvis förtjenade uppmärksamhet, föreslagit ytterligare nedsättning för oberedda, till pelsverk ej hänförliga, Hudar och Skinn, lill 2,30 öre för torra, osaltade och obestrukna, till 2 öre för torra, saltade och bestrukna samt till 1,23 öre för våtsaltade och andra slag per skålpund.