Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej^ mine Herrar! varom glada att Lsgen och Opinionen, ännu bibehål. ler Bondens håg för ^>Jämndemannabefattningen; och tagom oss vät till vara, att icke rubba detta lyckliga förhållande. Mitt andra skäl består i den liflig» farhåga jag har för allt hvad som skulle kunna närma oss till Jurysinrättningen inom allmänna Rättegång»- väsendet. Ifrån den stund 17 Cap. i RättegångsBalken icke meta gaf säkerhet i frågan om laglig bevisning; ifrån den stund att detta 44» J>m 15 Junit jf. w. Lagbud skulle försvinna, och i dess ställe ejj Jurys opinion inträds, såsom tillräcklig bevisning i alla rättsfrågor, gafs icke mera i Sverige någon säkerhet till lif, ära och gods Det ta utbyte af Lagens magt emot opinionens magt ; eller rättare sagt, detta sätt att göra opiniongmagteo till despot öfver både Lag och Folk ; vore det förskräckligaste af allt hvad nyhetsjaseriet kunde gifva oss. Jag vet att länder gifvas, som antagit förslaget; men jag vet också, att deras rättstillstånd åtföljes, af ofantligen mindre säkerhet än vårt; och jag vet, att hos osa har, genom ett oförsigtigt användande af ligliga eder, både sanning och eder blifvit, hos hopen till helgd och värde oändeligen nedsatte. Bevare oss Gud ifrån, att vår oupplysta, vår lätt förvillade, ja, ganska lätt iö.rlörd'e bop, skulle komma till den öfvertygelse, att dess opinion borde gälla, vare sig som bevis, eller sota lag. Vi hafva antagit juryinrättningen för Tryckfrihets-rättegången ; och vi hafva tillräckligt erfarit påföljden. Hvilka, och hurudana Utslag i Tryckfrihetsmål hafva icke sedermera blifvit gifne? En del hafva förvånat oss; och när man besinnar att Jury i Tryckfrihetsmålen alltid varit tagne inom den bildade Folkklassen; så må man besinna hurudana Utslagen skulle blifva, då valet af Jurymän, inom den obildade classen skulle äga rum af parter inom samma dass.
Den, som tror, att missbruken öf - 362 Den a5 Janu ari i e. m. verväga fördelarne, har ej valet af sin tid; Iian söker första tillfälle, som erbjuder sig, att afgifva sin trosbekännelse i ämnet, och den för öfrigt väl beräknade långsambeten i våra former gör att, om än motionären skulle förhasta sig, Rikets Ständer dock ej göra det, och äro satte i omöjlighet att så göra. Motiverna til! de föreslagne förändringarne genomgås af Herr Grefve Frölich, och han fäster uppmärksamheten hufvudsakligen blott vid ett enda, det nemligen otn frambringande af enhet i vår lagskipning. Detta motiv, jag erkänner det, bär äfven ingått i min beräkning; men Herr Grefven förkastar deremot ett annat af mig mera bestämdt uppgifvit och utförligen afhandladt motiv, nemligen medborgarens personliga rätt till moralisk okränkbarhet. Herr Grefven finner deliat af så liten betydenhet, att har» nästan, ehuru i former, af hvilka jag ingalunda finner mig sårad, tyckes tveka om upprigtigheten af ett dylikt motivs framställande. Både vördnadspligt för det Stånd, inför hvil ket jag talar, och personlig aktning för Herr Grefven ålägga mig den förklaring, att detta motiv icke allenast hos mig är upprigtigt, utan djupt inrotadt, och att det vunnit allt mera' kraft genom det mått af erfarenhet jag kunnat förvärfva både här och i främmande länder. Menniskan, om i något, är i personliga förhållanden sig lik öfverallt; och jag har i länder, der Stals-ärender af - Den 25 Januarii e, m. 363 handlas, lyckligtvis för oss, häftigare än inom våra landamären, haft tillfälle att göra betraktcdser ej utan all nvtta. Anledningen till den stora vigt jag satt på personlighetens fredande, har jag i skriften afhandlat; men ödet har velat alt, under den mängd af vigtiga föremål, som förevarit, en tid af 8 å p månader förelupit emellan utgifvandet af denna skrift, och tillfället alt här göra den gällande.
Samlingen öppnas af ett o-dateradt, som enligt handskriftens utseende är det tidigaste: föranledt af en den fromme vännens Nattvardsgång, skrifvet i sjelfva stunden deraf, och i en sinnesstämning, som synes varit åtminstone i det ögonblicket på fullaste allvar öfverväldigad af christliga föreställningar och känslor. Derefter följa några likaledes o-daterade lappar32, af hvilka den sista, en latinsk envoi med utkastet till en predikan, lyktar: ignosce errata vel male concepta oratori sacro-profano! Unicus forte sum Naturalista, qui, concionibus delectatus, aliorum ad orthodoxiam suscepit conversionem; – risu inde potius, quam crisi, dignus. På baksidan stå några vackra rader af Hylanders hand; sannolikt en uppränning till det svar, som framkallade detta genmäle: ”Det är omöjligt, att neka Dig sin högaktning, sin erkänsla, sin hela ömhet. Ja, Arist! om jag någonsin skulle åter bli omvänd till Christi religion, skulle det ske genom hjertats väg; och, om någonsin genom hjertats väg, af en Arist. Men ack! så omvändes icke en Philosoph. Ledas af sitt hjerta till eller från en sanning, är detsamma som förföras; och du, Arist, i ditt bref, är sjelf en förförare. Vill du, att jag skall förneka dagens ljus, mig sjelf, min varelse, af kärlek för Dig? Kom, du sjelf, öfver till Naturen! Missbruka åtminstone ej det välde du äger öfver mig Nej, Arist! jag har ett hjerta, för att älska; men ett förstånd, för att tänka”. De religiösa öfvertygelsernas olikhet satte ömsom Hylanders tålamod på prof, ömsom Thorilds. Så t. ex. berättade denne, i ett bref från slutet af 1780, att han just då skulle ”nyttja Communionen och ligga för Messias’ fötter så, som Sokrates ofta låg för Athenes – uppoffrande sig åt allmänna fördomen och sitt egna väl, hvilket ingen har rättighet att förakta”.
Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande till nästa Plenum. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Beivars* och Oeconomie-Utskottens den 13 dennes under N.o 550 afgifne, samt den 23 derpåföljde Den 2g Otloler t, ml eftermiddagen pl bordet lagde, Utlåtande, i fräsan örn understöd för Dykeri-Commissarien Westbeck. Herr a} Uhr, Carl David: Då af de till Utskotten inkomne handlingar är tillräckligt vitsordadt, att Herr Westbecks uppfundna verktyg åstadkommit en betydlig nytta, finnes skäl nog att bifalla det sökta pensionsbeloppet; och då han. tillika bergat saker af stort värde i öpna-sjön på öfver 30 famnars djup, hvilka ända till 8 å i O år af Dykeri-Compagniet varit öfvergifne, och derföre ansetts förlorade, lärer hans skicklighet , äfvensom dess anspråk på belöning vara tillra kligen bevist. Frågan är således endast här, huru man För framtiden skall kunna begagna de uppfinningar han gjort. På denna grund hade jag fästat Utskottens uppmärksamhet på delta ämne, som af Utskotten blifvit ganska historiskt behandladt. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln måt-' te tillåta återrerniss af Betänkandet, emedan j3g fullkomligen förenar mig med Friherre Cederströms framställning uti hans Betänkandet åtföljandet reservation, att den sökte pensionen bör Vestbeck beviljas; och att Utskotten måtte vid samma tillfälle anmodas utse och uppgifva medel , att hans uppgifter må genom trycket allmänheten medde. las, på det icke dessa nyttiga uppfinningar vid Westbecks kanske snart nog inträffande bortgång, för alltid måtte upphöra, utan all nytta för Fäderneslandet. H*rr Lefrén, Jahan Pehr: Det 84* Vtn *9 October e. mt sorn Herr Westbeck, i fullkomligt förlitande derpå , att en allmänt erkänd skicklighet ej skulle sakna belöning, på god tro upplåtit större delen af sin upptäckt åt det anit, som dermed har befattning.
Det ringaste förutseende hade bordt öfvertyga Kongl. Sjö-lörvaltningen derom, att sådana "krigsoroligheter” ganska säkert skulle inträffa, eller rättare sagdt, redan då kontrakterna med Palander uppgjordes hade inträffat, hvilka af honom med begärlighet skulle omlättas och förebäras såsom skäl för kontrakternas upphäfvande, om tillräckligt hög vinst på leverans-affären i dess första form icke kunde ernås. Genom ett sådant förfarande ä Kongl. Sjö-förvaltningens sida tillintetgjordes dock just den säkerhet för varans ovilkorliga erhållande, som med leverans-auktionen och kontrakt-uppgörelsen a (sågs. Dernäst hade del, enligt mitt förmenande, ålegat Herr Departementschefen att fästa Kongl. Majlis uppmärksamhet derpå, att, enär Sjö-förvaltningen egenmäktigt medgifvit Palander ett sådant vilkor. — hvilket icke var i kontrakten inlaget, men hvilket, pä sätt som detsamma af honom kunde tillämpas och äfven tillämpades. påtagligen skulle åstadkomma förlägenhet och möjlig förlust, — denna icke borde drabba statsverket, utan de inom Kongl. Sjö-förvaltningen, som ej bättre iakttagit Kongl. Majits och Kronans rätt och bästa. Om nu obestridligt är, alt Kongl. Sjö-förvaltningens ofvananmärkta åtgöranden vittna håde om egenmäktighet, glömska af gällande föreskrifter och förbiseende af Statens rätt och säkerhet, så kan icke heller bestridas, alt Herr 72 Ronstitutions-Utskoltets Memorial N-.o il. Chefen för Sjöförsvars-deparlementet likaledes gjort sig skyldig till ett obehörigt undseende ej allenast med Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärendena felaktiga handlingssätt i berörda angelägenhet, utan äfven lill ett lika obehörigt förbiseende af Statens sannskyldiga nytta. Enligt mitt förmenande hade Utskottet derföre, såsom en anmärkningsanledning ej blott mot Chefen och Föredraganden för Sjöförsvars-departemenlet, utan äfven mot de af Kongl. Majds Rådgifvare, som deltagit i ärendets behandling inom Siats-Rådet bordt derom göra anmälan hos Rikets Ständer.
Och så fick jag mig en fristad anvisad i denna koja, hvilken dock med all sin fattigdom är mig outsägligt kär, ty i mitt mörker här hafva dock min själs ögon blifvit öppnade, och jag har fått syn på huru Gud är en helig och rättvis Gud, men ock en barmhertig och nåderik fader, - a som vill alt alla memisJcor skola frälste varda och Ull sanningens kunskap komma ». Och nu väncar jag blott, att Herren i sin nåd snart måtte komma och föra mig från mörkret till sitt eviga ljus. » Sophiadagen året derpå stod den gamla kojan ödslig och tom. » Madam Blind » hade fått utbyta denna sin fristad mot en ännu tystare och fridfullare på kyrkogården. Hon hade slutligen blifvit förd från mörkret till ljuset. Säg mig, du blåa b l o m m a. § äg * ntg, 3ufi£åa på ?ivi g &amp; / vnBLOMMA, - s .o matdaggen * ta * Svna BEad v otxxftx aj; ton * " tun3en Ivul Uöj-e * 2U Sitt &amp; uj; im3 oå tungt, i&gt;m3en ga * •meS j|ät * å t-u-Ata genom gtona - Bfåa 6) cn tu-A *: ÅVENNEN nä * AN IOL gå * ne3 t Sunden? ocn unga 6oata * GOMMAN nät. putput - Bott OM IHO^EN, Ao * g6en j^t-c&amp;a åomtiiet, fi-on ge * mig liuAA på &amp; U4A oeft. - Be * mtg - ua-ta &amp; enne affttS ttogen.
Vi bafve en granne i Dannemark, sorn gerna skulle önska, att vi ej ville tillåta oss någon Nederlagshandel, och man misstager sig sällan, då man gör det som en afundsam granne önskar, att man icke skulle göra. Herr grefven har äfven sökt försvara den tillåtna branvins-införseln med 1812 års missväxt ; också häruti instämmer jag med Herr Grefven så vida som jag medger, nit denna införsel var då mera att undskylla, än sedan. 1815 års ymnigare gröda blifvit att tillgå; jag har i synnerhet anmärkt emot tillåtelsen för införsel, sedan den tiden, ehuru införseln äfven förut vida öfversteg det oumbärliga behofvet, heldst bränvin ej är i allmänhet så nödvändigt, som man i våra dagar vill inbilla sig. Man hade åtmindstone kunnat tillåta bränvinsbränning af utländsk spannmål, då denna i så stor myc-, kenhet infördes. Jag tviflar icke, att de personer, som fått uteslutande tillstånd, att utifrån införa bränvin, haft goda skäl att anföra för sin anhållan, och äfven det som Herr Grefve Mörner omnämnt, att de redan innan den allmänna tillåtelsen blifvit upphäfven, gjort upphandlingar. Men jag hemställer, om ej samma skäl kan anföras af hvilken Köpman sorn heldst , för att eludera hvart och ett förbud mot införsel af en utländsk vara, när detta förbud ut-, färdas efter en nyss föregående allmän tillåd Den 7 Juli £• tu. telse. Jag tviflar icke heller, att goda skäl varit för den, staden Götheborg förunnade Uteslutande tillåtelsen , att införa Engelska bomullsvaror. Men jag tror icke, att dessa skäl kunnat hämtas från Riksens Ständers beslut vid 1812 ' års Riksdag. Herr Grefven har väl anmärkt, att OeconomieUtskottet vid sistlidne Riksdag sjelf tillstyrkt tillåtelse för bonmllsvarors införsel. Men härvid får jag erinra, att Utskottets tillstyrkan var obestämd, och icke ingick i Riksdagsbeslutet; att utom dess Riksens Ständer i detta uttryckligen föreslog förbud mot införsel af utländskt bränvin.
Så stå sakerna, då det en m ö r k augustikväll hörs skrik o c h väsen uppifrån skogen. » •Hör, hvad är det? » säga damerna på en gång, där de sitta samlade kring aftonlampan. M e a i samma ögonblick störta alla tre herrarne in, ropande i halsen på hvarandra: » Skynda, skynda! Den aktningsvärde Pilkvist! » Så rusa de ut igen — • ocb fruarna efter. Andfådt, lyssnande, stannar hela sällskapet i kolmörkret utanför skräddarens bostad. Barnen skrika, mäster skriker, gumman skriker. Det är ett buller o c h oväsen af ramlande stolar, tjut och vrål, så man kan mista hörseln. Svordomar och skällsord, hvirflande hexdans i fladdrande ljussken. Som en jagad dufva flaxar skräddaren omkring väggarne, o c h efter h o n o m s o m en hök är käringen med klorna i hans gula hår. » Den aktningsvärde Pilkvist får ett kok stryk af sin lilla rara gumma » — » det enda kok för resten, s o m hon serverar, » anmärker en af herrarne triumferande. Med farten af en afskjuten pil flyger en liten flåsande varelse ut ur stugan o c h upp i skogen, o c h där — först där, tillräckligt långt från striden o c h faran — lättar sig ett öfverfullt hjärta m e d en ström af okvädingsord. Damerna rysa, men herrarne ' låta höra en stilla, hjärtlig gnäggning. » Den aktningsvärde Pilkvist! » Åskvädret uppe i skogskanten spred sina luftrenande verkningar ända ned till villorna vid sjö- stranden. Efter det vidriga uppträde man gemensamt bevittnat, behöfvas inga vidlyftiga förklaringar för att allt igen skulle bli s o m det varit, innan skräddarns inställsamt plirande ögon hade bringat förvirring i förhållandena. Och innan kvällen gått till ända, var den siamesiska hustrutrion upplöst, o c h armar o c h medjor hade förenat sig i helt andra kombinationer. * Är det sommarvärmen?
Fortsätter man undersökningen Den 26 Mars f. m. 459 än längre, så finnér man, att när ett af Const.Ulsk. väckt förslag till R. St. inkommer, då må, enl. tydliga ordalydelsen uti så väl 56 och 81 §§ Ileg.F., som 29 § Riksd.Ordn. R. St. icke vid den riksdagen om det sålunda väckta förslaget besluta. När nu ordet beslut undersökes till sin rätta betdyelse, så måste det väl anses innefatta pä en gång att besluta lill antagdande, med eller ulan förändringar, och att besluta till förkastande; och häraf mäste naturligtvis följa, att ett af Const.Utsk. framsläldt förslag icke kan vid samma riksdag, som det blifvit väckt, hvarken bifallas med eller utan förändringar och ej eller förkastas. Först vid den följande riksdagen kan ett sådant förslag, vare sig afslås eller antagas, men i sednare fallet icke eller nu med några förändringar. Ty alt dervid göra förändringar är i 56 § Reg.F. undantaget, då frågan är att vid den sednare riksdagen fatta ett definitivt beslut. Dä således frågasälles om och när ett beslut att förkasta en väckt fråga om grundlagsförändring skall kunna fattas eller icke fattas, sä föreskrifver 56 § derom bestämdt, att något sådant beslut vid första riksdagen icke får fattas; så vida nemi. som ordet besluta tolkas efter dess ordalydelse. Deremot medgifver 56 § i det följande morn., att när ett förslag hos R. St. förekommer, dervid göra de anmärkningar, hvartill livart Stånd särskildt finner sig befogad!. Men när nu hvad som blifvit föreskrifvet om dessa anmärkntr, som Stånden äga rätt alt göra, ställes i öfverensstämmelse med hvad 56 § Reg.F1. i ett föreg:de mom. stadgar om eli förbud för R. St. att icke vid första riksdagen besluta, hvarken till antagande eller förkastande, om så beskaffade frågor, så tror jag, lika med hvad Frih. Cederström alltid har yrkat, att dessa anmärkn:r icke kunna gälla annat än modiliealioner i det förslag, som Const.Utsk. bar uppgifvit.
Pä Höglofl. Nidderstapets och Adelns Ledamöters magnar Olues k 1 e m i n K. Pä Hvgwördige Prestc-Ständets Ledamöters magnar 1 !r. VVeicl m u n. Pä Wällofl. Borgare-Ständcts Ledamöters »vägnar Luri kr. k,un6berA. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamöters »vägnar Jon Ionsson. dl. kröäelius. IIP» Den 16 April. 5ZZ Upläsies följande: Utdrag af Protokollet, hällit - Riksens Hvgloff. Ständers Allmänna Besvärs - ock) OeconomieUtffott den r April igro. S. D. Föredrogs ett af Herr vice Presidenten ock) Riddaren af KonglMaj:ts Nordstjerne-Ordcn ?. O, Hbned)L!in lill Hpglofl. Ridderffapet och Adcln ingifwit och derifrån till Utffottet remitteradt Memorial, innehallande det yrkande, att Kongl. Majus och Rikets Kammar-Zlatte såsom warande af mycken nytta för Kronan, mätte allt framgent bibehällas, enligt desi narwarande organisation. Da Författarens afsigt med ifragawarande Memoria! egentligen synes ga ut derpä,att wederlagga nögra dels tryckta dels,otryckta smärre afhandlingar, som wid början af detta Riksmöte skola blifwit ibland Riksens Högloff. Ständers Ledamöter utdeldte, men hwilka icke blifwit till Utskottets handläggning remitterade eller undergätt desi granskning; och dä detta Memorial för öfrigt ^ndast yrkar bibehällande af Kammar-Rattens narwaranorganisation, om hwar? förändring nägon fräga icke hos Utffottet blifwit wäckt, sa ansag Utffottet någon åtgärd tpid ofwanberörde
Bken — jemnförd med Kongl. Förordn. — af den 20 Januarii 1779. Är skriften ej smädlig eller förgriplig, men genom densamma missförstånd med Ut 1 Ordet Smädliga är av Mörners hand tillfogat i texten. 2 Ordet och är av samma hand rättad till eller. 3 Ordet eller av samma hand rättat till och. * Ursprungligen synes ha stått ett och. som rättats till om. Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 235 ländsk magt sig yppat, må den utan Rättegång kunna confisqueras. 1 10 :o (mom.) Alt kungörande i tryck af hvad som rörer Statens å färde varande underhandlingar med främmande magter eller eljest af Konungens i sammanhang med dem tillärnade beslut och afsigter, samt dess ministrars råds och Sändebuds värf, om det ej sker med Regeringens tillstånd, eller med officiel tillåtelse. Förbrytelsen straffes i likhet med hvad i föregående moment stadgadt är. Sker sådant kungörande af den som Konungens och Statens hemligheter betrodde äro, straffes brottet enl. 4 Cap. 5. §. MissG. Balken, och i båda fallen confisqueras skriften.1 11 :o. Angripelser emot enskild man hvilka å ära gå, eller för dess borgerliga namn och rygte förklenliga äro. Brotten straffas efter 60 Cap. MissG. Balken, och varde dessutom skriften confisquerad. 12 :o. Lögnagtiga upgifter och vrängda framställningar till Allmänhetens(förledande och) förvillande och förledande; brotten umgällas med böter från Rd. 33 16 sk. till och med 100 *eller motsvarande kroppsRd.* plikt efter brottets beoch skriften confisqueras. skaffenhet2 (kroppsplikten) böterne förvandlade enl:t 5 :te § af denna lag och 3 1 Jfr beredningsprotokollet den 15 juni, f. m., ovan sid. 183, samt C. U. M. 1810—1815, sid. 64.
En hel rad fina små prickar påminte taga hellre det gamla bordet till heders igen, om, då Sven lekte velociped med mammas täcka om dagen skröpligheterna med en vacker mönstertrissa. Här vid kanten hade Per förduk och om kvällen, sedan duken aftagits, sökt sin nya knif, där hade sågen sluntit i kunna barnen snida, skrifva, hamra och leka bordet vid de första slöjdförsöken .. På min vid detsamma af hjärtans lust. Det nya borplats syntes nog, hvar syskrufven varit fastgjord, det och renoveringsplanen få vänta, tills barnen och strax brevid fanns en liten svartbränd prick, vuxit stora. Barn trifvas ej tillsammans med utvisande att far varit så ifrigt intresserad af blanka golf och polerade bordsskifvor, och hellre frid och trefnad i hemmet än den mest skiboken, att han glömt putsa af sin cigarr. nande prydlighet och elegans. » Alla de där små olyckshändelserna hade naOch så flyttades det nya bordet upp på turligtvis varit mycket ledsamma, då de händt, men småningom hade bordet blifvit så medfaret, vinden. Maria Nyström. att man ej fäste sig vid en rispa mer eller mindre. Och nu hade det nya bordet kommit. V i hade alla stått beundrande omkring, då snickaren burit in det, vi hade undersökt de massiva, präktiga fötterna och försiktigt farit med hanJ u l g r a n a r n a. den öfver den blanka skifvan. Det var ett utmärkt vackert bord, och vi kände oss riktigt Atterboms själfulla lefnadsteckning öfver smått högtidliga, då vi om kvällen samlades Adolf Törneros läste jag nyligen, huru däromkring. denne af öfverstinnan Silfverstolpe blef » Inte kan lille Ragnar komma med byggstebjuden till den julafton, som blef den ädle narna på den blanka skifvan; se här, bygg här mannens sista. Hon hade då enkom för honom uppdukat ett julbord, vid hvars åsyn på golfvet bredvid mamma. » Lille Ragnar, som med förklädet fullt af han med tårade ögon utbrast: » Ett sådant byggstenar med möda klättrat upp på stolen, hade jag hos min mor! » och nedsatte sig framför grenljusen med barnslig förtjusning. kryper beskedligt ned igen.
Härefter utbad sig Departements-Chefeu i underdånighet, att nu äfven få uppgifva de tillgångar, hvilka möjligen kunde vara att påräkna för fyllande af sådana tillfälliga anslagsbehof, som blott för en gang eller för viss tidrymd uppslode; och anmälde i sådant afseende Departements-Chefen i underdånighet, alt, enligt från Fullmäktige i Riksgälds-kontorel inhemtade upplysningar, nämnde Verks ställning vid 1857 års slut, eller den tidpunkt, då nästa statsreglering sannolikt komme att vidtaga, blifvit approximativt beräknad att vara följande, nemligen: Tillgångar Banko R:dr 16,286,000. Skulder „ „ 7,057,000. således öfverskott » » 9,229,000; men då bland tillgångarne blifvit upptaget dels hvad som enligt förslagsberäkning öfver skulder och tillgångar i följd af de till jernvägsanläggningar upplånte och anslagne medel visat sig utgöra bristen vid 1857 års slut, eller omkring Banko R.dr 4,995,000. dels åtskilliga sådana fordringar, för hvilka Riksgälds-kontorel, efter all sannolikhet, icke hade att förvänta någon godtgörelse, såsom för: . N:o 6 till Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Slats ver kel 1856. Transport 4,995,000. förskott till inlösen af 1 bränvins-brännings-redskap, omkring 50,000. förskjutne kostnader för instundande riksdag, omkring 280,000. lyflade medel å det vid 1850—1851 års riksdag anvisade mindre kreditiv, omkring 624,000. kreditivet lill postskjuts-legans förhöjning 13,000. kreditivet lill neutralitetens upprätthållande 2,500,000. lyftade medel å det vid sednaste riksdag beviljade kreditiv till rikets försvar 1,550,000. kreditivet till bestridande af kostnader för Sveriges deltagande i Pariser-Expositionen 50,000. - q67. qqq tillsammans
Antingen måste han säga att qvinnans konstitution, bennes lynne, hennes uppfostran, hennes större känslofullhet qvalificera henne icke att sjelf bestämma öfver sitt val, eller, säger man, hon må sjelf få bestämma sig, och dessa här anförda omständigheter böra icke hindra henne från ett fritt val af make. Lagstiftaren kan bekänna sig till den ena eller den andra af dessa åsigter, men när ban antagit en grundsats, så må han icke tillåta sig att göra något afsteg derifrån, utan han måste med ihärdighet följa denna grundsats i alla dess konseqvenser. Under min riksdagsmannatid har jag haft erfarenhet utaf, att så ofta man medgifvit ett, om än aldrig så obetydligt afsteg från en princip, så har det icke dröjt längre än till nästa riksdag, förr än man fått taga steget fullt ut, och ingenting är så farligt som att icke fullkomligt klart göra sig reda för från hvilken grundsats man utgår. Det är just den omständigheten att jag i allmänhet försvarat och sökt åskådliggöra nödvändigheten af att i synnerhet Den 13 Maj e. m. 365 uti civillagen följa en och samma grundsats, som har gjort att jag stundom har ansetts nog ihärdigt hålla på de bestående förhållanderna. Jag har dock alltid varit af den åsigten, att när något steg skall tagas till förändring i lagstiftningen, så måste det tagas fullt ut, och att ställa sig midt emellan två ytterligheter, är att försöka att stå på en grund, som icke finnes, och följaktligen måste man sjunka.