Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med Herr Grefve Fersen förenade sig, i afseende på grunderne för bränvins-bränningen, Herr Friherre Wrede och Herr Friherre Hermelin3 August. 4:o af Herr Friherre Hamilton, H.: ”Emot de af de llöglofl, förenade Utskotten, rörande grunderne för en ny bränvins-förordning, fattade beslut, som nu framställas till Rikets Högloft. Ständers bepröfvande, får jag i alla delar vördsamt anmäla min reservation. Jag gör det emot Betänkandet i sin helhet, emedan alt jag anser de förenade Utskotten dervid hafva utgått ifrån en i min öfvertygelse origtig grund." ”De hafva nemligen ej betraktat saken uren statsoeconomisk synpunkt, utan blott ifrån en moralisk, då de såsom grund för sina beslut antagit, att, till fylleriets hämmande, åtgärder borde vidtagas till bränvinets fördj rande och minskning i tillgängen.” "Härvid har jag trott, att detta visserligen ädla och i många provincer, ty i mängden är det ej, af behofvet högt påkallade mål hade bort på en annan väg eftersträfvas. För ögonblickets behof trodde jag man borde söka det genom bränvinets fördyrande genom hög skatt, och genom bränvinsminuteringens försvårande och inskränkande, samt för framliden genom att på allt sätt befordra folkets upplysning och förädling genom en ändamålsenligare och mera allmänt kringspridd god barna-uppfostran.
Maj förklarat anspråket på utmätning för Diskont-verkets fordran af en del i Jonas Steinmetz’ och hans hustrus bo varande lösegendom tvistig!; samt att, vid anställd utmätning hos andra löftesmannen, Handlanden C. F. Söderström, ali hans egendom redan varit för annan skuld utmätt och försåld, hvarför bysättning å Söderström yrkades, hvilket föranledde en af hans stjufson, Handlanden Hofverberg, gjord framställning, att Söderström måtte varda från bysättning fredad, så länge Hofverberg årligen å Söderströms skuld till Diskont-verket inbetalade 100 R:dr Banko, hvilket ock medgafs, hvarefter dessa inbetalningar blifvit fullgjorde till och med år 1848 med tillsammans 400 R:dr, men att, då inbetalningen för år 1849 uleblef och yrkandet om Söderströms bysättande derföre förnyades, han afträdde sitt bo, då verkets återstående fordran bevakades och till betalning fastställdes i hans konkurs, som, slut redovisad år 1855, lemnade i utdelning endast 6 R:dr 44 sk. 9 r:st. Och som, efter hvad sålunda upplyst blifvit, förre Handlanderne Johan Steinmetz och C. F. Söderström icke egde ringaste tillgång till godtgörande af Diskont-verkets återstående fordran, och den obetydliga lösegendom, som hos Handlanden Jonas Steinmetz blifvit med interims-qvarslad belagd, icke torde kunna utan långvarig rättegång, hvars utgång vore tvifvelaktig, honom frånvinnas, har Diskont-direktionen ansett med verkets fördel öfverensstämmande, alt det framställda ackords-anbudet antages. Då ringa utsigt finnes, att Diskont-verket kan erhålla godtgörelse för den å berörde låu upplupna öfverränta, som, beräknad till den 30 näst lidne Juni, utgör 170R:dr 28 sk. 1 r:st.
Vi hafva sedan realisationens början år 1334 förskaffat oss sådana anvisningar genom utfärdande af skuldförbindelser å utrikes upptagna lån, dels för Statens, dels för Ilypotheks-bankens och Ilypotheksföreningars räkning, till belopp af öfver 150 millioner R:dr. Hade nu ej dessa in visn ingar tagits i anspråk af dem, som haft utländsk gäld (för import) att betala, så skulle väl valutan för invisningarne eller skuldförbindelserna (hvilketdera llih,. lili Ii. St. Prut. 486% & 4863. s Samt. 4 Afd. 6 Haft. 11 82 Bevillnings-Ulskollels Betänkande N:o 8. man vill) inkommit i landet i form af ädel metall, sorn ingått till Banken för att utbytas mot rörelsemedlet sedlar, då väl ingen importerar silfver för att skrinlägga det och göra det räntelöst. Kan sanningen af denna framställning icke förnekas och man derjemte besinnar, att Bankens silfverförråd är nu omkring 2 millioner specie (8 millioner R:dr R:mt) mindre än den var vid realisationens början, så torde det förekomma något hvar betänksamt att förorda en tullagstiftning, som skulle föranleda en ökad import af de varor, hvilka nu inom landet tillverkas, men borde enligt frihandelns läror från utlandet köpas, eftersom de der erhållas för bättre pris än här hemma. För .min del vågar jag icke biträda en framställning till Regeringen i dylik rigtning. Jag har derföre, under erkännande att i nu gällande tulltaxa åtskilliga införsels-tullsatser finnas, som tåla vid skälig nedsättning, inom Utskottet föreslagit, att man i den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majit borde underdånigst anhålla »att, efter föregången utredning af sakkunnige män, Kongl.
Denna ömsesidiga förmån blefve visserligen större för de till skjutsning nu indelade hemmanen, än för de öfrige, och fråga skulle derföre kunna uppstå, huruvida entreprenadkostnaderna, för alla skjutsstationer i riket sammanräknade, borde, i förhållande till hemmantalet, lika fördelas på ali skjutsskyldig jord, eller om den till skjutsning icke indelade borde i någon mindre mån, än den öfriga, vidkännas dessa kostnader. För det sednare alternativet kunna visserligen billighetsskäl icke saknas att åberopa; men, afses på enkla grunder stödd verkställighet, har det förra ett afgjordt företräde. Om t. ex. ett hemman, som af ålder varit med skjutsning betungadt och följaktligen haft ett jemförelsevis lägre värde, genom tillfällig omreglering af skjutslaget eller af annan orsak, fått denna börda aflyftad, eller, i motsats dertill, ett annat hemman, som förut icke utgjort skjutsning, fått sådan sig ålagd, och detta så nyligen inträffat, att hemmanens värden i nuvarande innehafvares händer derigenom undergått en tänkbart icke obetydlig förändring, skulle villrådighet icke utan skäl uppstå, huruvida det ena eller andra hemmanet billigtvis borde ett mindre deltagande i entreprenadkostnaderne tillgodonjuta. Flera dylika invecklade förhållanden, der den stränga rättvisan komme i strid med billigheten, skulle ofelbart blifva följden af en olika fördelningsgrund, hvilken dessutom vore i det afseende olämplig, att den försvårar uppnåendet af det eftersträfvansvärda målet, att utjemna de på jorden hvilande skatter och besvär. Den skiljaktighet i förmån, som en lika fördelningsgrund komme att medföra, blefve dessutom betydligt mindre, om, såsom ofvan är antydt, de gästgifverioch reservskjutsskyldige komme att deltaga i kronoskjutsningsbesväret, hvarifrån de nu äro befriade. För öfrigt kan svårligen någon reform, den må vara större eller mindre, åstadkommas utan eftergifter; och, skall skjutsningsbesväret nu kunna ordnas på ett sådant sätt, att dess skiljande helt och hållet från jordbruket i framtiden blefve möjligt, måste i främsta rummet påräknas ett beredvilligt tillmötesgående från de skjutsskyldiges sida, äfven der någon uppoffring till en början kan komma i fråga.
Lag-komitéen vid afgifvandet år 1832 af förslag till ny Rättegångs-Balk, under yttrande af den åsigt, att införandet af en vidsträcktare juryinrättning här i landet, än den, som redan vore antagen till bedömande af tryckfrihetsmål, icke för det dåvarande borde föreslås, men ansett sig likväl böra ge nom framläggandet af ett särskildt förslag visa, huru en dylik inrättning möjligen skulle kunna organiseras, så uttalade deremot Lag-beredningen, år 1848, den mening att tiden vore inne, att i vårt land införa jury-inrättningen, hvars behöflighet, enligt Beredningens uppfattning, redan skulle i allmänna tänkesättet gjort sig gällande, samt upptog till granskning Lag-komitéens förslag till organisation af en jury och föreslog deri vissa väsendtliga förändringar. Detta nya förslag innefattas i 8:de Kap. af Lag-beredningens förslag till Rättegångs-Balk. Då det således redan finnes ett af rättslärde uppgjordt förslag till inrättande af jury, och motionen endast åsyftar tillsättande af en komité för frågans närmare utredning, finner Utskottet sig ej ega giltig anledning tillstyrka bifall till berörda motion. Stockholm den 16 December 1865. Allm Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 18. 7 J%/:o f*. Ank. till Exp.-Utsk. dea 18 Dec. 1865, kl. 2 e. m.
Med hänseende till behofvet af ökadt utrymme och mera ändamålsenlig anordning för de sinnessjuka vid Upsala Central-hospital har Direktionen vid nämnda hospital hos Seraphimerordens-Gillet föreslagit, att hospitalets nuvarande område, som, enligt en upprättad karta, kallad "projekt N:o 1 till utvidgning af Upsala Central-hospital», vore begränsadt inom egofiguren a, b, c, d, e, f, g, skulle utvidgas med mark, tillhörande dels kronoparken Asen, dels Ultuna f. d. kungsladugård, dels Uplands regementes mötesplats, Polacksbacken, allt, i Bondkyrka socken af Upsala län; hvarigenom hospitalets egovidd hädanefter skulle Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 109. 21 komma att innefattas inom den å kartan med litt. A, B, C, D, e, f, g, utmärkta figur.
N:0 8 Sala Silfververk, Kammar-kollegii berättelse om, se Berättelse. Salbergs Län, se Sala Silfververk. Salt-upplag, om vissa stapelstäders befrielse från skyldigheten att hålla ständigt 8 — 25 — 4 Febr. b. 8 Febr. 8 Febr. g. 4 Febr. I anledning af olika beslut — 8 — 116 — b. 4 Juli g. 4 Juli g. 7 Juli b. 7 Juli 67 83 I anledning af återremiss å det underdåniga skrifvelseförslaget härom — 10 2 10 — g. 17 Juli g. 20 Juli g. 20 Juli a. a. 20 Juli Saluaccisen, angående städernas . 5 1 41 — b. 26 Sept. b. 26 Sept. g. 25 Sept. b. 26 Sept. » angående beräkningen af — 5 1 48 — b. 25 Okt. g. 25 Okt. g. 25 Okt. b. 25 Okt. 26 Sandberg, om anslag för fortsättning af samlingar angående kameralväsendet, åt Kamreraren C — 4 I 193 — b. 3 Okt. b. 28 Sept. b. 5 Okt. g. 2 Okt. 159 6 Sandelhjelm, om förhöjning af pension åt enkan efter Landshöfdingen P 1 4 1 152 41 Se Nionde HufvudTiteln. Sandström, om pension åt enkan efter Sekreteraren C. E. ... 1 4 1 152 47 Se Nionde HufvudTiteln. Sandström, om dito åt dito efter Intendenten Th — 4 1 152 59 Se Nionde HufvudTiteln. Schander, om dito åt dito efter Ofverste-löjtnanten J. G. ... 1 4 1 152 27 Se Nionde HufvudTiteln. Scheutz, om dito åt Auditören Georg — 4 1 152 65 Se Nionde IlufvudTiteln. Schram, J. R., om låneunderstöd till Marmorfabrikanten, se Singö Marmorbruk.
Då befolkningen inom detta distrikt, hvilken i allmänhet icke gjort sig känd för större begär efter starka drycker än Länets invånare i öfrigt, icke är särdeles talrik, åtminstone icke jemförelsevis med folkmängden inom andre af Länets Tullkammar-Distrikter, samt dessutom nästan alla invånare i Pajala socken äfvensom en del af befolkningen i Öfver-Torneå, till följd af Kyrkoherdens i förstnämnde socken Prosten Låsstad ii för nykterheten nitiska och lyckade bemödanden, icke begagna bruket af bränvin, kan med visshet antagas, alt största delen af det bränvin, som inkommit lill Haparanda, derifrån insmugglats till Ryska Riket, hvars Tull-lagstiftning lockar till smuggleri af denna vara. Med hänsigt härtill och då endast ett ringare belopp bränvin inom Länet tillverkas, torde någon för befolkningens nykterhet menlig slutföljd icke kunna dragas från beloppet af det bränvin, som under de år, berättelsen omfattar, här varit att tillgå, och utan fara för misstag lärer det ock kunna antagas att bränvinssupandet minskats. Deremot har bruket af kaffe ej allenast hos de förmögnare bland allmogen, utan äfven hos inhyseshjon och Lappar spridt sig och tilltagit lill en grad, som kan medföra menliga följder i flera afseenden, synnerligast dock i afseende på den fattigare befolkningens ekonomiska sjelfbestånd. Nästan i hvarje stuga ser man kaffepannan på elden viri hvad lid på dagen som helst, och handlande hafva försäkrat mig, att hushåll bland allmogen finnas, der 180 U. kaffe om året konsumeras. Skulle dock kaffe komma att uttränga det i alla afseenden förderfligare bränvinet eller föranleda till minskning i bruket deraf, torde denna fördel kunna anses öfverväga de menliga följderna af kaffets missbruk. Dagsverkspriserna hafva i allmänhet varit höga. De hafva varierat emellan 36 skillingar å 1 Riksdaler för karl och 16 skillingar ä 24 skil 1 ingar, allt banko, för qvinna, efter olika årstider.
Det kom ifrån huset midt emot, hvars alla fenster voro upplysta. – Detta var naturligtvis för Herbert den vanligaste sak i verlden och på intet sätt anmärkningsvärdt, men på mig, som icke kunde förklara detta sken ifrån det obebodda huset, gjorde det ett hemskt och obehagligt intryck. Utan att tänka derpå, sade jag halfhögt, i det jag gick fram och rullade ned gardinen: ”återigen detta sken.” Dessa ord väckte Herberts nyfikenhet, och jag berättade honom då mina tankar om detta hus, hur jag i mitt sinne fördömde det och äflades att se något hemlighetsfullt och olycksbådande deri. Upprymd, som jag för tillfället var, gjorde det dock för den gången icke något djupare intryck på mig. Vi skrattade båda deråt och kommo in i djupsinniga resonnementer om inbillningens besynnerliga och oerhörda makt öfver förståndet. Emellertid lyste det ännu allt jemt på vår gardin, med ett matt och hemskt sken – ett sådant som alltid uppkommer då ljuset ifrån ett annat hus genom tvenne fenster återkastas i ett annat rum tvärs öfver gatan. Herbert rullade upp gardinen för att betrakta det oskyldiga föremålet för min ovilja. Klockan var ungefär ett på natten, och gatan, upplyst af det klaraste månsken, var alldeles öde; vi kunde noga urskilja alla bildhuggerierna på det gamla huset, löfverket på stenpelarne, de vridna snäckorna och groteska hufvudena öfver porten, som i månskenet sågo ännu vidrigare och hemskare ut. – Det är ju ett ganska vackert hus, med ett rätt hyggligt utseende, – sade Herbert; men han hann knappt utsäga det sista ordet, innan den tunga porten midt emot, hvilken jag trodde så förrostad på sina hakar, att den aldrig kunde röras ur stället, långsamt öppnades på vid gafvel, och ett sken, så starkt att min första tanke var att elden var lös derinne, slog oss i ansigtet.
Tili fullgörande af detta uppdrag hafva fullmäktige ock vidtagit åtskilige förfoganden, hvaribland må nämnas, dels stt, uppå deras framställning, Kongl. Statskontoret åtagit sig att, vid ifrågakommande förstärkningar af Landtränteri-kassorne eller vexlingar på grund af Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, föranstalta, att någon del af berörde förstärkningsoch vexlingsmedel afsändes i silfvermynt-å förenämnde valörer, dels ock att till såväl vexlings-anstalterne vid Lånekontoren i Götheborg och Malmö, som de serskildt uti åtskilliga län af Kongl. Majlis Befallningshafvande utsedde vexlingsförrältare blifvit, vid reqvisitioner af vexlingsmedel, afsändt silfvermynt å valörerne | och TJg r:dr specie, för att tillhandahållas allmänheten i utbyte mot förslitna sedlar frän och med 8 skillingar till och med 3 riksdaler; uppgående det under åren 1848 4. Banko-Utskottets Memorial, N:o 27 och 1850 till Lånekontoren jemte samtlige vexlingsförrättare inom länen från Banken sålunda afsända silfvermynt å omförmälda valörer till ett sammanräknadt belopp af omkring 180,000 riksdaler banko.
Man invänder att, då detta arbete blifver slutadt, hvart skall då arbetspersonalen taga vägen? Bland aliade otaliga invändningar, som, på sin tid gjordes emot anläggandet af Götha kanal, torde väl äfven denna icke blifvit förbigången. Men erfarenheten har visat, att de personer, hvilka arbetat på nämnde kanal, hafva derigenom, i murare-, timmermansoch andra handtverk, förvärfvat sig en arbetsskicklighet, som gjort dem mycket användbare och eftersökte såsom arbetare, för enskildes räkning, inom en betydlig del af detta land. Samma förhållande skulle säkerligen också inträffa med dem som vid jernvägsbyggnaden blefve anställde. Hr Gr. Anckarsvärd har på f. m. i dag, uti ett längre föredrag anfört alla möjliga tänkbara, och jag vågar tillägga otänkbara skäl emot detta förslag. De flesta af dessa äro redan af föregide talare vidrörde och bör af mig derföre icke vidare omförmälas. Ett af dem anhåller jag dock att få till skärskådande upplaga. Den värde talaren behagade nemi. göra en sammanställning emellan jernvägs-arbeten och de s. k. national-verkstäderne i Paris, hvilka sistnämnde onekligen bidragit att försätta Frankrikes hufvudstad i en så högst olycklig ställning. Ilr Gr:n gifver äfven jernvägarne en dryg andel i skulden för Frankrikes iråkade olyckor. Jag kan icke erkänna detta, tvärtom tror jag att det framskridande i industriell och merkantilt hänseende, hvartill höra förbättrade kommunikationsanstalter, som Regering och folk bemödat sig att framkalla icke varit skadligt, utan tvärtom. Det bade otvifvelaktig! för landet varit högst välgörande och önskligt, om en för landets förkofran så nitälskande administration i dessa sina bemödanden längre fått fortfara. Så mycket mera är jag alltså öfvertygad att det orofulla och beklagliga tillstånd hvaruti Frankrike sig nu befinner, alldeles icke har sin grund i jernvägsanläggningarne.
Morn. 2, 4 och 5 torde deremot böra blifva oförändrade, endast med utbytande i det sistnämda af uttrycket: »Chefen för Revisionsoch Ekonomi-afdelningen» mot »Chefen för Revisions-kontoret». Och föreslår Utskottet för denna § följande lydelse: 29:o. Morn. 1. Blifver någon tjensteman af sjukdom hindrad att sin syssla förrätta och göromålens behöriga gång fordrar att föranstalta om vikariat, ege verkställande Direktör alt, utnLr det i punkt. S här ofvan stadgade förbehåll, om tjenstgöringen förordna och dervid använda ett arfvode af 4,000 R:dr, efter år räknadt. Sökes tjenstledighet för svag helsås förbättrande, utan egentligt sjukdomsförfall, eller för enskilda angelägenheter, ankomme det på Fullmägtige att bestämma om tjenstgöringen skall på Bankens eller sökandens bekostnad bestridas. Tjensteman, som söker ledighet i och för tjenstgöring hos Rikets Ständer, deras Utskott eller Revisorer, vare pligtig att sjelf vidkännas kostnaden för tjenstens bestridande. »8 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. Mom. 4. Dä vikariat för någon tjensteman erfordras i anseende dertill, att lian sin egedom åt borgenärer afl rädt, eller ock blifvit för skuld i häkte inmanad eller under förmyndare ställd, bör hälften af hans lön användas till tjenstens bestridande undet den tid, vikariat i dylika fall, enligt nedanstående §§ (68—70) kan komma att fortfara. Om någon af Bankens vaktbetjening blifver af sjukdom hindrad att sin tjenst bestrida, ege Chefen för Revisions-kontoret förordna extra vaktbetjent att tjensten förrätta mot åtnjutande för den tid, vikariatet fortfar, af ett arfvode, motsvarande den inkomst pä lönestat, som lör Bankens yngre Vaktmästare är bestämd.
Maj 1774, i stället för Hemmanet Munkebo eller »Munkeboda i Husby Socken, hvilket hemman genom Drottning Christinas Bref af Iden 2 Mars 1646 blifvit skänkt under Bergsfrälse rätt till Geschwornern Mathias (Grisbäck, men sedermera vid Reductionen enligt Resolution den 16 Jan. 1684 indraget, hvaremot dåvarande hemmanets innehafvare i stället fick anordning på mot(stående tiondebelopp i spanmål, motsvarande den årliga räntan af hemmanet; och färö sedan Grisbackska arfvingarne vid denna ersättning bibehållne enligt ofvanl nämnde Kongl. Resolutioner. (Räntan af en vret i Waxala Socken, upplåten åt Skarprättaren i Länet redan på 11620-talet. 1 Räntan af 2:ne fisken, nemi. Hakvarpet i Nykyrka Socken och Idbäcken i Nicolai Socken af Rönö Fögderi, hvilka enligt Kongl. Resolutionen den 15 Juli 1793 tills vidare disponeras af Nyköpings Lazarett. Lönings-öfverskotts-ränta i contant, förlänt Länsmannen i Björkekinds Härad, enligt Kongl. Resolutionen den 16 April 1696. Litt. P. (3) Calmar Län Hallands Skaraborgs Westmanlands Jemtlands Ömsint. Härifrån afgår och påföres: Summa Anordning efter Stat å 6:te HufvudTiteln: Anordning efter Stat å 8:de HufvudTiteln: Clereciets Friheter: Westmanlands Län 5: 12.— 35: Läroverken -• Calmar Län Kyrkors underhåll: Kronovärde. Litt. P. Krono Tionde. Span mål. Ma ike gångsvärde. — 36 32 72 14 393 24 Anmärk ni n g' nr: jFörläningsSpanmål, sora till år 1837 varit anslagen till Pastor i Högsby och LånI gemåla Socknars Pastorat, men sedermera frän och med 1840 under 10 års tid [ingår till Calmar Läroverks ByggnadsCassa.
Slutligen och för den händelse att det af mig nu väckta förslag skulle anses stå i oskiljaktigt sammanhang med andra lagrum och stadganden, motionerar jag äf ven om ändring derutinnan. Anhållande om remiss till Lag-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. Magnus Armfelt. Motioner hos Ridder skåpet och Adeln I8d2. Af Herr liRgerlierg? Poil(uS) angående upphäfvande af 29 § i 17 Kap. Ilättegångs-Balken. Öfverallt, der en ny kriminal-lag blifvit i sednare tider antagen, har man äfven underkastat rättegångssättet och framför allt bevisningsläran en mer eller mindre omfattande revision. De fina skiftningar i brottens karakterer, som den nyare kriminalrätten uppställt, — den vigt, som der blifvit tillagd uppsåtet och afsigten hos den brottslige, — den i hvarje mål nödiga pröfning af mildrande eller försvårande omständigheter, som anbefalles af latitudsystemet, — allt detta har sprängt de äldre bevisningsteorierna och uppkalladt nya, mindre snäfva, mindre strängt formella. En ny kriminal-lag^och} en jury-institution hafva derföre vanligen gått hand i hand, der ej den sednare gått före. Men om ock, fastän en ny strafflag nu är på väg att hos oss antagas, hinder för närvarande möter för jury-institutionens införande i vårt land, följer dock icke deraf att den bevisningslära, som är i vår lag uppställd, bör lemnäs orubbad. Sådant synes mig icke utan våda kunna ske. Jag syftar härmed närmast på stadgandet i 17 Kap. 29 § Rättegångs-Balken, att «två vittnen öro fullt bevis, hvari de sammanstämma.» Det lider intet tvifvel, attjom man med dessa ord jemför de närmast efterföljande i samma äfvensom den 30 §, lagens mening verkligen är, att den indirekta eller indicii—bevisningen aldrig kan utgöra fullt bevis.
Det duger icke, min vän. Stjernorna förkunnade ingen verldsreformator vid din födelse, lika litet som vid min. – Nå, för tusan, hvad ämnar ni då göra med denhär sammansvärjningen, kapten? – Den förekommer mig som en fräck komedi, och såsom sådan vill jag behandla den. Men låtom oss tala om annat, min vän! Har du ej något nytt i dag att berätta om den aktningsvärde köpmannen Zacharias Jansen? – Kalla honom Ruys, kapten, ty med köpmannen är det snart slut, och den gamle flibustieren lefver upp på nytt. Jo, allt går sin jemna gång. Jag har i dag i hans sällskap besett den brigg, han inköpt; den är en god bidevindseglare, men aktern har det vanliga felet att vara för hög och fånga vinden för starkt, då det blir fråga om kryssning. Emellertid blir det ingen föraktlig motståndare, kapten, om det en gång kommer derhän, att vi få ett napptag med honom. Om nätterna är Ruys numera sällan hemma; Fredrik och Blackwell, som då följa honom i hälarne, se honom på sjömanskrogarne omgifven utaf afskummet af det utländska byke, som ligger här i vinterqvarter. Just en vacker besättning åt en brigg, som hetes vara bestämd att göra fredliga resor mellan Stockholm och Amsterdam! Som kapten vet, har jag aldrig kunnat riktigt lösa tungan på gamle Ruys. Att alldeles förneka sin förflutna lefnad kan han ej och bryr sig ej heller derom, ty han anser, att jag har lika goda skäl som han att tiga med det förflutna; men han häntyder aldrig på sina framfarna öden, utan att tillägga några ord om ånger och bättring; ja ibland håller han riktiga predikningar för mig och det i sådan ton, att jag nästan tror, att han menar halft uppriktigt. Det ser ut, som om han vill åt ett håll och drages åt ett annat. Då han supit sig full, hvilket händer rätt ofta, vurmar han på att köpa ett landthus i nejden af sin fädernestad