Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I samma storlek tager man nu tre pappstycken, lägger ett tunnt lager vadd på dem och öfverdrager hvarje särskildt stycke med tyg, satin eller atlas. Genom mindre och större stycken tyg, som man fäster på detta första öfverdrag, får man fickor för kabinettoch visitkort. De färdigöfverdragna och med fickor försedda pappstyckena fastnaglas med helt små stift på cigarrlådslocken. För att stiften ej skola bli synliga på utsidan, lägger man rundt om de öfverdragna pappdelarne ett smalt band och på bandet helt smala träspjälor, som man lätt skär af cigarlådsträ. Nu förbinder ett stift trä- spjälan, bandet, pappen och utsidan utan att synas igenom. Bandet måste vara dubbelt så bredt som träribban, så att man kan vika det öfver denna och fästa det på utsidan, Denna kan man efter behag dekorera antingen med målning eller guldbroderi, som man kan utföra på plysch. Originellt och vackert är äfven ett öfverdrag af cretonne med blommigt rococomönster. pr duss. Vid köp af minst 100 st. är priset 10 ä 12 kr. pr 100, Hummer, lefvande eller kokt, alla sorters Skogsfågel samt Gäss, Kalkoner, Capuner, Ankor, Poulard, Hamburgerkyckling, Fasaner, Vaktel, Morkulla, Beckasin, Lax, färsk oeh rökt, Färsk saltsjöfisk, färsk rysk Caviar, färska Tuppkammar, ryska Saltgurkor, ryskt Thé, Sill och Anjovis i utmärkt goda kvalitéer. WIRÉN &amp; K:ni. Stockholm. Telegrafadress: W i r é n s. strumpor, tröjor, normalskjortor, kalsonger, västar, koftor, tricotlif, vantar m. fl. varor BILLIGAST hos A. [2937] M " 5 % ^ §. (Nord. A. - B. Göteb. Svart helsiden Merveilleux, prima kvalité ä 2: 50 pr mtr « Svart helylle Biaritz, dubbel bredd ä 2: 50 pr mtr Svart helylle Cachemire, dubbel bredda 1 kr. pr mtr Expedieras till landsorten mot efterkraf.
Alt en fullkomligt lika vidsträckt fräga förut varit föremål för gemensam öfverläggning, torde de af R. o. Ad:s ledamöter, som bevistat 1840 års Riksmöte, ganska väl erinra sig, och så vidt jag kan påminna mig, gick detta sammanträde ganska väl för sig, utan några större utflygter från öfverläggningsämnet. Hvad åter angar Frih. Raabs förslag om öfverlemnande åt Talmanskonferensen att bestämma öfverläggningsärnnena, så förefaller det mig så eget, att jag ej rätt vet, huru jag skall bedöma det. Enligt detsamma skulle R. o. Ad. inbjuda de öfriga Stånden att sammanträda för att öfverlägga om frågor, som icke vore bestämda, utan berodde af Talmanskonferensens beslut. Sådant anser jag icke vara lämpligt, utan jag anser, att R. o. Ad., som aflåter inbjudningen, äfven bör bestämma de ämnen, hvarom MedSt:n inbjudas att öfverlägga. Jag kan således ej medgifva någon inskränkning af min motion, utan begär propos. derå i dess helhet. Hr Brakel: För min del kan jag ej upfatta det af Konst.- Utsk. vid förra Riksdagen väckta samt af R, St. och K. M. vid denna Riksdag antagna grundlagsändringsförslaget om de gemensamma öfverläggningarne från någon annan synpunkt än den, att då, till följd af den Svenska Representationens heterogena sammansättning, det icke är möjligt för ledamöterne af de särskildta Stånden, att besitta alla do sakkunskaper, som erfordras för de olika riksdagsärendenas riktiga afgörande, borde det beredas tillfälle för Stånden, att genom allmänna sammanträden tillgodogöra sig den sakkännedom, som endast i ett eller annat Stånd, allt efter frågornas olika beskaffenhet, förefinnes. Ibland de frågor, hvari endast ett Stånd har den erforderliga sakkunskapen, är utan tvifvel militärväsendet, ty jag tror ej, att någon med fog kan påstå, att Preste-, Borgareeller BondeSt:ns ledamöter äro så hemmastadde i denna fråga, att de kunna bedöma sättet för rikets försvar och de dertill erforderliga medel. När nu R. o.
Jag slutar med att tillstyrka bifall till hvad Utsk. föreslagit, enär den communicationsanstalt, hvars öfverlemnande åt enskildt bolag den föreslagna redactionsförändringen afser, redan af enskildt bolag ombestyres. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke talat om den fart, som går till vestra delen af Riket, och trodde mig, då jag nyttjade ordet: paketpostfart, icke hafva föranledt något sådant misstag. Sedan en värd ledamot, som är tjensteman vid Postverket, bekräftat de iuppgifter, jag lemnat ang:de paketposten till Ystad, torde något vidare derom icke böra nämnas. Hvad beträffar nyttan af diligenceinrättningar för transporterandet af statspapper äf vigt, har jag ingen annan anmärkning att dervid göra, än alt med denna vigt lärer menas victualievigt. Jag har icke vunnit understöd af någon ledamot för min yttrade mening och vill derföre icke vidare yrka densamma. Jag skulle blott önska, att, när vi komma till vigtigare ändamål än detta, man då icke ville klaga öfver brist på medel, sedan man bortslösat dem på mindre nödvändiga behof. Hr Grundelstjerna: Då Frih. Eove af sin af postkamereraren erhållna uppgift tror sig kunna sluta, att mer och mer inkomster skola skördas af paketfarten, får jag nämna, att, om man tager i83?. till regel, det är rätt, men att erfarenheten sedermera visat, att inkomsten varit i antagande och att utrymmet i vagnen icke mer än till hälften varit begagnadt af resande. Hvad vagnarna angår, är det visserligen sannt, att förlidet år anskaffades 3 ä 4 vagnar; men erfarenheten har äfven visat, att vagnarna, sorn äro beräknade att hålla 5 år, blifva utslitna på 3 år, hvartill sednare årens svåra vintrar och väglag varit orsaken. För min del anser jag Utsk:s tillstyrkande i denna punkt kunna bifallas, emedan R. o. Ad., när Oecon.Utsk:s betänk, förekommer, är oförhindradt att i afseende på diligeneein rätt - Den ii Augusti f. m. 3o5 rättningen lill Götheborg fatta det beslut, som kan behöfvas. Gr. Horn:
Det meehaniska arbetet kan väl på en viss tid blifva utfördt, men det finnes någonting som är af mera värde än detta mekaniska arbetes ändamålsenliga fullgörande och det är alt den svenska embetsmannakorpsen vårdas af ltegering och representation på ett sådant sätt att till detta yrke måtte egna sig personer af sann och djup bildning, samt att sådana personer icke måtte finna med sin fördel mera förenligt att vända sig åt något annat yrke, heldre lin att ingå uti Statens tjenst. StatsUtsk. har ansett aflöningsbeloppet för Kanslister kunna nedsättas från 2,000 Kdr till 1,800. Jag skulle mindre hafva fästat mig vid denna omständighet derest StatsUtsk. behagat tillstyrka att dessa 1,800 Kdr blifvit Kanslisterne anslagne såsom årlig lön; men så har Utsk. icke förfarit, utan Utsk. har sammanslagit denna summa med den som blifvit Kopistgraden tillagd samt ej heller velat tillägga Kopistgraden någon fix lönetillökning, alltid utgående från den högst felaktiga grundsats att Kopistoch Kanslistgraderna skulle försvinna. Granskar man förhållandet med lefnadskostnaden i hufvudstaden, skall man finna att för en tjensteman hvilken vanligen först efter fyllda 30 år upnår Kanslistgraden äro lefnadsbehofven ingalunda understigande en summa af 2,000 Kdr. Jag tror således att K. M. har visligen och rättmätigt förfarit då han för dessa tjenstemän föreslagit denna summa och att K. o. Ad. har full anledning att gilla detta K. M:s Körslag. Vid den likartade frågan om Kopistoch Kanslistgraderna inom Justitieverken har K. o. Ad. icke lemnat sitt bifall till Utsk:s förslag; Ståndet återremitterade då såväl denna frågan som alla till samma HufvudTitel hörande, hvilka rörde dessa lönegrader; men jag kan icke inse hvarföre ej ett enkelt bifall till K. M:s Propos. är att föredraga framför en återremiss, hvarigenom man vinner att Kansliet icke belastas med utskrifvande af våra anföranden och StatsUtsk således förr kommer i erfarenhet af hvad, K. o. Ad. anser tjenligt och rättvist.
Bevillnings-Utshotf els Utlåtande, N'.o 4°- 5 tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen fortjente, eller såsom belöning för stora och utmärkta förtjenster, men då Ulskoltet icke ansett Stats-Verkets tillstånd och behof tillåta en fullständig tillämpning af den grundsats, hvarpå en sådan önskan hvilar, och slutligen de, hvilka erhålla det dyrbara förtroendet alt vara Svenska Folkets sjelfskrifna Representanter, otvifvelagtigt skola finnas villige att i första rummet dela dess bördor, har Utskottet häraf icke kunnat hemta tillräcklig anledning att frångå sitt, i enlighet med Rikets Ständers beslut vid sistlidne Riksmöte. vid 5 §. afgifne här ofvan omförmälde förslag, hvars antagande Utskottet således åter vördsamligen tillstyrker. 5:o Under åberopande af Herr Grefve Gyldenstolpcs motion, att all Chartas-SigilIat£e-afgift för fullmagter m. m. måtte upphöra, har en ledamot af Högvördige Preste-Ståndet, i strid emot Utskottets yttrande pag. 6, föreslagit, att dessa afgifler, om de icke kunna helt och hållet borttagas, åtminstone borde nedsättas, serdeles som tjenstemännen i allt fall till Staten utgjorde vida större skattebidrag i förhållande till deras inkomster, än hvarje annan medborgare; hvarjemte inom Höglofl. Ridder skåpet och vddeln blifvit yrkadl att, då Utskottet skulle, jemlikt dess utlåtande vid io §., hafva förbisett innehållet af Kongl. Brefvet den ig Januari iSi3, att nemligen den stadgade Chartse-Sigiliatae-afgiften för transporter och bylen, hvad militären anginge, endast egde tillämpning vid transporter från ett Regemente till samma grad inom ett annat, men ej vid transporter inom samma Regemente, och hvilket stadgande skulls uti sedermera Utkomne Charlas-Sigillate-Förordningar hafva influtit, föreskriften i Högstberörde Kongl. Bref måtte, till undvikande af allt missförstånd, uti 5 §. af Chartce-Sigillatae-Förordningen intagas.
Dagen derpå var han fåordig och sluten, samt gick fram mot middagsrasten upp till Lena med fasta, lugna, fast tunga steg. Inkommen till henne, började hon högljudt gråta, tog hans händer och ville kyssa, och betedde sig ångerfull och botfärdig på allt sätt; men Gunnar drog undan sina händer, vände sig med harm och motvilja från både moder och barn, men bjöd dock till att icke visa dessa känslor, så starka och så mäktiga som de verkligen funnos, utan sade blott: – Ja, Gud tröste dig, Lena, om du ej håller hvart enda ord du lofvat mor-mi’, och Gud tröste dig om någon kommer och pekar finger åt mig, och Gud tröste dig om du på detta sätt eller något annat bedrar mig en gång till, ty när jag blir arg, säger jag dig i förhand, att jag vet intet hvad jag gör eller företar mig, för så’nt har mitt lynne varit i alla tider, och intet blir det späkt af detta, det känner jag på mig. Och härmed gick Gunnar sina färde, och härmed göra vi ett skutt fram i tiden, eller fram till hösten af detta samma år, samt öfverhoppa Gunnars ensamma tid med sin moder i Viken, hans första bosättning derstädes, Abrahams uppträdande på scenen, Lenas ankomst och installering, och de små förändringar, som småningom och dagligen timade inom den lilla stugans område. Lena hade nu vunnit sitt mål. Om Gunnar genast, enligt sin första hotelse, gått till kyrkoherden och talat om det verkliga förhållandet, då hade han kanske – så fruktade Lena – blifvit trodd, och saken hade fått en för Lena högst olycklig utgång; men nu – tänkte hon – nu kan han göra ingenting, nu är allt sådant för sent. Och i följd af denna säkerhet aflade hon äfven så småningom all förställning, och visade sig snart i sin rätta gestalt, och den var ful nog. Tiden hade inverkat i hennes sinnesstämning detsamma som i den yttre naturen: betydliga förändringar hade föregått, men icke på en gång, utan så småningom, att ingen visste när eller huru det skett. Hvad som var mjukt och lent i våras, var nu hårdt och sträft, och som vi ej ämna länge uppehålla oss vid denna tidpunkt, vilja vi blott lemna ett litet prof på den i stugan rådande tonen:
Då nu Kongl. Maj:t öfverlemnar detta ärende till Rikets Ständers pröfning, anser sig Kongl. Maj:t, i betraktande af hvad Kammar-Kollegium samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet anfört, böra föreslå, det tio års förlängning, från deri 1 nästkommande Januari räknadt, måtte beviljas uti det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson, enligt kontrakt af den 2 Oktober 1840, upplåtna arrende af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn, Herreqvarnen kallad, emot den för berörde lägenheter nu utgående arrendeafgift samt i öfrigt under följande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kammar-Kollegium föreslagna vilkor, med hvilka Arrendatorn jemväl förklarat sig nöjd, nämligen: l:o. att Arrendatorn genast ställer behörig borgen för arrende-skyldigheternas fullgörande under den förlängda arrendetiden, med åliggande för Arrendatorn derjemte, att, i händelse någondera af löftesmännen skulle antingen med döden afgå eller icke vidare af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande såsom vederhäftig anses, anskaffa och inom 3 månader från derom genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhållet föreläggande, hos Läns-styrelsen allemna ny laga borgen för den då återstående arrendetiden; och 2:o. att till den laga syn, som efter ett års förlopp bör å lämplig årstid förrättas, Arrendatorn skall, på egen bekostnad, hafva i fullt laga skick återförsatt alla till kungsfisket och qvarnen hörande byggnader, gående verk, dammar och öfriga inrättningar, samt sedermera alltsammans under den förlängda arrendetiden vidmakthålla, när så erfordras ombygga, och vid afträdandet i fullgodt stånd från sig lemna, utan anspråk på någon ersättning, äfven om dessa verk och inrättningar under tiden skulle genom isdref eller vattnets åverkan hafva lidit större eller mindre skada. De till detta mål hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, af hvilket ärendet kommer att handläggas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.
Den andra systern, Aurora, var en liten spänstig figur med blonda lockar, vackra, blå ögon och en liflighet i sätt och uttryck som var särdeles intagande. x » En enda gång hade jag nöjet vara i deras föräldrahem, den gamla herrgården Krusenhof ute vid Bråviken, och den dagen står ännu lifligt för mitt minne. Fadern, den glade, rörlige majoren, ville nödvändigt spela ett parti schack med mig, ty han var passionerad därför. Modern, en behaglig, men något högdragen kvinna, hvars goda pastelltaflor prydde väggarna, talade med förkärlek om dagens literatur. D e båda unga damerna, klädda i sina hemmaväfda bomullsklädningar, hjälpte ej minst till, att timmarne flögo som minuter. Nanna sjöng Lindblads sånger vid pianot, Aurora ökade sitt album med en hastigt ritad scen ur hvardagslifvet af träffande humor. Sedan visade Ej hvad vi hafva, är vårt förnämsta, Det som vi äro, är vår bästa skatt. y ?. de mig sina små blomsteranläggniuger i den gamla trädgården, där båda täflade att omhulda sina doftande skyddslingar. Under tiden spetade ett par yngre bröder i bigarå- träden. Dufvorna kuttrade på altanen, svalorna kvittrade under taklisten. Det hela företedde en angenäm bild af landtlig trefnad och okonstlad glädtighet, som gjorde på mig ett oförgätligt intryck. Tiden rullade sina år. Jag läste med ökadt intresse följetonger, signerade Claude Gérard, och kunde, jag som andra, omöjligt misstänka, att denna eleganta och kraftiga penna fördes af den lilla blonda flickan, som jag en gång träffat vid Bråvikens strand. Slutligen, då anonymiteten var bortryckt, fattade mig en oemotståndlig lust att återse den nu berömda författarinnan, som sedan länge varit gift och bosatt i Stockholm. Och jag gjorde därför ett besök i hennes komfortabla hem och blef vänligt mottagen. Många år hade förflutit, sedan jag sist sett henne. Jag hade blifvit gubbe och fann, att jag ej bibehållit mig så väl som hon. Hon hade det blonda håret utan ett grått strå, utan en tillsats.
Landtmäteri-Instruktionen den 6 Augusti 1864, den gamla föreskriften i 22 § Landtmäteri-Instruktionen den 4 Maj 1827 måtte blifva satt i stället». Sammans. Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Uisk. Betänkande N:o 20. 9 På sätt motionären antydt, består skilnaden mellan de i omförmälda författningar uti ifrågavarande hänseende meddelade stadganden deruti, att, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt den äldre Landtmäteri Instruktionen, egde rätt att vid vite förelägga landtmätare att med nödig skyndsamhet fullborda landtmäteriförrättningar af hvad slag som helst, denna rättighet genom Landtmäteri-lnstruktionen den 6 Augusti 1864 blifvit inskränkt till endast sådana förrättningar, som icke angå laga skifte. I fråga om fortsättning och afslutaude af sistnämnda slags förrättningar gäller nu mera endast föreskriften i 3 Kap. 15 § Skiftes-stadgan, att landtmätare, som utan skäl uppskjuter börjad förrättning, skall derför „ansvara som för tjenstefel särskildt stadgadt är. samt ersätta den kostnad och skada, delegare derigenom tillskyndas». Skiftesdelegare, som anser, att laga skiite af landtmätare onödigt uppehälles, har sålunda icke annan utväg, än att i domstolsväg söka rättelse, hvars vinnande kan af landtmätaren, genom tvistens uttänjande, i åratal fördröjas.
Det var icke på detta sätt vikomt de Ville-Rosny var van att bli bemött af de damer, som han bedrade med sin närmare uppmärksamhet. Men för det pikanta i nyhetens skull kände han att den iskalla rosen i denna förisade atmosfer egde för honom långt mera tjusning än någon af Provences glödande rosor i deras prunkande och varma omgifningar. – Ni är strängt patriotisk, ädla signora! Man märker tydligt att allt främmande misshagar er, och dock önskar jag ingenting högre än att ni icke alltför bestämdt fasthåller er vid denna stränghet. Då jag såg er på Capitolium, hindrade ni mig ifrån att sedan se något annat; och när jag återfann er på Monte Pincio, blef jag utom mig af glädje, då lord Stouthead, som jag händelsevis nyss förut träffat, lofvade presentera mig för prinsen af Montefiori, som han första gången återsåg efter deras möte någorstädes i Tyskland. – Jag trodde att ni och lorden reste tillsammans. – Huru ... ni har kunnat tänka att jag dagligen skulle lefva och trifvas med en man, som studerar hvarje föremål i sin »guide», innan han sett det och, se’n detta är verkstäldt, studerar om igen för att icke tappa vägvisarens intryck – sina egna glömmer han, om de ej slå honom med någon synnerlig attraktion. – Det der var en sida hos lorden, som jag särdeles värderar, återtog Annunciada enkelt. Ni skizzerar med talang, herr vikomt! Hvad kan också vara otillständigare än att lägga bördan af våra intryck på andra, som troligtvis, i bästa fall, icke höra dem hvarken med intresse eller tålamod. Vikomten rodnade starkt. – Skulle ni måhända, signora, behaga säga mig hvilket det värsta fallet kunde vara, om detta vore det bästa för en stackars dåre, som vågade vara uppriktig? – Det är något som jag förmodar beror af olika länders sätt att se och taga sakerna. Om vi föreställa oss att det vore fråga om en romare, så skulle han utan gensägelse anse som det värsta, ifall han väckte t. ex. en viss trötthet. Det skulle såra hans fina grannlagenhet.
Då Utskottet i dess första Betänkande föreslog, att löneregleringen för Indelta Armeen borde göras generel, så att de bättre lottade Regementernes indelning minskades, för att bereda någon tillgång till de sämre lottades förbättring, samt att, der localen sådant medgåfve, omflyttning af boställen måtte ske, till viunande af öfverenssstämmelse emellan deras godhet och motsvarande grader; så anmärktes deremot, så väl inom Ridderskapet och Adeln som de andra Stånden, att sådant skulle leda till total rubbning af Indelningsverket, och verkställigheten deraf blifva högst svår, om icke omöjlig, hvarföre yrkades, att hvarje Regemente borde få behålla hvad detsamma enligt Indelningsverket tillkommer. io8 Den 5 October f. ni. Denna mening liar .äfven Utskottet i dess sednare Utlåtande antagit, och följden deraf är, att calculen öfver förhållandet emellan det begärdta och det beviljade icke får, såsom förut skett, uppgöras generelt för Indelta Armeen, utan måste särskildt för Cnvalleriet och särskildt för Infanteriet uppställas. Förhållandet blifver då med Cavalleriet: Kongl.Maj:t hade äskat såsom förr är nämndt 200,346: 32. — Utskottet har tillstyrkt: I boställen och räntor .. 246,604:45- 2. och i contant, hvilken sum■ ma utgår ensamt till de Norra Sqva dronerue 10,640. 257,244' 4^* samt således 6898: i3. 2. *) mera än Kongl \ *) De Cavalleriet utöfver Staterne til> lagde 6898: 13. 2. Igenfinnas på följande Regementen: Den 5 October f. in. 109 Maj:t äskat, men delta belopp har uppkommit ensamt deraf, alt de fleste Indelte CavalleriRegemeuterne hafva mera i boställen och räntor, än hvartill den föreslagne Staten uppgår, men hvilket de böra enligt nyssnämnde princip bibehålla. Infanteriet: Kongl.
Och derute hven skarpa vestanstormen, sändande genom fönster och dörrar sina hårda pipande ilar, hvilka hemskt blandade sig med de skärande ljuden af dansande tärningar, klingande glas och högljudt prat. Ehuru endast vid slutet af september månad var kölden ovanligt skarp och fuktig i följd af det sedan flera dagar ihållande ovädret. Den unga modern ryste och drog det qvidande barnet närmare intill sig. Hon anade af dess oroliga rörelser att det icke länge skulle klaga sakta, och med ångestfull blick åt köksdörren, hvarifrån hon väntade Malena med den lillas aftonmjölk, började hon allt ifrigare vyssa den arma varelsen. Men det var förgäfves. Lilla Julia Konstantia uppgaf höga klagorop, och sedan det ett par gånger trummat på dörren, som gick intill förmaket, utan att denna demonstration åtföljdes af önskad verkan hördes snart en af de unga norrmännens röster på en halfblandning af norska och svenska, troligen för att göra sig både artig och begriplig: ”Guds död og pine, er det slet inget menneske derinde, som kan hilse det lille börn at det må hålle sej i stillighet? Säg at fienden står rett for dörn og proklamerer tystnad!” ”To sexer op”, ropade en annan, allvarsammare stämma, ”lad folkene vare i fred, Jörgen! Jeg liger ikke godt jöglerier paa krigsfod.” ”Men jeg”, skrek häftigt och med rosslig röst en tredje, ”jeg synes meget godt om Jörgens proklamation om taushed”... Och gående med något osäkra steg mot dörren, fortsatte han: ”Barn, jeg befaler dig at huske paa din dyrebare pligt og, ehvad kön du än maa tilhöre, ikke sätter dig i harnisk mod overmagten! Vil du derimod ganske paa öjeblikket sätte et stop for sangen, tilforsikres dig vaar naade og tiladelse til at synge saa meget det lyster dig – naar vi ere gaaede vor vej.”
forn till befja föremål funbc crforbraé; lärer ^ottgl, 50?aj:t, meb iafttaganbe af ben tttöjligafte itt; (fränfnittg till bet nöbmänbigafte, nu roilja för begå änbamål ä(fa be fortfatta eller ttpa an|Tag, Ijmilfa, enligt uppgjorba utrebningar od) Ijroab ontjTänbigfjc; terna i öfrigt påfalla, äro crforbcrligc, nemligen för” St v i g é * (E o 11 e 9 i t 511* t i I (e r i * a f b e I it i n 9. ”itill anflaffning af 7 (T. SUfcrmbattcricr, nteb en bet rebflapé-perfeblar, i (Tället för 8 före(Tag‘ne, 115,000: att utgå från od) meb 1836, till od) meb 1839, meb J:bcl otn året. ' till 24 .luftbatterier 50,000: att utgå från od) meb 1835 till ocf) meb 1839 meb |:bel otti året. — 2ln*Taffnittg af 5,000 (T. geroär årligen, ttnbcr loppet af åren 1837 tiH ocf) meb 1839