Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Nio 29. i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition, angående eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig. III. B. 137. A. 149. E. 197. — Nto 30. i anledning af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorers Berättelse, angående verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847. III. — Nto 31. med åteilemnandet af en utaf Riksdagsfullmåkiigen Anders Olsson från Jemtlands län inom Hedervärda BondeStåndet väckt motion om befrielse från erläggande af den hälft utaf skydds-afgiften, som till Statsverket ingår. III. B. A. 414. — Nto 32. i anledning af väckt motion om anslag af vin och byggnadssåd till Sofia Magdalena kyrka i Dalarne. III. B. 414. — Nto 33. i anledning af väckt motion om gratifikation åt förre Landsfiskalen II. J. Laurell, lil. B. 414. — Nto 34. i anledning af väckt motion om Landshöfdingesätels i Götheborgs och Bohus län förflyttande till Uddevalla. III. B. 414. — Nto 35. i anledning af väckt motion om förhöjning i dagtraktamente m. m. för Gottlands Nalional-Beväring. III. B. 414. — Nto 36. i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition i fråga om ersättning till Handelsoch Sjöfartsfonden för förskjutna medel lill slafvarnes friköpande å Stt Barthelemy. III. B. 414. — Nto 37. i anledning af erhållen ålerremiss å utlåtandet Nto 23. III. B. 414.
Då jag förra gången hade ordet, åsyftade min då framställda anmärkning endast sednare delen af det nu föredragna mom:t, nemi. den del, som afsåg, att de besparingar, som vid slutet af innev:de statsregleringsperiod kunna förefinnas å anslagen till elementarläroverken, skulle afskiljas från 8:de hufvudtitelns allmänna besparingar. Det var nemi. denna uträkning, som jag trodde skulle blifva förenad med alltför stora svårigheter. Denna åtgärd skulle dessutom åsyfta, att E. St:r skulle försöka Den 21 Juli e. m. 259 att inskränka K. M:ts dispositionsrätt öfver medel, som Ständerna redan till hans förfogande öfverlemnat. Det var derföre min mening, att den sednare delen af framställningen borde afslås. Hvad den förra angår, har jag för min del ej funnit något hinder att densamma bifalla, så mycket mindre, som det deri innefattade förslag står i fullkomlig öfverensstämmelse med K. M:ts vid förra riksdagen till Ständerna afgifna Nåd. Propos. i ämnet. Min anhållan inskränker sig således derhän, att endast sednare delen af mom:t måtte afslås, men den förra deremot bifallas. Gr. Lagerbjelke: Man har för bifall till första delen af det under öfverläggning varande mom:t, anfört det skälet, att K. M :t vid förra riksdagen föreslog, att anslagen till elementarläroverken skulle blifva reservationsanslag. Det eger sin fulla rigtighet att K. M:t vid förra riksdagen gjorde detta förslag och att Ständerna deremot beslöto att anslagen skulle blifva vanliga anslag. Vid denna riksdag fann K. M:t åter, att Ständerna i deras vid förra riksdagen fattade beslut hade fullkomligt rätt, hvarföre K. M:t äfven vid denna riksdag icke återkommit med något förslag i samma syftning. Nu, då K. M:t ej föreslagit, att det skulle blifva reservationsanslag, utan sjelf funnit att Ständerna haft rätt, som ej bifallit K. M:ts vid förra riksdagen gjorda förslag, vill man slå om och säga att anslagen böra blifva reservationsanslag. Jag frågar om det finnes någon konseqvens i ett dylikt förfaringssätt?
Herr krUntrtcfiöIä, kaul. Utaf Hwad Herr Archiater» Lckultrenkeim och Herr Grefwe Erner andragit, emot det af mig uplästa anfös rande, finner jag endast 2:ne omständigheter fordra »Sgot swar, emedan allt det öfriga, efter min tanka, är wederlagt af de uti besagde mitt anförande desin» telige skäl. Att tvid inlösningen af fordna Utrednings. Commissionms reverser, innchafwarne deraf mäste eften Riksens Ständers beslut widkännas swärare betalningS. wilkor, än de nu för Statens fordrings-ägare föreflage, behagar Herr Archiater» äbcropa säsom ett skäl, pä grund hwarsf han förmenar sistnämnde fordringsägare böra anse stg belätne med att fä Leras betalning - Den 14 September. 47Z rung pä 16 är med 5 procents ränta. Oerä fär jag swara, att efter min tanka war icke förfarandet med Jnnehafwarne af Utrednings - CommissionenS reverser rättwist, utan twärtom werkeligen kränkande deras lagliga rätt: att en, under förra regeringen förelupen 0- laglighet icke kan eller bör lända till nägot lagligt prejudicat, under tvär nuwarande nya regering, utan att fast mera, aldrahälst desi första beslut, böra pä det albranogaste wara öfwercnsstämmande med Lag samt ledande till hwarje mans rättigheters fredande.
Följden häraf har också varit den, att, just för ändamålslösheten skull, det är på många ställen, som delta icke iagtlages; och hvarföre skall då föreskriften om lysningssedlarnes ovilkorliga insändande i Författningen qvarstå? Jag föreslår icke något nytt stadgande, utan endast att ett gammalt borttages, som icke efterlefves, och hvars efterlefnad, äfven der den iagttages, icke medför det ringaste gagn. Det är tvertom icke omöjligt, att Kammar-Rätten kan göra anmärkning emot den Pastor eller Contractsprost, som icke insänder alla sina lysningssedlar, äfven då de icke äro skrifna på charta; — och om sådant icke hittills skett, så saknas likväl icke laglig anledning dertill, så länge föreskriften med sin gamla ordalydelse qvarstår.” Af Herr Axel Westlinger: ”Uti de ingifne och till Utskottets handläggning remitterade motioner har yttrats, att försnillning af stämplad t papper äger rum, hvarföre Utskottet äfven är uppmanat att, till förekommande deraf, föreslå så noggranna controller, som möjligt. Under öfverläggningarne i Utskottet har man ock fått höra, att vederbörande Domhafvande icke med behörig noggrannhet iagttaga Författningarne om handlingars chartering, hvarigenom förlust tillskyndas Staten. För att således förekomma detta och åt Domaremagten bibehålla det anseende af rättvisa och oegennytta, som enligt våra institutioner dervid är fästadt, har jag föreslagit och föreslår äfven nu, att Domhafvande böra skiljas ifrån all chartering af ingifvande handlingar, och att endast controllen deröfver åt dem uppdrages. För att åter verkliggöra denna controll, och erhålla säkerhet för dess noggranna iagltagande, anser jag att Domhafvanden bör hafva dea Bih, till B, St, Brot, 1840, 5 Sand, 1 J/d, 26 Häft,j 3 18 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N-.o 35. skyldighet att i Dombok eller protocoll anteckna det chartae-belopp, hvarpå den ingifne handlingen är skrifven eller hvarmed den är belagd.
Departements-chefen, Stats-rådet Fåhraeus, uppläste slutligen till justering trenne särskilda, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga propositioner till Rikets Ständer i följande ämnen, nemligen: 2:o angående beviljande af ett lån för verkställande af tomt-regleringen i den afbrända gamla stadsdelen af Lidköping, mot ansvarighet af tomt-egarne i nämnde stadsdel; Och täcktes Kongl. Majit, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, samt befallte att, i enlighet dermed, nådiga propositioner, sådane de finnas detta protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Carl Ekström. Kongl. Maj:ls Nåd. A,nk. till Exp.-Utsk. d. 16 Dec. 18S5, kl. 3 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående anvisande af medel till godtgörande af från Stats-kontoret, utaf andér händer hafde medel, utgifne förskott, dels till understöd utan återbetalningsskyldighet, och dels till lån åt de genom eldsvåda hemsökte innevånarne i staden Gustavia å S:t Barthelemy; Gifven Stockholms Slott den 9 December 1853. Sedan eldsvåda den 2 Mars 1852 inträffat uti staden Gustavia på S:t Barthelemy, hvarvid en betydlig del af staden lagts i aska samt månge af dess innevånare blifvit husville och förlorat all sin egendom, fann Kongl. Maj:t, i betraktande af denna i många afseenden vanlottade och hjelplösa kolonis beklagansvärda belägenhet, oundvikligen nödigt att, på det under den närmaste tiden medel ej mätte saknas för de, i följd af branden, nödlidandes lifsbergning och oundgängligaste behof, anvisa en summa, motsvarande, efter kurs, 1,000 pund Sterling, att af Guvernören å ön, i samråd med den efter branden nedsatta Nödhjelps-komittéen, för omförmäldte ändamål användas. Derjemte beviljade Kongl.
Hvad blir lätt den, som mycket festar? En sten, som ganska högt man skattar. Hvad kan förstöra fina hattar? af hvarje stånd? J » Mitt andra » vet du, om blott du vet, att genast riktigt mig här nu säga, hvad trädet säges gemensamt ega med skarpa yxan, som fäller det. » Mitt hela » ser du på vattnets bölja, när i din julle på våg du far, än öfver ytan ett spräng det tar och än därunder det vill sig dölja. P. L. o Innehåll sförteeknin g. Julia H å k a n s o n; af Georg Nordensvan. (Med porträtt.) Dagny ?.e haf 1893 DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH L T I TERARA IMTRESSEN FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET e C. Vigselformularet och kyr koniotet Adolf HdZmc6w. Dofia Emilia Bazan Tlz. R. FrAn ~varldskvinnokongressen) \ M. AmJhoZm. NAgra intryck fran afrikanska hem Litteratur: L. D-n. R k a flickor af Rurt Roest, p o r t - s t i d af Gerda Me yerson Meddelanden från Fredrika-Bremer-Forbundet. Hvarjehanda 1 kvinnofragan Pardo Bazán Ofversattning från span-, For Forbundets medlemmar kr ' 2 50. - Pris pr årgång {For icke medlemmar ' 4 00 Doktor Earolina Widerström Bryggaregatan 6, 2 tr. A. T. Mottagningstid: alla kivard, 1-5- Doktcr BURG-XAN, ukdomar Invartes sj ukdomar Sarskddt Bros toch Und~rlifhsj Bltrader vid fiwl ossiiing a r MaZmtoqpgntwin 7. - Xllm Td 80 18.
D e t är därför en lycka för Göteborgs och Bohusläns folkhögskola att ha till föreståndare och föreståndarinna personer med så vaket sinne för folkets tarf som herr och fru Alström. Tolda Fredrika Hammarström föddes i Borås den 20 augusti 1858. Föräldrarna äro magistratasekreteraren därstädes, vice häradshövdingen F. W. Siu skolundervisning mottog Tolda dels af enskild lärarinna, dels i B o r å s ' dåvarande flickskolor samt slutligen åren 1874 och 1875 i Nisbethska skolan i Upsala. Efter afslutade studier delade hon sin dag mellan husliga bestyr och undervisning. Hennes kallelse till och lust för lärarinnans v e r k s a m h e t var så utpräglad, att hon s t r a x efter återkomsten till sitt hem öppnade en liten privatskola, föregångare till Borås ' högre elementarläroverk för flickor. D e t var ej inom den högre flickskolan Tolda H a m m a r s t r ö m skulle få använda sitt rika pund. Gift den 12 oktober 1886 med den då u t n ä m n d e folkhögskoleföreståndaren i Grebbcstad, h e r r Alfred Alström, flyttade hon omedelbart efter bröllopet till det nya hemmet på fiskläget. Följande sommar började fru A l s t r ö m sitt arbete som föreståndarinna vid den kvinnliga folkhögskolan. H e n n e s förberedelse till detta arbete, så olikt det föregående, hade hön fått under en kort vistelse vid T ä r n a folkhögskola och vidare utbildning h a r hon skaffat sig genom studier, resor och deltagande i folkhögskolemötena i Lunnevad, Ilvilan och Upsala. F r u Alströms undervisningsämnen äro handarbete, hushållsoch hälsolära. Vi komma en eftermiddag upp till skolan. P å t r a p p a n sitter en grupp flitiga flickor sysslande med linnesöm, i nästa r u m en annan med halmflätning och i stora salen hålla några på med prydnadsarbeten.
Härigenom blefvo de hvad man kallar “ absentees * (sådana som draga sig tillbaka och hålla sig neutrala), och det är ganska tydligt, att en mycken liten uppmuntran för de närvarande egarne att göra sig qvitt sina egendomar skulle ha till påföljd en allmän utvandring af hela landets intelligens. Irland har allt för liten dragningskraft för att qvarhålla dem, hvilka skulle kunna lemna det utan allvarsam förlust. Det är karakteristiskt för detta land, att medan “ absentees * hög-ljudt fördömas — och detta med rätta — åtgärder, som nödvändigt skulle tendera att öka “ absenteeismen “ hpgljudt fordras. Stabilitet och ordning äro hvad Irland verkligen be-höfver. De verkliga anledningarna till klagomål ha längesedan blifvit häfda. För alla lika lagar, med fasthet hand-hafda, utan gunst eller ömhet och ett strängt vägrande * af alla sådana fordringar, som grunda sig på orättvisa och understödjas af våld, kunna allena göra slut på drömmarne om konfiskation. En genomgående öfvertygelse, att man genom hotelser och våld icke kan vinna några eftergifter från något engelskt politiskt parti, vare sig liberale eller tories — kan allena göra slut på striden och agitationen. Det parti, som i framtiden kan med största verksamhet och fasthet återställa förtroendet och grundlägga lagens och ordningens herravälde, skall säkerligen förtjena och erhålla tacksägelser och erkänsla af alla engelsmän och alla de irländare, hvilkas mening är af något värde. * Öfversättaren tillägger härvid följande anmärkningar: Sedan författarinnan till ofvanstående uppsats så klart och lifligt skildrat det våld, som fordom föröfvades mot irländska folket af engelska makthafvare, hvilka beröfvade det dess jord, dess politiska sjelfständighet och dess frihet att dyrka Gud enligt sin tro, skulle man ha väntat, att hon lade i dagen någon mensklig sympati för de missförhållanden och deraf följande lidanden i nutiden, som härröra från dessa gamla oförrätter, och en rättskänsla, som kräfde dessa missförhållandens afhjelpande.
December 1827, låtit utfärda; "har Kongl. Maj:t förekommit, huruledes, "på grund af Adelns oinskränkta disposi”tions-rätt öfver Säteri-och Frälsehemman, "och då klyfning af sådana Hemman samt "jords afsöndring derifrån icke ansetts, "för säkerheten i de deraf till Staten utgående utskylder, äfventyrligt, hittills ”gällande Författningar om Hemmans-klyf"ning icke angått Säteri-, Rå- och Rörs"och Frälsehemman, utan sådana Hemman, 'endast med den inskränkning, vid frågor Lags. Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. Ärfda-Bai”ken innehåller, obehindradt fått i mindre ”delar sönderklyfvas, äfvensom något hin”der af Författningarrie icke ansetts före”komma, att, från Säterier, Rå- och Rörs"samt Insockne Frälsehemman, jord, utan ”afgäld till Stamhemmanet, afsöndra, enär ”sådana Hemman icke, efter 4 Gap. 9 ”Jorda-Balken, blifvit under egenskap af ”skattskyldig jord hänförde. Hittills har ”väl icke synnerligen försports» att Säteri”och Frälsehemman i alltför Små delar ”blifvit söiiderstyckade, hvilket egentligerl ”härrört deraf, att sådant icke kommer i ”fråga j så länge dessa Hemman äf Ådel ”och Ståndspersoner irtrtehafvas, och li viltet förhållande ännu till större delen inträffar, helst Frälsehemman först mot slutet af förra århundradet och Säterier först ”sedart 1809 » allmänligen och utan serskildt tillstånd fått af andre än Adel besittäsj ”mert deremot har den utvägert att* fråri ”Säterier, Rå- och Rörssamt Insockne ”Frälsehemman, utart all afgäld till sjelfva ”Stamhemmanet, torp och jord-ändelar äf”yttra, så mycket mera * serdeles under deri ”senare tiden, vid de dä skedda måttgä ”Fastighets-köpert samt styckningar äf E”gendomar, blifvit begagnad.
Men denna har gagnat ingen, åtminstone, mig veterligen , ingea utanom sitt eget område ■, utan tvertom den har skadat på en gång både producenter och consumenter, både säljare och köpare. Den har åstadkommit låga priser för säljare och höga tor köpare, osäkerhet i speculationer för handlande, så väl som för jordbrukare, samt till en stor del förstört, eller åtminstone förlamat den enskilta industrien, uti denna en Stats första näringsgren. Ja, denna Inrättning har ådragit på en gång undsättningstagare och sig sielf förluster. Bevis på a Ht detta' äro så mångfaldige och så väl kända, samt åfvan till en d<4 af flere motionairer anförde , att de ej böra upprepas nu och borttaga Ridderskapets, <pch Adelns dyrbara tid. Man behöfver till «p.ch med blott läsa Directioneas eget nu tryckfa försvar, för att inse dess misstag, och man hämtar af detta försvar nya uppgifter och. ftya skäl till klagan öfver dess åtgärder. Jag Dtn 25 Junit e. ris. Vill blött med ett enda exempel visa detta. För att urskulda den stora förlusten på brätivinsbränningen år 1820, andres , att man då brände säd af flere års gammalt kger, till och ihed af de året 1817 föregående årens. Man gäger således här, att man gömt på säd äfven de åren da årsvexten var klen och man införskref spannemål utifrån. Bättre hade ju varit, att låta utlänningar få sin säd sådana åt öfverläggande, än att inrättningen skulle få det. Blotta tillvarelsen af en så styrd Magaainslnrättning, har ibland nedsatt priserne för producenten Och höjt den för de som lidit brist på spannemål. Således då missväxt 1821 i Norrland inträffat, afhöllos Köpmännen i Skåne ifrån att i tid skicka dit spannemål genom den förmodan, att MagazinsDirectionen skulle skicka dit af sitt förråd mot lägre pri. ser, än man från Skåne kunde så långt bort skaffa den för. Men MagazinsDirectionen begagnade nöden i Norrland för att få inköpspriserne för sina gamla sädeslager ersätta, och lät betala sin säd med så höga priser, att
Det namnet betecknade för henne kälkborgerligheten och småsinnet; Ernst Ahlgren däremot var friheten, den vida andliga horisonten, diktarkallet. År 1883 återvände hon till Hörby som konvalescent, men med en i flera afseenden bruten helsa och bunden vid kryckorna, dem hon blott under de sista åren för kortare tider kunde undvara. Hon hade nu samlat hela sin kraft till en uppgörelse angående sin personliga ställning i hemmet. Hon begärde full frihet att lefva som frånskild hustru, med en själfständig värksamhet, men också med pligt att själf bestrida alla omedelbara utgifter. Offentlig skilsmessa önskade hon icke af flera skäl, särskildt för barnens skull, och man stannade således vid denna enskilda öfverenskommelse. I Maj 1881 hade Hörby fått en ny kyrkoherde, hvilken, såsom så mången annan trons man i dessa tider, såg förnekelsen inkarnerad i sitt eget kött och blod. Att kyrkoherden Lundegårds näst äldste son, Axel, skulle bli landsbyns »grimme ælling» var af nämda skäl alldeles naturligt; och till Ernst Ahlgrens sjukbädd trängde rykten om den unge studenten, som var så hänsynslös mot all landsbyetikett, så upprorisk mot alla häfdvunna åsigter, liksom han å sin sida hörde talas om den sjuka postmästarfrun, hvars literära intressen ingen då ännu ordade om, men väl om hennes målning. Någon personlig bekantskap inleddes egentligen icke förr än på våren 1884, då Axel Lundegård (hvilken efter en brytning med sin far sökte slå sig ut på egen hand i Stockholm genom literärt arbete) erhöll ett bref från Ernst Ahlgren, som började med ordet: Kamrat! och i hvilket hon uttalar sitt intresse för hans sträfvan, som hon kunde sympatisera med efter att »i åtta år under fem olika signaturer i fem olika tidningar» ha kämpat mot samma literära motigheter och hon fortsätter: Jag vet att våra åsigter i många fall äro de samma och att vi båda, delvis åtminstone, komma att kämpa för samma sak, ty ni är ju »en af de våra» – det förkättrade »unga Sverige». Men om också icke så vore, skulle det icke hindra mig att erbjuda detta kamratlika handslag, ty skråande är mig det förhatligaste af allt.
Detta har, man ansett sig desto hellre böra göra, som Utsk. i föreg:de Betänk. ang:de FattigvårdsFörordnm i de framställningar det då gjorde äfven talat om dessa afgifter, ehuru frågorna derom icke varit behandlade af Bevilln.Utsk. Mig synes som denna fråga på intet vis kan betraktas såsom en bevillningsfråga, utan egentligen såsom ett bemyndigande af R. St:r för kommunerna att kunna bestämma beloppet af en kommunal-afgift. Jag tror således icke att frågan kan jemföras med de personella afgifter, som i Bevilln:sFörordnm åläggas. I afseende på hvad man vidare sagt derom, att denna afgift skulle egentligen drabba de fattigare klasserna, så ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att, utöfver dessa personella afgifter, måste hvad som erfordras för behofvens fyllande utgå enl. BevilltusFörordn:s 2 Art., och detta tillskott drabbar hufvudsakligast och endast de förmögnare. Dessutom är det för hvar och en, som vistas på landet, nogsamt kändt att särskilda afgifter utgöras af hemmansägare, till följd hvaraf således de förmögnare i alla händelser komma att erlägga högre skatt till fattigvården än de som endast erlägga den personella afgiften. Jag anser följaktligen, äfven i detta afseende, att icke någon orättvisa genom Utsk:s förslag blifvit de fattige vederfaren. Jag uprepar Hvad jag i början yttrade, att jag visst icke vill envist yrka på bifall till Utskrs förslag, men jag anser det dock, för min del, vara på full rättvisa grundadt. De härefter först till bifall och sedan lill afslag å LTtsk:s förev:de tillstyrkande gjorda proposma besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande.
Jag anmärker det blott som ett förvånande bevis på två enskilda människors förmåga att omskapa världen och ingjuta en bättre anda. Sådan kejsaren, sådant hans folk. Och vilken trogen väktare kejsaren äger i Krysanteus! Han sätter oss i skola och vakar med riset i handen över vårt uppförande. Den ädle Krysanteus, jag kan icke nog rosa honom. Tanken på honom har alldeles kvävt min sinnliga natur. Jag studerar nu min Platon på fristunderna mellan ämbetsgöromålen och våndas mycket för att varda delaktig av den gudomliga extasen. Du kan gärna framkasta en antydan härom till Krysanteus, när du nästa gång träffar honom. Jag vill, att han skall känna sin prokonsul av Akaja i botten. Huru är det? Brevväxlar Krysanteus lika flitigt, i trots av vapenbrak och härtåg, med kejsaren? - Ja, min vän. - Dess bättre. Medan samtalet fortgick i denna ton, anmälde Alexander, att bordet var färdigt. Detta företedde en så rörande enkelhet, att prokonsuln misstänkte, att Karmides ville skämta med den stränghet i levnadssätt, som hans vän nu hycklade. Annжus Domitius höll emellertid god min, förrättade med from uppsyn den övliga libationen åt vinguden, talade om nyttan att i tid vänja sig vid fältlivets omak och beslöt inom sig att inbjuda Karmides till Korint för att där uppvakta honom med en supé av samma asketiska slag. Efter måltidens slut lämnade Annжus Domitius Karmides och gick som en ordentlig äkta man till sin Eusebia för att supera för andra gången i sällskap med henne. När prokonsuln hade avlägsnat sig, iklädde sig Karmides manteln och lämnade sitt hus. Kvällhimmelen var stjärnklar, utom i väster, där en svart molnslöja hängde över synranden. Karmides vandrade ett stycke nedåt Piralska gatan och därefter genom ett av de i »Långa Murarne» anbragta portvalven till ett ensligt, av bäcken Ilissos vattnat och av åldriga träd skuggat fält. - Jag kommer något sent till mötesplatsen, tänkte han, men jag tvivlar icke, att jag ännu skall finna henne på det överenskomna stället. Det artar sig till regn. Dess bättre. Det skall förkorta mötet.