Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De första valen skulle då naturligtvis förrättas innan någon Riksnämnd varit tillsammans, och innan någon Riksnämnd kunnat stadfästa den valordning, som för dessa val skulle följas. Om man måste bestämdt följa ordalydelsen af det förslag sorn af Frih. Raab blifvit upgjordl, så kan jag för mia del icke understödja utan nödgas afstyrka detsamma. Frih. Raab: Erkännande lika med Frih. Palmstjerna att behof af förändringarna i valordningarna kunna inträffa, har jag icke mot dessa förändringar satt några oöfvervinnerliga hinder, emedan några sådana icke läggas derigenom att tiel fordras sammanstämmande beslut af det Stånd som frågan gäller och af Riksnämndens pluralitet. Jag vill icke gå så långt som Gr. af Ugglas och fordra att alla 4 Ståndens beslut härtill skulle behöfvas, ty det anser jag alldeles för mycket och skulle lägga svårigheter i vägen, som jag tror icke vore välbetänkta. De skäl hvarföre jag yrkat denna förändring äro icke desamma som Gr. Ugglas haft för sitt yrkande, hvilket äfven torde förklara denna skillnad i redaktionen af stadganderna i detta hänseende. Min öfvertygelse är visserligen den alt sedan Ståndet antagit det hela, kunde en serskild s. k. artikel i grundlagen införas, och således tror jag alt denna redaktion kunde duga. Men här är icke heller fråga om alt uti de gemensamma tankarna uttrycka någon redaktion. Grundlagen säger aldrig ett ord derom, utan säger endast att Stånden ega att göra anmärkmr, och de anmärkmr, som äro gemensamma tankar, skola remitteras till Utsk.. som det åligger att dem sammanjemka. Det synes mig kunna här läggas lill en gemensam tanke att ett korrectiv mätte i grundlagen införas mot att, sedan en gång valordningarna blifvit stadgade, de icke kunna ändras blott på Ståndets beslut, ulan att man mätte hafva något ytterligare korrektiv deremot. Om detta är en gemensam tanke så kan det bättre uttryckas i följande ordställning: ”allden valordning som Ståndet upgjort och Konungen gillat ej må förändras utan Ståndets och Riksnämndens sammanstämmande beslut och Konungens bifall.” Jag anhåller att denna ordställning måtte få begagnas i st. f. den förra. Hr Lagerhjelm:
Vid det å Staby egendom i Upsala lära befintliga Institut för danande af skickliga salpetersjudare har, enligt Föreståndarens för Institutet till Salpeterkommittén afgifna berättelser, undervisning åtnjutits år 1850 af 4 och år 1851 af 2:ne elever. §. 3. Vid räkenskaperna bar någon anmärkning icke förekommit, äfvensom fondens säkerhetsliandlingar, vid anställd inventering, befunnits vara i god ordning. Revisorerne hafva likväl icke varit i tillfälle att granska säkerhetshanlingarne för de till länen utlemnade laduoch pannelån, uppgående vid 1851 ars slut till ett sammanlagdf belopp af 177,580 Rdr 27 sk. 10 rst., enär desamma i Landtränterierna förvaras. Topografiska corpsen. Räkenskaperna äro för år 1850 i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning, men hafva för år 1851 ännu icke undergått granskning derstädes. De utvisa följande förhållande: Ilcliet. år l$ä©. år ISSI. Balans från föregående året: — Dito till begrafningshjelp. 30: Dito till höjdmätningar 2,000: 600: — Krigs-arkivets räntemedel 82: 24. — 82: 24. Balans till påföljande året: — Härvid hafva llevisorerne icke funnit något att erinra. Telegr af-mrättningen. Räkenskaperna äro för håda revisions-åren i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och utvisa: 19 ebet. Balans från föregående året: Behållningar Uppbörd: Statsanslag af postmedlen — Portomedel Hyresmedel - Credit. Utgifter: Af räkenskaperna inhemtas, att under båda revisions-åren Majoren och Riddaren Heland, i egenskap af Liniechef, företagit särskilda resor utefter södra och östra telegraflinierna i ändamål, såsom det uppgifves, att utdela aflöningar; och har kostnaden derför under hvartdera året uppgått till omkring 520 Rdr.
Kunde man derjemte stadga ett lika »alliag» af t. ex. T\j koppar mot finsilfver, skulle lika stort mynt ock få samma värde. Jag kan knappast föreställa mig att i någon annan än den af Hr Björck föreslagna rigtning någon jemkning vore möjlig att åstadkomma, eller att en förening mellan de Skandinaviska rikena skulle kunna tillvägabringas annorlunda än förmedelst antagande af det metriska systemet. För min del anser jag mig oförhindrad att bifalla såväl Ekon.- som Banko-Utsk:ts Betänk. och öfverlemnar till Hr Gris o. Landtmis afgörande huruvida häremot möter någon svårighet. Helst önskar jag, att, enär de icke stå i strid med hvarandra, båda de underd. skrifvelserna måtte afgå. Jag anser nemi. att, i en bankfråga, det är mer skäl att grunda sitt beslut på ett Utlåt, från BankoUtskit, än endast på ett från Ekon.-Utskit. Jag tager för afgjordt att det metriska systemet kommer att vinna insteg, så mycket mer som Tyska Förbundet visat sig gynnsamt för det och lärer nedsatt en komité för uppgörande af förslag i ämnet, samt flera Tyska författare säga att detta system sannolikt blir antaget. När sjelfva Tyskland är på väg att införa det Franska systemet och äfven i England opinionsyttringar för detsamma förekommit, torde det icke vara för mycket påstådt att det är det metriska systemet, som egentligen eger en framtid. En förändring i mått, mål, vigt och mynt är emedlertid alltid en vådlig sak — äfven om man icke kan gifva Napoleon rätt, då han på S:l Helena tillskref sin afsättning en dylik förändring; — att göra en dylik förändring endast för Skandinavien, lönar icke besvär och risk. Men kjinna vi få ett med de flesta civilicerade folk gemensamt system, är ändamålet stort och väl värdt några uppoffringar och äfven risken af ett öfvergående missnöje hos den mindre upplysta delen af befolkningen. Jag förenar mig i hvad Hr von Troil yrkat. Hr Nordenfelt, Enar Wilhem:
Sedermera må afsägelse ”icke äga rum, ulan med Ståndets samtycke, eller efter an”mälan hos Landtm, och pollettens åtcrlemuande, hvarmed en ”på sednare sältet afgången ledamots utöfning af riksdagsmannarätt för den riksdagen upphör.” Nu kommer det egentliga stadgandet: ”Ledighet ända till tre veckor må Landtm, kunna ”bevilja högst en tredjedel i sänder af R. o. Ad:s ledamöter i ”samma Utsk., i den ordning de sig derom anmäla. — Då ledighet beviljats, sker val till ny Utsk:s-ledamot under ledig”hetstiden. ” R. o. Ad. finner, att i båda dessa fall är fråga om någon ledamot, som vill från riksdagsorten afresa och begär ledighet dertill. För desse fall har jag icke yrkat någon förändring. Jag har tvertom uttryckligen sagt, hvad som utan tvifvel äfven är Hr Aminoffs mening, att i de fall, hvarom Riksd.Ordn. och Ridd.Ordn. stadga, ingen förändring begäres eller bör göras; men der finnas åtskilliga andra händelser, än de der uppgifna. Man vill t. ex. icke resa längre än från Utsk:s dörr och till sin egen port i staden; man kör omkull, bryter sin arm, eller sitt ben, eller skadar sig pä annat sätt. Genom en sådan olycka beröfvas emedlertid Utsk. en ledamot, och om nu hans sjukdom räcker något längre, så är det klart, att hans rum i Utsk. under tiden bör fyllas af någon annan. Huru länge sjukdomen varar kan ledamoten icke på förhand veta; han kan icke hos Landtm, begära ledighet att få vara sjuk vissa dagar eller veckor, emedan sjukdomens långvarighet beror på Gud och lä1 H. 14 iU6 Den 7 Augusti. karen. Det finnes således åtskilliga händelser, för hvilka ledighet kan behöfvas, utan att man sjelf kan begära eller ens bestämma tiden derför, och för dessa fall är det som jag har ansett nödigt att få suppleanter. Man säger, att motionen är grundlagsvidrig. Vill man fullfölja detta påstående, så lärer det väl icke vara nog, att man säger så på detta rum, och att R. o. Ad. derom möjligen fattar ett beslut, som skulle innebära en tolkning af grundlagen.
Det hände ofta, under det han talade, att han lade sin hand öfver min eller grep tag i den, liksom för att riktigt hålla fast min uppmärksamhet. Det var ingenting af närgångenhet, jag var den sjuka gamla qvinnan, jag var en menniska som lefvat, njutit och lidit, det kände han väl på instinkt, och så fans det ju alltid ett band mellan oss. En gång kunde jag icke motstå min frestelse; jag måste se ned på den varma, fasta hand, som höll min egen. Det var en liten hand, en stark, energisk liten hand, icke med denna hvita, qvinliga skönhet, som jag afskyr. Det var icke en af dessa könlösa händer, som tala om slapphet och svaghet; det var en mans hand. Fru Edgrens Sommarsaga tyckte han vara en smula naiv i sin kritiklösa beundran af Falk, äfven när det gälde dennes småaktiga egenskaper och envishet. De första delarne hade han läst igenom och gjort anmärkningar öfver i manuskript. Hauch är en af hans älsta och närmaste vänner. Han känner så väl igen honom i boken, fast Falk delvis äfven är tagen efter en annan modell, efter Ullman, tyckte jag han sade. I alla resonnemang angående preventiva åtgärder i äktenskapet var det Hauch, som gick igen. Han ifrar mycket emot detta, hvilket han anser vara synd. Med en ironisk liten glimt i sina ögon sade Brandes att när Hauch varit gift i tio år och hade tio barn, så kunde han nog tillåta sig att platonisera en smula med fru Edgren. Han tillade, att efter alla dessa barnsängar var hustrun ”neppe et Menneske mer”, så utmärglad och utsläpad hade hon blifvit. Så skrattade han och sade att en af de älsta små flickorna yttrat: ”men nu är det ju påsk, och om påsk brukar mor ju annars alltid få en liten” – ”den kom om pingst”, bifogade Brandes med ett af sina spefågelaktigaste löjen.37 ”Nej, hör nu, vill ni höra en rolig historia? – Ja, hvad jag det ville. – Jo, det var när fru Edgren var i Köpenhamn och hon skulle gå upp till kammarherre Fallesen för att tala med honom om hvarför han ej ville låta Sanna qvinnor uppföras på Kongl. teatern.
Efter att häröfver inhemtat Bruksförvaltarens utlåtande, hafva Fullmägtige yttrat, att Skollärarens löneförmåner, utgörande i lön 450 R:dr och i arfvode för aftonskolan 150 B:dr eller tillsammans kontant 600 R:dr, jemte fria husrum, ett planteringsland och några naturaförmåner, understiga hvad hans vederlikar på bruket innehafva och icke äro tillräckliga till tarflig bergning för en gift skollärare, särdeles vid Tumba bruk, der, i anseende till hufvudstadens närhet, priserne å alla lifsförnödenheter äro uppstegrade, samt, i betraktande deraf, att Eriksson, enligt sammanstämmande vitsord af Inspekterande Fullmägtigen öfver bruket, Folkskole-inspektören och Bruksförvaltaren, med både nit och skicklighet fullgör sina åligganden, hemställt, att Skolläraren Carl Eriksson måtte erhålla en årlig lönetillökning af 100 R:dr R:mt. Hvad Fullmägtige i omförmälda måtto tillstyrkt, har Utskottet, med hänsyn till Folkskole-inspektörens intyg, att den af Eriksson skötta skola så väl i afseende på barnen# kunskapsmått och förståndsutveckling som i afseende på ordningoch skick i allmänhet, på ett fördelaktigt sätt utmärker sig framför andra folkskolor, ansett sig böra biträda och får, till följd deraf, hos Rikets Ständer vördsamt förslå: att Skolläraren vid Tumba bruk, Carl Eriksson, må erhålla en årlig lönetillökning af Etthundra Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 1 December 1865. Ank. till Exp.-Utak. den 4 Dec. 1865, kl. 11 f. m. Memorial, angående årligt understöd till Bokhållaren vid Tumba bruk, J. F. Asp. Hos Banko-fullmägtige har Förvaltaren vid Tumba bruk anmält, att Bokhållaren vid bruket J. F. Asp, som alltsedan början af nästlidet år, med få afbrott, varit tjenstledig, fortfarande vore oförmögen att sin tjenst bestrida, samt hemställt, att Asp måtte från tjensten förafskedas; Och som det angående
Kunde han bygga på ett barns känslor, då intet löfte förljufvade väntans långa tid? Kanske icke; men hellre än att tala nu, ville han underkasta sig det värsta. Gabriellas närvarande smärta syntes den hederlige kaptenen en jemförelsevis ringa sak, mot ett helt lif af ånger och missnöje. Och således fick det stå i Herrans hand. Endast några dagar ännu qvarblef Rosenberg på Tistelön; och under dessa erbjöd sig intet tillfälle, om han än velat finna det, till något förtroligare meddelande, ty Erika lemnade ej sin älskling ur sigte. Men afskedsstunden – afsked hafva, som man vet, alltid något skakande med sig, och Rosenberg motstod ej dess hemliga makt – afskedsstunden var vigtig. ”Farväl, mamsell Gabriella!” sade han med en rörelse, som gjorde rösten, om än icke darrande, likväl otydlig. ”Glöm mig icke för snart! Ett år är ju icke en så lång tid. Om Gabriella innesluter mig i sina böner, välsignar kanske Gud mitt förehafvande.” ”Jag vill gerna ...” Den upprörda, förvirrade flickan kunde ej säga mera. Men Rosenberg såg hvad som föregick inom hennes hjerta; och tryckande båda hennes händer varmt emellan sina, hastade han ned till bryggan, dit hela familjen beledsagade honom under hjertliga önskningar om lycklig återkomst. Petter Lindgren, hvilken ej kunnat förmås att lemna sin herre, slöt tåget med fiskare-Kajsas Lena, också en fager skärgårdsmö, som utgjorde ett slags sällskap åt Gabriella. Lena var Petters ögonfägnad; men hans herre var honom kärare, och hos honom glömde han snart sina förströelser på landbacken. Tjuguförsta Kapitlet. Hon är så god: hon ömt och godt Om alla menskor tror; Men hennes hjerta klappar blott Af kärlek för en mor. Wallin. ”Ess – dam – och tia! Fru syster stryker fem; det är rätt artigt på en gång!” sade gubben Askenberg och sköt kritbiten till fru Kathrina, som med förnöjd och triumferande blick tecknade en respektabel tvåa på den breda bordskifvan.
Herr Pahlman, Otto Fredric: Jag kan icke finna , att de öfrige RiksStånden kunna afgöra denna fråga, eller inskränka en Ridderskapets och Adelns ägande rättighet, utan detta RiksStånds eget begifvande. Då Betänkandet blifvit återremitteradt, anhåller jag att min tanka i ämnet måtte få till Utskottet medfölja. Jag anser att Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke bör eftergifva ifrågavarande, på behörig öfverenskommelse, Stånden emellan grundade befordringsrätt; ty, såsom Friherre Stael redan anfört, synes mig att Hedervärda BondeStåndet icke behörigen kan fordra mer, än hvad som medgafs då detta Riksstånd beviljades deltagande i Banco-Styrelsen, och då var ingen fråga om att Commissarierne till en fjerdedel skulle utgöras af Bondesöner. Men jag fäster Den 19 Martii. 295 för öfrigt långt mindre vigt dervid, om Ridderskapet och Adeln finner för godt att besluta eller medgifva någon förändring i proportionen, som bör följas vid Commissariernes utnämnande, än medgifvande det sådant kunde genom de öfriga frenne Ståndens pluralitet afgöras. Man kunde då äfven påstå, att defc berodde af tvänne Stånds beslut att afgöra, huruvida det fjerde hädanefter borde få deltaga i BancoStyrelsen; om tex. det skulle be* finras, att Barquen icke haft särdeles förmån af BondeStåndets deltagande i dess förvaltning, skulle det då bero af de öfriga frenne Ståndens sammanstämmande beslut, att utesluta detta aktningsvärda Ståndets Medlemmar från vidare deltagande i Banquens angelägenheter och förvaltning? Hvar och en inser lätt orimligheten af en sådan tanka, som likväl icke är annat, än utsträckning af den grundsats, att trenne Stånds beslut kunna tillintetgöra det fjerdes rättighet.
Likväl skulle jag högeligen önska, att Utskottet behagade granska och bedöma milia tankar i sammanhang med närvarande öfverläggnings hufvud-ämne, eller med det föreslagna upphäfvandet af Indragnings-rätten, helst min röst (möjligtvis äfven någre andras) till förmån af den ena garantiens borttagande, beror af en ny garanties tillkomst i stället. En annan värd Ledamot, Herr Cederschjöld, har ansett den föreslagna garantien för Lagens verkställighet medelst Cautioner, komma att ofullkomligt uppfylla ändamålet, emedan han tror ingen Journalist, af hvad lynne som hälst, komme ått sakna sådana, då hittills icke varit brist på ansvariga Redacteurer, fastän de iklädt sig en vida större våda, än den, att häfta för någre 100 R:d rs böter, den nemligen, där Lagen stadgar lifsstraff eller landsflygt, Jag svarar 4o4 Den 2i Maji J. m. deruppå, att dessa senare händelser äro och niåste vara ytterst sällsynta, att man föga befarar det ovanliga, och att, då ett sådant fall inträffar, den rätta sak-ägaren merendels på ett eller annat sätt kominer i dagen. Att böter deremot komma i fråga, är en tämmeligen vanlig händelse; den kan åtminstone ofta förefalla, och i vårt finaneiella tidehvarf, är denna omständighet för en Löftesman ingalunda likgiltig, hälst om böterna, som jag förut omnämnt, skulle komma att ytterligare graderas och förhöjas. Erfarenheten talar afven för användbarheten af cautions-systemet. Denna erfarenhet är rätt val hämtad utifrån, och jag erkänner vigten af den grundsats, att icke lättsinnigt afmäta våra inMinska förhållanden efter denna scala; men i vissa allmänna fall är likväl menniskolynnet temligen detsamma. Uti ett för hög grad af upplysning och civilisation kändt land, der jag inånga år varit vistande, hafva fem eller sex olika systemer af Lagstiftningen rörande journaler, så till sägande, passerat mig under ögonen. Det system jag nu tillstyrkt, är det enda, som haft längre bestånd, och det är ännu beståndande.
Jag är för min del öfvertygad, att om man icke borttager 3 § i betänk., så bar man föga vunnit i denna lagstiftningsfråga. Jag önskar derföre, alt betänk. måtte återremitteras och att LagUtsk., med upphäfvande af 2 § 17 cap. Källeg.b:n samt K. förordn. af d. 15 Oct. 1810, mätte inskränka författningen lill elen nili Ulsk:s betänk, föreslagna 1 § sådan den nu är, med tillägg af det 2 mom. af 2§; alt 1 mom. i 2 § och bela 3 § måtte utgå, men 4 § deremot qvarstå såsom ett nödvändigt bihang lill den lista. Gr. Mörner: En talare bar som skäl, hvarför jag borde med honom instämma deruti alt icke utborguingar på credit mätte äga rum, åberopat, att jag skulle hafva deltagit i sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Ekon.Ulskms beslut, att icke utborguing af bränvin skulle medföra betalningsskyldighet. Jag molsatle mig della förslag vid förra riksdagen, såsom till sin grund falskt, och i tillämpningen overkställbar!, och jag bar under den förflutna mellanliden också erfarit, att någon tillämpning deraf icke ägt rum. Alt vid denna riksdag yrka på delta stadgandes borttagande, ansåg jag likväl, med hänseende lill den opinion, som inom de sammansatta Ulskm var rådande, icke löna mödan, och yttrade derföre icke eller ett enda ord i frågan. Vidare bar man fästat särdeles vigt vid Hr Giinlhers reservation, och äfven den siste talaren bar ansett, att genom godkännande af 3 § i Utskis förslag, skulle ändamålet att få ut vexlar i rörelsen förfelas, och har derföre yrkat afslag på bela denna §. Emellan handlande skulle då bevisning genom motböcker komma i fråga; men man behöfver endast, för att visa olämpligbeten deraf, tänka sig det afstånd, som kan vara och oftast är dem emellan, samt de olägenheter, äfventyr och kostnader, som äro förenade dermed att per posto sända motböcker fram och tillbaka.
Hof-Rätten anmält, han blifvit för det honom, genom den origtiga Domen, tillskyndade lidande, af Geschwornern Zachrisson till fullo förnöjd, i anseende hvartill Jernberg allt vidare anspråk på ersättning i nämnde måtto sig afsagt, lät Kongl, HofRätten dervid bero. I anledning af den anteckning i Götheborgs och Bohus Läns Fånglista för Julii månad 182g, alt Lane Härads-Rält, under då sist hällne Vinter-Ting, dömt Olof Åndersson från Kärra, för uteblifvande, att erlägga försutet vite 6 R:dr 3a sk., eller undergå 12 dagars fängelse, hade jag, genom anställd skriftvexling med Landshöfdinge-Embetet i nämnde Län, inherntat, att berörde origtiga bötesförvandling icke varit af Domstol stadgad, men blifvit, i följd af Länsmannen J, E. Samuelssons egeninägtigt utfärdade förpassning, verkställd, utan att Landshöfdinge-Embetet infordrat, antingen förvandlings-utslag, eller behörigen styrkt utdrag af saköres-längden, eller någon annan sådan handling, hvarå verkställighets-åtgärden kunnat lagligen grundas; och dä jag, i skrifvelse af den 8 April i83o, anmodat Advocat-Fiscals-Embetet i Kongl, Majlis och Rikets Götha Hof-Rätt alt emot Landshöfdinge-Embetet i Götheborg för sådan vårdslöshet anställa och utföra ansvarighetslalan efter Lag, hade jag, i sammanhang dermed, fästat Advoeat-Fiscals-Embetets uppmärksamhet på den omständigheten, som förekom i Lane Härads-Tings-Rätts den 4 April 1829, angående bern alde Olof Andersson afsagde Utslag, 40 R.
[95] lager af W M o d e - S e C3-a,x * ixex * iiassartils.la,r veckotidning för nytta och nöje. Prenumerationspris helt år kr. 5: — qvartal i: 25. Lösnummerpris hos kommissionärerna [169] E t t 10 öre. u n g t fruntimmer, [139] Till J7d o ig (G. 14790) lärarinna i Kichard Anderssons musikskola, önskar under sommaren få vistas hos en familj på landet, mot att undervisa i pianospelning. Närmare underrättelser meddelar benäget hr Richard Andersson, Brunnsgatan 28, 2 tr. SS § o K till Klädningar och Kappor. Syloeliör &amp; och C. NILSSON, Drottninggalan 100.! X l i v a r] e l i e m har man råd att prenumerera på veckotidningen T r u m f, som inte kostar mera än 90 öre för hela innevarande år. Trumf har genom sitt omvexlande, intressanta och gedigna innehåll redan skaffat sig en för svenska förhållanden ofantligt stor spridning. Följetongen Dödmans-klippan är öfversatt ensamt för Trumfs räkning och har väckt oerhördt uppseende. Alla nummer från årets början erhållas, om man strax å närmaste postanstalt prenumererar på TRUMF för hela innevarande år med endast Kronprins Rudolf sr Engelska Magasinet 38 R e g e r i n g s g a t a n 3 8, 1 tr. upp. Strumpor, tricotunderkläder för Damer, Herrar och Barn, randig och enfärgad Serge, Cheviot till gosskläder, Flaneller, Velveteen, Barnskor, Corsetter samt Engelska Reformlif, Tricotkostymer och Kavajer för mindre gossar. Pears Soap m. m. Utmärkta Teer. OBS. Endast Engelska varor af bästa qvalité. [70] Kurs i Mädsömnad gifves af undertecknad för ett begränsadt antal elever. OBS. Eleverna förfärdiga egna klädningar. Bernadina Nicodemi, Barnhusgatan 4, 1 tr. upp öfver g. [48 Chokolad, sockrad och osockrad, hvaribland Hushålls-Chokolad o. Consum-Chokolad m.
Efter att ha lugnat sitt samvete med att ännu en gång fila litet på Rummels » sjyti » grep hon sig an med de öfriga uttalsfelen, hvilkas korrigerande gick jämförelsevis hastigt och lätt. » Aber, » började därpå Rummel betänksamt, » hvat bedyder eigentlich ' Där fäxte onder fåstrarns fard '? » Germanens yfviga lugg sväfvade ett ögonblick i allvarsam fara. Men så erinrade sig Kerstin det vackra, noppiga flor hon beslutat köpa för sina första själfförvärfvade 1,25, och så — höll hon sina fingrar och sin tunga i styr, tröstande sig med att Kummel i fråga om uttalet var ohjälplig. Efter ett intensivt letande i svensk-tyska lexikonet flck Rummel innehållet i första strofen af Fritiofs saga någorlunda klart för sig. » Aber, frögen Sjerstin, » utbrast han därpå med ett uttryck af sviken förväntan, » aber — jack kan igge till mine arbeteren så talen! » » Ne-ej, » medgaf Kerstin uppriktigt. » Men jag trodde — » tillade hon osäkert. » Tegnér är ju Sveriges ", jag menar Europas störste skald, wissen Sie! Der grösste Poet der Welt, » öfversatte hon djärft, mod återvunnen fattning. » Schön, schön, » nickade Rummel otåligt. » Aber jack muss lernen att met mine arbeteren talen. Jack muss wissen, wie Teuffel, Donnerwetter, Potz tausend, Schlingel, Lumpenkerl und Frosch heten på svensk. » Nu blef det fart i tysk-svenska ordboken. Ohågad att besudla sina läppar med motsvarande svenska kraftuttryck, förmildrade Kerstin Teuffel till » fanken »; Donnerwetter blef » det var huggar ' n » och Potz tausend » för sjutton »; men Schlingel och Lumpenkerl återgåfvos fördomsfritt med » slyngel » och » skojare », hvarjämte Frosch förstärktes till » padda ». » Men padda säger man på svenska inte gärna till en karl, » upplyste Kerstin godhetsfullt.