Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstol, elier Hof-Rätt uti någon, från nuvarande Tvänne Hof-Rätter aflägsen landsort, särdeles den nordliga delen af Riket, ansåg CommerceRådet en sådan fråga, sedan erforderlige upplysningar blifvit inhämtade och alla locala omstän?. digheter noga pröfvade, framdeles kunna utgöra ett mera förbered t öfverläggnings-ämne. Kammar-Rådet Rolén förmaltesig finna nödvändigheten och nyttan af den föreslagna föränd, ringen med Härads-Rätterna och indragningen af' Ta g mans-Rät t erna, samt instämde derföre forsin Den 5 Maj. 89 elei 1 det nu derom af Comitéens arbetande Le. dam oter författade Betänkande. Då i dé Städer, som hafva både Kämners-Rätt och Rådstufvu-Rätt, desse Rätter redan äro permanente, fann väl Karn. mar-Rådet indragning af endera icke vara lika behöflig, som å Landet, men om dock desse Stä, der Skulle anses ej böra äga flera instantier, än Landet och de öfrige Städerne, der nu ej Kämners-Rätter äro, så vöre det Kämners-Rätterne, sorn borde indragas, och borde de dit nu hörande Mål läggas till Rådstufvu-Rätterna, då likväl ofelbart en förstärkning i Rådstufvu-Rätterna, åt, mindstone i de större Städerna, klefve nödvändig» Hvad åter beträffade frågan om de nuvaran-1 de Hof-Rätternes fördelande i flera, och sådana Öfver-Domstolars inrättande i andra landsorter, så kunde Kammar-Rådet nu icke inse någon nödvändighet deraf, men väl'sådana considerationer, som Bergs-Rådet Sandels anfört* och åtskilliga.- andra betänkligheter deremot förekomma; och som detta ämne fordrade ett noga öfvervägande, samt syntes böra komma till Allmänhetens granskning, innan det afgjordes, och icke hade något sådant sammanhang med frågan om förändringen med'
N:o 225, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga skrifvelse om eftergift af f. d. Lands-kamereraren, Kammarrätts-rådet S. Lindberg ådömd ersättnings—skyldighet. Med ändring af hvad Utskottet tillstyrkt och föreslagit, biföll Preste-Ståndel Stats-Utskoltets inkomst-afdelnings förslag, som finnes upptaget uti Herr Henschens vid detta Utlåtande lögade reservation. 784 Prot.-Utdrag den 27 Januari 1858. N:o 229, med förslag lill volerings-proposition i anledning al Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om anslag till beredande af tillfälle för officerare af arméen att ingå i utländsk krigstjenst. Sedan erinran blifvit gjord derom, all underdånig skrifvelse i ämnet, efter dertill af samtlige Riks-Stånden god kändt förslag, till Kongl. Maj:t redan ingått, fann Preste-Ståndet delta Memorial ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. N:o 230, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga förslag om förhöjning af det å Nionde Hufvud-titeln uppförda anslag lill ersättning för mistade löne-innehållningar. Bifölls. N:o 231, i anledning af väckt motion om ett årligt anslag af 5,298 R.dr Riksmynt åt Lifbevärings-regementet.
Dvuflljållarneö inom Det f. f. ÄuttgSöfjrS Sän befrielfe från erlägganDe af löfen för De ränteDagömcrten, Ijmilfa af Deras? eganDe fiamljcm? man jfola utgöraö; 7:o af Den 26 ©cptcmbcr famina år, angåenoe fajijtälielfe af rotering^» merten för Den tillöfaDe orDinarie SöåtSmanöroteringen; 8:o af Den 27 September famina år, angåenDe Den utfocfne frälfefjem* manen i $allanb åligganDe roteringSjfylöig&ct. §. 54. SDa (2öi bets, met) hänfeenbe till förefomnten fråga otti åtgärDcvé mibta* gaube, att, meb upphäfmanbe af nu gällanbe ftängfelmitéorb, på freaturenö ega* re må öfmerftpttaS ffplt>igf>cten att befamma mårba, få att be ej göra jfaba å anbraö egor, anfett åt en på erfarenheten^ träg fafrafl munnen öfmertpgelfe om hmab font på fyroarje ort må mara lämpligaft, böra berebaö tillfälle att, genom frivilliga öfmerenéfommelfer i betta ämne ftg uttala, belt» funnit åtjfilliga förän* bringar i nu gällanbe beftämmelfer röranbe ftängfelftplbigheten mara af behof* met påfallabe, l>afme 9S5i unber ben 30 fiftlibne Slugufti boö Kongl. Sttajit härom gjort unberbånig framftällning. §. 55. Sfteb anlebning af hoö Oft gjorba framftäliningar om bef>ofmet af änbring i åtjfiUtga betar af Kongl.
Förbigående sjelfva ingressen till utlåt. ang:de en ''saknad plan för Rikets försvar” 111. m., förbigår jag likaledes uti sjelfva förslagerna ifrån och med irsta lill och med i3:de punkterna, och fäster mig vid i4:de punkten om Lifgardet lill hist sunil Kontin gilis Svia och Andra Lif garden, der Utsk. egentligen har stödl sig på tvänne afgifnu motioner ifrån R. o. Ad. utaf Hr Rosenqvist af Akershult , samt ifrån BorideSt. af Hr von Zweigbergk. Jag utbeder mig dock, att få framdraga förslaget uti dess särskilda delar. Hvad först angår Lifgardet lill hast , så förmodar jag, att denna fråga icke kommer alt sakna upplysande anmärknlr. En enda del deraf, såsom allmän för alla vapen — åsiglen ang:de befälet samt principen för dess organisation och dess större eller mindre personal, i förhållande till dess trupp — •vill jag blott i korthet vidröra: Utom arméens materiel, som genom R. St:s ihärdigt fortsatta sysleme att ständigt vägra nödiga anslag, omöjligen kan vara tillräcklig eller fullkomlig för ett fälttåg, jemte beväringen, hvilken af samma skäl icke blir årligen nog tilldanad för ett hastigt uppbrott; så skulle det äfven vara brist på instrueradt och tilldanadt tillräckligt befäl för den stående armeen, med tvänne classer beväring att rycka i fält, om icke Konungens förutseende vishet så ställt, att dessa reg:ters sedan längre tid tillbaka fördelande uti flera corpser, bibehållits och vunnit ett fast bestånd, under derigenom förökade officers-corpser. Ingen lärer väl motsäga, att ju icke ett reg:te af 1,800 Den t) Maj f. m. 4oä ända till ?.,foo man kan commenderas oell mycket väl föjas under en öfverste med tre bataljon.-chefer och tolf compagni-chefer. I Ryska armeen är ända till aooo mans regtter; men de loide beräkna större afgång i falt, un andra armeer.
Sparres tanke äfven deruti, alt jag anser dessa undersökningar vara en omöjlighet, och alt de skola stå på en alltför lös botten. Dessutom har man ju redan, beträffande morn. 2 och 3, i K. M:s Förslag ett löfte om en dissenterlag samt att, intilldess den blir utfärdad, 1781 års författning varder gällande. Besynnerligt är att, sedan man först afslagit K. M:s Propos, och sedan LagUtsk:s förslag, hvilka både hade ganska sliänga bestämmelser mot proselyt-makare, man nu skall komma med något ännu värre. Man är icke nöjd med 309 dalers böter; man vill troligen hafva någonting mera strängt. Hvad det amendement, som Hr Carlheim-Gyllensköid framställt till R. o. Ad:ns antagande, vidkommer, så, ehuru jag visserligen ■för min del och vid den afdelning af förslaget, som något skiljer 216 Den 4 Februari. sig från Domprosten Brings reservation, erkänner det vackra och ädla motiv, som ligger derutinnan att i någon män vilja förmildra den hårdhet, som blir en följd af den gamla lagens tillämpning, så kan jag likväl icke finna annat, än att det är i högsta grad orimligt, att en representation säger: »vi vilja icke hafva lagen uphtifd eller bifalla K. M:s Propos. i detta ämne; men vi vilja att lagen icke skall tillämpas annat än under vissa vilkor.» Är det icke tillräckligt, att det varit ett faktum, att denna lag redan länge varit otillämplig? Vill man drifva det besynnerliga ända derhän, att R. St:r anhålla, alt denna lag skall fortfara, men icke tillämpas? Samme värde ledamot har också i allmänhet yttrat, att allmänna opinionen ännu icke tycktes vara mogen för denna sak. Det fägnar mig visserligen, isynnerhet frän detta håll, att höra det något afs:de fästes å den allmänna opinionen. Men då man är lagstiftare och allmänna opinionen i ett eller annat afs:de befinnes vara en fördom, bör man gå denna opinion i förväg och icke stanna bakom densamma, eller låta af henne förleda sig.
N:o 12* g ' ^ Nro i2« Memorial till Hedervärda Sonde-Ståndet angående Revision vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, den 1 instundande Martil. TT XJ-os Banco-Utskottet har blifvit anmäldt att till de Revisions-förrättningar öfver Götheborgs och Malmö Låne-Contoirs Förvaltning och Räkenskaper för år 1828, som, enligt 24 §• uti de för Låne-Contoiren vid sista Riksdag fastställde Reglem enta risk e föreskrifter böra taga sin början den irsta instundande Martii, Revisorer och Suppleanter för Hedervärda Bonde-Ståndet ej vid förra Riksdagen blifvit valde; hvilket Baneo-Utskotlet härigenom skolat hos Hedertärda Ståndet tillkännagifva, med anhållan: Att anstalt varder fogad, det en Revisor och en Suppleant för Låne-Contoiret i Götheborg, samt en Revisor och en Suppleant för Låne-Contoiret i Malmö, till del Bih. till Rika. St. Prot. iSa8, 182g, örte Sam!, a, 3:dje Haft. fbiihO-Utskottiti Betänkande, N:o 12. tagande i Revisions-fÖrrättningarne den i:sta instundande Martii, utses» och derom erhålla tidige underrättelser; äfvensom: att Banco-Utskottet kunde meddelas kännedom om utgången af dessa va J * för att, genom .Banco-Fullrnägtige, låta Directionen a hyartdera stahle! deraf undfå del. Stockholm den 32 Januarii 1829. ■ il j n;«! S T O C K II O L M 1829. lryckt hos Jon "An. Waluocn. Eanco-Vf sket tets Betänkande. K:» 12. j N:ö i3> Betänkande till Rikets Höglofligc Ständer, i anledning af en från Högloft.
Vidare och på dessa skäl: a) Att det vore både olämpligt, och med inrättningen af gemensamma fattigförsörjnings-anstalter inom församlingarne oiÖrenligt att stadga det egare af frälse egendomar och Krono - Ztig-Samtjjtlm.Besv.ö.Oec, Vtsk. 58. 3 j iiosamt skattehemman hvar för sig serskildt skulle draga försorg om deras underlydande fattige; b) att det föreslagna förbudet mot fast egendoms förvärfvande vore stridande emot rättsgrund, enär åtkomsten i och för sig sjelf är klanderfri 5 e) att redan genom 4 §. i Kongl, kungörelsen den 18 Maji 1824 är stadgadt, att gifta personer af arbetande classerne, som icke äro bofaste, ej må erhålla pass, derest de icke med Kyrkoråds protocoll styrka, att de jemväl medtaga hustru och barn ellef att dessa ändå hafva sin bergning, Utan att falla församlingen till last, och att således ett för» nyadt stadgande af enahanda syftning icke är behÖfligt; d) att, genom serskildte Författningar, uttryckligen blifvit stadgadt af hvilka Embetsmyndigheter och i hvilken ordning Pass bora utfärdas j samt Hk, till Rikt-Sl. Prot. 18*8 «th 18*9) 7 S*ml. ö Åfd. 5, a .dra Bidet. %-.dra Hst.
Det är ej sagt, för det alt Kyrkorne sammanbyggas, att den nya skall läggas på samma ställe, sorn moderkyrkan förut legat. Församlingarne måtte väl komma öfverens alt lägga kyrkan, som man säger, midt i byen; och troligen blir resultatet af sammanbyggnaden alltid en annan kyrka på ett annat siiri le. Det är dessutom blott då båda kyrkorna äro förfallne, som det blir fråga om att bygga en ny kyrka, och då komma väl Församlingarne öfverens att lägga den så, att den ligger beqvämt för båda. Dessutom, då BondeStåndet, hvilket saken synes mest röra, ingått på att låta båda Församlingarnes sammanräknade pluralitet afgöra frågan, skulle det sc underligt ut om Ridderskapet och Adeln ville vidblifva sitt beslut, som minst IIO Den i Februarii e. m. rörer Riddersknpet oell Adeln, men mest BondeStåndet. Derföre får jag, på dc grunder Utskottet framställt, anhålla att Ridderskapet och Adeln mätte bifalla Utskottets inbjudning, och förena sig äfven i denna fråga med Presteoch BondeStänden. Herr von Troil _, Emil: Som jag i detta ämne tänker lika med Herr von Hartmansdorff, så följer, att jag ej kan ingå på den siste talarens mening. Jag anser mindre vigtigt om kyrkor sammanbyggas, eller hvar de läggas, än att vi stifta lagar, som äro öfverensstämmande med naturliga rättsgrunder. Hvar och en votering förutsätter ett föregående contrakt, hvarigenom hvarje individ af de voterande, underkastar sig pluralitetens beslut. Ett sådant finnes genom häfden stadgadt inom hvarje församling särskildt, men att föreskrifva ett voteringssätt, hvarigenom en pluralitet inom en större församling skulle med densamma kunna införlifva en mindre, ehuru ingen enda ledamot af den sednare varit för föreningen, vore ett godkännande af styrkans rätt framför billighetens, ty den mindre församlingens ledamöter äro ej rättvisligen pliktige att lyda de bådas gemensamma pluralitet, förr än sedan de redan äro förenade.
Genom den testamentsfrihet, jag sålunda vågat förorda och som så nära öfverensstämmer med vår nu gällande landsrätt och är ej eller främmande för utländska lagar, såsom t. ex. i England, behöfver man med kännedom om menniskosinnet ej befara att föräldrar skola undanrycka sin förmögenhet från sina barn. — Vi kunna ju i detta hänseende vädja till erfarenheten. Fruktade man sådant vore det vanmäktigt att ställa förbudet endast i sammanhang med testamentsrätten, då det finnes flera andra sätt att öfverlåta sin egendom. Jag misströstar åtminstone icke om föräldrahjertat, ty dess känsla måste alltid blifva den naturligaste af alla, men mig förekommer att stadgandet om laglott eller barns ovilkorliga arfsrätt mången gång kunde medföra hinder för föräldrar att klokt ordna inom familjeområdet. Till ex. om jag äger en landtegendom och två söner, så skulle jag ej kunna bestämma att den ene sonen skulle i följd af sina anlag ha landtegendomen och den andre utlösen eller lösören. Om den ene sonen vore en ohjelplig rucklare och förstört än mer, än som borde motsvara hans blifvande arfslott, så skulle jag ej få bestämma att han efter min död skulle åtnjuta blott ett visst underhåll i ränta. Jag skulle äfven vara förhindrad att till skydd för något af mig i lifstiden påbörjadt industrielt företag, såsom en fabrik kunna föreskrifva att denna min qvarlåtenskap ej finge under någon viss tid skiftas utan för sin utveckling förvaltas af min enka eller det af mina barn, hvartill jag i sådant hänseende hade mesta förtroende; många andra exempel att förtiga. Från BorgareSt. hafva oek länge hörts rop om en fri testamentsrätt; och då vår lag af Statsekonomiska skäl redan innehåller förbud för stiftande af varaktig fideikommiss i fast egendom är ju någon fara för missbruk i det hänseendet ej för handen. På sin höjd skulle det kunna hända, likasom nu kan ske, att en fastighet någon tid undanhölls för sönderstyckning, men derom kan väl ej vara något att säga, ty då å ena sidan åt den fria dispositionsrätten lemnäs rättighet att stycka jord bör väl å den andra ej läggas hinder i vägen för samma rätt att sammanhålla jord.
Vidare har åberopats förhandlingarne vid sednaste riksdag rörande denna fråga, med tillkånnagifvande att, innan den nya bevillningsstadgan af E. K. Majit utfärdades, Kammarrätten i infordradt underdånigt utlåtande utförligt ådagalagt vigten och nödvändigheten deraf att formuläret N:o 7 gjordes mera fullständigt, hvartill KammarRåtten äfven afgifvit förslag; och har med anledning häraf yrkats att, till nödigt skydd för den skattskyldige mot godtycklig beskattning, men också på det ordningen inom uppbördsvåsendet och kontrollerne derå måtte bibehållas oförminskade, nytt, med bevillningsstadgans föreskrifter noga öfverensstämmande förslag till formuläret N:o 7 måtte, med ledning af förhandlingarne vid sednaste riksdag och de upplysningar i ämnet, som derefter tillkommit, varda uppråttadt. Det torde måhända hår böra erinras om de skiljaktiga beslut, som af RiksStånden vid sednaste riksdag fattades i fråga om ej mindre formuläret N:o 7, ån ock formulårerna N:ris 8, 9, 13, 14 och 15, hvilka sednare stå till det förstnämnda i nära och oskiljaktigt sammanhang. Då nemligen Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet ansågo den skattskyldiges inkomst af kapital eller arbete böra under gemensam rubrik sammanföras i en kolumn med öfverskrift: “uppskattad inkomst“, beslöto deremot de öfriga två riksstånden: att i formuläret N:o 7 denna rubrik borde delas i fyra särskilda, nemligen: l:o af kapital; 2:o af rörelse, näring eller yrke; 3:o af allmän tjenstebefattning eller pension; 4:o af enskild tjenstebefattning eller pension; alla sedermera sammanförda i en 5:te kolumn med öfverskrift: summa inkomst; — äfven rubriken “af taxerings-komitéen påförd bevillningsafgift“ likaledes sönderdelas i ofvannåmnde fyra specialrubriker samt en 5:te med öfverskrift: “simimau; — att vidare i formuläret N:o 8 under hufvudrubrikerna: "af taxerings-komi - ExpeditonsUtskottets Förslag tilt underd.
Att, vid utgörande af så väl Krono-Tiondeoch Afrads-Spannmål, sorn äfven alla andra å Hemman och Lägenheter indelta Räntor, hvilka in natura utgå, det må vara Räntegifvaren tillåtet, att löre Thomsedag hvarje år tillsäga, om han vill utgöra prasstationer in natura ellet betala desamma med penningar efter den för året fastställda markegång. 2:0 Att, derest Räntegifvaren icke före Thomaedag begagnat denna sin uppsägningsrätt, eger Räntetagare;! lika rättighet att fordra räntornes erläggande in natura, eller med contant, så vida han derom tillsäger inom den s 5 derpåföljande Januarii. 3:0 Om Räntegifvaren före Thonnedag verkställer en sådan uppsägning, skola räntepersedlarne vara levererade inom den 25 påföljande Januarii; StatsBev.- samt Oec.-Uts7(. Bet N:o go. q sker ater uppsägningen af Räntetagare n.. pä sätt förut stadgadt är, bör levereringen vara verkställd inom den 25 påföljande Februarii. 4:0 För att med ömsesidig säkerhet kunna begagna uppsägningsrätten, och till förekommande af onödiga kostnader, må det vara sä väl Räntegifvare, som Räntetagare tillåtet, att, senast 14 dagar före den stadgade uppsägningstiden, sig hos Konungens Befallningshafvande anmäla , för att om samma uppsägning erhålla Allmänna Kungörelser, hvilka då, inom uppsägningstiden, böra kungöras till ömsesidig efterrättelse. 5:0 Om hvarken Räntegifvaren eller Räntetagaren verkställer uppsägningen till leverering in natura, skola räntorne ovilkorligen betalas med contant efter markegångspris, och enär Räntegifvaren, i fall Utskottens förenämnde förslag vinner bifall, således är befriad från skyldigheten att vid andra tillfällen , än då han sjelf sådant åstundar, lemna Spannmålen in natura, anse Utskotten billigt, att, då Räntespanninålen med contant betalas, den forseliön, som hittils varit stadgad till 16 sk. Banco för en tunna Råg och Korn samt ta sk. för en tunna
usen tack för ditt intressanta, kärkomna bref från det glada Paris; jag är då den sista att förvånas öfver, att du trifs der förtjusande; jag minnes allt för väl, hur betagen jag sjelf var för två år sedan, när pappa och jag voro dit öfver, du vet. Ja, tänk dig, det var ett riktigt sälthetsrus! En sak har jag dock funderat ut nu efteråt, sedan jag börjat blifva gammal och förståndig, och det är, att vi resande svenskar, när vi första gången komma ut, allt äro benägna att öfverdrifva saker och ting för oss sjelfva en smula. Det kanske inte är så mycket att undra öfver — for det är ju verkligen storartadt! Du berättar, hvilket öfverväldigande intryck du fått af de stora modemagasinen — » Le printemps », » Bon marché » och hvad de nu allt heta — och naturligtvis var jag sjelf der och såg och såg och beundrade. — Du har rätt: det är ett paradis för oss svaga Evor. Men kan du tänka dig, här gå vi i alla fall midt i vårt kära gamla Stockholm, som vi tyeka oss känna från tutl till tull, år ut och år in, och ha egentligen ingen ordentlig aning om, hur nära » L e printemps » och » Bon marché » äro oss; förstå mig rätt, icke de parisiska, men godt motsvarande stockholmska. För att nu tala om Labatt t. ex. — ja, du känner honom lika väl som jag, hela det qvinliga Sverige känner honom; o, jag minnes väl, hur den klädde ditt svartburriga lilla hufvud förtjusande, den körsbärsröda vårhatten, du köpte der förleden; ja, för att nu tala om Labatt endast, så är ju hans affär här vid den trefliga Drottninggatan riktigt en storstadsaffär. Ja, vi damer reflektera aldrig så noga öfver det, hvilken storartad utsträckning det förnämsta i den vägen äfven här hemma har nått, ty » parisiskt », » parisiskt » klingar det beständigt, som något ouppnådt, oöfverträffligt, i våra öron. Men här om dagen var jag verkligen der uppe på öfre botten, y jag behöfde några svarta spetsar till min klädning.
Hon roade sig med att kokettera helt lindrigt för honom, men ångrade sig nästan, då hon fann att han allvarligt förälskat sig i henne och nu kanske blefve melankolisk och efterhängsen. Han hade talat om kärlek flera gånger. Hon hade svarat honom med att ärligt visa honom sina framtidsdrömmar, så fullkomligt krossa hvarje illusion hos honom, att hon känt sig säker på att ej af honom blifva besvärad med upp repade kärleksförklaringar. Men kärleken är underlig. Han hoppades likväl och var fortfarande enträgen. Hon brydde sig ej om att se upp från sitt arbete, då han inträdde. Någon helsning vexlades ej heller mellan de båda. Arnold flyttade fram en stol och satte sig midt emot henne. – Så flitig! sade han. Den skönaste flickan i Stockholm tänker visa sig i all sin glans om söndag tror jag? – En glans, som kostar hela två kronor och sjuttiotre öre, svarade hon otåligt. Båda sutto tysta en stund. – Nå, hur har det gått dig i dag? frågade hon till slut. Arnold ryckte på axlarne och teg. – Fortfarande likadant? – Ja, jag måtte vara född under en olycklig stjerna. Ingen tur! Hvart jag vänder mig, samma svar: upptaget ... Nej, Nora, se inte på mig så der föraktligt. Du har ingen rättighet dertill. Eller tror du kanske att det är mitt fel, att ... – Ja, inte är det då mitt, det är säkert. – Hvem vet, Nora, om inte du också har liten skuld till mina motgångar? – Hvad för något? Jag? – Ja, just du. Är jag kanske inte dubbelt så olycklig nu, sedan jag lärde känna och älska dig? Allt går mig emot långt värre än förut, mitt sinne är liksom omskapadt, jag känner mig försagd som en ertappad brottsling, då jag infinner mig hos dem, som annonsera efter ingeniörsbiträden och tårarne komma mig i ögonen, då jag får deras stereotypa svar: upptaget. Lifvet är mig outhärdligt, jag kan inte som förr fördrifva den långa tiden vid mitt ritbräde.
BergstingsjRätternas befattning med judiciela ärenden inå upphöra ; så får Utskottet, i afseende på Herr 1 hams yrkande om Bergstings-Rätternas bibehållande i oförändradt skick, berörde sitt Betänkande åberopa , med tillkännagifvande, att Utskottet anser den del af motionen, som angår föreskrift om de kunskapsprof, hvilka böra aflaggas af dem , som förordnas till Domare i de mål, hvilka förut tillhört Bergs-Coliegium , men nu mera blifvit öfverflyttade till Svea Hof-Rätt, ej vara af den beskaffenhet, att den tillhörer Lag-s Utskottets behandling. Ankom till Exped. Utskottet den j Septemb. 1829. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition s angående ordningen och sättet för öfver kl ägande af Underrätts beslut i tvister om LagUiskoltrls Betänkande N:o 92. 10l husesyn och fardag å Krono* hemman. I Nådig Proposition af den 16 sistlidne Junii, har Kongl. Maj:t gifvit Rikets Ständer tillkänna, att då Kongl, Majit, genom Dess Nådiga Förordning af den 17 April 1828, an^ gående upphörande af Styrelseverkens domsrätt i vissa mål, bland annat stadgar, att frågor om nybyggnad, husröta, vanhäfd och fardag å krono-elier andra publika hemman, komma att från Rikets Styrelseverk skiljas och till de allmänna Domstolarnes behandling öfverlemnas, i följd hvaraf, och i likhet med Rikets Ständers vid sistförflutna Riksdag gjorda hemställan, föreskriften uti 27:de Cap. 9 §.