Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I förra fallet utgör den ett vilkor för bergsoch jordbrukets trefnad, i det sednare en märklig beståndsdel af en armées duglighet, samt ett hufvudvilkor för framgång och seger.” Denna sanning är visst icke ny, mine Herrar! Sveriges store Konungar, hvilka så väl under kriget, som freden, alltid ställt sig i spetsen för nationens utveckling på civilisationens bana, hafva äfven åt denna gren af fäderneslandets stora intressen egnat den noggrannaste vård. Sedan Konung Gustaf II Adolf, enligt historiens vittnesbörd blef nödsakad, att vid Leipzig och Lutzen sätta skarpskyttar bland sitt kavalleri för att kunna stå emot Tillys och Pappen - 318 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 121. beims på slöra höstar beridna sqvadroner. Sedan Konung Carl X måste remontera sitt kavalleri i Liffland och Curland för de större hästarnes skull, hvilket exempel efterföljdes af Carl XI och Carl XII, så blef stuteriväsendet föremål för Konurigarnes lifliga omsorger. Grefve Björnstjerna yttrar i ofvannämnda bok: Carl X, som fästade sina blickar pä denna vigtiga gren af den allmänna hushållningen, anlade Ottenby stuteri på Oland, hvilket, med nära 3,000 tunnlands äng och löfbevuxna betesmarker, beläget på öns södra udde, och afstängdt från den öfriga delen medelst en af denne Konung upprest och ännu qvarstående stenmur, egde en för sitt ändamål i alla afseenden förträfflig lokal. Stuteriet lemnade äfven en deremot svarande produkt, ett förträffligt hästslag, hvilket, vandt att hela året gå i fria luften och om vintern söka sin föda under snön, egde den härdighet, kraft och uthållighet, som bör utgöra huf vudvilkoret för eu god Nordisk afvel. Carl XI anlade Strömsholms stuteri, med dertill hörande Kungsöhrs ladugård, hvilken, i anseende till dess förträffliga betesmarker, var af högsta vigt för nämnda inrättnings framgång.
Alla s. k. victualie-varor har Utsk. belagt med samma tull, som den gamla taxan bestämmer; men Utsk. har förbisett den omständighet, som föranledde att bestämma en så hög lull på fläsk, kött, smör etc. att sådana varor, inkomna från vissa länder, förlullades till hälften emot hvad taxan innehöll. Sådant existerar icke vidare; skälet har upphört, och då är det väl orimligt att laga 5o proc. införselslull på varor, som behöfvas till införsel, hvaribland jag må nämna surmjölks-osten, som till stor qvantitet införes, men som ej tillverkas, hvarken i tillräcklig qvantitet eller till sin rätta qvalitet här i landet, och hvarå CJtsk. föreslagit att en tull af 2 r:dr skulle sättas.— Å linnegarn har Utsk. höjt tullen emot hvad den utgör i ganda 10 H. 43 354 D e n 29 J u I i f. in. taxan, som nemi. är för ofärgadt garn 8 och för färgadt 12 sk., till 12 sk. för det ofärgade och 18 sk. för det färgade. Jag ser icke, hvarföre nu behöfves ett större skydd än förut; näringen har ju bergat sig med den tull som är. Hvad det färgade garnet dessutom beträffar, så bör Utsk. icke förbise, att här i Sverige kan man icke färga väl annat än blått och grått linnegarn ; men garn af de andra färgerna erfordras äfven för fabrikerna, och böra derföre icke belastas med för hög tull. — Glas, andra slag ej specificerade, har Utsk. åsatt en iuförselstul! af 16 sk., hvilken tull Ur så hÖg, att sedan den bestämdes vid förra liksdagen, så har icke införsel af släta glas med fördel kunnat ske. En af våra största glastillverkare tiIIskref mig under den tid Tull-comite'en var sysselsatt med utarbetandet af förslaget till tulltaxa, och yttrade sina bekymmer, att tullen å glas skulle så nedsättas, att icke glasbruken kunde fortsätta sina tillverkningar; men han gaf mig tillika tillkänna, alt om de finge 8 sk. tull pr Sf, så vore de belåtna.
Äfven hade jag för det andra Önskat, att de af Bolaget begärdte och af Bergscollegium sorn högst ib'én <j Augusti' f\ jn. högst nödige prÖfvade öooo Riksdaler till borr^ ningsförsök hade kunnat beviljas; för hvar och en som känner det här erforderliga arbetes nödvändighet , att genom ständige undersökningar försöka dess fortfarande, och att enda medlet för detta ändamåls vinnande är dessa borrningsförsök, ehuru kostsamme neli tidspillande de äro, kan det ej undfalla, att Bolagets begäran i denna väg var grundad på ett o.ilkorligt behof för Verket och väsendtlig nytta för det allmänna» Oeconom ie-Utskottet har äfven insett nödvändigheten af dessa borrnings-försök, och tillstyrkt det begärdte anslaget; jag önskade att Ridderskapet och Adeln delade lika tanka med Utskottet i hvad denna del beträffar. Med fullkomligt erkännande af det motiv sont säkerligen styrkt OeconomieUtskottets förslag i hvad som rör premie-medlen, nödgas jag likväl härutinnan vara af en skiljaktig tanka.
Då, jemlikt ofvan åberopade Nådiga Skrifvelse af den 4 December ]8a3, ”det förefallit Kongl. Maj:t oväntadt, att Rikets Ständer, under en egen, förut icke ens yrkad tolkning af Grundlagens ord, förklarat för tydligt och med Grundlagarnes både anda och mening öfverensstämmande, hvad Kongl. Maj:t, med hänvisning på dessa Lagars bokstaf, af flere grundade skäl ansett tvätydigt;” då Kongl. Maj:t ”trott allmänna säkerheten och den vördnad, som alla böra hysa för Statsförfattningen, fordra, att Grundlagen efter bokstafven tolkades och följdes, intill dess den i laglig ordning, medelst Konungs och Ständers gemensamma beslut, förändrades—• att, enär skiljaktigheter uppstode om rätta förståndet af något stadgande deruti, det vore genom en gemensam öfvertygelse, som skiljaktigheten borde afgöras — och att, så länge detta afgörande ej tillkommit, verkställigheten måste förblifva vid hvad förut iakttagits;” då Kongl. Maj:t jemväl ”önskat finna dessa allmänna grundsatser tillämpade vid pröfningen af den vigtiga frågan om gränserna och utöfningen af Rikets Ständers och deras Revisorers rätt till granskning af Stals-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning,” — hade det, efter Constilutions-Utskottets tanka, ålegat Stats-Secreteraren, ej allenast att, med sorgfälligare uppmärksamhet på Rikets Ständers uttryckta opinion, i underdånighet göra föreställning och erinran om dess stridighet mot den upprättade nya Instructionens anda och syftning, utan ock att, vid de yppade olika åsigterna, angående Grundlagens rätta förstånd, tillstyrka Nådig Proposition om ändring eller förklaring af 68 §. Riksdags-Ordningen, samt sålunda, på den lugna utstakade banan för Statsformernas utbildning, söka bereda öfverensstämmelse emellan begge statsmagternas delade meningar öfver Grundlagens bokstafliga tillämpning.
Om en läkare ville, för alla kroppens sjukdomar, använda blott ett botemedel, men gifvet i olika mått, månne man ej skulle anse det för en öfverdrift? Ar det väl annat, att vilja pä samma sätt använda ett straff för alla brott? Jag erkänner med Hr Tersmeden, att man använde statens medel vida bättre, om man kostade dem på uppfostringsoch arhels-anstalter, än om man först låter barnen uppväxa i sysslolöshet och laster, samt sedermera vill i fängelser lära dem arbeta och lefva ärligt. Man går en bakväg till förbättring, hvilken svårligen kan föra till målet. Men sedan man en gång har brottslingarne; så måste någon utväg med dem vidtagas. — Månne fängelse oftast har den dubbla egenskapen, sora af ett straff bör fordras, nemi. att, efter vedergällningsrättens utkräfvande, främst afskräcka andra frän brott, och dernäst att rätta förbrytaren ? Jag betviflar beggedera. När förbrytaren hör, att han i fängelset får äta sig mätt, sof - Den 26 April e. m. 187 va, hafva nödiga kläder och varmt, så lycker den, som förut lefvat i nöd och elände, såsom händelsen är med de Heste illgerningsntän, att fängelset är en verklig förbättring i hans villkor. I stället för att straffet borde afskräcka många och drabba få, så äger dylikt fängelse, äfven det oförsökta ensamhetens, föga afskräckande för någon annan, än den, som en gäng erfarit det, och han har redan gjort samhället sin skada. Att denne hlifver förbättrad, kan man ej hoppas blott derigenom att man afsöndrar honom frän alla andra. Den menskliga utvecklingen och förädlingen uppkommer ju genom sammanlefnad med bättre menniskor? Endast ifrån de onda kan afsöndringen vara fången nyttig; men denna hindrar honom egentligen att blifva sämre än förut. För alt varda bättre, måste lian komma i beröring med goda menniskor; och huru skall delta skei celler, utan att hafva en sällskapare för hvarje fånge, hvilket är ogörligt. Framför allt är afsöndringen olämplig för barn, eller dem som ännu icke lärt att blifva menniskor.
Kunde den store Gustaf Adolph resa förklädd och genom de skjutsbönder, med hvilka han gaf sig i samtal, förskalFa sig vida säkrare underrättelser om tillståndet och tänkesättet i landet än de officiella, som till honom insändes, så kan det vara åtminstone ursäglligt att begära, det en Landshöfding någon gång vidtager samma utväg,' då han ganska säkert skall komma i erfarenhet af helt andra förhållanden än dem, hvarom han nu underrättas och i sin ordning underrättar andra. Men för en så vidsträckt och ingripande embetsmannaverksamhet fordras, det inser en hvar, en man i sina bästa år, en man i medelålderns fulla kraft. Man antager för afgjordt (åtminstone har jag hört upplysta Officerare försäkra det), att man icke utöfver en viss ålder kan vara fullt tjenlig för militärtjensten, hvarföre ock militärpensions-reglementet tillåter Officerare att vid 5o år få taga afsked med pension och vid 4-5 att dertill vara exspectauter; och likväl fordrar denna tjenst i vissa fall långt ifrån den rörlighet, som en Landshöfding måste äga, hvilken skall rätt uppfylla sin bestämmelse. Jag föreslår således, att de Hrr Landshöfdingar, som i femton eller högst tjugo år beklädt dessa embeten, må vid fyllda sextio år kunna taga afsked, med bibehållande af halfva lönen såsom pension. Härigenom skulle äfven den fördel vinnas, att de nu så mycket i svang varande accorden till dessa platser skulle försvinna, enär de egentligen hafva sin grund i innehafvarens omtanka och pligt att sörja för sin och de sinas utkomst efter sitt afskedstagande. Konungen skulle ock derigenom få fria händer att till dessa vigtiga embeten utnämna de mest förtjenta, utan att, som nu ofta är fallet, behöfva blunda för skickligheten och förtjensten, af considerationer för den afskedstagande Landshöfdingen eller hans familj. Jag anhåller, att detta memorial må till vederbörligt Utskott remitteras. Dessa 3:ne memorial lades på bordet. Frih. Toll, Gust. Philip, hade inlemnat ett memorial, som upplästes, så lydande:
StatsContoiret, till svar härå, under d. 12 i sistberörde månad, insändt en upprättad Liquidation öfver 1820, 1821, 1822 och 1823 årens Öfverskott, enligt hvilken, RiksgäldsContoiret skulle tillkoim nia en Summa af 124,487 Rtdr 37 sk. 2 r:st. Bco, hvilket belopp äfven blifvit till RiksgäldsContoiret inbetaldt; men då det i flera hänseenden vore af serdeles vigt och angelägenhet, att de RiksgäldsContoiret tillslagna Öfverskott på StatsVerkets förslagsvis beräknade Inkomster måtte kunna ju förr dess heldre af RiksgäldsContoiret disponeras, eller åtminstone med säkerhet tagas i beräkning den tid på året, då upplåning skulle ske mot RiksgäldsContoirets Obligationer med Tre procents ränta, till godtgörande af de, under de första Nio månaderne af hvarje år, uti Banken begagnade förskott till Canaloch andra Byggnader, hafva Hrr Revisorerne ansett sig äga anledning hemställa, om icke R. H. St:r skulle finna lämpligt hos K. M:t i underd. anhålla, det måtte K. StatsContoiret undfå Nådig befallning, att hvarje år, sedan Riks-Hufvudboken blifvit afslutad, lemna Hrr Fullmäktige underrättelse, huruvida, enligt en sådan afslutad Hufvudbok, några ÖfverskottsMedel må vara att förvänta, samt, i sådan händelse, till hvad belopp, (pag. 3 R. B.)
Hvad hon led, vet dock ingen, ty hon stängde sig inne med sin sorg, endast de förtviflade snyftningarna nådde Magda, som vakade utanför sin matmoders dörr. Men kammarjungfrun höll blott ut att vaka i tvänne nätter. Nora grät mycket under en tid; Magda fann om morgnarne kuddar och soffdynor fuktiga af tårar. Mycket slog hon också sönder. De dyrbara Sêvrevaserna, den nakne bronsfaunen och många andra saker gingo sin förgängelse till mötes under Noras paroxysmer. Slutligen talade hon till Magda. Rösten vibrerade ej mera. Nora var förfärligt blek, ögonen voro röda af tårar och nattvak; men hon var lugn, talade och handlade med samma säkerhet, som då hon ännu kände sig outsägligt lyckligt. – Det är öfver nu, Magda, sade hon. När konsul Brauner kommer – och han skall snart komma – så släpp in honom som förut. Skulle han fråga dig något, så mister du din plats, om du med ett enda ord låter honom förstå, att jag gråtit. Nu måste du skaffa mig carmin och tusch. Jag trodde inte, att jag skulle behöfva sminka mig; men gunås så visst, jag är afskräckande ful. Skynda dig! Och Nora sminkade sig. Hon åt med god aptit, hon gick på teatern och skrattade sitt vanliga silfverklingande skratt, hon läste den senast utkomna pikanta kärleksromanen och hennes ögon fingo som förut den undertryckta lystnadens fuktiga glansdager. Hvad hade då händt? Hennes förstånd hade segrat. En fruktansvärd strid hade utkämpats mellan hennes hjerta och hufvud. I hjertat hade hatet utträngt kärleken. Medan den senare känslan uppträdde med pretention på en total förintelse af både hjerta och kropp, hade hatet öfverljudt ropat på hämd, vansinnig rasande hämd på Adèle och på Felix. Hatet ligger förståndet närmare än kärleken. Också deltog förståndet som hatets allierade i striden. Det mäklade fred, tills vidare åtminstone, det inblandade de verldsliga behofvens prosa i känslostridens poesi, det ref upp gamla minnen om fattigdomen och eländet i vindskuporna vid Norra Smedjegatan. Och det segrade.
Eör frågans fullständigare bedömande torde i minnet härvid böra återkallas dess behandling under de sednaste riksdagarne.“ “Vid 1856 — 1858 årens riksdag förklarade Rikets då församlade Ständer, att emot fastställandet af definitiv aflöningsstat för ifrågavarande tjenstemän och betjente, bland annat, förekommit, att, i afseende på sättet för bestämmande af Kronofogdarnes och Häradsskrifvarnes löner, det syntes lämpligare att extra inkomsterne, hvilka, bestående af provisioner m. m., inräknats i de af Kongl. Maj:t föreslagna lönebelopp, icke intogos i beräkningen, enär dessa sportler voro be - 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 16. roende af ökade göromål och såsom uppmuntran och vedergällning för dem tillkommit, men att Rikets Ständer ändock, i betraktande af svårigheten att, med tillämpning af denna princip, då bestämma de nya lönebeloppen, funnit sig, vid den provisoriska statens uppgörande, böra följa den grund Eders Kongl. Majit antagit, hvarjemte Rikets Ständer förklarade sig dessutom hysa den öfvertygelsen, att en förnyad, efter samma method och samma grunder verkställd noggrann värdering af Kronofogdarnes och Häradsskrifvarnes, äfvensom Länsmännens boställen borde ega rum, innan desse tjenstemäns löneförmåner, uti hvilka de boställena åsatte uppskattningsvärden tunnes inberäknade, kunde definitivt regleras. Med anledning af Rikets Ständers i sistnämnda hänseende uttalade åsigt, anbefallde Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 23 Februari 1858, Kammar-kollegium och Stats-kontoret att afgifva underdånigt förslag till gemensamma grunder för en slik boställsuppskattning, äfvensom angående sättet för dess verkställande.
Afskedstagandes Fullmagters cliartering 267. Afskrifningar: af NumerLotteriets fordran hos Helsingborgs IlambyggnadsDirection 56. „ förskott till inlösen af falska eller skadade Creditsedlar 67. fordna DiscontVerkets skuld 67. „ förra MagzinsFondens äldre fordringar . 20g. „ gjorde anvisningar å Öfverskotterne i55. Ahlbom, om nedsättning i arrendet af Kungs ölirs KungsLadugård 229. Allmänna Anslag, angrde 23g. Allmänna Frågor i Statsregleringen 124, 235. Allmänna Bevillningens fördelning, angrde 4°9‘ Amiralitets-KrigsmansGsssan, StatsVcrkets bidrag dertill 249' Andra Lif-Gardets Stats-anslags-summa, angående i32, 3o4, 3i6. — Cassernbyggnad, anslaget dertill, ang:de . 34o. Andre', om dess Lån 200. Anmärknings-anledningar emot Statsfio, 11,57, io3, Rådet och Föredragande Anordning utom Stat, angrde 133. ArbetsliusFonden, angrde 200. Arbetshus-medlen, Allmänna, angrde 201. Archi v, Rikets Ständers, om inrättande af ett sådant 5o, 166. N:o Arffurstarne, tillökning i Kronprinsens Hof hållnings-summa för dera 236. Armeens Accorder, ang:de 23g. Arraeens Officerare, om Stipendier för dem . ig, 8o. Arme'ens PensionsGassa, utbetalningen af Stats - Verkets bidrag dertill 24g. Arrende-afgifter: af Lunda Kronohemman 223. „ Berga D:o 160. Sörforss Kronö-Laxfiske 34. „ Carl Gustafs Stads Kronoqvarn 35. Hemmanen Rörby och Barkarby 47- , Svartsjö KungsLadugård 55. Arrende-brist hos Boställs-inneliafvare, angtde 270.
Man bör granska de händelser som tilldraga sig hoS andra, och genom jemförelse söka urskilja, hvad som för hvar och en kan vara gagneligt, antingen i det enskilta eller allmänna Jifvet j ty jag vågar ej tro att, blott genom egen öfverläggning, egen erfarenhet, kunna komma långt; betraktandet af hvad som år utom mig måste tjena mig till ledning. Men ännu en gång kunna vi vål vara öfverraskade af hvad vi hår dagligen höra, når vi finna frågan så omtvistad, när vi sett FinanceComittéen arbeta i tvenne år, och ej kunna komma till ett enstämmigt resultat, når Ledamöterne uti Comittéen varit af så olika tankar? Vi böra finna att det för Oss år nödvändigt söka skaffa oss kunskaper i detta ämne. Jag vill ej längre för denna gång uppehålla Ridderskapet och Adeln; men ehuru^ Dm IT April f. nu hvad jag en annan gång kan hafva att sågä; torde blifva föga vårdt att höra, får jag dock af nu anförde skål anhålla, att Friherre Wrangels och Herr Thams yttranden måtte hvila på bordet. Herr liberta, Guftaf: Jag skulle handla orätt, om jag tvekade ett begära Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å hvad jag nu i detta vigtiga ämne går att yttra. Det år af yttersta vigt att med tålmodighet tillväga gå, både vid öfverlåggningar och beslut i denna sak. Svenska representationen är den enda i verlden, som år i den olycksaliga belägenhet att hafva till pligt och rått, att vid hvarje sammanträde bestämma förvaltningen af en Rank, försedd med jernbref, under det att dess sedlar, landets enda mynt, bestämma all hrndets enskilda förmögenhets måttstock. Jag vågar derföre tro, att man ej kan lemna nog uppmärksamhet åt den ' nu ifrågavarande Financeregleringen, att man ej hör tröttna vid att afhöra de olika åsigterne derom, samt vågar påkalla Ridderskapets och Adelns öfverseende, äfven om hvad jag går att yttra, icke är nog tillfredsställande.
Jemte rict jag, såsom ombud för Lidköping, instämmer i Herr Börjeson» afsrifna motion — angående låneunderstöd för en bibana frän Herrljunga öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla — får jag tillika vördsamt anhålla: att Rikets Höglofiiga Ständer ville, pä enahanda vilkor, bevilja låneunderstöd för en grenbana emellan Håkantorp och Lidköping med belopp motsvarande jj:delar af kostnads-förslaget. Om remiss h raf till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 2$ November 1862. Gustaf Bhodin. 203. Af Herr Lallerstedt: Om anslag för beredande af tillfälle att t marmor utföra en af Professoren Molin arbetad, i bronzerad zink gjuten grupp, kallad bältespännarne. Det finnes andra krafter än ångan, som föra ett folk framåt. Det gifves andra intressen, än materiela, som förtjena en national-församlings hägn och uppmuntran, Visserligen utgör det materiela framåtskridandet ett vilkor för allt annat framåtskridande, men lorvärfvet är fullt berättigadt, endast när det afser tillfredsställandet af icke blott de timliga, utan ock de högre, andliga behofven. Af Staten måste dessa behof sättas i första rummet. I bredd med stigande ekonomiskt välstånd, måste en nation göra allt större och större uppoffringar för litteratur och konst. Sverige har under sekler haft statsmän, fältherrar, vetenskapsmän och poeter med 388 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Europeiskt rykte. Det är, med få undantag, först under sednare tider, som Sveriges konstnärer utom landet ådragit sig uppmärksamhet och icke så sällan beundran. Det förnämsta konstverket pä den sednaste verlds-expositionen i London Var ett Svenskt konstverk. Molins grupp, bältespännarne, var under hela expositionen företrädesvis ett föremål för allmän beundran. Alla länders konst-tidningar hafva med den största berömmelse talat och åter talat om detta konstverk, som blifvit satt vid sidan af "brottarne* i den s. k. Florentiner-tribunen, det yppersta som vi ega af grekisk konst.
Bevillnings-cifgiften, taxeras till 10, i5, ao, 25 till och med 3o R:dr i Minuteringsafgift, och detta stadgande afsåg, huruvida brännvin liölles till afsalu i minut, utan att något undantag till befrielse vore gjordt för dem, sorn derjemte hade rätt till borgerlig rörelse, eller utminutera denna Vara under annan benämning än Krogoch Närings-rörelse, så hade likväl blott Innehafvare af Krogar och Spisqvarter blifvit till Minuterings-afgiften taxerade, men alla de, som idkade Källar-rörelse, Tracteurcr, hvilka voro Borgare, eller deras Enkor, sorn bibehållit rörelsen, samt sådana personer, som egde Marketenteri* derifrån blifvit befriade. De med anledning häraf gjorda yrkanden om förenämnde personers debitering godkändes af Kongl. Kammat-Rätten, på den grund, att fråga icke Vore om allmänna Bevillnings-afgiften, Utan om den derifrån alldeles skiljda Minulerings-afgiften, hvilken utgjorde en serskild för Stats-Verket beräknad inkomst; och sedan frågorna åtskilliga gånger blifvit underställda Kongl. Majrts Nådiga Pröfning, hafva dessa beslut blifvit fastställda, i grund hvaraf, och efter en af åtskilliga anledningar, och serdeles genom de skattskyldigas eget förvållande, förorsakad tidsutdrägt, ny debitering skett och medlens indrifning blifvit satt i verkställighet. En - Be/nillnings-Utskottets Utlåtande N.o 33. i5 ligt officiel uppgift, uppgä ifrågavarande medel, för Hufvudstadens åtskilliga Församlingar, till en summa af R:dr » . , 9,295. hvaraf likväl före den i5 sistl. Maji till Uppbörds-Contoiret blifvit erlagda 1,090. Så att dä . B.*o Rtdr 8,2o5. voro af dessa anmärknings-medel utestående.
Men då jag nu icke hyser denna öfvertygelse, och då erfarenheten visat, att en i otid utkastad penning ofta mera skadar än gagnar, är det desto hellre min pligt att tillse, det icke Staten med onödige utgifter belastas, som här icke är fråga om en ringa penning, utan om en i mine ögon stor summa af 60,000 R:dr årligen, hvilken, dock är föga mer, än en tredjedel af hvad som till ett annat Riksmöte förestår oss, om vi lättsinnigt antaga principen, och finnas inledde på en stråt, från hvilken vi icke utan synbar orättvisa kunna vända åter. 38 II. 3* 36 Den 14 Au gusti f. m. Måtte derföre en livar, lika mycket åsidosättande all sen limen talisin oell personliga relationer, sorn jag alltid skall bemöda mig att göra det, då det handlar om att pålägga Folket nya skatter, med mig anställa en sträng granskning af denna fråga, i det skick den förekommit och af förenade Utskotten blifvit behandlad. Redan vid återremissen af Utskottens första Betänkande, tog jag mig friheten underställa, om icke, för denna frågas afgörande, vore ovilkorligen nödigt att hafva utredt först oell främst: O111 och till hvad del det är Statens åliggande, samt förenligt med samhällets sannskyldiga nytta, att undervisningsverk bekostas af StatsCassan och styras af Statsmagterne allena? Denna fråga, ehuru icke mycket ventilerad och alldeles icke fullständigt utredd af Kongl. Committeen, är dock väl icke så absurd eller så ny, att den hör väcka förundran eller, hvad än värre är, i all tysthet förbigås.