Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti de remissen åtföljande yttranden anföres hufvudsakligen: Herr Montgomery, Guslaf, ansåg det vara bäst om, i likhet med hvad i England eger rum, discussionerna hvarken antecknas till protokollet eller tryckas, utan att offentliggörandet af debatterna öfverlemnades åt tidningarne, genom antagna särskilda stenografer, så att, på statens bekostnad, ingenting mera behöfde protokolleras och tryckas, än besluten med kort upptagande af skälen dertill, hvarigenom vunnes en betydlig besparing både af tid och kostnad. Herr Friherre Cederström, lindolf, erinrade att om diskussionsprotokollen skulle föras i sammandrag, med rättighet för den talare, som sådant önskade, att få skriftligen aflemna sitt yttrande, för att in extenso införas i protokollet, det sednare derigenom ofta torde få en mindre sammanhangande och något för brokig uppställning, enär t. ex. det yttrande, som förts i sammandrag ej alltid upptoge just det, hvarå svar följde i det af en annan talare skriftligen uppsatta svaret derå. Då Borgare-Ståndet i dessa dagar på allvar ifrågasatt att hädanefter begagna stenografer, för att få sina protokoller mera fullständiga, vore det måhända icke lämpligt att Ridd. o. Adeln beslöte att, i motsats dertill, åt sina protokoll gifva mindre utförlighet, hvilket lätt kunde gifva anledning till den misstydning, att Ridd. o. Adeln ansåge hvad som hos dem yttrades vara mindre viirdt att bevaras, än hvad som förekomme inom öfrige Riksstånden Beträffande Herr Montgomerys åberopande af Englands exempel, så vore förhållandet der väsentligen olika, emedan dels engelska parlamentet till sitt förfogande egde en talrik stenografcorps, försedd med särskilda väl aflönade dechiffrörer, hvilka tätt och ofta under discussionerna byta om med hvarandra och ögonblickligen nedskrifva yttrandena — ett maschineri, som arbetar med största lätthet, men som hos oss icke är hvarken för beredt eller troligen f. n. möjligt att åstadkomma, dels att man i England hade att tillgå dagligen utkommande stora tidningar, som i sina vidsträckta spalter omedelbart införa debatterna ordagrant.
Ständernas rätt att under formen af civillag upplåta större eller mindre del af den magt öfver Banken, som de hittills utöfvat, kan jag icke låta förvilla mig vid bedömandet af sanningen, nemi. den sanning: att i83g års Ständer böra vid sitt sammanträde finna oförminskad sin rättighet att, enl. 72 §:s innehåll, gifva ordningar, stadgar och reglementen för Banken. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Då genom BancoUtsk:» meinor. den föreslagna banklagen nu åter är föremål för öfverläggning, anhåller jag att få anföra ytterligare skäl för frågans remitterande på sätt som skett, och altså för återrcrniss af betänk. Då banklagen sednast förevar, hade jag äran yttra, att jag var rädd för Regeringens magtutvidgning i afseende å Banken. Jag bibehåller denna åsigt; men jag är jemväl rädd, att den Statsmagt, jag tillhör, skall öfverflytlas på Utsk:n. Utsk:n skola nemi. i första hand lemna utlåt. i förekommande frågor. Yi få ej i Stånden omedelbarligen upptaga dem till afgörande. Om nu den K. propos. gör sin rund mellan samtliga Utsk:n, hvilka alla förklara sig icke kunna upplaga den, så hafva Utsk:n derigenom be 4 H. 47 Den 20 Mars. stämt, att den skall förfalla, emedan de satt Stånden ur tillfälle att deröfver besluta.
Enligt hvad Revisorerne af Fullmäktiges protokoller inhemtat, hafva väl Fullmäktige redan år 184 i affordrat Kongl. Kommerse-Kollegium enny, sedermera också aflemnad, förbindelse för besagde kreditiv; men hvilken icke kunnat af Fullmäktige godkännas med den lydelse, densamma blifvit af Kongl. Kollegium utfärdad, såsom icke fullt öfverensstämmande nied Rikets Ständers då gällande beslut rörande beräkningen af räntan å kreditiv-medlen; af hvilken orsak samma förbindelse är till Kongl. Kommerse-Kollegium återställd.—Med afseende å den nuvarande förbindelsens ålder och de sedan densammas utfärdande beslutade väsendtliga förändringar i ränte-villkoren och öfriga föreskrifter för omförmälda kreditiv, anse likväl Revisorerne, att en ny förbindelse för detsamma bör anskaffas. Af den Berättelse, Revisorerne emottagit från Riksgälds-Kontorets Ombudsman, och hvaruti han redovisat för sina tjensteåtgärder sedan Öfver-HofPredikanten Doktor Hcurlins val till Fullmäktig. Verkställda inventeringar. RiksgäldsKontorets rät - 46 - tegångsoch början af sistförflutna Riksdag, hafva Revisorerne funnit, att Kontorets utsokningsrät-{- och talan i detsamma rörande rättegångsoch utsöknings-ärender “render, blifvit vederbörligen iakttagen. utredningen af De vid utredningen af Götha Kanal-Bolags och Malmö f. d. DiskonGötha Kanalier förda och i Riksgälds-Kontorets Revisions-Rontor utan anmärkning Malnfö~f°d'1 reviderade räkenskaper för åren i843 och 1844 hafva, under den deraf Diskontinrättnu verkställda granskning, ej heller föranledt någon erinran å Revisoningar. rernes sida. Beträffande särskilt Götha Kanal-Bolags f. d. Diskont, så hafva Revisorerne af dessa räkenskaper inhemtat, att, med undantag af en inom linien upptagen post å 628 R:dr i4 sk., sistnämnde
Sälvin ämne för en lika afgörande jemförelse med den Grundlag Konungen och Ständcrne redan stadfästat, fär jag äfwen i ödmjukhet för Högloft. Riddceskapet och Adeln framställa den 9 H af det Förslag evi nu hafwa under gransknina. Samma ^ innchälllrr hufwudsakcligcn: "att derest nägot uti Tryckfrihets"Lagen skulle finnas icke nog tydcligen utstakadt eller "uttryckt, och i fall nägon twckun derigenom uppsto''de hos Domaren i afseende pä Lagens rätta tillämpning, skall Kongl. Majit äga att efter förcgängct ''inhämtande af Tryckfrihets - Committäens undcrdäuiga "tankar, tyda och bestämma Lagens mening; bwilken ''förklaring skall wara säsom Laggällande intill dest "frägan wid päföljande Riksmöte blifivcr enligt Grund"lagens föreskrift af Konung och Ständer gemensamt "afgjordt." Det är mig okärt att här nödsakas yttra den förmodan, att de agtningswärdc Herrar och Män som närivarande Förslag upsatt, icke efterfinnat, det Tryckfrihets - Förordningen, enligt Regerings - Formens 85 §, blir en af Rikets Grundlagar, och att i följe af den 8Z §, "ingen för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne kan stadgas utan pä dct sätt ''som wid ändringar i dem iagttagas bör." Dä bär, till läggeS de ststa inärkwärdiga orden af äberopade H,. nemligen: "att bestå Lagar skola efter deras orda-ly, "belse i hwarje särskildt fall tillämpas" — inser jag e) huru ett stadgande af sädan egenskap och af sädan f-ftniag som dtt ofwan anförda, kan hoS Riksens Grän» 4I6Z Den 12 October. Ständer entagar i öfvervägande. —-
De veta nog så väl, att deras blickar och När alla trädt in i stugan, där brudens tusen små andra bevis i handlingar sagt mer släkt och vänner voro samlade, öfverlämän ord. nades med särskild ceremoni bruden till Därför, mödrar, vaken öfver de unga! brudgummen. Bland annat upprepades och En pröfvad moder. stadfästes för sista gången de giftermålsvillkor, hvarom talemannen och brudens I » flickhemsfrågan &gt;. målsman före trolofningens ingående öfverDet i Idun n:r 4 framställda » ett förslag att enskommit. Därefter tog talemannen till tänka på » synes mig väl värdt att beaktas och orda och talade nu » ut bruden »; hvarpå behandlas i detalj. Om det tillätes en i saken intresserad att yttra sig öppet i denna fråga, så hon i sin ordning trädde hän till sina förskulle jag vilja först taga den från dess ljusa äldrar, sade dem farväl och bad dem om sida, ty naturligtvis gifves här äfven en sakens förlåtelse, ifall hon någon gång förtörnat frånsida. dem. Vi tänka oss nu en ung flicka, som står kanske I vissa trakter af Tyskland har detta ensam i lifvet och blott hänvisad till sig själf, En bröllopsdag i Norden för tre hundra år sedan. vackra bruk bibehållit sig ända till våra dagar. Innan brud och brudgum, hvar i sitt hem, draga därifrån, knäböja de på ett vid dörren utbredt hvitt täcke och bedja sina föräldrar om förlåtelse för allt, hvarmed de möjligen kunna ha bedröfvat dem. Till afsked välsigna dessa sedan sina barn. Vi ha af viss anledning uppehållit oss rätt länge vid denna bröllopsdagens början. Ty hvad var det, som egentligen försiggått? Därom kan intet tvifvel råda: det var den egentliga hufvudhandlingen i själfva det hedniska brölloppet, sådant detta omtalas i nordens fornsagor. Detta bröllop inskränkte sig till, att den smyckade bruden fördes in i salen, där brudgummen väntat. Därpå skedde ett slags vigsel, i det man berörde brudens lif med en hammare, Midgår ds värnar en Tors symbol, och sedan förnyade samt bekräftade de vid trolofningen gifna löftena.
Det visar sig häraf att af den tillökning i folkmängd, som hela riket under dessa sednare femton år vunnit, med tillsammans 543,192 personer, städernas folknummer ökats med ett antal af 110,351 och landsbygdens med 432,841, samt att under denna tid tillvexten af städernas befolkning utgjort omkring 19 procent af tillvexten i folknummern för hela riket. Denna förkofran hafva städerna vunnit på sednare tiden, under hvilken genom 1846 års författningar till någon del blifvit lossade de band, som förut höllö näringarne i tvång; då deremot under tiden från 1825 till 1845, medan skråförfattningarne ännu voro gällande, ett helt annat förhållande företer sig. Ty år 1825 utgjorde rikets hela befolkning 2,771,252 och vid slutet af år 1845, såsom förut är nämndt, 3,316,536. Tillökningen i folkmängd för hela riket utgjorde under denna tid 545,284, hvaraf 51,764 i städerna och 493.520 på landsbygden, så att under nämnda 20 år, tillvexten i städernas folkmängd uppgick endast till ungefär 9 procent af tillvexten i folknummern för hela riket. Öfvergången till en numera påyrkad större frihet i afseende på näringsverksamheten torde äfven kunna anses vara hos oss i väsendtlig mån underlättad genom kommunalväsendets ordnande efter grundsatser, som afse medborgares likställighet i fråga om så väl rättigheter som skyldigheter. Härigenom har tillfälle allmännare blifvit beredt åt komtnuuens innevånare att använda sin förmåga till befrämjande af gemensamt välstånd. Enligt hvad kändt är, ansågs enligt den äldre stadsförfattningen vården om kommunens angelägenheter uteslutande tillhöra borgerskapet, som i ordets ursprungliga betydelse endast bestod af näringsidkare, nemligen dels handelsmän och dels handtverkare. Men sedan numera hvarje medlem af sladskommunen genom förordningen om kominunalstyrelse i stad fått sig tillerkänd delaktighet i förvaltningen af stadens gemensamma angelägenheter, har härigenom den väsendtligaste skilnaden mellan burskapsegaude och icke burskapsegande medlem af stadskommunen försvunnit.
Jemför man nu de olägenheter, som upkomma, om krediten bestämmes, efter Utsk:s förslag, till tre månader, eller, efter Hr Bildts, till 6 månader, så befinnes, alt Statsverket, efter Utsk:s förslag, tillskyndas större olägenheter än efter Hr Bildts. Då nu Staten utlofvat alt utöfver 'verkliga värdet lemna kqpparens egare vid inlösen 10 proc:s tillökning, så må det väl icke vara obilligt, att Staten utsätter en tid för kopparens inlösning, hvarigenom Staten, utan alltför stora olägenheter för sig och rörelsen, kan verkställa densamma. En blist förefinnes dessutom i Utsk:s förslag, hvilken äfven Frih. Palmstjerna påpekat, nemi. att kostnaderne i och för kopparens försäljning^ af Utsk. icke uplagits till godtgörande af Riksg:sKont. Frih. Åkerhjelm har visserligen sagt, alt så skall stå i sisla punkten af Betänk., men om man närmare genomläser den, så innehåller Utsk:s förslag icke annat än att Riksg:sKont. skall godtgöra öfverskotlet, och detta öfverskott är i föreg:de punkter icke omtalat annorledes, än som ett öfverskott vid betalningen af sjelfva kopparen. Hvad som står i moliverne kan naturligtvis icke anses påpekat genom hvad som står uti beslutet, och RiksgisKont. kan genom ett sådant beslut icke anse sig berätligadt att utbetala penningar, enär Kont. vid utbetalningar alltid måste rätta sig efter R. St:rs beslut, men alldeles icke efter hvad de i moliverne anfört. Jag medgifver, alt dessa kostnader äro ömtåliga. Då de icke äro omtalade i Utsk:s förslag, förmodar jag, att Hr Bildt af sådan anledn. förbigått dem i sin reservation. Då emellertid dessa kostnader hafva inverkan på Riksg:sKont:s förvaltning, och frågan alltså i dess outredda skick bör till Utsk. återremitteras, anhåller jag om en sådan återreraiss, icke blott å denna punkt, utan äfven å de öfrige, sedan de blifvit föredragna, på del att Utsk. må komma i tillfälle att föreslå R.
Tjenstehjonet blifwer icke härigenom lidande, ty det stär i dcss fria behag, at under berörde mänadrr icke upsäga och icke uttaga sin O'lofssedel förr än det hunnit söka sig om en annan tjenst. Wil Husbonde »pläga sit Tjenstehjon, sä kan han förpliktas at sädant fullgöra emellan den 29 klsrn och iv ^xrilj, dä tjenstehjonet har den i Tjenstehjonsstadga» WW »>' 37 faststälte och ganska tilräckclige tid af nära 2 mänadcr at förskaffa sig annan tjenst. Antingen et tjenstehjon blifwit upsagt. eller sjelf upiäger emellan berörde dagar, bör det njuta beskydd af lubsisterLnsts författningar och icke anses säsom lösdrifware. Til Högloflig! Ridderstapcts och Adelns ompröf, wande fär ;ag altsä öfwerlemna dessa mina tankar, i den bfwcrtyzclse at Rikets Allmoge och samtelig? Hemmansbrukare skulle tilskyndas en wäscndtelig lindring och för, del, om det af siicononns-Utskottet inlemnade betänkande med mine här förcstagne ändringar, säsom en ny och förbättrad Lcgohjons-stadga blcfwe gillat och antaget. Herr von istolenktein, Kils. Wid Tconomiska UtffottctS betänkande om Tjenstehjons-stadgan hafwa ätffillige bktä.ikllgheter blifwit yttrade, och särskilt! meni», gar anförde. Hittils hafwa de i synnerhet rört twänne punkter; den ena om Lösdrifware och Inhyseshjon, den andra om ömsningstidcn. Skäl med och mot hafwa blifwit upgifne. Jag äger ej nog insigt och ärfarenhet, i Landthushällningen, at ens kunna wäga dessa skäl, ännu mindre at afgöra företrädet.
De vid 1853 och 1854 årens riksdag i ämnet ånyo väckte motioner i hufvudsakligen enahanda sylte vuono icke Rikets Sländers bifall; och vid nu pågående riksmöte har, genom Ivå lill Bondc-slåndet ingi Ine. men lill Lag-Llskollet remitterade memorialer, frågan åter gjorts till föremål lör Rikets Ständers uppmärksamhet; varande sålunda antonii: l.o al Nils Svensson från Christianstads län, med hvilken Nils Andersson från samma och Pehr Nilsson llän Malmöhus län sig förenat samt. vid motionens remitterande, ålskdlige Släiidets ledamöter frän Skåne och Blekinge instämt, alt, ehuru alla Riksstånd inom provinserna Skåne, Halland och Blekinge vid deras förening med Sverige blelvo tillförsäkrade att bibehålla sina privilegier oell rättigheter, hade della endast lyckats för Preste-slåndel, sorn derutöfver jemväl bemödat sig tilt förvandla klockarelägenhelerna till Sacellanier och sålunda förskaffa sig ständiga embetsbiträde!! utan alt behöfva taga af sina stora och öfverdrifna inkomster af pasioralerna till deras aflönande. Dessa bemödanden, som började kort lid efter provinsernas afträdande, hade dock tillintetgjorts genom Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 December 1754. § 78. Denna Kongl. Resolution, som egentligen endast vore en bekräftelse på allmogens förut egande rättigheter och en erinran lill vederbörande alt efterlefva kyrkolagens föreskrift, hade tillkommit i enlighet med gällande grundlag samt, då den icke sedermera blifvit upphälven, mäste, enligt motionärens förmenande, ännu ega laga kraft och ver kan. Men på presterskapets undeidåniga framställning hade Kongl. Majit i Nådigt Bref den (i Oktober 1820 tillåtit alt tvenne prester måtte uppföras på hvarje förslag lill återbesättande af lediga klockareljenster i Skäne.
Men då Toftes hade varit vid badstället omkring fjorton dagar, kommo en mängd nya badgäster, och deribland ett par damer, som sjöngo. En dag hörde de folk på promenaden tala om, att fröken Tonio hade kommit och lofvat att sjunga på qvällen. Julia Tonio var en svensk skådespelerska, som i många år hade varit utomlands och gjort lycka i Paris och Italien och som nu var på ett sommarbesök i norden. Hon följde med en äldre dam, en grefvinna, som protegerade henne, och till samma sällskap hörde ett par unga och vackra damer, grefvinnans systerdöttrar. Hela detta sällskap satt efter middagen i en af paviljongerna och drack kafte. Det hade regnat litet på förmiddagen, och ett fint silfveraktigt skimmer låg öfver dalen och inhöljde de aflägsna bergen i en skälfvande glans. Solen baddade starkt, och man promenerade fram och tillbaka på terrassen och hörde på musiken. Tofte, Nina och en herre ur badsocieteten gingo förbi den öppna paviljongen, der de nykomna badgästerna sutto. Grefvinnan, en gammal värdig dam, med svarta ögonbryn och hvitt hår, satt tillbakalutad i en stor korgstol. På ena sidan om henne sutto två ljushåriga unga damer med vackra profiler, stora hattar och eleganta gråblå sommartoaletter. På andra sidan om grefvinnan låg en annan ung dam tillbakalutad i en lång stol och rökte cigarett. Hon hade skjutit ned hatten djupt öfver pannan, ty solen sken på henne, men hon skrattade och talade mycket lifligt under hattbrättet och gestikulerade med den högra handen, som höll cigarretten, och som var prydd med en mängd gnistrande ringar. »Hvem af dem är fröken Tonio?» frågade Tofte, då de närmade sig. »Hon till venster med cigarretten», svarade den herre de promenerade med. Kanske hörde hon sitt namn, ty hon såg hastigt upp, då de gingo förbi, och fixerade dem ganska skarpt. »Hon är ju ful!» sade Tofte, då de voro ett stycke derifrån. »Ja, men ett pikant ansigte i alla fall», fick han till svar. Hon hade ett ganska stort, blekt ansigte med en kort näsa och en rätt stor mun.
Bergslags-Styrelsen i Sala „ Bergmästarne „ De förra Stats-summorna för Bergs-kollegium och Bergslags-tjenstemännen i orterna utgöra sammanräknadt . 28,413 43: 4. Den föreslagna regleringen lemnar alltså, i jemförelse med nu gällande stater, ett öfverskott af 13 r:dr 43 sk. 4 rst.j hvarförutan ljuspenninge-anslaget för Bergs-kollegium besparas. > Dock som, i öfverensstämmelse med Bruks societetens yttrande, ett större antal Stipendiater, än som här ofvan i stats-förslaget kunnat inrymmas, vore för ändamålet nyttigt och behöfligt, anser jag mig böra, för att bereda tillgång till ytterligare 4 stipendiater, föreslå, att det för dem erforderliga arfvodes-belopp må anvisas att af Sjette Hufvudtitelns anslag till ”befrämjande i allmänhet af bergsbruket” utgå med 1,600 R:dr, som, i händelse af Rikets Ständers bifall härtill, lämpligast torde böra till ordinarie staten öfverflyttas. 1 händelse Eders Maj:t täckes nådigst gilla den löne-reglering, jag sålunda i under dånighet föreslagit, att träda i verkställighet vid de tider och på sätt i öfrigt här ofvan blifvit hemställdt, torde sådant varda Rikets snart sammanträdande Ständer i vanlig ordning meddeladt. I sammanhang dermed och då, såsom här förut är omnämndt, en och annan genom verklig utnämning tillsatt Bergslags-tjensteman, hvars syssla kommer att indragas, ännu efter nästa års utgång kan finnas berättigad att framgent bibehålla sin ordinarie lön, har jag, på det icke sådant må föranleda till Indragnings-statens särskilda betungande, trott mig böra i underdånighet föreslå, att Eders Maj:t må täckas af Rikets Ständer begära bemyndigande att, från 1855 års ingång, låta en dylik löne-ersättning, så länge rättigheten dertill efter vanliga grunder fortfar, till ett belopp af högst 800 riksdaler årligen utbetala af Sjette Hufvudtitelns anslag till ”befrämjande i allmänhet af Bergs-bruket,” hvilket anslag visar sig under tiden äfven dertill lemna tillgång.
Proposition, angående controlerne för belåning i Banken af Tackjern på Stockholms Våg, af följande innehåll: ”Sedan Rikets Ständer genom Reglemente för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning, utfärdadt den 18 Mars i83o, uti 4;de Afdelningen och 15 §. förordnat, att Tackjern, liggande på Stockholms Taekjerns-Våg, får af Banken belånas med vilkor, bland annat; att våg-attesten skall vara underskrifven af Inspectoren vid Vågen, tillika med t vänne af DrätselCommissionen, på dess ansvar, utsedde Stadens Embetsoch Tjenstemän, hvilka alla tre derigenom, en för alla och alla för en, ikläda sig ansvarigheten, att den i attesten uppgifna Tackjerns-post oförryckt qvarhålles för Bankens räkning, samt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, dels om vissa förordnanden, till större control och säkerhet, specielt i hänseende ttll Tackjerns-belåningen i Stockholm, och dels om Nådig Kungörelses utfärdande, angående några iakttaganden, hvad i allmänhet belåning af elfecter å Stockholms och Götheborgs Vågar beträffade; så, och efter det Stockholms Stads Drätsel-Commission, hvars underdåniga utlåtande], i afseende å de föreslagne eontrolerna, blifvit infordradt, den 24 Januarii i83o afgifvit den underdåniga förklaring, att Commissionen icke kunde åtaga sig ifrågasLällde bestyr med belåningen af det å Stockholms Våg, under en enda persons vård och inseende befintliga Tackjern och ansvarigheten derför, enär Commissionens Ledamöter, bestående af fyra Magistratspersoner och fem af Borgerskapets medlemmar, för hvarje år af Öfver-Ståthållaren och Borgerskapet utses och förordnas, och således kunna årligen ombytas, samt Drätsel-Commissionens Ledamöter bland Borgerskapet, hvilka icke kunna förpliglas att med den, genom deras medbröders förtroende, dem uppdragna befattning längre fortfara, än de sjelfva finna Bihang till R. St.
Kom ihåg, att kära syster skall vara tacksam emot sin man, är det icke han, som både kläder och föder sin hustru. Och kom också ihåg, att om han ibland kan vara knottrig och ovänlig, så hvad vet syster om han icke kan ha något bekymmer på hjertat, som ej syster vet af. Icke för illtyck, men jag har länge velat säga er detta helt ärligt, när J, kära syster, alltid ser så styf och oglad ut." Ett ögonblick sväfvade på fru Margarethas läppar att svara: "kan då icke äfven jag kanske ha bekymmer, som oroa mig, så väl som han kan ha sina;" men hon sväljde sina ord och gick in till sin man, den hon nyss sett så vänlig och glad och hoppades finna vid godt lynne. Med allt det uttryck af vänlighet, som var henne möjligt att lägga öfver sina hårda drag, sade hon till mannen: "Misstyck icke att jag frågar: skulle det vara dig emot att begå så, att de Flemingska fruntimmerna äfven kunde flyttas ut på landet till de andra finska fruarna?" "Hvad är det nu åter för krångel", frågade Jörgen. "Jag tänker blott att det kunde vara så godt, emedan jag rädes att de vilja omsnärja Welam med sina finska trollkonster." "Hvad ondt kunna de göra den morsgrisen?" "Jag fruktar, att han kunde fatta kärlek för jungfru Karin. En sådan fattig och förnäm hustru vore en för dyr möbel i huset. All Flemings egendom är ju konfiskerad." "Har han då ej vett, du plär ju skryta med hans förstånd?" "En ung man är ej alltid nog försigtig", svarade fru Margaretha något darrande på rösten, ty hon märkte att i hennes ord låg en slags invändning mot hvad mannen sagt. Då en stund förflutit under tystnad repade hon dock mod och sade: "Skulle de icke kunna vistas med de andra finska fruarna på Jäders Ekhammar?" "Icke ligger Ekhammar i Jäders socken." "Jag känner det ej alls, utan har blott hört så sägas." "Nej, det ligger i Kumla." "Jaså, kanske det ligger der." "Kanske? Jag har ju sagt dig, qvinna, att det ligger i Kumla, och du står der och lipar med ditt kanske!
Majus Eget visa godtfinnande kunna vara af nöden, och, enär en sådan blifvande Comité, efter erhållna nödiga upplysningar, onekligen bäst bör komma i tillfälle att upptäcka de b;ister, sorn i närvarande Allmanna Skogshushållning kunde vara att anmärka, samt att deruti föreslå nödiga förbättringar, har Utskottet ej trott sig böra ingå i någon hufvudsaklig pröfning af nu gällande Skogs-Ordning', och ej heljer, genom några bestämda föreskrifter, velat lägga band på den frihet, som bör tillhöra Coniitéens framtida åtgärder; men likväl ansett sig åligga att nu meddela sina tankar öfver de frågor, sorn de remitterade Memorialen innehålla. Hvad således beträffar de deruti gjorda yrkanden : 1:0