Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna gemensamma undervisning för de 5 nedre klasserna skulle Staten inbespara kostnaden för 50 undervisningstimmar i veckan, hvilka den reala linien nu har särskilda från den klassiska. Dessa 50 timmar representera 2 lärare, och då Sverige redan nu har 43 femklassiga läroverk, gör detta, efter en medelberäkning af 2000 R:dr för hvarje lärare, för 86 lärare 172,000 R:dr Runt, sorn årligen kunna inbesparas och användas till andra läroverkets behof; många andra ovärderliga fördelar att förtiga, som genom de nu föreslagna förändringarne skulle vinnas. Sedan jag nu så kort som möjligt framhållit de nödvändigaste ändringar och tillägg i vår nu gällande skollag, får jag, ifall de här uttalade åsigterna skulle^ vinna Högloft Ständernas bifall och erkännande, vördsamt anhålla det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en Kommitté måtte, blifva nedsatt, som finge sig ålagdt att i öfverensstämmelse med här uttalade grunder utarbeta förslag till ny skollag. Om remiss till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anhålles ödmjukast. Stockholm den 19 November 1862. G. M. Af Herr ÖlltUAHSSOIIt Om Landskrona elementarläroverks utvidgning till femklassigt läroverk och anslag till löner åt förökadt antal lärare derstädes. Då reglering af elementarläroverken vid 1856—1858 årens riksdag verkställdes blef Landskrona upptaget bland treklassiga läroverk. Emellertid förökades antalet lärjungar med hvarje ar så betydligt, att tre extra lärare mäste antagas. Till aflöning för en af dessa extra lärare meddelades statsbidrag, hvaremot samhället, i afvaktan på Rikets Ständers mellankomst, af egne medel besörjde aflöningen till de öfrige, och genom denna uppoffring har läroverket erhållit det antal lärare, som erfordrades för undervisningens jemna gång.
I fråga om de valörer, hvarå enskilda banksedlar må utställas, har Utskottet taLagförslaget .. £ 27 git under öfvervägande en af Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer i deras berättelse gjord framställning, att enskilda banker icke måtte berättigas utgifva sedlar å lägre valör, än 10 R:dr; men Utskottet har, på de skäl, som i denna vid flera föregående tillfällen afhandlade fråga andragits, ansett hvad nu i detta afseende är medgifvet, äfven hädanefter böra blifva oförändradt. Den ränta, som bör tillkomma innehafvare af banksedel, i händelse inlösen derLagförslaget af vägras, eller banken råkar i konkurstillstånd, har Finans-komitéen föreslagit att be^ orh 38' stämmas till hvad banken under sin verksamhet högst må hafva betingat; men Utskottet anser för sin del, att, på sätt äfven Rikets Ständers förslag vid 1856—1858 årens riksdag innehåller, denna ränta bör bestämmas till sex procent. Till de i Finans-komitéens förslag bankstyrelse ålagda skyldigheter i afseende på Lagförslaget allmän myndighets kontroll å och offentliggörande af bankens ställning, har Utskottet t0' tillagt stadganden, som afse upplysningar om den ränta och disconto, hvilka hos banker varit gällande såväl vid uppsom utlåning. Finans-komitéen har föreslagit, att om hela den del af bankbolags grundfond, Lagförslaget som af räntebärande obligationer skall utgöras, blifvit föryttrad, eller bolaget gjort så- ' dana förluster, att reservfonden och 10 procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skal! banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, så framt ej bankdelegarne, på en utaf någon af dessa anledningar sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklara sig villige att inom 6 månader, genom erforderligt tillskott å sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp.
Ad. få anhålla och föreslå, att för Fridhemska inrättningens ordnande och vidmakthållande, på ett mot dess syftning och omfattning svarande sätt, måtte af allmänna medel beviljas ett någorlunda tillräckligt anslag och understöd; och sålunda, att blott för en gång 5,ooo r:dr anvisades och bestämdes till anskaffande af alla erforderliga inventarier och apparater med hvad för sjukvården i öfrigt är behöflig!, samt att årligen och åtminstone intill nästa riksdag mätte inrättningen beviljas, dels för tillbyggnad efter hand af ett särskildt convalescenthus, dels för odlingar och planterings-anläggningar inom parken 3,ooo r:dr; tilt läkares och nödig betjenings aflönande 1,000 r:dr, samt till 2:ne friplatser för icke betalande patienter 666-f r:dr eller tillsammans r:dr b:co 4,666: 32. Den betalning, som, i likhet med hvad vid särskildta kurhospitalet i Wadstena och vid de bäst ordnade utrikes hospital äger rum, skulle å nu ifrågavar. inrättning komma alt utgå och bestämmas för patienternas underhållsoch sjukvårds-kostnad, kunde otvifvelaktigt, i händelse af R. St:s bifall i förenämnde måtto, blifva skäligen och icke obetydligt nedsatt och jernkad; äfvensom jag anser inrättningen, efter det den blifvit satt i behörigt och fullkomnadt skick, efter få års förlopp möjligen kunna underhålla sig sjelf, helst om läkaren å stället vore tillika sjelf föreståndare, hvilket erfarenheten visar i flera fall gagneligt. Alt det anslag, som blefve inrättningen beviljadt, kommer att ställas under K. Seraphimer-gillets disposition mot behörig redovisning; att inrättningen förvaltas under bemäldta gilles öfverinseende; samt att, i händelse af en local förvaltnings tillförordnande, för den samma utfärdas vederbörlig instruetion, •— om detta allt lära R. St. för öfrigt täckas i ett sammanhang förordna. Dessa 2tne motioner lades på bordet. Frih. Toll, Gustaf Philip, uppläste följande: Då Hrr comiterade i deras utlåt, och förslag till ny tulltaxa, sorn blifvit R.
Genom den, om jag så får yttra mig, anomalien i vårt arbetssätt i afseende på statsregleringens uppgörande, att statsverket grundar sina beräkningar på de extra ordinarie eller föränderliga inkomsterna, sådana de varit, ulan afseende på de föiändringar, vare sig till förökning eller minskning, som kunna och skola uppkomma genom de särskilda föremål, som tillhöra Bevilln.Ut'k:s utarbetning, har StatsUtsk. kommit derhän att i afseende på extraordinarie inkomsterna icke kunna bestämma sina beräkningar efter hvad som på denna riksdag blir, utan efter hvad som varit. Bestämmandet af brännvinsbeskattningen kan och måste, lill följd af de allmänna önskningarna, erhålla ett ganska stort inflytande på beloppet af de påräknade inkomsterna och den skeende statsregleringen, och detta förhållande, det nemi., att det qvantitativa af sagda inflytande icke ännu Den 36 Maj f. m. är kändt, och den omständigheten, att förslaget om den blifvande tullbevillningen är lika obekant, skulle ensamt kunna vara tillräckligt skäl att begära återremiss af betänk. för att emedlertid vinna den tid, Bevilln.Utsk. kan ytterligare behöfva för att utarbeta sina vigtiga förslag öfver dessa ämnen. Dessa kunde då med utgiftsfrågornas slutliga pröfning blifva samtidiga, och man skulle derigenom troligen komma till ett lämpligare förhållande emellan inkomster och utgifter, än nu är fallet, helst om dervid följdes den sunda regeln att tillstyrka de utgifter, som funnos nödiga, förminska de mindre behöfliga och afslå de öfverflödiga. I en tafla, så till sägande, finge man då beskåda det hela, hvilket såväl vid regleringar af statens oeeonomiska angelägenheter som af enskildas måste vara det rätta.
Beviilnings-afdraget bör finnas antecknadt å hvarje skuldsedel, som inför Domare eller Executor uppvises, anses derigenom kunna främjas, att vid stadgandet, det låntagare, som ej njutit afdraget till godo, är berättigad till Taga renta för beloppet af hvarje års afdrag, från den tid , då det lätteligen bordt honom tillgodo räknas, {Viljande tillägg göres: Domare och Executor åligger att, dä tvist eiler Lagsökning uppstår, Den 17 Juli. 1441 star, stalla sig stadgandet derom till noga efterrättelse. Vid det i samma Moment fortsatta stadgande om förhållandet då fordran i Concours utsökes, har väl Biskoppen Herr Doctor Faxe förment att en Borgenär under Concours Eden. icke borde bestyrka Bevillnings-afdtagets verklighet, på den grund att beskaffenheten deraf lätteligen kunde hans minne undfalla, men då ett slikt stadgande icke kan äga någon retroactiv verkan a den nu förflutna tiden, utan blott ■äger tillämpning för den kommande; och Gäldenärens rätt att njuta afdraget till godo, bör göras gällande genom alla tillgängeliga utvägar, i synnerhet i anseende till den Borgenär sorn. skulle kunna tilltvinga sig ett qvitto för afgiften, utan att likväl Gäldenären njutit den till godo, så anser Utskottet sig icke kunna förändra dess härom redan • författade Förslag, och. härigenom tror Utskottet sig äfven hafva besvarat de af Herr Prosten Blomdahl och Herr Biskoppen Doctor Almqvist gjorda erinringar emot liqviden imellan Låntagare och Långifvare, äfven sorn hvad, jemte dem, både Herr Grefve Henning Gyllenborg och Herr Munck af Rosenschöld framställt, angående Låntagares pligt, att sjelfve erlägga Bevillning af deras inkomst, icke kan i Utskottets Beslut till ändring föranleda i synnerhet, sorn sådant skulle strida enrot den för Bevillningens utgörande i allmänhet laggde grund, hvaruti lika litet i anseende till Långifvare som alla andra något undantag kan aga rum. 5:te Bandet181.
Föreståndaren vid denna skola njuter, för sitt ansvarsfulla åliggande, särskildt arfvode af Staten, äfvensom den skol-adjunct, som honom under tiden i skolans skötande biträder. 10:0. Till understöd för skollärare-elever, under den lid de sig vid normal-skolan uppehålla, böra stipendier af statsmedel anslås. Stipendierna indelas i 2tne classer, de större ä 100 r:dr, de mindre ä 66 r:dr 32 sk. 1 1:0. Skollärare-eleverne anmäla sig hos stiftsnämnden till erhållande af stipendium. Ingen kan sådant erhålla, som ej företer bevis af skolnämnd, alt han af densamma blir lill lärare antagen, såvida han från normal-skolan medför betyg om skicklighet och ordningssinne. Ilan bör derjemte äga nödiga förberedande Dcu a'i Juli f. m. kunskaper, hvilka af normal-skolans föreståndare pröfvas. Större skicklighet berättigar lill större stipendium. 12:0. Genom allmänt gällande författning 'bestämmes det minsta kuriskapsmått, som i hvarje tid lämpligen kan genom allmänna folkundervisningsanstalterna i skolan inhemta?, -och således skall genom församlingarnes omsorg det uppväxande slägtet meddelas. Men som folkets stigande bildning städse bör bafvas i syfte, måste det åligga församlingarna, att i hvarje tid så ordna sina undervisningsanstalter, att tillfälle må vara för handen till något vidsträcktare kunskapers inhemlande of de barn, som dertill hafva anlag, båg och tid; ankommandes vidden af denna utsträckning på församlingens vilja, skolnämndens nit och upplysning samt stiftsnämndens råd och uppmuntran. i3:o. I närvar, lid bör minsta kunskapsmål tet vara: o) ren och säker innanläsning af så väl Svenskt som Latinskt tryck; (vid undervisningen härutinnan bör företrädesvis en lämplig läsebok i Svenska historien begagnas.) b) redig kunskap i chnstendomen, efter allmänt antagna läroböcker; c) skrifva läslig stil, samt Svenska efter dictering; d) räkning, de 4 räknesätten med hela tal; e) gymnastiska öfningar skola vid alla folkskolor äga rum , äfvensom simm-öfningar, der tillfallet sådant medgifver.
Hofrättens Advokatfiskalsembete — Herr Tulldistriktchefen Ekströmer, för dröjsmål med remisser, Två Hundra Riksdaler, för fördröjd expedition af protokoll, Tjugu Riksdaler och, för försummelse uti afgifvande af embetsutlåtande, Trettio Riksdaler, eller tillhopa Två Hundra Femtio Riksdaler, samt Herr Polismästaren, för dröjsmål med remisser, Femtio Riksdaler, allt Riksmynt; hvarjemte Kongl. Hofrätten aktade skäligt det af hustru Larssons i ingifven skrift framstälda ersättningsanspråk sålunda bifalla, att Herr Tulldistriktchefen Ekströmer förpligtades godtgöra henne för besvär och kostnad i målet med Tjugufem Riksdaler Riksmynt. Med detta utslag har jag icke kunnat nöjas, hvarföre jag anmodat Advokatfiskals-embetet i Kongl. Hofrätten att målet genom underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t fullfölja. I skrifvelsen derom har jag andragit, att jag icke förnekade, det de skäl, Kongl. Hofrätten andragit för de förklarandes befrielse från ansvar i fråga om underlåtenheten att inom rätt tid och i vederbörligen kontrolleradt skick aflemna förteckningarna öfver häktade, i Poliskammaren tilltalade personer, i sin mån haft tillämpning på samtlige förklarandena; och sedan numera det missbruk, som i nämnda punkt öfverklagades, blifvit helt och hållet undanröjdt» samt god ordning både med kontrollerande och insändande af berörda fångförteckningar inträdt, behöfde ej i denna punkt talan fullföljas. Deremot hade jag icke kunnat finna tillräcklig grund, hvarföre Herr Ofverståthållaren blifvit frikänd i neij. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 11 82 danstående punkter, i hvilka de öfriga förklarande, bägge eller endera, blifvit sakfälde. Den vigtigaste anklagelsepunkten rörde dröjsmålen med de _s. 1c. polisremissernas expedierande.
I afseende på elementarläroverken yttrade K. M. i Dess nåd. propos. om statsverkets tillstånd och hellof: ”ali den förlidne år samlade Revision öfver elementarläroverken likaledes i sin und. berättelse föreslagit åtskilliga förändringar i läroverkens organisation i allmänhet, indragning af vissa och utvidgning af andra skolor, särskilda anstalter lill bildande af skollärare, en allmän löneförhöjning för lärarne, samt flere andra dels anslag, dels åtgärder för skolornas bringande i ett fullkomligare skick; att under sådane förhållanden, och då cn omfattande föredragning af denna berättelse hvarken ännu kunnat eller under riksdagens lopp kunde, i anseende till de yttranden och upplysningar, som af vederbör, mäste infordras, inför K. M. äga rum, det vore i allmänhet stridande emot riktiga grunder alt lill afgörande företaga särskilda löncförhöjningsoch organisationsfrågor och dem till R. St. framställa, men att, då likväl dels en eller annan fråga vore af de öfriga alldeles oberoende, dels vissa förbättringar kunde finnas vara af den art, att deras uppskjutande icke allenast skulle förnärma de billigaste anspråk, ulan ock verka skadligt för framliden, K. M. funnit sig böra göra framställning om beviljande af dertill erforderliga anslag.” Då K. M. sålunda yttrat, att det vore mot riktiga grunder stridande, att till afgörande företaga särskilda löneförhöjningsoch organisationsfrågor, och frågan om Upsala cathedralskola skulle vara en sådan, så liar StatsUtsk. haft ganska svårt att tillstyrka det af motionären för nämnde skola äskade anslag. Ehuru minoriteten vid denna frågas afgörande inom Ulsk. var ganska betydlig, kunde man likväl icke undgå att finna, alt om anslag beviljades, R. St. i och med detsamma hade ingripit i en organisationsfråga, som likväl berodde på K. M. nåd. pröfning, enär R. St., då anslaget beviljades, äfven borde afgöra huru stort antal lärare kunde för mer.anämnde skolas behof vara erforderligt, äfvensom örn densamma skulle förblifva sådan den nu är, eller om den borde upphöjas til! samma cathegori, hvaruti gymnasierne sig befinna.
Då Utsk. icke kunde underkänna landets innebyggares anspråk att ega en säker och beständig postkommunikation med Gottland, äfven om densamma skulle vara förenad med mera betydlig kostnad för Postverket, så fann Utsk., att det vore skäl, att R. St:r uttalade en bestämd åsigt i denna syftning. Vid förslagets motivering har Utsk. icke kunnat undgå att fästa upnrärksamheten derå, att postkommunikationen emellan Gottland och fasta landet varit och ännu är serdeles bristfällig, samt att denna ö, sorn är af så stor vigt för landet, har skäliga anspråk att få denna kommunikation bättre ordnad. Jag tror icke att det tilkommer Exped. Utsk. att ingå 'i någon pröfning af de skäl, som föranleda R. St:rs beslut, hvarföre Exped.Utsk., enl. min åsigt, om detta Utlåt, godkännes, endast eger att upställa skrifvelseförslaget på de grunder, som i Utlåt, innehållas. StatsUtsk. har sä mycket mindre kunnat, att jag så må säga, sofra de skäl, som motionären framställt, som Utsk. icke egde tillräklig detaljkännedom i frågan för att afgöra, hvilka af de öfverklagade olägenheterna voro med skäl eller oskäl framställda. Utsk. har icke heller föreslagit annat än att ”R. St:r måtte till K. M. ingå med underd. anhållan, det täcktes K. M., med afseende å den ofullständighet, som f. n. förefinnes i kommunikationsanstalterna emellan Gottland och öfriga Sverige, låta vidtaga sådana åtgärder, att de med skäl öfverklagade olägenheterna i berörda hänseenden snarligen varda afhulpne”, och då Frih. Palmstjerna sjelf medgifvit, alt många verkliga olägenheter i detta hänseende finnas, torde den föreslagna underd. skrifvelsen vara tillräckligen motiverad. Då K. M. företager ärendet till pröfning, lärer nog tagas i betraktande, hvilka skäl äro grundade på faktiska förhållanden och hvilka äro ogrundade. Jag tror således, att detta Utlåt., sådant det nu är affattadt, ganska väl kan af R. St:r godkännas, utan att R.
— Åhja, jag tackar er, men min bror lofvade att komma och möta mig, och jag hoppas att snart få se honom, — återtog jag, helt förvånad öfver min egen uppfinningsförmåga. De båda vandrarne vexlade en blick, och qvinnan sade helt ödmjukt: — Vill ni vara så god och säga mig hvad klockan är, jag fruktar det blir mörkt, innan vi hinna fram till Launceston. — Jag vet icke det, min fru, jag har ingen klocka. — Intet det, men ni har åtminstone der en vacker kedja, — återtog hon grinande, och pekade på guldkedjan, som syntes ofvanför halskragen. — Hör nu, min lilla miss, vi äro ostörda här, det finns intet hus på mera än en mils afstånd, ni är främling på trakten, det märks nog, med ett ord, det är så godt först som sist att säga er vårt ärende. Vi äro fattiga vandrare och kunde hafva god nytta både af ert ur, er kedja och ert lilla knyte, som kan innehålla allehanda, — sade mannen hastigt, i det han stälde sig framför mig och hotande höjde sin tunga knölpåk. — Jag är säker, att ni icke skall neka att skänka oss det, — tillade qvinnan och fattade mig i armen. Jag ryckte mig imellertid hastigt ifrån henne, undvek i det jag kastade mig åt sidan det slag, som mannen måttade åt mitt hufvud och började springa framåt vägen, uppgifvande höga rop. Mannen utstötte en ed, lika mycket af förvåning som vrede öfver mitt oväntade försök att undkomma, och både han och qvinnan skyndade att förfölja ett rof, som de tydligen ansett alldeles för lätt att fånga. Förskräckelsen gaf mig imellertid en snabbhet, hvarom jag sjelf aldrig haft någon kunskap, jag tyckte mig knappast vidröra marken och likväl hörde jag alltjemt mina förföljares tunga steg och flåsande andetag bakom mig. Troligen skulle de, mera ihärdiga än jag, slutligen hafva upphunnit mig, om icke ljudet af pisksmällar och vagnshjul i detsamma hejdat dem. Jag uppgaf åter ett rop, sprang ännu några famnar och föll sedan afsvimmad ned på vägen. Då jag återkom till sans, fann jag mig liggande på gräset och mr Merton stod lutad öfver mig.
Men Utsk. har derjemte upptagit en annan fråga om en allmän länreglering, som icke blifvit föranledd, af någon motion; och jag bekänner, att jag från den närvar, tiden hemtar särskilda vigtiga motiver, hvarföre jag anser mig böra afstyrka detta förslag. Ty då jag under en Den a5 April f. m. resa sistlidne sommar i södra orterna hörde, att uti ett län fauns en landshöfding, som önskade sig ett högt accord, och a:ne landshöfdingecandidater, hvilka begge hade rika svärfader, som kunde betala accordet, samt att allmogen i norra delen länet af sådan anledning förmåddes att ingå till Konungen med begäran om länets delning, hvarigenom alla tre förenämnde personer kunde vinna sin önskan, så, ehuru jag ej vill påstå, att den af Utsk. nu föreslagna allmänna regleringen står i något sammanhang med den särskilda ansökningen, fruktar jag likväl, att om R. St., utan att ens dertill hafva blifvit föranledda af några från orternas fullmägtige väckta motioner, nu skulle ingå till Konungen med begäran, på säll Utsk. föreslagit, om en ny indelning af länen i åtskilliga delar af Riket, skulle Konungen deraf kunna hemta skäl för bifall till den särskilda ansökningen, såsom varande af verkligt behof påkallad. Jag befarar således, att vi genom Utsk:s förslag skulle få ännu flera landshöfdingar an förut, särdeles som Utsk. yttrat sig i så generella orda lag, att det ej blifvit bestämdt, huruvida regleringen borde inskränkas till ny indelning af de redan existerande länen, eller alt flera nya län skulle inrättas; och örn således en allmän reglering skall begäras, önskar jag åtminstone, att det mätte blifva bestämdt uttryckt, att densamma bör verkställas på sådant sätt, att icke flera embetsman än förut derigenom behöfva tillsättas. Jag skulle likväl för min del Iro, att då ingen motion i detta ämne blifvit väckt, Utsk. kunnat bespara sig mödan af sitt förslag. På dessa skäl och då Utsk:s betänk, nu icke får blott till den ena delen antagas, anhåller jag om återreiniss deraf. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.:
Utsk:s betänk-; min reservation visar, alt jag icke dermed är nöjd; men jag kan icke heller gilla den af så 436 Dun 37 J 11 11 i f. m. många talnre här yrkade fullkomliga frihet i brännvinsbränning. Ändamålet med en sådan fullkomlig frihet i afseende å denna näring skulle, efter uppgift, vara att sammanföra brännvinsbränningen i några få, större fabriker, och villknfpt derföre vore att låta mindre brännvinspannor af 10, 18 och jo k:ts rymd få begagnas till bränning mot en ringa eller nedsatt skatt. Om det syftemål, som beräknas, skall vinnas, nemi. brannvinssupandets förminskning, så vore visserligen enda sättet att gå tillväga sorn sine värde ledamöter föreslagit, att lägga lika beskattning på den minsta som på den största parman, hvaraf följden skulle blifva, att ägare af små pannor omöjligen skulle finna sin räkning vid att bränna, utan alt bränningen endast kunde utöfvas med stora pannor; men detta kan jag icke antaga, ty, lika med Gr. Anckarsvärd, anser jag det skulle vara i högsta måtio obilligt för en stor del af jordbrukare, som nu i mer än 3q år arrangerat sin hushållning på brännvinsbränning. Jag tror, att ändamålet, minskning i supande, icke vinnes så länge man tillåter små pannor alt finnas jemte de stora brännerierna; ty med full frihet förstår jag åtminstone rättigheten att få anlägga sådana små bränneriet', icke allenast på bondgårdar och i städer — del kunde icke vara så ondt deri — men äfven i torparekojor och backstugor, och då skall säkerligen hvarje brännmästare, sedan han förtjent sig några hundra r:dr, falla på den speculalion att lägga sig till en 20 ä 3o k:rs panna, med hvilken han skulle kunna tillverka omkring 700 å 800 k:r brännvin på 3 månader, och följaktligen supandet i gårdarna blifva vida större än hvad det nu är.