Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dels harman velat, alt en bestämd summa skulle användas till nyttiga läroböckers utgifvande, dels att en annan skulle anslås till belöning åt Lärarne vid KrigsAcademien på Carlberg. Men månne rätta beloppet af dessa summor skulle kunna så ögonblickligen af oss bestämmas? Oell månne man har skäl att befara, det Regeringen glömmer dessa förtjenta Lärare, i fall medel blifva att tillgå? Jag får således vördsammast tillstyrka, att Ja-proposilionen må göras på Utskottens oförändrade Utlåtande. Herr von QvantenCarl: Mycket har visserligen blifvit ordadt i detta vigtiga ämne, men en omständighet har dock icke blifvit vidrörd, som jag anser böra fästa uppmärksamheten, den nemligen, att det höga anslag, som nu är i fråga, verkligen är en förhöjning i de Ecclesiastika inkomsterna, hvilka jag anser icke tåla någon förhöjning, då man tvertom genom nödiga reformer torde finna medel inom dem att fylla D«;n i4 Augusti f. m. ifrågavarande behof. Här har blifvit taladt omUppfostiingsCommitte'en. Allmänna opinionen har i 20 år högt yttrat sin önskan, att denna Gommitte måtte åstadkomma de reformer, som af behofvet äro påkallade; men ty värr måste man inskränka sig inom tomma önskningar, och förmodligen kommer det att länge förblifva så, då man börjar med att bevilja anslag till en felaktig inrättning, ehuru reformen onekligt borde föregå. Orsaken till denna långsamhet och motsträfvighet, hvarmed Committéen behandlat denna fråga är, att uppfostringsåtg^rderne uteslutande tillhöra Presterna, hvilka anse en reform vara oförenlig med deras privilegier, och denna omständighet tror jag hafva utgjort hufvudgrunden för Committeens Betänkande, hvilket är högst skråmässigt.
Det, under 1850 och 1851 års riksdag, åt Allmänna Barnhus-inrättningen här i hufvudstaden beviljade och till denna Inrättnings Direktion, år 1851, utbe' tal da låneunderstöd af Sjutiofem tusen R:dr bör till Riksgälds-kontoret återbetalas genom erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent utaf lånets ursprungliga belopp, dervid Fyra procent årlig ränta å det återstående låne-kapitalct först beräknas, hvarefter det öfverskjutande beloppet kommer att såsom afbetalning afgå å lånesumman, intill dess denna blifvit till fullo godtgjord. I öfverensstämmelse med den af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer medgifna ytterligare lindring i betalningsvilkoren för det vid 1828—1830 års § 31. § 32. § 33. 34. Stats-Utskottets Memorial N:o 183. 17 års riksdag beviljade lån å Etthundratjugosju tusen femhundra R:dr till återuppbyggande af staden Borås efter den nämnde stad år 1827 öfvergångna eldsvåda, skola å det, efter 1840 års inbetalning-, återstående låne-kapitalet, Etthundratjugotre tusen sexhundranittiofem R:dr 25 öre, Två procent årligen till Riksgälds-kontoret erläggas, äfvensom den, efter sistberörde års slut, å detta lån upplupna och vidare upplöpande ränta skall med Fyra procent årligen utgöras. § 35. Det staden Wenersborg, vid 1834 och 1835 års riksdag, beviljade byggnadslån å Tvåhundratjugofem tusen R:dr skall, enligt de, efter 1840 års slut gällande, förändrade betalningsvilkor, liqvideras medelst erläggande af Sex procent årligen å den ursprungliga lånesumman; af hvilka Sex procent Fyra procent utgöra ränta för det oguldna beloppet och återstoden afräknas å kapitalet. § 36.
Redan skördade frukter af ökadt välstånd, mera laglydighet och verkligare sedlighet hafva ådagalagt, att man inslagit den rätta vägen och öfvertygat något hvar att inga utgifter båttre betrygga samhällets lugn och lycka, än de som användas till Motioner i J3onde 107 folkbildningens utveckling. Hvad kan då vara mera naturligt och följdriktigt än att hela den afgift, sorn benämnes personlig skyddsafgift, användes till detta nyttiga än damål, okunnighetens och råhetens utrotande med dess följder af laster och brott? Kommunerna, besvärade af alla möjliga slags andra utlagor, se med smärta sina krafter otillräckliga att såsom de kunde önska främja folkbildningen och veta intet vigtigare föremål för den ifrågavarande skattens användande, än den aliraännl upplysningen; de enskilda personerna, som, fattiga eller rika, få lika vidkännas denna utgift, se med glädje om den tunga, som deraf pålägges dem kommer just de fattiga, hvilka ej förmå sjelfva bekosta sin undervisning, till godo. Jag föreslår derföre: att hela den personliga skyddsafgiften må anslås till folkskoleväsendet' så att dert må komma undervisningen i den kommun, der den utgöres, till hjelp och utveckling. Och auhålles om remiss till vederbörligt Utskott af detta förslag. Stockholm den lö November 1862. Anders Pehrsson, från Malmöhus lån. N:o 77. Af Anders Pehrsson från Malmöhus län, om förmånsrätt för förut varande arrendator till arrende af boställsoch löningshemman. Vid sistlidne riksmöte väckte jag motion, ”alt Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att vid utarrendering af alla slags boställsoch löningshemman, af hvad natur de vara må, då varande arrendatorer må åtnjuta förmånsrätt till hemmanen eller lägenheterna, mot uppfyllande af alla föreskrift)» vilkor,” men Statsutskottet tillstyrkte afslag på denna motion, åberopande såsom skål alt
I3:co verka längre uppskof för borgenären af verkställighet på HäradsRättens utslag. Detta förekommes, om i lag stadgades, att så beskaffad! HäradsRätts utslag genast, och såsom ett vilkor för vade-rättep, skulle fullgöras medelst tvistebeloppets utgifvande till fordringsägaren emot borgen eller nedsättning i taka händer, likasom det är föreskrifvet om fullgörande af Häradsoch LaginansRätts sammanstämmande domar för fortgång med vadetalau till Hofllätt från LagmansRätt. Man anmärker likaledes såsom oformligt emot sättet att söka ändring uti Lagmans-SyneRätts dom, att, när man får vädja mot samma Rätts beslut vid besigtningar i jordetvister, så skall, enligt 2,5 Cap. 10 §. R:gs-Ba[ken, man nödgas söka Konungen om Riddare-Syn för granskning af Lagmans synedom. Denna anmärkning synes hafva allt skäl för sig; ty olika benämningar af samma Rätts beslut i lika tvistefrågor böra skäligen icke föranleda till förändradt och försvåradt sätt för den med beslutet missnöjde att få öfverlemna detsamma till högre domstols pröfV ning. Jag anser mig derföre fullkomligt föranlåten till det förslag, jag här nedan vågar framställa: Man liar mycket tvistat om borttagande af föreskriften, angående summa appellabilis vid domstolarne. Jag medgifver gerna, att beloppet, hvarom tvistas, ej bör vara måttstocken för den tappande att få vid högre domstol söka sig om efter förment, saknad rättvisa vid de lägre domstolarna, ty 1 R:drs värde för en kan ofta betyda mera än roo R:dr för en annan; och derföre gifvcr jag gerna min röst för ändring af stadgandet i detta afseende uti 7 §. 2.5 Cap. Rätiegts-3:n, hvilket jag således äfven öfverlemnar till förtjent uppmärksamhet. Slutligen har det ofta försports, att man velat rent af borttaga LagmansRätterna, i anseende till det uppehåll med rättegångars slutliga afgörande, som genom dessa domstolar i allmänhet åstadkommes.
Hon var honom så fullkomligt, så odeladt hängifven att han litade på hennes kärlek lika fast som han litade på sig sjelf. Hon brukade säga att när hon skulle dö, då ville hon betro sin man allt, så skulle han skrifva efter Brandes, så att han kunde komma och vara hos henne i hennes dödsstund, så skulle hon icke vara rädd, utan endast lycklig. Deras lycka var kort tror jag. Hon fick höra några röfvarhistorier om Brandes. Jag vet icke om de hade någon förklaring med hvarandra, men det grep henne så att hon blef vansinnig. Och han led, han led så förfärligt. Han kunde icke arbeta, ingenting. Det varade två månader. Hon blef frisk igen. Hon är nu lycklig med sin man och sina barn, åt hvilka hon egnar hela sitt lif. En gång emellan har han ett bref från henne. Hon är fullkomligt lugn nu. När jag tänker efter måste det förhållandet dock icke varat så kort, ty hon tog utan att han visste det lektioner i danska, och till hans gränslösa förvåning säger hon en qväll på ren danska: ”giv mig mine handsker. – Hvad behagas? sade han. Han trodde icke sina öron. ”Giv mig mine handsker, siger jeg,” upprepade hon. – ”Men de taler jo dansk!” – Hon log triumferande. Ja, hon hade lärt sig det för hans skull. Och denna qvinna hade vändt sig ifrån honom bara för några af dessa vanliga röfvarhistorier! ”Så har jag misstagit mig, och det när det varit mina allra djupaste känslor som stått på spel.” Jag kunde icke fatta det. Allra minst henne med åsnedrifvaren. ”Hon fruktade att vårt förhållande skulle upplösas,” sade han. Der hade jag ju nyckeln! Jag förstod henne nu fullkomligt, men jag nämnde ingenting om det. Hon hade gjort det i ett slags förtviflan. Detta nya, grofva förhållande var blott ett bedöfningsmedel för det hon kände sig icke ha kraft att med nyktert sinne uthärda saknaden och ångesten. Hon visste att hon skulle ställas undan som ett par utslitna skor, och derför föredrog hon att bryta sjelf, – skaffa sig ersättning hur hon kunde. ”Det ligger också i mitt eget lynne,” tillade han. ”Det fins intet stillastående för det.
I öfverensstämmelse härmed har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer, jemte beviljande af det för ifrågavarande ändamål utaf Kongl. Majit äskade anslag, 78,000 R:dr, i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, taga i nådigt öfvervägande, huruvida ej ersättning för den Statsverket härigenom tillskyndade kostnad kan på ofvan antydda sätt till någon del beredas, samt att nådig framställning i detta hänseende måtte till Rikets näst-sammanträdande Ständer allåtas. 17i o) För anläggande af en vattenledning från Lyckeby till Carlskrona har Kongl. Majit vidare af Rikets Ständer begärt ett extra anslag af 334,000 Ridr, att utgå med en tredjedel årligen under de år, nästkommande statsreglerings-period omfattar. I denna fråga innehåller det den Kongl. Propositionen åtföljande Stats-rådsprotokoll för den 6 September 1839 ett utförligt yttrande af Departements-chefen, deruti, bland annat, meddelas (pag. 2—7) en framställning af de åtgärder, i ändamål att förse Carlskrona med drickbart vatten, som allt från stadens anläggning intill nästlidne riksmöte dels varit föreslagna och äfven vid flera tillfällen utgjort föremål för öfverläggning hos Rikets Ständer, dels ock blifvit beslutade och till någon del satta i verkställighet, men sedermera, i följd af inträffade hinder och svårigheter, måst öfvergifvas. Hänvisande till de fullständiga upplysningar i ämnet, Departements-chefen sålunda för den förflutna tiden meddelat, har Utskottet ansett sig endast böra i korthet erinra om hvad af berörda anförande inhemtats, rörande frågans sednare behandling.
Dessutom har anmärkning blifvit framstäld vid den för AdvocatFiscalen 1 Götha HofRätt föreslagne sportel-ersättning af 5°o R:dr. Åtskilliga invändningar deremot gjordes redan, när Betänkandet första gången här förevar, och det upplystes då, att, efter de uppgifter AdvocatFiscalen sjelf meddelt, hans sportel-inkomst af de under Christianstads HofRätt lydande Domsagor skolat utgöra endast omkring 146 R:dr. I stället har han nu fått 500 R:dr sig anviste. Jag skulle således tro, att någon nedsättning af denna summa vore rigtig och lämpelig , samt att man icke bör begynna med, att gifva Embetsman så stora, ersättningar för minskade sportler, att Statsverket sedermera ej kan fortfara dermed, när Den i September f, m. 27 den allmänna tjenste-reglerirgen en gång kommer i fråga. Jag har hört, att Borgare-Ståndet alldeles afslagit de 500 R-dr. Men detta synes vara för hardt, ty någon ersättning bör väl ifrågavarande Tjensteman tillgodonjuta ; dock torde denna ej böra öfverstiga 300 R:dr. Herr Hjerta, Guftafi Jag anser mig skyl-i dig, att, i afseende på Herr von Hartmansdorff^ senare anmärkning, lemna den upplysning, att orsaken, hvarföre StatsUtskottet, med ändring af dess första förslag, i stället att anvisa AdvocatFiscalen Hedenstjernas sportlereättning å stat, uppfört den å bssparingarne är den, att Advocat-Fiscaleo redan har Kongl, Majsts Nådiga försäkran, att i sådant ändamål årligen undfå 500 R:dr. Det sålunda gifne löftet ej kan återtagas, och då besparingarna tillhöra Konungens disposition, och Riksens Ständer ej kunna hindra deras användande inom titeln efter Kongl. Maj:tg godtfinnande, skulle förklaringen, att sportel-ersättningen icke bör deraf utgå, vara detsamma som att säga, det Advocat-Fiscalen icke bordt hafva Dågon sådan ersättning, och att man således ogillat en sak, som icke mera kan hjelpas. Hvad åter beträffar
Jag är glad, att denna handling kan ske utan något slags uppoffring, utan farhåga och linder en liandelsconjunetur, som är så förmånlig sorn den närvar, och så förmånlig, sorn vi kunnat vänta oss. Utun 6 Den 33 Juli f. m. oro, elnira icke utan harm, finner jag således från ett annat håll realisationens motståndare ånyo anstränga sina sista krafter för alt störta den goda saken; ty jag hoppas, att deras bemödanden skola tillintetgöras af ärligheten och förståndet. En rätts ford rån är det således i min tanka, att H. R. o. Ad. skyndar att, genom bifall till sjelfva frågan angtde vexlingen i betänk. N:o 17, uttrycka sin orubbliga opinion 0111 verkställigheten af myntbestämningslagen d. 1 Mars i83o; och då en hvar, som genomläst BancoUtskrs berörde betänk., deri funnit en sä klar och fullständig vederläggning af de svepskäl, som emot en slik verkställighet efter stadgad grund blifvit anförda, inskränker jag mig att, under åberopande häraf och af hvad jag de förra gångerna, som det härförevarit, haft äran till R. o. Adrs prot. anföra, vördsamt anhålla, att betänk. N:o 17 må till pröfning först företagas; tillstyrkande dervid bifall å dess begge punkter. Gr. Frölich, Dav.: Hr Hegardt har tillkännagifva, att egentliga motivet för hans önskan att få utlåt. N:o 17 föredraget framför N:o 16 vore, att man borde veta hvad man vill, innan man tänker på sättet att verkställa det. Jag hemställer likväl, örn man någonsin kan få veta, hvad man kan uträtta, innan man beslutat om sättet, huru det skall uträttas. 1 alla fall torde det finnas, att denna Hr Hegardts åsigt innefattar en temligen stark critik på den ordning, hvari BancoUtsk. till R. St. framställt sina utlåttn.
M. gjort ett förslag sorn R St. icke vilja ingå på, så är det således i sin ordning ali contriförslag af dem framställes. Jag kan således för min del icke finna något annat än att de anmärkn:r, som blifvit gjorda i dettf afseende äro vederlagda. Gr. Lagerbjelke: Det torde vara ovedersägligt odi äfven ovedersagt, att vårt beskattningsverk, genom sin ytterliga inveckling, högligen tarfvar förenkling och förbättring. I deta afseende hafva äfven komilterade uppgjort och StalsUtsk. föordat ett förslag. Emot detta förslag har här blifvit hufvudsa.ligen anmärkt, att om de nuvar:de intraderna af natura-persedar förvandlades till penningar, sä skulle säkerheten för statsinömsten och för de deraf utgående löner och indelningar trolige» äfventyras genom en, möjligen i framtiden skeende myntföränä ing äfvensom genom silfvervärdets fall, så att derigenom äfven till och med skulle uppstå ett premium för jordegare att söka stadkomma en statsbankrutt. Hvad åter beträffar Frih. Palmstjenps förslag, så finner man att dessa anmärkn:r icke kunna tilåmpas deremot. I detta förslag äro nemi. alla hufvudräntorna bäehållna och någon frestelse att söka åstadkomma statsbankrutt kan således icke genom detta förslag uppstå. Det är endast d»smärre artiklarne, som skulle förvandlas till penningar och dessa utgöra icke en så stor del, att deraf någon våda kan inträffa, i de löner, der de utgöra mest, utgöra de en fjerdedel och i d andra något mindre.
Staten frän alla de utgifter — eller större delen deraf — som måste förutsättas i fall i tjenst varande officerare skola kommenderas att på stället inspektera hvarje mindre skarpskytteförening, derför åtnjutande reseersättning och aflöning efter gällande resereglemente. Jag anhåller vördsamt om remiss häraf tili vederbörligt Utskott. Stockholm den 22 November 1862. C. F. Ridderstad, Bih. till R. StProt. 1862 och 1863. 11 Sami. 3 Afd. 13 Motioner i Borgarn-Ståndet 1X62. J\i' 52. JW .lä. Af Herr Ridderstad! Att skarpskytteföreningarne må af Staten erhålla instruktörer, kommenderade ur regementena och afhinade af Kronan. Till aktning för alla, sorn höjt sina röster till förmån för de frivilliga skarpskytteföreningarne, bör anmärkas, att jemväl äfven alla, såväl Kongl. Majit i Dess nådiga Proposition, söm hvar och en enskild representant, förordat bevarandet och upprätthållandet af frivillighetens idée. Utan ali förtydning eller öfverdrift kan man säkerligen äfven antaga, att ingen lagstiftningsåtgärd, intet bindande påbud, intet tvång skulle i förevarande fall kunnat åstadkomma hvad frivilligheten nu gjort. Men hvad frivilligheten skapat, kan frivilligheten äfven upplösa. Sjelfbestämmelserättens latityd är lika obegränsad i det ena som andra fallet. Lika oberoende som föreningarne befinnas till hvarandra, lika oberoende äro de äfven inom sig. Med undantag af Kongl. Maj.ts Kungörelse af den 8 Mars 186!, veta de icke af några andra band, än dem, som de pålägga sig sjelfva. För en väpnad styrka inom riket, kan, med billig och erforderlig aktning för hvad Regeringsformen bjuder i 11 % en utsträcktare frihet icke tänkas.
Skördarne af så väl säd och rotfrukter som af hö hafva under de ifrågavarande åren visserligen utfallit olika, men afkastningen har dock i allmänhet icke blott varit fullt tillräcklig för innevånarnes eget behof och kreaturens utfodring, utan jemväl lernnat ej obetydliga öfverskott till försäljning åt andra orter, synnerligast af hafre och äfven af råg, till priser som stundom varit ganska höga, så att 9 å 10 R:dr erhållits för tunnan hafre och 18 till 20 R:dr för rågen. Lin, deraf flera tusen lispund försäljas å marknaderne i Södra Wedbo och östra härader, har gällt 5 till 6 R:dr per lispund. Nästan intet jordbruk är så inskränkt, att icke derifrån säljas ladugårdsprodukter, såsom mjölk till städernes innevånare, smör och ost så väl för behofvet inom länet som till andra orter; äfvensom kreatur, synnerligast oxar, hvilka inom länet uppfödas, utgöra en betydlig handelsartikel. Priserne hafva varit å smör 10 å 12 R:dr lispundet, för ost af bättre slag 50 till 67 öre skålpundet och för medelstora oxar om 12 qvarter 250 å 300 R:dr paret samt i förhållande derefter för större eller mindre. För några socknar inom länet har emellertid uppstått behof af allmänt understöd i följd af delvis inträffad missväxt. Sålunda beviljades Burseryds och Forsheda socknar i Westbo härad, genom Kongl. Brefvet den 11 December 1857, i anseende till hagelskada, ett understöd af 1,800 R:dr, deraf 300 R:dr utan återbetalningsskyldighet, samt Fryeleds socken i Östbo härad jemte Sandsjö, Wrigstads, Nydala, Almesåkra, Bringetofta och Ljunga socknar i Westra härad, genom Kongl. Brefvet den 15 Januari 1858, af samma anledning 6.000
Ståndets uppmärksamhet vid ordalagen i det beslut, som rörande detta ämne blifvit, i enlighet med Utskottets hemställan i memorial N:o 14, af Ridd. o. Adeln den 25 sisth Juni fattadt, så lydande: »att Ridd. o. Adeln åt »Riddarhus-Direktionen öfverlemnade att, i sammanhang med Rid»darhus-byggnadens yttre reparation, så fort sig göra låter, gå i för»fattning om sådan förändrad inredning af Riddarhus-salen, som i »främsta rummet afser nödigt utrymme och dermed förenad bättre »uppvärmning af samma sal, under iakttagande tillika af möjligaste »prydlighet. Detta beslut synes Utskottet, enligt den uppfattning af frågan, som jemväl inom Utskottet förefanns då Utskottet hos Ridd. o. Adeln gjorde sin förra framställning i ämnet, temligen tydligt angifva den mening, att Högloft. Ridd. o. Adeln ansåg såsom en hufvudsak att vid den förändrade inredningen, sittplatsernas antal skulle så litet som möjligt inskränkas och att detta afsågs framför den Bil. till Högloft. Kidd. och Adis Fröt. vid 1S5S årsKiksd. 1 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 28. »beqvämlighet» som för ett mindre antal ledamöter möjligen kunde vinnas. Utskottet kan ej heller vid detta tillfälle frånträda en sådan, i Utskottets tanka, redan af Höglofl. Ridd. o. Adeln godkänd hufvudgrund; och då genom antagande af Riddarlius-Direktionens nu framställda förslag sittplatsernas antal skulle förminskas ända till 340, eller i nödfall 400 och något derutöfver, anser Utskottet sig desto mindre böra understödja detsamma, som flera riksdagars erfarenhet vitsordar, att antalet af de Ståndets ledamöter, som vid början af riksdagen antecknas och enligt Riddarhus-ordningen skola anvisas hvar sina platser å bänkarne, uppgår till omkring 500 å 600.
Hvad beträffar det »fattiga» Dalsland, torde E. o. Ad. vid en följande punkt få erfara, hurusom denna samma provins skall ega en mycket talrik, mycket idog och mycket rik befolkning, som har många exportartiklar att försända, hvarföre också en ny kommunikationsled då lärer komma att af Gr. Sparre varmt förordas. Hvad slutligen angår ombyggnaden af fartyg, skulle det verkligen förvåna mig, om skepparne icke långt före detta blifvit erinrade om en sådan nödvändighet och derföre varit betänkta på att i tid verkställa sådant, på det de genast vid kanalens öppnande må kunna begagna densamma; ty redan under flere år har man vetat, att arbetet skulle blifva färdigt under loppet af år 1867. Jag har icke i någon måtto kunnat blifva öfvertygad af Gr. Sparres vältaliga ordande, och vidhåller derföre min begäran om bifall till Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och dels utaf Frih. af Ugglas bifall till samma hemställan med den förändring, att slutmeningen skulle erhålla följande lydelse: »med skyldighet för bolaget att ej mindre å de nu till lyftning medgifna lånemedlen än jemväl å det lånebelopp af 450,000 rdr, som förut uppburits, årligen efter slutet af det år, derunder hela arbetet blifvit fullbordadt, men sednast från och med 1869 års början, erlägga ränta, enligt de grunder och med de bestämmelser i öfrigt, som vid detta statsbidrags beviljande blefvo af R.
För närvarande delades domslösen i Svea Hof-Rätt Sålunda, att, sedan Sekreteraren erhållit V3, återstoden skiftades emellan 16 tjenstemän i lika lotter. Enligt Kongl. Maj:ts förslag komme denna återstod att delas emellan 23 tjenstemän, nemligen 43 Notarier, 3 extra Notarier och 3 Fiskaler, hvilka sistnämnde eljest skulle, åtminstone i Götha och Skånska Hof-Rätterne, erhålla betydligt minskade inkomster. Genom denna, sportlernas, fördelning på ett större antal lotter finge alltså tjenstemännen äfven vidkännas minskning i sina sportler. Det vors för undvikande af denna oreda i sportelfördelningen önskligt och nödigt, att bland vilkoren för lönernas åtnjutande äfven den föreskrift lemnades, att hvarje expeditionshafvande skulle uppbära den för hans expedition inflytande lösen. Härigenom komme dock Sekreteraren att lida en betvdligare minskning i nu innehafvande sportler, för hvilken godtgörelse sålunda borde beredas, alt honom tilldelades särskildt tjenstgöringsarfvode för så vidt den ökade löneu ej ersatte de minskade sportlerna. De sportler, som Notarierne i följd deraf erhölle, uppginge till 433 R:dr 16 sk.; deraf likväl åtminstone 133 R:dr 16 sk. åtginge till bekostande af renskrifning, så att en behållen sportelinkomst af 300 R:dr återstode för hvarje Notarie. Aktuarien komme att bibehållas vid sina sportler med undantag af sin andel i Domslösen. Hvarje Fiskal erhölle i sportler ungefär 40 R:dr, men denne tjensteman finge icke fullt så trägna göromål som Notarien, och hade att påräkna Kanslibiträde för renskrifningen. Arkivarien undfinge äfven högst obetydliga sportler. Om man toge i betraktande hvad en Notarie inom de förvaltande verken, t. ex.