Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande slutligen Anders Trulssons hemställan om nedsättning till 10 procent af tharan för bränvin; får Utskottet vördsamt upplysa, att Kongl. JI»j:t, uppå General-Tullstyrelsens underdåniga förslag, grundadt på anställda pr ofr, äg ning ar, under den 1 Oktober 1858 fastställt följande thara beräkning, nemligen för Cognac, Hamm och frän andra orter än Ostindien inkommande Arrac, 20 procent, för Arrac, inkommen direkte frän Ostindien, 25 procent, men för Bränvin och Sprit af säd, potates eller .andra jordfrukter, endast 15 procent: hvarom, på nådig befallning, allmän kungörelse under den 23 i samma månad blifvit af bemälde Styrelse utfärdad; och anser Utskottet, vid sådant förhållande, den i detta hänseende väckta frågan icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Januari 1860. 4 Bevillnings-Ulskottets Betänkande N:o 15. Betänkande, angående den så kallade Kur hustafgiften. Härom Lar Kongl. Maj:t under den 14 Oktober sistlidet är till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition, hvilken blifvit till Utskottet remitterad.
För Råntegifvarell åter skulle det indeldta löningssättet, ifrån lättnaden i HemmansSkattens utgörande, förvandlat sig till ett olämpligt och tryckande besvär, emedan, då indelningshafvarne äga, att omedelbart utfordra antingen ränte-persedlarne in natura eller deras lösen efter förvandling och markegångspris, hvaröfver Tjenstemännen sjelfve upprätta uträkningarne, sådant ej sällan föranledde misstroende af Räntegifvare, som icke kunde inse riktigheten, samt klagomål, hvilka, ehvad de voro, mer eller mindre grundade, måste upptagas, utredas och vederbörligen pröfvas. — Då räntor och KronoTionde blifvit anslagne till sådan aflöning, blefvo äfven Ränteoch Tionde-gifvare, genom räntepersedlarnes forsling eller lösande med fastställd forssel-lön, härdare betungade, än andre, hvilkas räntor och Tionde voro Kronan behållne. Och om härvid tillika förutsattes, att en Löntagare snarare vore i tillfälle att inse och efter sig företeende omständigheter iakttaga sin fördel i afseende på räntepersedlarnes uppsägning till lefverering in natura, an räntegifvarne; så måste tillika antagas, att ingen bland indelningshafvare kunde bättre begagna sig deraf, än KronoBetjeningen, till hvars befattning verkställigheten hörer, och hvilken likväl i första rummet viii Stats-Utskottets borde, i följd af tjenstepligt, afböja räntegifvarens oskäliga betungande af Räntetagaren. Att den Skattdragande, äfven utan allt förnärmande i hans lagliga rättighet, af blott skattskyldighetens så beskaffade disposition, alltid vore beroende af sådane omväxlingar i densammas uppfyllande, som oförmonligt verka på hans hushållning, i det de hindra honom från en närmare beräkning af bästa sättet för användandet af hemmanets afkastning, innefattade för öfrigt en svårighet för Räntegifvare!!, vida större och allmännare, än den nytta han någon gång kunde hämta deraf, att äga i sitt val, att afbörda en del af räntan in natura.
Ej heller må brott, som i 37 § sägs, åtalas af annan än den, som brefvet afsändt eller till hvilken det skrifvet är, eller af den, som eger, i vård häfver eller emottaga skulle det, som eljest brutet eller öppnadt blifvit. Lag-Utskottets Betänkande JVf 40. 13 Brott, som i 42 §, 2 och 3 mom. omlormälas, må ej heller af allmän åklagare åtalas, der ej förthy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, målsegaren brottet tili åtal angifvit. Gemensamma bestämmelser. § 46. 1 afseende å delaktighet i brott, som i denna Förordning omförmälas, komma, der annat ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 47. I alla de fall, der någon till ansvar enligt denna Författning dömes, bör honom ock åläggas ersätta den skada, som genom brottet förorsakats. § 48. Böter, som i denna Förordning stadgade finnas, beräknas i Riksmynt. Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötesbeloppet. § 49. Den, sorn till straff-arbete enligt denna Förordning dömd är, skall insättas i länseller krono-häkle eller å fästning eller annan straff-inrättning; och varde bullen lill det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes. Går tiden för ådömdt straff-arbete ej öfver sex månader, bör detsamma i länseller kronohäkte verkställas. Skulle någon, som till dylikt arbete förfallen är, derjemte för annat brott hållas till arbete å fästning, bör hela arbets-straffet å fästning verkställas. § 60. Genom denna Förordning sker ej någon ändring af hvad i Grundlag stadgas eller af de i Krigslag förekommande bestämmelser i afseende på dem, sorn till krigsmakten höra.
Jag år helt och hållet förekommen af Friherre Cederström, i afseende på hvad jag ämnat anföra; men anhåller likväl, att få för Höglofligé Ridderskapet och Adeln upp låsa några få ord utur citerade 54 §, Riksdags Ordningen, der det heter: ’’Vilja Riksens Ständer heilre, ån att tillsätta flera Utskott, remittera sådane mlå, som till visst Utskott icke höra, antingen till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskott j vare samma Utskott pligtigt, i enlighet med erhållen remiss, inkomma, ” och så vidare* Jag förmodar, att Herr Hjertås anmärkning kan förfalla, i följd af hvad nu blifvit anfördt. Herr Cederschjöld, Pehr Gustafi Då Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelse endast innefattar en underråttelse till Riksens Ständer, att Kongl. Maj;t ej har något emot om Riksens Ständer skulle önska offentlighet vid sina öfver läggningar; så förenar jag mig med Herr Grefve Mörner deruti, att den Nådiga skrifvelsen icke bör remitteras, utan endast läggas till handlingarne. Detta hindrar likväl ej att den motion, som i anledning af samma skrifvelse blifvit väckt, skulle kunna till Utskott remitteras, ehuru påkostande det ån skall blifva för mig att, såsom det skedde vid sistlidm Riksdag, se Höglofligé .Ridder-'
Ständers samtelige Utssott, att framför allt annat afgliwa deras yttranden öfwer de wigtiga ämnen, som röra Financerne, Be - Den iz September. 503 winningen och Beswarandet af Konungens Nädiga Propositioner, äfnoen som att särssilt'anmoda Expeditions Utssoittt/ott. sä snart det pä sädant sätt erbällst ämnen för sin älgärd, med project till Rrksoags Besiutet, i dcn mon sig göra lätcr, till Riks-Ståndens Plena inkomma. rups». k^x ?rotocollo P V. lltdrag af Protokollet, b^lek hoS Högwördige Prostö-Stängt. w«d Urtima Riksdugen l On^o den iz Sept. l8lo. S. D. >^->edan Preste - Ständet af nu uppläst Protocoll inbämtat, att Förste Expeditions. Secreteraren, Commendeuren med Srora Korset af Kongl Wasa Orden, Herr Friherre Lars August Mannerheim blifmit utsedd till Riksens Ständers Iustitiä Ombudsman; äfwensom att Herr Lagmannen Iohan H. Peterson erbällit Electorernes enbälliga kallelse att wara Riksens Ständers Iustitiä-Ombudsmans Suppleant; beflöt Ständet anmoda Expeditions-Utssottet att för desia, behöriga Constitutorial uppsätta. Vt supra. klx ?rotoco!Ic» ). V. 4Imqvitt. Utdrag 504 Den iz September - Den iz September. 505 Utdrag af Protokollet, Mit hos Hög. wördige Preste Ständer tvid Urtima Riksdagen uti Arebro den i; Sept. i8ro. S D. ^^illade Preste-Ständet Banco. Utskot. tets den 10 dennes afgifne utlätande, i anled. ning af Wälloff. Borgare»StändetS anmärkning wid Utikottets Betänkande om Banco.
Den bränvins-pannerymd, hvarmed tillåtes alt bränna, skall beräknas och till och med nästa Riksdag bestämmas efter hemmanets, hemmansdelens, lägenhetens eller stadsjordens värde vid 1834 års taxeringar, under iakttagande, alt, såsom grund för bränvinsbränningsrättigheten, värdet af åbyggnaden ej får i taxationen ingå till högre belopp, än som motsvarar högst en fjerdedel af jordens taxeringsvärde. För hemman, lägenhet eller stadsjord i värde från och med 3oo R:dr & ? 11 . -I. 1 r T), i T). o * * a . 1 Jt I af . 20 kannor för ett värde öfver 5oo till och med i5o R:dr 25 •j5o — —- 1,000 — 3o 1,000 2,000 — 35 2,000 3,ooo — 4o S.ooo • 4,000 —i 45 4,000 5,ooo — 5o —- 5,000 6,000 •— 55 6,000 7,000 — 60 7,000 b.ooo — 65 8,000 g,000 — 70 g,000 10,000 — 7 5 10,000 11,000 — 78 — ■ •— I 1,000 12,000 — 81 — 12,000 13,ooo -— 84 13,ooo • 14,000 — 87 — •—■ — .—, 14»°oo 15,ooo — 9° — 4- S - Mer än en bränvinspanna af go kannors rymd, eller flera pannor» hvilkas sammanslagna rymd öfversliger go kannor, kckrumrnet oberäknadt, må icke uti ett verk eller å samma egendom eller hemmansdel nyttjas.
Då jag utgår från denna synpunkt, nödgas jag reservera mig emot Pluralitetens nu fattade beslut, att alla löner, som öfverstiga 50 R:dr, skola med Bevillning beläggas; jag yrkar och vidhåller så mycket mer det Beslut, som Rikets Ständer sista Riksdagen fastställde, att frikänna alla de löner från bevillning, hvilka icke upp - Bil. t. Bevilln,'-Utskottets Betänkande No 7. 51 gingo till 200 R:dr, som dessa löntagare lill största delen icke endast genom lönen hafva sin utkomst, utan måste söka andra hjelpmedel dertill, så vida de icke sjelfva ega förmögenhet eller kunna understödjas af föraldrar; att detta är händelsen med hundrädetals Tjenstemän, ifde mindre graderne inom Militairen, likasom särdeles i Stockholm med nästan aliade civile Embetsmål), som äro, hvad lönens storlek beträffar, i lika cathegorie, lärer icke behöfva bevisas.” ”Sorn Bevillnings-Utskottet äfven föreslagit den förändring uti 1823 års Bevillnings-Förordning, att alla Testamenten, som uppgå till och öfver 50 R:dv, och icke äro gifna till närmaste skyldemän, 'aro underkastade Bevillningsafgift, hvarifrån alla de Testamenten, som icke uppginge till och öfver 300 R:dr, förut voro fritagne, så får jag reservera mig äfven emot detta beslut, af följande skäl: Att denna afgift merendels drabbar de minst förmögna) samt allmännast Allmogen,” ’’Att sistnämnde Medborgare-Class, hvilken sällan eger noga kännedom orri gällande Författningar, nödgas med kostnad tillita andras råd och hjelp i afseende på degformaliteter af borgen för Bevillningen med ”mera, som fordras, så framt ej afgiften skall erläggas innan Testa - '5<f JB/Z. t.
Af de vid ansökningen fogade handlingar inbemtas, alt Majoren Gyllenhammar, hvilken är född den 27 Oktober 1794, blifvit antagen till Fourir år 1808 vid Bohusläns landtvärn och år 1811 vid Wendes Artilleri-Regemente, från hvilket Regemente, der Gyllenhammar år 1815 i Nåder utnämndes till •Under-Löjtnant, han år 1818 undfått afsked med rättighet att i Arméen qvarstå, hvarefter han år 1828 erhållit transport till Gottlands National-beväring, inom hvilken Korps han år 1843 vunnit befordran till Kapiten, och har Gyllenhammar, som deltagit i fälttågen till Tyskland och Norge åren 1813 och 1814, och för ådagalagd tapperhet blifvit med medalj af silfver benådad, seder - Kongl. Maj-.ls Nådiga Proposition N:o 66. 9 sedermera ifrån den 15 Augusti 1848 bestridt Direktörsoch Kommendants-befattningarne -vid Warbergs fängelse, och i öfrigt, enligt Fångvårds-Styrelsens uppdrag utöfvat inseende så väl vid de byggnadsarbeten, sorn åren 1848—51 blifvit vid fängelset verkställde, som ock vid det år 1855 påbörjade krono-cellfängelset i Warberg; varande det i utfärdade attester dels af Medicine Doktorerne J. G. Arrhenius och J. Strömqvist, af hvilka den förre är anställd såsom läkare vid Straff-fängelset, under den 19 September 1853 intygadt, att Majoren Gyllenhammar, till följd af den i ansökningen omförmälda olyckshändelse, mäste anses vara obotligen skadad till framtida helsa och möjligen äfven till lifvet, och dels af Doktor Strömqvist den 14 Januari sistlidne år ytterligare vitsordadt, att Majoren Gyllenhammar dels fortfarande har mehn af ifrågakomna skada, dels ock två gånger lidit af svår ögoninllammation, samt till följd af detta lidande, hvilket han efter all sannolikhet ådragit sig under utöfning af
Fem och minst En skilling Banco, är, jemte öfrige dervid föreslagne bestämmelser, utan förändring bifallet af Bergareoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet beslutat den förändring, ”att maximum af nämnde afgift må, inom de Lazarettsoch Curhus-distrid, der Lazarettets celi Curhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till Sex skilling.” Såvida Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, hvilkas beslut sålunda endast skilja sig från de öfrige Riks-Ståndens, i afseende på Curhusafgiftens maximi-belopp, icke skulle vilja förena sig uti Med-Slåndens beslut, lärer votering böra anställas öfver följande Proposition: B/A. till R. St. Den, som bifaller Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden godkända, förslag, att, till veneriska smittans hämmande och botande, fortfarande må, till och med det år, då nästa Riksdag slutas, årligen och på sätt i Utskottets Betänkande, N:o 17, pag. 6, omfönnäles, utgöras, at hvarje mantalsskrifven person en Curhus-afgift, inom alla delar af Riket, utom Stockholms Stad, med högst Fern och minst E>i skilling banco, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar: Nej. Vinner Nej, må, enligt Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndetsbeslut, med iagttaganle i öfrigt af förenämnde föreskrifter, maximum af nämnde afgift, inom de Lazarettsoch Curhus-District, fler Lazarettets och Curhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till Sex skilling.
Önskar Ledamot af Äldre Kamaren att före den bestämda tiden få sin Riksdagsmanna-befaltning nedlägga, gore då derom anmälan och uppgifve skälen för Kamaren, som eger pröfva och afgöra, huruvida befattningen med då pågående Riksdag må upphöra. Emot slutet af Riksdagen ingifve Äldre Kamaren till den Yngre uppgift på de Ledamöter, hvilka efter den tids förlopp, hvarå valet lydde, eller ock med Kamarens serskildta begifvande böra vid Riksdagens slut ur Äldre Kamaren afgå. Invälje då Yngre Kamaren ofördröjligen nya 16 Hör till Constitutions-Utikottets Memorial, N\o 26. Ledamöter i de afgåendes ställen, och intage de, som valde blifvit, sine rum i Äldre Kamaren vid början af påföljande Riksdag. Riksdagsmanna-val, som här är sagdt, gifve Yngre Kamaren genom Protocolls-utdrag den Äldre tillkänna, hvilken kallelse-bref till den valde utfärdar. Huru och för hvad tid Äldre Kamarens Ledamöter första gången ti 11- sättaSj derom är serskildt stadgadt. Yngre Kamaren består af Etthundradefemtio Ledamöter. Om deras val är serskildt stadgadt. §. 49. Riksförsamlingen sammanträder till Lagtima Riksdag hvart Tredje år, den första helgfria dag i November månad. Till Urtima Riksdag kallar Konungen, när Han nödigt finner, och uppgifver då de framställningar, Han vid den Riksdag göra vill. Ej må Urtima Riksdag fortfara, då tid till Lagtima inne är. Ej må å Urtima Riksdag om annat ärende öfverläggas eller beslutas, än det Konungen framställt, eller det deraf följer, eller af Gransknings-XJtskotts eller Riksdagsmans anmärkning emot Konungens Rådgifvare föranledes, eller ock Kamare enskildt röra kan. §. 50 I den händelse, att Konungen utöfver Tolf månader ur Riket blifver, sammankalle Stals-Rådet, genom öppet påbud, Riksförsamlingen till allmän Riksdag, och läte kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp uti hufvudstadens kyrkor samt skyndsamligen i de öfrige delar af Riket kungöra.
V a r det inte ett hörn af den hon hade sett sticka ut ur mammas största paket, när hon kom hem från julmarknaden föregående qväll? Tänk, om hon verkligen skulle få, hvad hon knappast vågat önska sig! Elsa kände redan, att drömmen höll på att uppfyllas; syskonen voro snälla mot henne, hon hade inte gråtit en droppe på hela förmiddagen, men ätit mycket nämnarn och hade grundade förhoppningar att få en julklapp, som alla hennes flickvänner skulle afundas henne. Hon kunde nu ej ta sina ögon från granen, som var i det närmaste färdigklädd — det var från den som all julglädje utgick, utan granen vore julen ingenting. Utifrån korridoren hördes tidt och ofta bultningar på en dörr. Det var småpysarne, som voro otåliga och ville ut och se granen. D å och då gläntade mor på sängkammaredörren och såg efter, hur långt det var kommet med granklädningen. Men då hon gläntade, trängde lackos ut, och barnens näsborrar vidgades: ack, hvad lack luktar godt om julen! Så ändtligen kom den efterlängtade stunden, då alla hemligheter skulle uppenbaras, all väntan skulle få sin lön och alla klappande barnahjertan skulle bli stillade. Hela familjen var samlad kring det strålande julträdet, småpysarne voro utsläppta ur sitt fängelse och hade till de andras stora förnöjelse betett sig som besatta, då de fingo se granen. En förväntningsfull tystnad rådde i salen, barnen hade svårt att sitta stilla på sina stolar, ty nu skulle far läsa upp julklapparne. » Högädla herr Jerker Söderberg » läste fadern med komisk högtidlighet, och lille Jerker gick fram rodnande och förlägen för den ståtliga herrtiteln, och mottog det första paketet. Nu skulle alla gissa, hvad det kunde innehålla, och känna på det och väga det i händerna. Det måtte vara ett litet bord, men så föll ett vedträ ut, och formen på det hela var genast förändrad. Ytterligare ett vedträ föll till golfvet, massor af papperlindades af, paketet blef allt mindre men på samma gång allt bestämdare till formen, och nu i ett ögonblick var saken klar: » Ett solongsgevär »! skrek den lycklige mottagaren, rusade fram till föräldrarne och öfverhopade dem med kyssar och smekningar. Så småningom började det bli tomt i julklappskorgen.
Maj:t i Nåder framlagda förslag till författning i förenämnda ämne; att Hedervärda Bonde-Ståndet godkänt förslaget, utom hvad angår dess 5 och 6 §§, emot hvilka framställts anmärkningar, som tili Utskottets yttrande hänvisats; samt att Höglofliga Ridderskapet och Adeln, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottets förnyade behandling återremitterat hela den fråga, betänkandet omfattar. Någon så vidsträckt behandling, som sistnämnde återremiss afser, kan likväl icke komma i fråga. Då Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden sammanstämmigt godkänt 4, 2, 3, 4 och 7 §§ af det Nådiga förslaget och tre Stånds mening i ämnen af förevarande beskaffenhet ej kan till sin verkan förringas af det fjerde Ståndets skiljaktiga åsigt, är deraf en följd, att Utskottet nu blott har att yttra sig öfver de anmärkningar, som blifvit framställda emot öfriga §§, eller den del af förslaget, som två I\iks—Stånd till Utskottets förnyade pröfning hänskjutit. Anmärkningarne äro emellertid i sjelfva verket ensamt riktade emot 4 och 4 momenten i 6 §, som handlar om sättet för verkställighet af det fängelse-straff, Bih. till B. St. Men al' sammanhanget emellan dessa §§ förklaras, att man ansett frågan om deras antagande böra på en gång pröfvas. För en rätt uppfattning af saken anser Utskottet till en början nödigt att anmärka, hurusom i vår lagstiftning förekomma två arter af frihets-straff, en svårare och en lindrigare. Till den förra höra straffarbete samt arbete å fästning eller tukthus, och till den sednare fängelse å fästning eller tukthus utan arbete, äfvensom enkelt fängelse med eller utan arbete, ehvad straffet blifvit ådömdt omedelbart eller i följd af saknad tillgång till böter. Hittills har likväl i lag ej funnits några närmare föreskrifter i afseende på verkställigheten af omförmälda straff.
Gite punkten, angide regleringen af pensionerne för civile embetsoch tjenstemän i allmänhet. Härvid förekom först och bifölls Utskis hemställen, att nu skeende pensions-reglering må ega tillämpning endast på de embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjente, hvilka under nästa statsregloringsperiod erhålla afsked. Beträffande sedermera Utslcs förslag, angide grunderne för pensions-beloppens bestämmande yttrade: Hr Få hr atus, J o h. Fredr.: Jag finner, för min del, ingen anledn. att motsätta mig den af llöglofl. StatsUtsk. föreslagna förändring i grunderna för afskedstagande embetsoch tjenstemäns pensionsrätt, men anhåller alt få fästa R. o. Adins upmärksamhet på behofvet af att undanrödja möjlig osäkerhet i tillämpningen för hvad eli af Statens härvarande embetsverk beträffar. Från längre tid tillbaka hafva K. KommersColliii ledamöter för Manufakturdiskont-ärendenas förvaltning åtnjutit särskilda arfvoden, anvisade å Diskontverkets vinstmedel. Då CiviiDepart. hade att utarbeta det förslag till ny lönei eglering för Bergsoch KoinmersCollme i förening, hvilket å innevide Riksdag blifvit af R. St:r hufvudsakligen godkändt, bemödade man sig att inskränka utgifterna å RiksStaten för det gemensamma embetsverket inom deras förra belopp, och använde fördenskull från Manufaktur-diskont-fonden redan utgående arfvoden för att åstadkomma den fyllnad i vissa embetsmäns löner, hvilken var erforderlig för att bringa dessa till öfverensstämmelse med de för dylika embetsverk i allmänhet antagna normalbelopp. Sålunda föreslogs såsom lönrfyllnad för KommersColliii President 1.500 Rdr, och för do egentliga KommersRåden dels 1,000, dels 500 Rdr Rint i form af arfvoden från Manufaktur-diskont-fonden, hvaremot det KommersRåd, som har att föredraga ärenden röride bergshandteringen, uptagits å Riksstat med hela sin lön. I sin Nåd.
KrigsCollegii Circulaire den 5 Februarii 1807, föreskrifvet för de Bänte-betalare, som vid första AflöningsMötet i Januari! månad årligen icke tili BegementsSkrifvare betalt eller liqviderat fulla räntan , men likväl underlåta att vid det i Februarii eller i början af Martil månad inträffande 2:dra Liquidationseller så kallade Bestmötet sjelfve eller genom Fullmägtige tillstädeskomma och all rest afbörda» så ansågs detsamma destomindre kunna till upphäfvande föreslås, som de detsamma beträffande Bäntor, merendels äro anslagne Löntagare , hvilke icke hafva råd och tillfälle att utöfver tiden afbida deras erhållande; har samma Betänkande, som vunnit Högvördige PresteStåndets bifall, blifvit af Höglofl. Bidderskapet och Adeln, Vallofl Bor* gareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet återre* miltefadt. I detta afseende ar hos Höglofl. Bidderska* Jpet och Adeln ytlradt af Herr Grefve Gyllenborgs Bevillning^< UtsAottets Betcinlanäem J.
Derjemte har Utskottet fått emottaga serskilde, i sammanhang med detta ärendes behandling väckte, motioner af Herr Moberg, G., och Riksdagsfullmägligen Johannes Andersson från Calmar Län, innefattande enahanda förslag till inrättande af en serskild i Westervik förlagd afdelning af Landshöfdinge-Embetet i Calmar Län, som här förut omförmäles. Då de skäl, som till stöd för den föreslagna delningen af Calmar Län blifvit anförde, icke äro andra, än som redan blifvit upptagne och hesvarade uti Utskottets förra Betänkande, samt Utskottets då afgifne yttrande, hvarigenom denna delning afstyrktes, af 2:ne Riks-Stånd är vordet bifallet och jemväl uti de 2:ne Stånd, hvilka återremitterat Betänkandet, delningsförslaget egentligen icke vunnit understöd, utan anmärkningarne hufvudsakligen åsyftat andra åtgärders vidtagande för afhjelpande af de öfverklagade olägenhelerne; så linner Utskottet icke skäl frångå, hvad i fråga om Calmar Läns delning redan är vordet yttradt. Vidkommande åter de väckta förslagen, att, antingen nordliga delen af Calmar Län eller Tjusts härader malte till Östergöthlands