Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annorledes förhåller sig med Konstens Löjliga, – den falska Konstens nämligen, eller det Naturens konst lågt eftergycklande Konstleriets. Vi möta der ett Löjligt, som (i bottnen) är arghetens, en illfänande yras; det göres af lögn, och känner ingen gräns (då deremot, för all sann Komik, gränsen är gifven i och med sjelfva sanningen och skönheten). Detta oäkta Löjliga upplifvar icke samlefnaden; det bortskämmer den. Och om det icke småningom förnedrar oss till den låga hopens okynne och narrspel, så införer det åtminstone ibland oss det lilla fina djefleri, – som visst icke ger lifvet hvarken behag eller trefnad, – att först allting förfula, för att sedan allting begrina. – Det är härigenom, som Parodien har uppkommit: det lumpnaste af alla vitterhets-slag (i fall det ens är något vittert); som blott under ett villkor kan leda till någonting bättre, nämligen till en sann och poetisk Komik. Men härom längre fram. I alla sina yttringssätt är Skönheten till för oss genom lifligheten af vårt inre Sinne, hvari hela den lefvande Verlden aftrycker sig och ligger aftryckt. Men i de yttringssätt, der det Sköna icke företer sig såsom ett blotta Naturen tillhörigt och af henne gifvet, framkommer det utur – menniskosinnet sjelft; dymedelst, att nyssnämnda liflighet, i hvilken alla de aftryckta bilderna klarare återspeglas, lysa och brinna, förhöjer och ändtligen frigör sig till en förmåga att återbilda dem i andra ordningar, andra sammansättningar, än de ägde i sitt af Sinnet mottagna naturtillstånd. Denna förhöjande och i nya ordningar, nya sammansättningar återbildande förmåga – hvilken så till vida är en ”diktande” – heter Inbildning; då nämligen det ordet tages i sin högsta mening: en mening, hvilken således ock innebär, att hon vid sina ny-daningar, oaktadt all sin frihet, alltid har i sigte den rena fullbilden af Naturens verklighet.
Döpelse-sakramentets och iagens helgd, förmildra de äfven, vid ömmande omständigheter, den sednares bokslafliga stränghet. — Men andra finnas, som ovilkorligen fordra iaktagnnde af det allmänna stadgandet, att barn skola döpas i kyrkan och for* hvilka således icke annat skäl till undantag gäller, än barnets med läkarebetvg styrkta sjuklighet. Ett sådant förhållande, som ligger inom området för min personliga Kännedom, har icke minst gilvit mig anledning till väckande af denna motion. Den uti sednare mom. al 2 § 3 kap. Kyrkolagen stadgade straffpåföljd synes mig äfvendels icke öfverensstämma med nutidens lagstiftning, dels alltför obestämd. På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag vördsammast föreslå: att 2 § 2 kap. af nu gällande Kyrkolag atå erhålla följande förändrade lydelse: Aile fullkomligen till verlden födde och lefvande barn skola af deras föräldrar, så snart, barnets helsa och krafter del medgifva, till den heliga döpelsen befordras. Försummar någon det af vårdslöshet samt ickeifaf pastors'varning låter sig rätta, må sådant hos Konsistorium anmälas, som har all efter omständigheterna förfara; samt att § 5 ntä till denna lydelse förändras: ”Det. heliga dopet skall alltid värdeligen och gudeligen förrättas, helst i kyrkan eller prostens egen bostad, så vida icke andra skäliga orsakeFinträffa, såsom barnets fortfarande svaghet eller sjuklighet, oblid årstid eller väderlek med mera, som fordra att döpelsen bör ske i föräldrars eller annan persons bostad; och skall densamma rätteligen och fullkomligen o. s. v. Och skulle i följd häraf göras följande tillägg: ”Döpelsen måste och när den i kyrkan förrättas,” såvida möjligt år o. s. v. Om remiss till Ilöglofliga Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. B. J. Holmlin, från Göteborgs lån. Motioner i tionde-Ståndet 1862.
Värde i Råneo. Qvantitet. Värde i Banco. B 3 - E’ Spanmålen utgöres af hälften Råg och hälften Korn, utom i Wester-Norrlands, Jemtlands, samt Westeroch Norr-bottens Län, hvarest den beslår af Korn. (1*) Upsala Uiln. Ulleråkers Härad. Jumkihls Socken. Skulla N:o i. 1 mtl. G a Jordeboks-ränta. Penningar 4| T:r Spanmål å — 36. ■ 14 U Smör L$ ä — 26.- lLOS Fläsk \ Får I Gås 4 Lass Ved 1 Stock 10 Dagsverken l3| Årliga Hästar a — lb. ■ å — 12. • h~ 6. • å— 2. å — 3. 5. if 4 Kungs dito . å — 1. Hemmantal s-ränta. Landtogsgärden Byggningslijelpen Saltpeter dito Boskapspenningar Skjutsfärds dito . Dagsverks dito . KronoFörvandling efter medel-markegångspris för åren 1824—1843. värdi. Penningar å - 1.6. — 20 ( 1^ T:a Spanmål. It. uppkomma 164 skatteriksdaler, efter nya myntfoten, motsvarande 109: 16. banko, då öfverskottet 8 sk. 11 r. utgår i contant. Hvarje skatteriksdaler innefattar: 2 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, ä 10: 39 32 sk. styfver TV U smör å 8: 19. 2 14 „ „ fyllnadspenningar, som beräknas till 1 sk. 2 styfver 1 „ „ S:a En riksdaler efter ny myntfot eller 32 sk. banko. Anmärkning: Då den, genom fyllnadspenningarnes jemnande från 1 sk. lTyjy styfver till 1 sk. 2 st., uppkomne tillökning af x2ff4ff styfver på hvarje skatteriksdaler, afdrages, utgörande, efter beloppets förvandling lill banko 6. 7. återfinnes omstående förvandlings-summa 113:37.7. Stockholms län.
Vid föredragning af detta mål till remiss, hafva Herrar Foenandtr och Wallander förenat sig med motionären, samt derjemte föreslagit: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, det Kongl, Maj:t täcktes, i ministeriel väg, bos främmande magter bereda rättighet för Svenska fordringsegare att å utrikets orter reclamera sådan gäldenär, som ur Riket rymt, ehvar han anträffas, och utan afseende på den Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uts^ot 'ens Betänkande j IV.-o 12. 7 tiri, som förlupit efter det lian rymningen verkställt; hvaremot Idenår fVijk och Lagergren anföl t: elen förre, att, enligt hvad han hade sig bekant, skedde det ifrågasatta ullemnandet i England, Frankrike, Danmark och Hamburg af dit lörrymde bedräglige gäldenärer, utan att Regeringens medverkan Lehöfdes, endast på begäran af enskilde personer; samt den senare: att utlevereraiidet af till utrikes ort förrymd gäldenär sker efter folkrätten, hvilken är till sina hufvudgrunder noga bestämd, och att intet land vägrar ullemnandet af dylik person, då han är en notorisk bedragare och medel anvisas lill kostnaderne; hvaremot ingen Stat lärer gå in på att utlemna en gäldenär, endast för det att han ej kan betala sin skuld. Detta mål, som tillhör Lagsamt Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tagit i öfvervägande och dervid ansett sig böra upplysa, att enahanda fiåga*blifvit väckt vid sistförflutne Riksmöte samt då af Utskotten, genom ett af samtlige Riks-Stånden gilladt Betänkande^ (aflryckt under N:o 5 i Bihang till Riks-Ständens Protocoll, 7 Sami. 2 Afd.) och, på deri upptagne skäl, afslagen. Utskotten, som äfven nu anse sig sakna anledning alt biträda den förnyade framställningen om reclamation af förrymde gäldenärer, få, såsom. ytterligare skäl för afslag å motionen, ändem, hvilka vid sislförllutne
Hvad berättigar till den tanka, att Konungens omdöme icke skulle vara bättre än föredragandens; hvarföre underordna Konungens omdöme rådgifvarens? Detta later sig göra, der ansvaret är collectivt och der ministrarna kunna komma öfverens att ej tjena tillsammans med den eller den personen. Det kan ej vara meningen, att sådana förslag efter 5 års mognad skola antagas, och jag upprepar, att Utsk. möjligen illa uttryckt meningen och att detta kan rättas. Jag har velat uttrycka, att Konungens rådgifvare skulle kunna ställas till ansvar både för de råd, de gifvit, och för dem, de underlåtit att gifva. Må man ändra detta, när vi kommit dit! Må man bestämma Representationens rätt att utkräfva ansvar efter 107 §; men må man ej framkasta förslag, sorn icke kunna vinna den andra Statsmagtens bifall! Jag vill till motionären framställa den fråga, huru ens Konungen skall kunna skilja sig från en halsstarrig minister, då contrasignation af beslutet om hans entledigande skulle kunna vägras. Jag bar med värma talat mot förslaget, emedan jag anser det overkställbar, och ja.? Den 7 October. >77 jag är öfvertygad, att det aldrig af Representationen antages. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: En ledamot här till venster har förklarat Nationens enstämmiga tanka vara att önska större ansvarighet hos rådgifvarne, och att Nationen således skulle vara bäst betjent med hans förslag. Det är ganska vanligt att från ett visst håll fä höra satser framkastas, att allm. opinionen är den och den, att alla vilja sä och så. Deraf följer dock icke, att dessa Hrr sökt samla pluralitetens tankar, och jag diar i tvifvelsmål, att de gjort sig den mödan alt ens söka vanliga upplysningar, utan de göra upp på sina kamrar för sig sjelfva, huru de önskade, alt den stora allmänheten skulle tanka, och de böra ej begära, att man skall tro dem. Utgående från denna synpunkt förklarar jag, att i denna stora nationalfråga är fråga om ingenting mer eller mindre, säga hvad man vill, än att komma ett steg närmare den rent ministeriella styrelse, som skulle göra Konungen hos oss lill hvad Konungen i England är.
Riksdag fattade beslut i fråga om statens medverkan för jernvägars anläggning, hafva Rikets Ständer beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat ett särskildt anslag af Sextiotusen R:dr, som blifvit stäldt till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att sätta Kongl. Maj:t i tillfälle att, efter anställda noggranna undersökningar och utredningar i håde stats-ekonomiskt och topografiskt afseende samt med hänsigt till kommunikations-väsendet i allmänhet, låta uppgöra och utarbeta förslag till jernvägars riktningar, anläggningssätl och beskaffenhet m. m. Detta anslags belopp bör således af Riksgälds-kontoret hållas Kongl, Majit tillhanda samt utbetalas i den ordning, som af Kongl. Majit varder i Nåder föreskrifven. § 143. För anläggningen och utförandet af 2:ne jernvägs-stambanor inom Rikel, hafva Rikets Ständer anslagit Fem millioner Ridr, hvaraf Fyra millioner Ridr för en del af den stambana, som, utgående från Götheborg, kommer att, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med hufvudstaden, samt En million Ridr för påbörjande af en, i riktning åt Jönköping gående, stambana från Malmö till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken Kongl. Majit kan finna lämpligt bestämma. Hvad af dessa medel, under tiden intill nästa Riksdags slut, kommer att erfordras för omförmälda 2ine jernvägs-anläggningar, bör, vid derför af Kongl. Majit bestämda terminer och i öfverensstämmelse med Kongl. Majits för öfrigt härom meddelade nådiga föreskrifter, af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och utbetalas. § 144. (Här torde i reglementet böra införas Rikets Ständers beslut, angående det af samtliga Riks-Stånden beviljade låneunderstöd för anläggningen af en jernväg från Dalarne; hvilket låne-understöds belopp dock ännu ej är slutligen bestämdt, enär i fråga såväl härom, som angående fastställandet af jernvägens utgångsoch ändpunkter, samt sträckning, Stånden stadnat i skiljaktiga beslut.) § 145.
Förordningen den -13 April 1850 är vordet stadgadt, att, med ändring af hvad 1821 års expeditions-taxa derom innehölle, för såväl Hof-rätternes ledamöter och tjenstemän, som Häradshöfdingar och Borgmästare, rättighet till skjuts-ersättning och dagtraktamente vid extra-ordmarie förrättningar skall, äfven då enskilde åligger att beloppet godtgöra, beräknas enligt gällande rese-reglemente, dock utan rubbning af hvad expeditions-taxan i afseende på skjuts-ersättning och traktamente för »skrifvare till Häradshöfdingens biträde» bestämmer; så hafva Borgmästare, utom i Stockholm, samt Häradshöfdingar i afseende å ersättning för skjuts och dagtraktamente i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga resereglemente den 31 Oktober 1851 blifvit uppförde i 7:de klassen, med rättighet till skjuts för två hästar och dagtraktamente efter En R:dr 40 sk. b:ko om dagen; hvarefter, i anledning af Rikets nu församlade Ständers derom gjorda underdåniga framställning, genom Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 13 sistlidne Mars. det blifvit stadgadt, att det för en hvar af de uti såväl denna som efterföljande klasserna omförmälde embetsoch tjenstemän samt öfrige personer bestämda dagtraktamente skall utgå med en förhöjning af sexton skillingar banko eller 50 öre Riksmynt; och torde, vid sådane förhållanden, det icke vara lämpligt att Rikets Ständer ånyo under nu pågående riksmöte inkomma med ytterligare underdånig framställning om den af Herr Hasselrot föreslagna förhöjning i dagtraktamente för vissa embetsman, hänförde under 7:de klassen i rese-reglementet; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer. att hvad Herr Hasselrot framställt icke måtte till någon åtgärd föranleda. Vidkommande deremot den af Herr Hasselrot, pä sätt ofvan är vordet omförmäldt, föreslagna förhöjning i dagtraktamente till extra domare i brottmål, så lära Rikets Ständer (inna, att den ersättning i sådant afseende med En R:dr b:ko om dagen, som dem nu enligt Kongl.
I anledning af hvad sålunda förekommit vill Kongl. Maj:t nu öfver frågan onx Tynderö Sockens beläggande med ordinarie Rotering inhemta Rikets Ständers underdåniga Utlåtande; i hvilket afseende Kongl. Maj:t låter Handlingarne i målet tillställas det Utskott, till hvars vidare behandling målet remitteras; och har Kongl. Maj:t i Nåder tillåtit, alt förenämnde Socken emedlertid må förblifva vid utgörandet af den Extra Rotering, som år 1811 blifvit densamma åsatt. Kongl. Majrts förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. J. Nordenfalk. Utdrag af Protocollet öfver Krigs-Är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 2g October 1828. Närvarande: Justitia? Stats-Ministern II. E. Hr Grefve Gyllenborg. 16 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N-o 8. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. Ex. Hr Grefve af TVetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. II. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan• Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreterareit Nordenfalk. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, författadt förslag till Kongl. Majlis Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående yrkad befrielse från Rotering för Tynderö Socken i Yester-Norrla ruis Län.
Jag ber då att, i min ordning, få göra den erinran, att när denna tillökning bestämdes, så togs alldeles ej i beräkning, att de skulle sjelfva anskaffa det papper, som erfordrades för alla ifrån häradsrätten utgående expeditioner, utan antog man i det stället för gifvet, att skrifkartor skulle fortfarande som hittills komma att begagnas. Således är det rent af orättvist, att hemta grunden för detta åläggande ifrån sådana förhållanden, och jag kommer alltid att bestrida rättvisan af en sådan handling. Då sålunda, på sätt jag här sökt visa, staten på det hela ingenting förlorar genom ifrågav:de utgift, utan densamma går till en annan del af staten, som använder den till statens bästa, anser jag den af Utsk:t föreslagna förändring ej vara af behofvet påkallad, hvarföre jag vördsamligen anhåller om propos. a afslag å Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning. Gr. Lagerbjelke: Som den siste värde tal:n förklarat Levdin.-Utsk:t sakna alla insigter, så tyckes det ej behöfva någon förklaring, att en ledamot af detsamma ej kunnat förstå den värde taks eget resonnement; jag bekänner öppet att det öfvergått min, kanhända alltför inskränkta fattningsförmåga. Den värde lahn anser ingen förlust kunna uppstå för statsverket genom ett fortsatt tillverkande af skrifkartor, på den grund, att man vid Tumba pappersbruk förtjenade på dessa kartor. Jag frågar den värde takn, om det verkligen är skäl att företaga sig en större utgift, för att ”möjligen” på annat håll kunna förtjena igen någon del af densamma. Hvad särskildt detta förhållande beträffar, skall man dessutom väl ihågkomma att pappersmassan och arbetskraften ej vid Tumba, mer än på något annat ställe, fås för intet, så att den stora förtjensten, I) en 25 Maj. sorn staten skulle göra på omvägen till Tumba, är visst af den beskaffenheten att den till stor del går bort på vägen. Man säger, att i synnerhet häradsrätterna skulle, ifall stämpelpapperet borttoges, tillskyndas ett stort besvär. Det vore knappt möjligt, säger man, för dem att hinna kartera papperen, till följe af den massa expeditioner, som ständigt från desamma måste utgå.
Vi hafva derföre försökt återgifva dessa (idéerne) så som vi uppfattat dem, och det, så litet som möjligt i deras eget sjelfgjorda språk, som dock icke har något särdeles karakteristiskt mer än i sina beständiga förkortningar, hvilka vi äfven understundom begagnat, för att alltid påminna om hvad det är för folk som talar. Äfven vilja vi göra våra stadsläsare uppmärksamma på att den lägre klassen, likasom den högre, har ett högtidsspråk och ett hvardagsspråk, samt att högtidsspråket hos allmogen nästan alltid blir bibliskt, emedan bibeln och den deraf utgångna psalmboken utgöra hela deras läsning, och att hvar och ens högtidsspråk alltid blir analogt med, och bär pregeln af, hvar och ens högsta grad af bildning. Och härmed sluta vi vårt för-ord, i hopp att det måtte genomläsas och behjertas, samt stämma hvar och en läsare till blida och skonsamma omdömen, om något som, i alla fall, dock alltid blir ett vågsamt försök, helst af en underordnad talang, och en derför högst anspråkslös författarinna. Hemmet i Maj, 1843. TORPAREN OCH HANS OMGIFNING. Qu’un moment de vivacité Peut causer de calamité! Vieux chanson. Icke alla drängarne hos den rike patron P., egare af det stora och vackra herregodset Grantorp i Vestergötland, hade på den korta Decemberdagen varit vid den stora aftröskningen och logafmätningen. Några af dem hade hela dagen stått och huggit, samt burit in julved, och den yngsta af dem alla, eller Gunnar, han hade biträdt pigorne vid manglingen af husets stora jultvätt. Men nu var dagen förliden, manglingen slut, och sedan Gunnar, tyst och tankfull, hjelpt de skrattande och sladdrande pigorne att bära in klädkorgarne, gick han i samma sinnesstämning ned till drängstugan, som var tom, kall och ödslig, ty ännu voro inga af de andra drängarne återkomna från sina dagsarbeten.
Men det år icke underligt, enär mina värda motståndares minne är så lifligt, att hvad den ene tror mig hafva sagt 2:ne gånger, har den andra hört 3 gånger. Då kan det äfven hända, att flere tro sig hafva hört hvad jag aldrig sagt. En ledamot af StatsUtsk. har yttrat något, hvilket jagnbör uprepa, till stöd för mina varningar mot obetäukta företag. Ar 1848 ansågs jernvägen mellan Orebro och Hult såsom en förträfflig sak, och år 1851 anslogo R. St. medel till denne väg. Nu säger Hr Bildt likväl, att denna jernväg är blott en fiction, och Hr Gripenstedt yttrade något på f. m., som svarade deremot. Är det då, frågar jag, skäl för R. St. att tillskapa 2:ne nya fictioner och derpå använda betydliga anslag? Det är mot denna öfverdrift jag velat varna, och önskar, att man åtminstone måtte inskränka jernvägsföretagen till ett, på det alt man icke må sålunda förspilla allt för myckel allmänna medel. Jag fortfar i min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, ville dela propos:n så, att först afgöres, huruvida det skall blifva en eller två jernvägar, hvarigenom saken kommer, såsom jag tror, att på ett redigare sätt afgöras. Frih. Sprengtporten: Sedan Hr von Hartmansdorff uplyst, att det var eli misstag af mig, att påbörda honoifi afvoghet emot elektriska telegraferne, återstår mig endast, att förklara min ledsnad deröfver, alt mitt minne bedragit mig. Frih. Cederström: Jag anhåller att med några ord få bemöta Frih. Klinkowströms sisla anförande, hvari Frihm, till stöd för sitt förslag, åberopat 56:le §:n Riksd.-Ordn., hvilken § likväl endast handlar om motioners väckande; deremot mäste jag å min sida åberopa 75:te §:n Riksd.-Ordn., som säger, alt när 3 Stånd afgjort ett ärende, får detsamma icke vid den Riksdagen ånyo uptagas. Och då Frih.
Ty äfven denna förstuga var ljus, och icke heller där stod någon vindsdörr öppen, men en ny trappa förde mot höjden liksom nyss. Och genom trappfönstret sken månen in, och den var askgrå och glanslös och onaturligt stor. Jag störtade upp för trappan. Jag kunde icke tänka mera. Jag vacklade upp för ännu en, och ännu en; jag räknade dem icke längre. Jag ville skrika, jag ville väcka upp detta förhäxade hus och se människor omkring mig; men min strupe var sammansnörd. Plötsligt föll jag på den tanken att söka läsa namnen på dörrskyltarna. Hvilka människor kunde väl bo i detta Babelstorn? Månljuset var för svagt, jag ref eld på en tändsticka och höll den tätt intill en skylt af mässing. Jag läste där namnet på en af mina vänner, som var död. Då lossnade min tungas band och jag skrek: »Hjälp! Hjälp! Hjälp!» Detta rop blef min räddning, ty det väckte mig ur den förfärliga drömmen om evigheten. NATTVARDENS SAKRAMENT DET var nästan i min barndom det passerade. Det var en blåsig höstkväll, ombord på en af skärgårdsbåtarna. Vi hade ännu icke flyttat in från landet, och jag reste ut och in för skolans skull. Jag hade varit lat som vanligt och skulle examineras i ett par ämnen för att kunna komma upp i en högre klass. Jag gick af och an på däcket i skymningen, med kragen uppvikt och händerna i kavajfickorna, och tänkte på mina motgångar i skolan. Jag var nästan säker om att bli kvarsittare. Då jag böjde mig fram öfver relingen och såg hur skummet fräste hvitt och hur babordslanternan kastade gnistrande gröna reflexer i det svarta vattnet, kände jag mig frestad att hoppa öfver bord. Då åtminstone skulle väl matematikläraren ångra sin kitslighet – då, när det väl var för sent Men i längden blef det kallt därute, och när jag tyckte mig ha frusit nog, gick jag in i rökhytten. Jag tycker mig ännu se den interiör af värme och hemtrefnad, som mötte mina blickar, då jag öppnade dörren. Den tända taklampan svängde långsamt af och an likt en pendel. På bordet ångade fyra whiskytoddar; fyra cigarrer blossade, och fyra herrar berättade svinaktiga historier.
125,000: lärande i afseende på vilkoren för statsbidrags beviljande till arbeten af förenämnde särskilda slag i allmänhet meddelade föreskrifter böra lända till efterrättelse c) för ett ökadt antal Agronomer, som i särskilda provinser meddela undervisning i odlings-, uldiknings-, ängsvattningsoch sjösänknings-företag, samt till bildande af elever för framtida sådan undervisning 10,000: (T) för ett ökadt antal lägre Landtbruksskolor, i den mån de uti provinser, der sådane förut icke finnas, kunna å lämpliga ställen, under vanliga vilkor, inrättas 10,000: — e) för ett nytt högre Landtbruks-Institut, hvilket, efter upphörande af det äldre vid Degeberg, anses nödigt, på lämpligt afstånd, söder om Ultuna 12,000: — f) åt de i länen inrättade Hushållningssällskap, för hvilka reglementen blifvit af Kongl. Maj:t fastställda, tillsammans 24,000: — fördelade på sätt Kongl. Majit, efter LandtbruksAkademiens hörande, bestämmer; hvarvid, jemte offentlig redovisnings-skyldighet, torde böra stadgas såsom föremål för medlens användande: att genom belöningar uppmuntra mindre bemedlade jordbrukare, hvilka ådagalagt synnerligen nitiska bemödanden för jordbrukets eller annan landtmannanärings förkofran; att för skäligt pris tillhandahålla dem förbättrade åkerbruks-redskäp samt goda fröslag af nyttiga vexter; alt anskaffa för landtbruket nyttiga modeller; äfvensom att i allmänhet befrämja de med hushållningssällskapens stiftande afsedde ändamål g) alt såsom räntefria lån, efter de grunder och med de vilkor, som kunna af Kongl. Maj: t varda fastställde, under Ilushållnings-Sällskapens inseende, tilldelas de jordegare, som å sina hemman inrätta rior eller andra ändamålsenliga torkinrättningar för sädens bättre förvarande 40,000: — /<) att, jemte tillgängliga besparingar å 1845 års anslag till Stamholländeriers bildande, användas, genom Stamholländeri-Styrelsens för - Transport R:dr 246,000: V Kongl. Majus Nåd.