Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr till följd af motsvarande större permittering) » 37,834: 56. afgå: för 400 man, å 6,5 9 Rdr, utgörande nyssnämnde 5 procents minskning 2,636: — 35,198 56 Sadelmundering och hästutredning: för 366 hästar, eller skillnaden mellan hela det blifvande antalet underofficersoch manskapshästar, 730, och det närvarande antalet sådana hästar, 384, uppsättningskostnad å 115,74 Rdr 42,360 84 » 250 hästar, eller skillnaden mellan det blifvande antalet i fred effektive hästar, utom underofficerarnes, 606, och det antal sådana hästar nu finnas, eller 356, underhållskostnad å 43,10 Rdr. 10,775 » 102 hästar i fred vakante, underhållskostnad å 4 Rdr, förslagsvis — 408 — G ev är sper sedlar för 302 man, uppsättningskostnad ä 62,7 5 Rdr 18,950 50 Transport 125,048 44| 94,461 76 143 Kostnad för Kostnad Transport en gång 125,048 44 årligen.
Jag skulle med största nöje efterkomma den värde talarens önskan, så vida Utsk. icke bemödat sig att åstadkomma en väsendtlig rubbning och nedsättning i berörde taxas bestämmelser, deraf jag befarar att, derest sådant af R. St. beslutades, olyckliga och beklagliga följder skulle uppkomma. Derföre synes mig min skyldighet vara, att efter förmåga varna för hvarje förhastande i denna väg. Att jag dervid begagnar de rätta, verkliga och, efter min öfvertygelse, bindande skälen, samt icke, till vinnande af mera omvexling i argumentationen, framdrager sådane grunder, som eljest möjligen kunde uppletas, änskönt ck ej vore så kraftiga som de ofta återkommande hufvudskälen, det torde vid närmare eftersinnande icke böra tillvitas mig, såsom något fel, af dem som opartiskt betrakta förhållandet. För öfrigt inser jag visserligen att det, såväl i della, som flere andra fall, lärer inträffa, att man med mindre nöje åhöres af en ledamot, med hvilken man icke delar lika åsigter. Men när, såsom nu, detta bl ifver händelsen, sä hyser jag dock den förhoppning, att, likasom jag med mycken undergifvenhet och ostördt sinneslugn förnimmer mig icke hafva talat en leda - I)un 3 Juni e. m 373 raol lill nöjes, hvars meningar så föga öfverensstämma med mina, likaså lärer den värde ledamoten finna sig vid ali. bära det omnämnde missödet, ali af mig åhöra misshaglige åsigters framställande; och torde få förväntas att det skall af honom bäras med det fördragsamma och aktningsvärda tålamod, som sä väl pryder den värdige medborgaren. Hr Gr. o. Landtm, yttrade alt han, med afseende på den emot honom af Frih. Cederström gjorda framställning, finge nämna, att han, då den talare, sora näst efter Frih:n haft ordet, upplyst att artikeln leksaker icke var upptagen i 1845 års tulltaxa, icke ansett nödigt att derom lemna något svar, samt alt anledntn hvarföre Frih.
Sedan Konstitutions-Utskottets, uti Memorialet N:o 38 framställda, förslag till ändring i Riksdags-Ordningens föreskrifter om Preste-Ståndets representations-rätt, blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af Ridderskapet och Adeln samt Pr este-Stånd et till Konstitutions-Utskottet åter hänvisadt med särskilda anmärkningar emot förslaget, hvilka förklarats utgöra hvartdera Ståndets gemensamma tanke; och Utskottet, som ansett någon sammanjemkning emellan dessa skiljaktiga meningar icke kunna ega rum, uti Memorialet N:o 19. dels detta förhållande hos Rikets Ständer anmält, med inbjudning till Eidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att sig efter de öfriga Stånden foga, dels ock, lör den händelsen, att inbjudningen icke antoges, och frågan således koinme i det skick, att dess afgörande blefve beroende på omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, hemställt till Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet om icke de, hvar för sig, täcktes verkställa en sådan redaktion af sina särskilda meningar, att dessa kunde oförändrade intagas uti de blifvande voteringspropositionerna: sä hafva, enligt hvad till Utskottet ankomna utdrag af samtliga Riks-Ståndens Protokoll för den 18, 20 och 21 innevarande månad utvisa, Borgareoch Bonde-Ståndet lagt Memorialet N:o 49 till handlingarne, samt Ridderskapet och Adelil äfvensom Preste-Ståndet, med afsjag ä den gjorda inbjudningen, att sig efter de öfriga Stånden foga, upprättat följande förslag till redaktions-iorändringar i öfverensstämmelse med sina förut uttalade gemensamma tankar, nemligen: Ridderskapet och Adeln: att 13 och 16 §§.
– »O, min nådigaste drottning! – utbrast fröken Düben, knäföll och fattade den ena af Lovisa Ulrikas händer, den hon häftigt tryckte till sina läppar – värdes höra en undersåte, som har Ers Maj:t att tacka för allt, som älskar och vördar Ers Maj:t mera, än något annat på jorden, och som skulle dö af förtviflan, om Ers Maj:t och dess höga gemål blottställdes för någon stor olycka ... – »Än se’n! Hvad menar du? Säg fort och utan omsvep,« föll drottningen, otålig, i talet, och gaf henne en vink att stå upp. – »En ovanlig rörelse råder i slottet, och min kammarjungfru, som varit ute i staden, försäkrar, att oron spridt sig redan äfven dit. Man talar ej om annat, än »regementsförändring,« »envälde« och »Deras Maj:ters befallning att arrestera Rådet och massakrera ständerna. Jäsningen och förskräckelsen växa med hvarje ögonblick, och man säger sig blott afbida en signal från Eders Maj:t, för att börja blodbadet.» – »Barnsligheter! Och hvem understår sig, att sätta så orimliga rykten i omlopp?« – »Ers Maj:ts egen löpare, Ernst, skall vara en bland de ifrigaste att uppvigla pöbeln, och det finnas de, som påstå sig hafva hört honom åberopa hög befallning.« – »Om den dumme och oförskämde löparen, på något oss förnärmande sätt, inblandat sin öfverhets namn i hvad folket företager, så skall han derföre straffas utan barmhertighet, derom kan du vara öfvertygad, min kära Düben. Om folket tröttnat vid den mängd småtyranner, som kalla sig ständer och Råd, vore i sanning ingenting att undra på, och ni, fröken Düben, gör bäst, att tillsluta edra öron för politiken och en gång för alla taga er till vara, att tala om saker, dem ni ej begriper.« – »Men ... – »Men? – »Men, pöbelns tycke, allernådigsta drottning, är ombytligt.
R;dr 10 sk. låta besörja de erforderliga utgifterne för Saltpeter-gärdens uppbörd och transport samt Saltpeter-tillverkningens bibehållande och befordran-, så har hos Riksens Ständer framställning blifvit gjord oin angelägenheten deraf, att Vndtrdaniga Skrifvelser. ofta berörde Font}, hvars ändamål eger ett sS väsendtligt inflytande på hela Riketsi Saltpeternäring, varder förvaltad, på ett sätt, som mest instämmer med Statens fördel, och Fondens fram» tida bestånd, samt att Saltpeter-medlen således bordé, genom utlåning, hvad de öfver behofvet disponible medel beträffar, göras frugtbare; ettorn hvilken åtgärd, Capital-behållningen, genom de Fonden åliggande utgifter, komme att alltför mycket medtagas. Riksens Ständer hafva uti den, i ofvanbexörde måtto, gjorde framställning, funnit sig desto heldre böra instämma, som de Saltpeter. Fonden åliggande utgifter, enligt uppgjord beräkning, uppgå till 56,250 Rldr årligen, och Fondens ofvanupptagne återstod 473,102 R;dr lo sk», såsom till en del bestående uti värdet •af Saltpeter-pannof, utlemnade till enskilde emot successif betalning samt utlåningar pa längre tid m. m., icke är till dess hela belopp disponibel; och Riksens Ständer få alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det EK. M. täcktes i Fläder låta på ett, med Saltpeter-F^ondens fram-' tida bestånd och med dess ändamål förenligt sätt, mot Sex Procent, förränta den del derutaf, som, utöfver hvad för Saltpeter-näringens vidmagthållande erfordras, må vara att disponera. Riksens Ständer framhärda etc.
Då jag anmälde mig, hade jag ämnat begagna detta tillfälle för att i sin hela vidd upptaga den stora frågan, som i dag är föremål för öfverläggning: men då jag hört, i afseende på de speciella anmärkmr, som i denna speciella fråga blifvit gjorda, män af yrket hafva anmält sig, hvilka således kunna till de sakrika upplysningar, som af Hr Lagerhjelm och Frih. Cederström redan blifvit meddelade, lemna ytterligare bidrag, vill jag ej upptaga tiden, utan endast inskränka rnig lill anförandet af några få historiska data. Gr. Anckarsvärd har omnämnt, dels huruledes år 1808 Engelska gevär blefvo lemnade åt oss, och dels huru, år 1813 ellei1814» 4°,000 Engelska gevär lemnades till Sverige i afdrag på subsidier, hvilket allt han ansett böra ännu finnas i våra förråder, äfvensom Gr. Anckarsvärd, under en art af ogillande, omnämnt ett beslut att slopa casserade gevär, i stället för att försälja dem. Till svar härå får jag endast anföra några bekanta historiska data. Då Sverige år 1808 var inveckladt i ett krig, som hotade vårt sjelfbestånd och beklagligen kostade oss en tredjedel af det gamla fäderneslandet, så saknade den Svenska arsenalen nödiga tillgångar att förse Sveriges söner med oumbärliga vapen. Man måste Den 18 Mars. 9l då anlita England, måste emottaga, utan urval, de måhända till en del för sent ankomna gevären, och ehuru pojke den liden, erinrar jag mig ganska väl, huru gamla erfarne officerare heklagade, att de nödgades använda de utländska gevären af de mest olika modeller, och i allmänhet af ganska dålig beskaffenhet.
Samma värde Talare har yttrat, att om sådane stora varu-upplag skulle samlas, borde det ske utanför Sundet, för att undvika Sundska Tullen; detta vore visserligen rätt, i fall frågan vore om upplag af varor, som skulle stadna inom Sverige, men då fråga nu är om varor, sorn skola förflyttas synnerligen till vår granne i Öster, måste depoten blifva i Östersjön, helst Sundska Tullen i allt fall icke kan undvikas; så framt man ej vill tänka sig, att hela denna handel skulle uteslutande ledas genom Götha Canal, sedan den blifvit färdig’, eller genom Bälten. Men om, på sätt jag redan yttrat, man måste betrakta inrättningen af en Porto Franco, såsom till lättnad för transactioner främmande Nationer emellan, och hvaraf vinsten stadnar, der inrättningen är etablerad, synas alla tidepunkter dertill lämplige, då tillfället medgifver, att få en uppläggningsort i grannskapet af stora afsättningsplatser, till hvilka under olika årstider det icke är möjligt att directe transportera varor. Mellan Gottland och 37 H. 16 Den 12 Augusti f. ra. liamnarne i Finska viken transporteras varor Lämpligast på mindre fartyg; till Gottland åter kunna de föras på så stora fartyg som lielst, ty Slite hamn är så beskaffad, att den kan emottaga de största handelsfartyg. Samma Ledamot har äfven ansett vådligt, att på Gottland hafva stora varu-upplag, i anseende till svårigheten att försvara ön. Jag tror för min del, attoni stora varulager der kunna samlas, tillhörande främmande Magter, äger Sverige just i dessa varulager en icke obetydlig borgen, för att blifva fredad från anfall, eiler ock erhålla tillräckligt bistånd för att afslå det. Dessutom skulle Sverige, i samma mån det drog fördel af Gottland, genom den der öfvergående handeln, jemväl blifva i tillfälle att bringa denna ö i fullkomligt försvarsstånd, hvilket icke är så svårt, sorn man synes föreställa sig.
Utsk. i detta afseende hemställt, att de nya sedelvalörerna måtte blifva följande, nemi.: en å 3a sk. b:co,att inlösas med-£r:dr silfv.sp. motsv. 1 r:dr r:gds n ä 2 r:dr \ 3 „ „ å 6 r:dr 32 sk. ... 2^ 10 , a 16 r:dr 32 sk. ... 6^ 25 „ å 33 r:dr 16 sk 12A 5o „ , å 66 r:dr 3a sk. ... 25 100 , , å 333 r:dr 16 sk in.5 5oo,äfvensom en å 666 r:dr 32 sk 2Öo 1,000 r:drr:gds, i fall en sådan valör skulle finnas vara nödvändig; men anser R. o. Ad. någon högre sedelvalör än å 5oo r:dr riksg:s icke erfordras, så skall jag icke fortsätta mitt yrkande i afseende på den sista af mig föreslagna valören. Deremot synes det mig vara högst angeläget, att sedlar utfärdas å 16 r:dr 32 sk. och 33 r:dr 16 sk. b:co. I händelse R. o. Åd. skulle bifalla, hvad jag nu föreslagit, bör sista mom. i denna punkt förändras till följande lydelse: "Dock äga Bancofullmägtige att, i händelse utom dessa valörer någon annan skulle finnas vara för allm. rörelsen särdeles nyttig och nödvändig, låta, enligt de af R. St. nu stadgade grunder, utgifva sedlar å en, högst 2:ne andra valörer emellan 2 r:dr och 333 r:dr 16 sk. b:co.” i Hr von Troil, Emil: Jag är nästan i allo förekommen af den siste värde talaren, från hvilken jag endast skiljer mig deruti, att jag icke anser behöfligt, att sedlar utgifvas å högre valör ån 333 r:dr 16 sk. b:co, helst de nya sedlarna blifva vida lättare och beqvämare för remisser, än de gamla äro.
Björnstjernas yttrande, att den kavallerianda, som nu finnes, beror derpå, att man bor i närheten af sin häst, så får jag anmärka, att detta nu icke är fallet annat än undantagsvis, att officerarne hafva sina hästar i samma gård, der de sjelfva bo; likasom jag aldrig hört att de få officerare, som hafva stallrum i det hus de bebo, skulle vara skickligare kavallerister än andra officerare, som sakna detta tillfälle. I afseende på den förespegling Gr:n gjort, att officerarne icke skulle få se om sina hästar, så vida dessa stodo i stallarne, så tror jag det är lika vågadt. Jag vet icke, hvarföre man ej vill godkänna en princip, då den är riktig. Det är visserligen sannt, att många soldater behöfde användas för hästarnes skötsel; men är det utredt att detta ej låter ordna sig utan någon särskild kostnad för Statsverket? Nej, frågan är alldeles icke undersökt och det synes mig densamma förtjena. Hr Stjernsvärd: Gr. Björnstjerna har i sitt anförande velat draga den slutsats af mitt yttrande, att jag skulle föreslagit att en officer, sora får sin häst född på ett kavalleristall, skulle, då han kommenderas ut till marsch, hafva en artillerist eller kavallerist till ordonnans. Något så absurdt har jag aldrig yttrat. Vill man på detta sätt öfverflygla sina motståndare, så är det omöjligt att vara med. I händelse af kommendering får officeren bete sig som han gör nu, nemi. förse sig med soldater af sitt eget Reg:te. Att åter kärleken mellan kavalleristen och hans häst skulle förfalla genom att de bo på olika ställen, vill jag bemöta dermed, att det är lång tid, som officerarne skola finnas på stallarne, och då hafva de godt tillfälle att sysselsätta sig med sina hästar. Jag tror det är få officerare som, sedan tjenstgöringen är slut, på e. m. besöker sina hästar. Hvad kavalleriandan beträffar, tror jag den beror derpå att åt kavalleristen från början bibringas undervisning i ridkonsten.
Utaf hvad jag nu anfört lärer Högloflig® Ridderskapet och Adeln inhämta, att det är i stöd af Ständers och Konungens flera gånger gemensamt bekräftade tillåtelse, som Bruksägare fått nyttjande-rätten af Recognitionsskogame, att det är i stöd af sådana högtidliga loften, sorn de ingått i dryga kostnader till anläggande af Verk, hvilka bidragit att gifvadessa skogar ett ökadt värde, och påskyndat odlingar uti aflägsna trakter, utan Kronans vidare bekostnad eller åtnjutande af någre odlingslån ^ att desse Bruksanläggningar blifvit sålde, och gått i arf med de rättigheter, som dem i kraft af Konunga-Resolutioner tillkom, och att det således vore ett uppenbart kränkande af medborgares rättigheter, örn desse skogar blefvo Bruken fråntagne, eller dess bibehållande med alltför dryga vilkor belastade, hvilket icke lärer kunna öfverensstämma hvarken med Den 29 Maji. närvarande Ständers rättvisa, billighet och omtanka, att bevara och iagttaga medborgares 1 lagarne förvarade rätt, eller med innehållet af 77 §. i RegeringsFormen, som försäkrar innehafvare af Kronans tillhörigheter, att njuta laglig rätt derå tillgodo, och redan medgifvit, att odlingar eller odlingsbar mark å KronoBkogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande Författningar, kunna lill skatte försäljas.
Tjenstehjon hafwa da upfyllt rätta omloppet as sin årstjenst, enär de handhafwa och förwalia den skörd och gröda de inbärgat: alla mitztag emella-' den, som til lVliciiAoli förrättat inbärgningen och den, som efterträder det andra halfwa aret, försvinna; den sednare är ej i saknad af den kännedom, som den förra äger, sa om det mer eller mindre wäl inbärgade som de flera särskilldta lägen med mara; da flyttning sker i msäio Junti, är det en och samma, han sin» ner sig sä mycket mera förpliktad at bärga wäl och hafwa noga tilsyn, som han inser nyttan af sin dcrwid beroende framtida förwaltning. Husbonden bör ock hafwa giort sin behållning, sa at beloppet til Tjenarens aflöning,mindre ar at til. ga denna ärskiden an de öfriga. Warens mödosamma arbeten ar nu tilrygga laggda, den ljufwa tidepunkt infaller da naturen begagnar Landkmannen desi möda och alstrar frugten af desi ' ^ arbete. Nu uphörer den dryga Ladugårds omsor gen, kreaturen finna as marken födan för tand; som. maren bereder LandtmannenS hwila fran Jordbrukets lunga arbeten; han ager nu bästa rådrum at besörja omtanka» för desi öfriga hushällSgrenar, hwaribland den tzor ock bör wara at ombyta sik tjenstefolk don tid han mindff saknar; hwilka nykomna i kjensten, under den annalkande inbärgningen äga rådrum at tildanas och wänjas ester hwarje Husbondes särskilldta arbetssätt och lynne.
Hålles å minuteringsställena varan alltför dyr, i jemförelse till tillverkningseller parli-bandels-värdet, kan sådant föranleda till lönnkrögeri, eller att försäljningen drages ifrån de högt beskattade minuteringsställena och öfvergår till säljare, hvilka, utan att serskildt skatta derför, afyttra det minsta qvantum, sorn är något öfver utminuteringen, eller till olämplig utsträckning af den jordbrukare medgifna rätt att åt sina arbetare sälja en fjerdedels kanna. Borttages åter denna rätt och försäljning under en kanna förbjudes, är ej osannolikt, att något sä Ltpå finnes att kringgå förbudet, måhända med den följd, att konsumtionen okas. Migförefaller också alldeles oförklarligt, huruledes bestämmelser, sådana som förslaget innefattar, skola kunna leda till det afsedda ändamålet; men enär i Norrige erfarenheten visat, att bestämmelser, likartade med dem, som nu äro i fråga, funnits fullkomligt ändamålsenliga, måste jag antaga möjligheten deraf, att de kunna. vara. tjen - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 26. 47 liga jemväl bär i landet, och då ändamålet onekligen är godt, anser jag mig följaktligen böra i underdånighet tillstyrka bifall å hvad Departementschefen föreslagit. Statsrådets öfrige medlemrnsr biträdde, hvad af Departements-chefen blifvit i underdånighet anfördt. Kongl. Mnjrt, sorn biföll hvad af Departements-chefen och Statsrådets fleste ledamöter sålunda i underdånighet yltradt och tillstyrkt blifvit, befalite, att, i öfverenstämmelse dermed, förslag till nådig proposition i ämnet till Rikets ‘Släuder skulle af Departements-chefen uppsättas. Ex Protocollo B. W. von Printzencreutz. Utdrag af Protokollet öfver Civil-årenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet ä Stockholms Slolt den 18 November 1847. Närvarande: Tians Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre3 Statsråden :
Vid innevarande, liksom vid nästföregående Riksmöte, hafva förslag blifvit framställda om upphäfvande af hela beviilningen ej mindre efter Usta än 2:dra Artikeln. Inom Vällofl. Borgare-ståndet har nemligen Herr L. V. Henschen förnyat sin vid sista Bih. till B. St. Brot. 1856 & i857. 5 Sand. i Afd. 2 Huft. 1 2 Bevilbiings-Utskottets Betänkande N:o G. Riksdagen i denna syftning väckta motion, samt, för den händelse att bevillningen icke komme alt upphäfvas, föreslagit, alt den enligt l:sta Art. utgående s. k. personliga skyddsafgiften måtte anslås till folkskolorna såsom förut skett med en del deraf, äfvensom att bevillningen efter 2:dra Art. eller ett densamma motsvarande belopp likaledes måtte öfverlämnäs lill kommunerne för att användas till undervisnings-verk och fattiga barns uppfostran. Dessutom hafva i afseende å den personliga skyddsafgiften frän öfriga Riks-stånden inkommit motioner, åsyftande denna afgifts upphörande såsom statsinkomst samt användande till lölkskole-väsendets befrämjande. Dessa motioner äro följande:
Riksdagsfullmäktigen Jonas Peter Sandstedt från Jönköpings län har, i en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, framställt ett utförligt förslag till förändrade grunder för orgelnist-, klockare-, kantorsoch folkskolelärare-tjensters tillsättningar, hufvudsakligen af innehåll, att för kompetens till orgelnistoch kantors-tjenster skulle erfordras betyg öfver aflagd kantorsoch orgelnist-examen, hvilka examina skulle anställas af Kongl, musikaliska akademien eller ock vid de läroanstalter för undervisning i harnion ilära, orgelspelning och sång, som skulle upprättas i stiftsstäderna samt, för klockare-1jenster, betyg öfver examen, allagd inför provincial-läkaren samt trovärdig persons intyg öfver skrifkunnighet; att ansökningstiden till nämnda tjenster borde vara 90 dagar; att, sedan ansökningarne inkommit, förslag till den lediga tjensten böra i sockenstugan, der kyrkorådet och socknenämnden skola vara samlade, upprättas efter beräkning i siffror af de betyg, som i orgelnist-, klockare-, kantorssamt skollärare-examen, der skollärarens befattning är med någon af de förutnämnda förenad, blifvit till olika valör erhållue, äfvensom, efter enahanda beräkning, af tjenstår vid dessa serskilda befattningar, hvarvid ett tjenstår skulle värderas lika med en betygs-enhet; atffprof sedermera skulle afläggas; samt att slutligen församlingens röstegande ledamöter måtte ega att inom förslaget, efter flesta rösterna, dessa tjenstemän välja, men pastor endast rösta för sine innehafvande hemman samt dessutom med en embetsröst. 1 den del af sin framställning, som rörer upprättandet af förslag till skollärarebefattningar har motionären, som ansett pastor för närvarande ega rätt att uppställa dessa förslag, i denna rättighet velat tillvägabringa en förändring. Kn sådan rätt eger pastor likväl icke enligt Folkskolestadgan, då, jemlikt dess 6 §, det tillhör skolstyrelsen att till ofvanämnda tjenster uppsätta förslag. Hvad åter beträffar pastors rättighet att deltaga i utnämnan - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o lii.
DA, som jag haft äran yttra, jag icke tror, att något afdeifrågavar. förslagen ännu tillfredsställande löst problemet, är det måhända förmätet af mig alt tro, det jag i det hänseendet skulle kommit längre än andra; men jag har under ett långvarigare begrundande af dessa förhållanden, med afseende på constructionen inom vårt land af både folkclasser och förmögenhetsställning, kommit till den slutsats, att man omöjligen genom ståndsval, men väl genom classval kan uppnå målet. Jag vill derföre lemna åt slädernes innevånare, såsom utgörande en dass för sig, en särskild valrätt, med ett visst antal representanter. Likaså ville jag för landets mindre fastighetsägare och öfriga röstberättigade anslå ett visst antal representanter, som skulle väljas per capita af alla röstberättigade utan afseende på någon gradation af förmögenhet, annorlunda än genom den fastställda minimibevillning, som borde lemna valrätt. Likalades ville jag för den högre beskattningen, så väl för stad som för land, som vill säga detsamma som den högre förmögenheten, och inom hvilken den högsta intelligensen äfven innefattas, införa ett särskildt valcollegium, som finge sig anslaget ett visst antal representanter, underlägset det, som folden lägre förmögenhetens valcretsar stadgades. Genom anordningen af dessa 3:ne valclasser, skulle städernes dass komma att omfatta en god del af den högre och högsta intelligensen. Inom den större förmögenhetens valcrets skulle säkerligen äfven den högsta intilligensen och de utmärktare statsmannaegenskaperne otvifvelaktig! blifva afsedda, och vid valen ihågkomne. Den egentliga valkretsen eller classfördelningen för landsbyggden skulle genom det större antal representanter, som blefve den tilldelad, finna sig mera fri vid utöfningen af sin valrätt. Den skulle icke finna sig i bekymmer, att möjligen genom utkörandet af allt för många representanter utaf BondeSt., omintetgöra lagstiftningens oeftcrgifligaste åligganden.