Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dit kom en dag en främmande konung och i hans följe voro många förnäma kavaljerer, men ingen af dem alla förstod konsten att tända hennes sinnens lif. Så blef det natt och tusen sinom tusen facklor brunno i parken, och skotten smällde, och de skrämda hjortarna flydde, och skön jungfrun, som promenerade i slottsträdgården, mötte där en kavaljer af ringare rang än de andra men med ett mera genomträngande förstånd. – På borggården var stort fyrverkeri, tusen svärmare sådde eldgnistor i mörkret, tusen solar lyste i natten, och lifvet var likt en dröm aldrig skall han glömma det lena hullets bäfvan och hennes hjärtas nervösa slag En nyckel gnisslar i ett lås, och fångens ansiktsuttryck skiftar. Han öppnar ögonen och reser sig upp så häftigt, att länkarna skramla i de tunga järnkedjor, med hvilka han är fastsmidd till väggen. En boja af järn är sluten omkring hans högra hand och en annan omkring hans vänstra fot. Han är klädd i en jacka af blå fris utan knappar, i slitna benkläder, tjocka yllestrumpor och grofva skor utan spännen. Dörren öppnas med stort buller, och Wolff träder in, följd af en fångvaktare, med middagsmaten på en bricka. Stackars Wolffs ögon ha alltid samma uttryck af rådlöst medlidande, när han ser på sin herre. Han får icke tala, men han bugar sig djupare för fången, som bär en missdådares dräkt, än han någonsin bugat sig för den mäktige ministern. Och han serverar middagen med en min, som stode han bakom sin herres stol vid kungens taffel. Middagen utgöres af en tallrik med sönderskuret kött, ett glas lätt vin och en kopp kaffe. Någon hunger känner Struensee icke, han vämjes vid detta sönderkarfvade kött, som han måste äta med fingrarna, ty knif och gaffel räknas för kontraband. Dock erfar han alltid samma saknad och tomhet, när måltiden är öfver, och det tunga låset åter gnisslar, och stegen aflägsna sig, och allt blir tyst. Så länge den tigande tjänaren stod där, hade hans fångne herre en förnimmelse af trygghet, af samband med det förflutna, af en vänligt och varmt kännande människas närvaro.
För sådan riksdag, som i 50, 51, 52 och 55 §§ omtalas, må Riksförsamlingen ej kallas till någon dag tidigare, än den femtionde, ej eller till någon sednare, än den sextionde efter den, då kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöres. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 59 När riksdagskallelse skett, på sätt i 54 § omförmäles, sammanträder RiksförRF. § 93. samlingen å sextionde dagen efter den, då Statsrådet sist bordt kallelsen i hufvudR°- S 10- stadens kyrkor kungöra låta. § 56. Derest, då något af de i 50, 51, 52 och 53 §§ omförmäldta fall inträffar, Riksförsamlingen är å lagtima riksdag samlad, eller tiden för sådan riksdags början inom nittio dagar tillstundar, skall kallelse till urtima riksdag icke ega rum. § 57. Medan Riksförsamlingen samlad är, att beslut fatta eller val förrätta, i något R. O. § 8. af de fall, som i 50, 51, 52 och 53 §§ omtalas, må ej främmande sändebud, eller deras medfölje, å riksdagsorten sig uppehålla, utan anvises dem annan, minst tio mil derifrån belägen, vistelseort; och må de ej återkomma, ej eller utländske sändebud i landet inlåtas, förr än Riksförsamlingen om riksstyrelsen förordnat, förmyndare utsett eller Thronföljare valt, och styrelsen blifvit af den tillförordnade regeringen, de utsedde förmyndarne eller den nye Konungen emottagen. § 58. Yid hvarje riksdags början, så snart anmälan skett, att riksdagsmanna-full-r. p. §52. makterna undergått den i Riksdagsordningen föreskrifna granskning, utnämner KoR. O. § 25. nungen bland hvardera Kamarens ledamöter dess talman och vice talman. mom. 1. Angående Riksförsamlingens bildande i öfrigt, så ock om formerna för riksdagsärendenas beredning och vidare behandling, är i Riksdagsordningen stadgadt. § 59.
Då således, på sätt förut blifvit nämndt, opinionen så lyckligt ändrat sig genom Utsk:s åtgörande, tror jag att vi förfara högst orätt mot denna opinion, hvilken både är billig och riktig, om vi icke begagna oss af förslaget för att möjligen kunna komma till en förbättrad reglering af presterskapets löner. Hr af Sillén har så väl afmålat olyckorna och följderna af det hittills varande aflönihgssättet, att man icke behöfver lägga många ord till denna framställning. Det hjelper icke att, såsom Hr Tham vill, blott åstadkomma konventioner; ty så länge församlingsboen direkte ur sin ficka eller sin spanmålsbod, eller sin ladugård skall gifva presten aflöning, så länge skola också anledningar till misshag och obelåtenhet finnas, hvilket allt deremot skulle kunna undvikas, derest Utsk:s förslag bifalles. Om så lyckligt vore, att man genom detta förslag kunde vinna att genom tillfälliga öfverenskommelsers åvägabringande, ali tionderäkning på åkern uphörde, och att de af offren härflytande inkomster på annat sätt kcmme vederbörande till godo, tror jag att ett stort steg vore taget till höjande af prester - Den 16 Juot e. Di. 317 skåpets anseende, och till möjliggörande af deras högre inflytande i moraliskt och religiöst hänseende, och jag tror, att vi då äfven skulle kunna vinna en förändring i opinionen om presterskapet, hvilken skulle verka, att man ieke då, såsom nu, hesiterade att ingå i detta stånd, ej så mycket för de små inkomsterna, som för de obehag det medför. Jag vänder mig lill Gr. Anckarsvärd, som framställt ett förslag till förändring i Betänk., och ber honom att derifrån afstå. Jag får tillika fästa upmärksamheten derpå, att 2 Stånd bifallit detta Betänkande. Om vi således, på sätt Hr Tham föreslagit, återremittera detsamma eller också deruti göra en eller annan tillsats, så vinna vi icke hvad vi åsyfta, ett sammanstämmande K. St:rs beslut; och jag tror, att vi genom ett bifall till Utsk:s hemställan bättre begagna oss af det lyckliga tillfället, som yppat sig att en gång kunna i denna fråga få ett enhälligt beslut.
Horn, fattade jag icke hans yttrande så, som hade han yrkat, att betänk, mätte förkastas, ty detta är ej formenligt, utan endast, som hade Hr Gr. begärt återremiss. R. o. Ad. ingick, då frågan till pröfning förevar uti representationsfrågan, i hela dess vidd; och om Ståndet nu skulle godkänna betänk., hade i och dermed medgifvits, att det förra behandlingssättet var oriktigt. Beträffande hvad Frih. Cederström yttrat, att nemi. Constit.Utsk. skall vaka deröfver, att RiksSt:n icke må förvilla sig, utan hålla sig till grundlagens bokstaf, tror jag, att om en sådan princip antages, som den i detta betänk. uttryckta, hade man dermed erkänt, att Constit.Utsk. vore en dictatorisk myndighet öfver R. St., och sådan kan grundlagens mening icke vara. Jag yrkar således återremiss, samt att Constit.Utsk. må förständigas att fästa behörigt afseende å de inom Stånden såsom gemensamma tankar uttryckta meningar. Hr Dalman: Det var mig icke oväntadt att från Frih. Cederström förnimma ytterligare försök till försvar för de åsigter, Hr Frih. lyckats i flera riktningar göra gällande inom Constit.Utsk. För min del finner jag dessa åsigter högst besynnerliga, och de satser, Hr Frih. drifver, ganska vådliga. Jjig instämmer derföre med Gr. Horn. Grundlagen har på intet ställe stadgat eller ens antydt, att Constit.Utsk. vore satt till väktare öfver R. St. Den enda auetoritet, sorn ägt förklara, det den af BorgareSt. framställda gemensamma tanka varit stridande mot grundlagen, var Ståndets Talman, som i sådan händelse bort derå vägra propos.; men när detta icke skett, äger Constit.Utsk. ingen domsrätt i delta hänseende, utan åligger det Utsk. att behandla ärendet efter 56 § Reg.F., d. v. s. att söka sammanjemnka RiksStms meningar derutinnan. Om åter den sats antages, som Frih. Cederström yrkar, skulle inträffa, hvad Hr Hjärne sagt, att R.
» Jag har således icke sagt, att den tolkning af lagen, som Rådstufvurätten i Göteborg framstält, varit felaktig, ännu mindre gått så långt, att jag ifrågasatt ett åtal derför såsom möjligt, eller tänkt, att ett sådant kunde utan fog anställas för ordagrann tillämp ning af lagen. Att jag deremot på ett ställe begagnat ordet åtal, är sannt; men att det icke skett i den mening, som skulle jag någonsin hafva varit betänkt på att välja den utvägen för att bereda de klagande rättelse för framtiden, utan att det skett i alldeles motsatt afsigt, eller för att uttrycka den mening, att åtal icke lämpligen borde anställas och ej skulle leda till målet, framgår tydligen af den sammanställning, hvaruti detta ord blifvit användt, likasom det torde befinnas hafva varit alldeles i sin ordning, att svar afgafs på den fråga, som utgjorde första anledningen för min skrifvelse till Rikets Ständer, och som innefattades uti den till Expeditionen inkomna begäran om åtal. Hade emellertid åtal blifvit anstäldt, så antager jag visserligen, att Ofverdomstolarne icke funnit sig böra fälla Rådstufvurätten till något ansvar; men å andra sidan måste jag också antaga, att dessa domstolar ej skulle hafva kunnat förklara, det Rådstufvurätten lagligen förfarit, emedan ett slikt förklarande kommit att stå i uppenbar strid emot de beslut, genom hvilka Rådstufvurättens Utslag i flere dylika frågor förut blifvit ogillade. Antalet af mål, som blifvit handlaggda i Justitie-Ombudsmans-Expeditionen under det sistförflutna året är icke obetydligt mindre än under de föregående, och redovisas med upptagande utur förra årsberättelsen af jemväl dem för 1858 sålunda: 13 Ar 1858. Balancerade från Under året Summa. Balancerade från Under året Summa. Balancerade från Under året Summa.
Tidskriften har nyligen lämnat en längre redogörelse för tvenne franska arbeten, » La feinine dans les emplois ptiblics~ och, ~ E s s a i sur la Condition politique de la femme *, efter alla tecken att döma, författade af sainine ' man. Kanske liar han också för.lange sedan i någon tidskrift i Antwerpen skrifvit en reseskildring, dar lian troligen beskrifver de nor diska flickorna såsom Besynnerliga varelser, hvilka livarje sommar alldeles ensamma draga omkring i fjallen i pojkmössor och nied knölpåkar, utan att någonsin känna till livad nerver vill saga; Och ändå äro de inte mer barbariska, an att de samt och synnerligen aro studenter, tala flere friiinmande språk och veta, livad aflirtationx ar. E t t bra kuriöst släkte, de där skandinaverna! Nar jag lade mig på kvällen, stel i alla leder, var jag lifligt öfvertygad om, att jag knappast skulle kunna röra mig följande dag. Icke desto mindre voro vi vid 12-tiden på inarsch för att bestiga Besseggmt. Det ar denna fj allkam, som skilj eli essv vand et frin Gjende, och vi rodde nu fram till själfva kanten mellan sjöarna. Det är en smal, gräsbevuxen strandremsa, dar ett större sällskap nätt och jamt får rum att slå ' sig ned. På ena sidan tatt vid vkra fötter skvalpade det lugna, klara Bessvandet, inen p % andra sidan låg den .gröna ' Gjende djupt nere i en afgrund. Den snida strandremsans genomskärande kunde liar åstadkomma ett vattenfall af ungefar samma höjd som Eiffeltornet. Det skulle dock inte kunna vara så länge: snart skulle det nedforsande Beasvandet ha fyllt liela Gjeiide-dalen och öfversvammat alla de sinå turisthyddorna. Utsikten ar emellertid tillrackligt märkvärdig sådan den är, utan alla Lessepska planer på konstgjorda förhdringar. Det var nhgonting förunderligt att ligga så dar på kanten uiellan sjöarna och kasta sten ned i Gjende. Man formligen liissnade, nar inail, dock först efter en stunds förlopp, hörde plasket mot vattenytan.
Jo visserligen __ och deribland den att väcka BIL till Ridd a. Ad, Pr. 1 Afd. 4. Den 87 Januarii. en nyttig håg för sysselsättningen med allmänna ärenden. Men så länge detta förslag icke står i förening med den öfrig» byggnarfen af vår Statsförfattning vore det inconsequent, att styckevis v.ha införa detta. Jag älskar alltid att tro att iå äro de, som sig at en sådan rättighet begagna, men det är redan nog att den af lagen bjudes. Publiciteten erkännes af mig som ett skönt element uti all constitutionel regering — och dess verkningar väl ordnade kunna ej annat, än medföra goda resultater, _ men då böra de också vara väl ordnade och stå i oskiljak* tigt sammanhang m<d allt det öiriga. Att så icke är för närvarande, synes bäst af det antagna voteringssätt, som nu af alia RiksStänden brukas vid alla tillfällen. Innan man umgås med afsigten att utsträcka publiciteten af våra tankar tili allmänhetens kunskap , borde man till en böljan iagttaga den emot hvarandra inom huset. Och hvad skulle det väl tjena, att låta allmänheten rjutg välljudet af de mäst populaira tal, så länge Oratorn äger rättigheten att dölja sin mening emellan fingiame, då den inkastas i VOtenngåiådan ? Så länge detta icke undanröjes, eller kan undanrödjasanser jag som inconsequent, atttänka på Galleriers iniättande. Bin åter detta hinder häf vit, hvilket jag likväl icke yrkar, och publiciteten vid våra voteringar, Domsioiar etc, införd, då först anser jag det omnämnda lörslaget med skäl kunna bringas å bane, med den lör» Den 27 Januarii. SI sigtighet likväl, som tiden och erfarenheten kunna befalla: Ty Publiciteten bör i mina ögon, så välgörande den nu är, hafva likasom all annan mensklig inrättning en gräns, 'öreskrifven af allmänna nyttan och utstakad af lagen. Uti frågans nu varande skick, kan jag ej annat än anse den vara omogen, och endast tjenande att onödigtvis inympa ett skadligt och irritibelt ämne uti vår Lagstiftning. Äger Förslaget inga betänkligheter?
Då Styrelsen sålunda härhos haft nåden visa, att den ofvannämnde bristen, som Rikets Ständers Herrar Revisorer ansett sig böra till Eders Kongl. Majit anmäla, endast varit tillfällig och skenbar, och då vidare Institutet under året med förhanden varande tillgångar icke blott behörigen fortgått, utan äfven kunnat till Kongl. Stats-kontoret godtgöra den löpande afbetalningen, 3,000 R:dr Runt, ä Institutets skuld till Kongl. Majit och Kronan, så torde det häraf visa sig, att Institutets förvaltning härutinnan icke torde kunna anses lemnat skälig anledning till någon anmärkning. Ilerrar Revisorers beräkning af de medel, Institutet bekommit, för dess organisation, är i flera hänseenden oriktig och felaktig. De från den 14 Mars 1841 till den 14 Mars 1848 samlade arrende-medeln med upplupne räntor utgjorde icke, såsom Revisorerne antagit, 63,000 Ridr, utan understego denna summa med icke mindre än 11,661 Ridr 27 öre. De uppburna arrendemedeln för 7 år, ä 6,000 Ridr per år, stego till 42,000: — Den upplupna räntan utgjorde för 1842 342: ■— Dito dito » 1843 684: Dito dito » 1848 till den 14 Mars 1,172: 53. g ggg. Summa arrendemedel och upplupne räntor R:dr Ruut 51,338: 73, sorn utgjorde den grundfond, hvarmed Institutets organisation, uppsättning af inventarier för landtegendomen och de i första hand nödigaste byggnader skulle bestridas. Särskilta anslaget af den 15 December 1849 var 11,758 R:dr 47 sk. 8 rst. banko, eller riksmynt 17,638: 49. hvartill kommer anslaget till ladugårdsoch mejeri-byggnaderna 37,500:
Inlöste Riksgähls-Contoirets Obligationer, utgifne för äldre så kallade 5 procents Lånet Gap. R:dr 2,600: Dito obligationer hörande lill det så kallade 3 pre. Lånet .. .. Dito Dito utgifne till ersättning af Svenske Medborgares, genom Skepps-upbringningar lidne förluster . , 202,828: 3o. 8. Vid 1831 års slut, på anslaget till Statsbehofvens fyllande, outtagen en mindre summa, än vid 1829 års utgång , , 897,800: — —- Nya Bolaget för Skånska Stenkois-Verket vid Höganäs lyftat de för dess räkning afsatte 67,400: Godtgjort återstoden af hvad sorn vid 1829 års slut, var disponeradt på 1823 års Creditiv 6,635,oi 4: 29. 8. Återstoden af den så kallade gamla Riksgälden 191: 3.6. Dito af f. d. Kongl. Krigs Förvaltningens utgifne och af RiksgäldsContoiret accepterade Invisningar . * . 106:12.— 297:15. 6. Så visar sig en, under åren i83o och 1831, upkommen tillökning i skulderna af R:dr Under loppet af åren i83o och i83r, äro följande Fordringar tillkomne: nemligen Den, i och för Spannemåls undsättningar, på RiksgäldsContoiret anvisade och derstädes lyftade Creditiv summa af R:dr i,ooo,qoo Från Riksgälds-Contoiret utgifne Lån: Tili Staden Borås R:dr 168,45o: — Dito Öregrund . 5,000: •— Dito Jönköping 8,ooo: —• — Ottenby Stuteri Inrättning . , . 6,000: 187450' - Låne Byggnads Biträde till Götha Canal Bolag 874,000: — —r
Rikets embetsoch tjenstemän bereda skälig lönetillökning, der det varit af beliofvet påkalladl, synes StatsUlsk. i delta fall hafva helt och hållet förbisett den grundsats, som för öfrigt blifvit följd. I fråga om löneförbättringar åt KammarRms och Kämmar-Colhii embetsoch tjenstemän har StaisUlsk. yttrat, att det icke vore lämpligt att bevilja någon lönetillökning ät dessa embetsverk, enär de voro på reorganisation beroende och lönetillökningen blifvit ifrågasatt endast af enskild motionär. Gerna erkänner jag, alt ifråga om lönetillökning och lönereglering för embetsoch tjenstemän lämpligast är, alt de föranledas af K. Proposm, emedan det är klart, att Regeringen bäst är i tillfälle att bedöma hvad som för ändamålet erfordras. StatsUlsk. har likväl vid flere tillfällen under denna Riksdag icke gjort afseende på sådana omständigheter, utan oberoende af Regeringens framställning på enskilda motioner beviljat lönetillökning, der Regeringen ansett sådan icke f. n. böra begäras, såsom exempel hvarpå jag vill anföra, att HofR:ne fått förökadt anslag utöfver hvad som blifvit begärdt, och likaså har Ingeniör-corpsen, på grund af enskild motion, fält lönetillökning m. fl. andra embetsman. Jag tror således icke, att man bör fästa afseende på det skäl Ulsk. i detta fall anfört, utan man fjor tillse, huruvida lönetillökningen är för ifrågavar:de embetsman behöflig eller icke. Jag tror också, att man ej heller bör fästa sig dervid, att dessa embetsverks reorganisation ännu icke blifvit slutligen pröfvad. Af Betänk, uplyses, att just på grund af väntad reorganisation har den år 1840 för desse embetsverk beviljade lönetillökning utgått såsom arfvode. Detta förhållande bevisar bäst, alt om R. St. skulle nu följa samma grundsats som år 1840, skulle dessa embetsverk derföre, att deras organisation ännu icke blifvit slutligen pröfvad, än vidare under en obestämd framtid blifva i saknad af den löneförbättring andra embetsverk åtnjutit.
R:dr måtte beviljas och på förevarande Hufvudtitel uppföras. Rikets Ständer, som ingalunda förbisett den nytta, kavalleri-skolorna skulle komma att medföra för bildandet af skicklige kavalleri-officerare, hafva likväl ansett inrättandet af dylika skolor icke vara af den angelägna vigt, att ju icke frågan derom bör stå tillbaka för andra mera magtpåliggande företag, till hvilkas utförande anslag blifvit vid denna riksdag äskade; hvadan och då Rikets Ständer bifallit E. K. Maj:ts nådiga framställning om anslag till inrättande af en ridskola, det tillfälle, som dymedelst blifvit beredt kavall eri befälet till förvärfvande af nödig färdighet i yrket, torde för närvarande böra anses uppfylla det mest angelägna behofvet i detta hänseende, Rikets Ständer ej funnit sig kunna förevarande nådiga framställning bifalla. 16 Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. I afseende å öfriga till Fjerde Hufvudtiteln hörande ordinarie anslag, uti hvilka någon förändring hvarken blifvit af E. K. Maj:t äskad, eller eljest ifrågakommit, hafva Rikets Ständer uppfört dessa anslag i den blifvande nya Riks-staten till oförändrade belopp, på sätt hosföljande tabell litt. A. närmare utvisar. I följd af de anslags förhöjningar Rikets Ständer sålunda beviljat och sedan det till skrifmaterialier, expenser, m. m. för Landtförsvars-departementets kansliexpedition uppförda anslag, som för närvarande utgör 2,930 R:dr 98 öre, blifvit för summans jemnande minskadt med 6 R:dr 84 öre, komma Hufvudtitelns samtlige till ordinarie statsregleringen hörande anslag att uppgå till 9,339,600 R:dr eller 133,400 R:dr utöfver hvad nu gällande Riks-stat upptager. Beträffande de landtförsvarets behof, för hvilka tillfälliga eller extra anslag påkallas, har E. K. Majit äskat följande extra anslag att för år 1867 anvisas. 25:o. Artiller ibehof.
Nådiga förslag angående fördelningen af Registratorns och Aktuariens löneförmåner. d) Beträffande de af Kongl. Maj:t för sex Kanslister i Kongl. Kammarkollegii kansli äskade löneförhöjningar, hemställes, att nuvarande inkomsterne vid tjensterna bibehållas och att skillnaden deremellan och 1,000 R:dr för hvardera, eller 2,212 R:dr 50 öre, ställes till Kongl. Maj:ts disposition för kanslist-göromålens bestridande inom bemälda kansli. e) Då Advokat-fiskalen fortfarande behöfde ega till sitt biträde, utom Kanslisten, en person med uppdrag alt på eget ansvar handlägga vissa ärenden, som nämnde Kanslist icke kunde medhinna jemte sina öfriga åligganden, bar nu föreslagits, alt ytterligare en Kanslist i Advokat-fiskals-kontoret måtte å stat uppföras med lön af 2,000 R:dr. Utskottet, som anser det ifrågaställa biträdet för Kollegii träget sysselsatta Advokat-fiskal behöfligt, tillstyrker på det sätt bifall till förslaget, att en summa af 2,000 R:dr beviljas såsom arfvode för biträde vid Advokat-fiskals-göromålen. f) Hvad angår den förut varande Kanslisten i nämnde Kontor, i hvilkens aflöning äskats förhöjning till 1,000 R:dr, hemställer Utskottet, att skillnaden emellan denna summa och förut varande aflöning, eller 155 R:dr, må ställas till Kongl. Maj:ts disposition för bestridande af kanslist-göromålen. g) Af anledning att uti Kollegii 3:ne Provins-kontor Kammarskrifvarnes antal, 2 i hvarje kontor, måst, under mer än 14 års tid, förstärkas med dylika tillförordnade tjenstemän, samt erfarenheten visat att ärenderna, hvaraf flere påkallade Slals-Ulskotlels Utlåtande J\s 136.
Majit blifvit godkändt, och 3:o att, i den händelse det genom de föreslagna undersökningarne skulle styrkas att löne-tillgångarne vid en och annan Biskops-stol äro så ringa, att de icke kunna anses räcka lill för bestridande af en anständig lefnadskostnad och tillika motsvara de anspråk på gästfrihet och kristlig välgörenhet, som alltid ställts till Sveriges Biskopar och ofta af dem utöfvals, Kongl. Majit då till Rikets nästa gång sammanträdande Ständer ville aflåta en Nådig Proposition om behöfliga förhöjningar af de såsom alltför ringa ansedda Biskops-lönerna. För öfrigt har motionären meddelat följande uppgift å nuvarande inkomsterna vid Lunds Biskops-stol: a) af krono-säteriet Helgonagård: råg 698 l:r 17£ kipr, korn 698 „ '17,J „ hafre 104 „ 22 „ U) kronotionde: iäg 200 „ — „ korn 200 „ — „ hafre 290 „ 29 „ c) af prebende-pastoraten Fjelie och Flädje samt Lomma: råg .
Vidare anser sig Utskottet härvid jemväl böra erinra om det af Fullmäktige i deras framställning uppgifna förhållande, att, oaktadt den skilnad, som från längre lid tillbaka förefunnits i aflöningen för de äldre och yngre Kommissarierne inom Banken, hafva samtlige Kommissarierne i Riksgälds-kontoret, alltsedan detta verks år 1810 verkställda reorganisation, åtnjutit lika lönevilkor, hvilka vid 1840 och 1841 års Riksdag fastställdes lill det belopp, som de äldre Banko-kommissariernes löuer då utgjorde. Derjemte får Utskottet upplysa, att Kamreraren i Riksgälds-kontorets Bokslutskontor tillförene åtnjutit högre aflöning än Kamrerare inom Banken, samt att, då nu gällande lönereglering för Riksgälds-kontoret fastställdes, Rikets Ständer, med afseende å denna högre aflöning samt Boksluts-kamrerare-ljenstens trägna och vigtiga beskaffenhet, beviljade ett större arfvode för densamma, an för någon af de öfriga tjensterna vid oftanämnde verk; och som de skäl, på grund hvaraf detta särskilda högre arfvode blifvit bestämdt för bemälde tjensteman, ännu fortfara, har Utskottet ansett billigt och lämpligt, att Boksluts-kamreraren äfven framgent får åtnjuta högre arfvode, än det i allmänhet för Kamrerare-graden fastställda, helst Utskottet här nedan kommer att föreslå, att den gratifikation, som hittills utgått för hufvudbokens afslutande och afiemnande i fulländad t skick inom derför bestämd tid, hädanefter måtte upphöra.