Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vice Talemnnnen Hyckert anför: att Judarne, som nästan aldrig i något Land befattat sig med inhemsk production, eller med utförsel af inhemska producter, i synnerhet varit verksamme i den för Riket skadliga importhandeln; att denna Nation aldrig kan anse Sverige som Fädernesland eller lifvas af de patriotiska känslor och tänkesätt, hvaraf hos Landets egna Barn tillskapas den national-esprit, som är den säkraste borgen för Rikets sjelfständighet och välmåga, emedan den gör hvarje uppoffring för Fosterlandets val möjlig och lätt, samt slutligen, att vare nya Landsmän, Norrmännen, af Danmarks erfarenhet nogsamt upplyste om den för samma Rike fövderfliga handel, som Judarne derstädes bedrifva, genom deras Grundlag visligen förebyggt Judars kringspridande och bosättning i Norrige. De anmärkningar, soln förenämnde Memorial således innehålla, äro tillika beledsagade med åtskilliga förslag, hvilka, i vissa omständigheter skiljaktiga, hufvudsakligen åsyfta, dels att härvarande Judar m,atte antingen ovilkorligen, eller med vissa undantag, Riket förvisas, dels ock, ätt elem ej annorlunda än rander vissa förbehåll och inskränkningar må vara tillåtet att här förblifva, samt i öfrigt förbud utfärdas för medlemmar af denna Nation att hädanefter i riket inkomma. Herr Hof-Junkaren G. Malmerfelt, har deremot uti sitt i frågan härom ingifna Memorial yttrat
Behjertande dessa förhållanden har innevarande års landsting vidare anslagit för detta institut dels 700 R:dr till underhålls-utgifter för sjelfva fastigheten, dels 1,500 R:dr till inventarier och slutligen 2,850 R:dr till institutets upprätthållande under den närmaste framtiden, men har derjemte förklarat, att det icke kan åtaga sig ytterligare utgifter för samma inrättning, utan att derigenom för mycket förlama sin verksamhet för öfriga allmännyttiga ändamål. Väl har Kongl. Maj:t, till följd af derom gjorda underdåniga framställningar, hvilka Konungens Befallningshafvande tillstyrkt, om nådig Proposition till Rikets Ständer om ett årligt anslag af 6,000 R:dr R:mt till understöd för institutet för döfstumma i Carlskrona, af Rikets nu församlade Ständer äskat ett årligt anslag af 15,000 R.dr till understöd för institut för döfstumma, utöfver 40,000 R:dr särskildt för institutet på Manilla, men då sju dylika institut finnas inom riket och då det knappt är troligt alt institutet i Carlskrona skulle kunna af ofvannämnda 15,000 erhålla de 6,000, som för dess betryggande af framtida bestånd erfordras, så vågar jag vördsamt föreslå och anhålla: att Rikets Höglofliga Ständer (oberoende af det beslut, som kan blifva fattadt om ofvannämnda 15,000 R:dr) behagade, till upprätthållande af institutet för döfstumma i Carlskrona, bevilja ett årligt anslag af Sextusen Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 8 November 1865. Knut Posse, 52 Motioner hos Eidderskcipet och Adeln 1865. Åf Herr von Knorring, Erik Oscar, om utvidgning af Hudiksvalls Högre Elementar-läroverk till fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien och i sammanhang dermed om anslag till en lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk.
BorgareStåndet beslutit, med förkastande af Utskottets Utlåtan * de och med bifall till Motionen, hos Kongl. Majit bör i underdånighet hemställas, det Terminen för Civile Ämbetsoch Tjenstemäns rätt, att taga afsked med bibehållande af sina Löneförmåner oafkortade, måtte nedsättas från 70 till 65 års ålder, då efter vid pass 40 års tjenstgöring, lagligt Läkarebetyg styrker deras skjuklige och försvagade hälsotillstånd. S, D. f. m. Föredrogos och biföllos nedannämnde på bordet hvilande Betänkanden; StatsUtskottets N:o 226, Om inköp för allmänna medel af framlidne Professor Acharii efterlemnade Örtoch Lafsamling. N:o 268, Angående Tjenstemäns rättighet, som fyllt 70 års ålder, att bibehålla lönen vid Alskedstagandet. N:o 270, I anledning af KammarRättsRådets m. m. A. Ekelunds ansökning om PensionsRätt vid afskedstagandet. Prot. Utdr. d. 11 Julii 1823. 491 N:o 2jx, Angående förre Häradsskrifvare!! Johan Santessons Pension. , 1 N:o 272, I fråga om Häradshöfdingars Pensionsrätt. N:o 273, Om Landshöfdingars Pensionsrätt vid afskedstagande!. N:o 274, Om Pension åt framlidne Riks. Rådet Grefve Liljencrantz^ Dotter, Friherrin. nan Tornerhjelm. N:o 282, Om förändring af Andrarum Alunverksrätt till inköp af Skogseffecter m. m. N:o 283, Rörande Räntornas utgörande för några Thorshälla Stad upplåtne Hemman. N:o 284, Om ersättning till Handlanden Tauson för afträdt arrende å Uranienborgs Kongsladugård.
Frölich liar blifvit framställd en anmnrkn. emot mitt yttrande om de faux frais, hvilka bidraga till elt högre pris på gevären i Sverige än i andra länder. Jag hade ej väntat mig ett sådant yttrande af en ledamot, som påstått sig vara skäligen kunnig i hvad som vid andra länders tillverkningar och fabrikationer äger ruin. Flan barde filina, att der Slaten bekostat byggnaderna och anläggningen äro ej räntan på capitalet, likasom de S. k. faux frais, och icke heller lönerne för de embetsoch tjenstemän, sorn der äro anställde, utan endast malerialierne och arbetskostnaden för handtverkarne inberäknade i privet på tillverkningen; men vid enskilda fabriker måste uti priset äfven inberäknas intresset på sjelfva anläggningen. Gr. Frölich har jemväl ansett, att gevärsfabrikationen skulle vara en ganska nyttig sak för Sverige, om densamma vore beräknad på export, men han finner den alldeles icke af nytt.i för Sveriges försvar. Detta må vara honom förbehållet, för min del påräknar jag ej någon annan nytta deraf, än alt denna fabrikation må vara tillräcklig för fäderneslandets försvar. Här har blifvit framsläldt af Gr. Anckarsvärd, att menniska!) kan misstaga sig, och att misstaget ej bör räknas till afsigt. Jag har ej framställt något misstag såsom afsigt, men det finnes saker, mine herrar! deruti misstag ej kunna äga rum, der medborgare omöjligen kunna misstaga sig, såframt de vilja förtjena rättigheten att anses såsom medborgare, nemi. i fråga om bidrag till försvaret, vare sig genom sina personer, eller med anslag och uppoffringar af egendom ; deruti få och kunna ej misstag erkännas af någon verklig medborgare. Hr von Hartmansdorff, Aug.t
Det enda sättet att betrygga institutets framtida bestånd är derföre att det göres till ett Statens läroverk, som helt och hållet af allmänna medel underhålles. Härvid göres utan tvifvel den invändningeu att då apothekarne äro en privilegierad klass af medborgare, de ock, för åtnjutandet af sina privilegier, böra anses skyldige att sjelfva underhålla det farmaceutiska institutet; eller, med andra ord, att detta institut ej förr bör af Staten öfvertagas och underhållas, än de säljbara apotheksprivilegierna blifvit afskaffade. Utom det att Rikets Ständer, derigenom att de, ehuru vilkorligt, beviljat anslag till farmaceutiska institutets underhåll, redan frångått denna grundsats, är för öfrigt af densammas tillämpande intet godt att hoppas, hvarken för sjelfva institutet, ej helier för de säljbara apotheks-privilegiernas afskaffande. Tvärtom skulle utan tvifvel apothekarne göras benägne till en uppgörelse om dessa privilegier, så vida Staten först gjorde hvad den i sammanhang dermed alltid måste göra, nemligen helt och hållet öfvertoge det farmaceutiska institutet. Då, efter allt hvad man kan se, detta tvifvelsutan förr eller sednare kommer att ske, vore så godt att dermed ej längre dröjdes, ty derigenom skulle den farmaceutiska undervisningen lika mycket gagnas, som ett uppskof dermed komme att på densamma menligt inverka.
M:s nåd. förordna' kungöras, är det oundgängligen nödvändigt att i ett sammanhang veta hvad genom den nya för» fattnin blifvit uphäfdt och hvad som af den gamla ännu är gällande. För dem, sorn till allmänhetens nytta utgifva lagsamlingar, vore det äfven en stor vinst, ty både arbetsbesvär och tryckningskostnad blifva minskade, enär då ej både den gamla och nya lagen behöfde införas, utan blott den sednare. Alla, med undantag af för» fattnms redigerare, skulle således vinna härpå, — för honom blefve visserligen besväret något förstoradt, men embetsmannen är aflönad för det allmännas skuld, och mäste således underkasta sig det arbete, som det allmänna bästa af honom krafvel-. Förliden Riksdag väckte jag motion i detta ämne, dertill på Riddarhit upmanad sista motionsdagen, och kunde då ej hinna att motivera densamma under förmodan att de Sammansatta Besv.- och LagUtskm skulls inse fördelen för det allmänna af författmrs tillgänglighet i sin helhet för allmänheten. 106 Den 1 December e. m. De sammansatta Utsk:n affärdade likvist då motionen lika kortviiligt som den af mig blifvit i korthet motionerad. Hoppan des vid denna Riksdag ett bättre öde för densamma, går jag att ånyo göra framställning derom, att R. St:r måtte hos K. M. i underd. anhålla, att, då nu gällande lag eller författn. i en eller flera delar eller §§ förändras, K. M. vid utfärdandet af densamma täcktes förordna, att en dylik författn. kommer att innehålla: att K. M., med uphäfvande af hvad hittintills gällande varit, vill hafva förordnat etc. etc., hvarefter hela den äldre författmn, med beslutade ändrin gar, skulle i denna sednare intagas. Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utskit. Frih. Creutz, Steffan: Den motion, jag här håller i min hand, innehåller tankar af en sedan föreg:de riksdagar väl känd ledamot af detta hus, som önskat, att de måtte komma Representationen till godo.
Han kastade sig ned på marken bredvid henne, raklång nästan med ansigtet vändt uppemot henne. Med darrande händer grep han hennes klädning, hon ville resa sig. – Åhnej, blif – stanna! Han kysste hennes kjol, hennes knän, hennes armar, hennes händer – först dröjande och innerligt, och hon lät honom hållas med en slags matt trötthet – sedan vildt, girigt, nästan som i spasmer. Hon tyckte, att hans läppar brände henne genom tyget, och småningom kände hon sig åter oemotståndligt betagen, liksom maktlöst förlamad af sin gamla ångest. Det var som om den band henne. Hon hörde inte, hvad han sade, der han mumlande, i yrsel, beständigt hviskade om sin kärlek, blott hans röst hörde hon – oredigt, liksom långt borta, och detta heta mummel tätt invid henne, maktstal henne mer och mer. – Hvad jag älskar, älskar, älskar er Jag ville kyssa ert hjerta, om jag kunde, kyssa det lika varmt, lika glödande varmt som mitt, tills det slog lika fort och lika starkt som mitt, jag ville kyssa blicken i era ögon, ordet på era läppar Alice! Nej, der är intet namn i verlden, som är så ljuft, så vackert Alice, Alice der är som den blidaste, ömmaste kyss i det namnet Åh, Alice, kan ni då inte? — Jag älskar er – vet ni rigtigt, att jag älskar er? — Åh, min, min, Alice, min Alice bara väntade. Hon var alldeles stel och kall af ångest, det susade för öronen och hjertat stod helt stilla i några sekunder. Plötsligt skrek hon till och stötte honom undan. – Felix! Felix! Hennes röst var skärande och gäll som till ett nödrop. Hon sprang upp – strax, som stungen, – och deras ögon möttes, stora, vidöppna, förfärade. En fågel flög upp ur busken bredvid, som prasslade. Alice hajade till och tittade sig instinktmessigt omkring för att se, ifall någon hade hört hennes rop. Hon blef med ens klart medveten om, hur oklokt det var. – Ni skrämmer mig, sade hon matt och reste sig vacklande, utan hjelp. Hvarför skrämmer ni mig alltid så förfärligt? Hennes ton var nervös, retlig och otålig som ett barns.
Det torde väl häraf följa, att lättja och liderlighet icke hvar för sig får utgöra grund för försvarslöshet, utan föreskriften i sjelfva verket en inskränkning i den förutvarande bestämmelsen; men då, å andra sidan, bevisnings-skyldigheten åligger den förment brottslige, så har man genom förändringen betydligen försvårat hans ställning, emedan det icke är nog, att han styrker, det han begagnar alla Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 85 tillfällen till arbete, sorn erbjudas, utan han skall äfven ådagalägga, alt han i lefvernet är ordentlig. Det är således icke nog, att den tjenstlöse arbetaren söker att ärligen förtjena sitt uppehälle; han skall derjemte stå under en uppsigt i afseende på sin sedliga lefnad, som icke någon annan medborgare är underkastad; och han skall derutöfver förblifva i beroende af en kontrollant, tillsyningsmannen, hvars anspråk på bevis ankomma på subjektiva föreställningar. Det vill eljest synas, sorn om den stilla och laglydige medborgaren, hvilken söker att sig ärligen försörja, bör vara fri från all aftvungen beröring med Polismagtens organer, och att lian, så länge han icke begär någon förseelse, som efter lag är brottslig, bör njuta det oberoende, hvars helgd utgör ett af den fria samhällsförfattningens förnämsta mål. Ehuru författningen redan förut satt dem, som sakna egna tillgångar, särskildt yrke eller tjenst, under kategorien af försvarslöse, så har den nu utsträckt den jemväl till dem, som söka att använda de arbetskrafter, de ega, men icke iakttaga sedlighet; men derjemte har författningen satt dem, som både arbeta och lefva sedligt, i beroende af Polismagtcn och af enskilde personer, hvilkas godtyckliga omdöme kan blottställa dem för varningar, hvilka sannolikt icke kunna undgås, och för en tidsödande och förödmjukande behandling, som i bästa fall slutar med ett förhör rörande deras enskilda förhållande, derinom de lagligen egt att åtnjuta frid och frihet.
H o n var visserligen alltid vänlig och kärleksfull mot föräldrarne; m e n hon räckte så litet till för dem, och det föll henne heller aldrig in, att hon möjligen borde försöka att göra det mera. Sonen sågo de oftare. Hederlig, godhjärtad och välmenande, höll h a n uppriktigt af sina för äldrar. Men h a n hade sitt h e m och sina göromål, som upptogo honom. Och emellanåt kunde han, i sin inskränkthet, låta sin högfärd och ömtålighet om sin ställning löpa af med hans bättre jag. Öppen, omisstänksam och barnsligt förtroendefull, hade fadern inte minsta förnimmelse af den förlägenhet, hvaruti h a n ofta försatte sin son. Och h a n kunde sällan motstå att, under sina promenader, på ett litet slag kvista in till denne för att se om lille Karl och lilla Rosa. När fadern en gång — vid ett tillfälle, då sonen hade visit af en f. d. universitetskamrat, som n u gjort sig ryktbar och berömd, och för hvilken adjunkten gärna ville framstå från sin mest imposanta sida — genom sitt okonstlade småprat och sina förtroliga meddelanden hållit IDUN 240 sin h e r r sons fåfänga liksom på sträckbänk, kunde denne (irriterad, som h a n härigenom blifvit), sedan gästen aflägsnat sig, inte låta bli a t t gifva sin otålighet luft och framkomma ined några vinkar, som voro alltför tydliga för a t t gubben skulle k u n n a undgå a t t förstå dem. Gubben brusade u p p: » Alla veta, att jag är en enkel m a n, och a t t det är mitt arbete, som satt mig i stånd a t t ge mina barn en bättre uppfostran ä n jag själf erhållit. Det skäms jag inte föi ', och gör du det, bevisar detta a t t d u är enfaldig. och. och. otacksam. » Gubben sade intet mer. H a n s ärliga, trovärdiga barnaögon fingo ett fuktigt skimmer.
Likaledes justerades 5 §. af RiksdagsBe* slutet - Upplästes å nyo StatsUtskottets Memorial med öfverlemnande af RiksStaten till underskrift af Herr LandtMarskalken och Herrar Talmän, Uppå framstäld och bifallen fråga af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, om Ridderskapet och Adeln tilläte att han nu, å dess vägnar, undertecknade RiksStaten, verkstäldq Herr LandtMarskalken detta undertecknande. Upplästes och lades på Bordet ett, denna dag afgifver, Betänkande från StatsUtskottet, i anledning af Kongl.. Maj.ts Nådiga Proposition om förra Kongl. Famillens enskildta förmögenhet och underhåll från Sverige. Utskottet tillstyrker hufvudsakligast att så väl f. d. Kongl. Den i Augusti. Famillens enskilta förmögenhet sorn det densamma tillfallande arf efter Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningen, ej mindre än den för bemälta famille årligen utgående underhållsumtna måtte på en gäng för alltid, på sätt Urskottet uppgifver, liqvideras af de för Pommerns afträdande till inflytande medel ; börandes äfven Krigsskulderna af dessa med-el betalas. Upplästes ett Betänkande från StatsUtskottet af den 1 Augusti, angående Herr Friherre Stael von Holsteins väckta fråga om redovisningen för Statsmedlen igc>8 och 1809, samt om Saltpeterfonden och ett öfverskott å Tuilmedlenj innefattande detta Betänkande de upplysningar hvilka Utskottet, efter anstäld pröfning, ansett sig kunna afgifva. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Sedan Höglofl. StatsUtskottet förklarat att ingen upplysning kunnat frän Kongl.
Den för kavallerifördelningen afsedda artilleridivisionen tilldelas lämpligen ett af regementena. Att äfven här alla batterier måste finnas redan i fredstid och ega tillräcklig styrka både af manskap och hästar, säger sig själft. Infanteriet och artilleriet utgöra den egentliga stridande styrkan, men - det är icke nog med denna. Utan kavalleri (rytteri), detta hastighetens vapen, skulle befälhafvaren liksom trefva i mörkret utan förmåga att utforska, hvad som lorsigginge omkring honom. Fiendens kavalleri, fören här i fält. hvilket inga hinder funnes, skulle ständigt omgifva honom, utan svårighet upptäcka allt, hvad han företoge sig, och hindra honom att bortsända en aMrig så liten trupp från den stora hufvudmassan. Den befälhafvare, som befunne sig i en sådan olycklig belägenhet, skulle ingenting veta om fienden, skulle icke kunna fatta ett enda efter omständigheterna lämpadt beslut och skulle till slut, sedan hans infanteri blifvit utslitet af den för detta vapen ytterst tröttande men för kavalleriet jämförelsevis lätta bevakningstjänsten nödgas kämpa under obekanta och ogynnsamma omständigheter. Kavalleri måste man sålunda hafva först och främst för att skaffa underrättelser om fienden eller för att bestyrka dem, som man erhållit på annan väg, vidare för att afhålla fiendens kavalleri så väl under rörelserna som på slagfältet, då detta vapen merändels uppsöker flyglarna, och slutligen för att i kritiska lägen på slagfältet ingripa till det möjligen hårdt betryckta infanteriets understöd, för att, då striden lider mot sitt slut, deltaga i dess afgörande, för att förfölja den slagne eller hålla frän lifvet en förföljande fiende. Så väl på som utom slagfältet gäller det naturligtvis att icke vara fienden åtminstone allt för underlägsen, ty i sådant fall närmar man sig ju tydligen samma belägenhet, som då kavalleri alldeles saknas. Infanteridivisionen (arméfördelningen) måste vara utrustad för själfständig verksamhet och sålunda äfven försedd med kavalleri i tillräcklig mängd, fastän detta vid armékåren ofta förenas till en enhet. Man anser öfver allt 500 — 6co ryttare, förenade till 4 skvädroner, utgöra den minsta styrka, som förmår lösa de olikartade uppdrag, hvilka tillkomma fördelningens kavalleri.
Riksdags-Ordningen, af Herr C, C, Halling väckt motion, att det genom allmän Kungörelse i Riket må förklaras, att, sedan silfver-utvexlingen tagit sin begynnelse, äfven det gamla silfvermyntet nu mera bör gå och gälla i allmänna rörelsen, samt emottagas i all allmän uppbörd efter dess Trot. Otdr. d. 9 Oct, 1834. 27 innehafvande prägel oell värde, efter Myntbestämnings-lagen af den 1 Mars i83o, med utsättande tillika al hvarje myntstyckes värde, i förhållande till Bancooch Riksgälds-sedlar, uti hvilket ämne Herr Helledaij äfven sig utlåtit. S. D. Föredrogs å nyo Constitutions-JJtskottets Memorial N-'o 4°> med förslag, som åsyfta Tryckfrihets-Förordningens återbringande, i vissa delar, till dess ursprungliga skick. Andra momentet: innefattande, att åttonde momentet i Tryckfrihets-Förordningens 4 §.> eller stadgandet om Indragnings-magten kommer att upphäfvas och uteslutas, antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; I öfrigt blef Memorialet återremitteradt, med följande, såsom Ståndets gemensamma tankar förklarade, anmärkningar: 1:0 att ordalydelsen af föi slagets i:sta moment, angående citation af 86 §• Regerings-Formen, sådant detta moment nu blifvit uppställdt, ogillas, samt anses böra förtydligas; 2:0 att, hvad förslagets tredje moment angar, Ståndet anser Jury val skola fortfara att vara Laga Domstol i Tryckfrihetsmål, men anmodar Constiiutions-Ut skottet, att uppgöra förslag till en annan organisation deraf; och 3:o att, i följd af nästföregående beslut, de under mom. A och B, pag. 5, af Memorialet, föreslagne, Tryckfrihets-Lagens 5 §. tillhörande stadganden förfalla. Från Hedervärda Bonde-Ståndet.
Efter anförande af de i Irsta, 2;dra och 3:dje morn. af merberörde § uti Riksgälds-kontorets reglemente meddelade stadganden: att lån för byggnader af tegel eller sten, för gjutna kalkbrukshus, eller för en våning höga trädhus, utvändigt bekläddu med legel och kalkbruk, hnge utgå med hälften högre belcpp, än för trädhus af lika brandförsäkrings varde, elier i förhållande såsom tre till två; att lånen 6 Slats-Vtskolteti Utlåtande, ft':o 79. för byggnader af förstnämnde beskaffenhet finge beviljas till högst -|:delar, och för trädhus till högst hälften af den summa, för hvilken byggnaderna blefvo brandförsäkrade, samt att för lån å tegel-, stenoch kalkbrukshus, äfvensom å tegclbeklädda trädhus, borde erläggas 3, men för lån å andra trädhus 4 procents årlig ränta, hafva fullmäktige hos Utskottet anmält, hurusom, under granskningen af de från byggnads-kommittéen till Riksgälds-kontoret insända handlingar rörande ett, apothekaren Apiarie, emot 3 procents ränta, beviljadt lån å 6000 r:dr, blifvit anmärkt, att det för samma lån intecknade, af träd uppförda och derefter med tegel och kalkbruk beklädda, boningshus, enligt hvad brandförsäkringshandlingen ådagalade, innefattade två våningar, hvarföre enahanda ränta, som för lån å vauliga trädhus ansågs böra utgöras för detta byggnadslån. Uti häröfver infordrad förklaring hade byggnads-kommittéen upplyst, att den undra, af sten uppförda, våningen, endast vore en souterrain eller fot, hvarpå envånings-byggningen hvilade, samt att densammas höjd vore allenast 4 å 5 alnar, vid hvilket förhållande ifrågavarande byggnad, enligt kommittéens åsigt, icke kunde betraktas annorlunda än såsom ett envåningshus af träd, hvilket utvändigt blifvit beklädt med tegel och kalkbruk.
Herr von Rappolt, Fullmägtig Her* Uggla, Göran Gustaf. 2i5as af Uhr, Carl David, Den 5 Februarii. 23^ och befinmos följande Herrar hafva till Electo» rer blifvit utsedde; N;o 84. Grefve Lowén, Fullmägtig Grefve von Schwerin, Fredric Bogista us 110. Friherre Taube. Carl Wilhelm. t l5o. __ von Otter, Casten Fre-' dric f 220. __ Palmstjerna, Carl Otto. 558. _ Tersmeden, Fullm. H:r ters meden, Pehr Reinhold. Herr Geethe, Adolph. 475. Coijet, Carl Fredric. 814. __ Gyllenhaal, Lars Herman, 1889. A. Herr Vult von Steijern, Hinric Sebastian. 114g. «^. Hjarne, Carl Jacob. 151 g^ — von Döbeln, Johun Wilhelm, 1662. __ Nordenfelt, Olof. 1979. Bral el, Gustaf Auton, 2.2.76. Berzelius, Jacob, Å Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Herrar Electorer, att innan nästa Ple» num utse en Ledamot i BancoUtskottet efter N;o 84. Grefve Löwen, Fullmägtig Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, En Ledamot i Lagutskottet, efter N:o 814, Herr Gyllenhaal^ Lars Hermanj 236 Den 5 Februarii, En Ledamot i Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottet, efter N;o 522. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric, samt Trenne Ledamöter i RiddarhusUtskottet, efter N:o 8i. Grefve Barck, Fullmägtig Grefve Lewenhaupt, Claes. i36. Friherre Cronstedt, Carl Fredric, och 2170. Herr Lidströmer, Fredric August, Börjades Justering a£ PleniProtocollet, för den 27 sistlidne Januarii.