Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru det visserligen torde vara öfverflödigt att underrätta R. o. Ad. örn innehållet af 8g §:n Reg.F:n, så har jag dock i anledn. af Frih. Sprengtporten förmodan att grundlagarnc ej innehålla något om ad mini - Den i3 Januari e. ra. minislraliva ärenden, trott mig böra fästa Frihtns tippmärksamliet på, att denna §, sorn Frih. ansett för purt ekonomisk, likväl lörer inrättningar af alla slag, och således naturligtvis alla administrativa ärenden inom samhället. Dessa äro alla af beskaffenhet, att vara föremål för R. St;s pröfning och beslut; men äro också af beskaffenhet att förfalla, då två Stånd stannat emot två, och att alla måste anmälas hos K. M. i önskningsväg, roen ej annorlunda. — Efter jag har ordet, så får jag, i afseende på hvad Gr. Frölich behagat anföra, förklara, att de der s. k. 1809 års män, hvilka deltagit i grundlagarnas stiftande, ej äro bland dem, som önska förtyda de lagar, hvilka blifvit antagna till Svenska folkets efterrättelse, ulan som bålla sig till deras ordalydelse, och som i hvarje läll strida emot alla försök till öfverträdelse deraf. Jag förnyar min begäran om R. o. Ad:s ogillande af de af StatsUlsk. i detta fall framställda propositioner. Hr Tersmeden: Hr von Hartmansdorff liar fästat sig vid ett uttryck i mitt förra yttrande, nemi. då jag sade: om förslaget antages, kommer det att hafva den och den verkan på statsreglertn. Jag tror att denna fråga, äfven roed antagande af ordet örn, äger fullkomlig likhet med åtskilliga stalsiegler:s-frågor, som finnas upptagna i K. M;s nåd, propus. 0111 statsverkets tillstånd oell behof; ty o m dessa icke af R. St. bifallas, så komma de ej att inverka på statsregleringen. Hr von Hartmansdorff har äfven yttrat, att votering öfver denna fråga ej skulle kunna äga rum, derföre att deri ena af voterings-propositionerna rörer en förändring i indelningsverket.
Jag anhåller att få fästa Herr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att, om i Stockholm minst 7 Ledamöter skulle vara närvarande, och de öfrige åtfölja Konungen på resor, det kunde bända , att StatsRådet hemma blef inactivt , om en Ledamot sjuknade. Jag hemställer derföre, om icke, såsom hittills, Stats Rådet kunde anses fulltaligt att fatta beslut, när 4 Ledamöter, utom den Föredragande, äro närvarande. Herr von Hartmansdorff'. Mitt förslag går endast ut på att förekomma , det icke 2 slags Stats-Råd, med olika till groll föranledande befattningar, nemligen af ensamt föredragande och rådande , samt af allena beslu - Den 3 December e. m. a53 tande, må sitta tillsammans i Regeringen. Skulle icke mitt förslag anragas, så borde man åtminstone stadga , att icke flera skulle vara närvarande i Regeringen, än de fyra Regerande Stats-Råden , jemte den får tillfället föredragande j hvarigenom Ministrarne , eljer de föredragande Stats-Råden icke oftare behöfde vara i Regeringen tillstädes, än då de föredrogo sina egna mål. Harr Cederschjöld: Med den siste värde Talarens framställning borde jag vara särdeles nöjd , emedan just dess orimlighet skulle utan tvifvel beveka mångå , att blott derföre öfvergå på min sida. Ty att neka de 4 Regerande Stats-Råden all möjlighet till råd och upplysning af andra, än den föredragande, skulle märkvärdigt contrastera med den sorgfällighet, hvarmed man funnit sig böra omgifva Konungen med icke föredragande Rådgifvare. Herr Munck af Rosenskjöld: För tidens vinnande vågar jag till Herr Cederschjöld hemställa, om man icke skulle kunna antaga Herr von Hartmansdorff^ förslag, såsom Ståndets gemensamma tanka ; ty den kan i alla fall icke hinda Constitutions-Utskottet i dess afgifvande svar. Helt annat vore , om man genom en votering kunde alldeles förekomma målets återremiss, men den är ju redan gifvep. Jag hemställer således till den värde Talaren , om man icke kunde lemna anmärkningen obestridd. a 54 Den 3 December e. m. Herr Cederschjöld:
Han hafver innemurat mig, så att jag icke utkomma kan, och satt mig uti hårda fjettrar. Och om jag än ropade och både, så stoppar han öronen till för mina bön. Han hafver igenmurat min väg med huggen sten, och mina stigar igentäppt. Han hafver vaktat efter mig lika som en björn, lika som ett lejon i lönlig rum. Han hafver låtit mig fela om vägen; han hafver rifvit mig i stycken sönder, och tillintetgjort. Han hafver spänt sin båga, och satt mig; såsom ett mål för pilenom. Han hafver utaf kogret låtit skjuta mig i mina njurar. Jag är vorden till spott allo mino folke, och deras dagliga visa. Han hafver måttat mig med bitterhet, och gifvit mig malört dricka. Han hafver slagit mina tänder sönder i små stycke, och vältrat mig uti asko. Min själ är fördrifven ifrå fridenom; goda, dagar måste jag förgäta. Jag sade: Mitt hopp är ute, att jag någon tid mer skall vara när Herranom. Kom dock ihåg, huru jag är elände och öfvergifven, och malört och galla druckit hafver. Du varder ju deruppå tänkandes; ty min själ säger mig det. Det lägger jag på hjertat, derföre hoppas mig ännu. Herrans mildhet är det, att ännu icke är ute med oss; hans barmhertighet hafver än nu icke ända; Utan hon är hvar morgon ny, och din trohet är stor. Herren är min del, säger min själ; derför vill jag hoppas uppå honom. Ty Herren är god dem som hoppas uppå honom, och den själ som frågar efter honom. Det är en kostelig ting, att man är tålig, och hoppas uppå Herrans hjelp. Det är en kostelig ting, att man drager oket i ungdomen; Att en, som öfvergifven är, hafver tålamod, när honom något uppåkommer; Och sätter sin mun uti stoft, och vänter efter hoppet; Och låtter slå sig vid kindbenet, och lägger mycken försmädelse uppå sig. Ty Herren drifver icke ifrå sig evinnerliga; Utan han bedröfvar väl; men han förbarmar sig igen, efter sin stora mildhet.
R:dr, år 1858 till 400 R:dr samt nu beräknad till sistnämnda belopp 400: C) Poslmedlen, hvilka, såsom anslagna till Postverkets stat och omkostnader, blifvit vid de tvänne sednaste statsregleringarne beräknade till endast 727,500 R:dr om året, men nu, då desamma för åren 1855—1857 i medeltal uppgått till 1,475,578 R:dr och det synts Statskontoret lämpligt, att hädanefter både bland inkomster och utgifter upptoges en summa, som mer än den nuvarande öfverensstärade med verkliga förhållandet, af Statskontoret ansetts böra beräknas till 1,200,000: D) Gharlce Sigillalce-medel, beräknade vid 1854 års statsreglering till 1,065,000 R:dr och år 1858 till 1,300,000 R:dr samt nu, då denna inkomst visat sig vara i stigande, upptagna till 1,500,000: E) Bränvins-afgiflen, hvilken, beräknad år 1854 till 4,500,000 R:dr, nu blifvit upptagen till samma belopp, sorn vid sednaste Riksdag eller 6,750,000: Säger R:dr R.mt 18,950,400. Summa R:dr R:mt 27.270,600. Enligt den af Statskontoret sålunda uppgjorda beräkning skulle alltså Statsverkets årliga tillgångar blifva: Ordinarie inkomster . R:dr R:mt 8,320,200: Extra ordinarie dito » » 18,950,400: Summa R:dr R:mt 27,270,600. ^SateTs' Härefter anmälde Departements-chefen i underdånighet Konvoj-kommissariatets aflöning41^ den 11 sistlidne Juli aflåtna underdåniga skrifvelse, deruti Kommissariatet anfört: att Svensta Be genom Kongl. Brefvet den 24 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
ingångna reqvisitioner expedierats, endast ett Men den arma skulle än ytterligare hemsökas, hundratal, hvadan de, som ännu ej reqvirerat ty maken, hvars helsa fätt en obotlig skada i permar, men önska erhålla sådana, skyndsamSibiriens isiga luft, insjuknade för att aldrig mast möjligt torde anmäla sig. Priset är mer lemna sitt plågoläger. Det var ett dubbelt bekymmer: mannen sjuk och inga penningetillgångar. som jemte portot uttages under efterkraf. Likt en ingifvelse från himlen uppstod då i hennes grubblande hjerna en tanke, som hon snart klädde i ord, då hon uppsökte universitetets kansler, som hon tillsporde, huruvida något förbud existerade emot anställande af en till ofullständiga årgångars kompletterande finnas qvinlig föreläsare. att tillgå fr. o. m. n:r 1 1 af 1888 års årgång. Hon erbjöd sig att fullfölja de af maken Pris: 15 öre pr nummer. påbörjade ämnena; hon var säker om sin egen Stockholm den 2 5 jan. kompetens dertill. Redaktionen. Efter en profföreläsning af den modiga qvinnan höllos många och långa öfverläggningar vid universitetet och bref skrefvos till högre Teater o c h musik. ort; resultatet blef, att baronessan Z. inträdde som professor vid universitetet i Bologna. Kungl. mannen vid sin sida. af sin pligt återvann den själsstarka qvinnan Dramatiska teatern har likaledes haft sitt j u b i l e u m s - så småningom sin själs jemvigt och ett visst p r o g r a m u n d e r sist förflutna v e c k a n. S o m v i emelintresse för lifvet. Hon var den starkaste af dem båda, ty hans helsa hade alltid varit klen; hon vakade derföre öfver honom säsom den ömmaste moder och uppmuntrade hans ofta svigtande mod. Pe rmarna endast 1 krona, Lösnummer Manuskript, som ej antagas till Införande, återsändes, så vida porto blfogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. Vasateatern synes n u o c k hafva fått sin kassapjes.
I enlighet med delta stadgande kommer alltså bevillning att utgöras för den jord, som tillhör fromma stiftelser och andra dylika inrättningar. Delta är också anledningen hvarföre arrendatorer af så väl enskildes, som fromma stiftelsers egendom ansetts böra från bevillning för inkomst af arrendet befrias, men deremot inkomst-bevillning brira utgöras af krono arrendatorer. En väsendtlig skilnad förefinnes ock emellan dylika och andra arrendatorer och denna skilnad ligger förnämligast i den långa lid, som de förres konlrakter vanligen omfatta, äfvensom i den optionsrätt till arrendet, som numera är dem tillerkänd. Då uppskattningsvärdet å den enskildes egendom i följd af derå nedlagde kostnader och verkställda förbättringar stiger, kommer i sjelfva verket alt deraf utgå en högre bevillning, ehuru grunden för dess beräkning är densamma. Det synes derföre också vara billigt att arrendatorer af Kronans egendom, i den mon de deraf hafva behållen inkomst, derför erlägga någon afgift till Staten. De kontrakter, som emellan Kronan och den enskilde ingås, kunna och böra egentligen icke hafva något samband med den bevillning, som Svenska folket genom Rikets Ständer vid hvarje riksdag sig åtager. Utskottet hyser således fortfarande den åsigt, att innehafvare af sådane fastighetsorrenden, som med Kronan äro afslutade, böra för siri inkomst deraf betala bevillning Beträffande åter sjelfva redaktionen af det ifrågavarande stadgandet, får Utskottet, till undvikande af den tvetydighet, som eljest skulle förefinnas i afseende å arrendatorer af boställen, för livi ka boställs-innehafvaren betalar bevillning, med vidbli!vande i hufvudsaken af sitt ifrågavarande, utaf Bonde ståndet gillade förslag, hemställa att ifrågavarande stadgande må erhålla följande lydelse: Arrendatorer af sådan Kronan tillhörig fast egendom, för hvilken Bevillnings-Ulskottets Utlåtande M 54. 13 bevillning enligt § 2 icke utgöres, erlägga bevillning för den inkomst de af dessa arrenden åtnjuta. § 7.
S tats-U tskottet: efter JVs 1,912 A. Hr Nordenskjöld, Fullm. Hr Virgin, Christian Adolf; J\s 1 Hr Liljehöök af Fårdala, Car Berthild. Och att inträda under den tid af trenne veckor, räknad från och med d. 22 dennes, ordinarie ledamoten M 2,317 Hr Fåhraeus, Olof Imanuel, erhållit tjenstledighet; M 1,702 Ilr Törnebladh, Gustaf. Den 22 Mars f. m. 329 Öpnades jemväl Hit Elektorers listor vid val af Suppleanter för Utsk:s-ledamöter, och hade dertill blifvit utsedde i Constitutions-Utskottet:, efter JVs 1 Ilr Liljehöök af Fårdala, Carl Berthild, och Jtä 2114 Hr Nordensvan, Otto; JVs 243 Frih. von Roxendorff, Fullm. Frih. De Geer, Louis. — 1,992 Hr Lagerstråle, Carl Erik. Banko-Utskottet: efter JYs 1,033 Hr Hammarhjelm, Carl; — 1,976 Hr von Knorring, Erik Oscar. Allm. Besv.- o Ekon.Utskottet: efter JVi 1,233 Hr von Strokirch, Jean Paul Fredrik Otto; — 392 Frih. Peijron, Gustaf Oscar. Uplästes ett af Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf, inlernnadt sälydande mern.: I anseende till afresa nödgas jag, ifrån och med d. 27 dennes, afsäga mig den plats, hvarmed jag varit hedrad, i egenskap af ledamot uti Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., under vördsam anhållan, att under loppet af denna Riksdag varda bibehållen vid min Riksdagsmannarätt. 11. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer alt sammanträda till val af en ledamot i Allm.
Räntan vid diskontering och utlåning från Handelsoch Närings-diskonten höjdes derefter, från och med den 18 November, till sex procent, hvilken räntefot äfven samtidigt tillämpades på de lån mot pant af vågförda effekter, som, utgifna före September månads början, ännu utestodo oliqviderade; men sänktes åter, enligt beslut den 6 Februari detta år, från och med den 10 i samma månad, till 5 procent, jemväl hvad angick derförinnan utgifna lån mot pant af vågförda effekter; och har denna räntefot derefter förblifvit oförändrad. Vid sistberörde tillfälle förekom ånyo under öfverläggning fråga om nedsättning jemväl af räntan vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden; då det beslut fattades, att för alla lån från berörde fond, som från och med den 1 Mars utgåfvos eller omsattes 60 Beläning svärdet a obligationer. Kassa-Kreditiv till Sparbanker. Tippoch afskrifning s■samt depositrörelsen. vid såväl Banko-Diskontverket i Stockholm, sorn Låne-Kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, räntan skulle utgå med fem procent, hvarvid denna ränta sedermera bibehållits. Ehuru således räntan för lån från Allmänna Diskont-fonden åter blifvit nedsatt till sitt ursprungliga belopp af fem procent, likväl och som föreskriften i 154 §. 2 morn. af Reglementet, angående höjning och sänkning af räntan, medgifver vidtagandet af förändringar i berörde hänseende, hafva Revisorerne ansett sig böra tillkännagifva, det Revisorerne dela den uti 1861 års Revisionsberättelse uttalade åsigt, att räntan vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden bör bestämmas att fortfarande utgöra fem procent. § 58. Med ändring af det den 1 November 1860 fattade beslut i fråga om belåningsvärdet å de i § 160 mom.
Hr von Hartmansdorff, Au g., Jag tror det lidra lill ordningen, att hvarje motion bör vara skriftligen aflemnad innan den remitteras, och anhåller ali delta måtte iakttagas äfven med Hr Lagerhjelms motion. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagda utlät. N:o 1, i anledn. af verkställd granskning utaf R. Sl:s Just.ombudsmans embetsberälletser och allmänna redogörelse, jemte embetsdiarier och registratur för dcu sedan sista riksmöte förflutna tid. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Utsk. till kim - nagifvit sig ämna framdeles afgifva utlåt, öfver de af Just.ombudsm. framställde lagförslag samt hvad han yttrat om en af Högsta Domstolen meddelad lagförklaring, syntes något annat nu icke förekomma lill pröfning, än följande förklarande: ”att Jusl.- ombudsmannen under den fortfarande embetsförvaltningen i allo motsvarat R. St:s bonom visade förtroende, och således jemväl uuder nu ifrågavar. tid ådagalagt de egenskaper, grundlagen förutsätter hos R. St:s ombud”; hvarföre H. E. frågade, om R. o. Ad. godkände detta LagUlskts yttrande, om sältet hvarpå Just.ombudsman, utöfvat den honom anförtrodde embetsbcfatlning. Ropades ja. Hr Lagerbjelke, Carl Oscar, uppläste följande anförande : En förfaltare har med rätta sagt, att skråförfatlningarne och lösdrifveriförordnfngarne dragit förbannelse öfver Svea rike.
Af Herr Bogeman, J. L.\ ”Ehuru jag deltagit i flera af Utskottet tillstyrkta förändringar i afseende på Banko-diskontens organisation, nödgas jag dock reservera mig i en fråga af särdeles vigt och genomgripande beskaffenhet, hvilken, utan att hafva blifvit ifrågasatt i Koinmitterades förslag, Utskottet tilltrott sig att, med förbigående af den hittills vanliga praxis att deröfver inhemta Banko-styrelsens eller Diskont-direktionens utlåtande, afgöra. Utskottet har nemligen föreslagit, att alla liqvider med Diskontverket, hvilka nu verkställas genom insättning i Kassaoch Depositionsafdeltångarne, skola kontant aflemnas till en särskild för detta ändamål föreslagen ny tjensteman eller så kallad Diskont-kassör. Den hufvudsakligaste fördel, som härmed åsyftas, skulle bestå uti beredandet af lättnad för allmänheten uti dess transaktioner med Diskonten. För min del anser jag denna fördel icke allenast för ganska oviss, utan till och med helt och hållet förfelad. Deremot förefaller det mig som denna fördel säkrare skulle vinnas, om det stadgades, att alla liqvider med Banko-diskonten skulle verkställas på enahanda sätt, som med inbetalningar på Kassa-kreditiven redan förfares, nemligen att inbetalningarne verkställas i Kassa-afdelningen, hvars bevis eller attest deröfver, med förbigående af Depositions-afdelningens handläggning, direkte aflemnas i Banko-diskonten. Genom ett sådant förfarande skulle allmänheten blifva, med bibehållande af nödiga kontroller, beredd enahanda, om icke större, lättnad än som kan vinnas genom Utskottets förslag. Den mångfaldiga art af göromål, som skulle komma att åligga den nya Diskont-kassören, gör det för honom omöjligt att kunna betjena allmänheten med den skyndsamhet, som den har skäl att påräkna; ty lätteligen kan man föreställa sig, att 20 a 30 personer på en gång samlas Banko-Utskottets Memorial, N:o 66.
Ständer, Stats-Utskottet under den Z ftstlidne December afgifwit, angående Strömsholms och KongsöhrS Kungsgärdar och Stuteri-Inrättning, har Utskottet förklarat sig wara af den kanka att Stuteri-Inrättning wid Strömsholm borde bibehällas, men akt Kungs, öhrs Kungsgård med desi tillhörighcter borde helt och hällit skiljas frän Stuteriet wid Strömsholm, och serskildt till Stats-Werkeks förmän pä enahanda sätt, som, i afseende pä Kungsgärdar i allmänhZl, före. slagit war, anwändas och behandlas. Hwad äter angick sättet, huru Regleringen af Stuten-inrättningens underhällande wid Strömsholms Kungsgård borde werkställas; sä wörö meningarne derom ibland Utskottets Ledamöter skiljaktige, i thy, att en del anfägo lämpeligt att det mätte i underdänighet updragas Kongl. Maj:st, att förordna en Committee lill utarbetande och föreseende af en tjenlig plan här» lill, dä andre deremot trodde det tillhöra Utskottet, att bestämma grundcrne och till Riksens Högloft. Ständer upgifwa förslag till »verkställigheten; och som efter härom anställd votering, 2 ständ stadnade enrot 2, sa underställdes förhållandet Riksens Högloft. Ständer, I anledning häraf, hafwa de respective RiksStänden uti Pcotocolls-Utdrag af den 29 sistl. December, samt den »z, 15 och 27 nästl.
Det var så skönt att tänka sig, tyckte hon, att denna lilla tysta våning om en kvart eller en halftimme skulle genljuda af deras muntra prat och lyckliga skratt, och hela lifvet föreföll henne som denna kväll, det var så tryggt och säkert. Ingenting skulle komma och störa deras Ijufliga lugn, ty detta var ingen öfvergångstid, som allting annat hade varit, det var lifvet själft, och bortom det fanns ingenting. Hon tog en bok och försökte läsa, men det ville inte gå, hon längtade alldeles för mycket. Bara några ögonblick till, och hon skulle höra hans snabba, lätta steg i trappan, hon skulle höra, hur nyckeln vreds om i låset, och hon skulle springa ut och ta ' emot honom och omfamna honom som efter en lång, lång skilsmässa. Det ringde på telefon, och Signe gick ut för att svara. Det var hennes man, som talade. Han lät glad och upprymd och ackompagnerades allt emellanåt af ett par andra skrattande röster, som otydligt trängde fram till henne. Ja, nu skulle Signe först och främst inte bli ledsen, men saken var den, att Kindberg och Holmen kommit in från Upsala i Hofjuveierare ^ dag, de hade inte träffats, sedan Gud vet när, och det var rasande roligt att få prata om med de där gamla gossarna igen. De voro i Berns nu och skulle gå på Operakällaren och supera sedan, så hon skulle för all del inte sitta uppe och vänta, utan gå och lägga sig tidigt, ty annars blef kvällen så lång. Hon var väl inte ledsen längre för det där i middags? — Nej, det var bara under förlofningstiden, man hade sådana där dumheter för sig — eller hur? Hon hade svarat lugnt och vänligt — aldrig skulle hon kunna förödmjuka sig till den grad, att hon bad honom afstå från ett nöje, bara för att hon satt ensam hemma och längtade efter honom. Och nu längtade hon inte längre för resten, hela hennes ljusa stämning var bortblåst, och det blef så underligt tomt och dödt inom henne. För honom hade det ingenting betydt, att de skiljts i osämja. Han kunde glömma det, han, i punschångor och tobaksrök, medan hon ej tänkt på annat hela kvällen än att försona, hvad hon brutit — där ingen försoning behöfdes!
Hon hade nästan hvarje dag sett Edvard, om också blott några minuter, hon lefde i ett rus af sällhet, som ingenting störde, mer än det oafvisliga minnet, som till och med i Edvards närvaro återkom, af den okända qvinnan, hvars besynnerliga stirrande blick hon icke kunde glömma. Det var en af dessa soliga, lugna och svala mornar, hvilka nordens sommar endast eger; daggen glittrade i ogräset, lärkorna sjöngo, och klockorna genljudade stilla och högtidligt genom luften, ty det var söndag. Konrad och Anna stodo hand i hand på en liten kulle nedanför gården och sågo ut öfver den lilla insjön, hvars yta låg blank och klar, och gnistrade i solskenet, som en jettesköld, hvilken återspeglade den lilla hvita kyrkan med sitt svarta spåntak, och sitt torn, på andra stranden, och de gröna löfrika stränderna rundtomkring. Flockar af helgdagsklädda menniskor stodo vid kanten af sjön, eller voro redan i båtar ute derpå, för att färdas till kyrkan. Nu ringde det andra gången; en ung bonddräng, i snöhvita skjortärmar, och en blomsterbukett af nejlikor och lavendel i västen, är sysselsatt att ösa vattnet ur en båt, den sista som ännu finns qvar på stranden ändtligen är den torr, och en flock af unga flickor, med näsdukarne lindade omkring psalmböckerna, hoppa skrattande och pratande uti den, och den unge drängens raska årtag föra den hastigt ut på sjön; de glada rösterna höras klart i den lugna morgonen några minuter, men nu försvagas de af afståndet nu upphöra de alldeles och den lilla båten landar vid andra stranden. Konrads tankfulla blick hade följt den omedvetet och Annas ögon hvilade oroliga och frågande på hans sorgsna ansigte. – Du är blek, Konrad; och så dyster. Hvad tänker du på? – frågade Anna ömt, lutade sitt hufvud mot hans axel, och såg frågande upp till honom. Konrad rodnade svagt, då han kände hennes hufvud nära sig, men svarade sakta, utan att se på henne: – Jag tänker på dig på din lycka, Anna.
Den al' E. K. Maj:l i berörda hänseende föreslagna beräkningsgrund torde derföre enligt Rikets Ständers förmenande ej böra tillämpas; och Rikets Ständer föreställa sig att, om vid bestämmandet af Greheime-Rådel Sliilers arkilektarvode, dertill anvisas en jemnad summa, nära motsvarande den E. K. Majit föreslagit, Geheitne-rådet Stiller, som onekligen på ett förtjenstlulll sätt icke blott lillhandagålt med upplysningar och råd rörande Nalional-museibyggnaden, utan ock. såsom i den nådiga Propositionen närmare utredes, derå nedlagt myckel arbete, skall anse sig hafva erhållit tillräcklig vedergällning härför. För denna åsigt hemta Rikets Ständer jemväl stöd af en från beinälda Geheime-råd den 21 nästlidne Juli till Chefen för Ecclesiastik-Departementet aflåten, Rikets Ständer den 27 i samma månad delgifven skrifvelse, deruti Stiller, beträffande arvodet för hans befallning med nämnda byggnad, uttryckligen förklarat, att han, som erfarit att dylika arbeten i Sverige pläga honoreras med lägre belopp än hvad lian, på sätt ofvanherördt är, beräknat, men det ingalunda vore Geheime-rädets afsigt att vilja framställa fordringar, som vore ens till skenet öfverdrifna, vore beredvillig att löga sig efter härvarande förhållanden samt tillfredsställd med den summa Rikets Ständer och öfrige vederbörande ansåge lämplig och svarande mot Svenska förhållanden. På grund häraf hafva Rikets Ständer på det sätt bifallit E. K. Maj:ts nådiga framställning i denna del, alt Rikets Ständer anvisat en summa af 20,000 Riksdaler Riksmynt alt utbetalas lill Geheimerådet A. Stiller såsom slutlig godtgörelse för hans biträde i egenskap af arkitekt vid Nalional-museibyggnaden.