Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 92 i i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 02 , förut meddelade Betänkande, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Ordinarie Domare , att af egne medel ersätta alla de resekostnader, hans Vicarius, i och för sitt förordnan^ Prof. Utdrog den 8 Maji 182g.’ Z<j «3e, får vidkänna» utom Dom-Sagan» gränser; N:o g5 , i anledning af väckta Motioner, dels om Orgelbyggeriets befrämjande, och dels om upprättande af ett Institut,' egentligen för Kyrkosång. S. D. Föredrogo» å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconoinie-Utskottets den 5 sistlidne Februarii, under N:o 58, aflåtna , samt den 9 i samma månad e. m. på bordet lagda Memorial, angående Hedervärda BondeStåndets Talman» Johan Olsson ljungbergs Motion om utvidgad Smidesrätt för Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager i Gestrikland j i sammanhang hvarmed nu äfven upplästea Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 9 sistlidne Mars, innehållande, att Talmannen Longberg, efter inhemtad känne5 dom , att annan Motionair väckt fråga om en sådan utvidgad Smidesrätt för Bergslagerne i allmänhet, tillkännagifvit sig icke vilja vidare fullfölja den af honom för den ort J som han representerade , enskildt gjorda Motion ; i följd hvaraf Bonde.Ståndet ansett Ut^ skottets ifrågavarande Memorial böra läggas till handliogarne ; och fann Ridderskapet och Adeln, vid detta förhållande, jemväl för des» del, att berörde Memorial nu mera endast borde läggas till handlingame, 38 Piot. Utdrag den 8 Maji i8J9> S. D.
Utsk:s förslag innehåller nemi, dessa ord: ”Sedan Högv. PresteSt., med öfriga RiksSt:ns samtycke och K. M:s bifall, afsagt sig den i 26 cap. 6 § Byggn.b:n stadgade frihet för presteoch klockarebol från skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af tingsbyggning och fånghus, varder" &c. Hr Hjärne: I anledn. af den siste värde talarens yt tran - Dea *4 K o > e m b t r. trande vill jag blott erinra, att på de skäl, lian anfort, borde utlåt, komma att hvila, ända tilldess K. M. gifvit sin sanction på PresteSt:s afsägelse af sitt privilegium. Ex. Hr Gr. o. Landtm yttrade, att sedan tvenne ledamöter begärt, att Lagoch Oecon.Utsktns betänk. N:o 27 ytterligare skulle få hvila, kunde sådant ej förvägras. Underteckn. R i dd.Se cr e t.: För någon tid sedan har, i anledn. af motion af Hr Rosenblad, StatsUtsk. tillstyrkt och samtliga Stånden bifallet, att R. o Ad:s prot. för denna såväl som föregående riksdag gratis må utdelas till R. o. Ad:s ledamöter till sä stort antal exemplar, som öfverblifver, sedan de exemplar, som skola öfverlemoas till Riksg.eont., undantagits. 1 anledn. häraf får jag underställa Ståndet, huru denna utdelning skall ske, och i sådant afseende föreslå, 0111 icke, hvad innevar riksdags-prot angår, prenumerationssedlar på häften, icke på arktal, må till de R. o. Ad:s ledamöter, som önska erhålla prot., utlemnas, och prot., i mån af tryckningens fortgång, mot uppvisande af prenumerationssedeln häftvis utdelas, samt hvad nästförflutna riksdags prot. beträffar, hvilka ännu icke äro fullt hil diga och icke kunna blifva det, förrän några månader efter riksdagens slut, om icke med utdelniigen deraf må uppskjutas, till dess de blifvit färdigtryckta.
Straff måste derföre finnas, de mäste inom militären vara stränga, i afseende på allt, som rör krigslydnaden; men för alla andra fäll vet jag ej, hvarföre de behöfva vara det mera för soldaten än för andra menniskor, oaktadt visserligen en hel mängd saker för de förra äro och också alltid böra vara förbudna, som för de sednare äro tillåtna. Men det gör blott hela krigslagstiftningen sträng, icke de särskilda lagarna derinom. Men det är oeftergiflig!, att straffet följer förbrytelsen genast i spåren; deraf den extra judiciella bestraffningen, som dessutom är oundviklig att stärka lydnadens band, och derföre borde tillhöra hvarje befälhafvare, fastän på modifieradt sätt tillämpad för olika grad. Men då det är nödigt att gifva åt godtycket så mycken makt, så mycket bestämdare böra gränserna vara uppdragna, inom hvilka det får röra sig. Och som hedern är själen inom militär-ståndet, så bör hvarje angrepp på den, äfvensom af befallande emot lydande begånget, vara en den största förbrytelse. Men detta erkännes aldrig fullt, så länge den förre har makt att så bestraffa den sednare, att dennes raenniskovärde derigenom ncdsättes; att som ett djur blifva behandlad, mäste alltid så anses, — således äfven af detta följer, att prygelstraffet måste försvinna. Det kan dessutom aldrig finnas inom en lagstiftning, der hedern skall vara lifselementet. Den ena förjagar det andra, och tvertom; det är ovillkorligt. Skall derföre något kroppsstraff inom en aimee behöfvns för någon viss del af denna, så bör denna del helt och hållet frånskiljas och utgöra en corps för sig sjelf; annars smittar den det öfriga. Jag förenar mig i allo med motionären, önskande att prygelstraffet helt och hållet och med det snaraste inom Svenska armeen måtte afskaffas. Hr Mannerskants fortfor derefter muntligen:
Har lönbränning skett med enkel, omedelbarligen med eld drifven redskap, varde afgiften beräknad efter redskapens afverkningsförmåga, som skall antagas under dygn uppgå till fyra gånger pannans rymd. Kan redskapens storlek icke utrönas, bestämmes afgiften efter 100 kannors tillverkning under dygn. Är tillverkningen utöfvad med mera sammansatt eller medelst ånga drifven redskap, beräknas afgiften för det belopp, som, efter hvad utredas kan, tillverkadt blifvit, dock för minst 300 kannor på dygnet. I begge dessa fall skall afgiften utgå för minst en termin; men bär tillverkningen blifvit utöfvad in på andra terminen, utgöres afgift för två terminer; in på tredje terminen för tre terminer; o. s. v. § 38. Tillverkar någon bränvin å annat ställe, än han uppgifvit; bote från och med 100 till och med 1,000 R:dr. 12 Förslag lill Förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning. § 39. Uti de i §§ 37 ooh 38 omförmälda fall af oloflig bran vinstill verkning vare de vid förbrytelsen nyttjade redskap, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstilIfiillet befintliga bränvin och de kärl, hvari det förvaras, förbrutna. Kan det styrkas, att någon del af bränvinet är lofligen tillverkadt; vare dock sådan del icke förbruten. § 40. Den, som vid bränvinstillverkning från mätning till beskattning undansnillar något af det bränvin, som tillverkas, eller för sådant ändamål begagnar tillverkningsredskap eller sprithållare med dold öppning eller afledning, hvarigenom bränvin kan lönligen uttagas, eller på något annat sätt försnillar den afgift, som för tillverkningen erläggas bör, eller olofligen bryter försegling eller öppnar eller borttager lås, som kontrollör åsatt till förekommande af det tillverkade bränvinets lönliga uttagande, straffes med böter från och med 500 till och med 1,500
Maj:ts nådiga skrifvelse den 5 Februari 183c>, den, sedan längre tid tillbaka, mosslupna och ringa äring gifvande ängsmarken, tillhörande Mariebergs kronoegendom, skolat efter hand uppodlas och derefter åter till gräsmark igenläggas, med användande af tillgången eller inkomsten af jorden för odlingskoslnadens betäckande; och då Kollegium förmodade, att detta lämpligast skulle åstadkommas, genom ängsmarkens odlings upplåtande lill enskilds omtanka, och såsom villkor vid lägenhetens ularrendering på vissa år, mötte härvid hinder af de skriftliga erinringar deremot, hvilka ej mindre Befälhafvaren för Läroverket, än ock Chefen för å egendomen stationerade Raket-Corps framställt, då angeläget vore, det marken, som är är af obetydligt utrymme, framgent såsom hittills, hl ifver tillgänglig för Läroverkets praktiska öfningars verkställande, samt för Raket-Corpsens exercis och experimenter, som årligen ägde rum, men kunde möta många uppehåll och olägenheter af ersättningsanspråk, om arrendator ei hölje disposition af terrängen; Kollegium, som sålunda varit omtänkt på ilen utväg, hvilken Revisorerne föreslagit, föran lä Is likväl, af berörde skäl, alt derifrån afstå. Orsaken lill den ringa afkomslen af marken, mot derå använda kostnader, voro Revisorerne i tillfälle utaf räkenskaperna inhemta, då de hade funnit odlings-förelagels beskaffenhet sådant hafva föranledi; men har ersättning vunnits under påföljande år, och är vida större behållning af marken framdeles att förvänta. Revisorerne hafva förnj^at tillförene gifven tillstyrkan hos Rikets Ständer, det skulden till Militie-Boställs-Kassan å köpeskillingen för Mariebergs egendoms inköp år 1816, nu utgörande 33,8q3 R:dr 3r) sk. 7 r:st., och till Riksgälds-Kontoret, 14,000 R:dr, ”mätte infrias af Staten på en gång, till undvikande af bokföringen af ränteliqviderna med åtskilliga publika Verk"”; uti hvilken förmånliga åsigt äfven Eders Kongl. Maj:t lärer i nåder instämma.
Valerii sterbhus eftergift af den för statsverket obetydliga, men för nämnde sterbhus onekligen betydliga summa, som här är i fråga, så kan jag icke afhålla mig att nu äfven med några ord yttra min öfvertygelse i ämnet. Kanslirådet Valerii förtjensler såsom embetsman, Skalden Valerii värde genom sina i vår Svenska vitterhet säkerligen länge framgent lefvande sånger, borde likväl anses tillräckligt talande, för alt R. St. icke må med hård likgiltighet behandla den bortgångne utmärkte medborgarens efterlefvande närmaste anhöriga. Hvad serskildt aktorats-arfvodet angår, så hafva föregående talare utvecklat rättvisans och billighetens fordringar i detta hänseende. I den vid Betänk. JVs 242 fogade reservationen äro mina åsigter derom redan framlagde. Jag anser äfven att R. o. Ad. genom sitt afslag å StatsUtsk:s Utlåt. M 124, då enahanda fråga i sin allmänhet var fram11 H. 10 146 Den 28 Augusti. ställd, bär fullkomligen visat hura R. o. Ad. i princip betraktar denna sak. Jag vågar således, med full tillit till mitt Stånds följdrigtighet i åsigter och handlingssätt, hysa den säkra förhoppning, att K. o. Ad. gifver en enkel och orygglig tillämpning på detta konkreta fall at den abstrakta grundsats, som R. o. Ad. tillförene i ämnet hyllat såsom sann och rättmätig. Ur dessa grunder får jag vördsamt anhålla om bifall till det af Hr von Hartmansdorff och Hr von Troil framställdta förslag. Hr Carleson, Edv. Henr.: Jemte det jag instämmer i Gr. Pukes yttrande, hemställer jag huruvida R. o. Ad. kan anse det vara så tillförlitligen utredt om och till hvad belopp aklorats-arfvode skulle tillkomma Hr Printzensköld för de medel, hvarom nu är fråga, så att R. o. Ad. nu skulle kunna besluta att ett visst belopp, t. ex. del sora af Hr von Hartmansdorff är föreslaget, skall från Riksg:s-Kontoret utbetalas.
Nielsens Bokhandel i Nyköping och kostar 50 öre. Erhard. K. B. finns Det ett slags tjufvar, som icke straffas af lagen, och hvilka dock bestjäla sina medmänniskor på det dyrbaraste af allt: tiden. i D U N / skymningen. Efter Spörsmål af en oinvigd. Swinburnv. Om lifvets glans ej släcktes Och tidens verkan stäcktes, Två Ung så fort ej bräcktes, Två ting af ljuft behag. Men rotlös blomma bleknar, Och blomlös praktstam veknar En timme glädjen räknar Och kärleken en dag. Från aftonsång till dager, Från vår till sommar fager, Sin lektid glad han tager Och bränner slut sin glöd. Ty kyssar gamla växa Och skönhet blir en häxa, Så mörk som sorgens läxa, Som lifvets dröm om död. Om jorden detta närde: Ljuf synd, som kval ej tärde, Fröjd, som ej saknad lärde — Hur skönt att lefva då! Att brinna liksom flamman Och tvinna under gamman Af vind och ord tillsamman De minneskransar blå ... Att kärlek yster jaga, I mjuka armar taga, Från knopp till blomma draga, Att säga oförskräckt Om sorg: Hvem är som löd den? Om dygd: Hvem år som bjöd den? Om skam: Jag kysser död den Med kärleks varma fläkt ... Men glädjen måste vika, Och känslor kyligt svika, Och alla drömmar rika Med sommarns blomdoft fly. Ej någon skall dig fråga, Hur slocknade din låga, Ty kärlek svek kan våga, Han bärs af vind och sky. Så var det och så är det. Den, som vill lefva, lär det, Den, som vill fröjdas, när det, Då lifvets växt står grön. Men hvem än kärlek funnit, För hvem han än harsvunnit, Långt sén hans glöd förbrunnit, Dock funnit honom skön. Sigrid Kvinnan oeh likbränningen. Elmblad. Hvarför d e t? Ilse F r u Franke. Elise. Skiss för Idun af Reinhold Winter. Deras första frukost p å tu m a n hand var förtjusande. D e t var svar n o g. D u k a n skada. Därför måste vi vara rädda o m dem, m y c k e t rädda.
Gällande taxa hade visat välgörande verkningar på Eskilstuna smidesmanufaktur; och Herr Wahlgren yrkade derför, att densamma måtte i berörde hänseenden bibehållas; hvarjemte Herr Wahlgren vidfogat sin motion en tariff, som vore uppgjord af Eskilstuna manufakturidkare och utvisade vigt, värde och tillverkningspris å de arbeten, Herr Wahlgren med motionen afsett. Med afseende å den förkofran, ett land måste vinna genom inhemska slöjdernas uppmuntran, har Herr Regnstrand uti sin motion föreslagit, alt, till skydd 15 Bevillnings-Utsliottets Utlåtande, N:o 13. för den i oeh omkring Wadstena af ålder idkade tillverkning af spetsar, förbud mot införsel eller motsvarande förhöjning i införseltullen ä sådana spetsar, som i Wadstena och der omkring tillverkas, måtte varda stadgadt. Efter noggrannt öfvervägande af hvad Kongl. Majits ofvanberörda nådiga skrifvelse, tillika med öfriga nu omförmälda yttranden och väckta motioner, innehålla, har utskottet icke kunnat annat än med den fullkomligaste öfvertygelse erkänna riktigheten af de allmänna grundsatser, som, vid ärendets föredragning inför Kongl. Majit i statsrådet, blifvit till förmån för en friare tull-lagstiftning anförda och af Kongl. Majit godkända; och då Rikets Ständer redan vid 1823 års riksdag för sin del antagit dessa grundsatser samt vid alla påföljde riksmöten vidhållit desamma, såsom innebärande pä en gång rättvist afseende å den konsumerande allmänhetens billiga anspråk och nödvändigt vilkor för den inhemska industriens naturliga förkofran och framtida bestånd, ligger redan häri erkändt det utaf Herr Almgren uti dess motion ifrågasatte behof under närvarande tidpunkt af nämnde grundsatsers fulla tillämpning.
Hvad ziffrorne angår, torde dessa lämpligast kunna sättas till ett medelvärde af 3 R:dr med en införselstull af i Rdr per U.. Emot det af Utskottet föreslagna förtullningssätt af artikeln ull, äfvensom emot de derå satte tull bestämmelser, reserverar jag mig äfvenledes. Erfarenheten från förra decennium vitsordar tillfyllest omöjligheten af att vid förtullningar classificera ull och denna jufvas ännu icke af någon practisk man. Utom det att hvarje bal innehåller flere (5 å 6) classer af ull från grof till fin, så är det alldeles obestridligt, att en och samma idl skattas i värde mycket olika, äfven af fabrikanter, här sons i andra länder, allt efter olika fabrications-methoder. Ett förtullningssätt efter värde, i och för sig sjelft en arbitrage, måste följaktligen föranleda till ständigt uppkommande stridiga meningar, godtyckligt behandlingssätt och inbördes tvister. Skall det förtullningssätt, som nu eger rum förändras, så låter sig sådant icke annorlunda göra, än att all må draga en gemensam medeltull, hvilket äfven torde vara det rätta. Denna åsigt bekräftades äfven af den på anmodan i Bevillnings-Utskottet närvarande LandLbruksAcademiens Secreterare m. m. Herr Nathorst, hvilken, med erkännande af svårigheten att efter värde förtulla ull, ansåg att en medeltull af 6 sk. bör åsättas såsom den lämpligaste. Beträffande sjelfva tull-zilfranj, så förekommer, att denna vid sista Riksdag höjdes med icke mindre än 3oo procent för all ull, med undantag af Jutsk och Isländsk. Att nu än ytterligare höja den, synes föga öfverensstämmande med en förståndig Stals-ekonomi, så väl med afseende på varans beskaffenhet af råämne, som på den af erfarenheten numera bekräftade sanning, att den finare ull*cullturen icke är med landets climat förenlig, hvaraf vill följa, att productionen af ordinär ull företrädesvis bör skyddas.
Nå! Fort, min käre kammarherre! Det hastade ju. Falckenskjold bugar sig och lyder. – Jag kom för att rapportera, att tre hundra matroser draga mot Hirschholm. Alla springa upp, som om ett skott afskjutits midt ibland dem. Kungen smyger sig, skälfvande af ångest, öfver golfvet och söker skydd bakom Struensees breda rygg, medan Brandt trippar morskt fram, med handen på värjfästet, och bröstar sig som en tuppkyckling, beredd till strid. – Hvad vilja de? frågar Struensee, hes af sinnesrörelse. Han är mycket blek och hans ögon stirra rådvilla. – Ingen vet det, svarar Falckenskjold lugnt. Men säkrast vore väl, att konsignera den flygande kåren på slottet? – Och om de gå till storms? – Så skola vi försvara oss. – Och i nödfall skola vi veta dö! tillägger Brandt patetiskt. Drottningens blickar flyga från Struensee till Falckenskjold och från Falckenskjold åter till Struensee, som om hon för sig själf anställt en jämförelse mellan de två. Den ene liknar beslutsamheten själf, den andre vankelmodet. Med en glimt af missaktning i sina ögon vänder hon sig från Struensee till Falckenskjold. – Vi behöfva icke afvakta de vansinniga människornas ankomst. Ännu stå de ju icke för portarna. Ni stannar emellertid på slottet, öfverste. Vi andra fara till Sophienberg och vänta vidare underrättelser. Om en kvart skola vagnarna vara för dörren! – Hon vänder sig till stallmästaren, Bülow, som bugar sig och störtar ut. – Jag går för att hämta mina barn. Excellensen Struensee gör H. M:t konungen sällskap i vagnen och grefve Brandt konvojerar damerna. Hästarna frusta af otålighet, medan Struensee stiger brådskande upp i den främsta vagnen, och intager platsen midt emot drottningen, som bär den nyfödda prinsessan i sin famn. Vid hennes sida sitter kung Kristian hopkrupen och midt emot sin far ses den lille kronprinsen, barfota, i tunna kläder, huttrande af köld. I vild karrier störta hästarna fram genom allén.
Å den motsatta sidan åter, som låg åt solen, voro fönstren till tre fjerdedelar betäckta af tjocka förhängen, och endast den öfre delen af dem öppna, för att lemna vinden fritt genomspel. Åt södern, midt emot stora ingången, voro fönstren äfven utan glas, men ändock beskuggade af de tätt utanför växande träden, hvilkas grenar man ofvantill tillåtit skjuta in i sjelfva rummet, och som voro betäckta af oranger och andra guldfrukter. Nödvändigt ljus saknades dock icke, ty det föll ofvanföre in genom en stor med tätt, flerfärgadt glas öfvertäckt dome, hvilket gaf dagen en egen fantastisk charakter. Golfvet var belagdt med mattor, nyss bestänkta med friskt vatten. För öfrigt fanns här intet enda verk af den sköna konsten, ingen målning, ingen statu, icke ens en gipsbild, hvarmed Europas magnater älska att pryda sina praktrum: men bland detta sällskap fanns också kanhända ingen, som deraf kände bristen. Till och med sjelfva möbleringen skulle i Europa vunnit föga beundran: eller rättare det fanns här egentligen intet annat husgeråd, om vi undantage stolarne på musikläktaren, än en ottaman som sträckte sig kring större delen af rummet, en estrade midt för ingången åt den kongliga familjen, men denna var betäckt med en högst dyrbar äkta kashmirisk matta, samt åtskilliga rader stolar på ömse sidor om denna upphöjning. Jag beundrar er smak och er lycka, Dom Ignazio, anmärkte drottningen under det hon genomskred rummet. Knapt kommer ni till hufvudstaden, förrän ni erhåller ett landthus, som, ifall jag icke misstager mig, är det vackraste och rymligaste kring hela denna nejd. Hvad är mot denna Quinta vårt ganska okungliga Santa Cruz, eller detta utkik, som man kallar Boa Vista, och i hvilket också verkligen utsigten är det enda som duger. Detta ställe lärer väl hafva kostat er en artig summa. Men ni är rik, mycket rik, senhor? Ni äger ju, säges det, en mängd indrägtiga gulddiamantoch rubin-grufvor i Minas Geraёs och i Comarca de San Paolo?
Revisorerne, som i det föregående redogjort för Herr Stats-rädet Friherre Gripenstedts framställningar vid den mellan honom, i egenskap af Konungens Ombud, samt Fullmäktige den 13 Februari hållna rådplägning, hafva icke kunna! undgå fästa uppmärksamhet dervid att, ehuru Fullmäktige vid den öfverläggning, som omedelbart efter Herr Stats-rådet Gripenstedts bortgång mellan Fullmäktige egde rum, förklarade sig, med fästadt afseende på de utaf Konungens Ombud meddelade upplysningar och den af honom antydda förhoppning om en möjligen snar fredlig uppgörelse af de dåvarande politiska förvecklingarne, icke böra antaga det af Heinemann två dagar förut framställda anbud, Fullmäktige likväl, utan att vidtaga några åtgärder med anledning af de utaf Herr Stats-rådet Gripenstedt gifna råd och upplysningar, endast 12 dagar sednare eller den 25 Februari antogo det af Heinemann, med obetydlig ändring, dä ånyo framlagda anbudet. — 76~ — Att Herr Stats-rådet Gripenstedts här ofvaD citerade anförande utaf Fullmäktiges pluralitet ansetts icke böra i deras protokoll få inflyta, har synts Revisorerne desto mera anmärkningsvärd!, som, derest man ock antoge att Fullmäktige icke egde skyldighet att lyssna till de råd oell framställningar, som af Konungens Ombud meddelades, — en skyldighet, hvilken likväl desto hellre synes vara utom tvifvel satt, som Rikets Ständer särskildt anhållit, att Kongl. Majit vid denna upplånings företagande täcktes lemna Fullmäktige Sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot de för Svenska statsverket möjligen billigaste vilkor, -— det väl ändock varit deras skyldighet att i protokollet i sin helhet låta intaga hans anförande.
Det var fördenskull han icke ville lämna makten ur sina händer; han kunde som enskild medborgare verka mycket, men icke detsamma som nu. Först när han satt bredvid sin älskade Hermione, försvann det dystra molnet från hans panna, medan hon spelade på sin cittra och sjöng ett stycke, som varit Elpenikes älsklingssång. Vid aftonmåltiden infann sig Okos, den unge slaven, portvaktarens son, med ett nyss anlänt brev. Det var från Ammianus Marcellinus, som nu följde Julianus i kriget mot perserna. Krysanteus uppläste och Hermione lyssnade med strålande ögon till den skildring, som Ammianus lämnade över Julianus' bragder. De tävlade med Alexanders, om icke överträffade dem. Den romerska krigsärans mest lysande dagar hade återvänt: kejsarens föredöme hade förvandlat varje romersk krigare till hjälte. Perserna hade förlorat drabbning efter drabbning. De hade kallat floderna till sin hjälp, genombrutit dammarne och låtit vattnet översvämma det vidsträckta slättland, varpå legionerna framtågade. Men även detta hinder övervanns av soldaternas ihärdighet, som livades av anförarens ande. Han tågade till fots i spetsen för hären, uppmuntrade de modfällde och deltog med egen hand i arbetena. Vattenmassorna voro återförda inom sina bräddar och hela skogar nedhuggna till lagning av de utskurna vägarne. Hären nalkades den persiska huvudstaden. Perisabor, den andra i ordningen av Persiens städer, väl befäst och värnat av talrikt manskap, var stormat och intaget. Efter Perisabor hade ordningen kommit till Maogamalka, Persiens starkaste fästning, belägen endast två mil från huvudstaden. Staden försvarades, skrev Ammianus, av sexton torn, djupa löpgravar och dubbla murar och hade i alla tider ansetts ointaglig. Men Julianus lät gräva en mina under murarne, och medan belägringstornen framrullades och kastmaskinerna slungade sina stenblock, hade en utvald skara genom den underjordiska gången inträngt i staden, vars besättning sträckte vapen eller grep till flykten. Nu stod romerska hären i huvudstadens omedelbara grannskap.