Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 183 r gemensamt af”gifna och uti 4;de punkten af det återremitterade utlåt, ”intagna betänk, i detta ämne, att å denna anmärkn. icke ”något afseende kan fästas.” Jag är icke emot, att PresteSt:s privilegier härutinnan ändras emot full ersättning; meri Utsk. hade bort erkänna, att frågan är af privilegjinatur. Detta hade varit att handla öppet; men att bortförklara privilegierade rättigheter emot något Stånds bestridande, det bör man akta sig för, eljest skulle snart nog intet Stånd vara säkert om sina rättigheter och sitt bestånd. Man skall måhända invända, att saken icke är så vigtig derföre, att om Ständerna fatta oförsigtiga beslut, belyder det ingenting, emedan K. M. kan besluta annorlunda och hejda misstagen; men jag tror icke, att R. St. böra handla såsom pjnvndiga, de der tänka: vår far får rätta och hjelpa, hvad vi felat; utan jag anser R. St. böra antaga blott sådana förslag, som i och för sig sjelfva kunna bestå. Det ifrågavar. innpfattar slutligen en inconsequens emot hvad vid sista rikdagen beslutades, nemi. att Kronans behållna spannmål borde Jösas efter årets markegång. Jag vet icke, hvarför man nu skall annorlunda förfara med de indelta räntorna. På grund af Den 92 Januari f. m. hvad jag sålunda anfört, yrkar jag afslag å mom:n n, b, c uti 5:te punkten af StatsUtsk:s betänk. N:o 393. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Att följa den siste talarens långa deduction, dertill har jag hvarken förmåga eller vilja; jag skulle blott försöka visa, att Utsk. icke begått någon orättvisa med sitt förslag till jemnkning i för hållandena emellan räntegifvare och räntetagare. För det första, och då en talare begärt uppläsning af Prosten Åstrands reservation, ber jag att få fästa uppmärksamheten på det anmärkningsvärda deruti, att endast 3:ne ledamöter inom Utsk. uti samma reservation instämt, samt att alla dessa äro prester.
Fångvårdsstyrelsen — enär anledning icka vore för handen att, efter det nuvarande nya länscellfängelse blifvit till begagnande upplåtet, gamla länshäktesbyggnaden i Umeå vidare kunde behöfva användas till förvarande af länets fångar, hvartill det dessutom vore olämpligt, samt E. K. Majit i Bref den 31 Januari 1860 medgifvil all gamla länshäktet i Piteå finge till Norrbottens läns hushållningssällskap upplåtas, för att af detsamma användas på sätt, som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes — i underdånighet hemställt, huruvida ifrågavarande gamla länshäklesbyggnad måtte lill Westerbottens läns innevånares disposition afträdas eller huru med samma byggnad eljest måtte förhållas.
R:dr, eller samma belopp, som Institutets öfrige Professorer åtnjöte; att, oaktadt nuvarande stat upptoge blott en lärare i allmän byggnadskonst samt vägoch vattenbyggnadskonst, med en aflöning af 2,500 R.dr, hade likväl år 1859, på grund af medgifvandet i 7 § af de för Institutet gällande stadgar, denna befattning blifvit delad i två, en för allmän byggnadskonst och en för vägoch vattenbyggnadskonst, hvardera med ett årligt arfvode af 1,250 R:dr, i öfverensstämmelse hvarmed aflöningen till dessa lärare jemväl upptagits uti det af Styrelsen nu till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnade förslag till ny stat för Institutet; — att, hvad beträffade undervisningen i vägoch vattenbyggnadskonst, Styrelsen icke nu, för åstadkommandet af en större utsträckning deraf, ansett sig böra begära något ökadt anslag, enär undervisning i samma ämne äfven meddelades vid Artilleri—läroverket å Marieberg, och genomgåendet af lärokursen derstädes just vöre föreskrifvet såsom vilkor för inträde såväl i Vägoch Vattenbyggnads-korpsen som i Flottans Mekaniska korps; — att under sednaste två år vid Institutet varit anställde tre extra lärare, hvilkas sammanlagda aflöning år 1861 uppgått lill 1,900 R:dr; och ansåge
Hötesbestämmelserna äro afsedda att vara mindre för sådana förbrytelser, som äro af mindre beskaffenhet, nemi. då de, som äga rätt att bränna under biänningstiden, olofligeri bränna, och de, som icke äga rätt att bränna, göra det under för bränning lofgifven tid. Detta är orsaken, hvarföre Utsk:n nedsatt bötesbeloppen i följd af den högre beskattning , som antages i nya brännvinsbrännings-förordningen. Lika med den sistä talaren skulle jag önska att bötesbeloppen i i8)5 års förordn. måtte följas, nemi. med villkor att icke någon ny förordning om beskattningen blefve gällande; men då så icke kommer att ske, så måste Utsktns nu gjorda förslag vara riktigt. Hvad åter angår den anmärka., som den värde talaien gjort i fråga om den tillåtna försäljningen af kanna brännvin, så får jag upplysa, alt i i835 års förordn. äfven står, att man äger sälja till sitt eget folk kanna brännvin, men jag ber också den värda talaren komma ihåg, huruvida det är en möjlighet, att jag såsom fastighetsägare skall kunna hålla controll derpå, otn det är en dräng eller en torpares dräng, som kommer för att köpa £ stop brännvin. Det är dock icke i mitt bröd varande folk, och då jag ej alltid kan vara närvai'., är det omöjligt för mig att kontrollera om det är min egen eller någon af mine torpares eller mine bönders drängar, som köpa. Detta hafva äfveti Utsk:n funnit omöjligt, äfvensom att det aldrig varit och aldrig katt blifva tillämpad!, ätt man ej får sälja annat än till sitt eget folk mindre än en kanna brännvin. När nu Ulsk:n det funnit, så hafva Utsktn också antagit, att det borde vara tillåtet att sälja kanna brännvin till hvem som helst; men deremot hafva Utskm i detta betänk, sagt, att det försålda brännvinet ej får förtäras på stället, utom på gästgifvaregårdar, källare m. m.
S. D. Föredrogs ånyo och lades till RiksdagsHandlingarne Allmänna Besvärsoch Ékonomi-Ut{ skottets Utlåtande N:o 147,! anledning af RiksStåndens beslut, rörande en friare handel med Svenska Skogsprodukter. Fran Hedervärda Bonde-Ståndet. Eftermiddagen SD. Föredrogs åter Statsoch Banko-TJt-I skottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Ut* skottens Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 12 Junii, rörande behofvet af serskilta penninge-tillgårfgar till upphandling af Spannemål; och, som Bonde-Ståndet redan den 27 sistl. Junii bifallit förrberörde Betänkande, utom hvad angar det gjorda förslaget om inställande af Bränvinsbränningen, hvarom Ståndet ansett någon fråga nu mera ej hafva bordt väckas, fann Ståndet, sig föranlåtit detta beslut åberopa, men tillika godkänna den förändring, i afseende på penninge;tillgångarnes meddelande, Utskottet Prof. Utdr. d. 8 Julii 1818. 7^9 Utskottet uti senare Utlåtandet föreslagit; hvarjemte, och enär genom Rikets närvarande ställning, då ökade Spannernåls - upphandlingar från utrikes orter i betydlig man mäste öka Rikets under-balance i handel , och till förebyggande eller förminskande häraf, torde vara nödvändigt, att, så vidt ske kan, befrämja Rikets exporter, har Bonde-Ståndet ansett sig böra omfatta detta tillfälle att, i grund af här uppgifna serskilta skäl och anledningar, förnya den af Ståndet förut beslutne underdåniga önskan, alt Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga nödiga och efter otnständigheterne föranledde föreskrifter, i afseende på Produkt placatets och dermed gemenskap egande Författningars upphäfvande eller förändring. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets under den 3 i denna månad afgift! e Memorial, med beräkning öfver hela Bevillningen för 1819 och följande åren; fann Bonde-Ståndet detta Memorial endast böra läggas till Handlingame.
Men nu måste hon väl, ty se hur öfverstinnan fattar sitt glas, nickar åt henne, och säger sakta: «Gud välsigne dig, mitt barn!» – Men hur ljöd denna välsignelse i Nannas själ? Hon ryste, ty hennes känslor voro hädiska; för första gången framställde sig Gud för henne i en fruktansvärd gestalt. Hon förde glaset halfvägs till munnen, men ovilkorligt sjönk handen tillbaka, och då handen föll emot bordet, bröts glasets fot utaf, och vinet spilldes ut. «Jag mår inte riktigt väl, mamma!» var allt hvad hon förmådde säga, och i ett ögonblick voro Celestine och Alexis från bordet, och Alexis bar den nästan afsvimmade flickan upp på hennes rum. De öfriga medlemmarne i huset slöto sig visserligen äfven till tåget, men för Alexis och Nanna voro de ej till. När Alexis ändtligen nedlade den sköna bördan på soffan, var det så nära, att Nanna lindat sina armar kring hans hals, ty i ögonblick som detta gör själen uppror emot all konvenans, men lyckligtvis kom hon i detsamma att kasta en blick på sin mor, och skygga drogo sig kärlekens små bevingade englar tillbaka. Men Alexis tryckte henne dock häftigt till sitt bröst – det kunde ej bemärkas af någon annan än Nanna sjelf, ty hvem kunde veta, om det icke var honom nödvändigt för att nedlägga henne i en så mycket mera beqväm ställning? och hvem förmår skildra hvad som föregår i sådana stunder? Men nog, deras hjertan bytte plats, och de visste från detta ögonblick på hvem de trodde. Långsamt aflägsnade sig Alexis, och äfven de öfriga, utom öfverstinnan och Celestine. Modren fattade Nannas hand. Hennes puls gick fort och högt, och pannan brände som en eld. «Du har feber, mitt barn, du måste hafva förkylt dig,» sade öfverstinnan. «Hur är det, har du –» och här kommo en mängd moderliga frågor, som vi gerna hoppa öfver.
MarkegångsTaxans upprättande jemte Torgprisen i öfvervägande tagas, hvarvid de Deputerade, Som skola bestå af alla Stånden i Riket, och med iakttagande af de i Förord lingen deni Octoher 1810 utstakade grunder, kun-! na väljas, hälften af Räntetagare och den andra hälften af Räntegifvare, må vara obetaget, att ej allenast pröfva de uppgifna prisens förhållanden emot ds i Orten verkeligen gångbara varuvärden, utan ock att dervid hafva afseende på det föregående och löpande årets vext, bergning och beskaffenhet, samt i anledning så val deraf, sorn hvad eljest ona den tidens gängse pris med visshet kunde uppgifvas, så inrätta Markegången, att 5 ena sidan Kongl. Majrts och Kronans samt Indelningshafvarens rätt måtte blifva bevarad, och å den andra Rentegifvare ej emot skäl och billighet betungas.” Qå, genom dessa noggran-» na föreskrifter, den sorgfälligaste uppmärksamhet synes vara fästad derå. att så väl Kongl, Majrts och Kronans som Rentetagares ooh Rentegifvares rättigheter och skyldigheter må i möjligaste måtto blifva iakttagne, har Jiesv. och Ekon, IJtsk, Ps£tcinlianden. lflg Utskottet trott, att någon granskning af den sålunda verkställda Markegångssättningen ej bör vara af nöden, hel dst erfarenheten visat, att den genom Deputerade i Länen föreslagna Markegång, efter en sådan granskning, hlifvit så betydligen förändrad, att Deputerades åtgärd synes nästan helt och hållet varit onyttig eller förfelat sitt ändamål. Utskottet kan för öfrigt ej finna annat, än att den Markegång, sorn i sjelfva Länet upprättas, bör för det samma vara den mest passande, och der tjena till efterrättelse, i synnerhet då de noggrannaste anstalter till utrönande af dess rätta belopp vidtagas, i förening med de största säkerhetsmått till iakttagande af inbördes rättigheters orubbade helgd.
Det kan icke nekas, att den klagan, som stundom förspörjes, öfver för dryga skatter, har något skäl för sig i afseende å de personella afgifterna, som hårdast drabba just de fattigare klasserna; och jag är öfvertygad, att folket långt lättare och heldre skulle underkasta sig en ökad beskattning under annan form, t. ex. bränvinstillverknings-afgift, och under denna rubrik skulle man lättare kunna få in 2 millioner än man nu får de 500,000, hvartill mantalspenningarne uppgå. Man har sagt, att hvarje medborgare bör erlägga någon skatt för det skydd, han af staten åtnjuter, och det må vara sannt och riktigt; men en sådan skatt betalas äfven nu såsom bevilln. i skyddsafgiften, och jag har svårt att fatta, hvarföre det skall finnas både en ordinarie och en mera tillfällig sådan. Jag skulle således helst önska, att R. o. Ad. ville biträda Hr Montgomerys förslag, men om detta icke vinner framgång, anhåller jag om bifall till Utsk:ts. Frih. Raab, Garl Adam: Det har varit särdeles intressant att åhöra denna diskussion. Det kan icke nekas, att hela vårt skatteväsende kontrasterar på ett egendomligt sätt med de nyare grundsatser, som gjort sig gällande i vår tull-lagstiftning. Stats-(Jtsk:t har emellertid i detta fall icke vidtagit någon an - Den 28 Februari f. m. 515 nan förändring än en partiell, då dock flera utvägar Stått öppna att komma till ett mera tillfredsställande resultat. För min del är jag af den tanka, att när en skatt är principvidrig, den bör skjutas undan, utan afseende å de olägenheter, som möjligen kunde deraf uppkomma; och i detta fall hade man ganska väl kunnat öka allmänna bevillningen med det belopp, som genom mantalspenningarnes aflvsning frånginge staten. Då man dessutom uttalar sitt medlidande med den fattigare befolkningen, som hårdast drabbas af denna personliga afgift, hvarföre har man icke då ställt så till, att skatterna få erläggas 4 gånger om året, hvarigenom de falla mindre tryckande?
Emedlertid ansåg Kongl. Majit lämpligast, att Coloniens Styrelse blefve ställd under Finance-Departementet och att de vid Colonial-Departementet för det närvarande anställde aine Tjenstemän och i Vaktbetjent uppfördes å Allmänna Indragnings-Staten, med fortfarande tjenstgÖringsskyldighet och med rättighet att, derest Colonien skulle på nyssomförmälde sätt upphöra att vara en Svensk besittning, de innehafvande lönerne äfven derefter tillgodonjuta, under de för löners bibehållande å Indragnings-Stal i allmänhet stadgade vilkor. Sedan Högstberörde Nådiga Proposition blifvit, jemte åtskilliga i anledning deraf afgifne yttranden, från samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottets handläggning remitterad, har Kongl. Majit upplysningsvis samt i •och för den i ofvannämnde afseende erforderliga serskilde reglering, låtit till Utskottet öfverlemna 1889—i843 årens räkenskaper öfver Coloniens inkomster och utgifter, äfvensom nuvarande löningsoch pensions-stat så väl för öns förvaltning på stället, som för Colonial-Departementet. Kongl. Majit har derjemte under den 1 sistlidne October behagat till Stats-Utskottet aflåta en Nådig Skrifvelse af följande innehåll 1 "Sedan Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse den 19 Mars 1840 till Riket* Statt-Utshollet» Utlåtande, N.o 258. 3 då församlade Sländers Stats-Ulskott angående ön S:t Barthelemy, hafva inga sådane händelser, hvarken i eller utom Colonien, anträffat, som väsendtligen inverkat på dess ställning och deraf beroende inkomster. Årliga bristen i dessa inkomster, till betäckande af oundgängliga förvaltnings-kostnaden, har under ifrågavarande tidsskifte varit hufvudsakligen lika, som under det nästföregående. Utom ett skyfall med åska och en deraf förorsakad mindre eldsvåda år 184a» har ön varit förskonad från våldsamma härjningar af elementerna.
Efter denna går konungen oftast i land, då Drott ligger för ankar vid nå- gon badort, spelar ett parti lawn tennis och badar. Efter middagen följer en stunds angenäm sammanvaro på Drotts halfdäck. Vid åttatiden far konungen ofta i land för att deltaga i nå- gon fest eller företaga en promenad. Under vistelsen i Marstrand göres en och annan gång utflykter med Drott på en dag, till hvilka medlemmar af badsocieteten inbjudas. Härvid, äfvensom vid de middagsbjudningar konungen har ombord, uppträder han alltid på det mest älskvärda och hjärtliga sätt. Han äger alltid en förunderlig förmåga och älskvärd vilja att försätta sina gäster i en glad och angenäm sinnesstämning, men denna förmåga tyckes, om möjligt, vara förhöjd på Drott. En middag ombord där torde höra till de allra angenämaste. Därvid går alltid, då inbjudna finnas, det nyss omtalade hornet laget rundt. En skål är därvid, liksom vid alla middagar ombord, stående, skålen för frånvarande vänner, hvari konungen älskvärdt innesluter närvarande gästers närmaste. Men ej blott på Drott, utan ock då han stiger i land, uppträder hans majestät lika älskvärdt och hjärtligt. Västkustens badorter täfla också om äran att få mottaga konungen. Är Marstrand hufvudstationen, plägar konungen dock om möjligt besöka åtminstone Särö och Lysekil. Och få saker torde så mycket vittna om den stora popularitet, hans majestät äger, som dessa besök. Man kan utan öfverdrift säga, att konungen öfverallt mottages såsom vän. Fiskare, barn, medlemmar af de högre klasserna — alla lägga det otvetydigt i dagen. En liten yttring häraf är den blomsterskörd, alltid ny och frisk, sänd af olika personer, som ständigt pryder Drotts halfdäck. En annan: de väderbitna sjömän, som, när konungen reser, samla sig för att bringa honom sin särskilda, kraftiga hyllning. Och denna popularitet är ej underlig, när man ser konung Oscars alltid enkla, vänliga och tillgängliga uppträdande. Det berättas från konungens besök med Drott i en stad på ostkusten för några år sedan, att en därvarande fransman ej nog kunde förundra sig öfver konungens enkla uppträdande. Att tänka sig en annan europeisk konung eller ens en re
Jemväl hafva Rikets Ständer, med hänseende till Universitets-bibliolhekels betydliga tillvexl och de dervid anställde Ijenstemäns trägna göromål, funnit Vice Bibliothekarie!) böra i ärlig aflöning erhålla 3O0O R:dr, Förste Amanuensen 1.500 R:dr, Andre Amanuensen 1,200 R:dr samt den Tredje 800 R:dr; äfvensom ock med afseende å de nya åligganden, som genom de sednaste Universiteis-slatulerne för Akademi-Adjunkterne tillkommit, samt ä de lönevilkor Rikets Ständer för andra lärare-befattningar bestämt, lönerne för de 8 äldste Adjunklerne i de verldsliga Fakulteterna vid samma Universitet blifvit fastställda till 2,500 R.dr, allt R:mt, hvardera. Vid sådant förhållande och då Rikets Ständer för öfrigt beviljat, de af E. K. M:t föreslagna lönebeloppen, hafva Rikets Ständer funnit del begärda förslags-anslaget böra höjas till 30,000 R:dr. Bilagde tabell N:o 5 utvisar närmare fördelningen af de sålunda beviljade löneförhöjnings-belopp, och skola Rikets Ständer, vid regleringen al 9'.de Hufvudtiteln, iakttaga den anslags-lillökning, som der uppstår genom Emeriti-lönernes förhöjande. Beträffande, sältet för ofvanberörde förslags-anslags utgående, hafva Rikets Strinder trott dervid lämpligast böra så förfaras, alf Consistorium Academicum under innevarande års sednare hälft, och sedermera framgent hvarje år vid samma lid, hos Statskontoret reqvirera!- hela anslaget, 30,000 R:dr, men det följande året, på grund af behörigen alslulade räkenskaper och med företeende af bestyrkt transsumt deraf, hos bemälde Embetsverk visar, huru mycket i verkligheten åtgått, samt Aterlevererar möjligen varande besparing eller ock bekommer det tillskott, som erfordras. 15:o.
Hvad som der är (såsom man uttrycker sig) ”för,bannadt roligt”, – är det icke nästan alltid, i sig sjelft något både högst onaturligt och högst gement? Sannt är: det Gemena skulle kunna ursäktas med det Roliga –om ingen rolighet, intet nöje, lika stort och större, funnes i det Sanna och Ädla. Res severa est, verum gaudium – ”allt sannt nöje är allvarsamt” – säger oss Seneca; som i en sådan tanke har mera själ, än tusende somrars vittra fjärilar och kritiska dagflugor. De vilda, de häftiga nöjen, som finnas i det ”besatt roliga”, äro, mot ett enda själens smålöje, som ett tusental af nattliga irrbloss mot en klar och ljuf vårdag. Men det tillhör den gemena roligheten, att just det gemenaste skall för den vara kärast. Ty jemväl här bekräftar sig denna allmänna Lifvets lag: hvad en menniska älskar, det uttrycker hennes hela kraft; hennes tycken äro lifsdragen af hennes väsende; hvad hon vill, är hennes mått (det mått, hvarefter hon mäter och bör mätas). Om nu alltså, på ett folks Theater, just den gemena rolighet används, att personligt förhåna någon uppstigande ny vitter förtjenst, öfver hvilken det allmänna Snillets omdöme hos detta folk ännu är oafgjordt, men som möjligen kan vara något sannt, stort, odödligen skönt, möjligen kan vara det renaste, det ädlaste förstånd: hvad namn är ett sådant Smädelsens beteende värdigt; om ej, att hon offentligen, eller i en hel publiks närvaro, spottar sjelfva Skönheten, sjelfva de Himmelska Gracerna, i synen? Satir är, i stort begrepp, allt det, som i Vitterheten är straffande. Dess styrka ligger i dess sanning, dess skönhet i dristiga färgor. Och så vida är den Kritikens lif och ande – när nämligen Kritiken finner sig föranlåten att straffa. Är det verkligen förståndet, – det stora förståndet, – som der något emot någon bevisar: så äger det tvifvelsutan frihet, att dervid betjena sig af Ironien; så väl den mera manliga, som den mera fina och lekande.
Af denna sednare afdelning äro manuskripterna för Första Lif-Grenadier-Regementet, Södermanlands, Kronobergs, Jönköpings, Kalmar och Westmanlands Regementer redan färdiga, samt de för Uplands, Skaraborgs och Nerikes Regementer Bära fullbordade, Revisorerne hafva jemväl fått emottaga ett exemplar utaf ofvanberörde Sammandrag af "Stadganden rörande Indelta roterade Infanteriet i allmänhetf hvilket bland Revisionens handlingar lörvaras. A arbetet, som är af stor vidlyftighet, synas mycken omsorg och möda vara nedlagda, och Revisorerne förmoda, att detsamma skalf, då det hunnit fullbordas, blifva af ett allmännare intresse samt, i afseende å rustning och rotering, leda till en säkrare kännedom af ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Då emedlertid kostnaden för ifrågavarande företag redan uppgått till ett betydligare belopp, som, efter all anledning, ytterligare kommer att ökas, kunna Revisorerne ej undertrycka den önskan, att arbetet måtte med nödig skyndsamhet bedrifvas, så att Staten icke allt för länge betungas med utgifter bär* för, samt alt, i händelse det samma ej kan intill nästa Riksdag vara fullbordadt, åtminstone en väsendtligare del deraf må kunna Rikets Ständer föreläggas, I sammanhang härmed, få Revisorerne upplysningsvis meddela, att kostnaden, som förut förskottsvis bestridts af Utrednings-Afdelningens mede], numera och från 1842 års början blifvit, enligt Kongl, Brefvet den 2S Januari samma år, anvisad att med sitt årliga belopp, 1,600 R:dr, utgå af 4:de UufvudtiUlns anslag till oförutsedda militärutgifter; varande i berörde summa dock icke inbegripna de för skrif - — 200 — materia lier, ljus, val; (.betjening m. ra, belöpande utgifter, b. vilka af Kongl, Krigs-Kollegii anslagsmedel för enahanda ändamål fortfarande bestridas, §. 4.
Directioneus tillstånd emot ({villo utlämna, ir l fl ■■■uoitoa':;'.. - »il ;r3:pviAlt Riddarhus-Dtsköltet skulle ,anmoda» författa ett nytt förslag till ,redactron af 13: .§. i, 1 -Artikeln, under iakttagande af -följande utaf Ridderskäpet deli Adeln i berörde §, nu beslut a < I e loran d ring a r : Alt Riddarhus t Secreterare.- TjensUn hadäneUer aldrig lår ined någ-Ql Embete i S tulluis tjenst 28 Den 17 M a v e rub e 1: tm, förenäs; Att de af Riddarhus-Direetionen framdeles förordnade Riddarhus - Secreterare likväl icke böra åläggas frånträda de publike tjenste-befattningar de i Staten kunna innehafva, förr än de blifvit i RiddarhusSecreterare-Tjensten af Ridderskapet ockAdeln conlirmerade; att orden: af for dra honom liane afskeds-ansökningochderefte& borde utur §:n utgå; Alt äfven sådane Academiska vittnesbörd, hvilka fordras till inträde i Kongl. Maj:ts Cancellie, må berättiga till inträde i Riddarhus-Cancelliet. 4:o Att vid slutet af irsta Artikeln en. ny §. skulle tilläggas, så lydande: §. 16. Den Berättelse, sorn, enligt hvad förr varit vanligt, alltid' bör af Riddarhus-Directionen, vid början af hvarje Riksdag, till Ridderskapet och Adeln aflämnas öfver hvad vid Riddarhusoch Stifts-Ärenderne? förvaltning, sedan sista Riksdag, sig tilldragit, äfvensom Dir*ctionens Memorial i andra ämnen, hvarom Directionen önskar antingen att Ridderskapet och Adeln underätta eller att