Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har endast citerat sidonie, der anmärkningarne och förklariugarne finnas, i hopp att enhvar vill göra sig den mödan att derstädes genomse och 3o4 Den 18 J a n u a r i i f. ib. jemföra dem. Om emedlertid, såsom Grefve Hora yrkat, Ridderskapet och Adela förklarar, att Utskottet haft orätt och Revisorerne rätt, så är det Ridderskapets och Adelns ensak. Opinionerna äro fria. I öfrigt är den ifrågavarande summan en bagatelle. Herr Lefrén: Då jag begärde ordet, visste jag ej, att Grefve von Schwerin redan anmält sig att tala. Nu har jag ej ett ord att tillägga hvad Grefven redan yttrat. Herr Ribbing: Grefve von Schwerin har sagt, att den ifrågavarande summan är en bagatelle. Jag medgifver alt så är; men det är farligt att här stadga en princip, som sedermera kan åberopas såsom prejudicat i större och vigtigare frågor. Grefven har sagt, att vederbörandes förklaringar öfver Revisorernes i denna punkt omförmälte anmärkningar funnits af Utskottet vara nöjaklige. Om de äro det, är jag ej emot, att anmärkningarne må förfalla. Men jag tror, att då Revisorerne anmärkt något, bör Utskottet bestämdt yttra sig deröfver, och säga, om och hvarföre det anmärkta bör lemnäs utan afseende. Grefve von Schwerin: När Utskottet förklarat sig anse de af Revisorerne anmäldte (ej anmärkte) omständigheter, hvarom är fråga, icke påkalla någon åtgärd, har det skett på grund af vederbörandes nöjaktiga förkla 1 in - Den 18 Ja nu ar i i f. m. 3o5 ringar, afgifna sedan Revisorerne skiljts åt. Hade Revisorerne fått del af förklaringen, så hade de sannolikt delat Utskottets tanka. Den senare autoriteten, som läser förklaringarne och finner dem tillfredsställande, åligger att för Rikets Ständer anmäla att anmärkningarne icke föranleda någon åtgärd; det är detta Utskottet gjort.
— Hvad intryck gjorde hon på er? frågade min värdinna. Tala om för mig hur hon var därnere, allt, allt, så är ni snäll! — Det var den besynnerligaste flicka jag någonsin råkat, svarade jag. Hon hade ensam stannat kvar i Taormina, under det hennes ressällskap återvändt till Neapel och Rom. Hon bodde på hotellet, när vi kommo dit; och man talade genast om för oss, att där var en landsmaninna. Vi voro naturligtvis ej så litet nyfikna på henne; en ung, vacker svenska, ensam på ett hotell, långt ifrån sitt hem och sina närmaste — det smakade ej så litet af äfventyrerska; och vi beslöto oss för att ej låtsa om landsmanskapet, åtminstone inte tills vidare. Jag hade ett par unga flickor med mig och ansåg mig därför tvungen att vara särskildt kritisk. Och det var jag också, tills hon som en hvirfvelvind kom in i rummet och tog mig med storm. Jag blef tagen så där oemotståndligt, ni vet, som det händer en någon gång i ens lif, då man förlorar förmågan att döma klart och praktiskt och att räkna med yttre prosaiska förhållanden. Det får lända mig till ursäkt, att jag var helt stämningsmänniska därnere. Här hemma hade jag troligen sett henne mera nyktert. — Det tror jag knappt — det gjorde inte en gång jag, som är mycket äldre och hade så många skäl att vara kritisk. Jag sörjde öfver att hon var sådan — men jag insåg, att just sådan som hon var Såg ni henne mycket, mycket exalterad? — Inte då, inte den första dagen; tvärtom, jag mins så väl, hur hela hennes uppträdande harmonierade med hennes utseende. Sådan, med denna sordin öfver det vibrerande strängaspelet såg jag henne aldrig mer. Hon kom ut till oss på terrassen i månskenet och berättade något, som synbarligen gripit henne djupt, på ett sätt, så att det äfven grep oss. Det låter helt enkelt, när det blott relateras; det blef till ett helt litet poem, så som hon berättade det. Det var just under karnevalen; på förmiddagen hade hon varit ute i staden i sällskap med några bekanta från hotellet, en sjuk rumänier och hans unga hustru samt en österrikisk kapten, hvars ihåliga lungsotshosta just hördes ut till oss från rummet midt emot, under det hon talade.
Om han icke står i samma förhållande som tjenaren till sin husbonde, så måste också näringsidkarne icke kunna tillförbindas samma skyldighet som husbonden i allmänhet har till sina tjenare i afseende på bevillmn. Om det blott vore fråga om ett säkrare sätt för kronan att utfå bevillningen, så kunde man ju säga: vänd er lill den eller den personen, som har de mästa penningarne i staden, och sätt honom i skyldighet alt ansvara för all skatt, som icke är lätt alt utfå. Jag tror alt Staten har skyldighet att hålla sig till den person, som har rätt alt skattskrifva sig som husbonde. Gr. Gyldenstolpe: Jag tror ett stort misstag hafva egt rum. Man tror det vara något nytt som Ulsk. föreslagit, men så är det icke, det är endast ett tillägg, d. v. s. intagandet af en kategori, som icke förut har funnits, och som alldeles icke är ifrågavande fabriksarbetare, utan de handlandes arbetare. Den nu gällande 137 § lyder sålunda: ”Husbonde häfte för tjenslehjons, och mästare ansvare för hos honom mantalsskrifven gesällseller arbetares, jemte deras hustrurs och barns utskylder, med rättighet att, genom afdrag å gesällens eller arbetarens arbetsförtjenst, derför göra sig betald.” När denna § antogs af Ständerna, var äfven näringsförfatlningen satt i verkställighet. I det nya förslaget står detsamma, och samma grundsats finnes der som är uttryckt i det nu gällande endast med tillägg, af 2:ne kategorier nemi. handlande och fabrikssamt andra näringsidkare.
Beträffande ofvannämnda af Preste-ståndet stadgade vilkor för rnerherörde pensions åtnjutande, så torde, derest Preste-ståndet icke skulle frångå detsamma, samt i händelse ja-propositionen i hufvudsaklign voteringen hlilver vinnande, följande omröstning böra anställas: 3:o. Den som vill, att för den Grefve Thorsten Rudenschöld beviljade pension skall fästas det af Preste-ståndet beslutade vilkor, att, derest Grefve Rudenschöld inträder i Statens tjenst, så stor del af pensionen skall afdragas och Stats-verket behållas, som motsvarar deu lön, han af Staten uppbär, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer berörde vilkor icke att stadgas. Stockholm den 6 November; 1857. lies er nation; af Herr Grefve Björnstjerna, C. M, som ansett att, då 5 Stånd sammanstämmande beslutat bevilja pension åt Grefve Rudenschöld, volPringen nu icke kunde omfatta annat än frågan örn det belopp, hvartill denna pension borde bestämmas, äfvensom om det af Preste-ståndet dervid stadgade vilkor. Uti denna reservation hafva instämt: Herr Biskopen Björck, Herr Prosten Melander, Herr Doktor Säve, Herr Lektor Sondén samt Herr Björkman, hvilken sistnämnde derjemte velat hafva antecknadt, att han icke var närvarande i Utskottet, då förevarande fråga der behandlades. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Memorial Nio 35. I i\:o 35. Ank. lill Exp.-Utsk. den 15 Nov. 1837, kl. li t', m. Memorial, i anledning; af Rihs-ståndens beslut ofver sammansatta Stalsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 29, i fråga om förhöjning af det åt Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret anvisade honorarium.
Folkundervisningen, angående förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel till befrämjande af. II. R. 327. X. B. 45. A. 336. E. 485. •— angående förändringar uti Kongl. Stadgan derom af den 18 Juni 1842. VII. B. 32, 134. A. 314. E. 399. IX. U. 414. A. 669. — om anslag till befrämjande af. X. B. 560. A. 581. — om användande dertill af en del utaf den så kallade Helgonskylden. X. B. 560. A. 582. E. 684. — om skyddsafgiftens användande lill befrämjande af. Se Skyddsafgiflen. Formulärer, till Bevillningsförordningen. Se Bevillningsförordning. Forselles, Adam af, yttrande. I. 72. Forslund, f. d. Fänriken C., angående af honom sökt eftergift af straffränta å discontlån. Se Eftergift. Forssell, Carl af, yttranden. II. 113. VII. 258. Fotmöten, indelta cavalleriets, om upphörande af, samt om förändring i föreskrifterna rörande remonteringen vid dragonregementena, m. m. III. B. 178. A. 380. IV. U. 492. V. A. 337. VI. B. 280. A. 607. Freidenfelt, Carl Johan Casimir, yttranden. I. 257. II. 123. FrimurareBarnhusDirectioncn, om rättighet för, alt Långfredagen låta uppföra concert i Riddarhussalen. A. 331. — angående öfverlemnande till, af en gåfva utaf 500 R:dr banko, såsom ersättning för upphörandet af concerterne i Riddarhussalen. X. A. 693. Fruntimmersundervisningen, om inrättande i Stockholm af en normalskola för. Se Normalskola. Frälsehemman, insockne-, i Bohus län, om befrielse från rotering för. Se Rotering.
Ingen lärer finnas som ej önskar att detta nya försök måtte lyckas, emedan dess syftning tydligen står i öfverensstämmelse med sunda på imhemska flitens förkofran beräknade grundsatser. Men om detta ej torde nekas, så böra vi ej heller glömma att företaget är förknippadt med manga vanskligheter och till en början måhända äfven har att bekämpa Svenska trögheten, jemte ögonblickets penninge-förlägenhet. Jag vågar derföre föreslå att Riksens Ständer ibland de underdåniga önskningar, hvilka komma att göras, äfven ville upptaga den: att nämnde Bolag, i händelse det, son» jag hoppas, fortfar att bilda sig, må tilldelas sådana förmå - Den 5 Marlit, 213 ner i afseende på tull oell andra umgälder, som kunna befordra planens verkställighet, samt att Styrelsen på allmän bekostnad vidtager de anstalter sorn kunna befordras till föregående närmare upplysningars erhållande om dessa orter med hvad mera till företagets förberedande kan finnas behöffigt. Om remiss till EeonomieUtskottet anhåller jag vördsamt. Herr Anckar sparre, Ingemar Augusti En långvarig erfarenhet har redan visat det ofördelaktiga för Landet och Nationen af så val nu gällande som de föregående Lurcndrägeriförfattn ingar och förbud till införsel af åtskilliga utländska varor, hvaraf en stor del alldeles icke kan här tillverkas eller endast till högt pris oph ringa godhet. Man har sedt och ser vårt Land öfversvämmat af sådane varor till den mängd, att intet af luxens eller modets begär blifver otillfredsställt, så långt consumentens enskildta tillgångar medgifva. Då de fleste rudematerier för Juxe-artiklars tillverkning måste förskriivas utifrån och varorne här tillverkade blifva dyre och obetydligt varierade, så är tydligt, att sådane varor af en mängd af nya modeller, tillverkade på den ort, derifrån rudimaterierne komma och der tillverkaren är sjelf i tillfälle att af dem välja de bästa, och få bästa pris och vilkor, skola både genom sin ny. 2x4 Den 3 Martti. het, mångfald och godhet erhålla en afsättning som samma slags varor utan de förenämndes fördelar och endast sent efter de förres mönster tillverkade, måste sakna.
Jag kan icke finna att Hr Gr:n på något sätt bevisat, att dessa lån icke äro Bank-messiga. Om man så skulle förstå den der Bank-messigheten som vissa talare på Riddarhuset, ehuru ganska otydligt, förklarat densamma, så skulle den hufvudsakligen bestå deri att man kunde samla alla låne-fonderne uti en kassa och sätta denna på så rörlig fot att lånen lemnades blott på 14 dagar å 3 veckor. Den Allmänna Diskonten utlånar på högst år, således tror jag att den är lika bank-messig som någon annan lånerörelse och derföre bedrifves ockå lånerörelsen precis på samma sätt som vid Privatoch FilialBanker. Hvad sjelfva frågan beträffar, så är det tydligt ådagalagdt att 5 proc. förskotts-ränta är högre ränta än siffran utvisar. Den allmänna Diskonten är bildad för att i allmänhet underlätta lånebehofvet, och då är det väl billigt att räntan varder derefter lämpad. Man får icke betrakta S. St:rs Bank från alldeles samma synpunkt som en enskild Bank eller behandla dess tillgånger på samma sätt som en FilialBank behandlar sina. FilialBankerne äro enskildta associationer, hvilkas syftemål ingalunda är så berömligt som man här vill låta påskina, •nemi. att underlätta industrien, utan de äro anlagda blott för att delegarne skola på dem kunna förtjena penningar. RiksBanken synes mig icke böra följa deras exempel, ty den bör kunna, med sina större tillgångar, tillfredsställa lånebehofvet, utan att dervid söka förskaffa sig den största möjliga vinst. Jag tror derföre att det är både billigt och rättvist att bibehålla den ränte-fot som är faststäld för Allmänna Diskont-lånefonden, hvarföre jag anhåller om bifall till hvad Utsk. i detta afseende föreslagit. Hvad angår Sparbankerne så kan det vara likgiltigt, om de betala 4 eller 5 proc.; ty få hafva begagnat sig af sin kreditiv-rätt. Men nog är det underligt, att de Hrr som ständigt tala om Bank-messighet icke vilja gifva så välgörande inrättningar som Sparbankerne ett i förhållande till Bankens rörelse kapital så obetydligt understöd
Maj.t i nåder gillas och till Rikets Ständers bifall föreslås, under förklarande, att, sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörde samt afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena dermed, som med afseende å härvid förekommande flerfaldiga och af serskild beskaffenhet varande omständigheter vore af nöden, Kongl. Majit ville serskildt i nåder besluta angående Kongl. 31aj:ts IS åd. Proposition, lS:o 66. 3t de vidare åtgärder, sorn för tillvägabringande af nu omformälda reglering erfordras. Angående sättet för kronotiondens och hemmansräntornes utgörande. Lika med kommitterade, ansåg Departements-chefen en af de väsendtligaste olägenheterne af nu gällande grunder för hemmansräntornas och tiondens utgörande vara det missförhållande emellan skatte-beloppet och de skattskyldige egendomarnes afkastning, sorn uppkomme genom skyldigheten att antingen utgöra peserdelskatterna in natura eller lösa dem efter för året fastställdt, markegångspris och hvilket hade till påföljd, att skattebeloppet ökades i samma mon, som felslagna skördar eller missvext minskade tillgångarne tili dess utgörande.
Från Blekinge län har icke någon leverering af skol-afgifter under revisions-åren egt rum; men, efter hvad Revisorerne erfarit, har först under innevarande år afgiftens sammanlagda belopp för de föregående åren blifvit till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnad. Beträffande åter Upsala län, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att någon serskild räkning öfver förd med andra stats-medel och, jemte dessa, i en summa till Kongl. Stats-kontoret levererad, då likväl, enligt meddelad föreskrift, denna stats-inkomst bör, på sätt uti öfriga redogörelser blifvit iakttaget, å serskildt konto i räkenskaperna upptagas. § 3- Sedan, i sammanhang med de vid sistlidne riksdag vidtagna beslut, rörande förändring af ditintills gällande grunder för bräu vins-till verkningen och denna till - — 171 — verknings beskattning, Rikets Ständer dels medgifvit, att enkel bränvins-bränningsredskap, med eller utan mäskvärmare, finge, till de delar densamma utgjordes af koppar eller malm, inlösas utaf allmänna medel med en tiondedels förhöjning utöfver det värde å gammal koppar och malm, som af Kongl. Maj:t blefve i nåder bestämdt, dels ock hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att sålunda inlöst bränvins-redskap måtte, på det sätt Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, funne lämpligast och med det allmännas fördel mest öfverensstämmande, blifva för Statens räkning försåld; samt Kongl. Maj:t, med godkännande af Rikets Ständers förberörde underdåniga framställning, genom nådiga bref den 30 Mars och 16 Augusti 1855, meddelat serskilda föreskrifter angående sättet och ordningen för omförmälda åtgärders verkställande; — har derefter, under loppet af samma år, ifrågavarande bränvins-bränningo-redskap blifvit, i stadgad ordning, utaf allmänna medel inlöst och sedermera för Statens räkning försåld; och utvisa läns-redogörelserna till hvad belopp inlösningen för hvarje län uppgått, kostnaderna för redskapens emottagning och försäljning m. m., äfvensom det influtna försäljnings-beloppet.
Sparr å 2 sk. pr st. å 4 sk., 1 sk. pr Klofve. å 4 sk., 27j sk., 2 sk. pr 100 st. a It sk., 1 sk. pr LU a y sk. T* Packe. St. St. 8 Lass Lass 10 St. Lass St. 420 Klofvar 300 St. LU Packor. Westerbottens Norrbottens . Tåt å i sk. pr Knip pa. Ull å 24 sk., 20 sk. pr LU. Knip:or LU U 13 Ullgarn å 20 sk. pr LU. Vad mal a 4 sk., 2 sk. pr Aln. Lin å 4o sk., 20 sk. pr LU. LU U 10 Alnar 506 LU 74 Lintågor k 20 sk. pr LU. Lingarn k 4o sk., 3o sk., 20 sk. pr LU. LU Summa ! 171 2{13J i0J i| 58oj G u LU Tvinno å 20 sk. pr LU. LU U Lärft å 5,4. 3. 2 sk. pr Aln. Litt. E. Siickar Hamp frö Grått Pap per - Not slin - Barkadc Kohudar - Mård Hampa Korn - ia sk.. 4o, 3o, 20, io sk. pr LY&. 16 sk. pr Ris. 16 sk. pr st. 6 sk. * sk. pr Ten. Kanna. pr st. pr st. LU I.U LU St. St. Kn:r St. Ris. T:r Tenar IT u|i,| 111 3ordefeofes Upsala Län Stockholms Södermanlands Östergöthlands Gottlands Kalmar Blekinge Jönköpings Kronobergs Christianstads . Malmöhus . Wermlands . Westmanlands Kopparbergs . Gefleborgs Wester-Norrlands Jemtlands Westerbottens Norrbottens. Summa Mårdskinn ä 24 sk. pr st. Gråverkfisklim Silfver å 10 sk. pr Lod. Räntcocb Gårds-Afrads Koppar a i6§ R:dr pr Skia. Jern ä 8, 6, 5,4 st. pr Lia.
Skulle åter det af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. fattade beslut blifva Rikets Ständers, eller att löne-inkomsterna skola till hela beloppet utgå såsom lön; så hemställer Utskottet, att den föreskrift som kommer att motsvara 30 § må erhålla följande uppställning: De uti Supplementar-stat upptagne chefs-arfvoden, missräknings-penningar samt arfvode till öfvervaktmästaren komma att åtfölja utöfvandet af befattningen, så att den, som tjenstgör för innehafvaren, eger att, i män af vikariatets längd, njuta del i arfvodet eller missräknings-penningarne. Slutligen bör Utskottet tillkännagifva, dels att i de delar, som nu icke äro särskildt vidrörde, Utskottets förslag blifvit godkändt, och dels att, sedan Rikets Ständer i ofvanomförmälde till deras afgörande nu hänskjutna omständigheter fattat beslut, Utskottet skall, i sammanhang med uppställningen af Bankoreglementet, för Rikets Ständer framlägga den reglering på det hela af tjensteinanna-personalen och dess löne-vilkor, som varder af Rikets Ständer antagen. Stockholm den 24 Oktober 1854. N:o 75. banko-Vlskotteti Memorial. l\':n 74. A:o Vå. Ank. tili Exp-Utsk. d. 24 Okt. 1854, kl. 8 e. m. Memorial i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Memorial N:o 62. Det af Utskottet, under N:o 62 till Rikets Ständer aflåtna Memorial, med förslag till vissa förändrade föreskrifter angående Bankens depositions-rörelse är bifallet af Bonde-Ståndet; hvaremot de öfrige Riks-Stånden stadnat i följande beslut, nemligen:
Men denna fröjd blef icke särdeles lång, ty snart funno opponenterna det enklast att utan onödiga omvägar vända sig direkt till kunglig majestät, och de inlemnade genom sina ombud underdåniga ansökningar, dels om tillsättande af en komité för akademiens omorganisation, dels om att deras utställning i fråga om inköp för statens räkning måtte likställas med akademiens. På denna senare anhållan torde man i allmänhet väntat sig ett bifallande svar — åtminstone för så vidt man ansåg det riktigast, att statsanslaget användes för att inköpa så goda konstverk, som möjligen kunde erhållas. Men statens inköpsnämnd — hufvudsakligen bestående af ledamöter af akademien — fick i uppdrag att lemna utlåtande öfver ansökningen och af-Btyrkte den på synnerligen kuriösa skäl Vi skola ej ingå på någon närmare granskning af dessa skäl (ens utförlig sådan kan den, som så önskar, finna i Stockholms Dagblad för d. vi skola endast erinra, att nämnden alldeles icke syntes fasta afseende — i allt fall ej hufvudsakligt afseende — vid hurudant statens inköp blefve. Det var, som om nämnden ansett, att opponenterna ej, fingo annat än ett rättvist straff, när anslaget undandrogs dem; att detta straff äfven kunde komma att drabba den alldeles oskyldige köparen-staten, var en småsak, som nämnden icke befattade sig med. Den tröstade emellertid opponenterna med, att om någon del af anslaget blefve öfver, så kunde denna möjligtvis komma dem till godo. Konstakademien, talrikt företrädd som den var i statens inköpsnämnd, hade alltså onekligen gjort sitt allra bästa för att der bevaka sina egna intressen och hindra fienden att vinna några fördelar. Men det var icke allenast der, den arbetat. Den hade, som naturligt var, liiligt ansträngt sig för att åt sin utställning förvärfva konstnärer, hvilkas berömmelse och förmåga vore egnade att ännu en gång sprida glans öfver hvad som akademien, af dess medalj att dÖma,# i devouerad rojalism synes anse såsom Fredrik den förstes skapelse. Resultatet af dessa ansträngningar var delvis egendomligt nog. Det synes förunderligt, att den icke först och främst lyckades förmå sina egna professorer att vid oppositionen lysa genom något annat än sin frånvaro. Ej talrikare, än aqvarellkonstens idkare
Utskottet anser det såsom ostridigt kunna antagas, att det skulle leda till mera enkelhet i den allmänna redovisningen och i samma mån lätta öfversigten af Statsverkets tillstånd samt lindra förvaltningsoch redogörelse-bestyren, om de fonder och kassa-behållningar, som af Kongl. Krigs-kollegium förvaltas, blefve till Riksgälds-kontoret öfverlemnade, för att i dess lånerörelse ingå, emot det att Rikets Ständer anvisade särskilda årliga anslag, motsvarande hvardera fondens ränte—aTgäld, att af Kongl. Majit disponeras till de föremål, för hvilka ifrågavarande fonder bildats. Då genom en sådan förändring jemväl ökade tillgångar kunde beredas, för bestridande af angelägna stats-utgifter, hvartill medels anskaffande genom utländska lån kan blifva erforderligt, skulle en väsendtlig fördel ock derigenom del 98 Stats-Utskottets Utlåtande M 13 allmänna tillskyndas, i den män Staten sålunda, i stället att til! utländska kapitalister utgifva årliga räntor för upptagna lån, endast till vederbörande förvaltningsmyndigheter hade alt ersätta den ifrågavarande årliga afgälden.
Theatern och till HofKapellets Pensions-kassa; varande af Herr Grefve Adlersparre anfördt, hurusom 16 Allmänna Besvärsoch Ek ono m i - Ui sk otida Betänkande N:o 49. denna beskattning vore för enskilde skådespelare i hög grad betungande, saint att densanuna nu mera än förr måste anses obefogad, sedan Kongl. Theatern erhållit ett större statsanslag i anledning hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ofvannämndo afgifter måtte upphöra. Herr Ridderstad har, med åberopande af Svenska Folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta, ansett vigtigt att befogenheten af hvarje skatt, som tillkommit på annat sätt, underkastades en allvarlig pröfning. Tillkomsten af dessa afgifter, såsom laglig beskattningsfråga, kunde anses vara ganska tvifvelaktig. Man borde dessutom ej oskäligt betunga de kringresande theatertrupperna, hvilkas ekonomiska ställning i allmänhet ej vore afundsvärd. Landsortstheatrarne begärde inga anslag; de begärde endast att få tillgodonjuta rättigheter och fördelar i likhet med all annan företagsamhet. Den vid dessa theatrar tjenstgörande personalen begärde icke heller något annat, än att, i likhet med landets öfrige innevånare, icke betungas med några afgifter utöfver dem, som Bevillnings-förordningen föreskrifver, såväl hvad yrke, som person beträffar. Motionären har på dessa skäl föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ofvannäinnde 2:ne Kongl. Bref, såvidt de angå inländske skådespelare och konstidkare, i nåder upphäfvas. Kongl. Brefvet af den 14 Maj 1789 innehåller, bland annat, att Kongl. Majit till någon ytterligare inkomst för Kongl.