Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H v a d hade hon m e d herr Birger att göra! Pion ville icke se på h o n o m, ville icke förstå hans ögons ömma, stumma språk. N e j, hon ville skratta och ha roligt, skratta som de andra » oiseaux » och se omkring sig m e d spelande, käcka ögonkast. Idun (106) B YRÅ: Drottnio.gga.tan 48, en tr. ANNONSPRIS: 25 ÖRE PR PETITRAD ( UTLÄNDSKA ANNONSER 50 ÖRE RADEN. Fredagen den TIDNINGEN KOSTAR ENDAST 1 KRONA FÖR QVARTALET POSTARVODET INBERÄKNADT. INGEN LÖSNUMMERFÖRSÄLJNING. TRÄFFAS Å BYRÅN KL. 10 — 11. ALLM. TELEF. 6 1 Marie Sophie et fans en tid, då M. S. Schwartz ' C \ f~ namn var ett bland de mest populära i vårt land, då hennes romaner lä- stes af gamla och unga och öfversattes till främmande språk, innan det svenska manuskriptets bläck ens hunnit torka. Allmänheten log mot den lyckliga författarinnan, förläggarne ' tvistade om hennes alster, och sjelfva kritiken kom sig icke riktigt för med sitt dissektionsarbete, fast den ibland samvetsgrant bjöd till. Den tiden är för henne förbi, som den blir för alla, hvilkas verk icke kunna hänföras till de rent klassiska och derför icke mäkla trotsa smakriktningens vexlingar. Men ännu fins det qvar så många vänner till hennes författarskap, att Idun anser sig göra sina läsare en glädje genom att framställa hennes bild och några drag ur hennes lif och diktning. De friska rosorna ega sitt värde, liksom minnesblommorna sitt. Det ur för älskarne af de senare, som dessa rader äro skrifna, för dem, som i tysta timmar taga fram sina gömda album, 47. TJTGRIFNINGRSTID: HVARJE HELGFRI FREDAG. INFALLER HELGDAG PÅ FREDAGEN, UTGIFVES TIDNINGEN NÄST FÖREG. ELLER NÄSTFÖLJ. SÖCKENDAG.
Då nu uppläsningen börjades af Hr Rosenqvists till R. o. Ad:s protocoll den 24 Juli 1829 e. m. afgifna yttrande, hördes ett allmänt sorl i salen, hvilket Hr Frill-och Landtm, med klubban väl sökte tysta, men det oaktadt fortfor, tills 11r Lagerhjelm, Pehr, under anmälan att det vore till Hr Rosenqvist, han ville göra en hemställan i afseende på det anförande, som nu upplästes, erhöll ordet och yttrade; Det är endast en vördsam hemställan till den värde talaren sjelf, jag ville framföra, nemi. huruvida han ej behagade, till besparande af R. o. Adis dyrbara lid, tillåta oss, att hvar och en sjelf taga kännedom af de handlingar, hvilkas uppläsande han begärt. Hr Piosenqvist; Jag är icke så egenkär, alt jag längre skulle vilja påyrka uppläsning af mina yttranden; men jag trodde, att R. o. Ad. skulle vilja inhemta hvad jag åberopat. Då jag nu hör, att R. o. Ad. ej önskar det, afstår jag gerna från min begäran, och anhåller blott, att mina yttranden må få åtfölja motionen, då den remitteras till Utsk. och meddelas de öfriga Stånden. Hr Cederschjöld, Robert Theophron, uppläste följande: Uti R. o. Ad:s plenum den 8 dennes ber Hr Frih. A11- 12 Den 15 Februari f. m. ders Cederström fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet på den allt mer och mer tilltagande brottsligheten inom hufvudstaden.
Stats-Contoret, som deruti till alla delar instämmer, helst sedan Instrumentmakaren Wallin numera skall vara med döden afgången, anser sig böra i underdånighet tillägga, att afskrifningen af ifrågavarande lån, såsom utgånget af Nionde Hufvud-Titelns, till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga disposition anslagne medel, i likhet med hvad som skett i dylika fall, beror på Eders Kongl. Maj:ts derom meddelande Nådiga förordnande. Dernäst hafva Revisorerne funnit sig böra göra anmärkning dervid, att under Titel: Förskott till liqvid och redovisning_, åtskilliga belopp blifvit, på grund af särskildta Nådiga Bref, till olikartade ändamål utbetalte, nemligen 1:0 till bestridande af oundgänglige kostnader för det Officiella Bladet Stats-Tidningen, samt Snällpress och Tryckeri för detsamma, tillhopa i2,5oo R:dr emot framdeles ersättning; och 2:0 till Directionen för Eders Kongl. Maj:ts Hof-Kapell och Spektakler, i anledning af den förlust, som drabbat Theater-Cassan genom Spektaklernes af Cholera-Farsotens härjande föranledda inställande 10,000 R:dr, emot återbetalning; hvilka dispositioner Revisorerne ansett gjorda ”utöfver de tillgångar Riks-Staten lemnat, hvarigenom ”Riks-Staten med dessa belopp säges hafva blifvit öfverskriden.” Hvad Förskotter till liqvid och redovisning i allmänhet -beträffa, förekommer, att sådane årligen utbetalas till mångfaldiga och olikartade ändamål, utan att någon särskild tillgång för så beskaffade utgifter hvarken funnits eller finnes i Riks-Staten upptagen.
Det förra beslutet var, att passevolance-frågan skulle uppskjutas att till slutlig pröfning företagas tills efter en viss inträffad tidpunkt; det i dag fattade beslutet åter, är, att passevolance-frågan skall vid en bestämd tidpunkt företagas. Efter mitt begrepp kunna ej dessa begge beslut sägas stå i strid med hvarandra. I anledn. af Frih. Sprengtporten till mig ställda uppmaning att förklara hvad mitt förslag innebär, så kunde det väl vara öfverflödigt att derpå gifva särskildt svar, emedan det är klart oell tydligt; men efter det enkom begäres , får jag upplysa, att det innebär, som det lyder, att R. o. Ad. ville företaga frågan om passevolancen så snart R. Sl:s beslut rör:de öfriga på ordin, riksstatens utgifts-litlar förekommande poster blifvit definitivt bestämda. De flesta af dithörande frågor lära redan inom hvarje särskildt Stånd vara afgjorda, så alt uppskofvet med passevolance-frågans behandlande icke kommer att sträcka sig längre än till dess samman jemkning mellan Ståndens olika beslut rörtde de öfriga frågorna ägt rum, och dermed torde ej dröja särdeles länge. Som enskilt) motionär är det mig vissn ligen likgiltigt, om Hr Frih. o Landtm, anser sig kunna ånyo framställa en ledan afgjord propos.; 0111 det berodde på min röst, skulle jag hafva ingenting deremot, men jag betviflar, att Hr Frih. o. Landtm, kan låta ett redan fattadt beslut blifva föremål för en ny öfverläggning. Prrejudicatet kunde blifva alltför stort, och torde medföra alltför vådliga missbruk. Gr. Frölich: Sedan det nu är upplyst, att det föreg:de beslutet icke varit ett beslut att blott uppskjuta från en dag till en annan, ulan ett beslut att företagandet »kul - D e n 15 Augusti f. m. 79 le ske, när någon viss sak passerat ; så anmälde jag mig egentligen för att visa, att detta beslut icke borde kunna uppskjutas likasom hvarje annat, som endast angick tiden. Jag vill derföre numera conformera mig med Gr.
Han anlände på förmiddagen, svarade rikskanslern, förvånad att se den sjuka så hastigt vid krafter. Jag önskar se honom, jämte eder och De Geer, vid taffeln i kväll klockan sju. Nej, det kan eders majestäts nuvarande svaghet omöjligt tillåta, vågade fru Beata invända. Min svärson Horn kan få den nåden att följa till Finspång i morgon, om hälsan medgifver, anmärkte Oxenstjerna. Hvad? Eders kärlighet vill, att en så berömd hjälte, som nyss blifvit mottagen med stora ärebetygelser i Schweiz, Holland och Frankrike på sin återresa, skall vänta på företräde hos mig! Han har ej varit i Sverige sedan tretton år, och jag kan ej minnas honom; jag var ett barn, när han drog ut i kriget. Invitera honom till aftonvarden; jag är fullkomligt frisk. Och assessor Stjernhjelm, anlände han inte i går från Dorpt? Jag önskar se honom med de öfrige. Han blir nu vår antikvarie för rikets fornlämningar; jag vill fråga honom om han kan restaurera Stäket. Det är märkeliga ruiner; jag var nära att bryta halsen af mig där vid besöket i somras. Hon talade fort och otåligt; det var feber i orden. Rikskanslern växlade en betänklig blick med sin syster, men ansåg icke rådligt att nu motsäga henne. Febern kunde förvärras. Resultatet blef, att de tre nämnde herrarne skulle inbjudas till hoftaffeln samma kväll, och om drottningen, som man kunde förmoda, vore hindrad att infinna sig, skulle rikskanslern och hans syster göra les honneurs. Men hon infann sig. Hon ville ej vara sjuk, hon ville ej vara kastad ur sadeln, ville ej anses straffad för sin obetänksamma ridt. Ingen skulle ana de frossskakningar, som genomilade hennes leder, eller den matthetens svindel, som gång på gång hotade att beröfva henne medvetandet. Hon hade till och med låtit kläda sig omsorgsfullare än vanligt. Hon talade mycket, kanske för mycket, men hon talade klokt och, där ämnet tillät det, kvickt. Det var första gången man såg den Kristina, som skulle förvåna världen. Rikskanslern hörde henne med undran, de öfrige med beundran. Hon hade sedan några få timmar likasom vuxit.
Borgare-Ståndet den 25 i berörde månad, hvadan frågan, likmätigt 69 §. i Regerings-Formen, redan är afgjord; och bar Utskottet för öfrigt skolat hänvisa till jemförelse af de skäl, som äro anförde i Utskottets uti anmärkningarne åberopade särskildte yttranden af d. 12 och i3 förlidne Sta tsUtskottets Betänkan den, 515 Martii, det ena angående ifrågavarande ersättning till Assessor Hellberg och det andra om eftergift af en arrende-skuld, hvarföre Capitaine Schough till Stats-Verket häftar, deraf utan tvifvel skall finnas, att icke olika principer, utan ett skiljagtigt förhållande i sjelfva saken, verkat till motsatt resultat. Stockholm d. io April 1823. Ankom den 14 April 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar,vid Utskottets yttrande ofver frågan om uppförande, på allmän bekostnad, af en Bro öfver Färjesundet vid Sigtuna. Sedan Stats-Utskottet, den 2 x nasti. Martii afgifvit dess Betänkande, angående Herr A. Palms Motion, om uppförande, på StatsVerkets bekostnad, af en Bro öfver Färjesundet vid Sigtuna Stad, har Vällofl. Borgare-Ståndet, uti Protocolls-Utdrag af den 1 i denna månad, återremitterat ärendet till Utskottets ytterligare utlåtande, med de anmärkningar, som dervid blifvit gjorde ; men som Utskottets Betänkande af de öfrige respective Riks-Stånden blifvit bifal - 5i6 Stats-Utskott^ts Betänkanden. let, nemi. af Höglofl. Ridderskapetoch Adeln d. 4;de, Högv. Preste-Ståndet d. i:ste och Hederv. Bonde-Ståndet d. 3:dje i innevarande månad, hvarigenom frågan, likmätigt 69 §, i Regerings-Formen redan är afgjord, har Utskottet deråt nu icke kunnat lemna någon vidare åtgärd; Hvilket Utskottet skolat vördsamligen tillkännagifva. Stockholm d. io April 1823.
Ridderskapet och Adelns förbehåll, att 200,000 E:dr skulle afsättas till understöd för Sillfiskare i Riket, men icke gjort minsta afseende på Bonde-Ståndets yrkande, att Odlings-Lånefonden borde okas; men då BondeStåndet anser, det ena lika så väl som det andra fordra hjelp och undsättning och tillika tror, att när endast ett Riks-Stånd förordnat om an - Prat. XJidr. tl. 20 Jimii 1818685 slag till Sil 1 fisket och deri vunnit jemknings-! project bör Bonde Ståndets Beslut om OdlingsUånen på samma grund, och med lika rättvisa Mand anledningarne till jemkning förekomma J samt Ståndet med annat vilkor icke kan bifalla anslaget till Sillfiskarne; att af Bankens medel utgå; sa har Bonde-Ståndet, för att förena rneningarne, med bibehållande af Creditivet till 3ern-Contoiret, hvarom berörde punkt äfven handlar, funnit sig föranlåtit antaga: att berörde Creditiv 600,000 R:dr delas, i 2:ne lika delar, hvaraf 300,000 B.dr förblifva under Jern-C .utoirets disposition, och de andra 300,000 R;dr anslås till Odlings-Dånefondens förstärkning; i hvilket Beelut Bonde-Ståndet velat vördsamt och vänligen inbjuda sine Respektive Med-Ständer, att med Bonde-Standec sig förena. 2. Den i Utskottens förslag upptagna I2:te punkt har Bonde-Ståndet ansett nu mera val ma förfalla, men under bestämdt vilkor, att de 3:ne Riks-Ståndens vidtagne serskilde beslut om öfverlemnande till Kongl. Maj:ts Egen Höga disposition af En Milion årligen till inköp af myntbara metaller i sådant fall må blifva gällande. 3.
Kungörelsen den 15 Juni 1H00 utstakar, inom hvilken skulder man och mati emellan böra kräfvas, således försummad. __ Ocli bafve vi, uppå de skäl, våra Protocoll innefatta, änsett oss bötå tillstyrka Herrar Fult rnägtige, att, med tillämpning af Herrår Fullniäntlgés särskildta1 Beslut af den 30 Juni 1800, deri 21] Augusti 1803 och 23 juli 1804, låta merberörde Obligation genast, nät inhéhafyåren sig anmäler, till Capital och Renta i ti lösa, med det sammanräknade belopp, sorn af Riksgälds - Confoiref skolat utgifva®, 1 händelse Obligationen hvarje gång någon Capitaloch Rente-betalning i Banco kunnat uttagas, i sådant afseende blifvit ordentligen uppvisad. Under påstående Revision äro dessutom aine ämnen af Herrar Fulimägtige hos oss anmälte. 1:0 Jemte Memorial, af den 30 sistlidne September, häfva Herrar Fulimägtige insand! det Sämma dag hos Herrar Fulimägtige halina Protokoll, hvaraf inhämtas, huru sorn Kongl, Majtr, uti Skrifvelse af den 24 Februari innevarande år, i Nåder förständiga! Herrar'Fulimägtige, att , genom det étt öfverskott af 570*410 R:d. 34 sk. i i rist. är 1810 uppkommit uppå Tuli-, Post-och Chartte-Sigiilåtte-medien, hade i Riksgälds-Contoiret blifvit qvarstående 521,887 R:d. 9 sk. 6 rtst. af dbn Summa, med hvilken samma Contoir, enligt Riksens Ständers föreskrift, bordt år 1811 Stats-Vetket biträda; att på‘dessa 521,887. 9. 6. Rik N:o 7, 8. 5° Deri 4 Mars.
Enär Rikets nu församlade Ständer, med bifall till Bancooch LagUtskottens under N:o 3 afgifne Betänkande, i anledning af andre väckte frågor om ytterligare lagstiftning för Rikets Ständers Bank , meddelat det förklarande, att någon ytterligare lagstiftning för Bankett, efter 87 §. Regerings-Formen, icke under närvarande förhållanden bör ega rum, finna Utskotten sig vara förhindrade att i någon hufvudsaklig pröfning af Riksdags-Fullmägtigen Peter Pehrssons nu ifrågavarande motion ingå, samt anse af enahanda skäl den utaf Bankens FiscalsEmbete gjorde framställning, rörande ea bestämdare förklaring om stället för pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, böra för närvarande förfalla. Åtskilliga Ledamöters Reservationer bifogas. Slockholm den q Aptil i835. Reservationer: af Herr Stuart, C. G.: "Den af Bancooch Lag-Utskotten nu besvarade motion synes mig, i anseende tili innehåll och syftemål, hafva så ringa gemenskap och samband med det af Utskotten åberopade lagförslag, alt Rikets Ständers, i anledning af detsamma, meddelade yttrande ingalunda bort hafva berättigat Utskotten att vägra ifrågavarande motions upptagande till pröfning. Omformälde af Rikets Ständer icke antagna lagförslag åsyftade alt, i den ordning 87 §. Regei ings-Formen utstakar, tillvägabringa en ytterligare lagstiftning för Banken, hvarigenom Rikets Ständers skyldigheter och åligganden, i följd af deras för densamma ingångna garantie, skulle, i afseende på innehafva! ue af Bankens utgifna förbindelser, närmare bestämmas. Föremålet för Motionairens framställning är deremot endast att åstadkomma en med tidsandans fordringar på enhet i lagskipningen öfverensstämmande modificalion uti ett Banken, vid dess stiftelse, tillerkändt, emot numera allmänt antagna och stadgade rällsformer stridande privilegium.
”det är inte farligt, jag kan simma till land.” Strax derefter ropade han: ”kom och hjelp mig, om du kan!” – Karl kunde icke få fart med båten, då han endast hade en åra. Han kastade kläderna af sig, hoppade i vattnet, och med fånglinan mellan tänderna drog han båten efter sig. Men det gick långsamt och det var ett långt stycke till olycksstället. Holcks hufvud kunde han icke se, men kroppen såg han ett par gånger skymta under vattenytan. När han nådde fram var han sjelf alldeles utmattad och den olycklige syntes ej mer. Det återstod ingenting annat än att bege sig hem och underrätta. Han visste inte mer till sig än en galen menniska när han kom hem. När han sade det till Anna sjönk hon alldeles tillhopa, signade ned i ett slags svimning, men hon hemtade sig genast och syntes då lugn. ”Jag vill till mor” (svärmodern) var det enda hon sade. Och de reste genast till Hör. Att träffa hans mor var hennes enda tanke.340 Hon sade henne sjelf allt, och sedan detta var gjordt kom det liksom en ro öfver henne. Men gråta har hon icke kunnat alla dessa dagar. Den drunknades mor reste med ut till Lillö. Hon gick omkring så lugnt och vänligt, tröstande alla. Anna håller ofantligt mycket af henne. Det var som ett behof att få vara i hennes närhet. Ett barns oreflekterade känsla af att i stunder af fara och sorg ha någon att sluta sig till. Liket kunde de icke finna. Ingen grät, ingen klagade. Men Anna ville beständigt ned till stranden. Hon hade den tro, att om de bara kunde finna honom, skulle han kunna kallas till lif. Inte förr än klockan tolf på natten kunde de få henne att gå derifrån. Samma qväll reste Caroline, fröken v. Bergen och Anna Anderberg. När de kommo in började de häpet se på hvarandra och ingen vågade nämna hvarför de kommit. De sågo alla så lugna [ut], så skenbart som vanligt, att det vaknade ett tvifvel hos dem: de trodde att det hela varit ett misstag eller en osanning. – ”Ja, han är död,” sade Anna lugnt och såg på dem, utan att de gjort någon fråga.
Denna enkla anordning och fördelning af folkets sysselsättning med de offentliga och enskilda angelägenheterna var otvifvelaktigt särdeles lämplig på en tid, då hela samhället berodde af folkets omedelbara deltagande i de sambällsvårdande värfven, och var till och med enda utvägen att förena dessa båda sidor af folkets verksamhet, så länge landet var endast glest bebodt och de odlade bygderna spridda här och der, på långa afstånd från hvarandra. De kretsar, inom hvilka gemensamheten den tiden var innesluten, voro från början ganska inskränkta, men utvidgades småningom vid landets tilltagande odling och till följd af andra mera tillfälligt inverkande omständigheter. Häraderna sammanslöto sig sålunda till kommunala och judiciela enheter; men ännu saknas häradsindelningen i de nordliga mindre bebyggda delarne af riket, och sockneindelningen ligger derstädes fortfarande till grund för landets fördelning i tingslag. Häradsindelningen har äfven under en tid måst gifva rum för indelningen i lagsagor, och det torde hufvudsakligen hafva varit vid lagmanstingen, som rättvisan skipades vid den tid, då den gamla ordningen bröts af aristokratien och konungamagten. Sedan den sistnämnda gått segrande ur striden, blef en af hennes första omsorger att återställa lagskipningens regelbundna gång och göra rättvisan åter tillgänglig för folket; någon lämpligare åtgärd torde under dåvarande förhållanden icke hafva kunnat för sådant ändamål vidtagas än upplifvandet af de gamla häradstingen. Genom Rättegångs-ordinantien den 10 Februari 1614 stadgades också under dylika förhållanden den ordning, som i detta afseende ännu eger bestånd. Det påbjöds då, att tre ordinarie ting skulle årligen hållas, nemligen vid Nyår, Walborgsmessa och Michaelis; och denna föreskrift, som åter - 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. finnes i 2 Kap. I § Rätlegångs-Balken af 1734 års lag, är ännu gällande för de delar af riket, som icke, i anseende till mindre folkmängd och bristande kommunikationer, hafva det ännu sämre bestäldt. Det torde emellertid knappt behöfva anmärkas, huru förhållandena under dessa 250 år i alla afseenden förändrats.
Beträffande den omtalte undersökningen, så bör jag upplysa, att densamma är alldeles öfverflödig, emedan målet i Domstolsväg genomgått alla instancer, och redan är afgjordt af den Högsta, och att följaktligen, äfven om jag skulle tilltro mig visa ett motsatt förhållande mot det, som lagts till grund för Domsluten, sådant likväl icke kunde verka till rubbning i Högsta Domstolens Beslut, hvilket endast i Nådeväg lärer kunna mildras; och det är härom jag önskar, att Ständerna ville hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan. Herr af Billberghj Johan Petter: Under åberopande af min emot Utskottets Be - Den 21 April f. m. 29 tänkande afgifne reservation, får jag upplysa, att BevillningsUtskottet, vid behandlingen af Grefve Cronhjelms ifrågavarande motion, ej funnit de deri uppgifne händelser hafva blifvit lagstridigt behandlade. Vid. fråga om afskrifning, kan bedömandet af det rättsenliga i sjelfva saken naturligtvis ej heller komma i fråga, då de, hvilka i saken dömt, och äfven Högsta magten, icke tvekat, alt ålägga de Bevillningsmedel, hvarom nu är fråga. Grefve Cronhjelm har ganska riktigt anmärkt, att det för fattige personer blefve ganska tryckande, om anmärkningsmedel för flere år på en gång utsökas, och jag tror delta förtjena ett ömmande afseende så väl af Ständer som Kongl. Maj:t; men hvar och en skattskyldigs hellof af eftergift hör först undersökas och pröfvas, och det på en och samma lid för alla, ty eljest kunde hända, att en del, som bordt få afskrifning, redan betalt, och då vore det en orättvisa emot dem, att lindra de öfrige. Jag tror derföre saken vara aldra lättast afhjelpt, om det afseende fästas å Grefve Cronhjelms motion, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse öfverlemna till Kongl. Maj:t, att, efter vederbörandes börande, i Bevillningsfrågor besluta om afskrifning efter sig företeende omständigheter. Herr Tham, Wolrath:
Den som gifwer sitt bifall tillkänna genom handklappning, eller sitt missnöje genom wissling eller stötning i golfwet böte 2 R:d. 6:0 Den som alldeles bortreser frön Riksdagen och uragtlätcr sin pollett till Riddarhus > Fiscalen äters lemna, ware lika bot. 7!o Den som borttappar sin polltt och i Riddarhus - Utskottet begär en annan, mä den crhälla eniok erläggande af Z2 ss böter» Z 56. Att allt hwad emot oordenktighetcr i fbregäende § stadgas, mä till werkställighet komma, derä äligger Riddarhus - Fiscalen noga och utan mannamohn handhälla, och som alla der utstakade böter skola tillfalla fattiga Adeliga Enkor, sä bör Riddarhus - Fiscalen ovillkorligen utan widare omgäng böker-,e hos deN felande uttaga och ut! en ivid skranket fästad med läförsedd sparbössa genast inlägga: Wägrar den srlande att pä Riddarhus - Fiscalcns anmaning crlägg , pligten, dä bör han af Fiscalen genast tillsägas, att ä nästa sammankomst, som efter anflag sier, sig inför Riddarhus - Utskottet inställa, och i fall han kallelsen, derom Fiscalen ensam vitsord äger, försummar, eller ptterlig.re wägrar bbtcrne betala, dä äger Riddarhus - Utskottet honom frän Riddarhuset utesluta, intill dess han pligs ten erlagt, hvarom anmälan af Utskottet i nästa Rids derskapet och Adelns klenum göras bör, och bär fdrst bland alla »render uppläsas. § 57. Riddarhus-Utskottet består as 12 Ledamöter, berss 4 böra väljas bland dem som innehafva Grefwelig och Den M October. 476Z sch Friherrlig wärdlghet. Inför betta Utskott skola alia Ledamöter af Ridderfkapet och Adelö, som efter de 2:ne första anteckningar wid Riksdagen sig infinna, fin behörighet wisa och polletter utbekomma.
Utskotten underlåtit att vid upptagande af hvad ej mindre General-Tull-Direction samt Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce - Collegium och Konungens Högsta Domstol sig utlåtit, yttra sig i afseende på straff - bestämmelserne för meranämnde förbrytelse, ett yttrande så mycket nödigare, som man lätteligen kunde köpa en fattig stackare, att åtaga sig brottet och aftjena plikten; än åter att det vore ett misstag, att Författningens fortfarande blifvit bestämdt, endast till början af år 1825, oaktadt brotten äfven lära efter denna tid begås, hvarjemte uppmärksamheten är ledd på ett i egenskap af en enskild Ledamots tanka vid Handlingarne fogadt Förslag till en förnyad Författning. 296 Bevillnings-Utskotiets Utskotten hafva tagit detta allt i öfvervägande, men då de af Riksens Ständer antagne och godkände nya grundsatser för Handelns ledning, fordra en omarbetning af de dermed samband egande StrafF-Lagarae och en så beskaffad åtgärd icke lär tillkomma Riksens Ständer, tro Utskotten sig hafva funnit den lämpligaste utvägen att bereda en med tidens fordringar instämmande Lag-stiftning; en åtgärd som blifvit af de öfrige 3:ne Respective Riks-Stånden godkänd, och hvilken Utskotten således ej eller kunna vid detta tillfälle frånträda, heldst saken nu mera enligt 69 §. i Regerings-Formen genom 3:ne Stånds Beslut är afgjord. Stockholm den 17 Dec. i823. 3.97 Register öfver Femte Samlingen 3 f Bihang till Riks-Ståndens Protocoll. Accisen, angående den af Städerne utgående Salu-, och dess upphörande. I. s. 363 — 36 g. Särskilde Meningar, I. s. 36g. Ytterligare Utlåtande. I. s. 438 — 442* Voterings-Proposition. I. s. 453 —• 455. Afkortnings-Längders öfver Krono-utskylderna ingifvande till Härads-Rätterne. Ytterligare Utlåtande. I. s, 332. B.