Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifrån reservfonden skall utanordnas: l:o den andel af Bankens, sedan 1857 års början upplupna, disponibla vinst eller 4,000.000 R:dr, som, enligt Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, skall anvåndas till Bankens deltagande i det af Riksgålds-kontoret, för Svenska Statens räkning till fortsättning af Statens jernvågsbyggnader, å utrikes ort upptagna lån; börande dessa 4,000,000 R:dr utbetalas med i årligen vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862, emot erhållande af Riksgålds-kontorets för lånet utfärdade obligationer; 2:o den summa af 1,000,000 R:dr, som Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat att af Bankens omförmålda, sedan 1857 års början upplupna, disponibla vinst till Riksgålds-kontoret anvisa, och hvilken summa likaledes från Banken utbetalas med J vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862; 3:o beloppet af de assignationer, Diskontverkens Direktioner, enligt § 152, kunna komma att å reservfonden utfärda; och 4:o skilnaden mellan de belopp i lått realisabla förbindelser, som Banken, enligt § 176 i 1858 års Banko-reglemente och § 175 i detta Reglemente, bör, så vidt sig göra låter, innehafva, utgörande 1,132,500 Riksdaler. Dessutom må reservfonden, i den mån medel blifva tillgängliga och Fullmågtige, med afseende å Bankens säkerhet, finna reservfondens ställning det medgifva, af Fullmågtige anvåndas. 5:o till försträckning åt redan oktrojerade filialbanker, med det belopp, som ännu innestår af det till försträckning åt filialbanker vid föregående riksdagar anvisade anslag af 9,000,000 Riksdaler; 6 Sami. 1 A/d. 14 Häft. 9 banko-Utskottets Betänkande N:o 36.
Sålunda se vi att af 20 frälsehemman nemi. betaltes 40 daler S:mt eller 2 daler S:mt pr hemman i vakans-afgift föl en soldat. Detta utgjorde enl. 1723 års evalvation 13-t T:a spanmål. Detta utgick således i Halland likasom i det öfriga Sverige; men vid 1848 och 1851 års Riksdagar beslöts att afgiften skulle utgå med 6 Rall22 sk. 4 rst. motsvarande ungefärligen -| T:a spanmål. Om vi nu antaga pä grund af tabeller öfver folkmäng den att 5 utskrifningsgilda personer finnas på hvarje hemman, hvilket jag vill antaga i rundt tal, ehuru detta är alltför lågt, så skulle för utskrifningar årligen blifva lagd på gården en skatt af 10 daler S:mt hvilket, evalveradt efter 1682 års prisbestämmelser, skulle göra 3-y T:a spanmål. Vid 1848 års Riksdag deremot beslöts att sex hemman skulle ansvara för en vakant rote, för hvilken vakans-afgift skulle få erläggas 6 R:dr 22 sk. 4 rst., motsvarande | T:a spanmål eller noggrannare beräknadt -J| T:a på hvarje hemman endast ^ af hvad de enl. 1682 års spanmålspris då fingo erlägga. Nu har StatsUtsk. föreslagit att 8 hemman skola vara tillsammans om en båtsman och betala vakans-afgift. Förhållandet i det öfriga Sverige är ungefärligen sådant i afseende på roteringen att två hemman vanligen äro tillsammans om en soldat och i Bohus län två hemman om en båtsman. I Småland är roteringen ändå hårdare ty på flera ställen der är en soldat pålagd hvarje 1\ hemman, och i det öfriga Sverige äro frälsehemmanen icke undantagna att rotera lika som krono och skatte. Såsom vj alla känna skola de således rotera två hemman om en soldat, på sätt Konung Carl XI fastställde, men dessa hemman, hafva nu blifvit tillerkända den förmånen att rotera 6 hemman 444 Den 23 Mars e. m. om en båtsman.
Vöre det så, att det icke funnes någon annan man eller någon annan qvinna i hela verlden, till hvilken de kunde taga sin tillflykt, då kunde vara möjligt, att en sådan tvåårig skiljsmessa åstadkomme en slutlig förlikning, i följd af den hos båda könen inneboende dragningskraft till hvarandra, och hvilken i sådant fall-icke af främmande föremål förströddes; men under de förhållanden, hvari vi lefva, tror jag förvisso att effekten blefve alldeles motsatt mot den åsyftade. Jag hyser alltså samma öfvertygelse, som Gr. Lagerbjelke och flere andra talare, i det afseende!, att det ingalunda bör vara vid det hårda straffet af fängelse temporärt åtskiljde makar förmenadt att träffas under den pröfningstid, då de äro skiljde till säng och säte; ty om de yppade misshälligheterna under denna pröfning kunde jernnäs genom samtal vid lugnare sinnesstämning, vore ju sådant för det åsyftade ändamålet en vinst.. Vi se i LagUtskds föreslagne 2:dra § af 14 kap. G.B., som hittills under diskussionen icke blifvit vidrörd, den skiljaktighet från hvad allmänna lagen hittills stadgat, att, då denna hittills föreskrifvit böter för endera makans egenvilliga öfvergifvande af den andra m. m., så hemställer LagUtsk., att ett sådant öfvergifvande m. m. skall beläggas med fängelse, i stället för med penningestraff. Det förefaller mig likväl, som om ett sådant förfaringssätt icke vore tjenligt, ty, Mine Hrr! om ett begånget förorättande, på det sätt denna § omnämner, bestående i vare sig egenvilligt öfvergifvande eller den andra makans drifvande ur hus och bo, förorsakar för sjelfva den förorättande en så förbittrande straffpåföljd, att han i fängelse inspärras, så förmodar jag, att häraf skall upstå en ytterligare ökad bitterhet och hätskhet mot den maka, hvars, om äfven aldrig så rättvisa, klagomål framkallat detta, för honom sjelf och ej blott för hans kassa stora obehag. Må det då heldre stadna vid böter. Då Den 14 Mars f. ni.
Det är att göra familjens genom födseln representerade Hufvudman bestämdt ansvarig för uppgiften till Riddarhus-Archivet af de genealogiska upplysningarne för alla afkomlingar af den först adlade Stamfadren. Genealogiernes omfattning blifver derigenom jemt densamma Bilaga C till Exped. 661 för de nya ätterne, som den nu är för de gamla, men uppgifterne blifva mera försäkrade än blott genom de hittills vidtagne utvägar; och slipper någon gång en ofrälse ättegren obemärkt undan en framtida upphöjelse, är sådant ej annat än hvad glömska, vårdslöshet eller inträffande händelser säkerligen förut flere gånger tillskyndat ätteläggar af äldre familjer. Det är sagdt, att »i grund af qvinnans naturliga rätt till arf hafva döttrar alltid fått ärfva fadrens Adelskap». Att det i Sverige så tillgått, är en sanning, men i grund af uttryckliga ordalag i Diplomerne, icke i grund af den naturliga rättigheten till arf, den visst icke jag bestrider, men som till och med intill Birger Jarls tid var ingen, och sedermera blifvit ansedd olika för qvinnor af Adelsoch Bonde-Stånden, och olika för dem af Presteoch Borgare-Stånden: så litet har sjelfva denna arfsrätt till egendom varit ansedd naturlig. »Imedlertid», är vidare sagdt, »har denna rätt (nemligen till Adelskap) nu mera blifvit frånkänd det täcka könet». Är det då ej en skilnad mellan att frånkänna en rättighet och att ej tilldela en ren Nåd? Vidare: »detta är så mycket mera orättvist, som nya Adelns döttrar ej kunna deltaga i Adeliga Jungfru-stiftet, till hvilken Inrättning denna Ädel måste (vid introductionerne) bidraga lika med hvad den gamla gjorj». Dessa döttrar kunna visserligen så mycket mer deltaga i Adeliga Jungfru-stiftet, som Ridderskapet och Adeln sådant redan vid 1809 års Riksdag för sin del beviljat och Iliddarhus-Directionen 1810 öfverlemnat detta beslut till Konungen, ehuru detsamma derstädes, af mig okände orsaker, ännu hvilar.
På grundvalen däraf skall han lätt nog genom själfstudier allt efter de praktiska behofven under läraretiden kunna komplettera sina kunskaper i andra ämnen; och äfven enligt ali sannolikhet frivilligt verkligen komma att göra det. Genom sitt specialstudium förtrogen med grundlighet i kunskaper, skall han ej trifvas med att i andra ämnen gå till sina lektioner med for ytliga förberedelser. Hans förmåga i dessa själfstudier kan ju ock delvis kontrolleras genom undervisningsprofvet; sådant bör nämligen enligt vår åsikt afläggas i alla de blifvande läroämnena. Väl medgifves, att i vår tid metoden inom de naturvetenskapliga och de humanistiska vetenskaperna är så olika, att kunskaper på det ena området ej äro tillräckliga såsom vägvisare inom studiet af det andra. Och vi skulle därför gärna se våra läroverksadjunkturer indelade i tvänne linier, en mate-matisk-naturvetenskaplig och en språkligt humanistisk, med motsvarande fordringar i afseende på examenskompetensen. Att enligt vår - åsikt i hvad fall som helst filosofisk doktorsgrad bör berättiga till sökande äfven af adjunktsplatser, är efter det sagda själfklart. Ett sådant afhuggande af sambandet mellan den högre och den lägre elementarundervisningen som det, hvilket skulle ligga i helt olika kompetensfordringar, också en sida af läroverksfrågan. for lärarebefattningarna inom hvardera området, skulle helt visst i hög grad skada den fasta enheten inom hela läroverksorganisationen. Minst lika stor vikt inom lärarebildningen som de allmänna vetenskapliga ämneskunskaperna tillmäta vi de blifvande lärarnes pedagogiska fackbildning, och äfven i det hänseendet synes oss ett och annat ännu vara att önska. Väl veta vi, att det i våra dagar är en ganska allmänt utbredd åsikt, att pedägogiken såsom vetenskap är ett oting eller åtminstone något skäligen onödigt eller öfverflödigt. Undervisningen är en konst, säger man, och såsom sådan beror den uteslutande på medfödda anlag och praktiskt förvärfvad vana och färdighet. Vi vilja visst icke underskatta de båda sist anförda oundgängliga förutsättningarna för lärareduglighet. Vi medgifva till fullo, att utan naturlig fallenhet ingen blir en verkligt god lärare, och vi kunna till och med erkänna, att naturanlagen härvid spela en större roll än på många andra yrkesområden. Och den praktiska öfningen har nog ock sin viktiga betydelse.
Det är möjligt, att man bland det rika material, jag hemfört, efter slipning och mikroskopisk undersökning skall kunna påvisa ytterligare några former. Åtminstone var det min afsigt med den stora massa sten jag härifrån hemförde, hvars forslande till Vega var förenadt med ganska dryga omkostnader. Från Kairo återvände vi den 2 februari till Sues, och följande dag lyftade Vega åter ankar för att genom Sueskanalen ånga in i Medelhafvet. Det jetteverk, som Lesseps’ snille och ihärdighet skapat, och som står oöfverträffadt bland de många byggnadsundren i faraonernas land, ser ej mycket storartadt ut. Den berömda kanalen löper nämligen, snarlik en mindre, af låga stränder omgifven flod, fram genom öknens enformigt gula slätt. Inga slussar finnas, inga djerfva bergsprängningar stå som monumenter öfver besegrade svårigheter. Men stolt måste dock hvarje barn af vårt århundrade känna sig vid anblicken af detta bevis på att enskild företagsamhet kunnat i vår tid åstadkomma hvad verldsvälden i forna dagar ej mäktat utföra. Port Said anlöptes för några timmar den 5 februari, hvarpå färden fortsattes till Napoli, den första europeiska hamn, vi skulle besöka. I Aden och Egypten hade jag mottagit flere bref och telegram, genom hvilka jag underrättades, att man i Napoli vidtagit stora förberedelser för vårt mottagande, och att man upprepade gånger hos svenske generalkonsuln gjort förfrågningar om dagen för vår ankomst, frågor som naturligtvis ej voro så lätta att besvara, då vårt fartyg med sin svaga ångkraft i så hög grad var beroende af väder och vind. Man hoppades kunna signalera Vega från Messina-sundet, men vi ankommo till inloppet af detta sund först vid solens nedgång. Jag lät derför Vega lägga bi derstädes för några timmar, under hvilka löjtnant Bove och jag rodde i land för att till Sverige, till Napoli, till Roma m. fl. ställen afsända telegram om vår ankomst till Europa. Stranden var dock längre aflägsen än vi beräknat, och det blef fullkomligt mörkt, innan den nåddes.
Men jag vädjar till den värde Talarens e* gen kännedom af de förhållanden, som föranledde till anläggningen af denna Canal. Anlädes den för den Oeconomiska nyttans skull Den g Feiruarii. 191 som deraf kunde uppkomma att Rhoneoch G^ronne-Länderne pä Vattenväg fingo utbyta sina Producter? då fråga' aldrig kunde blifva att från de förra till de sednare eller fvertom föra lifsmedel, manne väl behofvet uiaf att från Frankrikes östra Provincer till de Västra, föra Oljor och Silke och frän de sednare återföra Pottaska och andra obetydliga Producter, kunde föranleda till ett så stort företag? nyttan, som åsyftades var helt och hållit Mercan. tilisk, men den var stor. Städerna vid Rhone mynningarne voro nederlags-platser får Frankrikes Levantiska handel och likaså Bordeaux vid Garonne Nederlagsplats för dess Vestindiska handel. Att dessa Städers ofantliga Varulager skulle kunna föras från Atlantiska Hafvets kuster till Medelhafvets, utan att göra den stora omvägen kring Pyreneiska Halfön, det var ändamålet med anläggningen af Canal de Languedoc. Men äger väl någon jemnlörelse rum emellan Frankrikes då varande Levantiska och Vestindiska Handel, och den handel, som kan bedrifvas i den vrå af Europa, som gränsar till Östersjön? eller emellan vägen kring Pyreneiska Halfön och Seglingen kring Skånska udden. Herr Grefve von Platen har talat om Canalens nytta i Militairiskt hänseende, och till stöd för sin tanka anfördt namnen Carl Johan, Carl August, Adlercreutz och Adlersparre. När dylika namn upprepas, kan ej jag tillåta mig att yttra tvifvelsmål. Men må det 192 Den 9 Fehruarii. likväl vara mig tillåtit, att i Ridderskapets och Adelns minne återkalla ett Historist Factum, När Spaniens Folk förde sin strid för frihet och sjelfständighet, omgåfvo de sitt Land med’ Flottor? var det på Slätterna, som dessa Arméer mötte Fiendens?
Nu har emedlertid inträffat, ätt en af de 3:ne Cancellisterne icke kunnat under en månads tid. för sjuklighet skull tjenstgör», och sannolikt torde han ännu på länge ej blifva att för Utskottets göromål påräkna, hvilket, enär Utskottet, under en nära förestående tidpunkt, då Utskottets vigtigasle ärenden skola afslutas, icke kan umbära det biträde, som redan blifvit antaget, föranlåtit Utskottet vidtaga det beslut, att under ofvannämnde för .ena Cancellisten fortfarande sjukdomsförfall, i dess ställe tillförordna en annan person, med åtnjutande af aflöning toll det belopp, sorn kan tillfalla den, hvars tjenst han förrättar, beräknadt från och med den 1 nästkommande October; med anmälan hvaraf Utskottet, enär likväl ifrågavarande Cancellist, hvilken under tjenstgöringstidea med nit och skicklighet gått Utskottet tillhanda, icke utan kännbar afsaknad, serdeles under sin nuvarande belägenhet, torde kunna gå i mistning af den påräknade inkomsten, trott sig böra vördsamt hemställa, om icke Rikets Höglofl. Ständer skulle täckas anslå serskild aflöning åt den person, sorn under den förres ytterligare fortfarande sjuklighet bestrider de hans Caneellist-befattning tillhörande göromål. Itskillige Ledamöters Reservationer .bifogas. Stockholm den 3e September 1834- 4 Bevillnings UtxL Mens. N:o Sa, Reservationer: Af Herr Grefve von Fersen, Hans. ”Då Utskottet eger En Secreterare, Trenne Notarier, Tvänne Caneellister friska, oell dessutom de fleste af de mest vidlyftiga målen redan äro liandlagde, anser jag Utskottets göromål ej tarfva något ökadt biträde, helst från 3:dje Afdelningen, hvars göromål lemna tillfälle dertill, en Cancellist kan användas för i:sta Afdelningen.” Med Herr Grefve von Fersen förenade sig: Herr Prosten Nibelius, Herr Fältprosten Edwall, Per Henriksson från Norrbottens Län samt Per Jönsson från Christianstads Län. Af Herr Friherre Kantzow.
Varandes af några Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter förilaradt, det de instämde i Åbergs förslag; deremot andra förenat sig med Jonas Jansson; och har vice Talmannen Anders Jansson Hyckert trott det vara af vigt, att samma Tjenstehjon , som inbergar grödan, om äret, hnge stilla upp densamma eller qvarblifva i fjensten tinder det utfodringen skedde; hvadan vice Talmannen ansett Mids.ommaren vara den mest laiti petiga flyttningstid; emot hvilket förslag anmärkningar blifvit framställde af andra Ledamöter; äfvensom åtskillige Riksdagsmän yttrat sig finna den nuvarande flyttningstiden för Tjenstehjon yara tjenligast för landet i allmänhet. Utskottet har uti noga öfvervägande tagit ej allenast hvad sålunda blifvit yrkadt och andraget, utan ock hvad som, rörande detta ämne» förekommit, så väl hos Riksens Ständers allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott, vid 1800 och 1809 arens Riksdagar, som hos den af Kongl. Maj:t till utarbetning af 1805 års Lego Stadga i Nåder förordnade Comité, hvars handlingar varit af Utskottet infordrade och skärskådade; och, vid granskning af detta allt, har Utskottet funnit, för tillstyrkande af bifall till förslaget - Den sa Maji 347 get oin flyttningstidens utsättande till Midsommaren, följande betänkligheter imta, nemligen: Att i :o Husförhörslängderna skulle blifva vid Mantalsskrifningarna örn hösten mindre pålitlig! i den händelse att Legohjonen, flera månader före Mantalsskrifningarna och Husförhören, fiugo ömsa tjenster; 2:0
Icke eller är att befara, det hon vid den åldern icke skulle förmå inse, att för bosättning och äktenskaplig sammanlefnad jemväl fordras, att den blifvande familjens utkomst kan anses någorlunda betryggad. Man invänder visserligen, alt ett blindt tycke skulle kunna förleda henne att ingå äktenskap med en man, som icke vore henne värdig eller innan deras utkomst kunde antagas vara tryggad; men med den vunna rätten att i sådana mål sjelf bestämma öfver sig, och då hon icke vidare kunde i sitt sinne åberopa såsom ursäkt giftomans skyldighet att tänka för henne, skulle säkert i detta fall hennes naturliga betänksamhet hindra uppkomsten af ett så beskaffadt tycke, och om än det någon gång kunde uppstå, afböja faran deraf. Troligen skulle hon ock vid ett så vigtigt steg som giftermål icke försumma att inhemta föräldrars, eller, om de vore döda, andra välviljande fränders råd, och i de flesta fall icke lemna det utan afseende, fastän endast inre pligt härtill förbunde henne; men hon blefve befriad från beroendet af magtspråk och den, som annars varit hennes giftoman, från misstanken att hafva mer sett på fördomar och eget bästa, än hennes; och otvifvelaktigt skulle, om qvinnan kunde hoppas att vid en viss ålder sjelf förfoga öfver sin hand; icke så ofta som nu inträffa att hon, till följd af vägradt äktenskap med hvarje annan än den af giftomannen utsedde, läte sitt begär efter eget hem förleda sig att knyta förbindelse med en man, för hvilken hon icke hyste böjelse. På dessa och de af Friherre Armfelt för öfrigt anförda skäl biträder jag det af honom i detta ärende framställda förslag.» 14 Lag-Utskottets Betänkande M 15. af Herr Staaff: »Emot Lag-Utskottets betänkande, hvarigenom afstyrkts väckt förslag om upphörande af giftomanna-rätten, måste jag mig reservera på grunder dem jag här nedan går att utveckla.
Likaledes vill jag på det bestämdaste protestera mot den ädle grefvens sätt att i andras anföranden inlägga yttranden, som aldrig förekommit annorstädes än i den ädle grefvens rika fantasi, på hvilken vi fatt så lysande prof under dessa dagars diskussion. » Sparre tog sig visserligen ibland en viss öfverlägsen » air » såsom ålderspresident och ansåg sig berättigad att bibringa sina medmenniskor mores, men andligen mera kompetenta till utöfvandet af en dylik funktion såsom » censor morum » voro dock de två honom mycket nära i riksdags-ålder kommande Carl Ifvarsson och kommerserådet Sjöberg. Dessa röja, i synnerhet den förstnämde, ock en viss bena-genhet för ett patriarkaliskt styrelsesätt och gripa gärna in för att erinra om det passande, när ett par ledamöter sitt kif bli något för bångstyriga. Derför hade de ock rätt ofta besvär med sjelfva den faktiska åldérspresidenten. Vid ofvan antydda tillfälle blef så Carl Ifvarsson nödsakad att rycka in. » Det har varit ledsamt för migv, sade han, » att höra de tillmälen, som kammarens ålderspresident ådragit sig, och de tillrättavisningar han fått uppbära för sitt yttrande, men jag kan å andra sidan icke undgå att erkänna, att de varit berättigade, då han mot ett flertal af kammarens ledamöter uttalat beskyllningar, som äro ganska grofva. Han betecknadé detta flertal som bedragare, hvilket tillmäle var minst sagdt otillständigt och sårande att fa höra af den, som kammaren så gärna ville se upp till med vördnad; men jag hoppas, att kammaren ursäktar honom, ty han, som jag, böljar bli gammal. Om sin oegennytta och sanningskärlek hade han ickebehöft orda mycket, ty båda dessa egenskaper äro riksbekanta. Redan första riksdagen efter det nya systemet ansåg Sparre sig behöfva redogöra för sin talarekonsts skaplynne. Måhända kan denna förklaring något mildra intrycket af nyss anförda stränga citat. Den lyder som följer: » En gång för alla ber jag nu om tillgift, derför att jag i alla frågor, som intressera mig; talar med värme, att jag då måhända icke väger på guldvigt hvaijeord jag yttrar.
Till Bevillfiin^s-ulskotlet: l:o Sven Heurlins från Kronobergs län, om bevillning af privatbanks-bolag; och 2:o Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, med förslag till ny tulltaxa. Till Banko-utskottet: l:o Johan Bergströms från Skaraborgs län och Erik Erssons från Gefleborgs län, angående privatbankernas indragning samt utvidgande af riksbankens rörelse; och 2:o Jöns Jonssons från Christianstads län, om beskattning af privatbanker och hypotheks-föreningar, samt vidare utsträckning af riksbankens låne-rörelse. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet: Pehr Bengtsson från Calmar län, rörande förändrade föreskrifter i afseende på fattigvården. S. D. Nedannämnde motioner och anföranden upplästes och remitterades: Bih. till R. St.
Jag vill endast nämna, huru en qvinna blef på sin förmyndares tillstyrkande förklarad myndig, endast på det han derigenom skulle kunna få köpa hennes faslighet. Sedan denna transaction var väl försiggången, öfvertalades hon att inlemna en ansökan, det hon till följd af sjuklighet och svaghet åter måtte blifva försatt i omyndighetstillstånd, på det att förmyndaren, som nu blifvit egare af hennes fastighet, äfven måtte få sköta hennes kapital. Med Ilr von Koch instämmer jag deruti att det är företrädesvis i förvaltandet af revenyerna, som qvinnans förmåga att sköta penningar visar sig, och derföre synes det mig vara billigt att hon finge öfverlåta vårdandet af kapitalet åt ett ombud, men sjelf disponera öfver räntorna. Lika med Gr. Sparre anser jag att dispens-magten är oskiljaktig från den monarkiska principen, och sålunda i en monarkisk stat alltid bör bibehållas, likväl har man dervid att tillse, det icke genom ett för vidsträckt begagnande af denna makt, den mister sin kraft. Ehuru jag ingalunda är nöjd med det lagstadgande, hvilket Utsk:s majoritet föreslagit, anser jag mig dock böra instämma med Hr Carleson i afseende på det formella. Hr Printzensköld har sagt, att qvinnan genom sin upfostran och ställning i samhället vore obehörig att förvalta sitt gods. Den värde talaren tyckes, liksom de öfriga, hvilka yttrat sig i denna syftning, egentligen hafva tagit i betraktande de qvinnor, som lia förmögenhet, vare sig ärfd eller förvärfd, men icke den mängd af qvinnor, hvilka icke tillhöra någon familj, utan genom eget handarbete förvärfva sitt uppehälle. Hr Printzensköld har vidare ordat om, huru känslan företrädesvis är rådande hos qvinnan, och huru hon deraf ofta vilseledes. Jag instämmer fullkomligt häruti, ty det är en sanning, men jag hemställer lill eder, Mine Hrr, om icke den yngling, som nyss fyllt 21 år, äfven kan öfverväldigas af känslor af åtskilliga slag, ja om icke till och med en riksförsamling någon gång kan vilseledas af känslor.