Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skall intet annat vilja veta, än att en hans undersåte blifvit förolämpad på Stockholms gator, och detta af eders majestät personligen. Vi stå till Danmark med handen på svärdfästet; ingenting kan vara oss olägligare, än att nu få oss polacken på halsen. Hur ha vi icke strukit denna jamande katt på ryggen och matat honom med franskt namnam för att vi må ostörda få slå juten i Öresund på hans breda tass. Nu kommer detta skarn till furstinna och förleder eders majestät till en dårskap, jag säger icke mot henne, men mot polackens högfärd. Mellan hans hand och klingan är aldrig långt. Vi måste soulagera Radzivil. Vi afskeda Wrangel från hans hoftjenst och skicka honom, för hans eget bästa, till Frankrike eller Tyskland. Inte med min vilja, genmälde Kristina, och står till att hoppas, inte heller med rådets. Skulle Klas Wrangel, som lydt min befallning, stå för detta till svars? Ställ mig till ansvar; jag är därtill så villig som saker. Och detta säger eders majestät till sin gamle tjenare, som bättre än någon vet hvad han är sin drottning skyldig! Jag säger eders majestät i enrum, att det ej är på landsvägen man tuktar ett lastbart lefverne och minst att en drottning må därtill låta sig ned. Men, myndig eller omyndig, är eders majestäts helgade person för mig och alla det samma som Sveriges rike. Att ställa eders majestät i denna saken fram, det är att ställa riket till ansvar. Wrangel kan inte straffas. Föreslå något annat, om det nödigt skall vara. Ännu har rådet makt att afskeda Wrangel, där så nödigt är för rikets bästa. Men alldenstund ärendet brådskar och jag ogärna vill företaga något, som är för min drottning misshageligt, föreslår jag, att eders majestät skickar Wrangel tidigt på morgonen till fursten och furstinnan Radzivil med beklagande af det skedda misstaget. Hästarna hade blifvit skrämda; man måste betrygga ers majestäts fria passage på landsvägen. Kristina kunde ej undertrycka ett smålöje. Blef också jag skrämd att rida vägen fram?
Det må vara sannt, att man ej nu kan taga i anspråk de medel, som äro beviljade på de ordin, hufvudlitlarna, ehuru det å andra sidan förekommer som om det icke skulle vara något hinder, mera nu än vid andra tillfällen, att på så sätt och i detta speciella afseende begagna dessa medel, hvilka tydligen finnas afsalte för andra icke specificerade behof och icke behöfva qvarstå utan allt användande på tillärna; men då jag väl vet alt grundlagen i det fallet lägger hinder i vägen, så ser jag likväl en möjlighet för Konungen, ifall så anses nödigt, att på de särskildt anvisade medlen i och för undersökningar jemka den saken, om så behöfves. I öfrigt, och det största skäl, som föranleder mig att förblifva vid PresteStJs beslut, ur alt den nya styrelsen svårligen kan komma alt genast fungera, som StatsTJtsk. synes hafva föreställt sig, då man afsett föremål, ‘om kvilka man haft föga annan upplysning, än den som blifvit lemnad af f. d. Storamirals-embetets 3:dje afdelning* Hrr functionärer, och med min kännedom om dessa functionärer, måste jag betvifla grundligheten och ordentligheten af deras undersökningar och uppgifter. Jag anser således, att dea nya styrelsen lill en början kommer att befatta sig med alt ånyo granska de förslag, som den gamla Styrelsen aflemnat; de tåla, min själ! vid en sådan granskning. Under sådan förutsättning, och då man besinnar alt det är något för mycket hegardt, att den nya styrelsen skall använda medel på grund af förslag uppställda af en annan styrelse och underkasta sig de förebråelser, som skola uppkomma om den så gjorde, så tror jag att anslagssumman för den nya styrelsen möjligen kan vara tillräcklig, helst jag icke tror att den kommer att så vidsträckt tagas i anspråk, som om frågan vore att genast anställa nya arbeten. Jag instämmer således med deuij som yrkat antagande af PresteSlts beslut. Ilr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja.
I anledning af detta förhållande har jag väl trott mig böra lemna derhän, huruvida det ådömda straffet bordt tillämpas på en förseelse, hvarmed ingen skada varit åsyftad, då enligt det härom åberopade lagställe, 8 kap. 3 § Missg.-balken, afsigten »att skada göra» inginge i karakteren af brott, som borde efter detta lagställe bestraffas, men i förevarande fall ingen annan afsigt uppenbarat sig, än den naturliga önskan hos en för rån till straff dömd och derigenom i hemorten vanfräjdad menniska, att lör framtiden finna sin utkomst på främmande ort eller bland nya bekanta, der vanfräjden kunde döljas. Men om ock en sådan lagtillämpning ej kunde bestämdt ogillas, enär för den begångna förseelsen annan lag ej funnes, än den åberopade, och i denna ej heller någon lindrigare bestraffning, än den här tillämpade; så syntes mig dock genom den obestridliga hårdheten i denna lagtilJämpning den betänklighet desto vigtigare, hvilken i allt fall ej kunde uteblifva vid öfvervägande af frågan, huruvida den begångna förfalskningen var ett brott af den art, att å detsamma, såsom »störande allmänna »säkerheten», kunde tillämpas den i Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 1 Sept. 1846 gifna föreskrift om brottslingens återsändande tili fästning, för att det honom förut ådömda fästningsarbete fortsätta. Att under de i det nådiga Utslaget nyttjade ordalag stöld eller annat brott, som störer allmänna säkerheten, icke finge hänföras hvilka brott som helst, ansåg jag mig kunna för afgjordt antaga; och någon ting för allmänna säkerheten mera störande, än som i hvarje brott finnes, syntes mig icke ligga uti ett förfalskningsbrott af den beskaffenhet, hvarom här var fråga, då påföljden af detta brott, i fall det ostraffadt vunnit framgång, endast skulle blifvit, att en person, hvilken redan, utan hinder af sin förut begångna missgerning, ägde nådig tillåtelse att under sin återstående lefnad njuta sin personliga frihet, hade kommit att i ett nytt lofligt lefnadsyrke begagna denna nådiga tillåtelse.
Herr Munck af Rosenschöld: Hvad den siste värde Talaren nu anfört, kan icke skönjas af Utskottets Utlåtande; och de få Ledamöter af det talrika Utskottet, som reserverat sig, hafva icke eller grundat deras särskildta mening derpå, att Billqvist skulle hafva sökt undandraga sig en känd 'skyldighet. 48 Den 9 November f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade alt då Hans Excellence af de svar Ridderskapet och Adeln lemnat å de af Hans Excellence framställde propositioner icke kunnat med tillförlitlighet utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet, samt votering redan blifvit begärd, ansåg Hans Excellence sig böra föreslå följande Yoterings-proposition: Den, som bifaller StatsUtskottets Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Handlanden G. Billqvists underdåniga ansökning om befr ielse från honom ådömd Bräuvinsbrännings-afgift, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses StatsUtskottets berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Grefve von Rosen: Då Utlåtandet första gången är före, hemställer jag, om icke Contra-propositionen bör ställas på återremiss. Herr von Hartmansdorff: Jag tror, att votering blifvit begärd på afslag, och det lärer således vara för sent att nu sälta återremiss i fråga, hvilken dessutom skulle vara än - Den g November f. tu. 49 Sndamålslös, dä fråga endast är, att säga ja eller nej till sjelfva saken. Herr Crusenstolpe: Jag bar förenat mig med Herr von Hartmansdorff i yrkandet på afslag, och derom har jag begärt votering, hvarföre det icke eller lärer kunna nekas mig att få afslag till Contra-proposition; men om Grefve von Rosen vill hafva återremiss i Ja-propositionen, har jag för min del ingenting deremot. Grefve von Rosen:
Allt detta är rigtigtj så vida icke någon viss Provins redan blifvit ålagd att göra det, ty då inträder ej Landels allmänna skyldighet, förr än den enskildt* är fullgjord och otillräcklig. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'. Ridderskapet och Adeln lärer sannolikt beslut» att återremittera Utskottets Betänkande och då jag förmodar, att Utskottet sedan i, hufvudsaken lärer komma att yttra sig, anhåller jag att få meddela oågra tankar i ämnet. Frågan är af den beskaffenhet, att den med ömhet bör behandlas. Man får ej betrakta hemmanet såsom abstract ting, och tom vöre ingenting mera att pröfva, än hvad det ena tål att bära, i jemförelse med ett annat. Hemmanen ägas af menniskor, hvilka äga känsla af väl och ve, och af allt det, 6om på menniskor verkar. Jag förmodar att det måtte finnas något äldre beslut, något äldre löfte, som gjort att Kronan aldrig yrkat förvandlingen af hemmanets räntor efter gångbara pris. I Carl XI.s tid var det sannolikt politiken, som bjöd att skona de eröfrade provincerne; men troligen måtte det finnas något löfte, som häruppå har afseende, ty annars hade säkert vid 1776 års realisation, och deraf följande mynt-förändring , räntegifvarne blifvit underkastade samma förhållande, som öfrige Rikets innevånare. Enahanda är förhållandet i Härjeådalen, der hemmansräntan uppgår till en ganska obetydlig summa , till stor förlust för Officerarn* vid Jemtlands Regemente. Men jag föreställer mig, att en me - Ven 3 Junti e. m. delväg kunde finnas, då jag supponerar, att ett löfte existerar , hvilket icke kan brytas, utan att hörs Räntegifvarne; den vore nemligen, att de skulle betala hvad räntorne gällde 1777; hvarigenom man finge en annan grund för förhöjningen. Om nu reelt mynt infördes, och sedeln gällde hvad han lyder på, så skulle ju räntegifvaren betala mer än nu, och skulle betala hvad han då gaf.
Hela anläggningen utförd till 2~3:djede”lar men ock åter förfallen i roägtiga ruiner, å ”Inoch Utlänningar, å Samtid och Efterverld, ”göra ett intryck, som ej blir fördelaktigt för ”närvarande tidehvarf.” ”Den noggranhet alt bevara Lagarnes kraft, pen is Octobcr /. m, ”den ömma omvårdnad om enskifte lidandes rätt’ ”som Eders Kongl, Maj:t på ett så lysande sätt ”visat vara oskiljaktig från Dess ädla tänkesätt, ”bland annat medelst Dess af Riksens Ständers ”Beslut 1815 och t 8 r 8 föranledda Nådiga Resolution af den 7 sistledne April om Löfås Silfververk, uti dylika förhållanden som de, hvil”ka nu med Götha Canal inträffat, gifva en ny ”trygghet, en 6äker ledning åt CanalBolaget; då ”Directionen med lugn och glädje skall emotse ”hvarje ytterligare undersökning Eders Kongl. ”Majit skulle i Nåder finna nödig, för att stadga ?’Dess Höga omdöme.” ”1 stöd af allt detta, och med åter åberopande af 16 §. Regeringsformen, samt Sveriges ”Allmänna bestående urgamla Lagar, vågar jag ”alltså, med förvarande af Bolagets lagliga rätt ”intill dess det hinner sammankomma, i djupaste ”underdånighet, på Götha CanalDirections vägnar, ”bönfalla, det Eders Kongl. Majit i Nåder täck”tes skydda Götha CanalBolag uti sina välfångna ”Privilegier och Rättigheter emot det lidande, de ”svåra förluster, som blifva en följd af Riksens ”Höglofl.
Låntagarens Namn och rens Namn och Adress Pantens beskaffenhet, Pantens beskaffenhet , samt då räntan skall Fonden till hvilken erlägga»,-, och blifvit Lånet hörer, tiden då betald. räntan skall erläggas, samt dagen till Inteckningens förnyande. 25 §• Öfver Riddarhustets tillhörigheter i persedlar, bör af Kamereraren upprättas och hos honom förvaras ett ordentligen författadt In • ventarium, hvilket efter afgång och tillkomjl undergår förändring med Directionens vettjkap. RiddarhusFifcalen. 26 §. Riddarhus-Fiscalen åligger att vara närvarande vid antecknin. garne under Riksdagarne och dervid anmäla de officielt kända och till RiddarhusDirection inkomne underrättelser, 'så och 23 §* Öfver Riddarhusets tillhörigheter af persedlar, bör af Kamerer raren upprättas och hos honom förvaras ett ordentligt författadt Im ventarium. Riddarhus Ffcalén. 24 §• RiddarhusFiscalen åligger att vara närvarande vid anteckningarne, så väl vid Riksdagens början, sotn under loppet deraf, och dervid tillse, att å inga andra Fullmagter, än .de, som^enligt Rid - 478 Den 19 Julii e, m. tillse att icke andre än behörigen inrättade Fullmakter enligt RiddarhusOrdningens föreskrift företes, pä det ej poletter må utdelas för sådane personer som enligt Riddarhusordningen dertill icke äro berättigade. 27 §•
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Rand. 24 Raft. 4 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, 343. och Odelberg, utan föregången auction, erhålla 3o års förlängning i arrendet af Edeby Krono-hemman, räknadt från midfastan år 1846, emot erläggande till det minsta af den arrende-summa, sorn för nämnde egendom nu utgöres, och emot öfriga uti nu gällande arrende-contract föreskrifna villkor. Vid voterings-sedlarnes öppnande, hafva befunnits 11 ja samt 107 nej, hvarjemte en sedel blifvit casserad; och som nej således vunnit, så kommer Rikets Ständers underdåniga skrifvelse att expedieras, i enlighet sned contra-propositionens innehåll. Stockholm den 1 Oclober 1840.. Ant, till Exp. Utsk. d. 2 October/kl. 7 e, ren Memorial, angående verkställd omröstning, i följd af Riks-S tån* dens olika beslut, rörande sökt prolongation å arrendet af Söderby hemman. Tili följd af Riks-Ståndens fattade beslut, i anledning af Stats-Utskottels Memorial N:o 298, med förslag till sammanjemnkning och voteringsproposition, i fråga om Riks-Ståndens ski 1 jagtiga beslut, rörande den al M. Rundstedt gjorde ansökning om förlängning å arrendet af Krono-hemmanet Söderby i Lofö Socken, har Förstärkta Siats-Utskottet denne dag i vederbörlig ordning anställt omröstning, efter följande godkända voteringsproposition:
Borc ® „ star: muraoch andra förhallanden beredde jordbrukaren många fördelar, hvilka vart lands re" °Cpenslwr~ odlare måste sakna, det syntes icke vara mera än billigt och rättvist, att hvad Yxor. de för bedrifvande af sitt yrke kunde finna sin fördel vid att hemta från utlandet finge tullfritt hit införas; — att bland de artiklar, som vid jordbruket oundgängligen erfordrades för jordens ans och skötsel, befunne sig redskap och machiner, sorn nu visserligen till nöjaktig beskaffenhet och i det närmaste uti fullt tillräcklig mängd inom landet tillverkades, men ändock i åtskilliga fall kunde komma i fråga att från utlandet införskrifvas, såsom då de utländska ännu till konstruktion eller beskaffenhet i öfrigt befunnes ega företräde framför de härstädes åstadkomna; — att sådana redskap och machiner, enligt 1857 års tulltaxa, varit från tull befriade, hvaremot de nu från och med år 1861 belädes med tull, så framt de ej kunde hänföras till mera invecklade eller af flera olika delar sammansatta fabriksmachiner eller jordbruksredskap, samt sådana delar deraf, som icke kunde användas utan att inpassas i ett visst redskap eller machineri, genom hvilken föreskrift i nu gällande tulltaxa flels alia enklare jordbruksredskap, såsom spadar, liar, skäror, pumpar för uppfodring och spridning af vatten och flytande gödsel med flera redskap, kommit att tullbehandlas såsom manufakturoch handtverkssmide, ej specifieeradt, dels andra redskap, Btvillnings-Utskollels Betänkande N;o S. 43 såsom plogar med flera, vanligen belagts med tull, hvarigenom osäkerhet uppstått om rätta tydningen af nuvarande stadgande i detta hänseende; — samt att, då redskapsfabrikerna inom landet under de sednaste åren gjort betydliga framsteg och numera i stort icke hade att frukta för konkurrens med utlandet, hvilket ock blifvit erkändt, när för mera invecklade och sammansatta jordbruksredskap och machiner någon skyddstull ej ansetts behöflig, häraf klart framstode, att någon sådan icke heller vore af nöden för enkla och lättare tillverkade redskap, hvarföre den i sednaste tulltaxan under rubriken »redskap och machinerier» tillkomna förklaring syntes vara i allo obehöflig.
Maj;t äfven uti Skrifvelse tili Rikets Ständer, af den 10 sistlidne Februarii, i Nåder förklarat, ”att, hvad beträffar det skydd, som, genom försvårande eller uteslutande af utländsk medtäflan , åsyftas för inhemska näringar , vill Kongl. Maj:t, under fortsatt omvårdnad om dessas bestånd och förJ kofran , vid utöfningen af den lagstiftande Bevilln. s. Allm. Besv.o.Oec.Utsk.Bet. N:o 13. 25 magt, Grundlagen tillägger Kongl. Majit i mil , som Rikets allmänna hushållning röra , äfven hädanefter iakttaga all den varsamhet, Som är af nöden, för att bereda allmänt gagn med undvikande af enskildta förluster och olägenheter, och befrämja de industriela krafterne® friare utveckling, utan en hastig rubbning af nu varande förhållanden ; så, och med fullt förtroende iill veikställigheten af detta .Nådiga förklarande, finna Utskotten sig icke böra tillstyrka vidtagandet af de åtgärder, Motionairerne föreslagit för återupplifvandet i mer eller mindre grad af 1816 års Förbudssystem , och anse således någon underdånig Skrifvelse från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, i dessa ämnen, icke vara behöflig , hvarföre Utskotten föreslå; att Motionairemes framställningar härom måtte lemnäs utan allt af-r seende. Med öfverlemnande af härvid gjorda reservationer, hemställes dock detta vördsamt lill Rikets Högloflige Ständers eget ompröfvande. Stockholm den 14 Julli 18S9. 26 Bil.t.Btv.s'.A!lrr, Resv.o.Oec.Utsk.Bct. Reservationer: af He rr Arosenius :
Man har slutligen trott fylleri-lasten vara en sjukdom, och äfven för detta godtrogna bedömande synes mig, att så vida närvarande Författning deremot visat sig såsom ett godt botemedel, är dermed icke något skäl an förd t för författningens upphäfvande. Beträffande att Stockstraffet skulle förfela sin verkan, då det tillämpas flere gånger, får jag erinra, att efter det författningen utstakat detta straff, att blott en enda gång tillämpas, följer för iteration strängare straff eller fästning. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja, Herr Grefven beli LandtMarskalken gjorde Hen 25 September e> m. proposi 1 ion till bifall af EagUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades starka Nej, blandad,s med Ja. Herr CederschjöldJag anhåller, att Herr Grefven och EandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets tanka pm det af mig framställde förslag, att, i stället för Stockstraff, ställa en, på fylleri begifven person, under förmyndare* Herr Ribbing: Herr Cederschjölds begäran tror jag redan vara besvarad genom afslag af EagUtskottets Betänkande, hvilket innehöll, att detta straff borde upphöra. Herr Tham: Jemte det jag förenar rnig med Herr Ribbing angående det redan jemnade afslaget, får jag, i afseende på Herr Cederschjölds förslag, tillägga, att jag icke tror, det man bör befria fyllehundar från straff, och i stället lägga detta straff på nyktra personer, derigenom att nödgas bli förmyndare för de förra. k Herr von Hartmansdorff’. Hå Herr Tham så väl vederlagt, hvad Herr Cederschjöld yttrat, får jag endast vördsamt hos Herr Grefven och IjandtMarskalken anhålla om proposition på Herr Ehrenborgs Förslag. Herr Cederschjöld: Enär den siste värde Talaren trott, att mitt förslag blifvit så väl vederlaggt af Herr Tham, får jag förklara det iffcS?
Kronan godtgjord, dels ock att Petri icke gjorde anspråk på ersättning för honom tillskvndadt lidande, förklarat, att han underkastade sig den påföljd, som anmärkta åtgärden kunde medföra, blef, genom Kongl Hof-Rättens den 29 November 1860 gifne Utslag, hvilket icke är öfverklagadt, tillförordnade Domhafvanden, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, för berörda oriktiga förfarande vid Domare-Embetets utöfning, fäld allt böta Femton Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Handbörds Härad och Advokatfiskals-Embetet. Siende Härads-Rätt hade den 3 Februari 1858 meddelat ett Utslag, hvarigenom en person blifvit dömd för andra resan stöld af gods, värdt Fyratio Rdr Rmt, jemlikt 1 och 14 §§ i Kongl. Förordningen om ansvar för stöld och snatteri samt rån den 4 Maj 1855, att utgifva böter eller, vid bristande tillgång dertill, undergå fängelse vid vatten och bröd, motsvarande böternas belopp, samt att hållas till straffarbete under ett år. Då jag emedlertid fann, att de åberopade §§ i nämnda Förordning icke blifvit rätt tillämpade, förordnade jag om åtal emot Härads-Hättens ordförande inför Kongl. Svea Hof-Rätt, hvars Utslag meddelades den 15 Mars 1860 och innehöll, att som enligt 14 § i förutnämnde Kongl. Förordning tiden för det straffarbete, hvartill den, som begick stöld andra gången, eljest för den gerning gjort sig skyldig, skulle ökas från och med
Hr Nordenanckar: Jagar i det svar, jag ämnade gifva Hr Stråle, förekommen af Hr Lefren och anhåller, att Hr Stråle ej måtte yrka på uteslutande af det afdrag, som finnes i slutet af Utsktns §. Till vinnande af teda i öfverläggningen anhåller jag, att propos. först matte framställas på Utskms förslag, hvilket jag finnér fullt antagligt, och derefter på Gr. Frölichs. Frih. Boye: Den argumentation, blr Leften uppställt till stöd för Gr. Frölichs förslag, har talaren baserat på förutsättningen, att den längre fram föreslagna teckningssumman kommer alt antagas; men utan alt nu ingå i annan vederläggning, ber jag att blott få fästa uppmärksamheten derpå, att denna bestämmelse ännu ej-är någon grund att bygga på, tv ännu är den ej antagen, och nni det tillåtas mig hysa den förhoppning, att den aldrig blir antagen. Jag grundar detta hopp dels på R. o. Ad:s känsla för allmänhetens lätt peli dels derpå, att det är en rent oeconomisk fråga. Tvenne provinser, och deribland den, hvarest Gr. Frölich är boende, äro redan emanciperade från den stränghet, man nu vill underkasta de öfriga; och jag hoppas, att dessa öf - I 356 Den ij Mais f. m. viga äfven vid voteringen skola blifva det. Om så ej skulle ske, hoppas jag, att vår ädle Konung minnes, hvad som redan är gjordt för de 2:ne provinserna, då han beslutar, hvad som skail göras för det öfriga Sverige. De öfriga skäl, talaren åberopat, lenman jag derhän. Hr Stråle: Jag ber att få fästa Hr Nordenanckar uppmärksamhet derpå, att efter Ulskms förslag skulle den fördel, som åsyftas för actiebanker, ej vinnas. Om t. ex. en sådan bank ägde en grundfond af i million, men derjemte upplånade i million, och denna afdroges, så skulle intet återstå för sedelutgifning.
Det gifna efterdömet följes efter hand af allmogen, och hågen för förbättringar i jordbruks afseende synes vara i beständigt tilltagande. Det skulle visserligen vara nyttigt, att bestämdt känna arealen af hela Länets, till åkeroch ängsodling dugliga mark, hvarigenom de hinder, som mola för denna marks begagnande på det mest ändamålsenliga sätt, skulle kunna lättare inses samt följaktligen, i den mån det berodde på Lagstiftningen, lättare undanrödjas. Yäl antages, på sätt förut är nämndt, alt 89,100 tunneland af Länets yla äro åkerjord, 356,402 tunneland äng och betesmark, 1,628,110 tunneland utmark, skog och berg samt i66,63o tunneland insjöar och kärr; inen då detta antagande icke lill alla delar grundar sig på bestämda mätningar och uppskattningar, hvilka påen stor del af Länets jord ännu icke ägt rum, åtminstone icke med bestämd hänsigt till det här afsedda ändamål, återstår ej annat än den förhoppning, att hvad som i detta afseende icke redan skedt, väl ändock framdeles inträffar. Emedlertid har Öland redan undergått en mera allmän och fullständig mätning och uppskattning, med anledning af hvilket förhållande t. f. Förste Landtmätaren i Länet, Capitainen C. J. A. Magnét, på min begäran, upprättat öfver nämnde Ö den Statistik, som jag har Nåden härjemte i underdåninghet bifoga och hvaraf, bland annat, inherntas, att Öland består af: Åkerjord Äng Skog och betesmark Oduglig mark . Sjöar och vatten , eller tillsammans 273,744 tunnland. 47,325 tunnland. 52,997 141,073 30,726 1,623 2 12 Enligt de i underdånighet vidfogade Tabeller, skulle på landsbyggden i Länet under det sednare quinquennium årligen i medeltal hafva varit utsådde och skördade, nemligen: U ttådde. Skördade, efter afdrag för utsädet. Tunnor. Tunnor.