Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur ofta än slika expositioner kunna anordnas, böra de alltid finna tacksamma uppmärksammare; tacksamma, emedan de hoppas att exemplet från ett håll, på så sätt samladt och påtagligt, bör kunna egga till efterföljd på andra; tacksamma, emedan de inse, att äfven för sjelfva de unga slöjdutöfvarne den gemensamma utställningen verkar uppmuntrande och lifvande, då den ger anledning till täflan, utmärkelse — • en sporre, som ej bör fördömas i en god sträfvans tjenst! — och erkännande af nedlagd flit. Men framför allt för de qvinnor och män, hvilka som yrkeslärare stält sig i spetsen för den goda saken, gifver utställningen dyrbara tillfällen till jemförelser af på olika håll, med skilda metoder vunna resultat, hvilket naturligen skall vara af betydelse. Äfven ett litet steg mot det stora mål, vi ofvan berört, är af art att glädja alla ungdomens vänner — och till dessa måste väl i främsta rummet räknas ungdomens mödrar! Som ett sådant steg betrakta vi slöjdutställningen i hotell W 6. N-g. Pe r m a r n a tiii Idun åB äro nu färdiga och expedieras dagligen. A f den bestälda permupplagan återstår, sedan alla ingångna reqvisitioner expedierats, endast ett hundratal, hvadan de, som ännu ej reqvirerat permar, men önska erhålla sådana, skyndsammast möjligt torde anmäla sig. Priset är endast 1 krona som jemte portot uttages under efterkraf. Lösnummer till ofullständiga årgångars kompletterande finnas att tillgå fr. o. m. n:r 11 af 1888 års årgång. Pris: 15 öre pr nummer. Stockholm den 25 jan. Redaktionen. Ett ungdomsminne. et var den 21 januari 1889 — alltså kung Oscars 61:sta födelsedag. Hufvudstaden var festligt smyckad till aftonens illumination, och folket strömmade kring på gatorna vid festhumör och med vanlig stockholmsk nyfikenhet. Himlen var klarblå och luften lagom frisk att locka fram rosor på damernas kinder.
7g § Riksd.Ordn. säger val: ”Ingen af R. o. Ad., som enligt Ridd.Ordn. till säte oc,h stämma berättigad är &c., må kunna af hvad anledning sorn helst förmenas att riksdagen bevista &c.” Härvid får jag för det första erinra, att det sålunda endast är capita, hvilka äga den omförmälda förmånen; men äfven hvad dessa beträffar, synes det väl temligen orimligt att påstå, det Konungen icke skulle äga rätt att fordra, det hans embetsman skötte sina tjenster derföre, att det vore riksdag, då de likväl åtagit sig att ovilkorligen ansvara för oafbrutna gången af dem anförtrodda göromål, och det naturliga äfventyret för uraktlåtenhet i denna del mäste vara tjenstens förlust. Jag är sjelf både riksdagsoch embetsman, men jag vill icke föreställa mig, att jag kan äga rättighet att för den förra egenskapen försumma mina åligganden i den sednare. Samma talare har sagt, att han förmenat personliga förhållanden hafva legat till grund för det ifrågavar. beslutet vid 1818 års riksdag. Jag var då sjelf engagerad vid Ridd.cancelliet, och jag söker förgäfves i mitt minne för att upptäcka, att några sådana motiver bestämde det omförmälda resultatet. Saken gick så till, att Ridd.direct. förordnade dåvar. Prot.secret. Lagerheim, men fordrade dervid, att han genast skulle taga afsked från sin innehafvande befattning i Konungens Cancelli. Hr Lagerheim utbad sig då ett företräde inför Direct., och förklarade dervid, att han icke kunde emottaga förtroendet på de föreskrifva vilkoren, enär dels utnämningen berodde, i afseende å dess framtida bestånd, på Ståndets confirmation, dels lönen Vore så ringa, att han icke funne för sig vara fördelaktigt att för densamma uppoffra sin i statens tjenst innehafvande. Deremot presterade Hr Lagerheim permissions-resolution intill den tid, frågan kunde förekomma inför Ståndet. Detta prestandum antog Direct. för godt, och confirmationen vid den påföljda riksdagen skedde utan några särskilda vilkor eller bestämmanden.
Under Hans Maj:ts, Wår Aller Nådigsle Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering: C Alili. C. E. Gunther. N. F. Wallensteen. A. F. N. Gyldenstolpe. C. G. Annan. Utdrag af Protokollet öfver Landt/örsvars-Ärenden, hållet inför den under Hans Maj:l Konungens frånvaro i Nåder tillförordnade llegering å Stockholms Slott d. 24 Juli 1857. Närvarande: Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, Hans Excellens Herr Justitie-Slats-Ministern Gunther, Stats-Råden: {Vallensteen, Grefve Gyldenstolpe. Tillförordnade Föredraganden uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Regeringens förut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Kongl. Mnj-.ts Nådiga Proposition N:o 121. 7 Proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från f. d. Hautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Regemente till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs Län; Och länn Kongl. Regeringen godt gilla berörda förslag, samt förordnade, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition, sådan den finnes Protokollet bifogad, skulle till Rikets Ständer aflålas. Ex protocollo: F. II. E. von Knorring. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Aug. 1887, kl. 2 e. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående pension å Rikets allmänna lndragnings-slal för Registrator» i Svea HojRätt Jokan Christian Thulin; Gifven Stockholms Slott den 31 Juli 1857.
Denna stiftelse var således en regeringshandling af samme alfvarsamme Monark, som hade det bekanta yttrandet: ”blifva mina erabetsmän icke saliga, icke skola de blifva rika” och i sanning åtgärden står i fullkomlig harmoni med ett sådant yttran de; men den fond, som skulle beredas för ifrågavar:de ändamål, försvann snart i djupet af det tidell varfvets allt upslukande krigskostnader, så alt något spår dertill icke f. n. finnes, och deraf har blifvit en följd att tillgång till sterbhusets godtgörelse under den sednare tiden icke funnits annorledes än genom anticiperande på de efterträdande tjenstemännens löneinnehållningar. Hade denna fond nu varit i behåll, så hade regleringen varit ganska lätt; men i saknad deraf, kan en sådan reglering icke ega rum utan serskilda anslag till ersättning för de aftjenade beloppen. Visserligen fordras icke obetydligt belopp för denna ersättning, men man kan icke begära, att med en ringa penning ett stort och vigtigt ändamål skall kunna vinnas. Såsom bekant är, så utgör begraf ningshjelps-besparingen med hänsigt till dispositionssättct, 2:ne slag, nemi. dels den begrafningshjelp, som innehållits från embetsmän, hvilka sedermera dö i tjensten, eller efter förflyttning å Indragningsstaten, och dels sådan begrafningshjelp, som eger rum för tjenstemän, hvilka antingen från tjenst afgå utan pension, eller efter afskedtagande upföras å CivilStatens Pensionsstat eller några af de militära pcnsionsslaterne. Beträffande den förra begrafnings hjelpen, Den 2 Augusti. 65 hjelpen, så ersättes den omedelbart ifrån Statsverket till vederbörande sterbhus. Det är klart alt denna begrafningshjelp, i händelse af en reglering, skulle komma att småningom mer och mer minskas, så att man kan antaga, att efter 30 eller 40 år, denna summa nedgått till ett högst obetydligt belopp eller helt och hållet uphört att belasta Staten.
Skulle deremot, efter Comiterades alternativa förslag, hemmansräntorna komma att reduceras till färre persedlar och af de skattskyldige lösas efter medelpris; så, enär denna lösen då blelve efter varuvärdenas omvexling lämpad, anse Comiterade vederbörande Inrättningars skäliga anspråk uppfylda, derest de, på lika sätt som här ofvan i afseende å nuvarande tiondeanslag blifvit i underdånighet hemstäidt, erhålla ersättning till enahanda belopp, som den till Staten sålunda för hvarje år utgående lösen för de anvisade räntorna, samt derjemte bestämdt contant anslag, motsvarande forsellönen å den uti räntorna inbegripne afradsspanmålen. Alla ersättningar, som komma att utgå för de i denna afdelning omförmälda anslag, anse Comiterade böra utbetalas vid slutet af det år, hvarför de äro beräknade, hvarigenom desamma ändock utfalla tidigare, än medlen under hittills varande förhållanden kunna påräknas. I löljd af hvad i det föregående blifvit yttradt om alla under denna hufvudafdelning hänförlige anslags beskaffenhet, borde i allmänhet deras indragning verkställas, så snart beslut derom blifvit iättadt; men härvid förekommer dock den serskilda omständigheten, att vissa af de till dem hörande hemmansräntor och tionde äro af de Stiftelser, hvilka deröfver erhållit dispositionsrätt, anvisade till löner att af vederbörande löntagare sjelfve uppbäras, hvilket hufvudsakligen inträffar med Akademiernes anslag. Då dessa löntagare således böra njuta enahanda optionsrätt, som Statens Tjenstemän, att, derest de det åstunda, under sin tjenstetid vid dylika löningsförmåner varda bibehållne, anse Comiterade sig böra underdånigst tillstyrka, att vid bestämmandet af tidpunkten, då indragning af de nu ifrågavarande anslagen i allmänhet bör för sig gå, tillika stadgas, att i de fall, då någon del 12* 92 deraf såsom lön innehafves af ordinarie Tjenstemän, som vilja deraf blifva i åtnjutande, indragning af sådan andel icke verkställes förr, än i den mån desse Tjenstemäns rätt till uppbärande deraf upphör.
Stämman har snarare pariseridiomets vulgära tonfall än den språkets välklang, som i och för sig dårar publiken i » Comedie Francaise », och gesterna äro sparsamma; foreläsarinnan vrider nästan oafbrutet händerna framför sig. Hvad talar hon egentligen om? Ja, på programmet stod: » folket och bourgeoisien », men det är ett elastiskt ämne, och hon samtalar också om allt möjligt med sin publik, dunkelt, osammanhängande, allt som kan tjena till anfallspunkter för hennes hat mot storborgarne — hat, nej! Louise Michel älskar mer de förtryckta, än hon hatar dem, hon anser vara förtryckarne. Ä r detta en bloddrypande petrolös som talar, denna qvinna med de blida, hjertegoda dragen? Ä r det verkligen anarkien, tillintetgörelsen, som ropar samhället i bann? A c k, ingen af hennes åhörare tar henne på fullt allvar, och när hon nämner ordet la revolution soeiale, gör hon det lugnt, lidelsefritt och på ett så innerligt och vinnande sätt, den gamla, att man skulle vilja gå fram och trycka handen på henne. Endast en del af föredraget är mer markeradt: när det anfaller det bestående samhället. Det smärtsamma draget kring Louise Michels läppar stelnar, och det gjutes litet mer eld i ögonen, då hon talar om orättfärdigheterna mot de tillbakasatta i lifvets skumma vrår, om hur den sociala revolutionen skall ställa samfundet på en ny basis, » der rätten skall efterträda styrkan », om arfsrättens borttagande och om en familjeinstitution, der » kärleken, den verkliga sympatien skall träda i den nuvarande osedlighetens ställe ». Louise Michel saknar ej humor. Midt i föredragets allvar afbrytes hon af disharmonierna från några karnevalstrumpeter, som smattra derutanför på boulevarden. » A h! Det är j u karneval », säger hon leende, » en karneval liksom den stora, jag talar om », och tillägger allvarsamt: » men all karneval har ett slut! » Men så lyser värmen fram igen.
4 Samt. 1 Afd. 29 Haft. 2 10 Stats-Ulikotlels Utlåtande N:o SO. förhållanden insände handlingar måste denna stad, hvilken af sin donerade jord numera endast hade i behåll ll mantal, i kronoutskylder årligen erlägga öfver 3,000 R:dr; och hade, enligt samma handlingar, stadens utgifter och kommunala utskylder för år 1850 utgjort en sammanräknad summa af ej mindre än 6,290 Rdr 45 sk. 3 rst. Oaktadt dessa jemte öfriga anförda och behörigen styrkta förhållanden, har Stats-Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka beviljandet af det för Umeå stad nu föreslagna låneunderstöd, för att dels underlätta liqviderne för stadens återstående skuld i anledning af den redan verkställda kyrkoreparationen, och dels bestrida kostnaderne för anskaffningen af en ny predikstol samt ett nytt orgelverk, enär de sålunda uppgifna ändamålen med ifrågavarande lån, enligt Utskottets åsigt, ingalunda kunna hänföras till de föremål, för hvilkas befrämjande låneunderstöd utaf allmänna medel böra af Rikets Ständer beviljas. Utskottet får alltså hemställa, att Herr Normans ofvan omförmälda motion icke må bifallas. Stockholm den 28 Mars 1854. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1854 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 81. 1 N:o 81. Ank. lill Exp.-Utsk. den 30 Mars 1854, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af väckta frågor om inlösning af Riksgulds-sedlar, som inom den derför stadgade preskriptionstid icke blifvit till invexling företedda. (Rgs. Afd.)
Sons räkningar, blifvit för Kronans räkning afsönde 2,5oo T:r Råg och 4>325 T:r Korn, Danskt mål, som, reduceradt till Svenskt mål å 3o kappar på tunnan, bordt gifva 2,o83| T:r Råg och 3,6o4§ T:r Korn; men af räkenskaperlie har funnits, att icke mera än 2,036 T:r 7 k:pr Råg och 3,389 T:r 28 k:pr Korn erhållits, hvadan en brist af circa 47 T:r Råg och 214 T:r Korn på denna Spanmåls-leverance uppkommit, utan att det synts, att någon uppmärksamhet derå blifvit fästad eller vederbörande tillförbundne att visa, huru detta undermål tillkommit; samt alt räkenskaperna äfven upplyst, alt Landshöfdingens commissionaire i Götheborg, för liqviderandc af den för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning reqvirerade Danska Spanmål, till och med den 9 Dec. 1826 uppburit i förskott 72,000 R:dr Banco, hvilken summa vida öfversteg värdet af den Spanmål, som till den tiden levererats; men det oaktadt, och ehuru commissionairen, enligt afgifna räkningar, den i3 Dec. 1826 remitterat till Suhr & Son fulla beloppet af värdet för den levererade Spanmålen, uppgående med alla omkostnader till mark 49>33i 5 sk. Hamb. Banco, har Kronan fått vidkännas interesse på skilnaden emellan, detta belopp och mark 20,885 i3 sk. Hamb. Banco, enär Suhr & Son, enligt deras interesse-räkning, till och med den 3i i samma månad icke fått emottaga mer än sistnämnde Summa.
Vinden strök fram deröfver och förde med sig den härligaste friska doft af kåda och barr ja, nästan af nord. Tröttheten försvann med ens när jag med en obeskriflig känsla af njutning sög in den gamla, välbekanta doften, den jag på så lång tid ej känt. Det var som hade jag vaknat. Nu såg jag också den praktfulla, vidsträckta utsigten öfver den vilda bergsnejden och längs en dal, som vidgade sig mil efter mil, begränsad af höga, väldiga ryggar på båda sidor, med vulkanen Momotombos jättekägla och en glimt af Nicaraguasjöns glittrande vatten längst borta vid synranden. Jag hade stannat min häst och satt försjunken i tankar och minnen, dem den friska, eggande barrdoften kallade fram. De radade upp sig i hundratal, det ena efter det andra, till ett helt bildergalleri inom några minuter, och bragte mig in i en stämning så full af vemodig hågkomst, att så godt som ett intet kunnat narra saltvattnet upp i mina ögon "Ein kolossal schneidiger Geruch" sade reskamratens röst. Han hade hunnit upp också han. Jag högg till min häst med sporrarna så att det stackars kräket med ett par satser flög bort öfver den lilla platån och mina tankar voro bra fula. Men jag sade ingenting, hvarken under det långa, besvärliga nedstigandet i dalen eller sedan vi kommit fram till nattkvarteret, der jag i timtal låg och rökte, medan det bländande klara månskenet hindrade mig från att få sömn. En annan dag hade vi ridit vilse i skogsoch bergsmarkerna, der hundrade vägar korsade hvarandra i alla riktningar, så att snart sagdt blott instinkten hjelpte oss att hålla rätt kosa. När vi efter långt letande slutligen kommo in på rätta stråten igen, var solen redan nära sin nedgång och våra hästar så trötta, att vi måste unna dem ett par timmars rast och fortsätta först sedan månen gått upp. Det blef en besvärlig färd. Vägen gick berg upp och berg ned, mest genom skog, der skuggorna voro så täta att man blott med möda kunde urskilja den smala stigen.
Raab, som, efter en teckning af tidningarues ställningar och förhållanden här i landet, och det mer eller mindre riktiga i deras syftning och framställningar, tillkännagifva, att ägarne af de mest lästa tidningarna, Aftonbladet och Dagligt Allehanda, förklarat sig med nöje och tacksamhet ingå uppå alt i sina blad begagna de sammandrag af debatterna, som i den af Frih:n föreslagna ordning « kunde dem meddelas; och, då Frih:n för sin del ansåg beliofvet af notarier för verkställande af ifrågavar. anteckn.- och uppsältnings-arbete kunna inskränkas till två ä tre, hvarigenom kostnaden neefsattes till 270 å 4°^ rtdr b:co i månaden, har Frih:n hemställt, att denna utgift måtte utgå af Ridd.capitations-afgiften, och sedan (ördelas på hvarje skal (skrifven ledamot af R. o. Ad., som erlade bevilln. för lön eller förmögenhet. Med beräkning af i5 månaders riksdag hvart 6:te år eller ti månaders hvart 3:dje, skulle kostnaden endast uppgå till 54o eller högst 675 r:dr om året, som, fördelad pä 2200 ledamöter — hvilka pr medium betala Riddarhus-afgift — endast skulle utgöra 12 å i5 sk. *) Uli dut till K. o Al. ingifua naeni, står genom misskrifning ^5 riksdaler. Den 18 Juli. ärligen på person; och har Frih:n slutligen fästat uppmärksamheten uppå det vackra föredöme R. o. Ad skulle gifva de öfriga Stånden, och den besparing stats-cassan skulle beredas, derest alla RiksStln beslutade alt på det af Frih:n föreslagna sätt låta offentliggöra siua förhandlingar, i stället alt, såsom nu, trycka prottn in extenso och låta dem olästa förmultna i archiven.
Trollhätte slussverks lottsedlar, är lika med § 9 uti nu gällande reglemente, med den ändring, dels att Riksgälds-kontorets skyldighet att betala dessa lottsedlar anansetts icke böra, i strid mot innehållet af 22 § af 1860 års eller 27 § i det nu föreslagna reglemente, inskränkas blott till tiden intill nästa riksdag samt att stadgandet angående bevillningsafdrag blifvit förtydligadt. § 12, angående den s. k. årliga räntan till H. M. Konungen och Dess arfvingar efter Successionsordningen; § 13, angående Konung Carl XIII:des heingiftskapital; § 14, angående Göta kanals reparationsfond; § 15, angående den för Södertelje kanals underhåll afsatta fond; § 16, angående fonden för Hjelmare kanals och slussverks underhållande, äro lika lydande med §§ 5, 10, 11 och 12 i nu gällande reglemente, endast med den förändring, att uti 5 mom. af § 16 blifvit infördt datum på den nya förbindelse, Direktionen afgifvit för de låneoch säkerhetshandlingar, som till 1869 års slut skola till Riksgälds-kontoret aflemnas. § 17, angående Strömsholms nya kanalbolags reparationsfond, motsvarar 13 § i 1860 år reglemente, sedan 1 momentet i sistnämnda §, såsom numera fullgjordt, blifvit uteslutet. § 18, angående de i Riksgälds-kontoret innestående medel, som influtit såsom lösen för de å kronoskattejorden vexande ekar; § 19, angående räntan å Lappmarks ecklesiastikfond; § 20, angående de s. k. brudgåfvovinsterna; § 21, angående de'till Riksgälds-kontoret allemnade depositionsmedel; § 22, angående de medel, sorn varit inneslutne i rekommenderade bref och tiil Riksgälds-kontoret öfverlemnats; § 23, angående de för undsättningar vid missvexter eller felslagna skördar afsedda medel; § 24, angående den i Riks-arkivets hus intecknadc skuld, äro lika lydande med hittills gällande reglementes 15 — 21 §§. § 25, angående Riksgälds-kontorets inom linien förda skuld till Rikets Ständers Rank, motsvarar 8 § i 1860 års reglemente. § 26 angående Riksgälds-kontorets skyldighet att liqvidera äldre till betalning vederbörligen fastställda kronofordringar, samt 4 Stats-Utskoltets Memorial JYs 200. § 27, angående skuldernas liqviderande utan afseende å den eljest i allmänhet bestämda preskriptionstid, äro lika lydande med 23 och 22 §§ i nu gällande reglemente.
Jag tycker man skulle känna sig fri och glad som en fågel. ESTER. der, hårda ord och granna kläder. O, detta var den olyckligaste tiden i mitt lif! (Med plötslig värme.) Då ni upptäcka något hos mig, som ni ogilla, då ni Jo, du skulle bara pröfva på. Stryk och applåNå, var det inte roligt att dansa på den smala en natt och gick till en lindansartrupp, som jag sett konst, som jag högt beundrade. De funno mig smiSe, nu sade du du! Tack, det var snält. Jo, komma underfund med alla mina fel, ack, så dömen mig inte hårdt! Hade jag blifvit uppfostrad af goda, rättänkande föräldrar och i skyddet af ett hem, så HELGE (häftigt). Sämre än Elin och Agda! Du får aldrig tala på kanske jag inte skulle varit sämre än Elin och Agda. det sättet, Ester. Du är inte i något fall sämre än Elin och Agda. Ni äro alla tre unga, oskyldiga flickor, som hvar och en ha sina fel, gissar jag, fast jag måste tillstå, att jag ännu inte upptäckt dina. ESTER (lekfullt). låta törnena stinga dig, innan jag ännu är säker på, att du är riktigt insöfd af rosens doft. AGDA. När blef du sedan aktris? ESTER. som elev vid en kringresande teatertrupp. Jag stuNär jag var 15 år lyckades jag blifva antagen Kan du tro, att jag skulle vara nog oklok att derade med ifver och uppträdde snart med framgång. Men när jag någon afton blifvit riktigt applåderad, kastade jag mig vanligtvis på min bädd om natten och grät grät! Jag kände, att jag ej med mitt spel lyckats tala till något hjärta, utan applåderna kommo egentligen från en massa ungherrar, som hyllade mig, därför att jag var ung och vacker, och försjuk. (Faller i tankar.) En gång såg jag, att mitt olämpade mig, därför att jag var värnlös och behagspel hade rört ett oskyldigt hjärta. Ja, det var en lycklig afton! Från den tiden fick jag mer aktning för mig själf och återfick tron på min konstnärskallelse, som eljest ofta öfvergaf mig. Aldrig skall jag glömma de klara, oskyldiga barnaögonen, som då logo och gräto åt mig.
Hvad som främst brister författarinnan är lefnadserfarenheter, den djupare blick och den lidelsens intensitet, som naturligt nog hör de mognare åren till. » I samma publikation, där denna anmälan stod införd, Finsk Tidskrift, finner man äfven en af Mark Stems smärre skisser, benämnd En skvallerhistoria, hvilken förf. med rätta räknar såsom ett af sina bäst lyckade litterära alster. Det är en tragedi, gripen ur lefvande lifvet och återgifven på några få sidor mot en fond af de professionella badorternas fadda hvardagsstämning. Det hela är tecknadt med en beundransvärd, medveten nonchalans, parad med en-sympati för ämnet, som ovillkorligen måste draga läsaren med sig. På senare tider har jämväl denna tidnings spalter riktats med ett eller annat bidrag af den unga författarinnan. Mark Sterns sista arbete, Elise, utkom till julen 1897. Uppränningen till denna berättelse är densamma som i så många andra: tvänne älskande som skiljas för att återförenas. Det synes mig, som hade hon genom denna bok tagit ett dristigt steg framåt. Kompositionen är särdeles lyckad; karaktärsteckningen har vunnit i djup och intensitet. I synnerhet är Gerard, den glänsande salongsfjärilen, tecknad con amore. De här och hvar förekommande brefven äro sannskyldiga små pärlor, återgifna med en sällspord förmåga att abstrahera från den egna personen för att uteslutande blifva den korres ponderand es och att således helt sätta sig in i dennes andliga miljö. Ett särskildt företräde synes Mark Stern oss äga däruti, att hon aldrig skattar åt det missriktade originalitetsjäktande, hvarmed en del skribenter af det modernaste slaget söker förvåna och besticka. Firmorna Marlitt, Echstruth et consortes plus författarinnorna till de brittiska missromanerna hafva så oförlåtligt länge för en stor del af den läsande allmänheten ställt den svenska litteraturen i skujrgan, att vi verkligen borde känna oss tacksamma mot dem, hvilka förhjälpa oss till att leda den allt stridare strömmen af öfversättningslitteratur till de fack af våra bokhyllor, som äro belägna närmast taket.