Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådan har blifvit ordförandens i Lag-Utsk:t lott; sådan är äfven min. Jag uppbjöd inom Utsk:t alia mina krafter, för att åstadkomma förändringar i den K. Proposm. Det lyckades ock, men endast Borgare-St:t ingick på de af Utskrt ^förordade förändringar. Dessa förändringar afsågo just de §§, som bär blifvit föremål för anmärkningar, nemi. lista oell 7:de §§:na i förordnm ang:de ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, och 14:de §-n i förordningen om främmande trosbekännare och deras religionsutöfning. Att det förslag Utsk:t, med afseende på lista §:n framställt, var mycket liberalt, torde vara nogsamt kändt. I 7:de §:ri hade Utsk:t föreslagit en bestämmelse, som Hr von Koch, i anseende till sin ställning, nu icke velat upptaga, att nemi. Konungens Just.-kansler skulle förordna om åtal; och i afseende å den 14:de §:n hade Utsk:t, på den grund att, såsom Hr von Koch yttrat, §:n i sin ntivide lydelse innebär något obestämdt, föreslagit följande redaktion: »Faller någon af från den rena evangeliska läran, och anmäler han för sin själasörjare att han förthy vill ur Svenska kyrkan träda, då skall han undervisas och förmanas af själasörjaren, som förelägger honom en månads tid att sig betänka. Framhärdar han ändå i sin villfarelse, varde, efter anmälan, ytterligare varnad af domkapitlet eller dess förordnade ombud. Blifver den varning utan verkan och har han uppnått 21 års ålder, förklarar kapitlet honom från Svenska kyrkan skiljd.» Bestämmelsen om en månads betänketid ansågs emellertid då af de 3:ne Stånden vara obehöflig, och jag har vid sådant förhållande funnit mig böra underordna min åsigt.
Prot. 1828—i83o. 6;te Sami. BB. 4 7:de Häftet. 5o Banco-Utskottets Memorial JV.-o 108. vigt, eller ig8| Äss fint Silfver blefve högsta invexlings-priset efter ett förhållande af Guld till Silfver af 15,557 eller föga öfver i5i till 1, samt lägsta utvexlings-priset efter förhållandet af i5,77I eller nära i5| till 1). 3:o Skulle Fullmägtige så pröfva nödigt, ega de att nedsätta det för året bestämda invexlingsoch uppsätta det bestämda utvexlings-priset. 4:o Med undantag af på Deposit-räkning insatta summor, må ej Ducater, före Bankens allmänna Silfver-utvexling, annorlunda än emot Silfver utvexlas. 5:o Vid Bankens Silfveiköp må Ducater kunna, i afräkning, emottagas, efter det, för deras invexling i Banken , vid leverei ingstiden gällande pris, hvilket likaledes skall tjena till grund för Bankens utlemnande af Sedlar vid insättning af Guld på Deposit-räkning. 6:0 Då omständigheterna prÖfvas dertill gynnande, och såvida icke åtminstone motsvarande belopp ingår i annan väg, må Fullmägtige kunna årligen, intill nästa Riksdag, uppköpa i5, a 20,000 Ducater, på så sätt, alt hvad som icke uppköpes ett år, må öka det följande årets upphpndlings-belopp. Banco-Ulskollets Memorial N-o log. Sl Skulle Rikets Ständer behaga bifalla hvad Utskottet här föreslagit, torde det få på vederbörligt ställe i Banco-Reglementet intagas. Stockholm den 2 Februarii i83o. Ankom till Exp.-lJtsk. den 4 Febr1830. Memorial, med tillstyrkan , angående en serskild ökning i Löne - inkomst, personelt för Bankens Ombud i Directionen öfver Götheborgs Låne-Contoirj, frän och med år 18sta.
Frugter och här, friska, ej specificerade tull af — ll:di 3 öre skålp. Kli, alla slag, » — » 20 » d:o Kött, alla slag, » 1 » 30 » d:o Lin, ohäckladt » — » 3 » skålp. Lin, häckladt » — )) 4 » d:o Mais » — » 50 » cent:r. Medvurst » — » 15 » skålp. Ost, alla slag » — » 4 » d:o Smör » — )) 5 » d:o Spanmål: Hvete, omalet » — )) 50 » cent:r. malet » — » 80 » d:o Råg, omalen » — » 40 » d:o malen » — » 60 » d:o Korn, omalet » — )) 30 » d:o malet » — » 40 » d:o Hafre, omalen » — 20 » d:o malen » — » 30 » d:o Gryn, alla slag, under denna rubrik » )) 50 » d:o Malt, omalet )) — )) 25 » d:o malet » — » 30 » d:o Arter » — )) 60 » d:o Stärkelse af hvete, potatis eller andra vegetabiliska ämnen » » — » 7 » skålp. Talg » 2 R:dr — » cent:r. Tråd, jernoch stål» — » 1 » skalp.
Men jag har en dubbel tacksamhet emot Hr von Hartmansdorff, ty hail har varit så god och bevisat emot sig sjelf allt hvad man kan bevisa; ty just samma fel, samma brister, som han nu så väl anmärkt vid Frih. Hamiltons förslag, inträffa alldeles lika, och ändå mera, i Hr von Hartmansdorff® eget förslag, eller jag frågar: när Hr von Hartmansdorff ger åt valmännen skyldighet och rättighet att välja 2tne ledamöter, en i den nedre och en i den öfre kammaren, — kan det väl då bestridas, att desse utgå från ett och samma element, väljas i en och samma anda, och svara fullkomligen emot hvad han nyss sade derom, att Riksg.- cont. skulle få välja revisorerne? När öfre kammarens ledamöter äro valde af samma element och vid samma tidpunkt, d. v. s. under samma rådande politiska anda, som den nedre kammarens, hvad är den då annat, än en fördubbling af den nedre kammaren? Också står Hr von Hartmansdorffs förslag, i min tanke, mycket efter Frih. Hamiltons i sannt värde. Gud skall veta, att intetdera har något verkligt; men Frihtns förslag lemnar dock en möjlighet öppen, att nedre kammarens val kan utfalla annorlunda, än det första valet; men deiemot har Hr von Hartmansdorff i sitt förslag dragit en öm omsorg derom, att ingen skilnad emellan hamrarne skall kunna finnas. Jag har bärt i denna afton en värd ledamot, Frih. Sprengtporten, säga, att icke någon sådan skilnad är behöflig, men Frih:n torde likväl tillåta mig att vaja af annan tanke, och uttrycka den, helst jag icke vet hvarföre i annat fall borde finnas 2tne kamrar. Hvarföre få de då icke så gerna sitta tillsammans i en kammare, sora de delas i tvänne? De tänka naturligtvis i hvartdera fallet lika, de följa samma stråt, om de annars uppfylla sin pligt emot sina committenter, då de äro valde af samma personer. Jag ber om ursägt att jag uppehållit med dessa erinringar. Jag hoppas att begge förslagen skola blifva afslagna, men för att bespara tiden, skulle jag vilja hemställa, om vi ej kunde få votera om begge på en gång.
von Schulzenheim, som erhöll 95 röster. Men det mot den gamla borgareståndsMberalismen — ” gammalliberalismen ”, som den strax derefter skulle kallas — riktade utskottsförslaget var dock icke det enda sätt, hvarpå grefve Posse i denna det nya statsskickets första timme hade sig angeläget att visa verlden, huru han nu uppfattade ställningen. Genast vid riksdagens början hade han nämligen väckt sin bekanta motion med begäran om utredning rörande 24 småstäders förläggande under landsrätt. Det var ett helt annat sätt för städernas förenandetill gemensamma valdistrikt med landsbygden än det, som vissa bland reformiframe i det fordna borgareståndet drömt sig, då de, såsom hr A. W. Björck sedan t en gång i offentligt tryck sjelf omtalat, före det sista representationsförslagets definitiva framläggande närde den förhoppningen, att städerna under den nya ordningen skulle blifva ett slags ledande valcentra för den kringliggande landsbygden. Här var det deremot landsbygden, som skulle i sig upptaga mer än fjerdedelen af alla Sveriges städer. Imellertid må man väl fråga sig, huruvida grefve Posse sjelf någonsin hyste ens den ringaste förhoppning om framgång för sitt förslag, eller huru vida icke det hela endast var ämnadt såsom en demonstration, i så fall visserligen en ytterst hotande sådan. Af det tryckta protokollet finner man nämligen, att förslagsställaren sjelf icke ens var närvarande i kammaren, då hans motion der föredrogs till remiss och då den egentliga debatten derom egde rum. När motionen sedermera återkom från det tillfälliga utskottet med ett ytterst knapphändigt afstyrkande, tog visserligen grefve Posse pligtskyldigast till orda för den samma, men det anförande, han dervid hade, är sedermera — bortjusteradt ur protokollet. Rådfrågar man de samtida tidningsreferaten, finner man imellertid, att detta anförande icke innehållit något egentligen på sak gående, utan endast några ytterst modesta gensägelser mot motståndarnes uttolkningar af motionens syftning samt en del nya försäkringar om, att det endast varit i de ömhandlade städernas eget ekonomiska intresse förslaget framkommit ’. Dagen innan denna på sitt sätt märkliga motion fördes till grafven af andra kammarens likgiltiga tystnad, hade imellertid den nya politiken definitivt konsoliderat sig.
Ifrån denna tidpunkt, då man äfven till öfverflöd hunnit blifva öfvertygad otti svårigheten, eller omöjligheten, att göra indragningar af tjänster, med bibehållande af redan befintlige Administrationsformer, har också ständigt den föreslagna Embetsoch Tjensteregleringén blifvit sedd ifrån en helt annan synpunkt än förut, och besparingen genom indragning af Tjenster upphört att nämnas som htiivudändamål, hvilket deremot blifvit 558 Serskildta Utskottets Betänka/iden. satt i en förmonligare och lämpligare inrättning af den inre Styrelsen, tili vinnande af mer skyndsamhet, enhet och ordning i de allmänna ärendenas gång. Att detta kunde förenas med minskning i utgifterna, lär man äfven hafva föreställt sig, och Utskottets tanka är, att man deri icke misstagit sig. Delar en bekant sak, att göromålen i Collegierne, om än icke sjelfva målens antal, är efter år ökat sig i en förvånande progression» hvadan äfven klagan icke sällan försports öfver målens långsamma afgörande, i synnerhet inom de Verk, som mest är© öfverhopade. Till någon del skulle väl detta kunna tillskrifvas SollicitationsPlacatets mindre noggranna handhafvande eller underlätet åläggande af böter för onödig Rättegång m. m.; men ovedersägligen bör hufvudskälet sökas uti något fel i sjelfva inrättningen och Författningarnas ökade antal och mångtydighet. Så länge detta fortfar, måste det öfverklagade onda stiga i ett multipliceradt förhållande, till dess hela machin;n sluteligen stadnar af sig sjelf. Under tiden och intill dess detta slutliga resultat hunne inträffa, skulle nödvändigt, tid efter annan, ökning i Verkens personal blifva nödvändig, för att åtminstone medhinna de angelägnaste göroxnälen, och, om man således det ena året gjorde en indragning af några Tjänster» hvarigenom Staten bespardes några få tusende Riksdaler, skulle man dock ofelbart ett annat år finna sig i nödvändighet att skapa nya, med troligen dubbel kostnad emot Serskildta Utskottets Eetiinkanden. 465 den man kort förut velat undvika.
Lag föreskrifvas; så hafva Rikets Ständer detta Reglemente, till ovilkorlig efterlefnad och iakttagande, intill dess annorlunda kan i vederbörlig ord - 8 Éanco-Utskottets Memorial N.-o 1^4- ning förordnas, gillat och godkänt; korn* mandes dock derjemte de äldre oförändrade Stadganden, Instructionei* och Förordnanden att iakttagas, så vidt de vid förekommande serskilda händelser, utan stridighet med här utstakade grunder och gifna speciela föreskrifter, må kunna tjena till någon afterrättelse. Serskildt uppdrages Och autöriseraS Balico-Fullmägtige, att till Kongl, Maj t i underdånighet öfverlemna en afskrift af detta Reglemente} hörande derjemte Fullmägtige, i händelse flera eller färre utaf de i detsamma befintliga Stadganden , som arn af den egenskap, alt Nådig Kungörelse, för deras allmänna tillämpning och Verkställighet, bör föregå, icke vid Riksdagens afslutande hunnit blifva från Rikets Ständer sjelfve i underdån ig het anmäl de, då hos Kongl, Majit gora underdånig anhållan i berörde hänseende, Slutligen böra Banco-Fullmägtige draga försorg, att så väl Lagarna angående Myntbestämningen och för Rikets Ständers Bank af den 2^:de Februarii i83o, Som detta Reglemente ofördröjligen, efter Riksdagens slut, i ett lika format, af Trycket utgifvas, och till salu hållas Allmänheten tillhanda, Och Banco-Utskottets Memorial N:o 14S. 9 Och öfverlemnas allt detta vördsamt till Rikets Ständers upplysta pröfning. Stockholm den 8 Mars x83o. Ankom till Exped.-TJtsk, d. 8 Mars l83o.
» Börande dock denna senare voterings-proposition förfalla, i händelse det begärda anslaget för ett nytt Sappör-kompanis uppsättning icke, vid voteringen derom, blifvor af Rikets Ständer beviljadt. 15:o. Utskottets i 20:de punkten meddelade yttrande, i anledning af Kongl. Majits nådiga förslag, angående anskaffande och underhållande af erforderligt befäl vid vapenöfningarne med Stockholms stads och läns beväringsmanskap, är af Ridderskapet och Adelil till Utskottet återremitteradt; — men som berörda yttrande blifvit af de öfrige frenne Riks-Stånden godkändt, samt frågan sålunda är af Rikets Ständer afgjord, lärer återremissen icke kunna till någon vidare åtgärd föranleda. Uti 23:dje punkten hade Utskottet, på anförda skäl, tillstyrkt, att förslags-anslaget till beväringmanskapets vapenöfningar må under nu stadgade vilkor uppföras till enahanda belopp, sorn vid sédnaste riksdag anvisades, eller 458,333 R:dr, dock med förbehåll, att ändring af beloppet framdeles kunde af Rikets Ständer beslutas, om, vid pröfning af högstberörda nådiga framställning angående bevärings-änrättningens ordnande och utbildning äfvensom af i ämnet väckta motioner, anledning dertill skulle förefinnas. Denna Utskottets hemställan är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, hvaremot Bonde-Ståndet nedsatt ifrågavarande anslag till 300,000 R:dr.
R:dr, hvilket i löne-inkomst blefve, under vanliga förhållanden, yttersta målet äfven för en utmärkt duglig embetsmans sträfvandeu, och för femte graden, som komme att innefatta Riks-kollegiernas presidenter, 9000 R:dr, allt riksmynt; hvarvid likväl tillstyrkes, att också mellan dessa grader måtte bestämmas löner för befattningar af den art, att de icke egentligen utgöra eller motsvara något af dessa, de vanliga stegen i den allmänna befordringstrappan.“ “Enär de ökade löne-inkoinsterne, om de i sin helhet lades till grund för innehafvarnes pensionering vid den derför bestämda ålder, skulle måhända nog tungt belasta allmänna Indragnings-staten, men en alltför betydlig skillnad mellan aflöningsoch pensions-beloppen deremot innebure ett ofta oöfverstigligt hinder för embetsmän att vid den ålder, då tjenste-verksamheten icke kan, med gagn för det allmänna, fortsättas, komma i åtnjutande af behöflig och förtjent hvila nian att derigenom se sina återstående dagar hotade med nöd och försakelser, ännu bittrare för den åldrige, än för mannen i hans kraftfullare år, har Stats-Rådet, för att, så vidt möjligt är, afböja begge dessa olägeDheter, ansett lämpligt, att för de aflöningar, som icke öfverstiga 3000 R:dr och sällan innehafvas af någon intill pensions-åldern, ingen skillnad göres mellan lönen och det pensionsbelopp, som vid afskedstagande får åtnjutas, på det att personer, som likväl möjligen qvarstått så länge på dessa underordnade platser, måtte, vid upphunnen pensions-ålder, ulan betänklighet kunna lemna dem att tillträdas af andra i en kraftfullare och för ärendernas behandling mera lofvande ålder, men att för de befattningar, hvilka Bil. N:0 6 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Dessa häkten blifva derigenom plantskolor för brott och fullkomnande i det onda. Det så högt beprisade sätt att i ensamma celler förvara de brottsliga, på det att de, genom denna ensamhet, skulle bringas till sans och besinning af sina brott, oell genom angren återgå till ett förbättradt tillstånd, är visserligen af stort värde. Men med landets små tillgångar är detta icke tänkbart; ty att på Malmö fästning inreda omkring lusen celler oell anskaffa den mängd af vnktbeljening, som fordras till en sådan inrättning, later sig icke göra; äfvensom att inom Carlstens trånga fästning tillreda mer än tvåhundra celler för lifstidsfångar, kan visserligen icke ske. Med den dagliga tillvexten of fångpersonalen blifva fängelserna öfverfyllda, och följden bl ifver djerfva rymningsförsök och fullkomlig osäkerhet i la lidet. Jag får derföre vördsamt anhålla, att frågan om missd åda res deportation må med allvar blifva påtänkt, för att, så fort ske kan, verkställas. Man har såsom skäl emot denna förut väckta motion anfört, att äfven missdådare äga en viss medborgerlig rättighet, — den alt icke på tvåfaldt sätt blifva straffad för sina begångna brott; att den som är dömd till arbete å fästning eller alt på viss tid hållas i häkte, icke kan, emot siri vilja, blifva deporterad till främmande land. Men hvad hindrar, att valet emellan deportation och qvai blifvande i det ådöinda häktet må lemnäs åt den för brott dömde. Jag har frågat åtskilliga arrestanter, om de icke föredrogo deportation till någon främmande verldsdel framför det usla lif de 1111 framsläpa i trånga och mörka arrester. Jag har derpå alltid erhållit det svar, ”att de skulle antaga detta anbud, som ”den största nåd.” Jag får för framtiden vördsamt föreslå, att det lagens rum, som nu stadgar f ä s t n i 11 g sstraff för tredje resan stöld, må i det stället bestämmas till deportation för den brottslige; och anhåller jag vördsammast, att denna min motion må till vederbör. Utsk. blifva remitterad. Lades på bordet.
Öfverlemnad till Finans-departementet. 12?:o af den 15 Maj 1845, angående de till Emans upprensning beviljade anslag (193). Efter det fullmäktige i Riksgäldskontoret med yttrande inkommit, anbefallde Kongl. Maj:t dess Befallningshafvande i Calmar att vidtaga åtskilliga åtgärder för beredande af utbetalning af ifrågavarande anslag; hvarefter Kongl. Maj:t, vid underdånig anmälan häraf, den 4 Augusti 1846 i nåder förklarat: att, derest icke före det årets slut behörigen fullgjordes hvad, som blifvit föreskrifvet såsom vilkor för medlens utbekommande, desamma skulle såsom tillgång till andra odlingsföretags befrämjande komma att anses. Då vilkoren sedermera ej blefvo fullgjorde, hafva medlen disponerats till understöd för andra vattenaftappnings-arbelen. Maj 1845, angående beviljadt lån för återuppbyggande af Konradsfors jernbruk i Wermland (211). Om detta Rikets Ständers beslut har Kongl. Maj:t under den 25 Juni 1845 försländigat Dess Befallningshafvande i Wermlands län, för att ägaren af Konradsfors bruk till kännedom och efterrättelse delgifvas. 129:o af den 7 Maj 1845, rörande vissa anslag å Handelsoch sjöfartsfonden (173) ~). 1845 den 16 Oktober i underdånighet anmäld och lagd till hancllingarne, såsom icke fordrande någon åtgärd. Stockholm den 11 Oktober 1847. N. F.^Wallensteen. *) Denna fråga innefattas uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af uppgifna dagen, "i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelser om verkställda granskningar af ”Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och ”förvaltning under åren 1838 till och med 1841.” Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 IVov. 1847. 23 Förteckning på Rikets Ständers vid urtima riksdagen åren 1844 och 1845 till Kongl.
– «Elers’ sångmö har jag hört vinna till och med Ers Maj:ts eget höga bifall, och allmänheten har af henne emottagit: «Mina Försök«; «Mina Tårar«; och «Glada Qväden«. Hans beskrifning öfver «Stockholm« 117 tillskyndar honom en särkild och varaktig ryktbarhet.« – «Åh, ja . Men åtminstone dröjer det, innan ordningen kommer till honom. – Du håller dig ganska följdriktigt till den negativa sidan af kandidater. Jag har ingenting deremot; tvertom roar det mig. Har du ännu flere af det slaget?« – «Jag dristar ej afgöra, om Ers Maj:t räknar dit Ödmann, hvars frejdade litterära namn lika litet stadnat inom Upsala, som Norbergs inom Lund; men ingendera skulle vanpryda den lysande stiftelse, på hvilken Ers Maj:t nu är betänkt.« – «Men de skulle ge den ett alltför fornåldrigt utseende. I ett lärdt samfund, alltför gerna! men min akademi blir vitter. Det är blomman af snille och smak, jag vill samla kring min thron.« – «Lannérus har skrifvit en afhandling om orsakerna till sedernas förfall, hvilken vunnit både ett pris och allmänt loford « – «Låt så vara. Må han bli ledamot af samfundet Pro Fide et Christianismo; af svenska akademien blir han det icke.« – «Min sista och adertonde kandidat vore den bekante Lidén, ryktbar och berömd i så många afseenden.« – «Men hans skrifter äro icke af beskaffenhet, att åt författaren förtjena ett rum i akademien. – Din lista är således slutad. Nu kommer ordningen till mig, att låta dig höra mitt beslut. Vid sidan af Höpken, Carl Scheffer, Hermansson och Fersen, sätter jag Oxenstierna och dig sjelf – Se så, ingen orimlig blygsamhet, Elis! Hela verlden vet och erkänner, att du förtjent din akademiska ländstol. Jag förlåter dig «Gustafva Gök« 118 för det nöje, du skänkt skådeplatsen uti «Fjäsken«.
* Där äro de skarpa tungorna och de kvicka berättartalangerna samlade kring de båda populära fruarna, den vackra, lifliga Bianca S. och den unga gräsänkan, med det pärlande skrattet och den runda, mjuka lefnadsglada sienesiska typen — men utan en fläck på sitt rykte. Ögon gnistra af skratt och lif, solfjädrar vifta, skämtet och infallen flyga och hållas uppe, som fjärilarna i den japanska solfjädersleken. Rätt elegant kan också anblicken vara, då man lägger an på att vara ett högkvarter för sydtoskansk aristokrati och finbildning, icke en vanlig provinsstad. Ett säreget behag och en viss medeltida lokalfärg får denna promenad genom förtroligheten och umgängesledigheten mellan de olika klasser, som där råka på hvarandra, från hvilka den falska rädslan för att synas framfusig eller för att kompromettera sin värdighet tyckes alldeles bannlyst. Men medaljen har sin frånsida. Det är icke alltid, som man kommer åt att se — eller höra — skämtets fjärilar leka genom luften, som skådespelet har detta dramatiska intresse, eller som man kan tycka sig öfverskåda de trådar, hvilka leda alla dessa marionetter. Ibland tycker man i stället, att man blott allt för väl öfverskådar dem, och gripes af blandade känslor af sorg och af äckel, när man sitter och hör på denna krönika, af hvilken det framgår, att där bland alla dessa eleganta damer icke finnas många, som icke ha sin lilla historia, bland alla dessa uppmärksamma äkta män knappast en, som icke är notoriskt otrogen, och endast få bland dessa distinguerade adelsmän och lärde, så mottagliga för behaget af älskligt kvinnoumgänge, hvilka icke äro ursinniga spelare. Det är skvaller, man lyssnar till visserligen, men142 HVARDAGSLIFVET I DE ITALIENSKA STÄDERNA. italienskt eller åtminstone sydtoskanskt skvaller tyckes skilja sig från andra varieteter af arten däri, att det talar tämligen sannt. Det är krönika mycket mera än psykologisk analys. Skarpa och obarmhärtiga, som tungorna kunna vara, är det främst händelsen, som intresserar detta folk af liffulla berättare, och händelsen kommer vanligen i dagen ungefär sådan som den varit.
Län ingifvet memoria], deruti, under förmenande, att Landtmälarne ofta hafva för sed att låta förordna sig till många förrättningar på en gång, hvarigenom, då hvardera serskildt sålunda blefve fördröjd, de skiftessökande icke blott hafva alla olägenheterna af ett oafgjordt skifte, utan äfven vanligen måste utbetala dryga förskott, långt innan de fått åtnjuta någon fördel af det påbegynla skiftet, motionären, till förekommande af ett sådant oskick föreslagit, att Landsliöfdinge-Embetena icke måtte för en och samma Landtmätare utfärda förordnanden till flere skiftes-förrättningar, än han på kort tid hinner afslula; i hvilket hänseende en norm borde föreskrilva9, hvarefter tillåtna antalet af förordnanden beräknas, i förhållande till deras mera eller mindre vidlyftighet; och har motionären, ehuru icke i tillfälle att en sådan norm uppgöra, ansett, alt Landtmätare, som uppdrages ett stort skifte, hvaraf han kan oafbrutet sysselsättas, icke bör erhålla något annat, innan detsamma är afslutadt, samt i afseende på mindre vidlyftiga och vigtiga skiften föreslagit, att, då en Landtmätare har fyra skiltes-förrättningar, må Landshöfdinge-Embetet icke ytterligare förordnande honora meddela, förr än det visas, att han fullgjort och afslutat något eller några af de förra, och att intet ligger efter af vårdlösliet eller blifvit oskäligen fördröjdt. Utskotten misskänna icke den välmenande afsigten uti detta motionärens förslag, men finna detsamma både mindre lämpligt och overkställbart. Huru många förrättningar en Landtmätare kan på en gång besörja, beror ej allenast på förrätlningarnes beskaffenhet, utan lika mycket äfven Bih. till R. St. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 10. på Landtmätaren? skicklighet och drift. Alt på förhand kunna bedöma de förra, är icke möjligt, då mången gång ett mindre skifte kan medföra mera besvär än ett större, och skyndsamheten i skiftes-förrättningen så väsendtligen beror på delegarnes sämja.'