Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att denna motion vore så beskaffad, sorn om den hade blifvit framstäld för 200 år sedan; hvarföre ej så gerna för 300 år sedan, då Gustaf Wasa införde protestantismen i vårt land? Vill man gå till ytterligheter, kan ingen veta hvar man stadnar. Kasta vi en blick på grannlandet, finna vi hvad kolportörer der hafva uträttat; och gå vi till de nordliga provinserna i vårt eget land, så har jag sjelf sett för mycket af hvad som der fått fritt passera, att jag icke skulle anse, det man, i stället för att upspåra mörka afsigter hos motionären, borde göra rättvisa åt ett bemödande, som åsyftar att sätta en laglig hejd för det oskick, som der bedrifves och som medfört både laster och brott. Jag anhåller att få fästa Hr llibbings upmärksamhet derpå, att slutet i Hr Thams motion blifvit ändrndt, och att motionären anhållit, det dessa ändringar måtte få inflyta i motionen, innan den remitteras till LagUtsk. Emellertid har man talat om det förtryck, som motionen skulle åsyfta, och påstått att detta förtryck skulle gå ända derhän, att folk skulle utarmas och å båle brännas. Det är icke så farligt; ty hvad är det Hr Thara vill? Han vill att kyrkoherdarne och Konsistorium skola granska religiösa skrifter, innan de få spridas bland allmänheten. Kan man icke sträcka sitt förtroende till dessa myndigheter så långt, att de få se igenom dylika skrifter? ' Det kan ju hända att de innehålla sådana villomeningar, att de skulle vara skadliga icke allenast i religiöst, utan äfven i sedligt hänseende. Vi hafva sett huru det inträffat i Dan mark, att skrifter inkommit, hvilkas titlar utvisat att de skulle innehålla uplysningar om handeln o. s. v., men som i sjelfva verket varit tyska pamfletter af uproriskt innehåll. Häraf kan man finna hvad en skrift, som icke förut undergått granskning, kan medföra, och således tror jag att, om jag också icke i allo gillar motionen, den likväl innebär mycket godt, hvarföre jag för min del anhåller att den måtte remitteras till LagUtsk.
B — g. CHARAD. Blott en vokal mitt första är; Mitt andra vattendrag; Mitt tredje ofta du förtär Med mycket välbehag; Om du mitt fjärde förr ej sett, Gå till ett bryggeri; Mitt femte, jämte vatten bett, Kan nyttig vätska bli. Mitt hela har på vis och sätt Vårt lif uti sitt våld, Men träffar han ej i valet rätt Ja då — då är han såld. S. L. Kingar, Broscher, INNEHÅLLSFÖRTECKNING. Våra landshöfdingsfruar. IV: Amelie Fagerlund, född Ekström; Julia Svedelius, född Afzelius; Hanna Sparre, född v o n Baumgarten. Idun Stockholm, Iduna Tryckeri Aktiebolag. Kyjrå: Utgifningstld: RödaSctÖr och utglfva.ro: Prenumerationspris p r ä r 35 öre pr nonpareillerad. hvarje helgfri fredag. Idun ensam kr. 5: — K l a r a andra äyr&amp;og * IS, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG. Ailra telef, öl47. För » Platssökande a 6: — Träffas säkrast kl. 2 — 3. LSsnummerprla i 5 ära Muns Modet., zuånadsnppl. &gt; — 25 öre för hvarje påbörjödt tiotal stafv. Prenumeration sker a alla post(lösn:r endast för kompletteringar.} Utländska annons. 70 öre pr nonprad. Redaktionssekr. : Baragarderoben » 3: — anstalter i riket. J. Nordling. Esther 1 Jet finnes Sidner. i vårt svenska uppfostringssysteni — om man därvidkande vända sig till andra banor. Och dock är det just begåfningen, icke fliten, som skapar konstnärer. Hvarje instrument och lag kan tala o m ett system — ett rättsbegrepp, som ännu främst det högsta instrumentet af alla, människorösten, erfordrar för icke är fullt fixeradt och det är anlagens rätt, eller o m man vill att rätt brukas något utöfver den yttre färdigheten.
Ehuru oftanämnde undersökningar, enligt motionärens öfvertygelse, vore de mest tillförlitliga och fullständiga man kunde önska sig, ansåge han dock Rikets Ständer icke böra ovilkorligen gilla hvarken dessa eller några andra definitiva förslag, utan sådant öfverlemnas åt Regeringen, samt Rikets Ständer anvisa de för utförandet erforderliga medel. Vidare har motionären yttrat: att om jernvägar inom någon ort vore behöfiiga och någorstädes skulle gifva ränta å anläggnings-kapitalet, vore det i Skåne, synnerligen i Malmöhus-län, sorn hade omkring 250,000 innevånare eller en befolkning af mer än 6,000 menniskor på qvadratmilen, och der jordmånens beskaffenhet, i förening med brist på tjenligt lagningsämne och en ytterst liflig rörelse, försvårade väghållningen, samt vintern, i stället för att underlätta, hindrade transporterna. Såsom exempel på den liflighet, hvilken förefunnes på de Skånska vägarne, har motionären upplyst, att, på grund af en under Esta hälften af sistlidet år förd noggrann anteckning öfver det antal hästar, som begagnats för varu-forslingar och personaltransporter på vägen mellan Lund och det en half mil från Malmö belägna Kalinan, kunde antagas, att minst 400 hästar dagligen framgingo på denna enda väg. Slutligen har motionären erinrat, hurusom en jernväg mellan Skåne och Wettern skulle bilda en hastig och efterlängtad förbindelse emellan denna provins och landets nordligare delar, samt tillika bereda den lättaste gemenskapen mellan en stor del af Sverige och det öfriga Europa. Den skulle i väsentlig mån höja välståndet inom de provinser, genom hvilka den komme att framgå, underlätta afsätlningen för en stor del af Smålands jern-, skogsoch ladugårds-produkter, samt göra det möjligt att, under missväxt-år, till rikets inre delar förflytta Skånes öfverflödiga spanmåls-tillgångar. Den skulle dessutom ur militärisk synpunkt vara af synnerlig vigt.
Hvad Herr von Hartmansdorffs anmärkning beträffar, att ordet uttryckeliga blifvit uteslutit, så är det visst möjligt, att detta ord gifver en starkare betydelse åt meningen; men jag tror att Utskottets Redactionsförslag tillräckligen innefattar hvad man önskar, då det blifvit bestämdt, att Ättens samtlige medlemmars samtycke erfordras. Jag tror således ingen förändring af Utskottets förslag vara behöflig, utan tillstyrker bifall till detsamma. Herr Riben: Jag bar begärt ordet i anledning af Herr von Hartmansdorffs yt - Den 3 Augusti e. m. 109 trande, att Utskottet borttagit, en controll ur den gamla §. Denna försvundna controll skall vara ordet uttryckliga; men jag öfverlemnar till den värde Ledamoten sjelf och till hvilken som helst att dömma, om meningen genom uteslutande af detta ord undergått den ringaste förändring. Hvad serskilt angår Herr von Hartmansdorffs Redactionsförslag, så har jag för min del ej vidare deremot, än att då Ättens medlemmars samtycke alltid skulle fordras för upptagandet af namnet eller vapnet, beliöfves intet serskildt stadgande i afseende på utdöd Ätt, enär det faller af sig sjelf, att medlemmarnas samtycke aldrig kan erhållas. Friherre Cederström, Jacob: För min del skulle jag tro, attingen lill Adligt Stånd upphöjd bör ega rätt att antaga annan Ätts namn eller vapen, ehvad den är utdöd eller ännu lefvande. För attundvika all oreda i genealogierna, samt de arfstvister och rättegångar, som deraf skulle blifva en följd, får jag således föreslå, att §:ns lydelse helt enkelt må blifva följande: Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller vapen. Jag finnér ett sådant upptagande alldeles otillbörligt, ehvad Ätten är lefvande eller utdöd. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Jag instämmer i det förslag till Redactions-förändring, som Herr vont I IO Dep 3 Augusti e. m. Hartmansdorff afgifvit.
Ty, mine Hrr! icke är det torftigheten, som, när riksdagstrumpeten ljuder, skyndar hit för att få plats i Utskm; icke är det torftigheten, som sedan återfår till sina egendomar, för att äfven der bevaka sina enskilda intressen; icke är det heller torftigheten, som, när den vackrare årstiden kommer, far bort för att roa sig, och lemnar landets angelägenheter åt sitt öde. Dock tror Gr. Björnstjerna, att blott den mindre bemedlade utestänges från Riddarh., skall Ståndets anseende betryggas. Jag afstvrker motionen, såsom ickemotsvarande ändamålet. Pir Björnstjerna, Oskar Magnus: Jag beklagar, att motionären är förhindrad att sjelf närvara vid detta tillfälle. Han skulle säkert kunna försvara sitt förslag långt bättre än jag; men då jag emellertid, i hufvudsaken, är af samma tanke som han, ber Den 28 November f. m. jag att lil med några ord bemöta de anmärkn:r, som blifvit framställda. Motionären har föreslagit, att aflagd studentexamen skulle utgöra ett villkor för inträde på detta Hus. Det har ingalunda, såsom här blifvit påstådt, varit af det skäl, att motionären ansåge det för nämnde examen föreskrifna kunskapsmått tillräckligt för att sköta representantkallet; men han har å ena sidan velat stadga, att vid representantkallets ut.öfvande bland It. o. Ad. skulle fästas villkoret af något nflagdt kunskapsprof, och å andra sidan velat sätta detta prof så lågt som möjligt, på det derigenom ej en mängd personer skulle uteslutas. Det är ingalunda meningen, att R. o. Ad. skulle bestå af Magistrar oell Professorer, och man kunde icke försvara en åtgärd, hvarigenom ett högre kunskapsprof stadgades såsom villkor för inträde härstädes; men den fordran, som nu blifvit framställd, synes vara tillräckligt ringa, för att kunna bifallas. Det andra föreslagna villkoret är, att man bör hafva varit eller vara i Statens tjenst, med K. Fullmakt, såvida ej det första villkoret är upfyldt.
Policekammaren blefve försedd med serskildt fängelse i samma local, der dess sessioner hållas; hvarigenom vunnes ej allenast en högst betydlig inskränkning i fångtorslingen å Hufvudstadens gator, utan äfven en lämpligare classification af arrestanter efter graden af deras förbrytelser: och att detta kunde utan serdeles kostnad till - 63 vägabringas genom upplåtelse af en del af Castenhoffshuset till Sessionsrum för Policekammaren och till fängelse för dess arrestanter; hvaremot Stadens Norra Kämners-Rätter skulle ifrån Castenhoffshuset förläggas till Rådhuset, åtskillige der befintlige Styrelseverk till Stadens Auctiönshus vid Myntgatan, och Auctionskammaren till den af General-Assistance-Contorel förut begagnade Egendom, der tillräckligt utrymme funnes, ej mindre för det nya Pantlåne-Contoret, än för Stadens Auctionsverk, men att verkställigheten häraf berodde på Rikets Ständers bifall till förslaget, att Staden finge tillbyta sig sistnämnde Egendom, emot det nyligen inköpta f. d. HesSensteinska huset på Riddareholmen. Sedan, i följd af Rikets Ständers beslut, detta fastighetsbyte sedermera skett, så att Staten blifvit egare af f. d. Hessensteinska huset och Stockholms
39 sina egna söner med vapen i hand inom sin egen fosterbygd eller de dalar och berg, der de nogsamt hafva reda pä allt från sin barndom och der tili och med en vidsträcktare exercis kan tillämpas, ulan att de behöfva trampa på Carlskrona gator, som i ölrigt icke är något ställe att rekommendera för länets oförderfvade ynglingar. Jag hemställer alltså: om icke beväringsmanskapet från Bräkne och Listers härader må utgöra sin vapenöfning å ”Mönslringsslätten” vid Asarum. Om remiss af, denna fråga tili vederbörligt Utskott anhåiles. Stockholm den 8 November 18(52. Ola Olsson, från Blekinge. Af Ola Olsson från Blekinge län, om byamäns skyldighet att efter hemmantal deltaga i stängsel vid allmänna vägar. Ehuruväl den sednast utfärdade Stängsel-förordningen i många fall visat sig gagnelig och åstadkommit god ordning har den dock i ett afseende, af den vigtigaste betydelse, utelemnat ett stadgande, hvarigenom den icke allenast förorsakat tvist, utan äfven blifvit en börda för de stängselskyldige, utan motsvarande ersättning. Det är gifvet och rätt, att granne stänger emot granne, till hälften hvardera lör mötande egor; men ifråga om stängsel vid allmänna vägar, der egorna äro så belägna, all en åbo innehar jord a ömse sidor, eger han icke att påräkna någon hjelp eller understöd af byamännen, utan måste i alla delar emot dem svara för hägnaden, der egor möta. En så beskaffad stängsel, sorn i följd ai egor vid vägarue ensamt tillhör en åbo, sträcker sig på mångfaldiga ställen inom vårt lilla Blekinge län ända till en half mil och kanske derutöfver. Denna samma väg, hvarom stängsel måste hållas, är farväg, fädriftsväg för ofvanliggande skiften och, med ett ord, natt och dag öppen, ty det är icke länkbart att genom grindar, äfven om de voro lästa, under - 40 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Jag önskade snarare att detta stadgande ännu närmare bestämdes emedan sakenS wigt fädant fordrar och ifrän äldre tider blifvit iagttagit: Kongl. Lrcfwct d. 20 Mars 1694, och 12 Juli i?Zi 4706 Den M Octdber. bestämma redan huru personer böra wara qualificerade som kunna föra andras talan, och Kongl. Vrefwet d. 27 Maji 1801, grundadt pä npssnämde och flera andra Kongl. Bref, stadgar att undantagande Krono-Betjente, Uppbördsman samt Lands - och Stads - Fiscalcr mä till fullmägkige ej brukas andra än de som fullgjordt Acabemiffa Spccimina. Uti Iustitiä« Ombudsmannens Instruktion kan wisscrligcn alldrig söreskrifwas Lagar för en Konung. Uti 10 § kan sälcdes icke uttrpckeligcn bestämmas, hwad vägra förment, att Konungen owedcrsägcligen bör anbefalla en sädan af Justitiä - Ombudsmannen begärd granskning, som der omtalas. Dessutom anser jag en sädan uti denna författning alltid obehörig föreskrift ätminstone nu mera öfwcrflödig, dä Swcnska Lhroncn innchafwcs af en rättwis och om sitt RikcS wäl nitälskande Konung, som alldrig lärer underläka hwad som bidrager till rättwisans befrämjande, och lärer säledcs utan afseende lemna de anmälanden Jusiikiä » Ombudsmannen kan finna sig befogad att göra, hälst man icke bör förmoda, att han inför Thronen skulle frambära falska och osanna uppgifter. Likwäl önskade jag för nnn del ben förändring af sista momentet i iQ Z, att i stället för warder den nemligen begärdte granskningen af Rongl. Majit anbefald, här sades: sedan den af Kongl. Maj:t blifwit anbefald.
Ridderskapet och Adeln har på den grund återremitterat förenämnde §, att Ståndet ännu icke beslutat huruvida Skeppare m. fl. uti samma § uppgifna personer skulle på ifrågavarande sätt taxeras. Då emellertid § i3 blifvit af tre Stånd gillad, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att äfven Ridderskapet och Adeln måtte densamma bifalla. § 14. Denna § har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, men bifallen af Bonde-Ståndet. Så vidt af de till Utskottet allemnade diskussions-protokoll kunnat inhemtas, har anledningen till återremissen 48 Bevillnings-Utskottets Utlåtande JW 34. förnämligast hemtats derifrån, dels att det skulle vara olämpligt att rörelse, som samma handlande eller närings-idkare samtidigt idkade på särskilda ställen, skulle pä ett ställe eller i mantalsskrifnings-orten taxeras, dels att, då de här meddelade stadganden stöde i sammanhang med föreskrifterna i § 27 uti Bevillnings-stadgan, det vore nödigt att nu ifrågavarande § ändrades i öfverensstämmelse med sistnämnde föreskrifter. Utskottet, som anser den föreslagna förändringen i § 27 af Bevillnings-stad gan icke föranleda ändring uti förevarande §, har deremot, i anledning af den förändring, som blifvit föreslagen uti §§ 9 och 40 af nämnde Stadga, funnit sig böra hemställa, att den mening, som börjas med orden: »Vid de fall» och slutas med orden »der yrket idkas» må utur §:n utgå, men § i öfrigt godkännas med den lydelse, bifogade förslag utvisar. § 13. Första momentet af förestående § har blifvit bifallen af Borgare-Ståndet, som deremot återremitterat 2:dra momentet deraf, och har § i sin helhet blifvit återremitterad af Bidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men bifallen af Bonde-Ståndet.
I .y eldigt sluppen från kvalm och gator gråa, Fri från vimlet, andas får jag den blåa, Landtliga luft. Sepienibeiiunden fager Mig med tusen brokiga slingor drager. Blott som slmnhetsflåckar hösttecknen stråla,. Guldstänk fint på björkarnas blad sig måla. Här och hcar med purpurlöf prålar lönnen Och i bjärta klasar skrudad står ' rönnen. Friskt är gräset, fast re ' n vid vägens bukter Slånbärsbusken lyser med daggblå frukter, Fast i viken vassen står brun af vippor Och på åkern hafren bundits i knippor: Stundom branten reser konturer djärfva, Fläckvis täckta af lafvens hvitgrå härfva. Midt i barrskog dungar stå löfträdsljusa, Och bland alar bäckar sig sakta krusa. Ofta höres koltrastens vemodsfulla, Ljufva sång, hoars toner som pärlor rulla. Tydligt, klart man hackspettens id förnimmer. Då han näbben piröfvar på mossigt timmer. Här har konstnärn vyerna rttkt beställda: Väldiga grenar, käckt af vinden fällda. Hag-idyll, där herden sin boskap drifver. Grupper, ljuseffekter och perspektiver. Fast dryader icke bland löfven blicka Skymtas ofta likvisst en skärhylt flicka. Som med lingon spånkorgen ifrigt fyller. Solen askblonda håret rikt förgyller. Stundom springer fattig manspilt på renen, Sommarns sol bronserat de trinda benen. Kneippare säkert, blott i brist på strumpor Och måleriskt präktig, trots sina lumpor. Har du tröttnat vid dagens allehanda Bråda bestyr, har tidens falska anda Sinnet tjust med ljugande godtköpsglitter, Men i grunden lemnat dig tom och bitter — Skudda, om möjligt, af dig hvardagsdammet. Friskblå luft från själen kan skölja slammet. Frigjoi ' d håg låt vildseanlik sträcka vingen. Mödans vinst blir vidgad syn öfver tingen. Anna Vår En studie Knutson. älskade. af Karin Hallgren. (Forts. o. slut.) skade. H a n är vår älskade. Lilla * mor. Tjushållning i Japan.
Stilkunna innan nästa Bankovinst blifver tillgänglig, eller i samma vefva behöfva en större samma för att ersätta de enskilda banker, som möjligen komma att uphöra. Riksbanken bör icke betagas dertill erforderliga medel. Eljest blifva enskilde banker oumbärliga, och man tvingas på förhand att förlänga deras octrojer, en åtgärd, i hvilken Konungen bör vara oberoende af Riksg:s-kont:s och Riksbankens inbördes förhållande. För de enskilda bankernas ersättande kan enl, min tanke en ringare summa ej afsättas, än den Hr Indebetou föreslagit. Jag instämmer således väsendtligen i hans mening, men befarar, att Bankovinsten är till större delen afsedd för jernvägarne. Denna nya anstalt, hvilken jag icke anser kunna i vårt land bära sig, har likväl sä många anhängare, alt man möjligen tager från Staten hvad han för sina oundgängligaste behof tarfvar, för att i stället användas på jernvägarne. Min motsträfvighet i detta hänseende tjenar nu mera till intet, ty meningarne äro på en annan sida. Men jag bör dock uttala min önskan, att de, som nitälska för jernvägarne, icke måtte göra det så, alt beståndet af rikets penningeverk och dermed sammanhängande kredit-inrättningar, ej måtte derigenom äfventyras. Af sådan orsak tager jag mig friheten vördsamt hemställa, att Ii. o. Ad. måtte fatta ett annat beslut än det BankoUtsk. tillstyrkt. Jag vill icke begära, att Ståndet skall återremittera Betänk. emedan derigenom skulle orsakas dröjsmål för StatsUtsk. att kunna beräkna någon viss summa för den extra Statsfegleringen. Utan jag föreslår, att Ståndet f. n. beviljar endast 600,000 R:dr om året, och förbehåller sig att framdeles besluta, huruledes återstoden af Bankovinsten må användas, vare sig för Statens eller Bankens behof. Det sednare beslutet synes icke kunna af li. o. Ad. eller de öfriga Stånden lämpligen fattas, förr än man sett, huruledes Bankens lånerörelse kommer att för framtiden bestämmas och följaktligen kredit-anstalterna ordnas.
Hedningarne däremot avskydde pelarmannen, sedan han upphört vara föremål för deras nyfikenhet. De offrade ju blommor och rökverk åt livets och glädjens gudamakter och kransade de sköna bilder, som konsten skänkt av dessa. Kristianerna däremot knäböjde för sina helgons benrangel. Fördenskull föreföll det hedningarne helt naturligt, att kristianerna skulle ägna en varmare dyrkan åt denne smutsige, fule, förryckte gubbe, som likväl hade det företräde framför benranglen och mumierna, att han var en levande avgud. De hedningar, vilkas religiösa känsla och skönhetssinne icke nödgade dem avsky honom, åsågo honom med samma likgiltighet som tritonen, som i århundraden svängt sin väderfana på Vindarnes torn vid torget i Aten. De tycktes båda, pelarhelgonet och bronstritonen, vara av samma ämne, lika känslolösa för solglöd och stormar, lika rotfasta på sin trånga höjd. Men om Simon var känslolös för naturens krafter, var han det måhända icke för den dyrkan, som ägnades honom, ty sådana dagar, på vilka många främlingar infunnit sig för att begapa honom, visade han sig blid emot de fromma kvinnor, som kommo med bröd, vin och vatten; hade han däremot under dagens lopp varit föga uppmärksammad, undfägnade han dem om aftonen, efter solens nedgång, ty först då talade han, med förvirrade ord och hemska hotelser. Natten förbehöll Simon åt sig själv. Han tarvade dess timmar för att samla styrka till den följande dagens mödor. Sedan han närmare midnatt sjungit sin aftonpsalm, fick ingen nalkas hans pelare. Han tycktes blygas över sitt beroende av den naturlag, som bjuder vila växla med rörelse, sömn med vaka. Men sov han, så var det fågelns lätta sömn, ty han väcktes av den enslige nattvandrarens steg och var alltid färdig att slunga rysliga förutsägelser efter honom. Att om natten vandra över pelarfältet skydde därför både hedningar och kristianer. Sedan de tre kvinnorna avlägsnat sig, hörde biskopen och föreläsaren, medan de nalkades pelaren, huru helgonet, som nu hade satt sig att spisa sin aftonmat, upphov ett underligt kraxande ljud, som besvarades från en liten lund på andra sidan ån.
– Är du en af dem, som rymt för krigstjänsten? – sporde honom en röst, och när han såg upp stod en getpiga mellan enbuskarna och stickade. Hon tyckes vara ett eller två år äldre än han själf, och skinnpjäxorna hängde på ryggen. – Det är nog så, men nu stänger myren vägen, och bär och stensöta blir i längden en knapp spis. – Du måtte inte känna skogen. Där lider man ingen nöd. Sedan mitt nionde år har jag hvar sommar hållit till här uppe i obygderna med mina getter. Kvista och skär ned ett par unggranar och bind dem med vidjor vid fötterna, så kan du gå på gungfly hvart du vill. Täck din hydda med granbark och gör dig fiskdon. Hon drog försiktigt en lång tråckeltråd ur sin tröja och band vid den en mässingsnål, som hon tog ur hufvudklädet och böjde till en krok. – Här har du metrefven, – sade hon och fortsatte stickande sin vandring. Den natten aktade han icke mycket på hennes råd, men när solen åter sken honom i ögat, drog han knifven. Så snart han hade kvistat sig ett par skidor af det slag som hon lärt honom att förfärdiga, begaf han sig ut på myren till holmen. När han där stampade i gräset, gungade hela holmen som ett mjukt bolster, men han menade, att det var godt, ty fanns det fukt i marken, behöfde han ej heller gå lång väg för att hitta metmask. Knappast gräfde han också med fingrarna under gräsrötterna, innan han hittade fullt upp. Nog gick det till en början klent med fisket, men sedan han hemlighetsfullt lagt två starrgräs i kors på vattnet, blef det genast ett annat spel, och efter han bar elddonet i tröjan, var det en lätt sak att glödsteka den välsmakande fångsten. Sedan begynte han resa sin koja med en sådan brådska, att han icke gaf sig fred att sofva i de ljusa sommarnätterna. Han förstod, att den lätt kunde ramla samman på den gungande marken, om han gjorde den för hög. Därför byggde han i stället ett lågt torftäckt ryggåstak, under hvilket han icke kunde stå rak utan måste krypa.