Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Utskottet, å sidan 7 i sitt Utlåtande N:o 40, tillstyrkt att, med bortfallande af förut framställda vilkor, ett reservations-anslag af 70,000 R:dr B:mt årligen må å Sjunde Hufvudtiteln anvisas till Post-styrelsen, för att användas till postdiligensernas förskaffande på sådant sätt, att de skjutsskyldige ej dermed betungas, så har denna hemställan blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bilällen, hvaremot Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet sammanstämmande beslutat att ett reservationsanslag af 70,000 R:dr må ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att genom Post-styrelsen användas dels till postdiligens-inrättningens underhållande och utvidgande, der så lämpligen ske kan, dels till legans höjande för de postskjutsskyldige, hvilka icke genom sådan diligens-inrättning kunna från sitt tryckande onus befrias. Då således omröstning härom lärer böra i Förstärkt Stats-Utskott försiggå, föreslår Utskottet dertill följande Voteringsproposition: Den som vill att, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat, med bortfallande af förut framställda vilkor, ett reservations-anslag 70,000 R:dr R:mt årligen må å Sjunde Hufvudtiteln anvisas till Post-styrelsen, för att användas till postdiligensernas förskaffande på sådant sätt, att de skjutsskyldige ej dermed betungas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat att, i enlighet med P reste-Ståndets och Bonde-Ståndets åsigt, ett reservations-anslag af 70,000 R:dr R:mt må ställas till Kongl. >Maj:ts disposition, för att genom Post-styrelsen användas dels till postdiligens-inrättningens underhållande och utvidgande, der så lämpligen ske kan, dels till legans höjande för de postskjutsskyldige, hvilka icke genom sådan diligensinrättning kunna frän sitt tryckande onus befrias.
Homöopathien träder upp emot de mägtigaste intressen — hela korpsers intressen, som se sig hotade, om läkemedlen skulle reduceras till xoiFa‘del mot hvad de nu äro, och läkarnes antal till lika proportion. Sjelfbevarelse-instinkten är en stor magt, och man ser, att när den är i fara, filantropien, som är en annan stormagt i våra dagar, måste vika för den förra», d. v. s. att reservanten anser, det Svenska läkarekorpsens motstånd mot homöopathien skulle vara föranledt af rent personligt intresse. Detta är icke allenast ett stort misstag, utan äfven en stor orättvisa mot vår läkarekorps; ty det har sannerligen icke visats någon afvoghet mot homöopathien. Om något motstånd deremot yppats, har sådant grundat sig på vetenskaplighet; och man bör väl icke förtänka våra läkare detta, då ganska många af dem vid utländska läroanstalter tagit en närmare kännedom om homöopathiens studium och väsende. Gr. von Rosen: Gr. Björnstjerna har sagt, att jag, vid afgifvandet af mitt förra anförande, icke följde någon riktig logik. Om jag ock medgifver, att jag vid det tillfället icke fullkomligt riktigt och så fullständigt uttryckte mig, som jag skulle kunnat önska, tillåter jag mig dock erinra den värde Gr:n, att han, som mycket mer än jag är van vid kontroverser, fäst sig vid en småsak, i stället för vid sjelfva hufvudsaken. De sorn uppmärksamt afhört mitt förra yttrande, tror jag icke heller skola deruti finna den af Gr. Björnstjerna derifrån citerade mening, att Utsk:t bort gått till råds ensamt med mig. Hvad jag med ifrågav:de erinran afsett, har nemi. varit, att Utsk:t skulle gå till råds med personer, hvilka vore erfarne i ämnet. Att jag räknar mig tillhörande den kategorien och följaktligen omnämnt mig såsom en ibland dem, är en sak, som Gr. Björnstjerna med all sin illiberalitet i ämnet likväl icke torde kunna förmena mig. Min mening har ingalunda varit, att man skulle anlägga ett homöopathiskt sjukhus, egentligen för deras räkning, som flyttade från Stockholm; men min af Gr.
— En jemförelse mellan sparbanker samt andra enskilda banker i afseende på behofvet af lagstiftning och kontroll från Statens sida kan ej heller vara på sin plats, enär dessa sednare, tillkomna med syftemål att förmedelst en mångartad penningerörelse åt delegarne förvärfva den högsta möjliga vinst, antingen åtnjuta ett betydligt låneunderstöd från riksbanken eller ock hafva rätt att sjelfva utgifva sedlar, hvilka omständigheter, hvar för sig, påkalla lagbestämda vilkor för dylika bankers inrättande och verksamhet, då deremot sparbankerna, ämnade att uppsamla, bevara och förkofra hufvudsakligen de mindre bemedlades små besparingar, snarare äro att hänföra till välgörenhetsanstalter, i hvilkas verksamhet och förvaltning man har desto mindre skäl att misstänka tillvaron af för det allmänna vådliga afsigter, som förvaltarne innehafva sina lönlösa befattningar på grund af allmänt förtroende, och, enär de icke hafva sina egna medel i banken samt ej heller någon gemensam pekuniär fördel af bankens verksamhet, å hvarandra utöfva en ömsesidig kontroll. Också har, ifrån berörda synpunkt, något behof af särskild lagstiftning, så vidt Utskottet kunnat erfara, lika litet gifvit sig tillkänna, som allmänna meningen torde genom ett opåkalladt försök dertill finna sig tillfredsställd; hvadan Utskottet, som i den omständigheten, att nitet för sparbanksväsendet synes alltmera utbredas, finner ett stöd för sin åsigt, att ifrågavarande nyttiga inrättning bäst befrämjas derigenom, att densamma får utveckla sig fritt och utan alla band från lagstiftningens sida, hvilka i mer eller mindre mån måste verka hämmande, på grund häraf och af hvad i öfrigt nu är vordet anfördt, vördsamt hemställer, att Herr Lallerstedts berörda motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Februari 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande iV.o 96. 7 Reservationer: af Hen' Isberg: »För niiu del finner jag motionen förtjent af synnerlig uppmärksamhet. Med afseende ej mindre
Med anledning af väckt fråom indragning af den för Domkyrkan och Domprosten i Lund anslagna KronotiondeSpannmål. I anledning af gjorde hemställanden om förminskad afgift, af Rotehållare vid Indelta Infanterie-Regementerua, till Soldatens beklädnad. Ofl Den 23 November e, m. N:o io3. I anledning af gjord hemställan om Snefringe Härads invånares befrielse från Hjelpedagsverkens utgörande till Strömsholms Kungsgård. N:o io4« I anledning af väckt fråga om sättet för bevakandet af Rusthållares rätt vid Mönstringar m. m. Med anledning af väckt fråga om förändring i sättet för uppbärandet af Rotehållares bidrag till Indeldta Infanteristens beklädande. Frän BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Af den 5 dennes: N:o 27. Med förslag till sammanjemkning af RiksStåndens Beslut, i fråga om Bränvins-brännings-rättigheten, samt till Voterings-propositioner i afseende på grunderne för nämnde rättighets beskattning. Lades på bordet. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, Den 27 November. 93 Fredagen d. 2 7 November 1829. Plenum klockan g Förmiddagen. Herr af Grubbensj Nils Wilhelm, hade inlemnat ett anförande, som uppläsLes, så lydande: Då återremiss i Höglofl. Ridderskapets och Adelns plenum den 20 dennes f. m. hlef beviljad, af LagUtskottets Betänkande N:o 127, var jag icke tillstädes, och får nu vördsammast anhålla, att dessa mina anmärkningar i ämnet måtte få åtfölja återrcmissen. Orsaken, hvarföre jag i motionen äskat ersättning åt Staten för en bysatt person, Sr den, att, om man har något att förvara, man äfven bör bekosta den plats, hvarest man önskar få detsamma i förvar.
Nro 118, i anledn. af väckt motion, angrde en närmare förklaring öfver lagens stadganden, i fråga om skyldighet att särskildt lagfara med hvarje öfverlåtelse af inköpt fast egendom; Nro i iqj, i anledn. af väckt fråga om förändring af stadgandet, angrde fördelning af böter för försummad lagfart; Nro 1 ao, med förslag till såmmänjemkning af de inom RiksStrn fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Ulskrs, genom betänk. N:o 26 och utlåt. Nro 70, framställda förslag, rörrde den uppenbara kyrkopliktens afskaffande; Nro 121, i anledn. af återremisser utaf åtskilliga från Utsk. afgifna betänkrn. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J till 11 örn aftonen. In fidem protocoll!, F. O. Silfverstolpe. Den 23 September f. m. Onsdagen den 28 September iS/jo. Plenum kl. g f. m. Justerades io pro t.ut dr. för denna dag f. m. Upplästes ankomna protutdr. från de öfriga Slånden, nemi. från PresteSt. af den g, 12 och 16 dennes, fiånBorgareSt. af den 12 dennes, och från BondeSt. af den 5, g 12 oell 16 dennes. Lades till handlingarna. Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, alt Frih. Raab, Adam Christian, ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. och för det närvarande a frest från riksdagen, efter erhållen t ren ne veckors ledighet, anmält sig hafva haft det missödet att ånyo insjukna i frossan, hvarföre han nödgats afsäga sig sin plats i Ulsk., under anhållan alt, då lian, så snart helsa och krafter det medgåfve, ämnade återvända till riksdagen, blifva bibehållen vid sin riksdagsmannarätt. Denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen.
(Siats-Utsk:s Mern, N:o 173). S. A. K. Uti Nådig Skrifvelse den 24 September sistlidet år, har E.. K. M., för den Expcditions-Utskollcts Förslag till und. Skrifvelse, N.-o i3g. 337 dan argärd, som från Rikets Ständers sida deraf kunde föranledas, täckts gifva [likets Ständers Siats-Utskott tillkänna, alt Kongl. Maj:t, uti Nådigt Rref den 1 Febr. 1841, förklarat Piteå och Luleå städers stadsjord, till så stor del densamma är opriviligierad, böra med ordinarie båtsmanshåll beJäggas samt, utan rubbning i den fastställda fördelningen Rikets städer emellan af deras ordinarie båtsmanshåll, dervid densamma icke ingått i beräkning, utgöra vacance-afgift intill nästa Riksdag, då frågan kunde blifva föremål för Rikets Ständers öfverläggning, äfvensom alt Kongl. Majit under den 18 Februari 1843 i Nåder tillåtit, att samma vacance-afgift för hvardera af förenämnde städer skulle erläggas för en fjerdedels båtsmans-nummer, till det belopp, afgiften i behörig ordning blefve fastställd; och då Rikets Ständer anse omförmälde tillökning i båtsmanshållet icke i någon märkbar nion inverka på den af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag redan fastställda beräkning af båtsmans-vacance-afgifternas belopp,' finna Rikets Ständer berörde förhållande nu icke till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda; hvilket Rikets Ständer få hos E. Ii. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Mars 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Mars (845. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående afskrifningar af utbetalda Statsmedel.
Ad. kunde afyttra eller sälja (jag erinrar mig ej bestämdt uttrycket) sina fastigheter. Skulle det inlrälfa, att huset icke mera funnes i behåll och dessa vapenplåtar nedsmältes och såldes efter vigt, dä kunde visserligen Ridd.secrelis göromål i vissa afseenden blifva minskade. När delta inträffar, tror jag också, alt R. o. Ad. kommer att i ganska ringa mån ingå såsom integrerande del i den nya nationalrepresentationen. Men om detta icke inträffar, så är min öfvertygelse, att Ridd.secrelis göromål emellan riksdagarne blifva lika maktpåliggande hädanefter som hittills, och att således de lönevillkor, han nu af R. o. Ad. åtnjuter, icke mera dä blifva för stora. Med dessa åsigter kan jag icke annat än höja min röst för bifall ä Ulskis mern. och afslag å motionen. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Då i förevar., vidt omfattande mål den frågan ingår om reglering af Ridd.secrelis lönevillkor, anhåller jag, all någon af Ridd.directis närvar, ledamöter mätte upplysa mig och jag förmodar äfven en stor del af Ståndets ledamöter, huruvida den lönetillökning, som blifvit Ridd.- sccret. beviljad, tillkommit genom donationer eller icke. Är det sä alt den tillkommit genom donationer, och testatorum vilja har varit, att dessa skulle för detta ändamål användas, sä behagade R. o. Ad. finna, att sådant inverkar mycket på R. o. Adis rättighet att deröfver besluta. Till denna min ödmjuka förfrågan finner jag anledn. af ett yttrande, nyligen fäldt af Ilr von Hohenhausen. Jag väntar till jag derom vinner upplysning, då jag framdeles skall hafva äran att begära ordet. Gr. Cronhjelm: Jag har äfven nu det missöde all nöd gas uppträda emot en misstydning, hvilken likväl, utan bitterhet gjord, icke från min sida påkallar något tillrättavisande svar. Man har sagt, att jag i mitt första yttrande skulle hafva nämnt, att R. o. Ad. skulle afyttra sitt hus.
Att resa i frid, Till rida sig laga Med kappa och kraga Och hornen bredvid. Jag blifver benöjd (Fast andra behaga) Ej njuta den fröjd.» Vid ett annat tillfälle är det han, som är den förskjutne; hans älskade, Belikinne, synes hafva varit af hög börd, hafva uppmuntrat och sedan försmått honom: »Men godtron är bedragen, Ty jag tänkt' ej om, När som jag först, betagen, I din vänskap kom, Att olikt stånd och tid, Trots id, Kund' ändra mångens tankar; dock tröstar jag derved: Du bröt, ej jag, vår ed.» En älskarinna, kanske den en annan gång besjungna Bellinde, saknar det poetiska grannlåtsnamnet, men episoden är desto påtagligare. Han hade förgått sig mot henne genom sin vanliga lösmunthet: »Sei doch nicht so ergrimmt, mein Kind! Ein Wort ist ja kein Pfeil, nur bloss ein Wind. Es war so bös ja nicht gemeint, Ob's gleich vor deinen Augen böse scheint. Hat mein vermessner Mund gefehlt, So soll mein Mund zur Strafe ungezählt Dein schönes Lippen-paar, Das ich erwäht Zu meinem Buss-Altar, Beküssen tausendmal. Und fehl' ich eins, so küss' ich sonder Zahl. Weg denn Zorn und Verdruss! Das sei auf meine Buss' Der erste Kuss.» I likhet med dessa muntra verser finnas flera andra på tyska. Men nu äro de nyss citerade äfven öfversatta på svenska (så framt den ledigare rytmen berättigar oss att antaga det främmande språket som original), hvilket tyckes hänvisa på ett i fäderneslandet bosatt fruntimmer. Under den period, då det svenska väldet inbegrep många utlänska besittningar och hade så stort europeiskt inflytande, ljödo främmande språk väl lika ofta i de stockholmska sällskapskretsarne som de skrefvos i styrelsens kanslier. I synnerhet bodde många tyska familjer i staden. Slutligen må vi nämna en visa till Lisette.
Jag instämmer med motionairen deruti, att jag icke inser något skäl, hvarföre värdighet eller rang skall vara något hinder, att underkastas KammarRättens granskning, lika med hvarje annan person. Jag finner ej ersättning för denna granskning uti Ständernes Revisorer. De hafva så kort tid för sine sammanträden, att de ej kunna granska ziflfran. Jag ser ej eller, att JustiticeCanzleren, såsom mindre van vid sådane måls behandling, om de till honom remitteras, kan ersätta KammarRätten. Jag anhåller att få anföra, hvad jag känner i detta afseende, så väl om vårt eget land, som om främmande länder. Uti Preussen stå samtlige administrerande Verk och myndigheter utan någon inskränkning under controllen i Potsdam. I Frankrike upprättades under Villéles ministére en ordning för de administrerande Autoriteternes underkastande Chambre des comptes, som lemnar ingen lucka ouppfylld. Man säger i allmänhet, att denna inrättning är god, och den berömmes mycket. I Sverige har man också ofta funnit, huru litet skadlig en sådan granskning är för de högre Embetsmännen, hvilka annars af allmänheten oskyldigt kun - Den 19 Mars e. m. 127 de blifva misstänkte för egennytta. Under en enväldig Konungs Carl XI:s tid, gjordes af en särskilt Commission en anmärkning på 5 millioner emot KammarCollegium. Om detta Verk då varit frikändt från redovisning, hade det säkert fått på sig misstankan att det varit skyldigt, men sorn det ej från redovisning befriades, försvarades det a f en von Otter , sedermera Landshöfding i Blekinge, så fullständigt, att Collegium frikändes från alla poster. För min del är jag af motionairens mening, att intet Collegium bör frikännas för redovisning. I afseende på sådane utgifter, som ej kunna vara underkastade någon närmare granskning, finner jag ej eller något hinder uti den publicitet, som kan lemnäs åt de handlingar, hvilka finnas i KammarRätten, ty i sådane frågor äro anordningarnes bestämda ordalydelse tillräcklig redovisning. Af alla dessa skäl anhåller jag om återremiss. Herr von Hartmansdorff', August:
Rikets Ständer hafva, vid öfvervägande häraf, tagit kännedom om de under äldre tider utfärdade stadganden, hvilka afse den nu ifrågaställa inskränkningen i Adelsmäns befordringsrätt; och då de förhållanden, hvaruppå de från fordna tider tillkomna föreskrifter i ämnet sig grunda, nu icke förefinnas, samt de serskilda Stånds-intressena alltmera vika för en allmän medborgerlig anda, hafva Rikets Ständer, med hänsigt jemväl till den i Regerings-Formen uttalade grundsats, att vid alla befordringar afseende endast bör fästas å de sökandes skicklighet och förtjenst, men icke å deras börd, trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla om utfärdande af den förklaring, att det skall stå hvarje Svensk man, utan afseende på börd, öppet att, vid återbesättande af lediga embeten, tjenster och beställningar i städerne, komma i åtanka i den ordning, för hvarje serskildt embete, tjenst eller befattning finnes stadgadt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Febr. 1845. Presle-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den t Mars — Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ändringar uti Kongl. Stadgan, angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uisktns Bet., N:o 40.) S. A. K.
Här torde ej vara så få familjer som förmå detta, och ännu flere kunde har bli, om man började rakna en förnuftig barnvård till lifvets nödtorft och så droge in p5 staten å annat håll; men jag har dock ej tänkt mig, att reformen kunde genomföras utan försakelse för båda parterna. Vi ha ju först och främst en hel flock bildade flickor tillhörande .burgna familjer, och som vaknat till insigt om, att ingen människa har lof att nedgrafva sina förlanta pund, men på samma gång frukta att tränga sig in på arbetsmarknaden och rycka brödet från fattiga medsystrar. Skulle har ej bland dessa flickor finnas flera som ega kallelse för barnvård jämte insigt af vigten af ett sådant kall? Låtom oss nu tanka, att sådana qvinnor verkligen finnas, och att de nied de medel som stå dem till buds skaffade sig grundliga kunskaper i detta vigtiga ämne och sedan - till en början - blefve hjälpredor åt nagon ung eller sjuklig mor som eljes skulle nödgas att lemna sina små åt någon okunnig, billigt höft barnflicka. Det kunde ju afven tankas, att sådana förmögna qvinnor finge lust och mod till att på ett praktiskt satt undervisa fattzga mödrar i en förnuftig barnvird genom att hvarje dag egna några timmar åt deras barn. Har kunde ju upprättas sma pSvata skolor, hvarest fattiga, val rekommenderade flickor erhölle fri undervisning i allt som tillhör en f ' örnuftig och omsorgs ' full barnvård. För det andra hafva vi i många familjer en eller två vuxna döttrar, hvilka af brist på platser gå nästan syslolösa i hemmen, medan de små syskonen på nåd och onåd öfverlemnas åt en okunnig barnflicka. Vore det ej det mast naturliga, att de äldre systrarna sattes i ständ att kunna öfvertaga den ansvarsfulla platsen soni barnsköterskor i hemmen? Så hafva vi slutligen denna stora flock, som för blotta utkomstens skull trängas om kontorsplatser och med dessa likstalda befattningar, hvilka anses vara, passandes för. bildade qvinnor, ehuru många af dessa platser äro så uselt aflönade, att de knapt lemna brödet för dagen.
Ridderffapets och Adelns Protocoll wid Urtima Riks. dagen i Arebro den 25 September iZlv. S. D. 3)ifökls Stats. Utskottets den 22 sist. ledne September pä bordet lagda Memorial rörande arfwode för Stats Commisiarien Frö. delius, i anseende till desi befattning, att med uplysningar wid handläggningen af ärenderna, under innewarande Riksdag, gä Statsutskottet tillhanda, dir 8upr». Urolocollo. A. 6. Silfverstolpe. Utdrag af Högloft. Ridderffapets och AdelnS Protocoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 25 September l8ro. S^ D. ^emitterades till StatsoaLag.Ut. skotten ett Dictamen af Herr Liljeström, Ja. cob Bihang. II. S. t7?:o 7, 8. 50 Den 23 September. cob Malcom, bwaruti förefläs försigtigbets. mätt att widtaga, i afseende pä möjlig;-ten att f. d. Konungen skutte närma sig ltu SwerigeS gränser, Or suprs. Lx ?rotocol!o. O. 8ilfvsrskolpo. Utdrag af Högloft. Ridderssopets och AdelnS P o-ocoll wtd Uru na R kSdagen i Arebro den Lz September i8»o. S. D. föredrogs a nyo och b-Ms Banco. Utffottets dcn 2' September pä bordet laeda Memorial, rörande förhöjning i Dag. och Re. se-Tractamenlet för Banco R.wisorerna. Or «vprs. klx ?rotocollo. 6. Silfverstolpe. Utdrag af Högloft. RidderskspetS och AdelnS Protokoll ind Urtima Riks. dagen t Arebro dea rz September i8eo. S. D. e3iföll Högloft. Ridderffapet och Adeln Stats-UtskottetS den »2 sistl. September pä bor det - Den 2Z September.
Detta gör att hans uppfostran måste blifva långvarigare och kostsammare än hennes, och att, om arfvet från början vore ]ika för sonen och doltren, så måste, då begges uppfostran vore fulländad, arfvets återstod vara mindre för brödren än för systern, eller hade lillgångarne möjligen förslagit åt henne men trutit för honom. När nu uppfostran är slutad, huru lång tid fordras icke ofta för den unge mannen att kunna förvärfva sig en lön af Staten, eller af näringar en inkomst, som är betydlig nog för att föda honom sjelf och jemväl försörja ett hushåll? Finnes då för honom ingen större grundfond, på hvilken han kan bygga; så är det ock en klar följd, att den fattigdom, från hvilken han till en början utgår, skall framgent vara honom hinderlig att uppfylla sina dubbla förbindelser. Hade qvinnan lika pligter med mannen, så borde hon, likasom han, äfven vara domare, krigare, prest, embetsman, riksdagsman eller riksdagsqvinna, såsom det väl borde heta. En fräjdad författare har nyligen förklarat, att qvinnan vore för god att vara riksdagsman. Jag vill nyttja samma ord och säga, att qvinnan är för god, men jag menar för vek för dessa allmänna bestyr. Ännu har ej heller något folk gått derhän, att ålägga henne sådana värf, hvilkas fullgörande hennes kön förhindrar, äfven om hon sjelf vore villig till deras åtagande. Då hon bär barnet under sitt hjerta, eller vid sitt bröst, är det förgäfves att af henne fordra krigarens, sjömannens eller andra hårda sysslor, som hittills varit mannens. Begäres i hushållet lika rättigheter för qvinnan, så borde hon der också hafva lika pligter. Skyldigheten att genom Kronans tjenst, bergseller landtbruk, handtverk eller handel försörja hushållet, borde då icke vara mindre för hustrun än för mannen. Då borde hon ock ömsom med honom vara rådande i huset. De borde hvarannan dag, vecka, eller månad vara styrande i huset, eller måhända draga lott derom, på det att barn och tjenstehjon måtte veta hvem de hade att lyda.