Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan tillhör således helt och hållit den ekonomiska lagstiftningen, och jag Den 22 Ja nu ar i i f. m. 91 tror icke, alt någonting lägger hinder i vägen för Grefve Fersens hemställan; men då Utskotten nu föreslagit författningar, åsyftande en jemvigt emellan strängare och mildare föreskrifter, och opinionen synes luta åt den vågskål, som minskar undersökningsmannens rätt att visitera, tror jag att, om Ridderskapet och Adelil gillar Grefve Fersens förslag, detsamma borde motiveras. I anledning häraf ber jag få visa, hvaruti de egentligen svaga ställena uti ifrågavarande författning bestå. Dessa utgöra: 1:0 Den inskränkta undersöknings-rätten, som lägger för litet band på lurendrägare^ och för mycket på undersökningsmannen; 2:0 En obillig ansvarighet för den senare när han misslyckas i undersökningen, d. v. s. när han ej träffar olofligt infördt gods, eller träffar sådant af detta slag, som ej uppgår lill ett bestämdt värde; 3:o Godtyckliga värderingsbestämmelser å förbrutet gods; och 4:o Vilkoret att sådant gods, när det är af det till införsel förbjudna slaget, icke får försäljas i landet till fri disposition, ulan måste exporteras. Beträffande den första af nämnde oriktigheter, så medför densamma verklig skada. Jag känner händelser, der undersökningsmannen icke vågat förrätta undersökning å lurendrejadt och tullförsnilladt gods, som han haft i sin åsyn, derföre, att hans vätt dertill dels varit tvetydig, dels sak - 9a Den 12 Januarii f. m. näts, men ansvaret, om han misslyckats, deremot varit klart och bestämdt. Skyldigheten att medhafva vittnen, för alt under forsling anhålla confiscabelt gods, paralyserar ej sällan hela beslags-åtgärden. Skyldigheten för undersökningsmaunen, icke allenast att hvarje gång han försöker göra beslag, träffa olofligen införd t gods, utan äfven, att detsamma skall uppgå till ett visst, ej obetydligt minimi-värde, och om han häruti felar, att för dessa förfelade gissningar erlägga böter, är åtminstone icke uppmuntrande för dem, som beifrar lagförbrytelser.
II:dr 7 sk. r. Glas: Buteljer, Bunkar, Burkar och Flaskor, (Karafiner och pressade eller slipade Flaskor härunder ej inbegripna): deröfver till och med £ kanna . 100 stycken R:dr 1 sk. I 3G r . 14 — af större rymd 100 stycken 3 24 — 2 4 — Fönster-, alla slag 1 lisp. -— 40 24 — Ljuskron1 skålp. — 4 — 2 32 — Optiska, lösa och oinfattade .- 1 skålp. — 20 5 — Patentoch Glastakpannor 1 skålp. — 1 0 8 _ Spegel-: rå och oslipade, eller s. k. glasämnen . slipade, ofolierade 1 skålp. 18 3 slipade, oinfaltade 1 skålp. — 24 — 1 7 — infattade, vägas med infattningen och förtullas såsom den. Glasvaror, försedda med flätning, som icke utgör varu-emballage Glete eller Glitt, alla slag 1 skålp. Vigten för pappersbladen, emellan hvilka guldet ligger, inberäknas. musiv-, puder eller unsen1 lod 10 Glasögon, Lorgnetter och andra monterade Optiska glas;, se Instrumentm', Malhematiska, Optiska etc. Glaubersalt; se Salt. Gräins d’Avignon; se Färger, andra slag, ej specificerade. Gramaner; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Granat-äpplen; se Frukter och Bär, ej specificerade. Gryn af Spanmäl; se Spanmål. Guitarrer; se Instrumenler, Musikaliska. Guld, Spinn-; se Tråd. Guldtyg; se Väfnader, siden-. Expeditions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 136. 325 Qvantitet "Tör Inf. Tull. \ Tullberäkn. Banko. It:dr sk. r. G ulddragar e-arbe ten af guld eller silfver: * R:dr sk.
N L vi kommo till m. h. f., sade han at niin man: m. k. son, jag ser inte gerna, att I tagen min dotter mcd Er ut, och annars kanske badas fromma inte viil vill skicka sig med henne till att resa den viigen, efter jag ser, att hon Iilir sa niycket blek och tunn, och om hon kanske skulle fara illa, s i hade b5de I och jag sorg derat Sade min man: jag har val hallit henne Töre allt sailant, men hon vill inte lita saga sig. För min person sage jag det gerna, om h. t kan öfwrlala henne. Det skall st. % henne fritt till att göra, hocket hon vill. Jag törs intet säga, 3 rida deri. Ma hon utan jag har d s t lofva henne, att hon skall l svara hvad hon vill, sa vill jag med! Han viste val, att jag skulle saga, att jag ville med honom, ty han ville inte heller gerna lemna mig hemma. Da sade till mig h. far: .. Prlin dotter säg ja, att du v h i hemma, efter du har 19tt lof till att svara hvad du vill .. Han hade genia sett, att jag hade sagt, som han ville. ty han var mycket kar St mig, efter han inte mera barn hade an mig efter in. s. f. mor, och dem han hade haft med den andra voro alla döda, och hade s5 ingen mer !in mig, ty var det ej något under, att jag var honom sa mycket kar, att h m inte ville släppa mig den vägen. Jag tackade m. h far för en sådan stor omr5rdnad, som hiii hade om mig, men s8 har jag inte vid denna tiden nagot, som mig kan förhindra att följa min man, ty jag är en ensam menniska, och for öfrigt sa tror jag inte, att det iir min h. fars allvar, att jag skall bli hemma, da han nu en gang har gifvit bort mig at en k51 och dyg.
Sedan kyrkooch fattigräkningarne blifwit upläsne och godkände 1. Påmintes af socknemännen, det klock-stapelen borde bräslås och wid taket göras ett utskott, at hon ej måtte taga skada af snö och rägn, hwilket nästkommande wår skal werkställas. 2. Frågades om sexmännen hade något at påminna, hwartil swarades, nej. Ås 1 september 1771 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 135, ÖLA. Den 1 september uti Ås. Blefwo kyrkooch fattig-räkningarne upläste och för ricktige ärkände. Frågades äfwen här, om någon hade nogot at ärhindra, hwartil swarades Nej. Näskott 21 september 1771 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 135, ÖLA. Den 21 september uti Näskott. 1. Sedan kyrkooch fattig-räkningarne blifwit upläsne och godkände, begärte sexmannen Mathias Ersson i Nordanelfwen at blifwa ledig ifrån sexmanssysslan, hwilket bewiljades, och i thes ställe tilsattes Lars Ivarsson i samma by, som wid höstetinget skal aflägga den wanliga eden. 2. Anhölt gamla enkan Cherstin Olsdotter i socknestufwan at få niuta fattigdelen, hwilket samtycktes. Ut supra Nils Malmin. Aspås 7 augusti 1768 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 137, ÖLA. 1768 den 7 augusti höls sochnstämma uti Aspås, då Kyrkooch fattigräkenskaperne uplästes och godkändes. På tilfrågan om upsynings och sexmännen hade något sabbathsbrott at angifwa, eller annan oordning? Swarades nei! Hwaröfwer fägnad betygades med önskan, at altid måtte ärliga och skickeliga i församlingen af Jonas Sellin [Resten av sidan oskriven.] Näskott 4 maj 1783 Källa:
Proposition N:o 28. 7 att pension borde medföra skyldighet för den pensionerade att intill fyllda 60 år, i hvad angår Kapitensoch lägre grader, men till 65 år i högre grader, hemma i landet, när så påfordras, antingen handleda eller inöfva det beväringsmanskap, som i krigstid varder till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda kommenderingar och uppdrag, som för öfrigt kunna vid sådant tillfälle ifrågakomma; att den, som i krig eller fred, under utöfning af Rikets tjenst, vid något bestämdt tillfälle blifvit så skadad, att han varder alldeles oförmögen till vidare utöfning af sin tjenst, enligt hvad härom i Reglementet för Arméens Pensionskassa innehålles, må, utan afseende på tjensteoch lefnadsår, erhålla full pension i sin grad samt, om skadan skett i krig, jemväl en förhöjning i pensionen, från 100 till 500 R:dr, allt efter pensionens belopp, skadans beskaffenhet och öfriga omständigheter; att den, som enligt Regeringsformens 35 § blifvit från embete entledigad, må åtnjuta enahanda pensionsrätt, som skulle hafva honom tillkommit, derest han sjelf sökt att med pension från sin befattning afgå; men att deremot den, som genom lagakraftvunnet beslut blifvit dömd sin tjenst förlustig eller till sådan påföljd gjort sig förfallen, komme att förlora all rättighet till pension.
Olyckligtvis blefvo alla bemödanden i nämnde riktning fruktlösa; de enskiidta intressenas djupa försänkningar i fyrdelningeu gjorde att alla i omnämnde hänseende mera genomgripande förslag gingo öfverända. Enda resultatet blef; förändringen i BorgareSuts sammansättning. Men skulle man tå antaga, att allt härvid skulle komma att bero, så kan man med allt skäl på hela saken använda det Eranska ordspråket: »lant de bruit pour une oinelette.» Granska vi härefter förhandlingarne vid sista Riksdagen, så finna vi att hetsigheten då gaf sig tillkänna i ett outsläckligt begär att göra statsskuld samt votera förökade anslag; och som, i nämnde afseende, de enskilda intressena då lemnade ett kraftigt bistånd, så blef följden att allt lyckades efter önskan, men hvaraf dock inträffade, att vi fördes nära nog till branten af ekonomiskt obestånd. Gå vi slutligen till innevtde Riksdags förhandlingar, så finna vi en tillstymmelse till att få hetsigheten i gång rör:de allt, som kan störa de unionella förhållandena med Norige. Det första steget på denna väg utgjordes af Gr. Anckarsvärds motion om revision af Riksakten, hvilken aldrig borde hafva blifvit väckt. Den nu under behandling varande Hr Dalmans motion är en fortsättning på samma väg, och det är blott att ön - 4Ä2 Den 28 Deeember. ska, att det ej måtte lyckas att få sinnena i jäsning, såsom man tyckes hafva alsett. Till en början måste det förefalla besynnerligt, luiru motionären har ansett sig kunna väcka detta förslag med stöd af 56 § R.O., då afskaffandet af Ståtliållareskapet i Norige utgör en för vår representation oell våra intressen alldeles främmande fråga. Härmed må vara huru som helst, så är det dock ej värdt att fästa sig dervid, helst det är min åsigt, att remiss å motion aldrig bör vägras. Jag inskränker mig derföre till den förklaringen att förslaget är obehöflig! och obehörigt, samt olycksbådande, om det skulle hafva den påföljd, att det goda förhållandet mellan Sverige och Norige derigenom blefve stördt.
Till en början vill jag förklara att jag instämmer med Hr Lilliehöök i det föreslagne tillägget i mom. litt. e, enär det lärer blifva svårt för fullmtge att för de särskilda orterna lemna lämpliga bestämmelser, utan bör det öfverleronas åt vederb:de myndigheter. Hvad beträffar Hr Printzenskölds anm, derom att Utsk:t nu gått för långt, när det medgilvit äfven åt enskilda korporationer oell kassor att halva upoch afskrifningsräkning, så har Iitsk:t gjort det just derföre att Utsk:t funnit af erfarenhet att det stadgande, som f. n. finnes att endast enskilde personer få öppna sådan räkning, kan och bär eluderats oell att så sker ännu i denna stund i största skala såväl af Stockholms enskilda bank som af andra penmngeinrättningar. Jag finner nu i det hela icke något skäl, hvarföre, om banken anser det för densamma och rörelsen i det hela fördelaktigt, den icke skulle taga på uppoch afskrifningsräkning såväl från enskilda penningeanstaller som enskilda personer; men Utsk-.t har ansett bchöfligt att inlägga ett korrektiv mot en alltför stor så beskaffad insättning, hvarföre det lemnat bankefuliimge en rättighet, som ful lunge icke har enl. fordna bestämmelser. Om man med upmärksamhet genomläser detta mom. litt. e och jemnför det med motsvarande i nu gällande bankoreghte, skall man genast finna hvari skillnaden består. Det nu gällande lyder så: »A insatte mede) beräknas f. o. in. första helgfria dag efter insättningen, högst 3 proc. ränta, med rättighet för fullnuge att efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samtlige eller något eller några af de särskilda diskontverken räntan nedsätta, doek icke under 1 proc., utan äfven bestämma å huru stort på e» gång innestående belopp ränta må räknitigshafvare godtgöras etc.»
För dessa måls behandling måste således en annan method uppgifvas; och Utskottet har ansett lämpligt, att de i den samlade. Riks-församlingen, utan mellankomst af de serskilda Afdelningarna, behandlas; men har ock för dem funnit en beredning i UtskoLt dubbelt nödvändig. Utskottet har i öfrigt trott samma method användbar på flera mål, hvilka icke synts fordra den långsammare och vidlyftigare behandlingen i serskilda Afdelningar af representationen. Dock har Utskottet, till grund för skillnaden emellan dessa mål, och dem, hvilka böra i Riks-församlingens båda Afdelningar serskildt behandlas, icke trott sig kunna antaga den i Norrska Grundlagen uppgifna regeln, att det är lagar, hvilka utgöra föremål för de båda Afdelningarnes serskilda handläggning. Det har trott sig böra, såsom grund för skillnaden, antaga målens eget skaplynne, icke den form, i hvilken den lagstiftande magteus beslut derom kungöres. För det redan uppgifna ändamålet, hoppas Utskottet, att dessa förklaringar skola vara lillfyliestgörande och anser sig intet ridare till sitt här afgifna förslag nu böra tillägga. Det vill i stället egna sin tid åt fullbordande af det magtpåliggande arbete, hvaraf detta utgör den första, kanske den vigtigaste, delen. Stockholm den 1 September 1840. Sid. 4 råd. 34 Steir: Rättelser: ock läs: och Si 13 ii 4 ii och att a att Si 16 SS 9 SS t i 11 för 1 i eren „ tillförlitligen S) 18 „ >4 SS Weldeck „ Waldeck Si *9 SJ I Si honom „ honom, Si 23 H ID—16 SS och representerade „ ock representera Si 33 ss 9 Si der, den , der den SJ 34 SS 5 Si theoriska , theoretiska Si SS 18 SS icke såsom „ icke, såsom Si 35 SS 3o SS Stånds bildning , Ståndsbildning si SS SS 33 SS plats hos „ plats, hos Si 41 SS i5 it egen „ egen, Si 64 SS i4—15 SS månader „ månader, STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840.
Sön, bets icfe funna minffaS för bein, font nu, i grunb af SPcnftonS* 23ref, åtnjuta bent, odf» bets titt icfe ringa bet uppbäraS af (Snfor ori) S3arn i beit åtber, att spenffoncrticS utbetal* ning i en längre tib utåfte påräfnaS, få roifar ftg jjnrdtt* ningené (fattning fa bcFpinmerfam, att befi upplösning är att befara, bereff något bibrag utöfmer bet, font nu eger runi, icfe fan titt inrättningens förmån berebaS. Scfta förfjåttanben fjafraa ferratguttinäftige anfelt ftg böra titt UtffottetS befjertanbe anmäla od) berjeinte meb fttt förorb unberftbbja bet af Sontmifjarienie, å egne od) öfrige (Sa|Ja UtldtctnDe i anfcDning af 9ii0éDag&§uIlmåfti« gen Wijkmaus liTottoix, att «f)eDcrtr>årDa Q3onDe*@dnt>et3 ^cDamotcr matte utan be» tätning ervalla 123 exemplar af @tånbeté tvpefta ^rotocoll fou tnncwaranöe fKibsDag. (9t:gé Senna motion, i bmilfen Jpeberroärba 23onbe Fomine att fafiftältaö; roaranbeS ftfJnäntnbe allmänna prié, enligt UtfTottetS förflag uti töetänFanbe 9F:o 23 (4 ©ami. 1 23an 9£ib hroilfet förhåltanbe, och bå UtfTottet inhemta! tillförlitlig upplysning beröm, att SBällofl. 23orgare*©tånbetS £eba* möter ide, på fätt 3)?otionären förmält, erhålla utan ferfTitb betalning be roib inneroaranbe
På dessa grunder anser jag nödvändigt, att tiden för de respektive tullsatsernas successiva minskning för alla de produkter af fabriksoch handtverksindustrien, som utgöra föremål för en betydligare tillverkning, må bestämmas till minst 5 år från den tid, traktaten först träder i verksamhet, och intill dess de lägsta tullsatserna blifva tillämpade, samt åberopar såsom ytterligare skäl härför, att den emellan Frankrike och Tyska Tullföreningen under den 2 Augusti 1860 afslutade Handelstraktat icke upptager tillämpningen af de lägsta tullsatserna förr än år 1866, eller efter 6 års förlopp. Af synnerlig vigt anser jag äfven att tullminskningarna må ske successivt med en möjligast jemn fördelning under de 5 åren, hvarigenom deras verkan blifver minst känbar för den Svenska industrien. För nedannämnda artiklar, hvilka efter min öfvertygelse för närvarande icke kunna vidkännas så stora tullnedsättningar, som komitéen föreslagit, anser jag de lägsta tullsatserna, som böra bestämmas, vara följande, nemligen för: Bomullsgarn, att ehuru den föreslagna tullen af 8 öre pr fö må anses tillräcklig för gröfre Numror, den likväl för finare bomullsgarn, som i Frankrike betalar en tull från 30 till 92 öre pr Sv. fö, är allt för ringa, och föreslås derföre för N:o 20 och deröfver till pr fö 12 öre. 11 82 Bomullsväfnader, tryckta och pressade pr u 60 öre Ylleväfnader: Vid de på komitéens föranstaltande gjorda profvägningar har utrönts, att af 12 st. diverse allmänneligen förbrukade, såväl gröfre som finare Svenska yllevaror, i värde från 1 R:dr 72 öre till 4 R.-dr 83 öre pr fot, utgjorde medelprocenten af den närvarande tullsatsen 2l£ procent och skulle sålunda, minskad med ^:del, komma att utgöra c:a 14 procent. Om åter medelprocenten beräknas efter 4 st. af samma väfnader, hvarå priset uppgick från 3 R:dr 45 öre till 4 R:dr 83 öre pr fot, så utgör medelprocenten af den nu gällande tullsatsen c:a 13£ procent oell skulle, minskad med iidel, endast komma att utgöra c:a 9 procent af varuvärdet.
De bruk, som, enligt Bergs-Collegii, på Konungens Nådiga befallning, utfärdade Kungörelse af den 17 Juli 1810, för längre elier kortare tid nedlagt större eller mindre del af sina smiden, äro från bevillnings-afgifter för de sålunda nedlagde smiden; befriade, under den tid, desamma icke begagnas. Dock, som förenämnde Kungörelse bjuder, att bruks-privilegierade smiden icke få nedläggas eller inställas utan bemälde Collegii derå erhållande Resolution', skall en sådan ovilkorligen företes, innan beviilnings-friheten meddelas. §. 76. Hvad angår alun-bruk,. ankarsmiden, bergsmanshamrar, bleckoch plåthamrar, , valsverk-, bleckbruk, masugnar, med andra redan i 2:dra Art. upp - 43 Bil. till Bevillnings-TJ iskotlets Betänkande , N.o 12. räknade verk, fabriker, manufacturier och med dem jemförliga inrättningar, sågverk, samt valkstamp-oljeoch andra än mjölqvarnar, så skola de upptagas till deras verkliga i orten gångbara värde samt, med tillämpning af ae grunder, som för värdering af hemman, bruk och bergverk äro föreskrifne, uppskattas efter den afkomst, de kunna och höra gifva åt sina egare; skolande bevillnings-afgiften alltid påföras verket och utgå i den ort, der det är beläget, ehvad en eller flera deruti hafva del. Dock skola sådana masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas, af egaren vid jemväl honom tillhörigt stångjernsbruk, taxeras gemensamt med bruket, på det ställe, der detsamma är beläget. Alla andra masugnar skola ovilkorligen uppgifvas och till värde beskattas, der de äro belägne. §■ 77.
I stället för dessa stadgandet), hvilka nu äro ämnade alt från Banko-reglementet utgå, föreslås umler Litt. 11. endast ett sä lydande stadgande: »Till extra-ordinarie tjenstemän inom Banko-verket ega Fullmäktige att, i mån »af behof, antaga skicklige och lämplige personer;» »hvarförutan under Litt. N. förekommer följande mening: »dock att, för erhållande »af befordran till advokatfiskaleller ombudsmans-befattning samt till kanslist-tjenster i Advokatfiskalseller Ombudsmans-expeditionen fordras att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk.» Häraf visar sig, att — med nyssberörda obetydliga undantag för endast tjensfemäonen vid Advokatfiskalseller Ombudsmans-expeditionen — för att vara qvalificerad till ordinarie eller extra-ordinarie tjensteman i Riksbanken skulle icke vidare erfordras någon theoretisk bildning, eller, åtminstone, att all garanti för att tjenstemännen egde någon sådan komme att saknas. — Förslaget i denna punkt icke blott innebär en återgång till förhållandet före år 1830, då akademisk examen för inträdes vinnande i Riksbauhen försl påbjöds, ulan går i tillbakaskridande ännu längre, ty under den närmaste tiden före år 1830 var åtminstone genomgåendet af en slags humanistisk examen inför Banko-fullmägtige gjordt till vilkor för antagning till extraordinarie i Verket, — och, såsom följd af förslaget, komme Rikets Ständers Bank att framstå såsom det enda Statens embetsverk, hvaruti akademisk examen vore öfverflödig. Af det eller de skäl, hvilka må förefinnas för en så egen och radikalt omstöpande förändring af det nu existerande förhållandet, är Under-styrelsen betagen tillfället att ingå i någon granskning, då icke ett ord derom förekommer i motiverna. Icke står något sådant skäl att finna i yppad eller befarad brist på nu kompetente sökande till extra-ordinarie anställning, ty under en lång följd af år har tillgången på extra-ordinarier varit snarare för ymnig än för ringa.
En motion om motverkande af detta för jordbruket nedtryckande förhållande i all sin helhet, vore derföre af behofvet högeligen påkallad; men då den med Ryssland gällande och för det landet sä gynnsamma handelslractat, hvars tillvaro så betydligt motverkar vår egen ladugärdsproduetions stigande, nästkommande år tilländalöper, och jag hyser det glada hopp, att II. M. Konungen, äfven utan inverkan ifrån representationens sida, ej låter våra östra grannar fortfarande njuta så stora handelsfördelar pä den Svenske jordbrukarens bekostnad, och då en i BorgareSt. af Hr Berg sisth Lördag väckt motion säkerligen gifver anledn. till inom Stånden blifvande sakrika öfverläggningar i detta ämne; vill jag nu uteslutande fästa mig vid den af de utifrån importerade artiklar, som mest af alla tynger på vår handelsvåg och som minst af alla behöfde göra det — jag menar ullen. Det är bekant, att stora bemödanden, för omkring 15 år sedan, gjordes i afsigt att uppmuntra ullproductionen och fram - 336 Den 20 Augusti. gången var under de 5 första åren, då__ conjunclnren var fördelaktig, verkligen öfver förväntan. Afven sedan liar denna industri gått framåt, ehuru ined långsamma, stundom vacklande steg. Hade man vid bemöda liderne för denna näringsgrens ii [i [»hjelpande gått till väga annorlunda än som skedde, och ej lernnat tillåtelse ät utrikes ull att, mot en tull, som kunde kallas nästan ingen, få öfversvämma våra saluplatser; hade man med ett ord ej nedrifvit med den ena handen hvad man uppbyggde med den andra, och hade slutligen Sveriges landtmiin lika väl insett och lika enigt arbetat för sin egen fördel, som yllefabrikanterna, samt lika enträget kämpat för vinnande af skydd åt sin näring, som de: så hade visserligen i detta ögonblick ullproductionen stått pä en ojemförligt högre punkt, än den pä hvilken den nu befinner sig. Under de höga ullprisen, som rådde under de 5 åren 1830 till 1834, ökades ullproductionen starkt, och den inhemska ullen fann en lätt afsättning.
Den bästa utvägen blefve det dock alltid, om man kunde så mycket öfvervinna den allmänna fördomen om den en gång straffades förkastlighet, att äfven allmogen ville föreställa sig de olyckliga annorlunda, än såsom utestängda från all förbättring och all mensklig gemenskap. Härtill kunde möjligtvis bidraga, att på ett större gods en upplyst husbonde antoge på en gång flora sådana straffade, och anvisade dem afskilda boningar och serskildt arbete, der de icke behöfde komma i gemenskap med den öfriga arbetsstyrkan, utan att likväl förbjuda, vare sig dennas medlemmar eller sjelfva de straffade, att träffas, om och när någon det önskade. Lyckades det då att hos de straffade vinna en fortfarande förbättring, och öfrige arbetarne såge husbonden alltjemt väl behandla dessa fortina brottslingar, visa dem förtroende och lemna dem tillträde till sitt husfolk och sitt hus; så skulle utan tvifvel den tanka hos de öfriga arbetarne uppkomma, att äfven fordna brottslingar icke nödvändigt måste vara uteslutna från välfrejdade personers gemenskap. Småningom skulle tänkesättet hos de ostraffade blifva mindre ofördragsamt och någon menniskokärlek hos dem, som deraf äro mäktige, börja att omfatta äfven deras genom brott olyckliga likar. Man skulle väl troligen icke upptaga dem i sitt umgänge eller inlåta sig i afhandlingar eller förhållanden med dem; — 80 — men mycket vöre dock vunnit dermed, att man lemnade dem ostörda och afhölle sig från smädelser och oförrätter emot dem. Derhän hoppas jag att det skulle komma; och denna frukt af upplysta och välvilliga husbönders omsorger föreställer jag mig såsom en tillräcklig uppmuntran till återvändande från förderfvets redan beträdda bana för rätt många af dess olyckliga offer, nemligen för alla dem, hos hvilka förderfvet icke hunnit utrota allt bättre anlag.