Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes och lades på bordet följande Allmänna Besvärsoch OeconomiccUtskottets den io dennes afgifne Betänkanden: 1:0 Angående Riksdagsmannen Carl Fredric Bergs från Bohus Län väckte Motion, att KronoUppbörden måtte öfverlemnas till KyrkoRådet i hvarje Församling, hvars Ledamöter borde väljas af redlige, förståndige och bofaste Män bland Häradets Innevånare, sorn skulle Den 24 Februarii. 641 skulle ansvara en för alla och alla för en, derå Utskottet på anförde grunder funnit så mycket mindre skäl tillstyrka bifall, som, enligt Utskottets öfvertygelse, de största svårigheter skulle möta för emottagandet af en lönlös och i hög grad ansvarsfull Befattning. 2:0 Rörande Riksdagsmannens Pehr Bengtsons från Halland gjorde yrkande, att då Kronohemman i Halland till större delen åro Förläningshemman till Kronans Embetsman, och en del Hemman skola erlägga någon ränta till Kyrkorna, Åboerne å de samma måtte blifva förunnade enahanda förmåner, som Kronohemman i allmänhet äga, ehvad de skola städjas af Kyrkan eller af Kronan, deruti Utskottet förklarat sig finna delta Mål innefatta sådana ämnen, hvilka erfordra en närmare undersökning, rörande ifrågavarande Hemmans natur, och de Contracter på hvilka Innehafvarnes rättigheter och skyldigheter sig grundade; hvadan och då Utskottet hvarken vore i tillfälle att inhämta alla härvid nödige upplysningar eller funne skäl att tillstyrka någon ändring i de grunder, som för Skatteköp i allmänhet blifvit stadgade, Utskottet ansett sig ej kunna härmed taga någon hufvudsaklig befattning; anmälandes Utskottet i öfrigt, att enligt hvad Utskottet hade sig bekant; frågan om de Halländska Lönings-liemmanens lösande till Skatte för närvarande vore dragne under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Ridd. o. Ad. Prot. lil B. 81, 82. 642 Den 24 Februarii. 3:o Angående Riksdagsmannen Hans Anderssons från Westerås Län gjorde yrkande, att Väghållnings-besväret vid och omkringNorbergs
Innehar den, som till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, offentlig tjenst; varde han derifrån skild, der ej tjensten är af beskaffenhet, alt han utan afseende å sin trosbekännelse kunnat till densamma nämnas samt Konungen eller den myndighet, som eger att tjensten tillsätta, finner skäligt att honom dervid bibehålla. § 16- Genom denna författning sker ej någon ändring af hvad i afseende å mosaiska trosbekännare stadgadt är. Bih. till B. St. Skrifvelse N:o 11. § 17. Böter, som i denna Förordning äro stadgade, beräknas i Riksmjnt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige. Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som gälla för förvandling af böter enligt Ulsöknings-Balken. Rikets Ständer hafva tagit dessa nådiga förslag i öfvervägande; och som Rikets Ständer dervid funnit desamma uppfylla anspråken på en efter tidsförhållandena lämpad lagstiftning uti ifrågavarande hänseende, hafva Rikets Ständer bifallit E. K. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet; hvilket, till svar derå, Rikets Ständer härmed få hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 7 Juni 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1860. Preste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående rotehållares för båtsmän skyldighet att inställa sig vid Generalmönstring. (Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 82.) S. A. K. Enär uti Generalmönstrings-instruktionerna vid indelta regementena till fot, samt indelta kavalleri-regementena, af den 16 November 1819, icke något stadgande af bö - Expcditions-Utskottets Förslag till underd.
Så tömde det nu äkta paret en bägare tillsammans, och därefter börjades med ifver det allmänna drickandet. Nu, omedelbart efter brudens öfverlämnande, tog också här i bröllopsgården ett allmänt kalasande vid. Dryckesvarorna spelade den viktigaste rollen. Också hette det i forntiden ej » hålla bröllop », utan » öldricka bröllop », liksom det ej hette » fira jul » utan » dricka j u l ». Det grundliga underlag af dryck, brudgummens följe redan tidigt på morgonen fått i hans hem, blef nu ytterligare påökt. Af varma rätter talas vid detta tillfälle endast om soppa; för öfrigt namnes konfekt. Hufvudvikten lades, som sagdt, på dryckesvarorna: brännvin, öl, mjöd, renskt vin och först och främst alla blandningarna af renskt, tillsatta med starka kryddor: lutendrank, klaret, hypokras. I Helsingör uppstod 1570 det modet att bjuda gästerna vid detta tillfälle — före den stundande kyrkfärden — icke blott kalla dryckesvaror, utan äfven varmt vin med socker, ett slags morgontoddy, som tyckes hafva tilltalat borgerskapet mycket, men hvaremot borgmästaren Henrik Mogensen i oktober månad samma år utfärdade ett bestämdt förbud. Verkan af denna morgonliflighet var densamma öfverallt och lätt att förstå. Öfver allt klagades det i nästan lika lydande uttryck öfver, att gästerna utgingo ur denna skärseld hälft eller helt berusade. I den hedna forntiden kunde detta sakförhållande tagas lättare, ty dagens hufvudhandling, bortgifningen jämte vigsel, var ju då redan fullbordad. Men efter reformationen och i synnerhet efter år 1582, då det blef i lag påbudet, att kyrkligt bröllop skall hållas på själfva söndagen, gick detta oväsen icke längre an. Vid det sextonde århundradets slut begynte regeringarna i norden att uppträda emot oskicket. En mängd kungliga förordningar från denna tid om nykterhets iakttagande på bröllopsdagens morgon finnes. Men dessförinnan var det en något oklar församling, som talemannen, oftast prästen, hade att tilltala på morgonen före kyrkfärden, när han till sist uppfordrade alla att begifva sig till kyrkan.
Det hade varit interessant alt förnimma, huru stor denna ersättning kunnat yrkas, och hade varit ett sätt att få utredt, huruvida indelta armeens förlust är imaginär eller verklig. Då man säger,1 att Utskrs förslag icke innebär någon minskning i grundräntan, utan endast en jemnare fördelning deraf, så frågar jag, huru någon förlust kan uppstå för indelta armeen , som har sig dessa räntor anslagna. Jag kan åtmin stone icke förklara det. Jag vill icke vidare uppehålla mig vid detta ämne, då den supposition ät' framkastad, att H, Ex. Hr Gr. af Wetterstedt återtager sin motion. Gr. Frölich, Dav.: Jäg borde icke, då så många ledamöter uppmanat H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt att återtaga sin motion, gå i förväg med något yttrande derom. Jag vill endast nämna, i hvilken dilemma R. o. Ad. blifvit satt genom de yttranden för och mot formen, hvarmed man här flera gånger i denna sak fäktat. Det torde icke kunna nekas, att Hr v. Hartmansdorff och Hr Stuart hafva rätt deruti, att R. St., enligt y5 § Riksd.Ordn., icke kunna än dra det beslut, de en gång fattat, på annat sätt, än tillföljd af inbjudn. Likväl har man hört, alt, då det kommer till afgörande af en fråga af den vigtiga beskaffenhet som den närvar., åtskilliga Hrr vilja lösgöra sig från formerna, hvaremot andra, som bestrida detta, göra detsamma, då de förklara, att de med modificationer vilja antaga en inbjudn. För min del har jag förut tillkännagifvit, att jag uti sådana former, sorn* här äro i fråga, längesedan lösgjort mig från alla former, hvarföre jag tillika får förklara, alt, derest H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt återkallar sin motion, eller R. o. Ad. förvägrar remiss deraf, jag kommer att med Ilr Stuart instämma i den önskan, att man måtte antaga BondeSt:s inbjudn. med den modification, som Hr af Billbergh föreslagit. Hr von Hartmansdorff:
UplasteS ett ifrän Riddarhus-Utffottet inkommit memorial af den 4 dennes, hwarnii tillstyrkes, akt den af Ridderffapet och Adelli wid Orebro Riksdag garanterade ffnld för tryckningen af de olne sistlcdne Riksdagars pleni-protocoller matts godkgöras genom en capjtations afgift af 24 st b:co om äret för hwarje inantalsskrifwen mansperson af Nidoerstkapet och Adeln i Z ärs tid, samt medelst nedsättande af priset ä prorocollerna till iZ R:dr B:co exemplaret; hwarjemie Riddarhus-Utfkottet anmäler, i asjcende pä tryckningen af inits, warande ärs Riksdags protocoller, att RiddarhusCastans belägenhet icke medgiswer dek densamma Den IZ Ilmi!. L57 af dest tillgångar bestrides. Uti ett särkildt, ivid dettg betänkande fogadt, utlåtande, förestår en Rid» darhus-Utjlkottets Ledamot Herr vaklman, attLofwannämde trycknings kostnad mätte utgöras genom erlägaande af en procent af hmarje skattskrifwen Adelsmans bliswande bewillning, sann försäljnings» priset ä protocollerna nedsättas till is R:dr brco. Friherre Leclerllröm, ^acob, äfwensom Herr Aotklieb, Larl kreclric, förklarade sig gilla Herr vaktmans tanka, säsom ensam byggd pä en billig betalningsgrund. Friherre Lilkverkckölst, ldlils, gillade Riddarhus, Utffottets förstag, men ansäg dem af Ridderskapet och Adelns Ledamöter böra wara fria, hwilka uti allmänna bewillningen wörö taxerade blott för löne afgift och personel afgift. Grefwe ve la Larclis, ^sscob, ansäg capilalions summan 24 st b:co sä ringa, att föga stoa» riqher borde möta antagandet af Riddarhus-Utskottets tillstyrkande. Friherre sk
Sprengtporten har nyligen utvecklat grundsatser, hvilka äfven jag ber att få taga till hufvudsaklig måtto, och jag skall derföre nu icke dermed upptaga R. o. Ad:s tid. Jag vill blott hafva äran nämna, att jag ej tror på möjligheten att genom nedsättning eller restitution bereda skattenedsättning. Med skattenedsättning bör man väl ej hafva afseende på allmänna bevillningens minskning, ty dertill behöfvas inga restitulioner, utan den göres af sig sjelf allteftersom Statens behofver möjligen kunna minskas eller andra medel för deras fyllande beredas. Man menar förmodligen med en nedsättning af skattebördorna, att dekorlera deni på de allmänna ut - Den 18 Mars. 77 skylderna. Della är en grundsats, sorn jag icke tror ens vara möjlig alt verkställa, tv jag anser statsreglcringen vara sa beskaffad, att deli ovillkorligen måste påräkna rika oell säkra tillgångar för a i t kunna fungera. Lindriogarne måste ske i beviilningsväg. Det ar således omöjligt, ali i sammanhang med en extra-4alsreglering befordra en skaltenedsallning på annat sätt, än om man vill utdela penningar, hvilket icke vore rimligt. Dessutom är det milt förmenande, alt besparade medel ej kunde användas bättre än att disponeras klokt lör Statens allmänna behof, d. v. s., för nationalförsvaret och för Statens allmänna ekonomiska förelag, hvilket ovillkorligen är, efter min tanke, vida nvlligare, än att utdela penningarna, d. v. s., att hvarje stort nationallöretag, som bekostas, icke är något enskildt företag, äfven om enskilde derpå skulle vinna, ty de återfalla ovillkorligen lill del allmänna. Jag tror alt Regeringen ej kan välja något bättre satt, eller R. St. tillstyrka någon bättre Utväg, än att samla besparade medel — della liar ej afseende på bancovinstcn, ty den lior icke lill detta capilel — i Riksg.cont., för alt dermed befrämja stora ekonomiska förelag, hvarigenom allmänheten ovillkorligen får lika mycket gagn, som hade tillfallit honom genom åtel bekommande af dessa penningar.
Mot insänP E L L E R I N S MARGARIN, dande af nedannämnda belopp till EXPEDIG Ö T E B O R G, som är TIONEN AF IDUN, STOCKHOLM, erhålles inom bäst, drygast och Sverige PORTOFRITT: billigast I Idun 1893 (n:r 1 felas) 2: 25 Idun 1894 (komplett) 2: 25 Idun 1895 (julnumret oberäknad ») 2: 50 d:o). _ 2: 50 De, s o m sätta v ä r d e Idun 1896 (d:o Idun 1897 (d:o d:o) - — - 3: — på en angenäm boslad, böra för billigt pris Idun 1898 (med juln.) - 3: 50 tapetsera väggarne med enfärgadt tapetpapIduns julnummer 1894 _ 0: 20 per. Profkarta med flera fina färgnyanser Iduns julnummer 1898 0: 55 erhålles mot JO öres porto hos CARL STENBarngarderoben 1898 (12 n:r) _ _ 1: — BERG, Norrköping. Rikslelefon. (234) Kamraten 1894 (n:r 19 felas) _ 1: 50 Kamraten 1895 (n:r 7 felas) - 1: 50 Kamraten 1897 (n:r 18 felas) 2: — E t t h e m Kamraten 1898 - 2: — - 1: — med god vård, undervisning i skolämnen Turisten (19 ntrj._ och musik, erhåller en 8 ä 10 års flicka tillVid rekvisitionen, som skall åtföljas af lisammans med en jämnårig. Förfrågningar kvid, torde noga uppgifvas, HVILKEN af ofvanställas till » Prästfamilj », Dalarö, pöste renämnda årgångar som önskas. stante. (gj Exp. af Idun. A n v ä n d vid Obs! Lackning af buteljer MonténsVaxlack Finnes hos hrr specerihandlande.
L. S. N:o 87. N. W. Stråle af Öknaliolm. L. S. N:o 4o8. J. Malcom Danckwardt Lilljeström. L. S. N:o 510. Hr Drakenhjelm. Fullm. G. A. Sparre. L. S. N:o 706. J. M. Rosenmuller. L. S. N:o 2118, a. J. Lagerheim. L. S. N:o 1092. John Ad. Leyonmarck. L. S. N:o u 60. Carl Åke Höökenberg. L, S. L. S. N:o 8G. F. C. Stuart. L. s. N:o 167. Geete. Fullm. M. E. Silfverbrand. L. S. N:o 47^* F. Coyet. L. S. N:o 5q2. Knut Bosin. L. S, N:o 1370. Herr Stjernblad. Fullm. R. M. Cederschiöld. N:o 1918, a. A. L. von Strussenfelt. N:o 2093, a. N. af Wetterstedt. L. S. N:o n 17. P. G. Cederschjöld. L. S. N:o 1318. Herr Stjerneld. Fullm. J. L. Bogeman, L. S. N:o 1481. C. F. König. L. S. 117 N:o 1563. J. K. Cederstråhle. L. S. N:o iG55. J. A. Tornerhjelm. L. S. N:o 1772. C. M. Brummer. L. S. N:o 1824. M. von Törne. L. S. N:o 1911, b. F. Psilanderskiöld. L. S. N:o iq32. Herr Oldenschöld. Fullm. C. G. Stuart. L. S. N:o 1967. Herr Rosencrantz.
Jag skulle tro, att man vid denna beräkning rättast bör utgå ifrån den minsta undcrafdelningen, hvilken enligt decimalsystemet naturligen bör vara T-?T af enheten, och efterse huru detta minsta myntvärde bör bestämmas, för att uppfylla rörelsens behof. Detta torde man åter aldra säkrast kunna bedömma, om man blott betraktar hvilket sådant minsta mynt, som folket sjelf antagit och begagnar. Och det tyekes vara temligen afgjordt, att Svenska folket sjelf har utsett den lill 1 styfver. Detta bevises derigenom, att om man efterfrågar i allmänna rörelsen, finner man att dessa styfrar äro i omlopp, hvaremot del nuvarande minsta myntet, eller ett runstycke, sällan kan återfinnas i rörelsen, hvilket åter tyckes klart bevisa, att elt så litet mynt, som elt runstycke verkligen icke behöfves; men att slyfvern deremot är behöflig, alldenstund den cireulcrar. Antager man denna, pä ett allmänt factum grundade åsigt såsom utgångspunkt, och att mynlenheten skall vara hundrade gånger en sådan styfver (eller rättare en annan, i det allra närmaste dermed lika, som blott på skiljer sig derifrån) så bestämmer enheten sig sjelf oell blir i värde lika med en half r:dr. Tjugufyraskillingeu såsom enhet slår äfven i ett lätt reducerhart förhållande till alla de nuvar. räknesätten, till riksdaler silfver, banco och riksgälds, daler i silfver och kopparmynt, samt mark. Allt tyekes således, enligt min tanka, förena sig i en hänvisning på detta värde, såsom det aldra lämpligaste alt utgöra det nya myntsystemets enhet. Jag anhåller således om propos. derpå, att i sammanhang med det nyss antagna decimalsystemet, myutenhcteu må blifva lika med hundrade gånger den minsta i landet brukliga och behöfliga valeur, styfver, och på grund deraf bestämmas till tjugufyra skillingar riksgälds. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag utgår från en annan synpunkt, än den siste värde talaren.
Eljest skulle ju, med förutsätt - h Den 27 Jan un lii e. m. ning nf RiksStåndens framdeles definitiva hifall till Utskottets nuvarande Förslag, Tryckfrihetslagen i denna del komma alt hvila på en helt annan grund, än den i Kegeli ngsF ormen stad gade. I betragtande af dessa sammanlagda skäl vågar jag hoppas, att ConstitutionsUlskoltet icke vägrar en förnyad och noggrann uppmärksamhet åt ett ämne, sorn omfattar så liögvigtiga frågor, både i Statsrätt och i allmän rätt. För min enskildta del kan jag aj annat än enständigt och vördsamt tillstyrka, att Högloft. Ridderskapet och Adeln behagade förklara, såsom uttryck af Dess gemensamma tanka, all, i händelse rättegångar i tryckfrihetsmål ännu kunde komma att ifrån Jury öfverflytlas till vanlig Domstol, denna då icke må vara förbunden att höra Rikets Ständers Committerade. Herr Tham: Om sammansättningen af TryckfrihetsComiteen vore lika osäker i afseende på ledamöternes qvalification, som sammansättningen af Juryn kan vara, skulle jag instämma med Grefve Lagerbjelke. Men du jag vill förmoda att TryckfrihetsComiteen, vald af Rikets Ständer, således ej vald af en part, alltid måste bestå af kunnige, upplyste och rättskaffens män, kan jag ej inse någon fara vid det af Utskottet gjorde förslag. Det är sagdt, att Domstolen ej kan Den 27 J annar ii e. ra. vara i behof af upplysning af Comiteenj men jag hemställer, om icke sådana skrifter kunna blifva åtalade, som förut handt, och sorn i förmiddags omnämdes, hvilka innehålla andra vetenskapsärnnen än HofRättens ledamöter vanligen äro i bekantskap med, och huruvida det då icke vore nyttigt, att TryckfrihetsComite^n kunde lemna upplysningar. Derifrån kan jag likväl icke draga den slutsats, att jag icke anser Domstolar bättre än Jury, då den kan helt och hållet bestå af okunnige personer. Då tbeologiska eller philosophiska böcker kunna blifva ämnen för åtal, tror jag att Domstolarne kunna inhämta nyttiga upplysningar af Comiteen.
samt om med rättvisa och billighet någon af dessa afgifter kunde nedsättas elier alldeles upphöra och stadens invånare i stället åläggas att , i händelse stadens inkomster i det hela ej tutte förminskning, bereda tillgång dertill å andra stadens inkomst-titlar, samt derjemte i underdånighet föreslå sådana controllör för framtiden, att de inkomster, sorn staden eger uppbära af handeln och sjöfarten, ej må kunna användas till andra föremål, än hvartill de äro eller blifva af Kongl. Mnjrt bestämda; hvarefter det ålåge Commeree-Collegium att med omförmäldte tabeller, förslag och underdåniga berättelser till Kongl. Majrt inkomma och dervid tillika i underdånig - 32 Bevillnings-Utslottels Betan leande, JV:o 21. liet anmäla, hvad Collegium fanne sig böra i ämnet anföra eller vid de föreslagne taxorna anmärka Sedan dessa infordrade npplvsningar först under loppet af Ar i838 i fullständigt skick lill Commerce-Collegium inkommit, samt Collegium, uti skrifvelse den 3i December nämnde år, desamma liil Kongl. Majit i underdånighet öfvei lemnat och tillika för egen del, på anförde orsaker, hemställt, atl Kongl.
I fråga om den religion, hvari barn bör uppfostras, vare lag, som i 10 § af Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1860, angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning, sagdt är.” Högste Domstolens fleste ledamöter, Justitieråden Alexanderson, Hoffstedt, Cramér och Friherre Leuhusen, ansågo icke nödigt att, för nu ifrägakomna fall, uti lagstiftningen införa det sä kallade civila äktenskapet, enär de i allmänhet örn främmande trosbekännares giftermål redan, genom Förordningen den 23 Oktober 18C0, gifna bestämmelser syntes kunna jemväl i fråga om äktenskap emellan jude och kristen ega tillämpning; hvarföre, och till befrämjande af enkelhet och enhet i lagen äfvensom af närmare likhet med hvad i Norrige eger rum, samma Justitieräder hemställde, om icke den tillämnade författningen kunde blifva af följande hufvudsakliga innehåll, nemligen: ”Medlem af Svenska kyrkan vare ej förment att ingå äktenskap med mosaisk trosbekännare. I afseende å sådant äktenskap, äfvensom vid äktenskap Kongl. Majlis Nåd. Proposition JW 32. 9 äktenskap emellan mosaisk och annan främmande trosbekännare, som tillhör i riket tillåtet religionssamfund, skall, i fråga om lysning och vigsel samt den religion, hvari barn bör uppfostras, lända till efterrättelse hvad i Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1847 samt i 9 och 10 § af Förordningen angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning, af den 23 Oktober 1860, stadgadt finnes.” Och förmälte Högste Domstolens nämnde ledamöter sig förmoda, att, i händelse af bifall till nu yttrade åsigt, Kongl. Maj:t ville taga under särskildt öfvervägande, om och i hvad mån förändring uti nuvarande vigselformulär må ega rum för äktenskap emellan jude och kristen. Skulle åter Kongl. Maj:t finna äktenskap emellan jude och kristen böra i annan ordning än genom presterlig vigsel afslutas, så lemnade Högste
Derföre har ej heller den Preussiska Monarkien en stor hypotheks-anstah, utan flera små,- Den Schlesiska har ifrån början varit ibland de bäst vårdade, och har derföre också största credit. Dess sedlar stodo på 104 före kriget, — 1813 folio de till 73 — 1816 stodq de åter på 104. Utskotten behöfva blott uppgifva, i hvilka delar vår lagstiftning behöfver förändras, att real credit må kunna bli möjlig. Det bör ej vara fråga om att skapa nya papper, men att ge cours åt de papper, som finnas; det vill säga; att innehafvaren af en intecknad sedel med lätthet kan få valuta derföre af en tredje man. Dermed ära både borgenärerne och gäjdenärerne belåtne. Det å'c lätt verfcstäldt. Dertill behöfs icke mera, än att hvarje intecknad skuldsedel upptager gäl» denärens debet och credit, nemligen spPcification på redan intecknade skuldsedlar, och grunderna till beräkning af pantens värde. Så snart detta skett, blifva de 50 till 60 millioner, sorn nu äro intecknade i fastigheter, detsamma, sorn andra publika papper; att vilja hindra dem ifrån att få den cours de kunna få, är mannamån och orättvisa. Vägen är sedan banad för både penninge-ägare och fastighets-ägare, att associera sig till befordrande af ömsesidig fördel, och det utan allt behof att biträdas genom Bankens credit. §å Den 22 Julli f, m. 1053 har äfven Herr Friherre Wrangel sett saken, och skalle Betänkandet återremitteras, så anlialler jag att denna tnin åsigt mätte underställas Utskottens pröfning. Friherre T Vrangel.' Jag får blott meddela Herr Stråle den upplysning, att jag alldeles icke menat, att HypotheksBanken skulle grundas på Rikets Ständers Bank. Ifrån första stunden och alltid, då jag tälat om credit-banker, har jag sökt visa^ att desamma, likasom alla Credit - transactioner enskiide emellan , böra Vara skiljde från Banken.
Ju flera komma pä spräng, desto mindre bli iva köpare lil antaler; och dcsie fa kunna dä med all säkerhet nedsätta inköpspriserna långt under et skäligt warde. Man har sökt undwika et werkeligt ondt, och sZ gansta swart ondt, det förderfweliga sgioterrncker: mel» )ag fruktår ac man saller i et swarare, der at strypa Swensta näringar. Om idkarns af detza näringar, som pä god tro uti nyttiga handteringar anwänht sit arbete, sin werkeliga förmögenhet och sin stttLäir, icke skulle winna den öma, omtanka, jag anser dem hofwa, förtjenat. Manne man dä, likwäl icke bör besinna he>r, la Rikers Lidande genom saknad af en bekydelig myckenhet af tilwerkningar, som, annars kunnat Ma inhemstH behof, öka waror til utrikes afsättning? Giswes wäst någon tjsnligare utwäg til Rikets uphjelpande än igenom mindstande af Imxnrltzr, ökande af Lx^orrsr? GifwsK wäl ock någon annan enlig med naturen? Och charms icke alla konstlade Lsjnsncs-Opsranvkmr förr eller sednapch stola stä si» man uvpa hufwudct? Dssia, rankar har j«A icke hemtat urur luften; Jag makar icke diktade Busar., En ren och vbestridelig erfarenhet lär giswa full öfwer^ tygclse om rigtigheren och werkiigheterr deraf. Isnnu. kunna mänga minnas, huru den hastiga förändringen af. penninge-werkLt ar 1767 förssrssiade en stor myckcnhgt afuärlpgs-idkarL, sörderfwads »ringar, jagade arbetaruLEMdet, och kiffogade RikO en stada L dest vöreise, si)W: W pä länH std, k.E WjM. l^äpch