Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af alla dessa skäl, samt hufvudsakligen på grund af den fullständiga utredning, som frågan om norra stambanans lämpligaste rigtning erhållit, dels af Ofverste Ericson uti dess år 1856 afgifna utlåtande, dels af 1859 års jernvägsundersöknings-komité, dels af Kongl. Maj:t uti Dess nådiga Proposition till 1856 års Rikets Ständer, dels af nämnde Ständers dåvarande Stats-Utskott, dels af Landshöfdingen Bennick och Grefve Taube uti deras vid 1862 års komité afgifna reservationer samt slutligen af Herrar Statsråden Lagerstråle och Malmsten uti deras till statsrådsprotokollet den 25 sistlidne November afgifna yttranden, får jag vördsammast föreslå att Rikets Ständer för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, samt till påbörjande af fortsättningen derifrån i rigtning åt Sala måtte bevilja ett sammanräknadt anslag af 5,734,000 R:dr Riksmynt. ” Angående dels bangård för norra stambanan, dels oek sammanbindning sban an genom Stockholm. af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län: "Frågan om sammanbindningsbanan genom Stockholm är så mycket svårare att rätt bedöma, som med denna banas utförande förenar sig de mest egendomliga förhållan den och tekniska svårigheter, hvarföre den äfven uppfattas och omfattas så väl af kännare, som icke kännare på högst olika sätt. Hvar och en, som nödgas deltaga i det slutliga afgörandet, måste dock bilda sig en öfvertygelse om det enas eller det andras öfvervägande fördel för det allmänna, innan han afger sitt votum, Statt-Utskottets Utlåtande N:o 87. 79 samt för ty noga väga från ömse sidor framställda skäl.
Men huru svhrt skall det dock icke varra att bevara sig oförderfvad, d s man ung och oerfaren kommer i en sildan orngifning, lösryckt frin hemmet, frin alla familjeoch slagtbandl och ingen som rider och varnar, men m&amp;nga som locka! De fallna kvinnorna Iars icke lemna n&amp;gon möda ospard för att f % de of~rderlvade liks daliga, som de sjalfva gro. Hter giillcr: ' En fAr lof te9 tre ' sig hele tiden, om det skall gA ", och att ' aldrig gifva sig ut ensam utan blllh va! ihop med dem man kan lita p&amp;. " a I Danmark borjas och slutas arbetet pA de flesta stalleii p&amp; bestämdt klockslag. Vanligen äro alla lediga kl. 7 p&amp; aftonen, och flickorna talade allmänt om denna ledighet sksom en stor fordel; den medför dock mBnga faror. Danslokaler med det i Danmark öfverallt. flödande branvinet locka allt som oftast; p&amp; en del egendomar dansas ngstan hvarje kvall. Mycket klagades öfver söndagsarbetet, hvilket ej lar vara ovanligt. i Danmark. Siillaii tvingas viii niigon direlit till arbete p&amp; söndagen, men arbetsgifvare och förvaltare se med missnöje pA den, som nekar att arbeta. F ö r söndagsarbetet lemnas extra betalning. Att flickorna i alla afseenden fara illa af detta shdagsarbete ä r ju klart. Kroppen behöfver efter veckans tungs arbete hvila, och i det mangahanda hvari de lefva, behöfva de val en dags hvila och vederkvickelse. De allvarliga flickorna frAn de goda hemmen medföra ju ofta nBgra andaktsböcker; när skola de f&amp; tid att läsa i dem, om söndagen friintages dom? Och &amp; r det ej under söndagens stillhet, som tanken pA hem och föraldrar ofta starkare tränga sig p&amp; den bortavarande än under veckans arbet.e? Och dessa hemtankar torde mer än en gAng hjiilpa flickan att ej förorsaka far och mor sorg.
Herr von Hartmansdorff, Augn fl: Jag in stämmer alldeles med Herr Tham i den mening, att hvarje motionaire, som gör ett förslag , äfven bör uppgifva möjligheten att det verkställsHvad det närvarande beträffar, så Den g Augusti /, m. ar det förgäfves att gå tillbaka i tiden, för att bevisa möjligheten och nyttan af skatfernes betalning genom naturalpraestationer; ty äfven då det skedde, måste Staten hålla särskildta Vahruhus och löna en serskilt Embetsman, eller så kallad Kronans Köpman, för att försälja hennes räntepersedlar. Det är, för hvar och en, lätt att inse, hvad Herr Tham nämnt, att emottagningen af alla de persedlar af höns, ägg, fisk, smör med flere persedlar, som uti jordeböckerxia upptagas, skulle vara ganska besvärlig och kostsam, att förvaringen skulle vara det ännu mera, och stora förluster göras, dels genom varornes förskämning, dels genom medels försnillande vid deras försäljning, o. 9. v. Man skulle då få betala mera i varor, än som eljest erfordrades i penningar, för att få hvad Staten behöfde. Menniskoslägtet i det hela, och hvarje sambälls-innebyggare serskilt, hafva vunnit en stor lättnad 1 varuoch värdes omsättning, genom liqvidationsmedlet penningen. Skulle man nu förkasta dess bruk, och varor åter få lefvereras , så blefve man å nyo utsatt för redan öfvervunna svårigheter, och man gjorde ett skadligt återgångsförsök, som ej kunde lyckas. Sveriges Drätsel-och UppbördsVerk är redan nog besväradt af varors förvandling i penningar. Detta kunde upphöra och afhjelpas, om vi fingo ett stadgadt mynt; men antoges Herr Montgommeries förslag, så skulle vi ännu mera än hittills blifva aflägsna» de ifrån ett ordentligt Drätselverk. Man har föreslagit, att denna varu-intägt skulle sättas i sammanhang med Magazins:Inrättniogen. Men 140 Ben 5 Augusta f. m. jag tycker, att erfarenheten redan borde hafva afskräckt oss ifrån alla anstalter som likna denna.
Vid dessa förhållanden hemställer jag att ifrågavide § måtte återremitteras, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att gifva densamma en med gällande språkbruk mer öfverensstämmande uppställning. Gr. Sparre, Erik: Jag erkänner, att det visserligen, om man icke ser på meningen af denna §, kan förebrås densamma en mindre oegentlighet i ordalagen; men, i motsatt fall, lärer icke någon tvekan i afseende på rätta förhållandet kunna förefinnas. Det kan verkligen lätt hända att, om man sönderbryter en eller annan mening från denna lag, en sådan mening kan komma att, ensam för sig betraktad, erhålla en annan tyd - 506 Den 15 Juli e. m. ning än den, hvilken densamma i sammanhang med öfriga §§ mäste erhålla. Det skulle möjligen hafva varit riktigare, om man efter orden: »t. o. m. 10 år» i stället för ett semikolon insatt punkt; men något missförstånd anser jag verkligen icke af denna §, äfven i dess nuvarande skick, kunna uppstå; hvarföre jag anhåller om bifall till densamma. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Jag är visst icke någon spetsfundig jurist; men jag är dock van att läsa och förstå Svenska; och i följd häraf kan jag verkligen icke finna någon otydlighet uti den ifrågav:de §:n. Ordalydelsen är: »Fick den utsatte deraf svår kroppskada, dömes etc». Ordet »dömes» är passivum; och det är endast handlingen »dömd», hvarom här är fråga. Att döma någon, som icke är skyldig, kan väl icke falla någon in och aldraminst en domare. Jag kan, för min del, icke finna något antagligt skäl till återremiss.
IX. B. 205, 252 396- A. 411. XI. U. 151. 267. 280. A. 280. U. 332, 355. A. 359. U. 441, 444. E. 445, 4i9 — N:o 48 i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 35 öfver Kongl. Majits nådiga Proposition om antagande af en författning, angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum. — Nio 49. i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 18, öfver vack ta motioner örn. arfsrätt för oäkta barn. — N:o 50 i anledning af vackt motion om Svea och Götha Hof rätters fördelning i särskilda mindre Hot-rätter. — Nio 51- i anledning af väckt fråga om stiftande af lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare. IX. B. 447, 494, 774. A. 778. X. U. 329. A. 357. XI. E 21. — N:o 52. i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 40 öfver dels Kongl. Majits nådiga Proposition med förslag till författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels ock enskilda motioner i enahanda syftning.
Tryckfri» hetsFörordningeu, enligt hvilket de tvän» Constitutions-Utshottets betänhanden. 183 ne män, som påtecknat namnsedeln och intygat uppgifternas rigtighet, äro underkastade författare-ansvar, i händelse skriften Stålås, OGh författarens namn och hemvist befmnas orätt eller aldeles icke uppgifna, har, medelst ett vid 1812 års Riksdag godkändt tillägg, blifvit i så måtto utsträckt, att enahanda ansvar åligger Attestanterna, äfven om Författaren, utan laga förfall, ifrån Svaromålet uteblifver. Denna sednare föreskrift synes Constitutions-Utskottet, dels öfverflödig, i betraktande ej mindre af Domstolens rätt, att använda tvångsmedel för partens inställande, än af HofCancellerens och hans Ombuds controlerande och seqvestrerande magt, dels obillig, såsom fordrande Attestanternas garanti för en Föifattares fortfarande moraliska värde, dels ändtligen icke väl förenlig med hufvudprincipen för Tryckfriheten, den att undanrödja all direct eller indirect sensure, alla i förväg mötande hinder, bland hvilka utan tvifvel bör räknas det beroende, hvari författaren nödvändigt måste sättas af de personers betänklighet, som han anmodar att namnsedeln påteckna. Utskottet får således, med anledning af framstäldt förslag, vördsamligen tillstyrka Riksens Ständer att; i den ordning igo Constitutions-Utskottets betänkanden. 56 §. Regerings-Formen antyder, ifrågavarande tillägg, vid 6 Mom. 1 §. Tryckfrihets-Förordningen, måtte åter upphäfvas ; I följd hvaraf meningen komme att slutas med ordet: ’ Saknades,’' och de öfriga orden: ”eller ock Författaren, utan laga förfall, ifrån Svaromålet uteblefve,” att helt och hållet utgå. Stockholm den 8 Jnlii 1825. N o 58. Ankom den 22 Julii 1823. Memorial till Högloft.
Någon minskning uti brunsgästernas antal har i sednare åren likväl förmärkts och orsaken härtill vill man hemta af de lättade kommunikationer med utlandet, till hvilket resor nu mera kunna företagas både hastigare och för bättre priser än i fordna tider. Antalet af fattige vid Ramlösa hälsobrunn synes, tyvärr, icke vara i aftagande. Så långt tillgångarne medgifva, erhålla de fri läkarevård, underhåll och bad, af räntan för den fond Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIY Johan till detta ändamål donerat. Under ledning af en utmärkt Syssloman med biträde af en anställd läkare handhafves Central-dårhus-inrättningen här i staden i samma goda skick nu som tillförene. Hjonens antal utgöra för närvarande 220, och sedan tillbyggnaden nu mera blifvit färdig, äro hjonen bättre logerade än tillförene. Dock torde vidare tillökning i byggnaderne vara behöflig. Serafimer-Ordens-Gillet hitsänder årligen 3,000 R:dr B:ko att, såsom uppfostringsbjelp till fattiga barn i Länet utdelas, hvilken utdelning, jemte den från Carl Johans pensionskassa, till behöfvande afskedade soldater af båda Skånska infanteri-Regementerne, har ett välgörande inflytande på barn-uppfostran inom medellösa klassen. Sistnämnde kassa handhafves af dertill utsedde direktörer. Revision vidtages årligen. Befarad nedsättning i räntan har icke ägt rum och utdelningen har, i följd deraf, i vanlig ordning kunnat fortgå. Provinsens 3:ne låne-anstalter: Riks-Bankens Låne-kontor här i staden, Skånska Hypotheks-föreningen och Privat-banken i Ystad, hvilkas utlåningssumma utgjorde år 1841 tillsammans ungefär 4,000,000 R:dr, underlätta penninge-omsättningarne till betydlig vinst för rörelsen, som dessutom upphjelpes af lån ur Sparbankerna i Länet och Skånska städernas Brandförsäkrings-fond. Denna sednare, jemte sparbankerna, hade tillsammans under nämnde år ett rörelse-kapital, uppgående till omkring en half million R:dr.
Didr., hade inlemnat följande : Till prot. får jag afgifva min reservation emot det beslut, R. o. Ad:s majoritet i förra plenum fattat i frågan om statens garanti å ett lån af 2 millioner silfver, som af blifvande hypotheksforeningar kan komma att upptagas. Jag anser mig härvid böra redogöra för de grunder, på hvilka jag ansett mig icke med min röst böra biträda detsamma, nemi.: 1:0 att det upprifver ett af RiksStrn under denna riksdag förut fattadt och emot detta rakt stridande beslut; 2:0 att jag anser statens inblandning, under hvad form som helst, uti enskilda associationers låneoperationer olämplig, i synnerhet i sådant fall som detta, då 3:o den andel af ifråga var. lån, som kan belöpa sig på hvarje gäldbunden jordbrukare, blir så ytterst obetydlig, om det skall fördelas pro rata parte på de 70 millioner intecknad skuld, hvarmed jordbruket är graverad t, att den i verklig penningeförlägenhet varande på längre tid ej deraf kan hemta den ringaste fördel, enär hans årliga contanta utgift i nära 4o år i alla fall blir lika stor som nu, 6 proc., ehuru 1 proc. deraf presumeras kunna utgå såsom amortissement; och slutligen 4:0 att som detta lån endast åsyftar en omsättning till lägre ränta af en förut existerande skuld och således ej upptages för något produetivt ändamål, är det temligen osannolikt, att det kan åstadkomma någon ökad production; och så vida det ej sker, blir ostridigt resultatet, att om 37 år circa 2 millioner silfver utgått ur landet till räntor på detta lån, ty afven om man ville medgifva såsom en möjlighet, att dessa räntor jemte capitalafbetalningarna genom en fördelaktig liandelsconjunctur, utan att uppdrifva coursen, skulle med vexlar kunna betäckas, blir dock förhållandet i så måtto enahanda, att eljest för öfverskotten på börsen silfver kunnat inkomma, och på sådant sätt rörelsecapitalet i naturlig väg ökas. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Uxped.Utsk. inkomna förslag till R.
Ha vi ej dessutom i dagblad sett uppgifvas den oskyldiga utvägen att genom subscription hålla författare och förläggare skadeslöse? Äro åter alla försök till allmänhetens förvillande utan all betydenhet, som också i dagblad blifvit påstådt, välan! låtom oss då tillträda vår medfödda rätt att gratis förvilla henne och borttagom en lagparagraf, som är illiberal, om det yrke den förbjuder är oskyldigt, och i alla fall är onödig, då den i motsatt fall ej kan uppfylla ändamålet. Jag har nu anmärkt de delar af allmän rätt, dem jag icke anser vara så skyddade af Tryckfrihetslagen, som de efter mitt begrep om Lag borde vara,' och nalkas nu granskningen af det beskydd den lemnar enskilt rätt. Ehuru beskyddad man nu mera är till namn och rykte, gifves väl näppeligen någon afhandling i detta ämne, som icke öfverflödigt upprepar, att skydd till namn och rykte är lika dyrbart med skydd till person och egendom och jemte detta utgör grunden till samhällscontractet. Detta är så visst, att äfven bland dem som uppå Bilaga C till Mern. 305 goda grunder icke värdera sitt rykte så högt, gifves ingen fräck nog att det tillstå. Nu anfalles en medborgare af en smädelig skrift — lycklig om han till namn och person tydeligen utmärkes och om beskyllningen är bestämd — än lyckligare i den nion beskyllningen är svår och, i fall den vore styrkt, kau ställa honom under lagens åtal. I första fallet måste domaren åtminstone upptaga målet och i de sednare lemna lagarne den upprättelse, som uppå hvarje annan under lagen hörande beskyllning följer. Visst är den anfallne ändå lidande, men det alltid obehagliga af en slik rättegång är som ett oundvikeligt ondt att anse, och han får vara nöjd, då han njuter det försvar menskliga inrättningar förmå gifva. Men nu anagrammatiseras hans namn eller utmärkes han till utseende, stånd, lefnadslopp och öfrige förhållanden så, att ingen kan sig misstaga, och så, att personen är klarligen utpekad. Hvar är då den lag, som skyddar honom?
Detta gäller nu — vi förmoda — odisputabelt o m den tyska lilla lever de rideaux ' en, » Tu o c h fyrtiosex », af H. Landsberger. H r Personnes flytande friaresvada, s o m däri krönes m e d all framgångens hugnad, tycktes emelleitid hålla publiken v i d godt humör, o c h fröken Janson var en m y c k e t älskvärd o c h söt u n g fröken, s o m egentligen intet annat hade att bestyra än att rätta ögonblicket, strax före täckelsets fall, säga sitt afo c h lyckliggörande ja. Denna obetydlighet — ursäktlig h o s en enakts » bagatell » — stämplade d o c k tyvärr äfven det därpå följande engelska treakters skådespelet: » Skiljovägen » af H. W. Esmond, trots d e stora tragiska later, hoplånade från allsköns gamla b e - kanta m e d både franska o c h spanska namn, d e t sökte taga sig. T y i den engelska stopningen hade det råkat bli bastant pepprad godtköpsroman af alla de n o g så högtidliga o c h tänkvärda konflikterna. Omaka äktenskap, skakande själsstrider, ädla själar, dödande g i f t. Men ingen gnista af någon författarens egen e l d! Publik har n o g äfven sådant — m å nu den infinna sig. Förlåtligt, o m skådespelarnes intresse blef föga intensivare än premiérpublikens för dessa figurer, klippta ur » Harpers W e e k l y » eller » Short Stories ». Deras plikttrogna nit röjde sig dock och m å tacksammeligen erkännas. » Den stora kvinnosjälen » pressade fram sina omätliga kärlekskval i fru Sandells djupast hjärtegripande gurgelljud, o c h » den stora manliga » rullade fram sina reciproka känslor g e n o m h r Skånbergs mest talande ögonhvälfningar. Hrr Hillberg, Johanson, Hedlund o c h Grunder stodo tappert bi m e d många korrekt solida engelska dygder — på hvilka d o c k dess värre ingen egentligen ville tro.
Efter ett ingifvit Förslag eller Utdrag af 1754 Ers Hospitals - Räkning, består inkomsten uti Hemmans - Räntor af 6J Mantal, samt érv Ladugård 1* Hemman , Nortuna kajlad, som. brukas till hälften och bestiger uti penningar 417 D :r 2 3 dr. och AfradsrSpannemål 126 T r, jemväl uti anslagne Krono - Tionde - Spännen ål af åtskilige Socknar omkring Upsala 320 T:r 6 fj: r, Intresse af utlånte C ipitaler 2 5 4 Dn. Ridder!- Pungoch Armbösse Penningar 243 D-ler. Ingifts och Inskrifningspenningar a 20 Ät personen, som inkommer, 240 D.:r. Hushyra och Tomtören 22 D;r 19 öre. Bänk,- griftoch ringnings-penningar 115 D:r jo öre. Extra inkomster 10 D:r 8 öre> Tillsammans penninge inkomst t 302 B:r 2S öre samt A.fradsoch KronoTionde Spannemål 447 Tunnor 4 Fjerdingar, hvaraf 161 Tsr 3 fj r 2 f Ager ingen annan inkomst af Kronan än Tjugufyra tunnor Spannemäl och det efter Konung SIGISMUNDI Donations-Bref af den 7 ]\r artii 1597; De öfrige Inkomsterne äro ovisse, såsoiri g Procent af Sterbhus-Inventarie-Surnmor, Collect-Penningar, Arrr,penningar vid Sjö-Tullen, Armbösse-Penningar och frivillige gåfvor •vid Bröllop och Barndop med mera. Efter ett af Sysiomannen Rådmannen Hylphers gjordt och ingifvit Utdr3g af 1755 års Hospitals-Räkning, består inkomsten för samma ar uti bemälte 24 Tunnor Spannemäl »arnt uti Penningar 780 D:r 8 öre Sarnt Linköpings Stift.
Betänkande framställde äfven åtskillige anmälanden 1 anseende till förhållanden, hvilka Utskottet anmärkt såsom grundlagsstridige, men likväl af egenskap att, efter Utskottets mening^ Icke tarfva någon åtgärd uti sådan anmärkningsväg sorn den, hvartill 107 § lemnar tillfälle. Då det cgenteligen icke är ConstitutionsUtskottets bestämmelse , att vägleda Riksens Ständer till andra önskningar än sådane hvartill, 107 §. lämnar anledning, så kan man likväl icke finna annat än att ConstitutionsUtskottet velat fästa Riksens Ständers uppmärksamhet, å sådane förevarande omständigheter hvars rättelse påkallas af omsorgen för landels väl: det förefaller mig besynnerligt, om ett sådant tillkännagivande ifrån ConstitutionsUtskottet, skulle uti formerna finna ett hinder att göra sig gällande , och jag inser derföre? i,eke huru Riksens Ständer, rasd något bibo - Den 22 Julii e. ni. hållande af aktning för det dyrbara förtroende att vara Folkets ombud, kunnat undgå att,' utaf dessa CönstitutionsUtskottets anmälanden hämta anledning, att till Kongl. Majt i underdånighet framställa önskningar om rätfelséi först och främst i alla de fall som ConstitutionsUtskottetg Betänkande anmäler, och sedah Osammanhang dermed uti allt, hvad sorn med rättvisa och billighet kunde önskas annorlunda än det är. • i jag föreställde mig åtminstcné icke, äti én sådan önskan skulle mötas af det hinder Som nu inträffat, då frågan genom Herr Grefven och Landtmarskalkens vägrade proposition, såsom Gruadlagsitridig till någon del blifvit ansedd. Vid afgifvandet af mina tankar rörande ConstitutionsUtskottets Betänkande, fråriträdde jag i vissa delar villigt, dén utväg aorti 107 §. med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande lämnade under förhoppning, att det Förslag till underdåniga önskningar jag vid tillfället tog mig friheten framställa* icke skulle annorlunda än genom Majoritetens istridiga mening kunna förkastas.
Majrts Nådiga Beslut, i följd hvaraf Skrifvelsen till Rikets Ständer, angående upptagande af ett lån till befrämjande af HypotheksFöreningar vore aflåten, blifvit. fattadt enligt föredragande StatsSecreterarens och StatsRådets yttrade mening, StatsRådets närvarande Herrar Ledamöter jemte Föredraganden dervid hade åsidosatt de för Riksdags-ärenders behandling medelst Grundlag stadgade former, förnämligast i så måtto, som, oaktadt Rikets Ständer vid dåvarande Riksdag dels afslagit väckt motion om upptagande af det vid Riksdagen åren 1828 — i83o beslutna lån å högst Två Millioner Riksdaler i Silfver, att användas till biträde åt Hypotheksoch PrivatBanksInstitutioner, dels bifallit likaledes väckt motion, att Rikets Ständers förra Beslut om ett sådant låns upptagande måtte förklaras till all kraft och verkan hafva upphört, Konungens Rådgifvare icke dessmindre frånstyrkt Konungen, att erkänna giltigheten af de skäl, Rikets Ständer anfört, och deremot tillstyrkt Konungen, att föreslå Rikets Ständer, såsom en fullföljd af deras förut fattade, af Konungen sanctionerade beslut, det ifrågakomna för fastighetsägares understöd ämnade Silfverlånets upptagande till HypotheksFöreningarnes förmån, samt följaktligen beredt öfverträdelse af 75 § Riksdagsordningen, hvilken, jemte föreskrifven behandling af frågor om Grundlags stiftande eller upphäfvande, stadgar: att ”för beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, hvarom i RegeringsFormens 66, 6g, 70, 71 och 72 §§ serskildt vore förordnadt, gälle, jemte Konungens samtycke, Tre Stånds mening; men skulle Två Stånd stadna emot Två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den Riksdagen å nyo väckas eller upptagas.”
Det hufvudsak liga skälet, hvarför jag afstyrker dessa 4o proc. inbetalning, ligger deruti, att man i allmänhet skriker deröfver, all bär ej finnes riksmynt i allmänna rörelsen, utan förvaras i privatbankerties cassakistor. Jag vill ej vara vidlyftig, ehuru ämnet verkligen kunnat sådant fordra, men då tvä Ständ redan bilällit Utsktns betänk., så yrkar jag, i öfverensstämmelse med deras beslut, att R. o. Ad. här ville antaga 2.5 proc. inbetalning af grundfonden. Gr. Frölich: Jag instämmer helt och hållet i den uppmaning, den siste värde talaren gjort, att icke vidare omorda den frågan, huruvida beslutet om i §:n nu bör få leda det återstående af lagstiftningen i denna del, och jag vill endast i aldra största korthet hafva äran tillkännagifva, att orsaken, hvarför jag alldeles icke deltager i denna discussion, är den, att jag nu har en förhoppning, alt möjligen, då riksdagen synes blifva lång, K. M., efter att hafva inhemtat de särskildta besluten inom RiksStm, sorn möjligen finnas alldeles oförenliga och som föranleda lill en framställning i ämnet af R. St., hvilken alldeles icke synes blifva af sadan beskaffenhet, att den kan vinna K. M:s sanction, att, säger jag, K. M. täcktes skilja oss åt genom en nåd. propos. i ämnet, som har både riktigare och mera conseqventa grundsatser. Det är under denna förhoppning, som möjligen kan förfelas, men som jag anser för en moralisk pligt att hysa och derefter handla, som jag nu här ånyo uppträder, för alt yrka hvad jag anser vara riktigt i grundsats. Jag skall ej vidare yttra mig om den i §:n. Hvad den nu föredragna §:n angår, så ligger det oundvikligen i naturen af hvarje menniskas uppmärksamhet att den omöjligen kan qvarhållas, om de värde ledamöterne lala om flera ämnen på en gång.