Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Maj:t wille lemna ett högtidligt och talande wedermäle af sitt bifall till det ädla, eniga och kloka handlingssätt, som under loppet af detta Riksmöte utmärkt det Riks-Ständ, bwars Ordförande jag har den äran wara. Jag ber Herr Kammarherrn ytterligare innesluta mig i den Näd med hwilken Kongl. Maj:t täckts omfatta hela min lefnad, tänkesätt hwarä jag hoppas att inom fä ögonblick fä den nädcn ätt lemna muntelig bekräftelse. Sedermera blefwo Ordens-tecknen Herr Baron och Landt-Marskalken af ofwanbemälte Kammarherre päfästade; hwarefter CabinettSKammarherren LerZensträie afträdde, beledsagad lika som wid ankomsten. Sedan Herr Baron och Landt-Marffalken öppnat och genomläst Kongl. Maj:ts Nädiga skrifwelse, yttrade sig Herr Landt-Marffalken att jemte det för honom sjelf smickrande, som Lenna ffrifwelse innebure, hade Hans Majtt deruti behagat pä ett sä wälwiljande och aktningsfullt sätt, emot Ridderffapet och Adeln sig uttrycka, att Herr Landt-Marffalken ansäge för sin skyldighet, att densamma för Ridderffapet och Adeln läta uppläsa. Kongl. Mattts Nädiga Hand-Bref blef derefter uppläst, sa lydande: Wälborne Herr Friherre och Landt-Marffakk! Jag har ej trott pä ett wärdigare sätt kunna uttrycka min tillgifwenhet för Eder och Min erkänsla för de utrnärkta tjenster I Mig och Den 7 October. 403 och Riket bewisat, än dä Jag, pä en dag, som hos Mig äterkallar minnet af förflutna är, och lär Mig högre stutta de Personers hjertan,som under alla stiften aldrig warit wacklande i deras tänkesätt för Mig, utnämner Eder till Riddare af Swea och Götha urgamla och hederwärda Seraphimer-Orden. Jag öfwersänder Eder detta Ordens-tecken, det I genast kunnen anlägga.
Hon är lifsens trä allom dem som fatta henne; och salige äro de som hålla henne; Ty Herren hafver grundat jordena genom vishet, och genom sitt råd tillredt himmelen. Genom hans ord äro djupen åtskild, och skyarna med dagg drypande vordne. Min son, låt henne icke ifrå din ögon vika, så skall du lyckosam och klok varda. Det skall vara dine själs lif, och din mun skall täck vara. Då skall du på dinom väg säker vandra, att din fot icke stöter sig. Lägger du dig, så skall du intet frukta dig, utan sofva sötliga; Att du icke betorf frukta dig för hastig förskräckelse, eller för de ogudaktigas storm, då han kommer. Ty Herren är din tröst; han bevarar din fot, att han icke fången varder. Neka dig icke att göra dem torftiga godt, om din hand af Gudi hafver magt sådant göra. Säg icke till din vän: Gack bort, och kom igen, i morgon vill jag gifva dig; der du dock det nu hafver. Far icke efter att göra dinom vän ondt, den uppå god tro när dig bor. Kifva med ingom utan sak, om han dig intet ondt gjort hafver. Följ icke en vrång man efter, och utvälj ingen af hans vägar; Ty Herren stygges vid den affälliga, och hans hemlighet är när de fromma. Uti dens ogudaktigas hus är Herrans förbannelse; men dens rättfärdigas hus varder välsignadt. Han skall bespotta de bespottare; men dem eländom skall han nåd gifva. De vise skola ärfva äro; men om de galne än högt uppkomma, varda de likväl till skam. Hörer, min barn, edars faders tuktan, och akter uppå, att I mågen lära och kloke varda; Ty jag gifver eder en god lärdom; öfvergifver icke min lag. Ty jag var mins faders son, späd, och den endaste for mine moder. Och han lärde mig, och sade: Låt ditt hjerta anamma min ord; håll min bud, så får du lefva. Anamma vishet, anamma förstånd; förgät icke, och vik icke ifrå mins muns tal.
Och röd på kind som ett nämndemanshus. Per. Hi å hej! Jag, för mej, Tar i glädjen ett lite rus! Stina. Ja, käre Per, det ska fälle komme en dag, då vi ock kan gifte oss, du. Hvad det li’r, så få vi nock bli statfolk åt fader Nämndeman, och då kan vi lefve godt och inte behöfve släpe som simpelt torperfolk, såsom di der fattige Jan Hanssons nere ve sjön. Per. Åja, vi ska tro det bäste, Stina lelle. Te tjene när en så stormrik bonne, som fader Nämndeman, är mest like så bra som te vare dräng hos sjelfve Brukspatron. Också ska jag säje, att jag inte stort kruser för Dräng-Olle på herrgåln, fastän han sätter näsa i vädre på körkbacken om söndagera; och det ska fälle inte bli så långt tes jag kan skaffe mej klocke med peschaft och gå i stöfler och kaloscher, så väl som han. Stina. Och jag för min del håller mej inte för stort sämmer, än herrgålspigera, fastän di går med rutige nettelduksförklän och rosige selkeshalsduker och randige bombasängsklänninger. Nej, tack vackert! – Och se den, som jag slätt inte niger för, det är Jan Hanssons Anna ve Sjön, fastän ho gubevars! ser förnäm ut och svänger sej om söndagera i den der storpreckige klänningen, som ho feck åf Mamsell Lotta på herrgåln. Per. Tal’ inte om Jan Hanssons, för då blir jag rasande. Alltse’n ovänskapen ble mellan fader Nämndeman och gamle Torper-Jan, har jag inte kunnat tåle hele det der trasfölje. Stina. Ja, så är det nock med mej med. – Var det inte bra besönnerligt ändå, att den der fattige torperstackern våga’ sätte sej opp imot fader Nämndeman, som är så rik och mäktig? Han vittna’ ju imot honom på tinge? Per. Ja, ser du, saka var så, att fader
Mörners, August, yttrande, ang:de charlae-sig.-försaljliingsmäns anställande vid tingsställen, som jag begärt ordet; och mitt uppträdande har blifvit så mycket mera påkal» ladt i anledn. af hvad Gr. Hamilton nyss anfört. Jag tror att en försnillning, sådan som den ädle Grefven omtalat, måtte inom domarecorpsen vara högst sällsynt, och Utskts förslag om anställande af särskilda chartse-sig.- försäljare vid tingsställena synes verkligen innefatta ett slags misstroende emot domare i allmänhet. Om någon medlem af domarecorpsen skulle förhålla sig så oriktigt, som man sagt, och hvarpå Gr. Hamilton uppgifvit exempel, så är ett sådant förfarande belagdt med högst svåra höter, och farhågan alt blifva upptäckt samt den deraf följande skammen hör vara en tillräcklig controll mot dylika missbruk, om ej D c ii 37 Januari f. m. 4^3 rättskänslan i delta fall skulle göra tillfyllest. Dessutom tror jag det icke gå an vid flera tingsställen att anställa särskilda chartse-sig.-försäljningsman; ty om det skulle låta sig göra vid några, läte det sig visserligen icke verkställa vid alla. Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja den, som jag förmodar, blifvande åtcrremissen lill TJtsk., under det att jag tillika förklarar, det jag, hvad betänk. i öfrigt vidkommer, instämmer i hvad Hr Lagerheim anfört. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag har egentligen begärt ordet i nnledn. af Gr. Hamiltons yttrande, och ber alt få fästa uppmärksamheten derpå, alt, äfven med antagande af de controllör Utsk. föreslagit, är derföre icke den anmärkta saken afhjelpt. Grefven har nämnt att underslef ägt rum vid chartering af fastebref: jag får då upplysa, att fastebref icke öro handlingar, som till häradsrätt ingifvas, utan som derifrån utg ifvås.
Stadens brandväsende, understödt af frivillig brandkorps, hade vunnit förstärkning af en större brandspruta och två vatten-uppfordringsverk. Askersund. Stadens folkmängd har i medeltal uppgått till 1,054 personer, deraf 626 varit mantalsskrifne. De handlandes antal är oförändradt och 9 hålla öppna bodar. De öfriga drifva spanmålshandel eller handla med spik. Handelns liflighet har ökats sedan 2:ne ångskonertar ifrån och med år 1853 underhållit trafiken emellan staden och Götheborg; dock klagas deröfver, att ortens allmoge slagit under sig handeln med spanmål och bränvin på stadens bekostnad; för öfrigt äger staden 3:ne fartyg. Handtverksmästarnes antal har utgjort 31 med 14 gesäller och 19 lärlingar. Rlott några få mästare ha drifvit rörelsen med eget förlag och hafva att uthärda täflan med närboende bönder. Staden har 142 bebyggda och 45 obebyggda tomter samt donerad jord. Tomterna äro sednast taxerade till 146,753 R:dr och jorden till 4,800 R:dr, allt Banko. För stadens styrelse har årligen åtgått 600 R:dr Banko, oberäknadt sex tunnor tionde af en staden tillhörig mjölqvarn Samt några tunnland jord, anslagua till lön åt Borgmästaren. Fattigvårdskostnaden har årligen uppgått till 1,061 R:dr Banko. Utgifterne för stadens ekonomi uttaxeras i föreskrifven ordning till 3/s af stadsjorden och % af borgerlig rörelse. Väghållningen är fördelad på tomterne och anses uppgå till 32 sk. Banko årligen på hvarje tomt. 2:nc läkare, deraf en antagen och aflönad af staden, besörja helsovården. I öfrigt finnes intet anmärkningsvärdt att tillägga om denna stad. Kora. Folkmängden år 1855 utgjorde 929 personer, deraf mankön 235 mantalsskrifne och 168 fria från mantal, samt qvinkön 346 mantalsskrifna och 180 fria från mantal.
”När gubben St–hal åter inkom, sväfvade ett leende af faderlig välvilja och tillfredsställelse på hans läppar, då han såg det skenbart lyckliga förhållandet. – ’Jo, jo,’ sade han förnöjd, ’när ni kom på egen hand, tror jag ni rätt väl kunde fördrifva tiden. Jag och Brink hafva nu stått öfver en qvart i matrummet och med verklig smärta beklagat, att vårt sköna oxkött kallnar, medan ni glömmer, att ni redan för en god stund sedan erhöll matbud.’” ”Förlägen, snarare öfver den redlige gamles misstag om mina känslor, än öfver felet att ej hörsamma middagstillsägelsen, bjöd jag nu Julie armen, och försökte, så väl vid bordet som hela den öfriga dagen, att bibehålla den jemna och lugna stämning jag antagit. Men en sådan ansträngning och en så noggrann afvägning af hvarje mitt ord och handling blef mig slutligen för plågsam. Jag måste hem, när aftonen kom, och alla deras böner och föreställningar kunde ej qvarhålla mig. Jag längtade ut, att naturens vilda stormar måtte blandas med mitt hjertas, hvilka, befriade från brukets och pligtens bojor, voro nära att spränga mitt bröst. Nu är jag åter hos dig, min Carolina! Det är en ljuf tröst att få utgjuta sig för en deltagande vän; och hvem kan vara det mer än en syster?” Det var långt lidet på natten, då syskonen åtskiljdes. Waldemar kunde ej ana, att Carolina led af ett sår, lika djupt som hans, ehuru af olikartad beskaffenhet; men hon var tålig och from, och det gifves smärtor af den art, att de icke, åtminstone inneslutna i en qvinnas hjerta, kunna meddelas. Åtta dagar derefter voro slägt och vänner samlade på Brunkenäs, att ledsaga den saknade vännen till sitt sista hvilorum. En stund förrän processionen skulle uppbryta, vinkade brukspatron St–hal Waldemar och Julie att följa sig. De inträdde i det hvälfda, med svart kläde öfverdragna likrummet.
Dryper, I himlar, ofvanefter, och skyn regne rättfärdighet; jorden öppne sig, och bäre salighet, och rättfärdighet växe till med, jag Herren skapar honom. Ve honom, som träter med sinom skapare, nämliga krukan med krukomakaren. Månn leret säga till krukomakaren: Hvad gör du? Du bevisar icke dina händer på ditt verk. Ve honom, som till fadren säger: Hvi hafver du aflat mig? och till qvinnona: Hvi födde du? Så säger Herren, den Helige i Israel, och hans mästare: Äsker tecken af mig, viser min barn och mina händers verk till mig. Jag hafver gjort jordena, och skapat menniskona deruppå; jag är den, hvilkens händer himmelen utsträckt hafva, och budit allom hans här. Jag hafver uppväckt honom uti rättfärdighet, och jag skall göra alla hans vägar släta; han skall bygga min stad, och låta mina fångar lösa, icke för penningar eller gåfvor, säger Herren Zebaoth. Så säger Herren: De Egyptiers handel, och de Ethiopers förvärfning, och det stora folket i Seba, skola gifva sig under dig, och vara dine egne; de skola följa dig, uti fjettrar skola de gå, och skola nederfalla för dig, och bedja dig; ty när dig är Gud, och är eljest ingen gud mer. Sannerliga äst du en fördold Gud, du Israels Gud, Frälsaren. Men de afgudamakare måste allesammans med skam och hån bestå, och med hvarannan med blygd afgå. Men Israel varder förlossad genom Herran evinnerliga; och skall icke till skam och spott varda någon tid i evighet. Ty så säger Herren, som himmelen skapat hafver, Gud, som jordena beredt hafver, och hafver gjort henne och tillredt, och icke så gjort henne, att hon skulle tom vara; utan hafver tillredt henne, att man skall bo deruppå. Jag är Herren, och ingen mer. Jag hafver icke hemliga talat uti något mörkt rum på jordene; jag hafver icke fåfängt sagt till Jacobs säd: Söker mig; ty jag är Herren, som om rättfärdighet talar, och förkunnar det rätt är.
Af dessa sade han, att han sjelf sjette dödat sextio på två dagar.27 Han var en ganska förmögen man på det slags egodelar, som utgöra deras rikedom, det är på vilda djur. Han egde på den tiden, då han besökte konungen, tama oköpta djur sex hundrade; dessa djur kalla de renar. Af dem voro sex lockrenar. De äro i ganska högt pris hos finnarne, ty med dem fånga de vildrenar. Han var ibland de yppersta män i det landet. Dock egde han icke mer än tjugu kor, tjugu får och tjugu svin. Och det lilla han plöjde, det plöjde han med hästar. Men deras förmögenhet beror mest af den skatt, som finnarne till dem betala. Denna skatt består i djurs skinn och fogelfjäder, hvalfiskben och sådana skeppståg, som äro förfärdigade af hvalfisk28 och af sälskinn. Hvar och en betalar efter sin förmögenhet. Den förmögnaste bör erlägga femton mårdskinn, fem renhudar, ett björnskinn, tio korgar fjäder, en björnskinnseller utterskinns-tröja och tvenne skeppståg, hvartdera sextio alnar långt, förfärdigade det ena af hvalhud, det andra af sälskinn.» Fortsättningen af Otheres berättelse utgör en skildring af den Skandinaviska halfön och af en resa, som han företagit från sin hembygd åt söder. Derpå lemnar konung Alfred en framställning af dansken Wulfstans resa i Östersjön. Denna del af inledningen till Orosius ligger dock allt för långt utom mitt ämne för att böra anföras i denna reseskildring. Norskt skepp från 900-talet. tecknadt med ledning af det 1880 vid Sandefjord funna fartyget, under inseende af Ingvald Undset, Assistent vid Kristiania universitets Samling af Nordiske Oldsager. Af Otheres enkla och mycket rediga berättelse framgår, att han företagit en verklig upptäcktsresa för att utforska de åt nordost belägna okända länder och haf. Denna färd blef också mycket resultatrik, i det derunder Europas nordligaste del för första gången kringseglades.
S. D. Föredrogs och afslogs Stats-Utskottets Utlåtande, M 187, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den åt stadens och länets gemensamma kurhusinrättning år 1818 upplåtna egendom å Kungsholmen. Deremot bifölls samma Utskotts Utlåtande, JV& 166, i anledning af Kongl. Majtts nådiga Proposition angående med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Scheldetullen. S. D. Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, M 14, i fråga om arfvode åt den person, hvilken, i egenskap af Sekreterare, biträdt Utskottet, biel, vid förnyad föredragning, bifallet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial, M 66, i anledning af erhållen återremiss af Memorialet 61. S. D. Efter nu skedd förnyad föredragning bifölls Lag-Utskottets Utlåtande, JVi 67, i anledning af motion om förändring i Kongl. Förordningen angående handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1885. Den 16 Oktober. Från Höglo fl. Ridder skakel och Adeln. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Betänkanden: JV2 68, i anledning af motion om närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nyttjanderätt till fast egendom. Återremitterades. M 69, i anledning af motioner om arfsrätt för oäkta barn. Utskottets förslag antogs med följande förändrade lydelse: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aflade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga gannal arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl^må taga ari' efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar».
Då begge dessa Länder åtnjuta så betydlig Tullnedsättning i allmänhet, vet jag ej, hvarföre de serskildt skulle gynnas med denna på bekostnad af orter, som redan af naturen äro nog vanlottade. Smör. I stället för att minska införsel-tullen på denna land Imanna vara, som 1826 infördes till belopp af 102,000 L:®, och 1827 till ett värde af 515,000 R:dr, borde man väl snarare öka den, till förmån för vår boskapsskötsel, om tractaten med Ryssland, angående Finlands handel, sådant medgåfve. Socker. Då Utskottet icke tillstyrkt någon tull - 38o Den 19 Jun ii e. m. nedsättning för rädt} borde det väl icke hafva så gjort för krossadt lump-socker, emedan det sednare undergått en bearbetning som kan göras här, och derföre borde tillskyndas, men icke undandragas, våra närigsidkare. Tegel. Hvarföre skulle tullen derå nedsättas, dådet öfverallt i landet tillverkas? Och då tillverkningen är så fri, att öfverdrifven dyrhet icke bör befaras? Månne icke våra Landtmän behöfva denna förtjenst. Tobakj Knaster Spunnen Stänger och Carotter. Tabellen 5 visar utförsel af Tobak; råämnet växer till en del i landet, och bearbetningen kan här göras. Den, som vill röka knaster, eller de finare slagen, kan ock betala lika hög tull, sorn hittills. Tråd, Stål, Koppar och Messings. Tab. 5 visar utförsel af de sednare, ända till 26,000 R:dr. Det måtte således endast vara finare slag, såsom till strängar och dylikt, hvilka förekomma bland införseln. Att låta dem erlägga samma tull, som förut, skulle ju uppmuntra våra näringsidkare att förbättra deras tillverkning. Trädj Linne. Kan den icke färgas här? Den 19 Junii e. m. 381 Träclvaror, Enträd och Enstafrar. Hvartill behöfvas de så nödvändigt, att införseltullen å dem skulle nedsättas? Tabellen 14 innehåller äfven de varor, å hvilka införsel-tullen blifvit ökad.
I afseende å den siste ta larens yttrande vill jag endast anmärka, att nu ifrågav:de kyrkor och bönehus gifva inkomst, de förra genom bänkhyror och de sednare genom de bostäder, som äro uti byggnaden anordnade. En föreg:de talare har antydt, att det i motionen föreslagna stadgande vore att anse endast såsom ett förtydligande af bevillnings-förordmns mening, men då detta förtydligande, att döma efter Bevilln.-Utsk:ts motivering vid denna punkt, synes vara ganska behöfligt, så får jag fortfarande anhålla om bifall till motionen, med det af mig detill gjorda tillägg. Hr Stedt, Gustaf: Jag får sekundera den siste värde talaren deri, att jag känner ganska många dylika kyrkor eller 58 Den 6 Juni f. m. bönehus, som inbringa betydlig inkomst, både genom bänkhyror och bostäder, som der finnas, och anser således att det vore skäl att skatt för dessa betalades, men jag känner äfven många, som icke lemna någon inkomst, och för hvilka det således vore obilligt, om bevillning skulle erläggas. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade Utsk:ts i förev:de punkt gjorda hemställan, hvarigenom Utsk:t afstyrkt bifall till Hr Gahns förslag, att bland undantagen i § 2 af bevillnings-stadgan måtte införas: »Regementens och officers-korpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilde personer tillhöriga kyrkor och bönehus,» hade särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å förslagets tvenne delar, hvilka följaktligen komme att göras till föremål för särskilda propos:r.
Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag får reservera mig emot det beslut, som R. o. Ad. fattade i sista sammankomsten, nemi. vid 7 punkten af Const.ötsk:s förslag lill grundlagsförändringar, hvarigenom R. o. Ad. biföll, att tiden emellan riksdagarne skall förkortas ifrån 5 till 3 år. För min del röstade jag deremot, derföre att jag ansåg mindre väl betänkt att nedrifva det bålverk, som 1809 års constituerande Ständer bade satt emot möjligheten för efterkommande att återfalla i de maktmissbruk, som under ett halft sekel bragt öfver riket så mänga olyckor och sä mycken vanära. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag förenar mig med Hr von Hohenhausen och anhåller, att min reservation äfven må blifva till prot. antecknad. Fortsattes pröfningen af de uti Const.Utsk:s d. 14 och IS dennes på bordet lagda mern. N:o 4 uppgifna, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar. 8:de punkten. Förslag om pröfningen af skälen för It. St:s sammankallande till annan ort, än hufvudstaden. Riksdagarne skola hållas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då så väl Konungen som It. St:s fullmäktige i Banken och Riksg:scont. finna det för fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder omöjligt eller för R. St:s frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätte då, i samråd med nyssnämnde fullmäktige, en annan riksdagsort, dit R. St. kallas. Riksdagarne skola hällas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då så väl Konungen som It. St:s fullmäktige i Banken och Riks:scont. finna det för fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder omöjligt, eller för R. St:s frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätte då, i samråd med nyssnämnde fullmäktige, en annan riksdagsort, dit R. St. kallas. Den 23 September. 405 Frih. Nordenfalk, Johan:
Naj:t bar bvad i delta ämne anfördt blifvit, i läädigt Öfvervägande tagit; oell dä ^Vesterbotten samt lXorrbottens Oäns invänare äfven under de är, som förflutit efter missvexterne lZ3v oell i833, lidit betydliga förluster i följd gf missl^ekade eller tillintetgjorde skörda, li varigenom 06138 bekymmer för en knapp bergning blifvit ytterligare okade, anser Kongl. Iälaj:t den betrakta ställning, bvari nämnde fläda Oäns inbyggare sig befinna, desto lieldre päkalla någon eftergift af 8tatens I108 dem ännu innestäende fordringar för spanmäls-undsättningar efter ,83o till »eli med i833 ärens missvexter, som en 8ädan eftergift otvikvelagtigt skulle veiksamt bidraga, att Återlifva de bada Oänens jordbruk frän den vanmagt, bvarigenom det genom iiopade skulder blifvit försänkt, oeb att pä 8amma gäng afjäg8na anledningarne till n^a anspråk ä allmänna bidrag för 8amma ändamäl, 80m de nu ifrägavarande. Oä Kongl. Vlaj:t allt8ä, pä 8ädan grund, före8lär Kikets 8tänder alt bevilja Weste, bottens oeb lXorrbottens Oäns invänare vtterligars afskrifning af deras ifrågavarande undsättnings-skulder, an8er Kongl. !Vlaj:t likväl, att, om eftergift af en del utaf 8laten8 äldre fordringar lör spanmälsnndsättningar i de88a Oan kommer att ega rum, den8amma ieke bör, pä 8ält Oandsbökdingen äo/r,?
— När 8eurarn2 kallade Allmogen att strida för Fäderneslandet nekade ingen. — Under 6usrst LricksLon wisala Srvenffa Folkel att ingen nöd kunnat sa sörjwaga Landet, att icke Swcnst'arne hade kraft alt göra sig frie och borrkjaga Tyrannen. — Mängwäldct hade ut» sugit Landet, Despotismen hade tryckt OK, och ett mäng» arjgt krig uttömt SwerigeS förmögenhet och borrktagit kärnan af Sweriges ungdom, när ^tsnboolc med Bön» bernes tillhjelp siog fiendernc. — Hwarföre kunna wi ester wara förfäder uprepa Vesa storwerk? Jo,- ky da war Landers sjelfständighet för hrvar Swensk man kä» rare än lifwet. Wi hofwa sett wärk Land styckas: de fordna ffyddsmurar för war nu öpne gräns äro sörswundna: under sömnen kunna en siendes härald öfwer» swämnia otz: woce wi Swenskar om wi stumrade, om wi genom nedslagenhet eller af hwad ffäl som hälst, salve war och wara Barns frihet: om wi läte gripa otz friwilligt, dä wi äga wapen och walet att heldre stupa än kufwas, Vä ännu altid wäre fiender ryst för sine dyrköpte seg» rar, 2§6 Dm 4 December. rar, cch blotta ryak->t af ber wäpnade Swenstka Folket, som cj wrlle bliswa stosvar, är nog af aftäcka frän ert i fädanl fall fruktlöst försök. Det ar c» Konrnegs pligt att flydda Landet; Han är Folkel auswarjg att inga medel dertill försummas. Denna pligt har tvär Konung, genom Siu proposition om en allmän National bewäring till en del upiyilk. Han har deruti yppat får Swensta Folket Dest möjliga wada, och dcc enda säkra medel Hun funnit a t den förekomma.