Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle derföre vördnadsfullt hemställa: om man icke i st. f. nyssberörde mening, kunde begagna uttrycket: ”genom Nådigst skeende proposm till R. St. föreslå etc.” Dä hade man icke liestämt något om tiden. Jag vet mycket väl att det förr varit brukligt att då man begärt det en propos:n måtte af K. M. afgifvas i något ämne, det vanligen hetat, att Rikets näst sammanträdande Ständer måtte deraf få del. Det hade sig tillförene ofta svårt för Regeringen att uppfylla denna begäran, ehuru då 5 år förflöto mellan hvarje riksdag; svårigheten måste således nu blifva vida större då icke fem, icke ens tre, utan knappast två år förflutit efter den ena riksdagens slut, innan den andra börjar. Hr Akerman, Fredr.: Jag vill visserligen icke neka att ju icke, på sätt den siste värde talaren anmärkt, det kan hända att det ifrågavande ämnet icke före nästa riksdag hinner utredas och behandlas, på sätt som i betänk, föreslås. Men då jag icke kan finna, att en sådan hemställan innefattar någon bindande skyldighet för K. M. att vid nästa riksdag framlägga ett förslag i ämnet, äfvensom och då, å annan sida, det skulle innefatta ett allt för klent 506 Den 27 September. begrepp om möjligheten här i landet att komma till rätta med en fråga af jemförelsevis så ringa vigt, som denna, så hemställer jag för min del att R. o. Ad. ville låta förslaget få förblifva sådant det är. Gr. Sparre, Erik: Jag är af samma mening som den siste värde talaren deruti att förslaget är af ringa vigt. Jag anser äfven att K. M. kan hafva vigtigare och angelägnare ärenden att sysselsätta sig med än detta, särdeles under tiden intill nästkom. riksdag Dä jag nu dertill anser, de högst fåtaliga prestationer, som utgå efter matlag, vara af den beskaffenhet att berörde beräkningsgrund icke för dem är olämplig, måste jag anse behofvet af den föreslagna utredningen för ingen del nödvändig och tillstyrker jag derför afslag å betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Den svenske befälhafvaren borde inse omöjligheten af hvarje försvar och gifva sig fången med hela sin afdelning. Erik Slange hade låtit uppställa sitt folk så, att han kunde antagas hafva minst en dubbel styrka mot hans verkliga, och mottog budskapet vid porten. Han framräckte högra armen och svarade med sitt trygga finska lugn, att så länge han ännu hade denna ena arm, skulle han och hans folk försvara Neunburg. Parlamentären invände: Hans höghet ärkehertigen erbjuder nu hedrande villkor, men tvingas han till en stormning, kan han ej garantera pardon. Han fordrar, att Neunburgs besättning genast nedlägger vapnen. Kom och tag dem! svarade Slange med Leonidas' berömda ord vid Thermopyle. Herr general! utropade parlamentären, som trodde sig stå, om ej inför Johan Banér, så dock inför hans närmaste man ni skall ångra detta svar. Tror ni det? genmälde Slange, som ändtligen brusade upp med finnens sena vrede. Jag skall så litet ångra mitt svar, att därest hans höghet skickar mig ännu en sådan budbärare, skall han besvaras med en kula. Parlamentären gick. I Neunburg hölls intet krigsråd; där frågades ingen om han var sinnad att dö eller lefva. Hvad angick det desse 2,000 om de föllo, endast den segervana svenska hären, endast Banér och de 10,000 finge rådrum till räddning? Murarna iståndsattes med fördubblade ansträngningar; alla armar släpade sand och tegel, kavalleriets hästar användes som dragare. Här fanns föga proviant och än mindre furage, men detta betydde heller intet; hästarna kunde slaktas till föda åt människorna, och sålunda voro alla betryggade. Redan samma dag begynte lätt fältartilleri spela mot murarna. Det var i soldaternes ögon ärter och hafregryn, gjorde ej heller synnerlig skada. Först på natten skulle det tunga artilleriet anlända, och på dess hårdhändta hälsning måste man vara bättre beredd. Slange befarade en nattlig öfverrumpling. Halfva hans styrka sändes att sofva tre timmar i full rustning och därefter aflösa den andra hälften, som stod i gevär vid murarna. Alla arbetare underkastades samma order.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Okt. 1863. Preste-Slåndet den 3 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdtiniga Skrifvelse, i anledning af gjorda framställningar angående grundräntornas kapitalisering. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121.) S. A. K. Med anledning af väckta frågor vid 1856—1858 års riksdag, angående dels all skattskyldig jords friköpande frän grundskatt, dels rättighet för egare af kronoskaitejord att, medelst inlösande af densamma åliggande grundräntor, åt jorden bereda frä!senatur, för alt al' de härigenom inflytande medlen antingen bereda tillgång lill jernvägsarbetenas utförande eller ock bilda en särskild Statsverket tillhörig fond, och då dessa frågor städse återkomme och syntes tillvinna sig allt större uppmärksamhet, hvaraf kunde slutas tili en allmän och läst grundad Öfvertygelse hos den skattskyldiga jordens egare om olämpligheten af det nuvarande beskattningssättet, hvilket, om äfven grundskatterna i allmänhet icke numera kunde anses vara så betungande, att de utgjorde ett hinder lör jordbrukets framsteg och förkofran, likväl alltid komme all öfverklagas, så länge dessa skatter, för de olika hemmanen inom riket, kunde, såsom nu är förhål - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, J\:o 126. 27 landel, vexla emellan 8 och 183 Ridr, eller för hemman inom samma ort mellan 31 och 112 Ridr; — anhöllo Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 18 December 1857 hos Kongl. Majit, att, enär för detta ärendes slutliga afgörande ett fullständigt förslag erfordrades, innefattande icke allenast de allmänna grunderna för ifrågavarande skatters inlösen, utan äfven en framställning af de åtgärder, som för verkställandet vore af behofvel påkallade, men Rikets Ständers lid icke vore för uppgörande af ett dylikt förslag tillräcklig, Kongl.
Med dikten Grimnersmal äro införlifvade strofer af en gammal sång, som rört sig alltigenom med symboliska bilder: som t. ex. framställer döden och sömnen (Dáinn och Dvalinn) såsom hjortar i Yggdrasils krona, bron Bifrost som en fisk (emedan broände kallas i isländskan »fiskstjärt»), Yggdrasils med mjödsaft mättade bladkrona som en get, ur hvars spenar det mjöd flyter, som einheriarne dricka o. s. v. Symboliska äro äfven Andrimner, Eldrimner och Särimner, såsom redan prof. N. M. Petersen i sin Mytologi påvisat. Namnens gemensamma sammansättningsdel -rimner hänvisar till rim (hrím), »den första och finaste öfvergången från flytande till fast form». Namnens främre sammansättningsdelar And-, Eldoch Sä- (Sjö-) angifva på tydligaste sätt, att Grimnersmals skald menat elementen ande (luft), eld och vatten och dermed velat säga, att endast de finare elementen, men icke något jordämne, ingått som beståndsdelar i einheriernas föda. Andvare, en af de dvärgkonstnärer, som arbetade i Dvalins smedja och deltogo i tåget från Svarins hög till Aurvangalandet. Hjältesagan gör honom till väktare öfver de skatter, som Valand efterlämnade, då han med sina bröder flydde till Ulfdalarne. Andra sången om Sigurd Fafnersbane och Skaldskaparmal berätta följande: Oden, Höner och Loke voro i sällskap ute och genomforskade världen. De kommo till en å och följde den till en fors, der det satt en utter. Han hade fångat en lax i forsen och åt den halft blundande. Loke tog en sten och slog den i hufvudet på uttern, så att han dog. Han skröt icke litet med att han sålunda i ett tag fångat både uttern och laxen. Med detta byte gingo gudarne vidare och kommo till en gård, hvars egare var den trollkunnige Reidmar. Asarne begärde natthärberge, men sade, i det de visade sin fångst, att de själfve hade mat tillräckligt.
R:dr galler nu yo R:dr utom andra Utgifter, och att förhöja denna med 50 procent till iz-j R:dr, fynes wara alt för mycket betungande. Om serskild granskning kan i hwarje omständighet, lämpad efter hwarjes olika förhållande, sä skulle man kunna jemka efter billighetens reglor, och utom en sadan granskning, blir denna del a-f beskattningen alt för tryckande, egenlcligen för dem som stola tjena staten. Herr limm, ?ekr, yttrade sin lanke wara att det altid borde strifwas pä Charta, för försnillningens stull, emedan chartorna eljest more blanka; och äfwenwäl att 50 procents förhöjning efter i R:dr, war, nar sista Charta Sigillatä förordningen blef gjord, bättre än 2 aro nu z hwarföre Herr Iksm förmälte sig ängra, atr han icke föreslagit roo procents förhöjning i stället. Gre we ve la Laröre, 7acsb: instämmande fullkomligen uti hwad den warda ledamålen Herr Lk klinteborg i första puncten af sitt yttrande nämt, anser jag af flere stal biläggning af charta bäde nyttig och nödwandig. Banquen, som wid i8ic> ärs Riksdag i Slockholm ätog sig anskaffande af papper till Charla Sigillatä Contoiret, fruglar jag möjligen skulle kunna upfylla sin förbindelse om ett 6 dubbelt arktal skulle fordrss emot hmad de Den 24 JuliiZ89 de beräknat, det skulle otwifwelaktigt kunna handa) vm altid ett ark skulle nyttjas till hwatz § nu be» höss. Jag anser mig afwen stylvig harwid uplysa, akt med hwarje dag ökas fwängheten för Banquen att anstaffa papper, 06) att fäledes jag ej tror mo. mentén more inne föröka behofwet; den winst som of en mindre pappers ätgäng tillfaller slatswerkek, t^or jag mera gagnelig än stadelig, i alla fall bör den ej genom en större omkostnad till erforderligt charta pappers anskaffande förminstas.
Förordningen den 30 Maj 1781, stånda laga hemul för denna egendom, sdvidt den varit till Banken förpantad, och hvarå, i anseende till dermed verkställd lagfart, vederbörande domhafvande behagade för köparen, Herr Löjtnanten, Baron Cederström, laga fasta utfärda.» Svartlösa Härads-rätt beviljade häruppå ofvanberörde dag, den 20 Maj 1809, i enlighet med Kommissariatets sålunda gifna anmodan, laga fasta å den del af egendomen, som varit för Bankens räkning lagfaren, eller Norra och Södra Lisma jemte frälsehemmanet Upsala, äfvensom Sotholms Härads-rätt samma dag, uppå anhållan af Friherre J. Cederström, meddelade honom laga uppbud första gången å fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka derefter, genom ytterligare, hvart efter annat, lagfarna köp, öfverlätos till Öfversten, Friherre Carl Otto Mörner, förre Juveleraren Friberg, oeh Kapitenea 4 Banko-Utskottets Utlåtande, M 21. Erik Skotte, hvilken sistnämnde inropade dessa fastigheter å exekutiv auktion tören summa af 20,002 R:dr banko. Af de i Banken befintliga handlingar har icke kunnat urskiljas huru det lyckats Friherre J. Cederström och hans ofvanbemälde broder, att inför Hiirads-rätten styrka den sednares åtkomst till sistberörde trenne fastigheter, eller om Härads-rätten vid lagfartens beviljande å dessa fastigheter alldeles åsidosatt den i Kongl. Förklaringen den 14 Maj 1805 gifna föreskrift, »att, enär lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas samt innehållet deraf korteligen i lagfarts-protokollet antecknas.»
Men Engelsmännens företag äro icke möjlige att följa af de nationer som bebb Länder, hvilka ligga antingen långt i Norr eller Söder; ty om man ock vill lemna utan uppmärksamhet de hinder Englands välde öfver håfven så ofta framkastat, såf gör likväl Naturläget att allt fordrar mera kostnad och mera tid vid]Sjöresor, hvarigenom större delen af vinsten förspilles, oberäknad förlusten af 6 månaders vinter; också säger oss erfarenheten och vår höga Kurs att Svenske Köpmän sällan debitera utrikes hvad de hämta i andra länder, utan att det mesta stannar inom Sverige. — Kan detta vara nyttigt för våra tillgångar? och för våra fordom så manliga seder? Böra vi önska oss en fin förvekling? Det sednare är en sak utom mitt ämne —Det förra åter bevisas, som jag tror, mer än öfverflödig af vår allmänna belägenhet. Maj - 635 Penningar äro icke mer hvad de borde vara; och hvar finnes medborgliga säkerheten i Egendom, när måttstocken försvunnit, på hvilken allt beror? De rike Köp. manshusen och Capitalisterne hafva nyttjat 2 sätt att dana dessa olyckor öfver Riket: det ena, att inrätta Disconter; och det andra, att efter omständigheterna göra Kurs. Disconterne hafva kommit derhän att de, efter öpna Bokslut, oblygt kungöra Dividend af vinst på året till 25 å 50 procent. Följden har blifvit den, som nödvändigt och ganska naturligt skulle inträffa: Capitalisterne hafva dragit sina penningar ur allmänna rörelsen; ty hvilken tar ej heldre 30 procent, när det tillätes, än 6 efter Lagen? — Man finner derför icke mera tillgång på Lån i privata händer. Till ock med de mest aflägse boende bland sjelfva Allmogen, som förut lånte penningar inom sig, för 4 å 5 procent, måste nu anlita Disconterna, genom dyrlegda Commissionairer och förstörande omsättningar. Kriget i Europa och några Missväxtår inom Landet hafva dessutom, gemensamt med Bränvinsbränningen, bidragit till en alldeles oerhörd, ehuru moineutel, stegring äfven af Landtmanna varor.
H. Kronprinsens stall, till officerare på nästan alla svenska regementen, till större egendomar och stall, hyrkuskverk m. m. 3) Halfylle kladningstyger, öfver hela landet nu väl kända under namnet » SahlstrÖmstyg ». Vi införde denna vara för mänga är sedan, och ha tillverkat flere millioner meter däraf. Alla andra tillverkningar af denna vara äro efterapningar af vårt fabrikat. Vi sätta en ära uti att vår tillverkning än står oöfvertiäffad. 4) Vadmal, detta svenskullsvadmal är till arbetskläder det mest hållbara, man kan åstadkomma. MUSIK ' INSTRDMSNTER " 1 W W V af alla slag, 1011 PrlsK. säaaes gratis. 8 pffijr erhållas bäst och billigast från A. Th. Nilssons Musikhandel, Norrköping. (S. T. A. H. Nilssons Advokatbyrå LIEBIG m Innehafvare: O. A. Nilsson, Arthur Rockström, Hofrätts e. o. notarier. AUm. RiksteI. Kontorslid 9 f. m. — 4 e. m. Arsackord på förmånliga vilkor. Engelska och tyska talas. (S. T. A. 64263) o Allmäabeten har synbarligen icke en aning om, huru allmänt och i hvilka mängder arsenik förekommer i garn, stickade varor, schalar, filtar och tyger. Och dock är ett faktura, att det mesta sefiroch kamgarn (det må nu kallas industrigarn eller något annat) liksom stora^grupper af råvaror, som användas i ylleindustrien, äro i hög grad arsenikhaltiga, ja i så hög grad, att de enligt svensk lag äro i handeln förbjudna. Och därtill användes kemikalier och färger, som än mer öka arsenikmängden. Bland varor, som ofta äro i hög grad ansenikhaltiga, märkas sängoch resfiltar — och just bär är ju arseniken mest farlig. Vi ha vid vår fabrik vidtagit de mest energiska åtgärder för att helt utestänga arseniken. Särskild kontrollant är anstäld för att kontrollera alla råvaror, färger och kemikalier — ingen annan fabrik har, såvidt vi veta, denna betryggande garanti.
I den nuvarande författningen har man varit mån om att framhålla detta, och första punkten i 3:dje mom:t lyder också: »Inkomstgenom bruks-, fabriksoch handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke samt de med tjenstebefattning förenade obestämda eller extra inkomster taxeras för det löpande året och böra i allmänhet beräknas på grund af förhållanden under näst föregångna året». Till yttermera visso äro orden »taxeras för det löpande året» kursiverade. Uti det morn., Utsk:t. velat borttaga, föreskrifves det icke absolut att inkomsten skall beräknas till lika belopp som föregående året, utan blott att den ej får beräknas under det belopp, dylik rörelse vanligen plägar gifva i inkomst. När ovanliga omständigheter tillstöta och förorsaka förluster, uppskattar man således inkomsten efter medeltalet. Jag tror derför icke, att det är ett onödigt supplement detta stadgande, som man nu vill taga bort, utan anser att det under några år kunde väl be höfva qvarstå såsom en förklaring, så mycket mera som jag icke hört några klagomål öfver orättvisor, som uppkommit af detta stadgande. Lika med Gr. Mörner anhåller jag således om afslag å Utsk:ts förslag. Frih. Rappe: Jag kan icke finna annat än att Utsk:ts för slag är stödt på rättvisa och billighet, ty meningen är väl icke, att man skall skatta för mera än man verkligen erhållit i inkomst. Förordnm föreskrifver att man skall beskattas för hvarje års inkomst. Det är således icke fråga om någon medelbeskattning, utan om en person det ena året haft särdeles stor vinst, så höjes också den bevillning han skall betala. Att då, när han det andra året gör en stor förlust, icke minska bevillningen i proportion derefter, utan i stället beräkna den efter medelinkomsten, kan jag för min del icke underlåta att finna högst obilligt. Jag anhåller derföre om bifall till Utskits förslag. Gr. Mörner: Det har redan blifvit af en föreg:de talare anmärkt att, enligt nu gällande bevillnings-förordning, inkom - Den 0 Juni f. m. 73 sten af bruk, fabrik etc. skall taxeras för det löpande året, men att såsom grund för denna taxering bör beräknas förhållandet under näst föreg:de året.
Ständers bepröfvande vördsamt underställes, med anmälan alt Utskottens förra Betänkande i ämnet blifvit bifallet af Högvördige Preste-Ståndet den i4 sisth Augusti, anse Utskotten sig jemnväl hafva besvarat den af Riksdags-Fullmägtige Jan Ericsson, Hans Hansson, Eric Andersson och Anders Olsson, om nu ifrågavarande nedsättning af Dahl-Allmogens Bevillning väckte serskilda Motion, som från 35a S t a l s-U t s k o t te t s B c t ä n k a n d e n. Hedervärda BondeStåndet blifvit till Utskottens åtgärd remitterad. Stockholm den 16 October 1820. Ankom den 20 Ch't. 1823. Riksens Högloft. Ständers StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts £/tlåtande öfver de hos Högloflige RiksStånden gjorde anmärkningar emot Utskottens meddeldte Betänkande rörande Allmänna Magazins - Inrättningen. V id besvarandet af ofvannämnde anmärkningar hafva Utskotten ansett lämpli - Stats-Utskottets Betänkande n. 353 gast att särskildt för hvarje punct af Betänkandet upptaga de gjorde erinringarlie och derhos äfven anföra hvad Utskotten, afåterremisserne, funnit sig föranledde, att närmare utreda och föreslå: Y i d a:dra Punct en som föreskrifver, ”att någon Spannmålshandel hädanefter ej må för Statens räkning bedrifvas, utan denne handelsgren oberoende öfverlemnas till den enskilde speculationens omsorger," har blifvit erinradt, om icke det vore ©undgängeligen nödigt, att upphandling af
De som bo i Blekinge hafva mycket svårt att inställa sig vid lagmansrätten i Lund; och om den hålles i Carlskrona, hafva de, hvilka bo iSkåne, samma svårighet att der infinna sig, för att muntligen utföra deras talan. Gr. Mörner har äfven ur Just.Statsministerns berättelse lemna! den uppgift, att endast -Ijtdel af de mål, som inkomma till lagmansrätterna , gå derifrån lill Hofrätterna. Jag skulle föreställa mig, att af de 3 ä 4°°o mål, som skola bortfalla, hade kanske hälften aldrig gått ens till lagmansrätterna, om icke den vädjande gjort sig förhoppning att, genom den långa tidsutdrägten med rättegången, kunna göra lagens bud på sitt sätt kraftlöst. Samme värde talare har äfven sagt, alt om dorus fullgörande föreskrefs såsom villkor för rättigheten att vädja till Hofrätt, vore det att gynna den rika på den fattiges bekostnad. Jag tror deremot, att det villkor för vadetalans fullföljande, som i detta betänk, föreslås, nemi, att endast i mål, der saken ej går öfver 3oo daler, doms fullgörande skall äga rum, skulle vara alt gynna den rika på den fattiges bekostnad, emedan den fattige i allmänhet måste antagas hafva mindre vigliga mål och endast har mindre summor att processa om. Derföre önskar jag också återremiss, på det denna skiljaktighet må bortfalla. Gr. Mörner liar slutligen yttrat, att allt vore afhjelpt dermed, att 2:ne lagmansrätter skulle hållas om året; men jag fruktår, att dermcd^ndamålet icke på långt när kunde vinnas; aldra Den 11 Juli. minst skulle derigenom vinnas det ändamål, som Grefven åsyftar, att man kunde komma till erfarenhet om verkningarna af en förändrad domslols-inrättning, innan det nya lagförslaget korame att antagas. Jag tror, att det för en sådan erfarenhets vinnande vore bättre att helt och hållet borttaga lagmansrätterna, för alt få se hvad verkan det kan hafva.
Ni skulle blott känna en värdinnas kval, då hon nödgas vänta, tills hela anrättningen löper fara att af dröjsmå- let förstöras, eller veta de andra hungrande gä- sternas förtviflan, då maten dröjde och » Hvar tanke, som tänktes, tog form af ett bord, Som var dukadt » för att ej genom långsamhet vilja så tortera edra vänner. Alltså, låtom oss komma i rattan tid. När ni träder in, söker ni genast upp värdinnan och värden och hälsar på dem. Räcka de er handen, tar ni naturligtvis mot den, men för de andra gästerna är det nog att blott buga sig. För öfrigt får ni aldrig räcka handen åt en dam, en äldre person eller en, som står öfver er i r a n g; det tillkommer dem att taga initiativet. Skulle damer anlända senare än ni, får ni ej glömma att resa er upp, då de stiga in. Ni bör öfver hufvud taget ej göra er brådtom med att sätta er, i allmänhet samtalar man bättre stående. Sök att intaga en ledig ställning, men för all del, lek inte med något, för att se obesvärad ut! Att luta sig mot stolar och svänga med dem och dyikt. är fullkomligt onyttiga konststycken, som i stället för att dölja, blott visa er förlägenhet. Sitter ni, så sitt stilla! Dingla inte med benen, sträck inte ut dem, så att alla förbigående löpa fara att slå omkull på dem, väg ej pä stolen, låt aldrig tummarne löpa omkring h v a r a n n; en belefvad person rör sig lugnt och behärskadt. Skulle ni bli anmodad företaga en presentation, så glöm icke, att det alltid är herrn, som skall föreställas för damen, och icke tvärtom. Vid presentationer herrar eller damer inbördes, skall den yngre föreställas för den äldre, den som står under i rang för den, som står öfver. I konversationen skall man deltaga efter bästa förmåga. Den, som moltiger, löper fara att vara sedd som tölp eller vid dåligt humör, i alla händelser som dålig sällskapsmänniska. Förbjudet är det också att slå sig ned och börja läsa en bok, det är én grof förolämpning mot sällskapet, Kära Idun, hur skall jag kunna låta bli? Du har ju alldeles tagit våra förhållanden till föresyn.
En annan besynnerlighet i denna sak är att räntegifvarne, hvars olyckliga belägenhet och lidande, genom räntornas uppbärande af indelningshafvarne man här utmålat, icke sjelfva kommit till Regeringen och begärt slippa detta besvär. Lika förunderligt är det alt dä fråga uppstår om detta besvärs borttagande så vill man icke ens höra om han det åslundar utan man går honom förbi och bevisar sä solklart som Hr Rosenblad med flere andra ledamöter alt han är lidande antingen han tror det sjelf eller icke. Kommer så någon räntegifvare liksom i går Hr Gyllensköld och förklarar att han är nöjd med sin räntas utgörande på nu brukligt sätt, om han får behålla uppsägningsrätten, så tiger man. Nu yttrar imedlertid Hr Sandströmer och andre med honom det vara klart att uppsägningsrälten å räntegifvarnes sida skall upphöra i samma stund inbetalning förklaras skola ske till kronan. Följaktligen skulle räntegifvaren, utan sitt hörande, åläggas, att alltid med penningar gälda sin skatt. Denna sak hafva vi både i går och flere dagar förut så vidlyftigt genomgått att jag nu icke vill trötta R. o. Ad. med upprepande af hvad jag förut sagt. Men dä här blifvit så mycket taladt om det prejeri, för hvilket räntegifvare skola vara blottställde, torde det vara skäl att yttra något som visar motsatsen. Jag kan anföra exempel pä en löningsdirektion vid ett indeldt regemente, som lät slutliqviden för 1845 års räntor anstå till år 1847 och icke indrog 1846 års räntor förr än innevande år 1848, allt med afseende på de missväxter, som drabbat landet. Om officerare af indelta arméen vore här tillstädes och om de ansåge det ens nödigt att omtala huru löningsdirektionerne i allmänhet bemöta sina räntegifvare så skulle de kunna anföra många andra dylika exempel.