Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast begärt ordet för att upplysa, i händelse jag förra gången uraktlät det, det kronofogden nu icke äger rättighet att uppbära stämjnobölerna utan K. M:s Bef:h:des order. Då är det väl så mycket mera orimligt att vilja stadga något sådant, som nu är för reslaget. Hr von Hohenhausen: Jag får äran tillkännagifva, att jag visserligen var närvar , då omförmälda beslut fattades, och att jag gjorde allt hvad i min förmåga stod för att hindra det. Jag delar således fullkomligt deras tanke, hvilka ogilla detsamma; men då det nu en gång är fattadt, måste vi förfara i conformitet dermed. Jag anser mig derföre böra vidhålla det förslag jag framställt, och hvilket är alldeles lika med R. o. Ad:s förut fattade beslut. Gr: Taube: Jag har begärt ordet, då en talare här yttrade, att ingen kronofogde nu kan göra utmätning utan K. M:s Bef:h:des order, samt alt sådant icke framdeles heller kunde honom åläggas. Jag skulle dock tro, att om R. St, Den i5 Ma rs f. m. antaga detta lagförslag och K. M. det sanctionerar, blifver det en lag, hvilken vederbör, kronofogdar lära få ställa sig lill efterrättelse. Hr von Hartmansdorff: Om de värde ledamöter, snm tni bestrida ifrågavar, stadgande, bade varit tillstädes härom aftonen och hjelpt oss i voteringen, så bade vi sluppit denna öfverläggning ; men sedan saken nu en gång slagit så illa ut, som bon verkligen gjort, lärer det blott återslå för oss att äfven nu antaga detta oriktiga beslut, öfvertygad, såsom jag är, att det torde blifva af ringa inflytande; ty jag kan aldrig föreställa mig, alt Konungen kan godkänna förslaget sådant det nu är. Jag tror således saken nu vara temmeligen likgilltig, blott vi ej förspilla tiden med onödiga tvister derom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad., vid pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk.
Men vid närmare öfvervägande har jag funnit, såsom jag vid denna Riksdag sökt ådagalägga, att Myntvärdet endast bestämmes af Myntstockens förhållande till Landets Prnduction och Varu-mängd. Desse 2:ne storheter, nemligen Myntstocken och Landets Product Förråd, hålla hvarandra alltid jemnvigten. Myntstocken må vara stor eller liten, så är han likväl ett slags Representant, eller rättare sagt mått för Landers hela Production och Varumängd. År Myntstocken liten, så representerar, eller om jag får säga, uppväger en mindre Summa, en större mängd Varor; och tvärtom är Myntstocken stor, så fordras en större Summa, för att kunna uppväga samma Varu-mängd. Detta är orsaken hvarföre Mynt-representativernas förökning åstadkommer stegring i Varu-prisen, och detta skulle otvifvelagtigt inträffa , om än Silfret i de tillslutne Ban* co-hvalfven, växte i samma förhållande som den utelöpande Sedelstocken. I förenade Utskottens Förslag , rörande de Fastighets-Lån, som komma att utgifva® åren 1819 °ch 1820, nemligen, att Räntan och Capital-afbetalningen skulle beräknas i Silfver, med 3 proCent, med rättighet likväl att betala med Sedlar efter Agio, kan jag omöjligen upptäcka annat än blott ett sätt , att i händelsa af Myntets ytterligare försämring, illudera Riksens Ständers Beslut år I8lj, att Lånta - garen skulle slippa att afbetala mer än 2 pro„ Cent årligen af ursprungliga Capitalet, Banquens Silfver-upphandling, som Utskotten föreslagit, skulle naturligtvis tynga på Handels vågen och minska Växei-tillgången. Den skulle ej kunna bära sig, utan i den händelse den erforderliga -Summan kunde fyllas genom öfvervigt i handel; ltie'n denna låter ej på förhand bestämma sig: Föijakteligen kan man ej heller på förhand stadga, om något, ännu mindre huru mycket, Silfver skulle det eller det äret kunna införskrifva®. Jag vill ej vidlyftigare nu utveckla detta ämne, emedan jag längre ned arnar äter vidröra der.
Han diktade ej heller sin komedi för att predtika uppror, det är ganska be-visligt, utan endast för att göra sig lustig öfver åtskilliga samhällsförhållanden och, framför allt, för att — dikta, men efter de verkliga förebilder, som hans omgifning gaf honom. I fall man nu icke skulle känna sig öfvertygad om detta, när man ser stycket, och det är kanske svårt för mången efter allt hvad han hört om att » Figaro gjort * franska .revolutionen », så behöfver man blott läsa Lomenie ’ s bekanta bok, » Beaumarchais et son temps », för att genom de der framlagda, tillräckligt öfvertygande bevisen finna, att Figaro icke var någon annan än Beaumarchais sjelf, och han var sannerligen icke någon apostel med allvar och öfver tygelse, utan en qvick och öfverdådig äfventyrare, som försökt sig på en mängd olika foretag, genomgått vidriga öden, varit utsatt för många oförrätter och deröfver kände sig förargad, knapt mer än förargad, och lät sin förargelse bryta ut i af gapskratt åtföljda stickord och bitande, men icke mördande skämt. Om det skämtet sedermera gjorde sitt till * for att framkalla utbrottet af en omhvälfning, hvilken hade sin orsak i långt djupare forhållanden och som kommit äfven om Beaumarchais aldrig funnits till, så var detta blott ett bevis på att författaren var en sann realist, som grep midt in i lifvet omkring sig, men att det var just detta lif sjelft som orsakade revolutionen. Om denna viste Beaumarchais då ännu ingenting. Någon har sagt, Villemain vill jag minnas, att Beaumarchais satte utanskrifterna på de bref, hvilkas innehåll Voltaire, Montesquieu och Diderot hade skrifvit, och det är kanske sant, ty först då kommo dessa bref adressaterne riktigt till handa, men ej heller Voljtaire och de öfriga hade skrifvit annat än hvad som redan förut fans i verkligheten.
Stangselstyldigheten. 928, Styrelsen af Usncooch Riksgälds - Mcrken. rZbr. Salpetter - Tillverkningen. i;6z. BewillningenS utgörande färe R.«»Ul'i,!iooen, (konvoj - Lommiissrisrol» Skusd och Koppar-Polletterna. rz64. Bewilltlingens fördelning. i;78- F. ?alIrsn!ie>-A, Grefwe lgenric, 77;. 774. I^sl!< «,I il s?i r, Herr ^olisn lieinliolg. 40. 4;. 706. kerrncr, Herr Ilsugt. -Y. barken, Grefwe wadian. 8z. 126. I24l. kinance Plan: Hemliga Utskotiets Betänkande. 488- soli. Kongl. Mains Nådiga förklarande. 4^8. Kongl. Majus nnmtcliga urtrande. 500. Kongl. Mains ytterligare Nådiga förklarande. 529. ;?o. Ventilstinn öfwer Betänkandet. 5Z6. följ. Vvkerinx. 699. Ventilyrion i anledning af det öfwer RidderftapetS och Adelns beflut LM Betänkandet lipsatta krutocallz-Utdrag 7Og. följ. Herr von /ekp? viÄsmen. iLyz. Grefwe Hamiltons LiäkLinen. i^7t. Se O e p u r e. t i 0 n e r , LxtraÄa Urotocolll och lexpeeiitioNer. kleming, Friherre ttlee?. 42. 464. kock. Herr LeorA gVililUili. 84. von Urnnckcn, Herr ll^ns Ucinkiolil. 4g. kiss. Fl! lim n g t i g c: Riksens Ständers Ut! NLiNjuen och Riks» gakdö-Lonkkiiret. iL4l. 1242.
Jag kan ej inse någon slags nytta eller fördel deraf, att Magistrat ten skall påteckna ett Contract, slutat emellan eh Husbonde och dess Betjent, då ett sådant Bevis aldrig behöfver produceras vid Burskapssökandet.’ LågXJi ske tuts BetHnkändtn, iytxi Hvarföre skulle ej här ett i vanlig laglig form upp* råttadt Contract, med vittnea försedt, kunna uträtta detsamma, och skulle Betjenten som ingått med sin Husbonde ett sådant, utan Magistratens påskrift försedt, Contract, genom Domaren befrias ifrånt hvad hedern och allmänna Lagen ålägger honom ? hvarje Contract, de båda Contrahenterna äro ense om att upphäfva, och som ej rörer 3tdje persons rått, kan, utan allt reglementarisk berättigande, upphäfvasj sålunda hela denna §, såsom öfverflöd dig utgå. Några mindre anmärkningar förbigå*: dessa anser jag varade hufvudsakligaste, hvaruti ändring i Utskottet bor sökas. De härflyta ej af någon illiberalitet, blott något nit för ordning, grundadf pS någon kännedom af ämnet. D. Justerades det den 6 dennes i Utskot* tens Plenum förde Protocoll, rörande grunderna för en blifvande Näringsfrihet", hvarvid Herr Huldberg inlemnade följande skrifteliga .yttrande: I enlighet med den anhållan jag vid sessionens början gjorde, ber jag nu att få till Protocollet anteckna min reservation emot hela det beslut Ut; skotten fattadt, rörande Näringsfriheten j hvarjem - tx. Lag Utshtttts B <t'Aniand eri, te jag får äran förklara, att jag alldeles Icke dsW tagit i något af dem, på följande skål: Lika med så mångå andra, faar också jag hört omtalas nödvändigheten af en ändring i de så kallade SkråFörfattningarne. De så ofta öfveiklagade olågenheterna af Monopolier och Privilegier, hafva Ifven ljudit i mina öron, och föranledt, äfven hos mig, den önskan, att någon utväg kunde uppfinnas, hvarigenom dessa olägenheter upphöråe.
S. D, Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 3i Mars och den 6 dennes på bordet lagde Utlåtande, Nio 141»j i anledning af återrerniss å Betänkandet, Nio 1 16. Ståndet, som ogillade, hvad Utskottet så vali Betänkandet Nio 116, som Utlåtandet, Nio i4r> föreslagit, angående fastställandet af olika tjenslårs-beräkning för samma] tjenst vid ansökning till olika slags presterliga lägenheter, beslöt för sin del att endast förnya den underdåniga anhållan, som i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 2g September i834 innehålles, ”att dubbel eller förhöjd tjenslårs-beräkning må i allmänhet upphöra, men lärare vid Rikets Lärdomsskolor, nya skolor undantagne, få tills vidare för ett tjenstår räkna 1^, nuvarande innehafvares rätt oförkränkt;’' hvarvid dock Ståndet, med godkännande af hvad Utskottet i första punkten af Betänkandet, N:o j4*, föreslagit, beslöt följande tillägg: 1:0 att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålles, att för de Ecclesiastika befattningar utom läroverket, der den presterliga tjenstgöringen, enligt vederbörande Stifts-styrelsers uppgift, fordrar sådan ansträngning, att, ehvad loneförmoner som dermed förenas, de icke kunna, under en längre tidsföljd, af en och samma person behörigen bestridas, samma förhöjda årsberäkning, som åt Elemenlar-Läroverkens tjenstemän beviljas mätte, såsom undantag, bibehållas, så framt icke dessa tjensters innehafvare i dess ställe erhålla Nådig försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring; alo att den i underdånighet föreslagna beräkningen af il tjenstår för ett års tjenstgöring måtte sträckas lill samtliga lärarne, icke blott vid Rikets äldre Lärdomsskolor, utan ock vid de äldre så väl högre som lägre Apologist-skolorne, samt till de Gymnasii-Lärare, som njuta presterlig befordringsrätt och icke äro Lectorer. S. D.
M. anhålla om tillsättande af en komité af fullt kunnige och pålitlige män, för att till nästkommande riksdag afgitva en grundlig och i aila detaljer ingående utredning, huruvida vårt lands firianciella och ekonomiska ställning kan anses sa för en längre tid betryggad, att man kan taga lör alldeles afgjordt, ali nationen under den långa tiden af 40 år kan utan hinder för sin utveckling i öfrigt årligen utbetala de millioner, som erfordras till ränta och amortering af den för de återstående delarnes af jernvägssystemet utförande erforderliga statslånesumma. Kan man ej med någon säkerhet antaga detta, så måste ju dessa mångåriga utbetalningar trycka på landets förut så knappa kapitaltillgång, utvecklingen derigenom tillbakahållas, och inskränkning ske i de ej mindre vigtiga anslagen till försvarsverket, till folkundervisningen m. m. — 1 sådant fall måste det vara bättre att vänta, till dess det nu nedlagda byggnadskapitalet burit sin Irukt och till dess landet kommit i en tryggare financiel! ställning än nu, innan man fortskrider med företag, som synbarligen öfverstiga landets naturliga krafter. Utan att vilja försöka att gå en sådan af många såsom högst nödig ansedd utredning i förväg, synes det dock som ej en och annan anledning skulle saknas att åtminstone under närvarande förhållanden ej anse landets ekonomiska ställning vara så lysande, som man skulle önska, och som den utan tvifvel borde vara, på det att nationen med lätthet skulle kunna bära en så stor tillökning i skattebördorna, den må nu för öfrigt utgå i direkt eller indirekt form. Utom de för vårt land betydliga summor, som utgifvits inom landet af de i och för jernvägarnes byggande upptagna lån, hvilka summor väl uppgå minst till hälften af det upplånade kapitalet, eller omkring 20 mill., hafva de särskilta äldre Hypothekslöreningarne till landet indragit omkring 40 mill., och den sednast inrättade Allm. Hypoteksbanken inom 2 år 42 mill. Man borde väl då ha rättighet till den förmodan, att en så stor tillökning i landets rörelsekapital skulle hafva medfört en stadig förbättring i penningeställningen, men så är det, ty värr, ej. Den säkra mätaren derpå, eller bankens silfverfond, har varit i ett nästan jemnt fallande allt sedan år 1856.
Proposition N.o 10S. 19 byte af nu egande kavaileri-gevärs-persedlar mot infanteri-beväring, eftersom derom vidare af Kongl. Maj:t kan förordnas. Kongl. Maj:t, som nu i nåder framlagt den uppgjorda planen för Vestgöta Infanteri-regementes återförvandling till kavalleri och Smålands Husar-regementes öfvergång till infanteri, vill för denna förändring, såsom åsyftande att bringa arméens stridskrafter till häst och till fot i ett lämpligare inbördes förhållande, härmed äska Rikets Ständers medverkan och i sådant hänseende föreslå, att Rikets Ständer, med antagande af den framlagda planen, måtte bifalla de till dess genomförande erforderliga, här ofvan omförmälda anordningar af inflytande vakans-afgifter och lönebesparingar samt öfriga åtgärder, så vidt de äro afsedda att. ega rum under nästa statsregleringsperiod, under hvilken deremot icke, till följd af den föreslagna förändringen, erfordras några särskilda anslag; viljande Kongl. Majit framdeles, i mån af behof, framlägga nådiga förslag om anvisande af de medel, som under följande statsregleringsperioder komma att för ändamålet tagas i anspråk. Landtförsvars-komitéens betänkande och Krigs-kollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som kommer att med frågan taga befattning; och Kongl. Majit, förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL A. F. Z. Reuterskiöld. f] Idrag af Protokollet öfver Land Iför sv ars-Arend e n, hållet inför Hans Maj:t Honungen uti Siats-Rådet å Stockholms Slott den 28 April 1865.
V7ov. 47. 57. — yttrande i anledning af BondeStändets anmodan <evct. i2zi.) att Utskottet mätte bestämdt uppgifwa, huruwida det tilltror sig att kunna afsticka granssningen af alla pä desi handläggning ke"rcnde ämnen pä sä kort tid, att desamma kunna af Ständen pröfwas före den tidepunkt, dä R-ksdaaen med den tillstyrkta förlängningen mäste mara flutad, <vct. 4273. — rörande förhöjning af Mantalspenninaarne Vet. (4174.') 428'. Register. -7) om afssrifning af det Hr. Bergs - Nädct Friherre Heruielui af Manufactur-fonds medlen bewiljade län till understöd wid utgifwandet af desi Eharte-samling öfwer Swerige, evet. 4647. Äk. Wessing-? Memorial, rörande de under Johannisbergs Kungsgärd lydande hemman Kurön, Ridön och Westeräng, Vlov. gg. g5g. 419. 1629. 727. — rörande föreslagen indragning af Adelsfane Regementets Indelningar och Boställen, Nav. 128. zzo. Z75- 7r7> (d. UV. e. m. 8.) 1592. angäcnde Hk. Kongl. Secretcraren lines förslag att alla ledigblifroande Embeten och Tjenster borde siä ett fullt är vacante eller Åtminstone den dertill anslagne lönen Staten besparas och i desi Casia inga, Vlov. i;8. 422. 635. 689. 7,2. (d. XIV. c. m. 9). 1586. — rörande föreslagen indragning af Domkyrko-Tionden och densammas anwändande till Statens behof, Vlov. I8i. 409. (d. XIV. e. m. ioo.) 1630. med utlätande i anledning af Kongl.
Februarii på bordet Iagde, Memorialer, angående ändringi ia:te $. uti Kongl. Förordningen den ijrde Julii 1818> om Inteckning uti fast Egendom, tillika med yttrande i ämnet af flere Vällofl. BorgareStåndets Ledamöter. Tili dessa motioner tillstyrkte Utskottet bifall, pä sätt Betänkandet N:o 65 utvisar. Ifrån detta beslut, var likväl Herr Borgmästaren Hjertström skiljaktig och yttrade: att då Städerne kunna återtaga ofrie Tomter, dä Tomtören icke i behörig ordning derföre betalas och Fastebref ej få meddelas å sådane lägenheter; hvaremot det beror på egaren, att, genom Friskillings erläggande, förvärfva sig full och ständig egan - 2Ö2 Lagutskottets Betänkandett. derått till dylik Tomt; ansåg Herr Borgmästaren sig icke ega skäl, att tillstyrka den af Utskottet föreslagne Lagförändring, deraf den följd skulle uppstå, att Inteckning kunde beviljas uti Fastighet i Stad, dermed ständig rätt till grunden ej är förenad och hvarigenom egare af frie och ofrie Tomter i detta afseende sattes i lika författning. Ut Supra. Ex Protocollo. Joh. Jac. Kleman N:o 6G. Ankom den 3 Junii 1823. Betänkandet i anledning af RiksdagsFulin lågt igcrne J. J. Rutbergs, och Herr Nils Limnelii Meniorialer, angående dels lindring uti 13 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1S18, om Inteckning i Jäst Egendom, dels tillägg till samma författning. Genom ProtocollsUtdrag af den n sistl. Martii, har’Hederv.
Men om, lika med mig, man vore öfvertygad derom, att nedsättningar i vår tulltariff vore af högsta behof påkallade, och så af landets sanna fördel föreskrifna, att de i allt fall måste ega rum, då kunde man ej tveka, att till vederlag för en förändring, som i alla händelser snart måste inträda, försäkra sig om de fördelar, som isynnerhet till förmån för vår sjöfart, hvilken i Frankrike tyngdes af odrägliga afgifter, kunde erhållas. För min del vore jag beredd att taga steget fullt ut; men jag ville vara öfvertygad, innan jag lyftade foten, att jag hade en fast grund att stödja den på. Att undersökningar och pröfning i de speciella fallen måste föregå, fann jag af klok omtanka föreskrifvet; men jag önskade veta, att de företogos i en rigtning, som ledde till ändamålet; eljest måste det förfelas, och då vore långt bättre att aldrig eftersträfva hvad som i allt fall aldrig kunde uppnås. Sedan muntliga öfverläggningar härom inom Svenska Regeringen egt rum, och skriftliga förberedande meddelanden blifvit med Norrska regeringen vexlade, kunde ärendet inför K. M:t föredragas, och mera bestämda föreskrifter lemnäs. Att ingå i en detaljerad berättelse om den långa mödosamma och med skicklighet förda underhandlingen, skulle upptaga alltför mycken tid, och vore kanske äfven i andra afseenden mindre lämpligt. Det må vara nog sagdt, att icke obetygliga svårigheter mer än en gång uppstodo, och icke kunnat undanrödjas, derest icke, å begge sidor, förefunnits en uppriktig önskan, att genom ömsesidigt tillmötesgående bringa ärendet till ett tillfredsställande slut, och det är endast en gärd åt rättvisan att bevittna, det K. M:ts Ministers och för detta tillfälle särskildt befullmäktigad!; ombuds lugna, men, då så fordrades, bestämda uppträdande dertill i hufvudsaklig mån bidragit. Vid de föreskrifter, som för honom utfärdades, föll det mig aldrig in, att K.
I förra fallet beräknas och uppföras de å speciela anslagssumman för hvarje Stat; i det sednare deremot mäste förslagen derom anses förfallna. Vid Statsregleringens uppgörande i det hela fastställa Rikets Ständer, efter öfvervägande af behof ven i hvarje del, serskilda summor till användande för serskilda ändamål, vare sig för Stater och Korpser eller för andra inrättningar, och enligt dessa specialsurnmor uppkomma de slutsummor, som för RiksStateus serskilda hufvudtitlar bestämmas. Det måtte alltså bero, icke af Konungen, utan af Rikets Ständer att ”förordna om fördelningen af hvarje titels hufvudsumma emellan de f öremål, som tillhöra titeln.” 1 fråga åter om de å anslagen för hufvudtitlarna möjligen blifvande öfverskott eiler besparingar, är visserligen riktigt eriuradt, att dessa ingenstädes i Regeringsformen omnämnas, och att de ej heller kunna af Rikets Ständer till prof vade behof anvisas; men förstnämnda omständighet torde ej kunna leda till den slutsats, att omförmälda besparingar finge alldeles 227 undandragas Rikets Ständers anordningar och af Konungen oinskränkt disponeras, hvilket i sådant fall otvifvelaktigt blifvit uttryckligen urskiljdt och stadgadt, utan måste fastmera Regeringsformens stillatigande i denna del tydligen utmärka, att de icke omtalade besparingarne, hvilkas egenskap sjelfva benämningen antyder såsom identisk med de af Rikets Ständer gjorda anslag, hvarifrån de härleda sig, således under enahanda vilkor, sorn anslagen i det hela, äro ställda till Konungens disposition, d. v. s. att anordnas öfverensstämmande med och icke stridande emot Rikets Ständers derom fattade beslut; hvaraf vidare lika tydligt lärer följa, att, ehuru besparingarne, såsom tillfälliga, ej af Rikets Ständer för prof vade behof anvisas, Rikets Ständer icke destomindre kunna stadga, att besparingar, om de förefinnas, icke må anvisas till sådana ändamål, i afseende å hvilka pröfning af behofven föregått, t.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial, JVS 144, i anledning al erhållen återremiss å Betänkandet JVS 84, angående ändring uti och tillägg till instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Statsverket den 17 April 1841. S. D. Föredrogs ånyo Stals-Utskottets Utlåtande, JVS 145, i anledning af erhållna återremisser å 2:ne punkter af Utskottets Utlåtande JVS 87, angående utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. Med afslag å Utskottets, sid. 3, först gjorda hemställan vidhlef Ståndet sitt i ämnet förut fattade beslut; hvaremot Utskottets sednare hemställan bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Bevillnings—Utskottets Memorialer: JVS 19, i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställa förändringar i föreskrifterna om tullbeviIlningen; JVS 20, rörande verkställda omröstningar, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående stämpelpappersafgiften; och JVS 21, angående verkställda omröstningar, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i frågor rörande allmänna bevillningen. S. D. Föredrogs ånyo och god/tändes Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, JVS 12, angående några ännu oafgjorda delar af frågan om vilkoren lör tillverkning af bränvin. S. D. Föredrogos ånyo särskilda utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 24 sistlidne Augusti, JVS 391, och den 26 i samma månad, JVS 395, innefattande, bland annat, dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af 69:de punkten, mom. f, och 79:de punkten i Stats-Utskottets Utlåtande JVS 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att samma beslut biträda.
Den klagan, som nu föres, antingen den är befogad eller obefogad, berör likväl den nyss angilna hiifvudprineipen för ali god uppfostran, den gäller således sjelfva uppfostringssystemets grundval. Vill man öfvertyga sig härom, så behölver man blott fråga, hvar hiifvudsakliga anledningen hör sökas till denna klagan, då man också snart lår erfara, att den ena anser anlednincen böra sökas i lidens materiella rigtning och benägenhet för maklighet och vällefnad, en annan igenfinner den i kyrkans och konsistoriernas välde öfver undervisningsanstalterna, en annan i bristfälliga åsigter om undervisningens rätta föremål, som icke är att fylla själen med mycket vetande på en gång, utan fastheldre bör anses vara att öfva och förse själen med medel och utvägar att sjelf förvärfva insigter, lörädla den, och göra den duglig till pligternas iakttagande, o. s. v. De arbetande folkklassernas behof, under den pågående striden mellan de skiljda åsigterna, är icke blott alt få mångläseriet och ungdomens öfveransträngande undanröjde, för den händelse att våda i dessa afseenden verkligen förefinnes, utan det är kanske i högre grad, att bekomma elt korrt, lättfattligt scheina, uti hvilket statens, kyrkans, föräldravårdens, kommunens, de enskilda lärarnes och lärjungarnes inbördes förhållanden och åligganden, sådane de af staten uppfattas, på elt så ölvertygande och otvetydigt sätt framhållas, att de måste af rättsinnigheten gillas. Det är visserligen sannt, att lagarne för civilisationens befrämjande, för menniskans invigning i det godas tjenst, äro i och för 474 Den 13 December. sig sjelfva oberoende af individernas och tidskiftenas föränderliga tycken och ligga en gång lör alla nedlagda i naturens och i det godas art, men möjligheten för individerna att utreda dessa lagars rätta tillämpning i de mångfaldiga olikheter och nyanseringar, som skiljda tider, folk och folkklasser framte, beror dock ovedersägligen af ädelheten och ihärdigheten i sträfvandet.