Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
64-. belopp, hvilket Riksförsamlingen af Bevillningsmedel till Statsverket anslagit, vare under Konungens disposition, att till de al Riksförsamlingen pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. §. 8 8 . Dessa medel må icke användas annorlunda, än faststäldtR. F. £. 65 — anföra, hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. Skulle Stats-Utskottet finna, att, emot Riksförsamlingens r. o. $, 30, beslut, de till hvarje Hufvud-Titel anslagna summor blifvit dragmorn. 2, na till andra ändamål, än dem, sorn under samma Hufvud-Titel perioden 2. böra, eller att något af Riksförsamlingen faststäldt anslag blifvit öfverskridet, skall Utskottet anmärkning och hos Riksförsamlingen anmälan göra emot den Embetsman, som sådan anordning contrasignerat. Skulle äter anledning förekomma, att emot någon för Statsutgifterna redovisande tjensteman i laglig ordning yrka ansvar, må det hos Konungen kunna anmälas; men ej må sådan Tjensteman personligen inför Utskottet eller Riksförsamlingen eller 22 Constitulions-Utskottetse Mmorialj N.o 68. någon af dess Nämnder till ansvar ställas, ej heller Utskottet i klander af Konungens gjorda anordningar ingå. §. 89. R. F. §. 66. Biksgälds-Contoret förbi ifver under Riks,församlingens styrelse och inseende, så att det ostördt må förvaltas af de Fullmägtige, sorn Bikförsamlingen dertill förordnat, och efter de föreskrifter, hvilka Den antingen Sjelf, eller genom Stats-Utskottet, meddelat. Emedan Svenska folket genom sina representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som Contoret ombesörjer, åligge det Riksförsamlingen, sedan Stats-Utskotlet öfver Contorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalande af denna gäld, till ränta och hufvudstol, oumbärliga linnas, så att Rikets credit varder bibehållen och vårdad. §. 90. R. F. 5- 67.
N:o 402. med förslag till indragning af åtskilliga tjenstebefattningar vid Biksg.cont.; N:o 4°3. i frågan om afskrifning af ett Professor Igren beviljadt lån. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 24 dennes på bordet lagda utlåt. Iko 4°4» i anledn. af väckt motion, att statsverket måtte lemna bidrag dertill, att Trollhätte canaloch slussverk kunde bringas till lika dimensioner, som Götha canal äger. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Som detta betänk, stödjer sig på ett annat, hvilket angår convojcassans granskning och dess användande för framtiden, torde det få hvila, tills nyssnämnde betänk, blir afgjordt. Gr. von Fersen, Hans, förenade sig med Frih. Tersmeden. C«n 39 e. m. Till profning företogs Lagoch Oecon.Utsktns d. 24 dennes på bordet lagda utlat. N:o 4i ofver anmärkmr vid Utskrns betänk. N:o 20 i anledn. af K. M:s nåd. propos., angrde det vid sista riksdag framställda förslag tili en ny Stängselförordn. Derjemte upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.- Utdr. af denna dag, innehållande inbjudn. till de öfriga Riksén att instämma i de BondeStrs uti detta mål fattade beslut, och således afslå den af Utsk:n tillstyrkta ändring af 5:te §:n i K. förordn., ang:de stängselskyldigheten, d. g Febr. 1802, men i öfrigt bifalla utlåt. Hr Hjärne, Harald: Denna frågas afgörande beror hufvudsakligen uppå, huruvida man antager den ena eller den andra af de principer, sora utgjort tvisteämnet inom Utsk:n och RiksSt:n. Den nu gällande stängselförordn. grundar sig på hemmantalet, och den af K. M. föreslagna grundar sig på den s. k. hälftenprincipen.
D en 31 Augusti. 167 Gr. Sparre: Anlednm hvarföre Utsk. uteslutit den ifrågsv:de §:n Sr, såsom den sisle värde talaren redan an lydi, den, att K. M. aflåtit en särskild Propös., om verkställighet af fängelsestraff, hvilken Propos., tillstyrkt af Ulsk., redan blifvit af 2me Stånd godkänd samt af 2:ne andra Stånd endast i afseende å en viss punkt deri återremitterad. Vid sådant förhållande har Utsk. tagit för afgjordt, att den K. Proposm skulle vid denna Riksdag af R. St:r bifallas, och på denna grund ansett den nu i fråga v :do §:n öfverflödig. klen då jag, lika med Hr von Koch, vill erkänna, att det torde vara lämpligast att hålla frågan om denna §:s antagande eller uteslutande öppen intilldess den nyssnämnda K. Propos:n blifvit slutligen pröfvad och afgjord, förenar jag mig i begäran om återremiss; ecb skall jag föranstalta derom, att innan denna förfall n. ånyo till slutlig pröfning af RiksStm förekommer, Utslcs förnyado Utlåt, öfver oflanämnde K. Propos. skall vara afgifvet. Då nu Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s yttrande rörande 49 §:n af den uti K. M:s i frå ga v :de Nåd. Propos. föreslagna förfaltn., lopades Nej, och uppå sedermera framställd propos. ansågos de emot Utsk:s nyssnämnde yttrande gjorda anmärkmr föranleda till återremiss. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade öfvergå till pröfning af rubrikerne i det förfalln:sförslag, som numera blifvit genomgånget, yttrade Hr von Koch:
19 dag detta år, enligt särskildt uppdrag, biträdt uti Directionen inom sistnämnde Verk, ej lärer kunna under annan egenskap betraktas, än såsom, lika med öfrige Fullmägtige, redovisande för åtgärder vidtagne under den tidrymd, för hvilken behörig Revision ännu icke for sig gått, och således icke bör deltaga hvarken uti den första Revisions-Förrättningen öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, eller uti först inträffande Revision af Banco-Discontens Räkenskaper, Förvaltning och Styrelse. Flvilket Utskottet emedlertid får till det Hedervärda Bonde Ståndets eget närmare bepröfvande öfverlemna. Ankom den 13 Sept. 1823. Memorial till Rikets Högloft. Ständer, angående nödvändigheten af en förklaring öfver 17 Cap, 8 §. Handels-Balken, rörande Skuld till Kronan för Uppbörd. A f förekomne anledningar och på gjord framställning af Banco-Styreisen , har Banco'Utskottet vid närvarande Riksdag öfverse» och gran. skat de Författningar och Instructioner, som utstaka, dels hvad allmänheten i afseende på insättningar i Banquens Cassör har att iakttaga, och dels Cassa»Cornmissariens och Casseu - 20 Banco-Uisiotttrs Bttänkanden. jernes åligganden, för att tillvägabringa såda* ne nödige förändringar utr desse stadganden , i följd hvaraf sä val Banquen, som allmänheten, möjligast må betryggas för vådor och äfventyr. Under handläggningen härvid har Ut. skottet afven fästat dess uppmärksamhet på nödvändigheten af så beskaffad förklaring öfver 17 Cap. S §. Handels Balken, hvarigenom det b efve bestämdt stadgadt: att Banquen eger tillgodonjuta enahanda förmånsrätt hos sine Upp. bördsrnän och Betjente, som genom nyssberörde är Kronan tillerkänd; heldst Banquens rätt och förmån i frågor af dylik beskaffenhet, hittills alldeles berodt af Domares olika åsigter.
Dessutom lär hr Lindberg hafva särskildt inöfvat den unga eleven och förtjänar sannolikt mycket erkännande för det arbetet, allra hälst som i fröken Seeligs utförande af rollen icke märkes några egentliga, hos elever för öfrigt så vanliga och ofta för en naturlig framställning störande spår af själfva inöfningen. Skulle hr Lindberg vinna sä god framgång med andra föremal för sin instruktörsverksamhet, vore både han och kungl. teatern för öfrigt att lyckönska, och man måste endast beklaga, att hr Lindberg icke kan tillämpa denna instruktion pa sig själf. Det lär dock väl vara hos honom, lika väl somhos den unga begåfvado eleven, icke så mycket instruktionen, som den instruerades eget naturel hvilket fäller utslaget. Denna förmodan tyckes bekräftas af hr Lindbergs framställning af Hjalmar Ekdal. Meningarne därom äro delade, har man hört sägas, men någon egentlig anledning till en sådan delning linnes väl icke. Bland öfiiga, till större delen ganska klara karaktärer i » Vildänden », framstår Hjalmars väl allra klarast. Han är en i grund och botten sorglös och lättsinnig, själfvisk, storskräflande odugling, som sätter mycket värde på detta lifvets goda, men är alt för lat att arbeta sig till det, en stackare som söker tysta sitt eget samvete med detta » Morgen, morgen, nur nicht heute », under försäkran, att han då skall taga riktigt allvarligt i tu med sin stora » uppfinning », för hvilken han icke kan redogöra, emedan han alldeles icke vet själf något närmare därom. Han är en till utseendet varm och öppenhjärtig natur, men i själfva verket stor egoist, en som kanske inbillar sig själf, att han alldeles gränslöst håller af lilla Hedvig, men egentligen ej älskar någon annan än Hjalmar Ekdal, en beskedlig äkta man, som dock långt ifrån värderar sin för honom trälande hustru, hvilken visserligen haft mindre vackert föregående, men dock varit en honom tillgifven, alltid trogen maka. Egentligt dålig är Hjalmar, lika litet som de andra, med undantag af gamle Werle, visst icke, men han är en stackare, som söker visa sig präktig och därför vräker sig och vill svnas kvick, hafva stora » vver » och vara utrustad v 7 *
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Ridderskapet och Adeln icke yrkat proposition till återremiss af ConstitutionsUtskottets i förmiddags-Plennm föred ragne, af Friherre Anckarswärd omförmälte, Memorial, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, att berörde Memorial måtte läggas till handlinga rne. Bifölls. Föredrogs å nyo StatsUtskoltets den 19 sistlidne Januarii under N:o 36 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående utskylder till staden Nyköping af LandshöfdingeResidencehuset derstädes, äfvensom afgifter till städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar. Herr Hjerta, Gustaf: Jag finner visserligen af de flera Reservationer, sorn i Utskottet emot dess Utlåtande blifvit gjorde, att åtskillige Ledamöter äfven reserverat sig af det skäl, att hus, som för Kronans räk - 232 Den 12 Februari! e. ra. ning i StäJerne uppköptes, borde bibehålla samma utskylder, hvilka ålegat dem, då de af enskilte innehades; och i denna mening kan jag ej instämma, ehuru jag i öfrigt delar de åsigter, hvilka föranledt reservationerne. Jag anser nemligen de indirecta fördelar Städerne åtnjuta, genom sådane inrättningar, för hvilka Kronan inköper byggnader, alltid vara vida öfvervägande de derigenom partielt höjde onera för öfrige innevånare; men jag tager mig frihet fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten att hålla i helgd de Kongl. Resolutioner, som i laglig väg emanerat rörande allmänna och enskilta angelägenheter; och som sådane anser jag de beslut, hvilka i förevarande fråga innefattas uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser till Dess Befallningshafvande i Södermanlands
Om å ena sidan insättning af Privatas Medel derigenom befordrades, sattes Directionen deremot, å den andra, i nödvändighet, dels, att till Verkets skadeslöshållande sträcka utlåningen för vida, dels, att vid en tillfällig förlägenhet, mot drygare villkor, anskaffa medel till prompt betalning af summor, sorn ej genom Läns indragning kunde nog snart inflyta, 3:0. Att, då betydliga Extra biträden mot högre ränta, för gifne förbindelsers uppfyllande måste sökas, rådeligast vore, att uppskjuta med utdelning af Actierna, intilldess Verken åter blefvo i belägenhet, att umbära dylika upplån emot 6 procent. Bankens Ombud gaf vid återkomsten tillkänna, att så väl Revisorerne som Directionerne anJ sett de arne första af nyssnämde Puncter böra sfs 22 Riks. St. Revisorers Berättelser. efter möjligheten iakttagas: hvaremot frågan om Utdelningens innehållande ej genast fått vinna bifall, men att så väl Götheborgs som Malmö DiscontDirectioner föresatt sig, att härom med hvarandra rådpläga. En fortfarande omtanka för Malmö DiscontInrättnings både fördel och säkerhet hade äfven vid denna Revision befunnits vara iakttagen: I följd hvaraf behörig Decharge blifvit Directiog nen meddeld. Såsom vinstandel för år 1807 hafva till Banken influtit R:dr 7,509: 24: 3 Och till ActieAgarne utdelades 2o Proc. med Den öfver 1808 års Förvaltning verkställde revision, hvaruti Majoren C. D. Silversköld, Pro.' fessoren J. H. Engelhart och Handelsmannen» sedermera CommerceRådet S. C. Björkman jemä väl deltogo, bi vistades å Bankens vägnar af Vice Xandshöfdingen och ÖfversteLieutenanten, Grefve H. Gyllenborg, som tillkännagaf, att Räkenskaperna blifvit förde med all möjelig noggrannhet , samt Verkens alla angelägenheter styrde under en ganska äfventyrlig tid med en aktningsvärd försigtighet.
Och sade: Låt mig gå, förty vår slägt skall offra i stadenom, och min broder hafver sjelf budit mig; hafver jag nu funnit nåd för din ögon, så vill jag dit, och se mina bröder; derföre är han icke kommen till Konungens bord. Då vardt Saul vred på Jonathan, och sade: Du skalk och bofve, jag vet väl, att du hafver utvalt Isai son, dig och dine slemma moder till skam. Ty så länge Isai son lefver på jordene, varder hvarken du eller ditt rike beståndandes. Så sänd nu, och låt hemta honom hit till mig; ty han måste dö. Jonathan svarade sinom fader Saul, och sade till honom: Hvi skall han dö? Hvad hafver han gjort? Då sköt Saul spjutet efter honom, att han måtte skjutit honom igenom. Då märkte Jonathan, att alldeles var beslutet med hans fader, att han ville dräpa David; Och stod upp ifrå bordet ganska vred, och åt på den samma andra nymånadsdagenom intet bröd; ty han vardt bedröfvad om David, efter hans fader hade så beskämt honom. Om morgonen gick Jonathan ut i markena, såsom han hade öfverens varit med David; och en liten dräng med honom. Och han sade till drängen: Löp och hemta mig pilarna upp igen, som jag skjuter; då drängen lopp, sköt han en pil öfver honom. Och då drängen kom på det rummet, dit Jonathan hade skjutit pilarna, ropade Jonathan efter honom, och sade: Pilen ligger bätter fram för dig; Och ropade än en tid efter honom: Skynda dig full snart, statt icke stilla. Då hemtade drängen Jonathan pilarna upp, och bar dem till sin herra. Och drängen visste intet hvad på färde var; allenast Jonathan och David visste det. Då fick Jonathan sinom dräng sin vapen, och sade till honom: Gack, och bär in i staden. Då drängen var ingången, stod David upp af rummet på södra sidone, och föll på sitt ansigte till jordena, och tillbad tre resor; och de kysste hvarannan, och greto tillhopa, ju David aldramest.
Det kommer emedlertid alt visa sig vid behandlingen inom Utsk. af de gemensamma tankar hos Stånden, som kunna blifva en följd af öfverläggningarna i ämnet, huruvida Utsk. verkligen vill lemna tillfälle för hvilande af ett ändamålsenligt förslag i denna del, eller om det blott varit för att rättfärdiga sig sjelft, som Utsk. framkommit med det förslag, enligt hvilket Utsk. trott en sådau behandling böra uppkomma, som Stånden redan ansett sig, till följd af befintliga stadgand.en, berättigade att iakttaga. Uti sjelfva saken instämmer jag med Gr. Horn, och jag anhåller, att få motivera detta mitt instämmande. Jag kan nemi. icke finna, att det är behöfligt att vidhålla mer än tvenne hufvudsakliga skiljaktigheter i behandlingen af grundlagsfrågor och andra ämnen: den första, att dylika frågor icke må i RiksSt:ns plena väckas, och hvarom alla aro ense; den andra, att definitivt beslut icke får fattas vid första riksdagen, hvilken princip icke heller blifvit bestridd. För öfrigt tillstår jag, att jag icke inser, hvartill några andra skiljaktigheter äro behöfliga , såsom t. ex. dem , som Utsk. bibehållit, att nemi. vid återremisserna icke skall tillgå på vanligt sätt, utan Stånden tvingas att förena sig om gemensamma tankar. Hvar och en vet, hvilka svårigheter detta förorsakar, och huru vid hvarje riksdags början åtgår åtminstone ett plenum för att tillrättavisa ovana ledamöter att icke uppehålla sig vid andra anmärkn:r än sådana, hvilka kunna anses blifva Ståndets gemensamma, emedan de öfriga tjena till intet. Jag kan icke finna någon nytta eller nödvändighet uti denna afvikelse från hvad vid återremitterandet af andra frågor äger rum; men deremot visar den sig i flera fall skadlig. Jag tror altså, att Utsk. bör få del af 1 a6j Dsn 19 Februari f. m. alla de framställda anmärkningarna, på det Utsk. deraf må blifva i tillfälle att inhemta de olika opinionerna, urskilja det goda och, i händelse Utsk. finner detta föranleda till ändring i den åsigt, Utsk. förut hyst, då rätta sitt nya utlåt, derefter.
Som den antagna Bewillningen, med de undantag Herr Grefwe IDmilwn gjort, är ämnad at betala en skuld, den Riksens Stander sig redan för flera är tilbaka ätagit, sä är en klar 1284 ' följd deraf, a! den mäste continuern sä känpe, til dest skulden är betald, ehwad Riksdag förr eller sednare skulle infalla; deraf följer äfwenledes, at samma stund denna skuld ar betald uphörcr Bcrvilluingen af sig sielf; det är pä denna grund jag icke ian conformera mig med de Herrar, som llilstyrkt, at d:n skulle räcka tit näfta Riksdag; ty vm Milsdag infaller, innan skulden wvre betald, »näste Bewillningen likwäl continuera; men om skulden kunde inom 20 ä zo ärs förlopp betalas, men Riksdag ej irftölle förrän om Zo är, fä ftulle denna Bevillning kunna wara i 20 är längre än den ar ämnad; jag hemställer derföre til Högloft. Nidderftapet och Adeln , vm ej liden för Bewillningen kan bestämmas t'ls ftulden är betald. För tfrigl, hwad krojeÄet om jämnkning med mera angar, conformera.!- jag mig alldeles med hwad Grefwe hamilton sagt. Ätftillige yrkade bewillningStidenS utsättande til nästa Riksdag, och begärdes derpä af mänga propolition. Hans klxeellsnse Herr Grefwen och Landk - Marsk alken. Jag tycker af cliscourlerna, at de fleste af RidderjkapctS och Adelns Ledamöter »villja ingä pä Bewillningen til nästa Riksdag. Jig fär alltsä proponera, om Högloflige Ridderftaoet och Adeln bifaller, at den antagna Bewillmngs-summan ntgär lil nästa Riksdag, under samma reservationer, som ivid 1759 och 1792 arens Riksdagar blifwit gjorda. Grefwe hamilton hemställde, om ej r proposition kunde införas, at denna summa ftulle dafkvrrlad utgä.
Jag trodde att det var blott för att gifva en glädje åt din man, och, om möjligt, en annan riktning åt hans af verlden förvillade tankar, och sådant sker ej i stora samlingar; och, skulle du bjuda en så skulle du bjuda alla, skulle du bjuda dina föräldrar så voro ju Alberts äfven sjelfskrifna; det hela blef blott en munter afton-tillställning, och då förfelades åtminstone hela det egentliga, andliga ändamålet. »Nå nå, du har mycket rätt!» sade Elina med en lätt suck, och med långt mindre munterhet i rösten än förut. »Vi göra en tableau blott för Albert; han skall så mycket dess mera värdera vår möda.» »Ja, se det är just min tanka,» svarade Mariana, och nu började man öfverlägga om hvilken »Madonna med barnet» Elina skulle föreställa. Mariana kände dem alla på sina fem fingrar, och upprepade nu flera dussin Madonner af differenta mästare, sittande i Rom, i Florens, i Milano, i Dresden och Paris, och Gud vet ej hvar. Hon utvecklade härunder en stor erudition och konstkännedom. Slutligen stadnade hon vid en af Rafaël. »Du blir alldeles gudomlig!» sade hon, »du Elina sitter till hälften höljd af ett lätt draperi, och håller Jesus-barnet alldeles nakot i dina armar.» »Nej, min bästa Mariana, det gör jag visst icke!» svarade Elina, icke utan en viss ovilja som hon förgäfves sökte dölja. »Ack hvad det är för ett innerligen dumt och enfaldigt pruderi!» sade Mariana, äfven med litet harm. »Ni verldsmenniskor se mycket mera på sådant der än vi, som blott lefva i andan och den sköna, heliga och gudasända konsten. Du kan väl stå och betrakta en sådan tafla tillsammans med hundratals kända och okända personer, och då skulle du ej vilja återgifva henne allena för din egen man! Ack, när skola menniskorna lära sig att rodna och skämmas för det onda, det orätta, det nedriga och smutsiga, men ej för det rena och naturenliga. Sådant är sannerliga icke Gudi behagligt.»
Hvad sålunda är vordet anmärkt och anfördt, har Utskottet i öfvervägande tagit; och Utskottet får vördsamt upplysa, att för de händelser, då Ordinarie Domare, i anseende till Laga hinder, äro urståndsatte att, inom föreskrifven tid, sjelfve förrätta ransakningar öfver häcktade personer, Kongl, Maj:ts Nådiga förordning den 10 April 1810 och Kongl, brefvet den 5 Junii 1822, til Bih. till R. St. Utsk. Utl.dc. N.o 92. lägga Extra Domare skjuts oell tractamente till fastställdt belopp, att af Statsmedlen utgå; men att, i de fall, då ordinarie Domare är jäfvig, att med ett civilt mål taga befattning, eller då han af sysslosättning vid ordinarie Ting är hindrad, att förrätta Urtima Ting i civila mål, eller Häradsoch Boställs-syner m. m., eller af sjukdom är oförmögen att sitt Embete förestå, någon ersättning till den vicarierande Domaren icke af Statens medel eger rum. Nu och ehuru Utskottet medgifver, att en oförvållad förlust skall, i och för de anmärkta händelserne drabba den ordinarie Domaren, genom den af Utskottet föreslagna resekostnads - ersättningen ; likväl och som Uskottet, hvarken af Motionens innehåll, eller af sakens beskaffenhet kunnat hemta någon anledning att tillstyrka, det ifrågavarande ersättning hvälfves på Statsverket; alltså och då det, efter Utskottets, i dess Betänkande redan antydda åsigter, icke är med rätts-grund förenligt, att vicariat, under Embetsoch Tjenstemäns tjenstledighet, skall medföra för enskilde medborgare sådane kostnader, som ej ega rum, derest den ordinarie Embetseller Tjenstemannen sjelf bestridde den tjenstgöring, för hvilken han af Staten lön njuter, kan, i fråga om valet, antingen meranämnda re - Beiv. och Oecon. Utsk. sekostnads-ersättning skall drabba
Transport R:dr 876,360: 48 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket 185-3. Transport R:dr Vidare hemställde Statsrådet i underdånighet, att Kongl. Maj:t täcktes, likasom vid sednastc Statsregleringar, af Rikets Ständer begära följande tillfälliga anslag, nemligen: till utdelning vid Landlbrukareniöten af premier för kreatur af utmärklake slag och till Slöjd-expositioners befrämjande Sedan Departements-chefen derefter föredragit de från Ifushållnings-sällskapen i Elfsborgs, Westerbottens, Wester-Norrlands, Westmanlands, Blekinge, Stora Kopparbergs, Gottlands, Hallands, Jemtlands, Gefleborgs, Kronobergs, Örebro, Jönköpings, Norrbottens, Nyköpings, Malmöhus, Skaraborgs och Calmar Län, under loppet af sistlidne och innevarande år, lill Kongl. Maj:t inkomne underdåniga ansökningar om aflåtande af Nådig proposition till Rikets Ständer, för erhållande af behöfligt statsanslag till befordrande af bemälde samfunds verksamhet i och för lillvägäbringändet af nödiga förbättringar i jordbruket m. m., i hvilket afseende den önskan af de fleste blifvit yttrad, att ett årligt belopp af 1,000 R:dr måtte varda ställdt till hvarje Hushållnings-sällskaps disposition, anförde Departementschefen i underdånighet: ”Då Eders Kongl. Majit uti Dess denna dag beslutade Nådiga Proposition, angående grunderna för rättigheten att tillverka brännvin samt beskattningen derför, föreslagit Rikets Ständer att ålägga denna tillverkning en betydligen högre skatt, än tillförene, och tillika i Nåder yttrat sig anse främsta och naturligaste föremålet för användande af de medel, hvarmed den inflytande bränn vinsskatten kan komma att öfverskjuta det uti ordinarie statsregleringen såsom bränvinsbevillning beräknade inkomslbeloppet, böra vara att, så mycket möjligt, befrämja landets jordbruk och boskapsskötsel, samt bereda säkrare afsättlighet åt derifrån utgående alster, har jag ansett mig böra underställa Eders Kongl. Maj:ts