Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 46. om rättighet för hvarje kommun, att efter lokala omständigheter fritt ordna sitt folkskoleväsende och om liela personliga skyddsafgiflens användande för folkskolorna. Motion N:is 9 och 394. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. angående dess fullständiga ombildning, på sätt Pehr Thomasson i en till Rikets Ständer ställd skrift föreslagit. Motion N:o 502. Sammans. Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. Fondoch kreditsystem, illlieinskt, om ytterligare utvidgning af det vid sistlidne Riksdag antagna. Motion N:o 386. Stats-Utsk. Utlåt. Fredrika kyrka i Westerbottens och Björna kyrka i Wester-Norrlands län, om understöd af allmänna medel för en väganiäggning mellan. Motion N:o 41. Stats-Utsk. Utlåt. Fredriksson, Jokan Fredrik, från Opsala län, Motion N:o 99, om den ändring i 26 kap. 2 och 4 §§ Byggninga-balken, att sätesoch ladugårdar samt afhysta rå- och rörshemman måtte åläggas att deltaga i prestgårds-, 4 26 tingshus-, häradslängelseoch klockare-byggnader. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 12 och Meni. N:o 36. Fredriksson, Jokan Fredrik från Upsala län, Motion N:o 266, om anvisande af understöd eller lån af allmänna medel åt Länsmannen J. Sandqvist till gäldande af den å länsmansbostället Grillby N:o 3 belöpande skifteskostnad. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 33. Motion N:o 267, om ändring i Kongl, kungörelsen den 4 Maj 1827f i fråga om skyldighet för boställshavare att förskjuta skifteskonstnader. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 54. R. St. underdån. Skrifv.
Dä Brmanieus ri-I möjckigaste full' komlizher odlare äkeistäkt e> lara sörsta ak jemte landels öfriga behof anssaff, spannemä! lil! en fädan^bränwinsbränning, emedan man ser af Gasclterna ark där nu tillmark s bränwin af socker; sy,cs det för wärc Lands sädes kiligäng blistva cn säker omöjlighet. Men utom den spannewälsbr-st, och dyrhet pä nödigt lifs uppehälle, Utom den hungersnöd, det elände, som af en dylik gränslös BränwinS bränning blefme förr eller sednare, fruktanswarda följder: hwad smädelig werka» pä sederna skulle icke ett iadank öfwerswärn »ande as bränwin medföra? Förgälwes wstl man pasta, att, dä alla äg»e full frihet att bränna, skulle al' b änwinsförsäljninq blifwa föga lönande, och akt allina na behofwct bestämde den allmänna rillwerkningea. Jag tror, att naara ve mäst dristige och förmögne sp-cnlamer, ,om hast m del att först förff/ffa sig den Skotta B änwmS rcdffap.m, ffulle förekomma och undersälia lla andra, som med wänlig redskap tillwerkade sitt bränwl-,: skulle derigenom sättas i stand att, emot erbjudande al hägre pris kunna upköpa afl Mjbar spannemäl och således siureligeu bemästra sig Den 19 December. 1127 all bade bränwinS och spannemäls, handel i hela orten. Matte man dcrjänne besinna, alt det ej är med Bränwin sam ined födande tvaror, för hwilkaS för» käring behofwcr och sjclfwa smaken sätta gränsor, som sällan öfw-i trädas, hwaremot dct lika jckadliga som omättlig» begäret an slipa bränwin ej känner näqra. Ju mera tillgäng ju större förtäring.
Såsom tillräckligt talande bevis derför, torde jag endast behöfva åberopa det förhållande, som redan blifvit uppgifvet, eiler att 196 Den 17 Januari. aktieegarne, sedan bolaget bildades, under denna tid sammanskjutit 6 gånger aktiernas belopp till fyllande af oundgängliga brister, utan att under tiden uppbära den aldra ringaste utdelning för sina aktier. Månne icke sådant är ett förhållande, hvilket tydligen ådagalägger detta bolags betryckta ställning? På dessa skäl får jag förena mig med dem, som yrkat återremiss. Hr von Troil, Sam. Gust.: I likhet med Frih. af Ugglas, har äfven jag med särdeles fägnad hört, att deri talare, hvilken öppnat diskussionen i detta ämne, Frih. Tersmeden, erkänt, att Slats-Utsk:t i detta fall »haft svårt att komma till ett annat resultat än det nu föreliggande.» De af honom nu framställde anmärkningar hafva således icke egentligen varit rigtade mot Utsk:t, utan endast och allenast afsett att uti Ståndet åstadkomma en ändring uti Utsk:ts beslut. Frågan har också verkligen blifvit med all möjlig noggrannhet behandlad, såväl uti Utsk:ts afdelning som i dess plenum; och Ståndets ledamöter äro af lörev:de Utlåt, i tilllälle att inhemta, det ingen enda af Utsk:ts ledamöter sig emot beslutet reserverat. Frih. af Ugglas har redan påpekat den grundsats, som legat till grund för detta Ulsk:ts beslut, nemi. att ölverenskonimelser, som blifvit trä lfa de mellan staten och enskilde, borde, så vidt möjligt är, oryggligen hållas. Konseqvens häruti finner en hvar vara så mycket mer af nöden, då man vet, hvilken mängd af dels jernvägsanläggningar, dels andra industriella företag nu äro å bane inom landet och dertill man söker att erhålla statsbidrag, dels i form af anslag, dels såsom lån.
Detta är ganska naturligt i sådana länder, der både Reformerta och Katholska religionen äro antagna, men skulle vara föga behöfligt bär, der blott ett ringa antal gifves, som icke tillhör den allmänna läran. Hr v. Hartmansdorff har trott, att man borde bota det onda i dess början. Detta hade kunnat anföras, då det valfråga om att tillåta Judarna inflyttning i landet; men nu är ingen anledning att tala derom. Om man ville åberopa exempel, skulle man kunna hemta sådana, i fall det vore tillständigt, från de mest höga förhållanden och dermed visa, att man vid barnen kan fästa de vigtigaste och skönaste förhoppningar, fastän de icke hafva samma troslära, som föräldrarna. Frih. Åkerhjelm har upptagit och besvarat Hr v. Hartmansdorffs yttrande i afseende å den fader, som ville öfverlemna åtsinson att sjelf pröfva och bestämma hvilken trosbekännelse han borde antaga; och då jag besinnar, att frågan slutligen skall öfverlemnas till K. M:s afgörande, är jag glad att utaf Hr Frih:s yttrande kunna sluta, att det åtminstone gifves en inom Statsrådets personal, som icke hyser så beskaffade stränga grundsatser, som dem Hr v. Hartmansdorff yttrat. Jag hoppas likväl, att Hr v. Hartmansdorff icke må finna det sätt besynnerligt, på hvilket roan uttryckt sin förundran öfver de principer, han försvarat. Man kan hysa aktning för den enskilda mannens öfvertygelse; men då det är fråga om en person, som hos Konungen skall leda besluten, så, och utan att derföre vilja förnärma personligheten, kan man likväl icke återhålla uttrycken af ett starkare ogillande af principer, som man tror sig hos Styrelsen böra bekämpa. Hr von Hohenhausen: Jag tror icke, att det vilkor för en fader, att, i fall han vill insätta sina barn i en christen skola, han skall afgifva den förklaring, att dessa barn skola uppfostras i den christna läran, skall tvinga fadren att antingen derpå ingå, eller ock nödgas neka barnen undervisning. Om roan t. ex. frågar, huru många af R. o.
St. Just. Otnbudsm. Emb, Ber. d, i5 lebr, 1834- »9 Embetet i Westerbottens Län i ämnet afgifvit yttrande, i Nåder förordnade, att den å nedra landet födde yngling, som, efter fyllda 15 år, till Lappmarken inflyttat och derstädes under beväringsåldern icke är bosatt och gift, skall fullgöra sin beväringsskyldighet i den ort, hvarifrån han flyttat; för hvilka ändamål behöriga förteckningar å ifrågavarande beväringsskyldige, jemte uppgifter på deras ålder, af Presterskapet i Lappmarken, vid hvarje års slut, till vederbörande Kronofogdar skola aflemnas, för att till Kongl. Majtts Befallningshafvande insändas. 51 :0
Icke herrska, derom är jag ense med henne, men bara försköna! Derföre gäspa vi också, om icke förr, åtminstone såsom gamla, fula gummor och redan såsom medelåldriga jungfrur. Disproportion emellan anlag och kraft att dem utveckla heter ju missnöje? I det hela taget, har ett olärdt fruntimmer orätt i att förklara någonting omöjligt. Är det verkligen möjligt att tillvägabringa allmänt välstånd genom menskligheten demoraliserande medel, så kan jag väl också hoppas, att det lyckas någon ny Münchausen att på en stång, – den der blott ständigt afhugges underst och öfverst skarfvas till – ifrån oss klättra upp till, och in i månen. (Huru den gamle, min barndomsvän kommit ner derifrån, förmodar jag vara verldskunnigt). En ihärdigt fortsatt speglingskurs är ingalunda att klandra eller att förakta. Då man i många år betraktat sin bild i spegeln, bör man slutligen komma att tro på spöken, det vill säga, på det oförklarliga utom och inom oss. Ty huru förklara, att vi, i trots af våra lifliga önskningar om motsatsen – (våra bemödanden och sträfvanden deremot lemnar jag visligen orörda) – blifva gamla och förändra utseende! Man undrar ej med rätta öfver, att somliga menniskor ej kunna trifvas i ensligheten, att de äro liksom rädda för sig sjelfva. Är det då onaturligt, att t. ex. fåfänga och sanningslösa personer, hvilka städse påkläda sig främmande förtjenster, icke känna igen sitt eget Jag, och följaktligen icke veta på hvad fot de skola ställa sig med det, om de någongång råka stöta derpå? Fordras ej till vår bildning, att vi, hvar och en i vår stad, genomlöpa Civilisationens hela bana? I den vägen kan ej den ena göra någonting undan för den andra. Naken kommer tiggarns son, så väl som Konungens till verlden. Barn skola hållas till välvilja, men icke till artighet. Försätt en vilde i ett sällskap, och, om hans hjerta är oförderfvadt, uppför han sig der i sjelfva verket artigare, än den mest förfinade men egoistiska verldsman. Så är barnet ock en Vilde uti Naturens stora lustgård.
Att han sedermera funnit anledning att frångå, hvad han sjelf uppsatt, vill jag icke klandra, emedan jag, såsom jag nyss sade, ogillat alltsammans ifrån första början. Man har sagt, att detta Betänk, skall blifva ett prejudikat för framtiden. Jag anser också att det skall blifva af den vådligaste beskaffenhet; men jag hoppas också, att det för framtiden skall innefatta en varnande påminnelse derom, att det vid val af ledamöter i Konst.Utsk. ej gör tillfyllest, att de valde äro allmänt aktade, redlige och insigtsfulle män; utan det ligger äfven mycken vigt deruppå, huruvida de i någon högre grad besitta den mera sällsynta egenskapen, att kunna helt och hållet frigöra sig från det ena eller andra partiets förutfattade meningar. Man har trott, att R. St. icke skulle hafva ratt att uttala ett ogillande af Konst.Utskns förtärande, emedan detta Utsk. vore den högsta politiska domstolen. Jag ber att få förklara, att jag ganska val vet att uppskatta det förtroende, som R. o. Ad:s Elektorer visat mig, genom att invälja mig i Konst.Utsk.; men så långt har jag ingalunda gatt i min inbillning, att jag trott mina åtgöranden såsom Utsk:s-ledamot, vara fridlyste från allt ogillande af mina principaler. Jag föreställer mig nemligen, att R. o. Ad. i hvarje förefallande fråga är obetaget, att öfver mitt förfarande uttrycka sitt gillande eller ogillande. Ingen lärer kunna framkomma med det påstående, att, om de tre öfriga Stånden sammanstämmande gilla ett Betänk, uti en fråga der tre Stånds beslut utgöra R. Stms, det fjerde, eller R. o. Ad., icke skulle, det oaktadt, kunna, oberoende deraf, fritt och sjelfständigt fatta ett alldeles motsatt beslut, och således ogilla samma Utsk:ts Betänk., som redan blifvit af R. St. godkändt.
Jag har sjelf sett de olyckliga följder detta stadgande medfört, och jag har funnit de uteslutne arfvingarnes lidande så stort, att, ehuru svag min röst kan anses och äfven vara i sjelfva verket, jag likväl skulle förebrå mig, om jag icke, så vidt jag förmår, sökte bidraga till en förändring häruti. Man har åberopat den varsamhet, hvarförutan åldriga bruk ej böra afskaffas, och man har sagt, att arfsrätten alltid här varit sådan den nu är. Ingen kan mer än jag bära farhåga för hågen att förändra, att afskaffa allt gammalt, endast för nöjet att försöka nytt; men jag hemställer om det ej bör vara tid att en gång afskaffa en Lag, som så högt strider mot all billighet och rättskänsla. Man har talat om den oreda arfsledernes mängd skulle medföra; men jag vet icke, hvad ondt skulle kunna härflyta deraf, då i alla fall ingen derigenom lärer komma att ärfva mer, än honom rätteligen tillkommer, det vill säga mer, än hvad dess principal-arftagare om han eller hon lefvat, bort hafva enligt nu varande lag. Det är sagdt, att anledningarne till rättegångar genom en utsträckning af arfsrätten skulle ökas. Jag beklagar om så skulle hända; men om rättvisan ej kan vinnas utan rättegång, kan jag ej deri se något skäl att gynna orättvisan för att afböja rättegången. Jag får på grund af dessa skäl biträda den reservation en värd Ledamot af detta Hus, Herr Berg von Linde, 74 Den 12 Juni i e. m. bifogat Utskottets Betänkande, och önskar återremiss deraf, ifall ej Ridderskapet och Adeln skulle medgifva, att detsamma afslås. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets ifrågavarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Företogs till pröfningLagUtskottetsden 22 sistlidne
midt på scenen, omgifven af sin stab. Det är några ögonblick före drabbningen. Sedan Carl först i ett kort, kraftigt, energiskt tal uppmanat trupperne till tapperhet, deklamerar han till dem följande verser, de kunna också sjungas på någon bekant melodi, men riktigt slår an, såsom till exempel "Kom lilla flicka det skall vara någonting muntert, lifligt, någonting som valsa med mig", eller något sådant. Hör nu på! (deklamerar med stark pathos). Kung Carl den unge hjelte, Vill sjelf anföra er. Han drar sitt svärd från bälte Och hugger allting ner; De bleka Ryssar falla Som myggor, till min fot, Ty ingen Ryss bland alla Kan stå en Svensk emot. En Svensk jag derför ställer Mot tio Ryssar fram, Men sjelf jag hundra fäller Igenom rök och dam. De högar utaf lik. Vi ämna sjelf begrafva Ty svenska ädelmodet Är svenska äran lik. kongliga svenska fåfängan det, skulle jag tro... LIDMAN. Hvad, går den ned? Nå, hvad tycks? det der skall smickra den I detsamma begynner slaget och ridån går ned. slagtningen försiggår under det ridån är nere; det FASÂN. Ja visst, det är just det fina det att förstås att musiken skall under mellanakten vara så väl beräknad att man helt tydligt kan föreställa sig slaget fastän man ingenting ser. Jag tycker mycket om att lägga an på åskådarnes inbillning. Nå ridån går åter upp Ryssarne retirera Svenskarne rycka fram ifrån alla sidor, sedan Carl med egen hand fällt ligen uttröttad sänker värjan. tre eller fyra hundra man är det förlåtligt om han slutLIDMAN. Ja, det undrar jag verkligen icke på. FASÂN. Inte jag heller; det bör också bli ett af applådställena. framställningssätt glömmer jag alldeles mitt ärende, jag hade en anhållan till herr kammarjunkaren. FASÂN. Något arbete som ni vill att jag skall LIDMAN. Men för herr kammarjunkarens lifliga poussera fram åt er; Fröken Aurore har redan talt om för mig att ni var författare till det der stycket der hon spelade älskarinna.
Herr von Vegesack, Ernst, har framställt sina åsigter af Sveriges försvar och dervid hufvudsakligen anmärkt: 1:0 att ingen egentlig Försvars-plan kan. af Rikets Ständer uppgöras; 3:0 att nuvarande 5 Bevärings-classer, i förening med stående Arméen, äro tillräckliga för Landets försvar, men att större öfning och bildning likväl fordras; 3:0 att vi böra ega så väl Skärgårdssom Örlogsflotta, men att den senare ej behöfver vara alldeles så talrik, som andra Talare yrkat; 4:0 att Central-Försvar af sig sjelft uppkommer, sedan man är slagen vid gränserna; att Central-Fästningar böra finnas, men att Wanås icke är lämplig punkt dertill, utan snarare trakten af Kongsohr; samt att en Fästning borde finnas i Upsala-trakten. Herr Nordensköld, Otto Gustaf, anser Or - Statssamt Oec.-TJ tsh. Uti. N:o 84. i5 logsflottan för Rikets försvar ovilkorligen behöflig, men nekar ej Skärgårdsflottans nytta och nödvändighet. Grefve Platen, Baltzar Bogislaus, utvecklar Central-Försvarets grunder och nödvändigheten att under fredstid förbereda detsaminas möjlighet, samt anser Sveriges Sjöförsvar egentligen böra grundas på Skärgårds-flotta i förening med Ångfartyg och Fregatter. Slutligen hafva Utskotten, genom remiss af den 17 sistlidne Augusti, fått från Högloflige Ridderskapet och Adeln till utlåtande emottaga ett af Heir von Qvanten, Carl, afgifvet tryckt anförande* under titel: Tankar om Forsvars Verkets och Arméens Organisation Talaren framställer 3:ne frågor: 1:0 Hvilka äro de Nationer, på hvilka Scandinavien synnerligast bör fästa sin uppmärksamhet vid frågan om etc ändamålsenligt FörsvarsSystem? 2:0 Hvarpå bör Scandinaviens Hufvudförsvar grunda sig? 3:0 Om en fiendtlig Armée skulle gå öfver Ålands Haf på isen till Grislehamn, eller sjövägen landa på våra kuster och hota Hufvudstaden, bör då Periferiförsvaret antagas framför Centralförsvaret och, om det senare antages, huru bör det ordnas?
Reparationer å Stockholms Slott m. fl. för Kongl. Hofven upplåtné byggnader .. 32,000; Brand väsendet och yttre Lyshållningen å Kongl. Slottet 5,800 Drottningholms och Svartsjö Slott 16,000 Gripsholms Dito 1,470; jemte indelta räntor i Kronovärdi 33: 16, upptagne efter markegång lill 231; Ulricsdahls Slott 5,500; Haga Lust-Slott, och Park 3,000: Strömsholms Slott ... 1,470: jemte oindelt Spanmål, 67 tr, å 6 R:dr ttn Varande, bland dessa anslag, de till Hofhållning för E. K. M., äfvensom för Hennes Majit Enke-Drottningen, samt H. K. H. Kronprinsen och DD. KK. IIH* Arf-Furstarne, beräknade till utgående från och med den 1 April innevarande år. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 November 1844. Expeditiom-Utskoitets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Nov. 1844» Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 2o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse., angående undersökning om Technologiska Institutets förvaltning.
(I. A ) Uti en från Bonde-ståndet till Stats-utskottets behandling remitterad motion liar riksdags-fullmäktigen Lars Rasmusson från Götheborgs oell Bohus län anmärkt, hurusom föreskriften i 5 § af Kongl, förordningen den 9 Maj 1826, att vid försäljningar eller öfverlåtelser af rusthålls-hemman köpesumman eller värdet noga skall af&kiljas från annan fast eller lös egendom, sem samma köpebref omfattar, samt att lagfart icke får beviljas utan att så blifvit iakttaget, icke skulle kunna tillämpas, när rustoch båtsmanshåll varit gemensamt intecknade och på utmätnings-auktioner försäljas, emedan exekutorn icke kunnat underlåta att utbjuda panten under gemensamt utrop: af hvilken anledning motionären föreslagit, “att då rusthåll säljas i förening med andra hemman och köpesumman för hvarje ej är serskildt utförd, en-procents-afgiften för rusthåll och per-mille-afgiften för andra hemman beräknas efter den gemensamma köpe-sutnman till *:del för rusthåll och till § för andra hemman, fördelad efter hemmantalet, som den omfattar.8 Då för tillämpningen af stadgandet i 5:te § af Kongl, förordningen den 9 Maj 1826 större svårigheter icke möta vid rusthålls-hemmans försäljning tillsammans med andra fastigheter å exekutiv auktion, än då en sådan försäljning vid frivillig auktion eller andra tillfällen ifrågakommer, och föreskrifterne för dylika fall i ofvan åberopade Kongl, förordning äro tydliga, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 10 Juli 185t. Eib. till R. St. Trot. Ank. till Exp.-Ufsk. d. 12 Jall 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion i afseende å kontroller öfver vården af det stämplade papperet, m, m. (I. A.)
Enär förre Revisorerne, efter hvad ofvanLerördt är, redan granskat och utlåtit sig 0111 methoden för detta Bokslut, har det väl egentligen tillhört Revisorerne, att taga kännedom af de sedermera i detta ämne vidtagne åtgärder; men då, för bedömmandet af dessa åtgärder, i afseende på deras lämplighet oell verkan lill det afsedde ändamålet, Revisorerne jemväl haft tillfälle inhemta beskaffenhen af Riks-JIufvudboken och hvad med planen derföre står i sammanhang, anse sig Revisorerne, af den derom verkställde unsersökningen föranledde, böra instämma i förra Revisorernes utlåtande och tillstyrkan, så väl om antagande af den utaf Kongl. Stats-Conloiret uppgifne Bokslutsmethod, med den deråt, genom ofvanberörde tillägg och rättelser i detaille-Räkenskaperne, giliie större omfattning , som oek angående de regleringar af Uppbördsoch Redogörelse-Verket , hvilka förre Revisorerne i 4^de och efterföljande puncterne af deras Berättelse projecterat, bestående deruti, att sär - Revisorers Berättelse. skildt registreradt Cassa-Conto tillägges i den blifvande Riks-Hufvudboken; att ali Kronouppbörd, utom Allmänna Bevillningen, må in 11 yta till Stats-Yerkets Cassör och derifrån i %) stadgad ordning utgå; att Riks-Hufvudboken i Kongl. Stats-Contoiret uppgöres; att alla Räkenskaperne böra dit ingå; att alla Kronans Intrader, utom elfective Militiae-Indelningshafvares Löner, måga uppbäras af Krono-Uppbörds-Betjeningen, att ali i penningar inflytande Krono-Uppbörd bör indrifvas vid de nu bestämda tvänne Uppbördsoch Reststämmorne; och att redovisningen på en och samma tid för alla särskildta slacrs Medel bör verkställas. o
Borgerskapel i länets tre städer, Fahlun, Hedemora och Säter, fortfar att hafva sitt bestånd på handtverkerier samt handel med spanmål, salt och fiskvaror, specerier och kramgods, egentligen för den omgifvande ortens behof. Tabellen för städerne ut O 7 D O O visar beviilningen för denna rörelse, som, hvad handeln angår, är mycket beroende af skördarnes beskaffenhet i Dalarne och allmogens deraf sig härledande större eller mindre spanmålsbehof, i Fahlun jemväl af koppartillverkningens tilltagande eller minskning. I städernas handel ingår obetydligt af allmogens tillverkningar och länets bergverksprodukter, hvaraf likväl på Smedjebacken bosatte många handlande i den omgifvande Vestra Bergslagen göra betydliga tackjernsuppköp till afsättning utom orten. Då handel och handtverkerier å landet numera kunna drifvas med mindre kommunal-umgälder, skall borgerskapets verksamhet derigenom otvifvelaktigt komma att inskränkas och minska antalet af dem, som i städerne egna sig åt näringarne. Undervisning beredes ungdomen i Hedemora och Säter uti dervarande lägre lärdomsoch folkskolor samt i Fahlun uti den högre lärdomsskolan, en lankaster-folkskola, der under år 1855 lärjungarne i medeltal uppgingo till 218, en söndags-skola och slöjd-skola för flickor. I Säter är en småbarns-skola inrättad, till hvars underhåll Hans Kongl. Höghet Prins Nikolaus August lemnat bidrag, äfvensom en söndags-skola, uppehållen af församlingens pastor och folkskoleläraren. Läkarevården besörjes i Fahlun af distriktets provincialläkare, en lasaretts-läkare, tillika stads-läkare, samt en vid Stora Kopparbergs grufva anställd läkare, i Hedemora af provincial-läkaren, som jemväl är stads-läkare, och i Säter af der boende regements-läkaren vid Kongl. Dal-regementet. Fattigvårdsinrättningen i Fahlun är ännu organiserad i enlighet med det af Kongl. Majit år 1816 för densamma fastställde reglemente.