Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt kan behandlingen af dessa frågor ej blifva svårare derföre, att de igenfinnas uti flere Betänkanden under olika numer, än om de förekommo i åtskiljda punkter uti samma Betänkande; och Utskottet tror sig destohellre böra fortsätta sin förra plan, och således urskilja, hvilka anmärkningar äro alt hänföra till hvartdera afofvanberörde Betänkanden, som Utskottet anser förhållandet derigenom visa sig mest redigt och åskådligt. Men då Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, 1 sammanhang med de gjorda anmärkningarne emot nämnde Betänkanden, Ufren framlagt nya Lagförslag, hvilka icke egentligen hafva sammanhang med någotdera Betänkandet, anser Utskottet dessa förslag lämpligen kunna på detta ställe upptagas och besvaras. Anders Danielsson har yrkat; 1:0 att i §. i 22 Cap. Ärfda-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: Nu är Förmyndare lagligen nämnd, underrätte sig dä noga om den omyndiges gods i löst och fast, och ingifve till Rätten uppgift derå in dupplo, hvaraf ett exemplar med Rättens påskrift honom återställes. Är gods ej upptecknadt, läte han det genast ske och värde han Oarnagodset såsom sitt eget, eller gälde skadan; och 2:0 att i 4 §• af samma Cap. måtte stadgas: Lösören, som för omyndig finnas umbär lige eller icke såsom sällsamheter kunna för honom ega ett högre värde i framtiden läte Förmyndaren å öppen auction föryttra*, sedan derom blifvit kung jordt ifrån Predikstol arne i häradet eller staden, minst 10 dagar förut. Läte ock den omyndiges närmast,§ frän - Lag-Utskottets Utlåtande N'.o 108. der, som när äro, det veta; (hvarjemte skulle tilläggas hvad Utskottet i Betänkandet N:o 74 föreslagit). Något motiv är likväl icke anfördt för dessa lagförändringar, hvilka Utskottet, för sin del, ej funnit skäl att understödja.
Då Rikets Ständer af hvad sålunda förekommit funnit behofvet af en tillökning i det till Hernösands Domkyrka utgående tionde-anslag vara till fullo ådagalagdt, hafva Rikets Ständer medgifvit, att ett anslag af 40 tunnor eller 252 kubikfot oindelt spanmål från och med innevarande år anvisas såsom tillökning i del till ineranämnde domkyrka utgående tionde-anslag, i följd hvaraf 8:de Hulvud-tilelns anslag lill kyrkors underhåll blifvit med sagde belopp lörhöjdt. Rcsc-stipendier samt läroböckers och lärda verks ut gifven de. 56:o. Med anledning af en vid innevarande riksdag väckt fråga om detta anslags förändring till reservalions-anslag, hvarom äfven Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorer hemställt, hafva Rikets Ständer låtit nuvarande anslag till resestipendier samt läroböckers oell lärda verks lifgifvande såsom reservationsanslag i Riksslaien upplöras. 57:o. I följd af E. IL M:ts, i sammanhang med frågan om löneförbättringar för rikets embelsoch tjenstemän, gjorda framställning, ali de hittills lill dem utgående Ljuspenningar skola försvinna, har E. K. M:t föreslagit, att 8:de Hufvudtilelns förslagsanslag för skrifmaterialier och expenser samt ved och tjus mätte minskas med det belopp, sorn hittills derifrån till ljuspenningar utgått, eller 1,960 R:dr Runi; och hafva i anledning häraf Rikets Ständer beslutat, alt berörde förslagsanslag, hittills utgörande 12,554 R:dr 42 sk. 6 r:st B.ko eller i Riksmynt 18,832 R:dr 34 öre, må förminskas dels med ofvannämnda 1,960 R:dr, dels ock, för jemnande af Hufvudtilelns slutsumma, med ytterligare 32 R:dr 79 öre. 58:o.
Detta oroliga sträfvande, som utgör vår tids caracter har påfört oss våra ofantliga behof; men också lärer det ensamt vara i stånd att bereda möjligheten af deras uppfyllande; på den punkt af Jefnadsoch njutningslust, der vi nu stå, med de mångfaldigade behof och den vaknade oroliga forskningsoch rörelse-anda, gom nu lierrskar, lärer det blifva fåfängt ©m ej förderfligt, att vilja återföra sakerna till den inskränkta hushållning, som våra förfäder förde, Behofven skulle vara moderna och hjelp» källorna föråldrade, * Den I Martil, 7 Korttänkt är således hvarje jemförelse med det förflutna, så lange man icke gjort sig klart reda för skillnaden mellan förr och nu. Allmän nöd, med allmän tillgång på folk och lifsmedel, är ett fenomen, sorn endast nutiden kan förete; men forntiden icke kunde tänka sig; och å andra sidan är att hoppas, det forntidens nöd icke mera kan komma att äga rum, så vida, nemligen Styrelsen icke öfvergifver tiden, och stadnar efter såsom en upptröttnad vandrare, efterlemnad af sitt sällskap. Våra hjelpkällor äro nu ojemförligt talrikare; men de fordra också ojemförligt mera uppmärksamhet och ans, Äfven den minst erfarne måste se, att Landtmanna-rörelsen gjort verkliga och lysande framsteg under den så illa beryktade period, hvarifrån del nuvarande tillståndet härleder sig. Mången äfventyrare köpte jord endast på specuJation, det måste medgilvas; ännu flere köpte med ärlig föresats, att drifva Landtbruket, men utan erforderliga kunskaper. Men också måste man medgifva, att mången, sorn köpte jord, på ett hedrande sätt fullgjort sitt åtagande, och att Landtbruket i allmänhet vunnit ofantligt på dessa så kallade speculanter, Speculation och rörelse förutsätta ovilkor-* ligen Rörelseeapital; och detta framkom. Följden deraf var mera lif och afsättning för hvarje näring, och kanske mäst för Jordbrukaren. För första gången kände han riktigt fördelarna af odlingar och förbättringar; och dessa uteblefvo ej.
Jag utbeder mig nu få ådagalägga, att Academien, har ett ganska afgjordt anspråk på det Lånebiträde, som Consistorium Academicum begärt och Utskottet bifallit. Utskottet har varit ganska sparsamt i anförande af de skäl hvarpå detta bifall sig grundar, och jag har dessutom funnit detta betänkande äfven i afseende på stilen så föga lampeligt att leda till insigt i 17* Dtn 19 September J, m. Baken, att j«g ser mig tvungen , att försöka min egen ringa förmåga för att dertill bidraga. Academien begär ett Lån på 50,000 R:dr af Banken, hos hvilken Academien har att fordra insatte penningar till ett belopp af 73,000 några hundrade R:dr. Af dessa 73,000 R:dr består en ganska betydlig del af hårdt Silfvermynt, hvaremot Academien nu får tillgodonjuta Bankens Pappersmynt, uti de derå löpande räntorne. Dessa räntor utgingo i början efter 5 procent, men afprutades till 4, 3^ och eluteligen såsom de ännu äro 3 procent. Af dessa 73,000 R:dr äro vidare 8,888 R:dr i Silfver deponerade med det uttryckliga vilkor af Konungen sanctioneradt, att i samma ögonblick. Banken upphörde att utbetala räntan derföre i Silfver, skulle hela Capitalet af Academien få lyftas. Att Academien blifvit lidande genom sina penningeföi hållanden till Banken lärer således ingen kunna bestrida; och det till den grad, att t. ex. dtt stipendium, på hvilket en Student förr kunde företag* en utrikes resa öfver halfva Europa, nu knappast förslår till ett torftigt underhåll för honom vid Academien. Riksens Ständer skulle således med största billighet kunna rent af ur Banken skänka Academien den summa, hvilken hon nu till låns begär, och så mycket mindre vägra detta lån, som Academien erbjuder Banken ytterligare säkerhet derföre genom inteckning uti sina ägande fastigheter.
Jag ber i anledning häraf, att få utveckla Utskottets mening, och det sätt, hvarpå Utskottet tänkt sig, att saken skall tillgå; samt tror, att sakförhållanden i andra länder tillräckligt utvisa, att Utskottet icke misstagit sig i sina beräkningar. Det är en ofta erkänd sak, att mycket penningar finnes liggande i de Handlandes Byråer för påkommande inköp, vexelköp och dylikt, samt att sådana cassabehållningar äro större i samma mån, som creditbristen är stor. 5i H. igG Den 3o November f. m. Det är dessa capitaler, som Utskottet påräknat. Men, säger Grefve Björnstjerna, genom upplåningens ställande på \ månaders uppsägning, blifver det ej möjligt för Banken att erhålla dessa capitaler, som långifvarne endast vilja lemna ifrån sig mot vilkor, att åter inom korrt tid kunna disponera dem. Detta vore rigtigt, om rörelsen skulle tillgå på sådant sätt, att Banken först upplånade en viss summa och dermed stannade, intilldess den blifvit utlånt, för att derefter å nyo upplåna en summa, samt utlåna den, och så vidare. Men jag får erinra, att Banken kommer alt upplåna dagligen, liksom den utlånar dagligen; och ehuru detta förhållande måste variera under den ena veckan emot den andra, skall dock något dagligen inflyta, hvaraf följer, att de handlande skola finna sin fördel i att insätta i Banken mot 3 procent, ej blott hvad de icke under närvarande misscredit våga anförtro åt den enskilda rörelsen , och sjelfve ej behöfva, förrän om 4 månader, utan äfven hvad de behöfva inom 3 månader, enär de endast behöfva gå till Banken för att få sina Obligationer belånade intill förfallodagen, så vidt tillgång der finnes. Skulle åter Banken, i brist af medel, nödgas vägra att under tiden lemna penningar, så kunna de erhållas hos enskilde, som hafva cassabehållningar i byrån; ty jag hemställer, om något säkrare papper kan utbjudas på Börsen, än en BancoObligation mot 3 Den 3o November f. m. 197 procent, som inom 2 månader eller ännu korrt,are lid är fotfallen.
Jag såg en flicka nyss, i handskbutiken därborta... Hon hade så rädda, rödbruna ögon. Jaså hon, ja hon är mycket bra. Jag har också köpt handskar där ett par gånger. Båda gångerna blev jag kär i henne och föresatte mig att göra någonting åt saken, men sedan glömde jag bort det. De hade kommit ut på Blasieholmshamnen. Skärgårdsbåtarna vid kajen hade röda färgklattar, som lyste i solen. Strömmen låg bred och blå och tom; sjöfarten hade ännu icke kommit riktigt i gång för året. Hur gammal tror du att hon är? Jag vet inte. Tjuguett, tjugutvå år. Det var tomt på kafé Oriental. Som bleka skuggor gledo uppassarna av och an i korridorernas skymning. Hall kastade sig halvliggande på en av de breda, låga sofforna, vilkas brokiga österländska vävnader gåvo rummen deras prägel av haremsgemak. Tomas Weber tog plats i en karmstol av flätad halm. Solljuset strömmande in i en bred, guldgul flod genom fönstrets mångfärgade glas med dess gula liljor och röda tulpaner. Tystnaden drömde under taklisternas arabesker. Har du något att röka? frågade Tomas. Hall tog upp sitt cigarrettfodral. Vinet kom in. Man såg på vippningen av kyparens frackskört, att det var någonting mycket dyrt. Tomas hade fått en del pengar av sin far med anledning av sin examen, och han hade ingen högre önskan än att göra slut på dem. Tomas Weber hade ett öppet ansikte med blå ögon och ljusbrunt, bakåtstruket hår. Den rätt stora och likväl fint skurna munnen uttryckte ett kraftigt begär att taga för sig av vad livet kunde bjuda. Han var spensligt byggd och något under medellängd. Vet du vad, Hall jag träffade Märta Brehm i går afton, hos Mortimers. Vi talade med varandra nästan hela kvällen om något som jag nu har glömt. Hur kan man glömma något sådant? Hon hade en vit ros i bröstet. Hall smålog. Så, är hon ännu din stora passion? Det har hon nu varit i nära ett halvt år. Ja, och jag är rädd att hon kommer att vara det ända till årets slut. Hall nickade tankspritt gillande.
Krigs-kollegium af den 22 Februari 1856, hade fabriks-bolaget Malfyefbe & Comp. i Luttich åtagit sig att innan den 1 Augusti samma år till Kongl. Maj:t och Kronan leverera ett parti infanteri-gevär, pistoler och sablar, med förbindelse att för hvarje dag, leveransen kunde utöfver den bestämda tiden komma att fördröjas, erlägga 20 Francs böter. Då leveransen inom behörig tid icke blef fullgjord, anhöll bolaget, uppå anförda skäl, att Kongl. Maj:t måtte befria detsamma från utbetalande af de i kontraktet utsatta böter, och sedan Krigs-kollegium under den 12 Mars 1857 i frågan afgifvit underdånigt utlåtande och deruti, jemte anmälan att, enligt Kollegium tillhandakommen rapport, leveransen vore i det närmaste fullgjord, samt att återstoden af berörde persedlar förmodades kunna levereras inom första veckan af nämnde månad, till ansökningen tillstyrkt bifall, har Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref af den 27 i samma månad, frikallat sökanderne från ifrågavarande bötes-ansvar. De liufvudsakliga skäl, bolaget till stöd för sin begäran anfört, äro: att bolaget, vid kontraktets afslutaude, hade väntat, att de betydliga beställningarna från Engelska Regeringen skulle upphöra eller åtminstone minskas, men att detta likväl icke inträffat, utan deremot nya beställningar tillkommit, nemligen från Ryssland och Japan; att, i följd deraf, brist på arbetare uppstått jemte stegring i arbets-lönerna, samt slutligen att det den 22 Februari 1856, såsom ofvan är nämndt, afslutade kontraktet först den 26 derpåföljde Mars, behörigen godkändt, kommit bolaget tillhanda, hvarigenom påbörjande af arbetet med de från Sverige beställda effekterna fördröjdes en månads tid, derunder jemväl de nya beställningarna ingingo och i förväg gåfvo arbetarne sysselsättning. Då emellertid dessa af fabriks-bolaget Malherbe &
Presie-Ståndet den 3o Borgare-Slåndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af KammarRätts-Rådet S. Lindberg och Häradsskrifvarén A. Halldin sökt eftergift df dem ålagd betalningsskyldighet för förre Kronofogden /. H. Hoflings uppbörds-brist. TStats-Utsk. N:o 439) S, A. K. Sedan forre Landskamereraren i Hallands Län, numera Landskamereraren i Wermland, Kammar-Rätts-Rådet S. Lindberg och Häradsskrifvaren i Halmstads Fögderi A. Halldin, hvar för sig, hos E. K. M. i underd. anhållit, att af Nåd njuta eftergift af dem ålagd betalnings-skyldighet för förre Kronofogden J. H. Iloflings uppbördsbrist, bar E. K. M. behagat de ingifne ansökningarne, jemte vederbörandes underd. Utlåtanden deröfver, genom Nådig Remiss af den 21 nasti. Mars, till Rikets Stånders Statsutskott öfverlemna, till det afseende Rikets Ständer kunde finna de dervid förekomne skäl och omständigheter föranleda. Af berörde handlingar inhemtas, det Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, i anseende till Lindbergs och Halldins uraktlåtenhet att iakttaga nödig conlrol å numera aflidne Kronofogden i Halmstads Fögderi J. H. Hoflings redovisningsåligganden, genom Utslag af den 23 Augusti i832, förklarat den förre, eller Lindberg, skjddig alt för bemälde Hoflings, under utöfningen af Kronofogde-beställningen, åsamkade oeh behörigen fastställde balance, bestående af i8i3, 1Sr4 ocb iSi5 årens diverse uppbörds-medel, 3,6o4 R:dr 17 sk. 1 r:st., samt af 4>9$9 R;dr 35 sk. ix rst., sem voro oredo viste af ett den 5 Julii 1814 utur Landt-Ränteriet uppburet förskott Expeditions-Utskoltets Förslag till tind.
Och när solen såg varmt och vänligt på dem, så tänkte de, att hon gerna skulle se dem slå ut; och den ena och den andra började smått öppna på knoppen, och på somliga tittade redan ett litet gult, eller rödt, eller hvitt blad fram ur höljet. Kom så en snigel krypande: „Usch, ni dumma blommor, hur kan ni tro att solen vill ha er att blomstra. Nytta, nytta ska ni göra, och håll man vackert inne med all grannlåt och fåfänga“. Och blommorna bjödo till, allt hvad de förmådde, att krympa ihop sina knoppar, och vågade ej låta sin fägring sticka fram af fruktan att det skulle vara orätt. Så kom gårdens husbonde och sade: „Matts, tag din lia och slå ned den der lilla grästappen der, så kommer den till nytta“. Och det blef hö af den lilla grästappen, och det räckte nästan till en hel munsbit åt en ko; och så blef det rigtigt nytta af de lappris blommorna. Harpspelerskans Dotter. „Hon skall ju vara död, den der stackars Clara“, sade fru ***. „Ja hon har gått till hvila“, sade Helena, med betoning på ordet hvila. „Ja du må visst säga hvila“, inföll Charlotte, „hon var en af de der oroliga själarna, kan jag tänka, hvilka alltid sakna hvila. Hvad kunde man ock begära af flickan stackare, uppfostrad, som hon var, af en kringvandrande Tysk musikantska“. „Hennes mor dog, då hon var tio år gammal, tidigt var då hennes uppfostran gjord“, menade Helena, med ett sorgligt småleende. „Jag känner nästan ingenting om henne“, sade fru***, „huru kom hon till Lingdahls?“ Helena svarade: „Hennes mor hade som harpspelerska samlat sig en liten obetydlig förmögenhet, och trött vid sitt kringvandrande lefnadssätt, nedsatte hon sig i en af våra småstäder, der hon hörde af för huru oändligt litet många fruntimmer lifnärde sig. Men den stackars harpspelerskan hade under sitt kringirrande lif aldrig lärt sig hushålla med penningar, och än mindre denna massa af småkunskaper, som fordras för att hushålla på vårt lands sätt.
S. D. Efter föredragning af Lag-Utskottets den 4 dennes bordlagda Utlåtanden : N:o 8, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Handels-Ordningen; N:o 10, i anledning af väckt motion om förändring i vissa delar af Militieboställs-Ordningen; och Prot.-Utdrag den 7 Januari 1860. 173 N:o il, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 oell Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse af den 29 i samma månad, rörande företrädesrätt till besittning af kronojord; lades dessa utlåtanden till handlingarne, med förklarande alt Ridderskapet och Adeln ansåg lörenämnda motioner böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 dennes bordlagda Betänkande N:o 4, i anledning af väckt förslag om nya byggnadslagar, m. m. blef Utskottets första yttrande af Ridderskapet och Adeln bifallet; hvarjemte, med anledning af Utskottets i sednare delen af Betänkandet gjorda hemställan, Ridderskapet och Adeln för sin del beslöt, att Rikets Ständer skola i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t anhålla, att allmänna bestämmelser för bebyggandet af släder, köpingar samt sådane platser å landet, der, till följd af jernvägs-anläggningar, grannskapet lill andra större kommunikationsleder eller ock af andra orsaker, städer eller köpingar synas komma att uppstå, må af Kongl. Maj-.t i nåder utfärdas; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas alt i sistnämnda beslut sig förena. S. D.
Ivl:ts Nådiga bepröfvande Riksens Ständer i underdånighet Öfverlemna, om icke en sådah undersökning kunde vidtagas, till utrönande, tinis huruvida det vore mera förmånligt för Stuten , att någon inskränkning uti de Kronan förhehållne rättighe/er, i—afseende på ifrågavarande fisken, medgåfves, och gränsorne för desamma närmare bestämdes , än genom hög3tberörde Författningar skett, dels ock, om, på sätt yrkadt blifvit, jordegaren borde anses lagligen berättigad att en större frihet, vid idkande af fiske, tillgodonjuta ; i hvilket fall ärendet derefter torde erhålla den hö-ndläggmog,-hvartill omständigheterne kunna föranleda. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelser. 491 N:o 185. \ Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. den 11 Sept. 1823. Preste-Ståmlet den 12 — Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 13 —* — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, om ofverlemnaride till Riksgälds-Contoir et af Lotteri-fondens behållning. S. A. K. Gfenom infordrade upplysningar från Nummerlotteri-Inrättningens Boksluts-Contoir, har till Riksens Ständers kännedom kommit, att, sedan utöfver hvad af denna Inrättnings inkomster blifvit Riks-Staten godtgjordt, ett betydligt öfverskott uppkommit, som Directionen, i ändamål att dermed beläcka möjligen inträffande förluster, innehållit, Verkets af Directionen förvaltade tillgångar, oberäknad^: Huset med tillhörande Boktryckeri och Inventarier, samt med undantag af den rå brllade Brudgåf ve-Fonden, uppgående till 16,435 F.dr g4' sk. 7 r:st., utgjorde, den 22 Februarii innevarande år:
Vcterinaire-inrättningen har nemi. redan uppfyllt ett bland de vigtigasle ändamålen för dess stiftelse : spridandet bland allmänheten af kunskap och skicklighet uti hojbeslag ar e-kons t en, så att, sedan genom inrättningens försorg, ej allenast hufvudstadcn och dess grannskap, utan äfven rikets alla län blifvit försedde med skickliga hofslagare, är inrättningen numera föga anlitad i och för hästars skoning i vanliga fall, och saknar således den deraf härflytande inkomst, som deremot faller den enskilda konstfliten lill godo. 2:o Genom uthyrande af ett ridstall under vissa tider på dagen, har veterinaire-inrättningen hittills åtnjutit en årlig inkomst af 300 r:dr, hvilken nu kommer alt upphöra, sedan Svea artilleriregite uppsagt det derom ingångna hyrescontractet. — Pä dessa grunder har Sundhelscoll. i und. föreslagit, att veterinaire-inrätlningens stat må erhålla en årlig tillökning af 2000 r:dr. Jemte det jag förutsätter, att StatsUtsk. tager kännedom om Sundhelscoll. und. hemställan af d. 27 Juni 1844, får jag ytterligare anföra: Af denna und. hemställan kan möjligen den slutledning göras, alt veterinaire-inrättningcns 3:dje lärare hittills ej åtnjutit iner än 666 r:dr 32 sk. ärlig lön, då deremot denna lön utgått med 1000 r:dr; och befarar jag destomera, att en sådan slutledning verkligen blifvit gjord, sora den förra summan utgör just den i nåder föreslagna. Jag förmodar emedlertid, alt hvarken K. M:s Regering eller R. St. skola förminska lönen för en embetsman, som uti en högst trägen befallning uppoffrar sin helsa och sina krafter till allmänt gagn; och vågar således yrka, att 11. St. bevilja de af Sundhelscoll. begärda 2000 r:dr.
Hennes blick söker forskande hans, upprepade gånger undviker han den, men slutligen fångas hans öga af dessa två andra, som tala så ifrigt och tydligt och varmt. En kort sekund bli de hvilande i hvarandra, Klercken känner likasom en lätt svindel och en rysning ned öfver kroppen, så drager han sin blick undan igen, men finner ej ett ord att säga till sin bordskamrat. Hon sitter fortfarande och ler mot honom, äfvenledes utan att säga ett ord. Ändtligen reser hon sig och gör min af att gå, men lutar sig i stället öfver bordet fram mot Klercken och säger lågt: »Har ni verkligen hjärta att afbryta en begynnande vänskap och sympati så brutalt? Klercken vet icke hvad han skall svara, han kastar ett par sockerbitar i sin tekopp, fyller på den och tuggar nervöst på en rest af sin smörgås. Han förefaller sig ofantligt löjlig, öfverrumplad, beslagtagen. Är detta en roll för en man? Så få hans tankar ändtligen ord, men de komma fram ett för ett, tvekande, blyga, löjliga: »Huru kan det intressera ... huru kan det intressera er om jag reser eller inte? Jag har plikter, som kalla mig hem ... dyra plikter ... som jag inte får försumma ... och jag blir i alla fall inte bättre af att stanna här längre ...» Fru d’Ottange har lutat sig ändå närmare fram mot honom för att kunna uppfatta hvad han säger, ty han talar nästan ohörbart. Hennes fylliga byst snuddar vid hans arm och hennes mörka ögon se brännande i hans. »Jo, det intresserar mig mera än det är bra att det gör,» svarar hon resolut, och hela hennes väsen får plötsligt prägeln af ett slags nästan manlig beslutförhet, som sårar honom ofrivilligt. Det är som växte hon till i styrka och säkerhet ju mera hans viljekraft sviker honom. Han vrider sig plågad längre ifrån henne och koncentrerar sin upproriska manliga fåfänga på ett afvisande men höfligt svar. Just när han har det på tungan, kommer tjänstflickan in för att duka af bordet. Klercken sväljer harmset ner sitt svar, dricker ur sin tekopp och följer efter fru d’Ottange på verandan. Där finns det folk, och därför gå de ut som på öfverenskommelse.