Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län afgifna Femårsberättelse af den 3i December 1833, pag. 38 och 3g, der det upplyses, att Presterskapets och Kyrkobetjeningens underhåll utgör, näst krigsfolkets, de skaltdragandes största afgift till underhåll för egna medborgare; ty dertill åtgår årligen, enligt Tabellen 80,796 R:dr 38 sk. blott i sockentionde och så kallade jura stolae, då i nämnde summa hvarken] inbegripas de af Staten upplåtne Prestgårdarnes afkastning, ej heller vederlagsoch behaglig tids förläningsspanmål, som äfven utgår från Stats-Verket, och således icke ligger socknarnes invånare till last. Emedlertid är det en märklig företeelse, att Clereciets aflöning, i både Sockneoch Statsbidrag, utgör vida mer än Länets hela bevillning, som, enligt Tabellen, uppgår till blott 8i,5ioj R:dr 3 sk. 1 r:st. Enligt Tabell, som åtföljer ofvannämnde Femårsberättelse, utgöra Statsbidragen från landet i Jönköpings Län 661,418 R:dr 11 r:st, och af städerne 29,814 R:dr 37 sk. 8 r:st. Häraf synes, att allmogen på landet får utgöra de största Statsbidragen; men, hvad har väl Staten för borgen för uppfyllandet häraf, om den ej tänker på en ändamålsenlig upplysning, och, efter min tanka, är detta den säkraste borgen för både Statens och folkets bestånd och framgående. I mon af tidens fordringar vid de högre folkclassernes undervisningsskolor, förglömmes ej att göra tillökningar i de redan stora anslagen: vid sistlidne Riksdag föröktes dessa med 10,000 R:dr, nu vid denna med 4.000 R:dr till hvartdera af Universiteten, och har nästan hvarje stad bidrag af allmänna medel vid Skolorne, men oss lemnar man ensamne att förskaffa Skolor och aflöna Lärare, som hlifver omöjligt i de flesta orter, i anseende till de stora skattebidrag] jag förut nämnt.
Om verkligen denna förmenta afsigt funnits, hvilket dock strider rakt emot det banklagen följaktiga rådsprotocoll, så hvad hade väl varit för regeringen lättare, än att först begära förslaget b vilande, tilldess 72 §. blifvit afgjord och, sedan denna §. blifvit förkastad, återkalla förslaget? Men så gick det icke till. Man stridde ifrigt för att erhålla remiss å lagen, innan 72 §. ännu var officielt afgjord och oansedt man kände, att den nya redactionen deraf blifvit i 2 Stånd förkastad. Således håller ej heller denna argumentation streck. Jag gör gerna rättvisa åt mina motståndares motiver och begär att få sjelf tillgodonjuta samma rättvisa för mina, ty den, som är örn 0111 sin egen existimation, söker icke att nedsätta andras; men jag måste förklara, att det är sårande för känslan hos mig och hos hvarje rättskaffens representant, då nian, såsom här, hör antydas, att de, som yttra sig till något klander emot Regeringen, vilja sönderbryta conslitulionen. Det torde vara tänkvärdt, om icke de, som i dessa tider ej sky att tala sanningens språk för Regeringen, äfven då sanningen är obehaglig att höra, torde få anses för lika varma vänner af den conslitutionella konungamagten som de, hvilka oupphörligen se alla Regeringens åtgärder omgifna af solstrålar, men deremot, det minsta lyssnande till folkens alla önskningar om reformer i en sansad anda, blott förebud till de förskräckligaste tider. Jag förklarar dessutom bär öppet, alt anmärkningarna oftast framkallas af majoritetens sätt att försvara Regeringen, hvarigenom misstankarna mot henne näras och vidga sig. Jag tillåter mig ej att yttra mig om någons afsigter; men jag lemnar till en hvar att bedöma, om det ej kunde vara en verklig krigslist hos majoriteten i ett Conslit.-Utsk. att, sedan den lyckats undanhålla allt del vigtiga af Rådkammarens förhandlingar, narra minoriteten inom Utsk. att, för några ögonblick förstärkt till majoritet, framställa till R. St. några få obetydliga anmärkningar mot Regeringen, sådana som de nu ifrågavar. om brännvinshattar och revisionsinstructionen.
B i, få s %liiizda vara beredda p&amp;, att de böcker, soin iiro siiïskildt ämnade till lasning. för flickor, iiro ensidiga, nieil vi borde liatva riitt att fordra, att cle likviil äro sh sunda, och oskadliga so111 möjligt. Till de oskndlig ' a b böcker ii as antal kiiiina vi omöjligt räkna » Trofast »; deii &amp; r helt enkelt en seiis: ~tionsroiiiaii, och vi kiliiria oinöjligt förstå af. livilken orsak iitgifvareii - kontraktsWester i. - gliser den siirskildt liiinplig för lin&amp; flickor. prosten &amp; Utan nigra reflexioner itergifva vi i korthet dess ~iiiiieliåll. Bokens lijaltiiina, Hadassah, ii.r dotter till en. obetydlig köpinan. lur l !odd. Hennes inor, livilkeiis gifterrii %l betraktas soir~ en inesslliamce, Hr en nara sl.aktiiig till deii; xiiseddri, domaren m r: Aiiniplireys., Haclassal~ ': vistas ofta i deiilies heni på laiidet .soin siilhkap &amp; t domarens iinga nignclling, Violet. Violet iir en iitstiiderad kokett och leker med alla m&amp;n, soiii komnia i Iieiiiies iiiidiet; hoii har inga högre intress&amp;i an sitt utseende ocli siii toalett. Hon förklaxar, &gt;) att hon tycker om att g6ra en karl galenw. Hoii liar förlofvat sig med domarens yngste son, &amp; x, d&amp; Iion vet, ' att lian liar ett stort arf att viiiita. Max niisst %nkes f ör att Iiaf va deltagit i iiZgra vilda studenttipptåg, anklagas för ii~ordbrand in. Hans äldre bisor, Slielhy, medför derhn iiiiderrättelse till hemmet.
Och ctt desin med l äro yufwndsakeligen uki Regcrm gens och Riksens Sränders magi, .en ofta i berndlig mohn hos individuer, dä de cj äro hindrade i riköfningen af sin wälwilja, och dä Regeringen med wittd werksam omtanka för allmänt wäl och ett klokt anwändande af medlen dertill lifwar Medborgare till iubörd.S upmuntran och biträde. Remitterades till Lag. Utskottet samt Allmänna Bcfwärsoch OeconomiL-UklVottet. Justerades följande: Utdrag af Protokollet häsilt i Högs. Nrdderssapct och AdeknS Plenum den 20 S> D. I anledning af gjorde anmärk, ingar, hwilka ssulle Stats-Uljlkvttet meddelas, besiöt Höglosi. Ridderchapek och Aoeln att titt bcmäldte Utskott aker» remittera Desi under de» i:ste dennes afgjfne och Veu 7:de pä bardet ligde utlåtande ölwer Kongl. Mchts nävigr p ovosition. angående eik ärligt underhäll för den äkecstäende delen af Finska Armeen, med anmodan kill Stake Utffotlet att ssyndefaml inkomma med ett nytt förslag i möjligaste matto sa beffaffadt, att desi» tappre sörfwarare as Sweriges rätt och ära mät, te kunna anse sig för sina känbaraste förluster ersatte: görandes sig Ridderjkapet och Adeln derjämre ven för» hoppning alt se Desi salunda yttrade
Spens för öfrigt gjort, hvilka eljest borde blifva de första, som skulle komma under pröfning; men efter den grundsats jag vid andra tillfällen haft äran förfäkta, eller alt, vid frågors behandling sorn denna, den vidsträcktaste amnärkntn först bör förekomma till afgörande, tillstyrker jag, ali Hr Frilans nämnde uninärku. bör först komma under omröstning. Hvad åter beträffar den sednare aja Den 21 April f. m. anmärkntn, sora i dag yttrats, att Utsk. skulle upptaga en 5:te ståndsclass, (ifall jag rätt fattade meningen,) så får jag i korthet förklara, att jag icke blott ogillar den i sak, utan tror äfven att den ej bör komina i fråga att discuteras, såsom stridande emot hvad föistärkta Gonst.Utsk. yttrat. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfve! läggningen om frågans behandling vara fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. under de långvariga discussionerna torde hafva funnit, att de särskilda meningar, sorn liar blifvit framställda, egentligen varit i afseende på behandlingssättet skiljaktiga deruti, huruvida Utskts föredragna förslag skola behandlas i deras helhet, eller skola pröfvas tili hvarje af dess delar, i den ordning sorn ämnena förekomma. De sorn varit af den första meningen hade derjemte ansett, dels att förslaget vore oantagligt och således ieke borde antagas att hvila till nästa riksdag, dels hade en ledamot, med hvilken några förenat sii”, trott att förslagen borde oförändrade anlagas alt hvila till nasta riksdag, sådana de från Ulsk:n inkommit. De ledamöter åter, sorn ansett att pröfningen af förslagets särskilda delar borde förekomma, hade skiljt sig i andra af seende!!. Den särskilda mening, som mest afvikit från Utsk:s förslag och från de öfriga, hade varit, alt några delar af Ut
Ar detta icke fallet, så är deras vittnesbörd icke eller Den 11 December e. m. 333 mycket att värdera. Och som Stockholms handlande tydligen äro enskildt intresserade i frågan, enär ett upphäfvande af tractaten skulle till en början försvåra för dem lättheten att till godt pris befrakta fartyg, så torde deras yttranden och det derpå grundade skäl helt och hållet förfalla. Äfvenså torde den värde talaren medgifva, att Strindlunds och hans vänners från de norra orterna obenägenhet emot förslaget får qvittas med Malts Pehrsons talan för sin ort, ty båda äro endast organer för olika localiutressen. Frågan måste derföre betraktas från en mera allmän synpunkt. Om man då anser henne blott såsom stalsekonomisk, så är det påtagligt, att alla frakter, som gå till utländningen, i och för sig sjelfva äro en förlust; men om dessa frakter deremot befordrade, eller vore villkoret för en production inom landet, som eljest skulle upphöra, så är det möjligt, att den ökade exporten kan motväga denna förlust, och dessutom lemna vinst för Riket. Hvilketdera, sora i detta fall skulle blifva öfvervägande, antingen vinsten af en ökad export eller förlusten af de utländska frakterna, är omöjligt att på förhand afgöra; men sannolikt synes det vara, att om äfven till en början någon minskning skulle uppstå i trafiken emellan Stockholm och de norra orterna, så skulle den likväl snart komma att återstiga till sin förra höjd, medelst en ökad inhemsk sjöfart, och åtgärden således ur statsekonomisk synpunkt vara riktig. Men en långt högre betydelse får saken, sedd ifrån en annan sida, hvilken också Frih. Palmstjerna redan nämnt, nemi. den politiska. Den tid kunde komma, då man dyrt finge ångra, att hafva på detta sätt uppfostrat ulländningar till lotsar i våra inre farvatten, i st. f. att^uppamma eget sjöfolk och en handelsflotta, som i farans stund kunde vara af oberäknelig nytta. Deruti ligger det stora och vigtiga af frågan, och detta skäl allena skulle, äfven om inga andra funnos, förmå mig att utan ringaste betänklighet biträda Utsk:s förslag, hvarå jag nu tager mig den friheten att tillstyrka bifall. Gr.
Proposition M 19. lätt postkommunikation, som för en dylik tjensteman, hvilken hade att både mottaga och afsända betydliga penninge-remisser, är af stor vigt, vore till kronofogde-boställe särdeles lämpligt, i underdånighet hemställt, det Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig proposition derom att Törnestorp, f mantal, måtte till sådant boställe varda anslaget, i stället för Stentorp, som derefter borde för Statsverkets räkning utarrenderas. Uti häröfver infordradt och under den 21 Augusti 1857 afgifvet gemensamt utlåtande hafva Kammar-kollegium och Stats-kontoret i underdånighet upplyst att hemmanet Törnestorp, hvilket enligt Kongl. Brefvet den 19 September 1827 blifvit under åborätt upplåtet åt numera aflidne Kyrkoherden von Zweigbergk under hans lifstid, vore af alldeles enahanda beskaffenhet, som f. d. profoss-bostället i mantal JV° 5 Backabo Thorbjörnsgården, hvilket, på framställning af Kongl. Majit, blifvit af Rikets Ständer vid sednaste riksdag anvisadt till boställe åt Länsmannen i Gudhems härad; att hemmanet således borde genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas för Statsverkets räkning under den tid, hvartill Westgöta regementes afsittning blifvit genom Kongl. Brefvet den 8 Augusti 1844 förlängd, eller till slutet af år 1871, och att detsamma, likasom Backabo, icke vore påräknadt till boställe vid Regementets möjligen inträffande förändring; och hofva Kollegierne, enär något hinder således icke syntes möta för användande af Törnestorp på sätt nu föreslagits, samt fördelarne af dess anslående till kronofogde-boställe vore obestridliga, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall till hvad Kongl. Majits befallningshafvande hemställt. Kongl.
Stockholm den 5 maj 1818. O E LAGERHEIM Pardonsplakat givet på hans Kongl Maj: ts CARL XIV JOHANS kröningsdag. Carl XIV Johan gör veterligt, att då kröningsfesten nu lyckligen är överstånden, Vi dels av egen böjelse, dels av seden från tidigare konungar, lämna Vår ömhet och omsorg även åt dem som förbrutit sig mot lagarna, utan att därför genom grövre brott stört ordning och säkerhet. 1: o Alla som är dömda till böter, men på grund av brist på medel fått straffet omvandlat till fängelse med arbete eller fängelse på vatten om bröd får lösgivas, när halva tiden förflutit. 2: o Även de som inte påbörjat sitt straff får vederfaras samma lindring. 4: o Vid undersökning visar det sig att personer, som rymt från krigsmakten sedan 1810 är ganska få. Den som ansöker om att bli befriad från straff skall bli förskonad, om han inte har begått andra brott i samband med rymningen. Däremot blir han inte längre mottagen i krigstjänst. Stockholms slott den 11 maj 1818. CARL JOHAN Nedanastående från 1816 med anledning av Pardonsplaketet (BS.2005) Vänskapsoch handelsförbund mellan konungen av Sverige och Norge och De Förenta Staterna. Stockholm den 4 september 1816. Konung Carl XIII har funnit förmånligt att underhandla om upprättande av ett nytt handelsförbund med Förenta Staterna av Norra Amerika. Han har utnämnt greve Lars von Engeström och greve Adolph Göran Mörner att underhandla. Tillsammans med Jonathan Russel har de i Stockholm den 4 september 1816 avslutat och undertecknat ett handelsförbund mellan länderna. Artikel I Mellan alla länder som lyder under konungen av Sverige och Norge och alla länder som lyder under Förenta Staterna skall en ömsesidig handelsfrihet äga rum. Innevånare i endera av länderna skall med säkerhet för deras personer, fartyg och laddningar kunna anlöpa alla de hamnar, orter och strömmar inom det andra landets omkrets varest sådant för de mest gynnade nationernas fartyg är tillåtit. De kan där hyra och begagna magasiner och hus och åtnjuta alla slags beskydd. De skall ställa sig till efterrättelse det andra landets lagar och författningar.
— Säger jag inte att du skulle trösta dig, qvinna — inföll nu Lars Skeppare vresigt, — all ting vet du har en återvändo, och hvad rätt är kommer alltid till heders. — Så hoppas jag ock till Gud! — sade mor Greta. — Dagligen ber jag att satan måtte lägga korset uppå efter ens krafter, och icke fresta en öfver förmågan. — Talar om Gud och satan gör du hela långa dagen mor, — återtog Lars — varit bättre om du sagt, när de höge herrarne frågade dig der uppe, att ringen låg i strömmen eller att du aldrig sett honom. Hon sände en lång blick mot honom. Men han tystnade icke mera för detta, fordom betydelsefulla svar. Det vår något mellan dem, tyckte också Anders, som icke mer var lika mot hvad det förr varit. — Du vågade icke, kan tänka, — fortsatte gubben gäckande — för judomens rädslo och de otidige nitälskandenes skull? — Menniskor kan du bedraga, men icke Gud, ty han ser till hjertat. Lars svarade med en ömkande axelryckning och fattade åter den bortlagda saxen. — Felet var mitt, mor — inföll nu Anders. — Hade icke jag låtit Elsa springa sin väg den der qvällen då hon togs, vore nog nu mycket annanledes. Mor Greta skakade misstroget på hufvudet, när hon svarade: — Och du tror att du ensam kunnat afvärja trolldomen. Nej, barn, när satan ville hennes ofärd och hon icke mer var förtjent af Herrens bistånd, kunde det icke gå på annat sätt. Jag ville gerna ge mitt eget hjerta, för att åter ha' henne här, men när jag vill bedja för henne, är det som någon skulle hviska mig i örat: Du vet icke för hvem du beder! Hon som du hafver kär är en evigt förtappad! — Ta, ta, ta! Vackert torde slikt tal hjelpa — inföll Lars. — Nej mäster Hircinius, slottsfogden, och mannen här midt öfver med röda rocken, ha' nog hårdare fingrar än så. Läsa inte presterna både morgon och afton i vakstugorna och dock, när ser man trons eller bönens kraftiga hjelp. — Herre Jesus! — utropade mor Greta häftigt uppsprittande.
Revisoreme hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra. — 38 Kongl. Kar ant åns-kommissionen i St ockh o lin. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskad e för är 1850 och för år 1851 med anmärkningar samt utvisa: IJeSset. år 1§5Ö. år ISSI Balans från för ingående året: Uppbörd: Statsanslag „ 115,000: 50,000: Karantäns-afgifter 13,329: 44. — Diverse inkomster . _ 50: 1. 8. — Balans till påföljande året: Balans från föregående året: — Utgifter: Aflöning åt tjenstemän och betjente 3,449: 3,153: 16. Balans till påföljande året: Någon anmärkning vid dessa räkenskaper har hos Revisorerne ej förekommit. Kongl. Kar ant åns-kommis sio nen i Götheborg. Dess räkenskaper, hvaruti de för karantäns-bevakningen, på rikets vestra kust, under år 1850 samt Januari månad år 1851, förskjutna statsmedel redovisas, äro, enligt en å räkenskapen befintlig anteckning, icke fullständigt afslutade, emedan åtskilliga räkningar från de särskilda distrikterna ännu den 6 September 1851 icke blifvit från vederbörande ■ Kommissionen meddelade. Enligt hvad llevisorerne inhemtat, har Kongl. Kammarrätten från Kommissionen infordrat den felande redogörelsen, hvilken dock ännu icke inkommit. Räkenskaperna, hvilka blifvit i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskade och ej heller å Revisorernes sida till någon erinran föranledt, utvisa följande förhållande: — 39 — \ Debet. Uppbörd: — Ersättnings-medel - 100: — ■— Lösen föc praktikor 59: 28. — 30,924' 3 11 Dalans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Summa 36,108: 36. ti. J Tullverket. Af räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-rätten granskats för år 1850 utan och för år 1851 med anmärkningar, inhemtas följande: Debet. år år É&5fl.
(Jcrnkad redaction af 5 §. i3 mom.) 2:0 Finnér Iiof-Canzlern en utrikes ifrån inkommen, på främmande språk författad Skrift innehålla något brottsligt efter 10 §. 4, 5, 6, 8, f), 10 eller j4 morn., åligge honom att, sedan qvarstad derå lills vidare blifvit lagd, begära Konungens befallning, huruvida Skriften bör lill föryttrande frigifvas, eller ock under qvarstad till återutförande förblifva, då det på Konungens prölning beror, om ock till hvad belopp Bokhandlaren må af Statsmedlen njuta ersättning. Vid alla de tillfällen, der Hof-Canzlern anser förbrytelser mot denna Lag hafva sig yppat, och så ofta målet ej hörer, sora blott ordningsmål, till hans egen behandling, eller, vid personliga förolämpningar, till den enskilta Partens beifrande, vare Hof-Canzlern, antingen lian funnit qvarstad och åtal, eller endast åtal äga rum, pligtig att Skriften omedelbart och ofördröjligen lill JustitiaeCanzlerns laga åtgärd öfverlemna. Så snart någon förbrytelse mot denna La£ blifvit af Hof-Canzlern hos Justitia Cau ~ 28 Bil. till Constit.» Utslits Memorial, N:o 5r. zlern till Stal anmäld, åligge den sistnämnde att skyndsamligen låta förbrytelsen, genom tillförordnad Actor, vid behörig Domstol åklaga; Ankommandes det på JustitiasCanzlerns ytterligare embetsåtgärd, att sådana mål varda, enligt denna och allmän Lag, handhafda. (Se 4 §• 5 morn. i p. samt 5 §, 8 mom. 6 p.) §• x7- i:o Sedan Sex månader förlupit, efter det en Skrift till Hof-Canzlern eller bans Ombed, jemlikt 12 §. 2 morn., inkommit, må ej af Publik Actor åtal derå äga rum. Enskilt man njute, enligt allmän Lag, till godo sin talan uti mål, der lian genom tryckt Skrift är personligen förolämpad.
Jag har icke sjelf varit der, men dagarne efter den sista profplöjningen träffade jag personer, som kommo derifrån, och de förklarade, att någonting så ömkligt som jordbruket derstädes bade de icke kunnat göra sig begrepp om; att de hade kommit dit för att få se något dugligt, men de instämde deruti, att om de sjelfva vid sina egendomar haft sin jord och sitt träde så skötte, sä skulle de hafva skämt ögonen ur sig. Dessa äro deras egna ord. Det är visserligen sant, att man icke kan begära att på några få år betydligare förbättringar skulle kunna åstadkommas på ett sådant ställe, och det var äfven det svaret, som jag gaf dessa personer, fästande deras uppmärksamhet derpå, att landtbruksinstitutet vore för nytt, att man skulle kunna fordra något utmärkt deraf; men jag tror likväl att det kunde vara bättre än det är. Så äfven med de andra inst-ituterne. Detta anser jag likväl härröra deraf, att anslagen äro allt för små, att något ändamål dermed skulle kunna vinnas. Jag önskar derföre, att få U(sk:s betänk. återremitteradt, och ingår hellre derpå, att ifrågavar. 5,000 r:dr må beviljas lill de 5 inslituter, som redan finnas. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det lärer väl vara utom allt tvifvel, att ett landtbruksinstitut, likasom hvarje annan allmän inrättning, kan skötas väl, eller mindre väl och uppnå större eller mindre fullkomlighet; men jag hemställer till dem som äro kunnige i jordbruket, huru de hittills hafva erhållit skicklige rättare, om icke desse rättare hafva blifvit bildade ifrån tjenstedrängar på egendomar, der de haft skicklige husbönder, eller der egendomen varit skött af en skicklig inspector, hvilken har ledt dem uti arbetet, såväl i sjelfva jordens skötande, som i dertill hörande slöjder. Att kunna slöjda, att kunna smida livad som för jordbruksredskap behöfves, är af ett stort behof, ty det finnes icke alltid snickare och smeder att tillgå.
Jag tror att detta påstående skall blifva ganska lätt att göra klart för hvarje oförvilladt omdöme. Hvar och en vet att homöopatien i synnerhet grundar sig på den satsen »similia similibus» d. v. s. att sjukdomen skall botas med de medel som hos den friska organismen framkallar en sådan sjukdom, och att detta måste ske genom en för det menskliga förnuftet ofattlig förtunning af läkemedlet. Hvad der, homöopatiska gränsen beträffar så vet hvar och en att enl. upgift skulle erfordras en decilliondel. Det är ett nonsens, ty en sådan förminskning kan icke ega rum. Men jag fäster mig icke dervid, det kan blott vara en form, således bryr jag mig icke om sjelfva benämningen, och jag vill icke en gång fästa mig vid den åsigten att läkemedlet, gifvet i mindre dosis, verkar kraftigare, ty detta är något som det menskliga förståndet kan fatta; det kan ligga inom vetenskapens område att anställa forskningar i detta hänseende så mycket mera som exempel Den 23 November e. m. 669 förete sig som kunna ge stöd för detta påstående. Så vet man t. ex. att somliga ämnen innehållas i åtskilliga mineralvatten men i så liten dosis att efter ett par månaders brunnsdrickning har man icke begagnat större dosis än under 8 dagars begagnande af samma medel under en sjukdom, och likväl verkar den välgörande. På samma sätt är det med »similia similibus», det kan äfven ligga något för tanken och forskningen deri; det låter tänka sig att medel som framkalla en sjukdom, äfven bota samma sjukdom och man kan hafva något stöd för denna åsigt, emedan man på sednare tider sökt bota syphilis med syphilis. I dessa båda åsigter ligger således ingenting stridande emot den vetenskapliga forskningen; men det är sättet att komma till kunskap som gör att homöopatien icke kan anses för vetenskaplig. Läkarne anse sjukdomen blott vara naturens eget bemödande att aflägsna från sig skadliga inflytanden och således är det läkarens upgift att söka utforska, hvad väg naturen vill taga, att leda den på rätta vägen när så behöfves samt för öfrigt låta naturen utveckla sig åt det håll den sjelf önskar.