Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, med öfverlemnande af Förslag till underdånig Skrifvelse, angående Dykerioch Bergningsanstalterna i Riket. ^led öfverlemnande härhos till R. H. St:ä justering af Expeditions-Utskottels Förslag till underdånig Skrifvelse, angående Dykerioch Bergnings-anstalterna i Riket, till K. M:s Nådiga Förordning om skyldigheter och förmoner för Dykerioch BergningsBolag, samt till Beglor för Dykeri-Bolag, liar Utskottet skolat vördsamt anföra: att den skiljaktighet, som förekommer emellan det i Utskottets Förslag till nämnde Förordning, sid. 8 råd. ir, nyttjade uttryck, *’tjugufem procentf och det i Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieTJtskottens, af R. H. St. bifallna, Betänkanden begagnade, nemligen ’*en fjerdedelJ* derföre egt rum, att på alla öfriga ställen i Förordningen, der afgifter bestämmas, dessa blifvit beräknade och utsatta i procent; hvadan ifrågavarande af ExpeditionsUtskottet förändrade uttryck, såsom, utan Bih. till R. St. Prot. 1828—1830, 10 Sand. 3 Band. 1 Häftet t lo Expeditions-Utskottets Memorial IV.-o 3oy. ringaste förändring i sak, åsyftande likstämmighet i framställning om enahanda ämnen i samma Författning, torde af R. H. St. godkännas. Vidare, och som den i ofvannämnda Bolags-Reglor af Höglofl. Statssamt Allmänna-Besvärs och Oeconomie-Utskotten föreslagna 6:te §., till följd af de respective Riks-Ståndens beslut, alldeles utgått, har, i Expeditions-Utskottets Förslag, elen påföljande §:n blifvit i den förras ställe uppflyttad, och g:de §:n i samma Förslag, delad i tvänne, hvarigenom antalet och numerföljden af §§. blifvit derutinnan återställd, till likhet med hvad i sådant afseende eger rum uti den af Höglofl.
Då, enligt hvad af Statsråds-protokollet vidare inhemtas, landtmäterigöromålen äro i så starkt aftagande, att, efter 11 års förlopp, föga deraf anses återstå, och vid sådant förhållande antagligt är, att Landtmäteri-fiskalens göromål, hvilka icke ens för närvarande torde, på sätt han förmenat, vara fullt jemförliga med Advokatfiskalernes i rikets Kollegier, äfven komma att småningom undergå förminskning, hafva Rikets Ständer, under sådana förhållanden, ansett sig ej kunna bevilja förhöjning uti den nämnda tjenst åtföljande fasta aflöning; — dock som den nuvarande tjensteinnehafvaren billigtvis icke torde böra lida någon förminskning uti de inkomster han af tjensten förut haft att påräkna, men en sådan förminskning, oaktadt han torde finnas berättigad till särskild ersättning för den förlust honom drabbat i följd af nya strafflagens innehåll, att deri stadgade böter skola Kronan tillfalla, antagligen är att emotse till följd dels af nedsättning i beloppen af de böter, hvilka, enligt den förnyade Landtmäteri-instruktionen af den 6 Augusti 1864, ådömas, och hvaraf viss andel Landtmäteri-fiskalen tillkommer, dels af öfriga mddrande bestämmelser, som uti berörda Instruktion influtit, hafva Rikets Ständer funnit skäl att på det sätt bifalla Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning att, jemte det Landtmäteri-fiskalens lön å General-landmäteri-kontorets stat bibehålles vid sitt nuvarande belopp, 2,400 R:dr, en årlig ersättning för mistade sportler af 400 R:dr må nuvarande tjensteinnehafvaren för hans tjenstetid tilläggas och å allmänna indragningsstaten uppföras. Vidkommande den åt Aktuarien hos Landtmäteri-styrelsen äskade löneförhöjning, 500 R:dr, så hafva Rikets Ständer bifallit hvad Eders Kongl. Majit i detta hänseende behagat föreslå. Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd.
Alt under det man borttager Säteri-frihet Den 11 November f. m. 335 från jorden på enn stallet, upprätta den på det andra, anser jag vara alldeles principvidrigt. Herr von QvantenCarl: Jag får ödmjukast anhålla, att frågan må få hvila på hordet, emedan jag tänker yttra mig deröfver; äfvensom angående rättigheten för Frälseägare, att abalienera en femtedel af ägorymden. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste i Mom. i 4,0 § Riksdagsordningen, så lydande: ”Hvar och ”en allmän fråga, som första gången i nå”got Stånd förekommer, skall, såvida ej "Ståndet enhälligt genast densamma till ve”derbörligt Utskott förviser, ligga på bor”det till nästa Plenum, då Remiss bör ske; ”dock staude hvarje Ledamot öppet, att ”öfver samma mål sig yttra, hvilket hans ”yttranden äfven skall till Utskottet remitteras;” hvarefter Hans Excellence förklarade, att, enär Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition blifvit i sista Plenum den 20 dennes lagd på bordet, borde densamma ock nu, till följd af nyss uppläste Grundlags-stadgande, till vederbörligt Utskott förvisas; likväl med öppen rättighet för Herr von Quanten, att framdeles i ämnet sig yttra, om lian så behagade. Hans Excellence hemställde alltså, alt 336 Den 22 November f. m. Kongl. Majrts Högstberörde Nådiga Proposition måtte, tillika med de af Herrarne Törnebladh, Danckwardt och Ribbing i anledning deraf nu afgifne yttranden, till Lagutskottet remitteras. Bifölls. Herr Danckwardt: Jag hemställer om icke den Kongl. Propositionen äfven må remitteras till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, då frågan hufvudsakligen är af Ekonomisk beskaffenhet. Herr Ribbing: Lagutskottet har alltid förr, då det behöft EkonomiUtskottets biträde, sjelf sådant påkallat.
— Täflan att wara det sista att besluta för att tillägga sig anseendet att hafwa afgjort saken, skulle, fruktanswärdt nog, Llifwa en ny anledning till uppchäll och missnöjen Standell emellan. Det är för öfrigt aldrig igenom Memorial N:o 36. 495 hjulens mängd uti ett redan inwcckladt konsiwerk, svin man förbättrar desi gäng, det är igenom bestämdheten och kraften af deras werkan, igenom borttagandet af alla onödiga bisaker, som det kan fä den styrka som är enlig med dep sammansättning och med dch ändamäl. Det är pä deha anledningar och med betraktande af sä wal Theoriens som erfarenhetens anwisningar sou, Constitutions-Utskottct ansett frägan om en Representations-föräudring böra afhandlas i hela desi omfattning, och förslaget dertill böra byggas, icke pä sädana jemkningar som blott skulle göra det til! ett lappwerk, men pä grunder utaf allmän rätt i förening med allmän säkerhet. — Sädana äro Åtminstone de wilker som Utskottet anser oumgängeliga för des; duglighet; sädane de önskningar Utskottet hyser wid förslagets en gäng inträffande werkställighct. Men dä Utskottet betragtar widdén och beskaffenheten af detza fordringar, kan det ä andra sidan icke undgå att bäfwa för omfattningen af det kall som är detsamma uppdraget, icke undgä att erkänna otillräckligheten af sin egen förmäga, otillräckligheten af de hjelpmedel som warit att tillgä, i jemförelse ined dem som wid utförandet af ett sädant wärf warit af nöden. Företaget, att efter theoretiska grunder uppgöra Förslaget till en Represeutations-förändring, mäste nödwändigt bero utaf twänne huswudafseendeu, det ena uppä rättwisans, det andra uppå klokhetens och försigtighetenö föreskrifter. Det är blott i det förra afscendet sorn nägra allmänt gällande, ehuru icke mängtaliga, grundsatser torde kunna uppgifwas.
Brownings biografer hafva antydt att hans lidelsefulla och djupt erotiska natur ledt honom in i åtskilliga förhållanden, innan han lärt känna Elisabeth Barrett. Själf däremot upprepar han lika energiskt som opåkalladt att hon var hans första, enda och sista kärlek; att han redan anat henne i de tidigare tycken, hvilka gått lika fort som de kommit och att, innan han såg henne, aldrig någon mänsklig varelse fyllt eller tillfredsställt hans själ. Unga damer hade han ej funnit tilldragande, och öfverhufvud hade kvinnorna ej förefallit honom bättre än han själf, hvilket just hindrat honom att älska dem, »ty endast uppöfver sig själf kan man älska». Men nu stod han – forskaren i själens djup – ändtligen inför en stor kvinnonatur, och, hänryckt som en törstande jord regnet, drack han detta väsen, som för honom gjorde the masterpassion of life till en upplefvelse, fullkomligare än alla hans drömmar om densamma. Och han stod där såsom en hvilken icke förslöat sitt eget själiska medvetandes finhet, icke upphäft integriteten mellan sina ideal och sina handlingar. Med vaken medvetenhet hade han, i stora och små ting, aktat på sina impulser och valt sina upplefvelser, så att de ena som de andra förstorat hans själ och skärpt hans instinkter. Därför undgick han nu det öde, hvilket blifvit så många andra diktaroch tänkarnaturers: att ha talat stora ord om de stora känslorna och de stora människorna, men att sedan ha gått blinda förbi undantagsmänniskan och undantagsödet, när de i verkligheten mött dem. Eller också att, om de sett dem, själfva ha saknat ett innehåll att i det lefvande lifvet utfylla sina stora ord med. Inga af de berättigade farhågor eller de små bihänsyn, hvilka i ett fall som detta skulle gjort flertalet män tveksamma, hindrade Browning att med hela sitt väsens fullhet och kraft hängifva sig åt sin ögonblickliga kärlek till den bräckliga varelse, hvilken han – då han första gången uttalade sin känsla för henne – trodde dömd till en så ohjälplig sjuklighet, att han aldrig ens skulle få se henne stående utan för alltid bunden vid sitt hviloläger!
Betänkande rörande ersättnings-anspråk af Herr ÖfversteLieutenanten Adlerstam, anser jag Utskottets utlåtande i resultatet felaktigt, då det yttrar, att som sjelfva rättsfrågan icke kan utgöra ämne för Utskottets granskning, något slags anspråk till ersättning af Banken icke kan, eller bör under en sådan synpunkt af Rikets Ständer medgifvas; ty när frågan är om felaktiga lagar i Bankens Författningar, som icke kunnat vederläggas, hade Utskottet efter min tanka haft anledning, att af laglig orsak, och icke, såsom sedan följer, af medlidande tillstyrka en ersättning, hvilken också ingalunda motsvarar, hvad ersättningen bordt Den 14 September f. in. 187 utgöra, såsom full skade-ersättning, för hvad genom Lagarnas felaktighet förlorats; jag yrkar derföre återremiss, och hemställer äfven till BancoUtskottets bedömande, om icke med BancoFörfattningarne varit öfverensstämmande, att Banken, enär handlingarne i laglig tid inkommo, och icke Fatalier förlorats, i stället att anslå ny Auction, först bordt ålägga Herr ÖfversteLieutenanten Adlerstam, att rätta det felaktiga, och om det ej skedt, då först vidtaga Auclions-åtgärden. Herr Rothlieb , Axel, anförde skrifteligen: Jag betviflar ingalunda, att Bidderskapet och Adeln hyser deltagande för den olycka, som öfvergått ÖfversteLieutenanten Adlerstam. Mitt eget vill jag icke dölja, och BancoUtskottet har uti dess afgifne Betänkande ådagalagt, att äfven der känslan för den olycklige ej varit frånvarande. Att Lagens Bokstaf, ej Domarnes öfvertygelse, varit ÖfversteLieutenanten Adlerstam emot, hemtar jag anledning tro, då Rikets Ständer sjelfve vid denna Riksdag funnit giltiga anledningar ändra de föreskrifter, som inom Bancoverket hittills iakttagits; och således uppkommer ett ömmande skäl mera för den, hvars öde så mycket beror af det beslut, som nu skall fattas.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet remitterat en af Riksdagsfullmägtigen Nils Petersson från Calmar län väckt motion, Nio 96, deri, jemte annat, föreslås : att till understöd för odlingsföretag må afsätt.as en odlingslånefond af minst 3,000,000 R:dr under vilkor: a) att egare eller innehafvare af odlingsbar jord må, emot fullgod säkerhet, ega lånerätt från denna fond; b) att lånesökande må, efter syn och uppskattning af Kommunal-nämnden, ega att utbekomma f af den beräknade odlingskostnaden; dock ej öfver 20 R:dr för qvadratref, eller till högre belopp än 2,000 R:dr till en och samma låntagare; 30 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. c) att mindre lån än 200 R:dr icke utlemnas; d) att räntan bestämmes till 4 procent (detsamma som af Filial-banker erlägges) samt kapital-återbetalningen till 4 årligen, räknadt från tre år efter belåningsdagen, så att första inbetalningen erlägges å fjerde åx-sdagen; e) att den låntagare, som icke använder lånemedlen till dess bestämda ändamål, varder pligtig, att genast efter det sådant blifvit utrönt, återbetala hela lånebeloppet jemte dubbel ränta derå; och åligger det honom att för hvarje år, inom slutet af det nästföljande året, till Banken insända, af Kommunal-uämnden styrkt, uppgift om arbetets fortgång; samt f) att ränta och kapital-afbetalning må till Rikets Ständers Bank under öppen rekommendation insändas samt behörigt qvitto erhållas emot högst 1 R:drs ersättning för postporto m. m. En med den till införande nu ifrågasatta likartad lånerörelse har tillförene bedrifvits i Banken, men upphörde för mångå år tillbaka och följdes af en annan med föremål att befordra laga skiften, hvilken indrogs vid 1856—1858 årens riksdag. Skälen för dessa af Rikets Ständer vidtagna förfoganden qvarstå oförändrade.
Ja grymma, ja, s e redan allt der; s e likvagnen kolsvart, med sina lysande bleck-stjernor och fransar af silfver-trå; se vacktmäs tarne i svarta jackor, huru de vandra kring kistan som innesluter den olycklige; se faklorna hvilkas lågor, med rödbrunt sken och mycken rök , höja sej ängsligt öfver vagns-taken; s e kyrksk rifvaren f rämst i raden, k astande då och då tillbaka en känslolös blick att commendera distancerna innom procesionen; se ståtliga eki pager och h ästar, hvilkas stolth et åfven midt i en likprocess tyckas trottsa förgängligheten; se ef ter dem följa mången hyrvagn med en dragare hvit och en drag are brun, hvilka tyckas tillkännage, att d'ä de söm ska begrafvas; se den åskådande församlingen af pigor och lärpojkar, mjölk-hustrur och gardes-karlar, utbristande i hot och knorr öfver er, barbariska Signild, som h ängt er öma, er trogna Habor uti förtviflans j ernrep; 31 hör det tjutande dånet af klockorna, som, uppifrån der de häng a, nedkallar straffet öfver er, kallar hämden och ång ren att klämta och ringa i ert brös t, hårda, grymma sköna! J U L . Sansa er, sansa er! för allting sluta, jag försäkrar att jag är så rädd, ni har så skrämt mej, mina sinnen ä' i en förvirring, en rörelse ... i ngenting i verlden kan stilla dem. L A S S E . Fö rlåt mej, det ges en ting. J U L . Säg då, k ära ni , säg snart, hvad är det? L A S S E . Jo, att min herre kommer. J U L . Ja, jag tror ... j ag tror verkligen... att det skulle göra någ ot... L A S S E . Godt, j ag förs tår, j ag flyger; er Stålarm ska vara hos er innom en timma. hastigt ut. 7. SCEN. JULIE allen a.
Sedan flertalet inom de första veckorna gjort slut på sina besparingar från de goda månaderna, begynte frågan om dagligt bröd allt enträgnare pocka på svar och oförmågan att besvara den dref allt flera öfver till dem, som yrkade på våldsåtgärder. De drefvo slutligen sin vilja igenom. Ledarne beslöto att med våld söka tvinga en af hufvudlinjerna att inställa också postoch passageraretågen, de enda, som ännu voro i gång. Lyckades det, så måste vederbörande falla till föga. Men Johnston uppträdde som medlare. Innan de skredo till åtgärder, hvilka skulle gifva förtryckarne rätt att erhålla militärskydd för sin egendom, ville han föreslå att de skulle försöka skrämma scabmanskapet på en eller annan linje att lämna arbetet. Gick det inte, så återstodo alltid kraftåtgärderna. Och i den vägen ville han föreslå C. B. & Q. Där fans en ärkescab, som de andra följde en usel invandrare, som kommit till landet för mindre än två år sedan utan en cent i fickan och som nu var deras främsta man. Kunde de drifva honom i väg, så åtog Johnston sig att svara för de öfriga. Ledarne samtyckte. Det kunde i ingen händelse skada att först vända sig mot en enstaka individ därmed var det ej så noga. Tidigare på hösten hade expressen kommit in kort före solnedgången, vid full dager, så att man ännu kunde urskilja allting på banan och i dess närhet. Men ju längre årstiden skred framåt, desto mera skumt blef det vid tiden för expresstågets ankomst, tills det slutligen i december dånade in på stationen i fullt mörker. Där fans en punkt, en half mil eller så innan banan nådde de yttersta husen i förstaden, hvilken förarne alltid egnade särskildt spänd uppmärksamhet, en växel där C. B. & Q. löpte ihop med tre andra banor, som begagnade samma spår in till stationen. Förrän strejken bröt ut visades där alltid först grönt ljus, hvilket förbyttes till hvitt endast i sista minuten eller till rödt om någonting oförmodadt kom emellan. Men sedan trafiken på de andra linjerna aftagit så mycket har signalen för expressen vanligen varit endast hvit, så att den kunnat köra igenom växeln utan minskning af farten. Isak Peltonen är på väg hemåt med expresståget, det enda, som numera går fullt regelbundet på banan.
Vanligen anser man som en fördel, att ett land exporterar sina varor och produkter; man antager äfven att husslöjden bör på alla uptänkliga sätt understödjas. Vore det icke då snarare skäl att betala premier åt de hvilka utföra dessa alster, än att, såsom nu sker, belägga Vestgöthar med särskild utförseltull. Man säger att denna beskattning upkommit såsom ett band på sinuglingen, men samtidigt befrias de, hvilka resa till Norrige, från all afgift. Det är således resor till kontinenten man afser; i sanning få af våra gårdfarihandlare lära resa dit; skulle de verkligen göra det, så förtjena de, som jag redan sagt, snarare upmuntran. Norrige är det enda land der denna handel är stark, och hvarifrån insmugling vore att befara. Jag anser detta stadgande böra utgå och anhåller om bifall till punkten. Pir Hjärne: Jag är förekommen af Gr. Björnstjerna i fråga om det olämpliga af den beskattning, som här är föreslagen att borttagas. Gårdfarihandlande äro redan förut beskattade med 24 Rdr i första klassen. Det är väl egentligen denna klass, som anses komma att resa utomlands. Man har då ytterligare föreslagit en skatt af 22 Rdr 50 öre, då de företaga sådana resor. Jag har förgäfves sökt upleta någon grund för en sådan beskattning, till dess Hr Printzensköld nu uplyst mig att den består deri, att man vill skaffa sig en motvigt mot en befarad tullförsnillning. Jag hemställer då, om en sådan beskattning af 22|- Rdr är tillräcklig för att Den 28 Mars e. m. 511 hindra från sådana olagligheter. Huru man än betraktar denna fråga, nr jag förvissad att man icke kan finna någon rättsgrund eller princip, hvarpå en sådan beskattning hvilar. När dessa handlande äro förut beskattade efter en annan §, så anser jag orätt att i denna pålägga dem en ny beskattning. Hr Ribbing: Vid föreg:de punkt, i fråga om afgift för ut ländingar, som resa omkring i vårt land, anförde man att utländningen icke gör så med oss. Nu tyckes
N. Dito Döttrar och Pupiller N N. N. N. HusPresten N. N. Informatorn N. N. Gouvernanten N. N. Inspectorn N. N. Bokhållaren N. N. Skrifvaren N. N. Fogden N. N. Rättaren N N. BruksMä'staren N. N. BruksGesallen N. N. Dito Arbetaren N. N. N. N. Drängar N. N. N. N. N. N. Xammartjtnaren N. N. Betjenten N. N. Kammarjungfrun NN. Hushållerskan N. N, Pigor N. N. N. N. - Inhyseshjon N. N. S po P Innehafvaride Ämbete eller Tjenst, egande eller arrenderande Egendomar och Lägenheter, Verk och Inrättningar inom Skattskrifnings - districtet. På mina Egor bo för öfrigt N. N. Observeras. Om någon äf den Skattskyldiges Barn, Pupiller eller Husfolk eger sådana Egendomar och Lägenheter, Verk och Inrättningar, hvarföre afgift, jemnlikt 2 Art., érlägges, aatmärkes sådant bredvid namnet, och om någon af dem äf gift, upptages hustrun näst efter mannen. litt, Å, Hörer tili BeTilljjipgsUtsIsottey Betänkande!) N.o 48. tJOiair, Formulaire N:o 2. Qvarteret N. N. Huset N:o Uppgift till Mantalsoch Skattskrifningen uti Staden N. N. för år 18 Na trin. Födelsedag. Undertecknad Hustru Hemmavarande Söner och Pupiller N. N. N. N. Dito Döttrar och Pupiller N, NN. N. HusPresten N. N. Gouvernanten NN. HandelsBokhållaren N. N. FabriksMästaren N. N. Gesällen N. N. Hushållerskan N. N. ICammartjenaren N. N.
Om han frångår ämnet och tillåter sig brottsliga uttryck, så må Ståndet derför sedermera, öfver honom döma. Jag anhåller, att Hr Crusenstolpes såväl sorn hvarje annans rättighet må blifva oförkränkt, men att derefter det otili bör-, liga, som Hr Crusenstolpe tillåtit sig, må komma under Ståndets pröfning. Hrr Dalman och Stuart förenade sig med Frih. Cederström. H. Ex. Hr Gr. o. Lan dtm. yttrade, det han ansåg som sin skyldighet, att då han hörde en ledamot öfverskrida de gränsor, som Riksd.- och Ridd.ordmna föreskrifva, vägra honom att fortfara. Om R. o. Ad. blefve satta i nödvändighet att afhöra yttranden af sådan art, trodde II. Ex., att Landtm, felat i den aktning, han vore skyldig Ståndet. Gr. Frölich: Jag skulle nu icke förlänga denna discussion, om jag icke redan vid ett annat tillfälle, då Hr Crusenstolpe yttrat sig, afgifvit min tanke om rätta sättet att förfara i detta fall, ett sätt, som jag nu icke kan annat än återupprepa, det nemi, att Hr Gr. o. Landtm, icke äger rättighet att förvägra någon att tala, roen deremot att genom klubbslag återföra talaren till ämnet, så ofta han linnes derifrån afvika. Det kunde annars hända, att en person otillbörligen företoge sig att tala öfver ett ämne, tilldess ingen ledamot af huset vore qvar. Han må fortfara att tala, om han vill utsätta sig förden påföljd, som måste drabba honom, om han fortfar att trötta Hr Gr. o. Landtnäs och Ståndets tålamod. För öfrigt fägnar det mig att höra Frih. Cederström nu yttra sig om go § Reg.F. i strid med hvad han förut yttrat om grundlagens stadgande i denna §. Hr Dalman: Jag anhåller att uti prot. få förvara den reservation, att jag alldeles icke anser Landtm, eller talmännen äga rätt att förvägra någon att tala. Jag instämmer väl i Frih. Cederströms samt Gr:na Horns och Fröliehs mening, alt nemi.
För min del tror jag också, att det önskvärdaste vore att skilnaden mellan skatter, som böra utgöras 90 Den 5 Oktober f. m. efter förmedladt och oförmedladt mantal, försvunne; men tror dock att det borde för hvarje särskildt fall der en sådan beskatlnig iir föreskrifven, pröfvas. Afven tror jag det icke fullt öfverensstämmande med en riktig behandling af 'frågan, att borttaga skilnaden emellan beskattning efter förmedladt och oförmedladt mantal, utan att fästa upmärksamheten på, i hvilka afs:den det kommer att inträffa och huruvida det kommer att medföra verkligt gagn. Jag anhåller således fortfarande om bifall till Hr von Köchs förslag. Häruti instämde Frih. Tersmeden Sedan öfverläggningen härefter ansetts afslutad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med uteslutande af sista perioden i 2:dra mom:t, framstälde H. Exc. propos. på bifall till §:n utan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 62, §§:ne 63 och 64 med de af Utsk:t deri föreslagna förändringar, § 65, § 66 med af Utsk:t föreslagen förändring, samt g 67, sådan den enligt meddelad rättelse borde lyda. Tillkännagåfvos vara antagne af MedSt:n samt biföllos. § 6S. Tillkännagafs vara bifallen af PresteSt;t med följande tillägg: »så vida icke kommunalstämman finner skäligt att på annat sätt om Uppbörden förordna», samt jemväl antagen af BorgareSt:t med enahanda tillägg, hvilket uttryckts sålunda: »så vida ej kommunalstämman finner skäl att om upbörden annorlunda förordna.» Hr Hjärne: Då det kan vara stort skäl att hvarje kom mun får sjelf bestämma öfver sättet för upbörden af medlen, och denna grundsats äfven gjort sig gällande inom Presteo. BorgareSt:n, får jag hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville fatta enahanda beslut i detta afs:de.