Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge denna motsats ar olöst, så länge makan och modern faktiskt om än icke enligt juridiska termer ar omyndig, sh liingehon icke i familjen står, icke u9der, utan jamte mannen och faclern .som hans like., så länge skola vi förgäfves arbeta på likställighet inom andra områden, så länge blir allt hvad vi kunna komma till, skolråd och röstratt och anställning i statens tjänst och sådant mer, blott halfmesyrer, hvilka som vi dagligen ha tillfälle att se, med njugg hand och motvilligt sinne tillmatas oss. Och så måste det alltid blifva, nar man icke vill draga nt konsekvensen af sina handlingar. Eller kanske man här kan tillämpa det ryska ordsqråket, att den som ar matt, förstår icke den som ar hungrig! Nu vet jag väl att det rika lefvande lifvet icke är ett räkne-exempel der två g h g e r tvii alltid blifver fyra, utan a t t sådana faktorer måste tagas med som låta produkten utfalla iin med tre och an med fem, men man bör icke stanna vid sådana resultat, icke nöja sig med den manskliga bristfällighetens missräkningar. Vilkoren och lönen för kvinnoarbetet i * allmanhet äro s&amp;lunda dels otillräckliga, dels orättvisa, - tänkom oss exempelvis skjortsömmerskans f&amp; ören för hvarje plagg och en Pattis m&amp;nga dollars för hvarje ton, - och har torde vi alltsh kunna söka tidens största lyte. Samma vår tid bjuder oss dock många förtjänster att valja på, och äfven här är icke lätt att bestämma sig för den största, äfven här växla indiriduela åsigter påverkade af olika omständigheter. Ger man dock frågan äfven har en mera vidsträckt innebörd, tager den i stort, sh torde dock mhnga enas derom, attedet som är nytt och derför just en nutidens företeelse ar vackandet af allmänanda och medborgarsinne hos kvinnan, känslan af solidaxitet med och ansvar för andra, af att vara människa först och kvinna sedan. " Skall jag taga vara på min broder? "
Potatisoch lin-odlingen är i tilltagande, så alt af den sednare produktionen någon afsättning till ali' dra orter äger juni. Med hampa och humla är icke samma förhållande. Sistnämde växt, såsom ömtålig för kyla, torde ej på länge komma att fylla behofvet. Nya odlingar hafvaföretagits och blifvit verkställde i den mohn omständigheterna rriedgifvit. Medelst vattenledning på eli härstädes förut okändt sätt, hvaruti tvenne af Hushålls-Sällskapet aflönade Jemlländniftg31 lemnat Länets invånare kostnadsfri undervisning, likasom vid myrgödselbränningen, hoppas man kunna bereda frodighet och delaf följande afkastning 1 flera afseende!! på mångfaldiga och vidsträckta lägenheter, ej mindre inom kustlandet, än i Lappmarken, hvilket gifvit anledning till en mängd Ny* -^e Cd „”ggn,TV 1 ^ ^ tr"kter’ der sådant fömt ick° ansetts kunna skapen t $*■ | f ’ 1 C"3? äl,gS‘ °ch odlinSscnaikÅkerbruks-red1 ofo™"drad» undantag af förbättrade träden och sädes-ahlar ta-mf E" ? 0rtens nigunda hufvudnäringar, är i lika till Jagande med jordbruket och förmodas blifva vidare uppdfifven örn gCsväx å enCT1 V , n eC!nUlg3rna 1 nUmänhet kan befordras,' hvilket i någon mohn ( el gamla och utväxta ängar inträffat. — Betydliga sträckor både "1 delTuVvut retn Under vattnine* och ännu större vidd fri 1 ’ d utstakad; men företagen ej började eller fullbordade Ben u sä beskaffade lägenheten som härintills uppfunnits inom kust ndet lyder under Medleby i Skellefteå socken. Vattne? kdes der medGnkostnad ofver en stor vidd gammal äng och mer än 1,000 geometriska Bönland, mesladelen myrland, som tros blifva bördig äng.
Huruvida, på sätt anmärkt blifvit, underhållsskyldigheten af vägar och broar, såsom fästad vid fastigheter å landet och i städerne, är mer eller mindre rättsenlig, än skjutningsskyldigheten, vill Utskottet ej afgöra, ehuru till försvar för deri förra mera torde kunna sägas än för den senare; men sådant lärer hvarken lända till försvar för skjatsnings-skyldiglveten, detta vida mera tryckande, samt för folk och land förderfliga åliggande, i dess närvarande tillstånd, om lämplige utvägar till förändring deruti äro att tillgå, ej heller böra uppehålla en åtgärd till lättnad i det ena, intilldess ett mera rättvist och ändamålsenligt sätt, för fullgörande af det andra, möjligen kan utfinnas och antagas. Då Utskottet således vidblifver dess, om skjutsnings-besvärets olägenheter och angelägenheten af dessas undanröjande eller minskande, yttrade åsigter, får Utskottet, hvad först angår hålloch reser v-skjutsen, ytterligare vördsamt förklara dess tanka vara, att frivilliga entreprenader äro enda lämpliga, nu tillgängliga utvägen till en förbättring i allmänna skjutsväsendet. Desse entreprenader kunna i de fleste landsorter, utan de skjutsskyldiges alltför kännbara uppoffring, icke åstadkommas med nu gällande skjutslega, hvarföre Utskottet också vidhåller dess förslag om legans förhöjning till 34 sk. Banco milen, för en häst, 6 Allm. Be sv.- och Oecon.-Utsfc■ Betänkande IV.-o i34• vagnslegan oberäknad, å alla de ställen i städer och 5 lando, , treprenader till vägabringas, och utan afseende på det sätt st’*"* för närvarande beslrides; deremot Utskottet, vid „ärmare öfverväé ^e' funnit något högre belopp, såsom maximum ei böra förocläc g, skjutsskyldige skäligen böra i allmänhet t.llskjita hvad som nlrif i till 24 sk. förhöjda lega» kan erfordras, och d def»HT7 ’ dentlig» svårigheter möta, kan bero på 'vederbörande aSit^r"T7 reslå och Kongl.
Diskontverser med omsäftningsrält anvisade fond, 8,000,000 R:dr, blifvit bemrelsin. stämd på det sätt, alt -.för Banko-Diskonten, i Stockholm börtie tillhandahållas 4,900,000 R:dr, för Låne-Kontoret i Götheborg 2,000,000 R:dr, för Låne-Köntoret i Malmö 1,000,000 R:dr och för Låne-Kontoret i Wisby 100,000 R:dr; Fullmäktige (lock förbehållet att, efter sig företeende omständigheter, kunna nämnde summor inom de serskildta Diskont-Verken annorlunda fördela.
Riksdagsmannen Jon Jonsson, som anmälte sig alltid vara af den principe, att förändringar i Grundlagar så sparsamt, som möjeligt är, böra äga, rum, och som dessutom trodde sig hafva anledning förmoda ett starkt motstånd i det Hedervärda Bonde-Ståndet, om någon sådan förändring skulle af Utskottet föreslås, förenade sig med Herr Doctor Wijkman; äfvensom Riksdagsmannen Anders Jansson Hyckert. Utskottet beslöt i anledning häraf, att all fråga om förändring af Ledamöternes antal i Utskott nu kommer att förfalla; äfvensom Utskottet biföll Herr Silverstolpes anhållan, att dess den 15 dennes väckta Motion om föreslående af former åt de vilkor, hvarunder Grundlagen blifvit antagen, nu mera, sedan Herr Kammarherren erhållit upplysning, att denna form redan vid sistförflutne Riksdag finnes utförligen gifven i Respect. Riks-Ståndens Protocoller och Constitutions-Utskottets Handlingar, måtte förfalla. 124 Riksdagen 1810. Bilaga H till Mern. Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 22 Sept. 1810. I anledning af Utskottets, den 15 innevarande, tagne beslut att denna dagen till pröfning upptaga de anmärkningar, hvilka blifvit af Ledamöterne gjorde vid Regerings-Formen och öfrige gällande Grundlagar, på det önskade förändringar måtte af Constitutions-Utskottet till nästkommande Ständers sluteliga afgörande vid denna Riksdag föreslås, frågade Herr Grefven och Ordföranden, om någon af Ledamöterne nu hade någon anmärkning att anföra? Föredrogs ett af Riksdagsmannen Fehr Oxelberg Fehr sson till Utskottet ingifvet Memorial så lydande: Till Höglofl. Constitutions-Utskottet ödmjukt och vördsamt Memorial. Man äger ett vanligt ordspråk, att högsta rättvisa är den största orättvisa, men jag tror, att hvarje Samhällsmedlems och hela Samfundets väl beror derpå, att rättvisa utöfvas. Jag vågar till Höglofl.
Om denna beräkning säger Utskottet icke ett ord, förmodligen emedan hvar och en kan kontrollera om den är riktig eller ej. Anmärkningsvärd! är Utskottets försök att genom sin beräkning uti de 9,527,700 R:dr, hvilka utgjorde Statens tulluppbörd under normalåren, inpraktisera tolags-ersättningen, 815,730 R:dr. Ett sådant försök, sedan man medgifvit att normal-tullbeloppen blifvit i tarifen beräknade utan tillägg af tolag och afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, visar mer än tillräckligt huru vådligt man anser detta medgifvande för den sak man förfäktar. Rån man icke, oaktadt allt bemödande, återtaga det helt och hållet, så vill man likväl, så godt sig göra låter, återtaga det till hälften. Utskottet åberopar först och sist att nu framställda anmärkning redan vid sistlidne riksdag varit under Ständernas ompröfning. Deremot nödgas jag först och sist erinra, alt den då, inblandad bland många andra mer och mindre vigtiga och behandlad under i i fl i ga debatter om regleringen i sin helhet och alla dess detaljer, omfattades med långt mindre uppmärksamhet än den försenade. I Rikets 12 Bevillnings-Utskottels Utlåtande N.o 19. Ständers af Konungen gillade beslut om denna reglering, anvisas äfven ett sätt, hvarpå den kan ändras.
Genom några mecenaters understöd sattes han i tillfälle att utbilda sig, och vid tjugutvå års ålder hade han redan vunnit ett visst namn samt anställning som förste violinist vid ett framstående musikkapell. Hans tillvinnande sätt och fina spel förvärfvade honom många vänner, och så blef han införd i grosshandlare Holmers hus. Frun var flera år äldre än Max och så nyckfull som en penningaristokrats förfjäsade dotter möjligen kan bli, hon såg ännu bra ut och var mycket musikalisk. Det föll henne in att förtjusa den unge musikern, och hon lyckades. Den rikedom, hvaröfver hon herskade, bländade honom, njutningsbegäret steg honom åt hufvudet som hetsigt vin. Gas-sken och diamanter fullbordade verket. Han blef kär. Det vardt fråga om äktenskapsskilnad, men grosshandlaren, som afgudade sin hustru, ville hvarken utsätta henne eller sig sjelf för skandalen och öfvertalade henne derför att vänta. Han var mycket äldre än hon och led af en tärande sjukdom, det kunde icke dröja så länge innan hon i alla fall vore fri, och det gjorde det icke heller. Sorgen påskyndade upplösningen och efter tre månaders förlopp var hon en rik enka, och så snart sorgeåret var ute, gifte hon sig med den fattige musikern. Sönerna togos om hand af förmyndarne, och endast den lilla dottren behöll hon sjelf. Skandalen hade icke kunnat undvikas. De nygifta lemnade derför sitt fädernesland och reste till södern. Det kringflackande lifvet var kostsamt, frun förstod icke att hushålla, och den man hon köpt sig måste lyda hennes nycker. Först då familjens tillväxt och förmögenhetens minskning gjort ställningen verkligt bekymmersam, tog han tyglarne, köpte en liten gård nere i Skåne och egnade sig åt landtbruk. Endast i musikaliskt afseende hade vistandet utomlands varit fruktbärande; det hade gifvit honom tillfälle att utbilda sig. Men fru Behr satte sig bestämdt emot hvarje försök å hans sida att skörda någon praktisk vinst af sin konst, emedan hon fruktade att då förlora väldet öfver honom. Hans karaktär var icke sjelfständig nog att bryta detta välde, han var dessutom sjuklig och nervös samt kände sig nedtyngd af ansvar och sjelfförebråelser.
Vore än ej de nu omnämnda lagförslagen så i högsta måtto orådliga, så har i allt fall intet gilltigt skäl blifvit anfördt till förkastande af de lagar, som nu i dessa delar gälla, och ännu mindre någon säkerhet blifvit gifven för en verklig vinst, som, genom de föreslagna förändringarne, skulle stå att ernå, enär utförandet af en ytlig jemnlikhetsprincip, som ej tål ringaste pröfning, ej kan innefatta någon verklig fördel; och det är dä skäl nog att blifva vid det gamla, som väl bör a/skaffas, då det icke'Auger, men alldeles icke får undanrödjas, endast för att lemna runi för experimenterande med allehanda nyheter. Att de för landet gällande skäl för den olika giftooch arfsrätten, ej kunna lämpas på städerna, der förmögenheten ej är väsendtligen grundad på fast egendom, är klart; också har der från äldre tider den olika arfsrätten ägt rum. Men behöfver man väl derföre antaga, alt städernes innevånare af ålder varit förnuftigare och rättvisare mot sina barn, än landets? För öfrigt, likasom stadsboernes förmögenhet, såsom nyss är anmärkt, ej är väsendtligen grundad på fast egendom, så är ock förhållandet med de på landet boende presters; och utan tvifvel är detta grunden till den giftooch arfsrätt efter stadslag, som åt presters enkor och barn blifvit år 1590 förunnad, och sedermera genom presterskapets privilegier bekräftad, samt i nu gällande teg upplagen.” Härefter tilläde Frih. Cederström muntligen: Jag skulle för öfrigt anse, att Ståndet blefve tacksamhet skyldigt, om någon af de ledamöter, som vid sista riksdagen yttrade sig i denna fråga, nu åtminstone ville meddela Ståndet grunder na för sina åsigter. Pä grund af hvad jag haft äran uppläsa, får jag tillstyrka, alt Ståndet besluter bibehållande af nu gällande 256 Den 9 December. arfsrätt, och derigenom bevarar icke allenast Adelns utan äfven BondeSt:s och med detsamma hela Sveriges framtida välfärd. >V F Hr Hjerta, Lars:
Nio 26, pag. 18, i afseende på der föreslagna reglementariska föreskrifter, lades lill handlingarne; 3:o I fråga om diligenceoch forvagns-inrältningar, fann Ståndet, i sammanhang med förut beslutad underdånig anhållan, hemställan böra hos Kongl. Majit göras, att Dess Befallningshafvande måtte i Nåder anbefallas att befordra sådane anstalter, der de lämpligen kunna åstadkommas, utan hinder af de skjuts-entreprenader, som i orten kunna vara inrättade; 4:o Ståndet godkände Utskottets hemställan, pag. 19, i Betänkandet Nio 26, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, af de under Dess disposition ställda postmedlen, täcktes bevilja diligence-inrättnin - 764 Fröt. TJldr. d. 7 Nov. 1840. gen det understöd oell de fördelar, som, efler Kongl. Majlis Nådiga ompröfvande, må finnas lämpliga för ändamålet oell tillgångarne kunna medgifva; 5:o Ståndet gillade Utskottets förslag i Betänkandet N:o 26, till förändring af 1827 års Rese-reglemente; 6:0
Betänkande j i anledning af väckte motioner om af skaff ande af ' pastoral-examen eller förändring af gällande f öreskrifter angående densamma. Högvördiga Presle-Slåndet har till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat tre serskilde i berörda ämne väckte motioner, nemligen: l:o, al Hörr P rosten J■ 1• Melen, sorn förmenat, att den genom Kongl. Cirkulär-Brefvet den 21 Augusti 1786, såsom vilkor för befordran till kyrkoherde föreskrifna pastoralexamen, , med föregående latinskt disputationsprof numera, voro lika olämplig, som obehöflig och ändamålslös. Det vöre förödmjukande för en till mogen ålder kommen prestman, att underkasta sig förhör utaf ofta vida yngre män, bland hvilka stundom ej någon antagit prestembetet. Alla öfrige embetsoch tjenstemän voro befriade från ali slags examen, sedan de en gång vunnit inträde på tjenstemannabanan; och det oaktadt kunde desse bekläda embeten, fullt ut lika vigtiga, som de presterliga. Dessutom åtföljde icke alltid praktisk duglighet lärdom. Tvärtom hade erfarenheten gifvit vid handen, att personer, som endast aflagt prestexamen, ofta inom större församlingar handhaft pastoralvården i alla hänseenden till förmäns och församlingens tulla belåtenhet. En sådan . person kunde emedlertid sedermera vid undergående af pastoralexamen blifva ansedd sakna de kunskaper, som berättigade till erhållande af första eller andra klassens pastorat; och den bepröfvade samt erkändt duglige och till sin vandel oförvitlige prestmannen blefve sålunda förhindrad att söka andra pastorat, än de af tredje klassen, hvilka otvifvelakligt fordrade Bih. till R. St. T Sami. 2 Afd. 12 Haft. 1 2 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 36. en Jika skicklig man till själasörjare, sorn de större församlingarne.
»Få menniskor äro ännu i lifvet, som kunna tala om denna sak med så mycken säkerhet som jag. Jag var i lägret för Fredrikshall och hade den äran att såsom page uppvakta konungen den natten då han blef skjuten. Jag tviflar icke att han ju omkommit genom lönnmord. Natten var ovanligt mörk och det var nästan omöjligt att en kula från fästningen kunde träffa hans hufvud på ett sådant afstånd och på det ställe der han stod. Jag såg konungens lik och är öfvertygad att såret i tinningen var af en pistolkula. Hvilken som skänkt honom den, är ovisst; man misstänker Sicker, emedan han före skottet icke var hos konungen men lät se sig ett ögonblick sednare. De, som hafva erfarenhet af kriget, känna bullret och smällen af en kanonkula men smällen af detta skott var närmare invid och helt annorlunda. Jag tror icke att prinsen af Hessen haft del deri, eller på något sätt vetat derom, men hela arméen trodde, att han blifvit dödad af okänd hand.» Carlbergs berättelse innehåller, att då han genast efter konungens död af general Schwerin skickades till konungens hytta efter en bår »för en officer som blifvit skjuten», kom öfverstelöjtnanten grefve Posse emot honom »med några herrar som befunno sig i hyttan», och frågade: »är konungen skjuten? Vidare berättar Carlberg, att då han fått båren och därpå lagt konungens lik samt beordrats att begära nödigt manskap af kaptenen baron Malkolm Hamilton, som kommenderade gardets betäckning, och Carlberg bedt Hamilton om 12 karlar »som skulle bära en officer som var blifven skjuten», hviskade honom Hamilton sakta i örat: »kungen». Dessa Posses och Hamiltons frågor kunna endast förklaras genom antagande af en mot konungens lif riktad sammansvärjning. Enligt Tollstadii förutnämnda berättelse skall Cronstedt hafva bekänt, att Stjernros afskjutit det mördande skottet. Stjernros hade under Karl den tolftes regering haft en ganska trög befordringsbana, hvaröfver han kan antagas hafva varit missnöjd.
Jag är öfvertygad om, att i fall man kunde få priserna på vår spanmålsproduktion någorlunda stadiga, så skulle vi se våra ladugårdar florera. I främmande länder sker afsättningen af landtmannaprodukter i större skala och med mera fördel, hvaraf vi nyligen här erfarit nyttan; och skulle den ej visa sig genast, så kommer det dock framdeles att visa sig i afseende på åtskilliga andra saker som jag nyss anfört, såsom smör, ost, kött o. m. d. Deråt vänder man sig ganska säkert, för att nyttigt begagna jordens produkter, blott såväl landtmannen som andra näringsidkare få åtnjuta frihet. Det missljnd som man fruktar att fä höra från landtmannen om varupriserna falla ned, fruktar jag ingalunda. För mig åtminstone skulle det ej blifva ett missljud, utan fastmera ett välljud; ty jag kan ej med giltighet se omkring i landsorterna personer behöfva svälta för det att priserna äro höga. Jag tror att hvar och en menniska anser det för sig vara en glädje att höra att äfven andra äro belåtna med sin verld, och att det för alla är vidrigt att omkring sig se utmagrade och utsvultna ansigten öfverallt. Dä man nu ej kan fordra så mycken oegennytta af säljaren, alt lian af ren barmhertighet aflåter sin säd för hälften emot hvad andra sälja den för, så mäste man skaffa så mycket säd, att äfven den fattigekan lefva för temligen godt pris, hvilket jag med mycken glädje skulle se. Jag tror mig nu hafva vederlagt alla de anmärkningar, som voro gjorda emot mitt förra anförande, och tror att hvar och en menniska, som går igenom bela proceduren i detta fall, från början till slut, och efterser verkningarne från den ena graden till den andra, skall finna, (åtminstone har jag funnit det) lefnad för godt pris vara det som alstrar belåtenhet och glädje bland menniskor, så långt det här kan vinnas. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att plenum komme alt fortsättas kl. 6 e. m. Frih. Raab:
Ar meningen att åstadkomma något på fredligt sätt, på öfvertygelsens väg, måste allas rätt respccteras, minoritetens äfven som majoritetens, alla samhällsintressen böra i möjligaste målto tillfredsställas och få den dem passande verkningskrets. Alla meningsfraclioner borde således inse nödvändigheten deraf, att samhällets conservaliva liksom dess progressiva åsigter hafva sina organer. Democratiens eget intresse påkallar garantier mot folkväldets öfverdrift. All politisk lagstiftning bör uppgöras med afseende på befintliga förhållanden. Alt uppföra en öfre kammare på bördsprincipens och sjelfskrifvenlielens grundval, strider nu mera mot lidehvarfvets anda och begrepp; den öfre kammaren bör således äfven formeras genom val af folket, dock på sätt, alt den större förmögenheten och högre intelligensen der får ut sin fulla rätt. Det är synnerligast frånvaron af allt conservalivt element, som gör det hvilande förslaget så samhällsvådligt och som framkallar mitt nej dertill. Detta anförande, hvartill många yttrade bifall, bade blifvit afbrutet genom ankomsten af en Deputation från Iledcrv. BondeSt. hvilken anfördes af Ståndets Talman vid sednaste riksdagen Anders Eriksson från Orebro Län, som, jemte det han aflemnade ett prot.utdr. om BondeSt:s denna dag beslutade bifall till de nu under R. o. Ad:s öfverläggning varande representationsförändringsförslag, skriftligen anförde: BondeSt. anhåller alt, genom oss sina Deputerade, få helsa II. R. o. Ad. och tillkännagifva, att BondeSt., vid föredragningen af Const.Ulsk:s mern., innefattande de hvilande grundlagsförslagen till nationalrepresentationens ombildning, med stor pluralitet bifallit detsamma.
Emellertid, och för att framställa min tanke angide reformens behöflighet, måste jag hålla mig dels till de motiver, som Konst.Utsk. sjelft anfört, och dels till mångfaldiga andra, som icke blifvit omnämnda i Utskis Betänk., men som vi fått förnimma i tryck, i skrift, i tal på alla möjliga håll mot vårt Stånd och mot siittet för utöfvandet af dess representation; med ett ord, mot alla våra tillgöranden. Konst.Utsk. har af en prisvärd skonsamhet uteslutit de skäl, som föranledt dess Betänk. Då jag nu har ordet tager jag mig friheten att anföra de gravamina, såvidt de kommit till min kännedom, som dels i allmänhet, dels specielt i Utskis förslag begagnats mot vårt Stånd. Det första, som faller mig i ögonen, är ordet sjelfskrifvenhet. Denna sjelf skrifvenhet liknar skylten på dessa bodar, der ingenting finnes af allt hvad skylten lofvar. Sjelfskrifvenheten i och för sig sjelf inne - €2 Den 16 Januari. bär alldeles icke den ringaste förebråelse; den utgör vår lagliga rätt att representera; men vanligtvis begagnas denna rätt och kan icke annorlunda begagnas än vid utöfningen, Denna utöfning sker hos oss på grund af arf, enl. den ordning, sora Grundlagen föreskrifver. Att representations rätt äfven inom andra Stånd tillkommer på samma sätt, t. ex. inom BondeSt., då en bonde ärfver sin hemmansdel och på sådan grund blir sjelfskrifven representant, h. e. elektor, derom talas intet; utan hela skillnaden ligger i sättet för rättighetens utöfning. Jag tror således, att förebråelsen ang:de vår sjelfskrifvenhet icke utgör något skäl för oss att ingå på något slags förändring. Dernäst förebrås oss, att denna sjelfskrifvenhet och det sätt, på hvilket B. o. Ad. till följd deraf representerar, skulle innebära en stor svårighet för ledamöterna inom detta Stånd att ega de kapaciteter, eller, för att uttrycka mig sorn tonen nu är, att de icke kunna vara väl skickade för statsvärf.