Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om också Banko-vinsten för de 3:ne sista åren kan till siffran beräknas, så vet man ändå icke hvarest den är fästad, ej heller huruvida eller till hvad belopp den är disponibel. — Man säger väl att den till 1839 års slut upplupna och möjligen fästade Banko-vinst ingalunda behöfver lösgöras, utan den skall successivt utbetalas med den vinst, som inflyter vid slutet af hvart och ett af de 3:ne påföljande åren. Men denna sednare vinst är ännu mera osäker. Den beror ju helt och hållet af sättet, hvarpå Bankens låneoch kreditiv-rörelse för de nästföljande åren kommer att ordnas. I detta afseende äro ju frågor väckta om stora förändringar, såsom fastighetsbelåningens öfverllyttande till Ilypotheks-föreningarne, — hela allmänna Diskontrörelsens skiljande från Riksbanken, jemte flere andra genomgripande förslag, hvilkas afgörande måste utöfva ett betydligt inflytande på de nästföljande 3:ne årens banko-vinst. Och under en sådan äfventyrlig och bekymmersam tid som den närvarande, då Rikets utländska skuldmassor hopa sig år från år, kan man dessutom icke våga, Banko-Utskottets Memorial N:o ii. 3 utan någon noggrannare pröfning och närmare besinning, att på förhand och nu genast gifva invisning på de vinstmedel, som möjligen kunna vara att tillgå vid slutet af detta och af de påföljande 2:ne åren. — Faran för realisationens bestånd kan verkligen helt oförmodadt blifva så stor, att dessa inflytande vinstmedel ingalunda kunna åter utlemnas i allmänna rörelsen, utan att på samma gång tillsluta utvexlingsluckan för metallisk valuta. Efter min öfvertygelse bör aldrig frågan om Banko-vinstens användande särskildt afgöras, utan i sammanhang med laneoch kreditiv-rörelsens ordnande; och fruktan förde (mandela omstörtningar, som vi utan tvifvel gå till mötes, mana nu till vida större försigtighet än under vanliga förhållanden. Slutligen ber jag vördsamt få fästa uppmärksamhet vid det som förekommer i slutet af Banko-fullmägtiges Berättelse (Banko-Utsk.
Efter upptagande af de anmärkningar, som uti motionen hufvudsakligen blifvit framställde emot den föreslagna regleringen, nemligen att denna reglering till väsentlig del vore byggd på tjenstgöring af extra ordinarie tjenstemän, att genom densamma flertalet af Hof-Rätternes nuvarande tjenstemän, långt ifrån att erhålla någon löneförbättring, finge minskade inkomster, samt att, med regleringen, tlere tryckande vilkor blifvit förknippade, har Herr Wetterberg fästat uppmärksamheten derå, att hans förslag till ny lönereglering för Hof-Rätterne hufvudsakligen instämde med ett dylikt, som Svea Hof-Rätt, efter Nådig befallning, genom utsedde kommitterade låtit utarbeta och hvilket sannolikt äfven blifvit Hof-Röttens, derest icke de särskilda EEof-Rätterne framställt olika förslag samt, efter tagen kännedom om hvarandras framställningar, sökt att likasom underbjuda hvarandra i deras begäran om anslag, Svea Hof-Rätt, för att få bort Kanslisttjensterne, och i stället erhålla ökadt antal Notarier, samt Götha och Skånska Hof-Rätterne för alt få bibehålla Kanslistbeställningarne. Uti först anmärkta förhållande yrkades af Herr Wetterberg den ändring, att de föreslagne extra ordinarie Notarierne, hvilka hade enahanda tjenstgöringsskyldighet som ordinarie Notarierne, måtte, lika med dessa, på Stat uppföras. Hvad lönerne anginge komme de särskilda tjenstemännens ställning icke att förbättras genom den af Kongl. Maj:t äskade tillökning i FIof-Rätlernes anslag, emedan denna tillökning åtginge nästan hel och hållen dels till förbättring af Sekreterarnes och Advokat-Fiskalernes löner, dels ock till Kanslisttjensternes förändring till Notarieplatser, utan inträffade i stället, om det Kongl, förslaget godkändes, att Notarierne finge vidkännas minskning i deras på Stat uppförda löneinkomster. Samma vore förhållandet med sportlerna. Dessa fördelades för närvarande mycket olika i de särskilda Hof-Rätterne.
Sådant bör likväl följa af detta stadgande, hvilket jag anser äfven vara elt ingrepp eller elt försök alt ingripa i den rättighet, sorn Konungen hittills haft att meddela titlar; ty om man beskattar dem till den grad, alt ingen kan emottaga dem, så ät' sådant detsamma som att förbjuda deras tilta delande. Detta vore så mycket oriktigare, som, eldigt hvad jag från början yttrat, bevilln.förordntn åsyftar att beskatta allt som medför inkomst, men ej det ofruktbara, hvartill titlar höra. Hvad sorn här redan blifvit yttradt angule den förändrade sammansättningen af manlalsskrifnings-comite'en biträder jag. Den föreslagna nya kan ej föranleda till annat än onödiga disputer för tillfället, nya onödiga besvär hos Landsh.embetet och, det som än värre är, till nya lösdrifvericlasser i yerkligheten. Den, som tagit del i en man; talsskrifning, vet att inom hvarje församling förekomma sådana lösa personer, som ingen vill skattskrifva hos sig, eine; dan de ära vanfräjdade. De blifva då skrifna på den s. k. löslistan eller på socknen i allmänhet, emedan de tillhöig henne, och ingen annan församling är skyldig eller villig att emottaga dem. Skulle nu comite'en sammansättas så och få en sådan myndighet, som här föreslås, så är det mer än troligt, Den 29 Maj. att landsluns ombud oell häradsskrifvaren Liefve öfverrösta-, de af socknemännen, under förklarande, att den eller den Jösdrifvaren icke heller finge påföras löslistan, och, då alla socknar gjorde likaså, finge man en ny dass lösdrifvare, sorn man hittills icke haft, som icke vore hemma i någon viss socken, utan i länet i allmänhet, eller länslösdrifvare. Vilja R. St. icke ytterligare besväras af denna ohyra , som redan så myckel skadar landet, så bör man icke betaga vederbörande tillfälle och medel att hålla dessa personer inom de gränser och i deri ordning, hvartill nuvar. skatlskrifningsförfaltningar föranleda.
I anledning af en vid sistlidne riksdag väckt fråga derom, att hemman inom provinsen Småland, hvilka, ehuru understigande 1V2 mantal, likväl hilda hel soldatrote, måtte förunnas tillökning uti dem tillerkänd, efter spanmåls-markegång beräknad, sä kallad »svag-rotehjelp», hafva Rikets då församlade Ständer uli underdånig skrifvelse af den 2 Mars 1858 anfört, hurusom Rikets Ständer, vid behandlingen af denna fråga, inhemtat, att, på sätt i den underdåniga skrifvelse!) vidare är upptaget och uti Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829 jemväl blifvit meddeladt, den vid indelningstiden för 465/i2 mantal i Kronobergs län och 29 rotenummer i Kalmar län bestämda rotehjelp af 8 Daler Silfvermvnt eller 2 Riksdaler 52 skillingar Banko för hvarje hemman, utgörande tillhopa 571 Daler 10 öre 16 penningar Silfvermynt eller 425 Riksdaler 57 skillingar 4 runstycken Banko inom det förra och 41 Daler 5 öre 8 penningar Silfvermynt eller 15 Riksdaler 54 skillingar 8 rnnstycken Banko inom det sednare länet, blifvit sålunda förvandlad, att för hvarje Daler Silfvermynt eller 16 skillingar Banko beräknats 10% kappar och således för 8 Daler eiler 2 Riksdaler 52 skillingar 2% Tunnor, hälften Råg och hälften Korn, eller sammanlagdt 125 Tunnor 24% kappar för Kronobergs och 15 Tunnor 25V9 kappar för Kalmar län. Då likväl kostnaden för en soldats underhåll under tiden efter denna reglering af rotehjelpen för svaga rotar betydligt stigit, så att vakansafgiften för hel rote i Kronobergs län, som i 1855 års Markegångstaxa upptages till 108 Riksdaler Riksgäldssedlar, uppgår enligt sista Markegångstaxan till 151 Riksdaler samma sedelslag, hafva Rikets Ständer ansett en förhöjning i Bih. till R. St. Skrifvelse
Jag kan icke neka, alt äfven jag tycker att LagUtsk. rättast förfarit, om Utsk. i denna § icke sammanfört stöld i kyrkan och i posten, ty enl. min tanka äro dessa stölder af en alldeles olika beskaffenhet och böra icke bestraffas på enahanda sätt eller med samma skärpa. I afseende på förstnämnde brott, tror jag att Utsk. har gått en ganska rigtig medelväg, då Utsk. här har föreslagit ett sådant straff, som vanligen i nådeväg blir kyrkotjufvar tilldömdt, nemi. straffarbete. Emot första mom. har jag således ingenting att anmärka. Beträffande åter det andra morn., tror jag att Utsk. bordt hafva nedsatt straffet å denna förbrytelse, så att det icke utgjordt alldeles detsamma som för stöld i kyrkan. Till följe häraf anhåller jag vördsamt det Hr Gr. 0. Landtm, behagade först framställa propos. å första mom., hvarå jag anhåller örn bifall, och sedermera serskild propos. ä andra morn., hvilket jag önskar måtte blifva återremitteradt, på det att detsamma måtte komma att utgöra en serskild §, samt innehålla en lindrigare bestraffning. Gr. Sparre: Om hvarje ledamot på detta rum ville vid straffbestämmelserna låta sitt enskildla omdöme gälla, skulle vi komma till de aldra besynnerligaste resultater. Jag gör alldeles icke anspråk derpå, att R. o. Ad. skulle på Utsk:s omdöme fästa det afseende, att Ståndet derutaf alltid skulle låta bestämma sig. Må man nu icke, såsom i många andra fall, missförstå mina ord och tillskrifva dem egenkärlek, men ehuru jag i allo underordnar mitt omdöme R. o. Ad:s, ber jag likväl få fästa upmärksamhet deruppå r att vid ett så beskaffadt lagförslag, som ,det ifrågavar:de, kan man i allmänhet undersöka om Utsk. utgått från riktiga 342 Den 14 Augusti eller oriktiga grunder. Men att vid hvarje serskild bestämmelse, endast till följe af ett hugskott, säga att den är för låg eller för hög, måste leda lill de besynnerligaste saker.
Mig synes således} det Den 2 Julii e, ra* Ii föremålet för Utskottens Betänkande borde hafva varit att föreslå: j:o inom hvad tid veder börande Tjensteman ålåge, att om den hos hos honom skedde uppsägelsen underrätta Tiondetagaren, oell 2:0 det ansvar, hvartill han kunde göra sig förfallen , i händelse sådant af honom försummades; men alldeles icke att fram* ställa något förslag till ett föråndradt förhållande emellan Tiondegifvare och Tiondetagare, då denne sednare är boende utom Häradet, hvilket icke eller af behofvet synes vara påkalladt. Och då för öfrigt detta förslag, efter min öfvertygelse till sjelfva sin princip är orättvist, emedan, i händelse det vunne bifall, den ena Räntegifvaren då ej skulle få tillgodonjuta samma uppsägningstid som den andra , hvilket icke lärer kunna stå tillsammans med den jemlikhet i rättigheter och skyldigheter, som emellan lika medborgare alltid bör med yttersta sorgfällighet bibehållas, kan jag lör min del ej bifalla denna del af Betänkandet, hvilket jag allså vördsamt anhåller måtte till Utskottens ytterligare handläggning återremitteras , hvarvid dessa mina anmärkningar tillika torde lå medfölja. Herr von Qwanten, Carl: Mig synes att Lagoch Allmänna BesvårsUtskotten bordt göra mera afseende på den välgrundade motion, som af Olof Janson från Elfsborgs Län blifvit gjord, ,och innefattas i i punkten af Betänkandet, att sedan Kyrkoherden 24 Den 2 Julii e. m, fått Bostållshusen sig lagligen tillsynta, Inn bör utan Socknemännens deltagande dem underhålla, I denna vigtiga fråga hafva Utskotten blott hänvist till 26 Crp. 2 §. ByggningaBalken, hvilken §, gifvit anledning till många rättegångar, och anse Motionairens rättmätiga fordran vara förklarad i de orden: Vare han sedan skyldig att hålla them vid makt med egen kostnad. Detta lagrum kunde aldrig vrängas om stadgandet voro slutadt härmed; men nu säger samma Lag-§. vidare; att når the af ålder och bruk, och ej af Prestens vanryckt förfalla, så skola Socknemånnen them bygga och bättra på illerås kostnad.
Skulle man nu vilja göra denna förändring, såsom jag föreslagit uti en motion, nemi. så, att Staten för de första 5 åren, till understöd för de fabrikörer, som härigenom kunde blifva lidande, uppoffrade de inkomster, man med full säkerhet kan påräkna att på de första 5 åren få, genom att antaga 1823 års systeme; så tror jag, att man gjort allt hvad rättvisa och billighet kräfva. Jag skall ej nu längre upptaga R. o. Adis tid; men jag för 4 H3 i8 Den u Mars f. m. behåller mig att framdeles få fullständigare utveckla mina tankar, i afseende på specialiteterna af tulltaxan. Hr von Hartmansdorff, August: Det sorl, som ägde rum, under det Hr Lagerhjelm uppläste sitt yttrande, har hindrat mig, att höra allt hvad han sagt. Hvad jag hört, är af det innehåll att jag deruti instämmer. När jag får läsa hans yttrande, skall jag tillägga, hvad jag anser behöfligt i en så vigtig fråga sorn denna. Jag kan likväl icke underlåta att beklaga, att Konungens rådgifvare tillstyrkt H. M. att afsäga sig en af sina rättigheter, den Sveriges Konungar så länge utöfvat, då rådgifvarne tillstyrkt K. M:t att uti den nåd. proposm yttra, att intet hinder numera borde möta för det s. k. förbudssystemets definitiva upphörande. Någon tröst har jag likväl hemtat af en annan K. propos., om stadigvarande tull på spanmål, der det star, att K. M:t ”vill, i hvad pä honom ankomma kan, afböja sådana förän”dringar i de ekonomiska författningarna, som på landtbruks ■”näringarnas utöfning, jemte förbrukningen af och priserna ”på spanmål äga inflytande.” Hvar och en vet, att det är brist på afsättning, som besvärar våra landtmän, hvilka i allmänhet kunna genom landtbrukets förkofran afsätta mera säd än sorn till föda förbrukas. Hvilka äro nu de egentliga afsättnings-orterna för spanmålen? Jo, fabrikerna på landet och bergsslagerna, och de större städer, der fabriker finnas.
Det var en skön epistel, inte sant, och lade liksom “lök på laxen“; emellertid försatte den “det goda hufvudet“ i ett ledsamt bryderi, och det såg ingen annan möjlighet att förhindra den snåle onkeln att “gå igen“, än att efterkomma hans önskan; och så har, af de ärfda papperslapparne, som upptogo titlarne på större delen af de teaterpjeser, som under 40 år gifvits i Stockholm och landsorten, och föranledt diverse reflexioner, uppkommit efterföljande berättelse, för hvilken jag hoppas att läsaren ej må hysa samma fruktan, som för spöken. Författaren. a i Jan. 1877. Hans Aftonen var skön, som Finke Sinnesstämningen var mera lifvad än Man hade placerat sig på hvardera sidan om uppgången till verandan, för Efter Nå, för att inte såra Ni är Tillåt, min fru Ah! vi Han var, om någon, Ack! det var min Men sällan är glädjen lång. Efter några års lyckligt äktenskap, (ty han var Ja, det är märkvärdigt Nej, hör på Tag inte så illa vid er, min söta fru! Jag ville bara säga er att Hvad menar ni? Hvilken blygsamhet! liksom man inte kände till Nej, nu går det sannerligen för långt, utbrast fru Patapon; ni har Ni hör, att O, Hör på, mina damer, inföll majoren, ni tyckas ha glömt, att jag är För öfrigt synes det mig vara Jag borde bjuda er på Nå, Att Det är farligt för Jag ber er dock på förhand ursäkta om de ej bli lika anslående som Och nu till min resa! Som ni vet, drog jag hemifrån tidigt på morgonen Alltnog, med Oaktadt han är jemnårig med mig, har han ännu inte Jag har dock den tron, att det kommer att ge honom anledning att spela Emellertid ska det vara Jag tror att Pettersson var emellertid förbåldt intagen i sin Det hörs att ni aldrig råkat ut för Oroa er inte för den gamle Det der var Ta, ta, ta! ni sladdrar i sanning, min fru, som Nu fick hon för Sedan morbror P. tömt ett glas champagne fortsatte han berättelsen om sin och Vi fortforo att samtala lifligare än Jag skulle icke räkna mig till Emellertid gick tiden ganska fort, tack vare den fängslande beskrifning, som jo Ack,
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan 12 om aftonen. In fidem Pr.otocolli O. J. L ager heim'. 364 Den 10 November f. m. Måndagen den 10 November, Plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande; Utdrag af Protocollet hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stock-* holm, den 9 November i8a3, S. D, Då nu ånyo föredrogs Riddar-» hus-Utskottets den 25 sistidne Julii aflåtne, samt den 18 derpåföljde Augusti efter-* middagen på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Förslag till första Afdelningen af Riddarhus-Ordnin» gen; stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut; 1:0, Att de af Utskottet föreslagne 2:dra, 4, 6, 12, i4» 16, 18 och 19 §§, af Ridder» skåpet och Adeln godkändes, 2:0. Att nedannämnde §§. i Riddarhusordningen skulle erhålla följande lydelse: §. 1, På Riddarhuset ege hvar och en introducerad Ätt, efter den vid 1809 års Riksdag Den 10 November f. m. 365 stadgade nummerföljd, säte och stämma, på sätt denna Riddarhus-Ordning föreskrifver. §. 3. Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller vapen, den må vara lefvande eller utdöd, med mindre han dertill undfått Konungens Nådiga tillstånd, efter att, i händelse Ätten ännu lefver, hafva inför Kongl, Maj:t uppvisat dess medlemmars Uttrjckeliga samtycke dertill, §, 5, Inom så val gamla som iiya Adelil anses såsom Stamfader för en Adelig Ätt den, som till samma Ätts värdighet först upphöjd blifvit, och så som Ättemän, så val livar och en, som af Ättens värdighet ;är lagligen delaktig vorden, som ock den, hvilken denna värdighet ärfva kail, och sjelf är introducerad Svensk Adelsman.
Ufdr. d. 13 Septemh. 1823.' verkets skuld till Banken bör upphöra ifrån och med nästkommande års början till nästa Riksdag, men att å Capitalet af samma skuld bör ärligen intill nästa Riksdag afbetalas 250^000 Rd. Btco. 6*,te Puncten. Utskottets utlåtande bifölls. 7ide Puncten. Utskottets utlåtande bifölls. g;de Puncten. Härvid beslöts, att all RiksgäldsCor rets skuld till Banken bibehålies såsom hi is, i Bankens Räkenskaper, RiksgäldsContoir^ till last; men att all ränteberäkning å samma skuld upphörer intill nästa Riksdag. Utlåtandet i sednare delen af denna Punct godkändes. gide Puncten. Utskottens utlåtande bifölls.1 lejde Puncten. Hvad som af Bankens behållna vinst för Fröt. Vtdr. d. 13 Septemb. 1823. 947 hvarje år återstår, sedan dess förvaltningskostnaden blifvit bestridde och afdrag skett för den till inköp af myntbara Metaller anslagna summan, bör, jemte den till Banken inflytande årliga Capitalafbetalningen, 150,000 Rd. å Statsverkets skuld vid ett påföljande års början uppföras å RiksgäldsContoirets räkning med Banken, såsom till RiksgäldsContoirets disposition genom assignering aflemnadt} Och kommer RiksgäldsContoiref, att dermed bestrida de utbetalningar och anslag, som Rikets Ständer vid denna Riksdag föreskrifva. Öfverskotten uppå Statens Ordinarie och Extraordinarie Inkomster användas till de utbetalningar, som möjligen kunde komma att äskas å det mindre Creditivet, hvilket till utgående från RiksgälsContoiret anvises. nite Puncten. Utskottens utlåtande bifölls. i2Jte Puncten. Utskottens utlåtande bifölls. I3;de Puncten.
Motionären har, såväl med afseende på soldatens förpligtelse att ovillkorligen ställa sig till efterrättelse ordalydelsen af förestående §, som, i anseende till den högst obetydliga ersättning, honom för detta åliggande lemnäs, ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det obilliga i detta förhållande, och dymedelst söka bereda någon lindring för soldaten i detta besvär, hvars tyngd bäst ådagalägges deraf, att han kan beordras till handtlangning vid omoch nybyggnad af Chefsoch Regements-Ofticers-boställen mot 6 sk. b:co om dagen, till och med under sjelfva den brådaste tiden af året, då han annars skulle kunna förtjena mycket större dagspenning; och har motionären alternativt föreslagit, att stadgandet i 16 §. af nu gällande Boställs-ordning, i hvad det rörer soldatens arbetskyldighet, må utgå, eller ock att soldaten, såvida han derifrån icke helt och hållet befrias, må få beräkna ersättning för sitt dagsverke efter i orten bestämdt markegångspris. Vid föredragningen af denna motion hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, har Herr von Troil, Emil, yttrat, att, enär kronan, vid marscher och möten, då karlen ej erhåller portion in natura, består honom i3 sk. 6 rst. B:co om dagen, billigheten synes fordra, att han erhåller aflöning, efter samma grund, vid arbeten å caractershus. Utan att bestrida olägenheterna deraf, att Boställs-cassan härigenom i någon mon skulle komma att betungas och boställenas förseende med caractershus något fördröjas, trodde han likväl, att rättvisan mot manskapet borde i främsta rummet afses.
Det är sålunda icke blott BondeSt., sora njuter skydd af det i nyssberörde 2:dra § omnämnde privilegium, utan det är ett jordprivilegium för alla Svenskar såväl frälse som ofrälse män. Men derföre bör detta privilegium så mycket mera hållas i helgd af öfrige RiksSt;n, äfven om BondeSt. skulle vilja borkasta det. Hr Stuart: I anledn, af en värd talares yttrande, att K. M:s sanktionsrätt skulle bestämma huruvida en fråga hörer lill statsregleringen samt bör afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk. eller icke, anhåller jag alt få uppläsa en propos. för dylik votering, hvilken vid ett. föregående tillfälle blifvit föreslagen och såväl af R. o. Ad. som af öfrige RiksSt:n godkänd, och hvilken propos. just innehåller det vilkor att beslutet skulle underställas K. M:s sanktion. Denna voter:s-propos. var af följande lydelse: ”Den som, med bifall till StatsUtsk:s hemställan, vill, att den till Justitiae-Statens aflönande anslagne s. k. sterbhusafgiften, som för närvar, till Statsverket ingår, må med innevar. års slut upphöra samt beslutet derom hos K. M. i underdånighet anmälas, med anhållan om Dess 454 Den 25 September. nådiga sanktion, voterar ja, etc.” Häraf synes således, att R. St. uttryckligen förklarat, att Konungens sanktionsrätt icke inverkat på frågan harti vid ett ärendes slutliga afgörande skall förfaras. 89 §:n Reg.F., som nu blifvit åberopad, innefattar ej heller någon särskild bestämmelse i omförmälde hänseende. De frågor, som i denna § omnämnas, skola hänskjutas till det Utsk., till hvilket ärendet i allmänhet hörer. Och att frågan om sättet huru Svenska skattebidragen skola utgöras tillhörer StatsUtsk:s behandling, torde väl icke kunna bestridas.
Men, när hon kom i säng, tänkte hon de samma tankarne om igen. Alldeles som då hon ännu var ung flicka. Omärkligt, nästan utan att de visste, när det började, hade Alice begynt kalla honom Felix, också då hon tilltalade honom. Sedan en gång, vid tillfälle – lätt framkastadt och liksom skämtsamt docerande nämde hon att i utlandet, der folk begagna sitt “ni“ brukade man i allmänhet inte så högtidligt komma öfverens om att lägga bort titlarne, utan när de ansågo sig nog bekanta, kallade de hvarandra ofta vid förnamn helt enkelt, utan att nödvändigt dermed förbinda “du“. “Felix – hennes stämma dröjde smekande på ordet – det är ett rart namn, jag tycker om att säga det“. – Det betyder lycklig, sade han naivt svärmiskt, jag har alltid varit glad åt att heta det. Sådant talade de alltid om – de mest hvardagliga och enkla ting, – eller om väder och vind, om blommor, som hade slagit ut i trädgården och smånyheter om folket der i trakten. Det var aldrig frågan om att vara spirituel, när de talades vid; Felix hade bara ett att säga henne, och hon – hon visste icke rigtigt, men hon hade helst lust att inte säga någonting, bara att sitta och småle och smågnola. När Brandt var inne, var det i allmänhet han, som pratade hela tiden, och de båda sutto mest tysta och svarade ja och nej, när han vände sig till dem. Det var en dag i Maj. Alice stod just i trädgården, då Felix kom in genom grindarne. Hon var i bara klädningen – en svart, åtsittande klädning – och utan hatt, blott med en ljus långsjal öfver venstra axeln, hvilken, löst hopbunden under högra bröstet, hängde nedåt sidan. Hon stod på tå, bakåtböjd, med armarne sträckta uppåt för att nå en blommande äplegren; – många andra brutna grenar lågo nedanför i det späda gräset. – Åh, är det ni? Hon nickade lätt öfver axeln. Vill ni inte vara snäll att hjelpa mig med den här grenen – jag når inte Med ett raskt, spänstigt hopp fick han strax fatt i grenen – hatten föll af honom. Men hvad ni går åt trädet!