Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erfarenheten långt för detta ådagalagt faran, att låta corporalioner compleltera sig sjelfva, har Utskottet dock nu, då det föreslagit en verkligen afsöndrad Andra Kammare från deltagande i valet lill densamma trott sig böra utesluta dess egna, redan varande Ledamöter. Huruvida den Första Kammarens Ledamöter höra deLta val förrätta, blir således den egentliga frågan. Det vigtigaste inkast, som Utskottet häremot förmodar, är, att den majoritet, som är rådande inom den väljande Kammaren, på delta sätt kommer att äfven tillsätta den Andra, och att. detta valsätt sålunda, långt ifrån att emot den väljande Kammaren skapa den motvigt man önskar, tvertom just tjenar att ytterligare förstärka dess magt. Men detta inkast gäller egentligen för de fall, att antingen båda Kamrarnes Ledamöter lika länge innehafva sitt uppdrag, eller alt den väljandes Ledamöter innehafva sitt längre, än den andras. Enär deremot de, hvilka af den ena Kammaren väljas till Ledamöter i den andra, fortfara med sitt uppdrag längre, än de väljande, kunna de lätt komma att, efter oinbyte af personal i Första Kammaren, bilda en ganska stark motvigt emot en i sistnämnda Kammare inkommen majoritet, med nya åsigter, nya önskningar och nya förhoppningar. Ännu mera ekås denna möjlighet, om lagtima val till Andra Kammarens Ledamöter anställes vid slutet af Lagtima Riksdag, således af personer, bland hvilka en stor del kanske icke återvänder till Riksmöte. Utskottet hoppas sålunda, att det skall medgifvas, det en Andra Kammare, ehuru den väljes af den Första, verkligen kan blifva en borgen för continuiteten i serskilda Riksdagars åsigter , ett värn emot häftiga opinionskastningar, och en värdig tolk för åsigter, hvilka dagens mening stundom eljest torde bringa til! lystnad. Det återstår dock Utskottet ännu ett inkast alt besvara. Det värn, Utskottet omtalat, kan icke på längd motstå en herrskande opinion.
Salunda åsyftar detta förslag: 1:0 att ett indelt cavallen i Sverige må, utan behof af andra bidrag af Staten, kunna upprätthålla sin egen tjenstbarhet äfven med tiden stigande fordringar, utan skada för de rustningsskyidige; 2:0 att från jordbrukaren — rusthållaren — borttaga alla rustnings-onisorgens besvär emot bestämda villkor; 3:o alt remonterings-skyldigheten, likaledes på rätt väg besörjd, icke allenast betydligt minskar befälets mödor och ansvarsfulla omtanke, utan äfven blelve en hufvudsaklig befordran af den inhemska hästafvelns framgång och oberäkneliga fördelar äfven i statsekonomiskt hänseende. Vid föreslående af det und. svar It. St. komma att afgifva å K. M:s ofvannämnda nåd. skrifvelse, anhåller jag vördsamt att H. StatsUtsk. benäget ville fästa uppmärksamhet vid det af mig nu aflemnade förslag, hvars hufvudgrunder jag vågar anse ovedersägligen riktiga, så väl i ekonomiskt som militäriskt hänseende, och hvars detaljer äro lätta att efter särskildta förhållanden jemka, sedan hufvudgrunderna blifvit godkända. Remitterades till StatsUlskottet. Frill. Toll, Gustaf Philip, hade äfven inlemnal följande anförande: Af sjukdom hindrad att uti sista plenum, vid remissen af K. M:s nåd. skrifvelse, med tillstyrkan om någon ersättning till Skånska stenkols-verket, i händelse den nu gällande tulltaxan å införsel af Engelska stenkol, enligt Tullcomite'ens förslag, skulle komma att nedsättas, upptaga tili besvarande den af Hr L. Hjerta, vid detta tillfälle, dels yttrade åsigt, att alla uppoffringar af Staten, i och förvåra inhemska näringars uppkomst och bestånd, voro skadliga och derföre aldrig borde medgifvas, dels ock att Hr Hjerta i hög grad klandrat
S. DFöredrogos ä nyo och biföllos allmänna Beswars' och OeconolNiä-eUIkonets den 6 sistledne Julli, pä bordet lagda memorial: r:o Angäende förbättring af hamnen wid staden Falkenberg. 2:0 Angäende nya Fyrbäkars anläggande wid Holmön och Östergarns holme. z:o Rörande inrättande af hushällsnämnder i landsorterne. 4:0 Angäende näringsidkares ratt, atc biwista marknader. Z:o Angäende införande af alla Oeconomi!?» beslut i allmänna tidningarne. 6:0 I anledning af Fabrikören Lonckerts memorial, rörande Marnes handels frihet. Ult tuxra. S. D. FöredrogoS ä nyo och biföllos LagUlkftottets den 6 sistledne Julii pä bordel lagda n.emorial. r:o Om' skogsäwerkans hänförande under 4-2 Cap. Z S. Misigerningsbalken, hwarwid det första alternativet i Utskottets förslag af Högloft. Ridderskapel och Adeln gillades. 2:0 Rörande Häradshöfdingen Lt^srnstams till Utskottet remitterade memorial. z:o Om Riksdagsmännen Uno N»tt8tons, ldlils ^Valilborgg och ^fan ^lattskon8 motioner om anläggande af mjöloch säg qvarnar. 4-o Den 9 Inliir?3 4:0 Om Groflhandlaren LeAsräaflls motion rörande den frägan huruwida en fullmägtig eller sysloman mä wittna om sädane egna åtgärder, som han i egenskap af fullmägtig wivtagit m. m. klt kupra. S. D. Föredrogos ä nyo och biföllos StaksUtskotreks ben 6 sistledne Julii pä bordet lagda betänkande»: 1:0
Herr Doctor Engeström har i si* oåtto emot Memorialet sig reserverat, att han ansett, det ett tillägg bor. göras derom, att Utskottet fattat formligt beslut, att ej hos Riks-Stånden anmäla, det Utskottet ansett frågan om Banco-Reglementets öfverlemnande genom Rikets Ständer tili Kongl. Maj:L hafva förfallit. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, r835. Banco-Vtskottets Memorial N-o i>2. i N:o i52. Ankom till Exp.-TJtsk. den 23 Maj!. Memorial, angående anordnandet af en gratification till delning emellan Bankens Uaktbetjening. Hos Utskottet hafva Vaktmästaren och samtlige Vaktbetjeningen inom banken, med undantag af de hos Utskottet till tjenstgöring serskildt anställde, anhällit, att, i anseende till det ökade arbete, som för denna betjening, genom Utskottets sammanvaro, uppkommit, och i likhet med hvad under sisth Riksdag egt rum, någon gratification eller drickspenning, äfven vid närvarande Riksdag, ynnestfullt mätte, på sätt lämpligast finnes, dem tillerkännas, till understöd i deras knappa omständigheter. Och finner Utskottet sig ega skäl till berörde anhållan, på det sätt tillstyrka bifall, att, i likhet med hvad sistlidne Riksdag egt rum, en gratificalion af 45o Rrdr Banco må af Bankens omkostnadsräkning få anordnas åt Bankens Vaktbetjente i allmänhet, att, efter lämpliga grunder, dem emellan fördelas. Stockholm den 22 Maji *835. Antorn till Exp.-Utsk. den 25 Maji. Memorial, i anledning af erhållne återremisser d Utskottets Memorial N:o 128 och Betänkande N:o i3o. Enligt lill Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, har Högvördige Preste-Slåndet, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat Utskottets Memorial N;o 128, med öfverlemnande af förslag till reglementariska Stadganden angående Bankens
Kan producera med undantag af ved allena, antingen efter en viss föreskrifven tids förlopp, förbjudas till införsel, eller beläggas med sådane tullafgifter, att de icke kunde här säljas under de pris hvartill de, i jemförelse till öfrige förhållanden, här böra uppgå Om skäliga pris å landtproducter kunna med trygghet påräknas, skola innan kort tid behofven af inhemsk production fyllas och förhållandet blifva enahanda, sorn med spannemålen, hvarå den för några år sedan, säkra afsättningen , och skäliga betalningen, beredt en sådan production att brist derå, och öfverdrifna pris, aldrig mera blifva att befara-, och om i följd af höjda Tullafgifter, de öfriga Landtmannavaroroe skulle för någon tid stiga i pris, skall deremot, innan kort en ymnogare tillgång nedsätta prisen, sorn det händt med spannemålen och det på säkra grunder, då det blifvit en följd af ökad production, samt Riket dessutom vinna, i finnacielt afseende, då penningar derföre icke behöfva till främmande länder utgå; hvaremot, om nu varande bandelssysféme får fortfara, att Landtmannaproducter såsom potates, bränvin, kreatur, kött, fläsk, humla, ull m. tnfå mot en obetydlig tull från Finland och andra främmande länder bitföras och säljas till underpris emot hvad vara borde, ekall inhemska productionen ännu mera aftaga och fö! jderne deraf fallatungt på handelsvågen, och Rikets financielle förhållanden.
Det är på grund häraf, och af flere skäl, med hvars upprepande jag icke vill trötta Ridderskapet och Adeln, sou jag för min del tror, att Lönerne för Jus itiaeRådet böra bestämmas till de belopp, hvilka finnas uti den Kongl. Propositionen uppgifne. Frågan om Löneförhöjning för HofRätternas Ledamöter och Betjening, och örn tillökning i dessa Rätters personal, har, åtminstone i senare fallet, icke rönt Motio - Den 17 December e. m. liairens välvilja, i samma nion som frågan om förhöjning i JustiliasRådernes löner, ty Motionairen bestrider tillökningen af HofRätternes Ledamöters och Betjenings antal, och grundar sitt yrkande i detta fall på hoppet om bifall till de Motioner, sorn blifvit väckta, dels angående Expeditionslösens upphörande, dels angående ändringar i nu gällande författningar om Brännvinsförsäljning och denna varas omåttliga bruk. >— I afseende å Expeditionslösens upphörande, har jag länge delat samma åsigt som Motionairen och jag är öfvertygad att, örn dea i detta fall föreslagna förändring kunde åstadkommas, skulle deraf blifva högst . ö gagncliga följder; men, vid noga granskning af saken, har jag funnit, att tiden för sådan förändring ännu icke är inne, eller, med andra ord, alt sådana hinder möta för verkställigheten häraf, att frågan om Expeditionslösens upphörande torde, ännu ett i o-tal af år, få räknas bland fromma önskningar. —De så kallade Brännvinsmålen äro visserligen icke de, som mest sysselsätta HofRätlerne; men deremot finnas en mängd andra mål, hvilkas antal icke förminskas, om än de ifrågavarande Motionerne bifallas, och bland dessa mål bör jag exempelvis uppgifva de flera emot UnderDomare anställda Actioner, som tillkomma HofRätterna att handlägga. — IIofRätternes arbetsförtekningar äro den rätta grunden, hvarefter behofvet af tillökning 1 dessa 212 Den ij^December e. m.
Frågan är af den genomgripande beskaffenhet, att, om man vill grundligt behandla henne, man behöfver längre tid än den R. o. Ad. nu för sig bestämt. Derest riksdagens slut icke varit så nära för handen, som allmänt kändt är, hade ett längre uppskof med frågans afgörande bordt äga rum, på det att man måtte erhålla tid för inhemtandet af den sakkännedom, frågans vigt kräfver. Jag anser således, hvarken Ståndet eller någon dess ledamot böra såsom fel tillräknas oftanämnda uppskof, utan tvertom hällas räkning derföre, att man icke med förhastande velat behandla detta ämne, helst jag är öfvertygad derom, att den utredning det kan erhålla, är behöflig så väl för den ene som för den andra, på det man härutinnan må gå försigtigare tillväga än hitintills. Frih. Tersmeden: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärka. mot StatsUtsk., får jag upplysa, att StatsUtsk. dag ut och dag in från riksdagens början varit sysselsatt med ifrågavar. äm ne och jag tror, att den som fästat någon uppmärksamhet vid StatsUlsk:s tillgöranden, skall intyga, att icke Utsk. varit sysslolöst. Skälet är helt enkelt det, att StatsUtsk. icke förr, än sorn skett, kunnat afgifva sitt betänk. Hvad äter angår de vidlyftiga handlingar, hvarom Hr von Hartmansdorff ordat, så inskränka de sig till komiterades betänk, och K. M:s propos. i ämnet, hvilka ifrån riksdagens början varit tillgängliga för hvarje ledamot, som sålunda haft erforderlig tid för att arbeta sig in uti ämnet. Företog R. o. Ad. val af en Suppleant för Fullmäktige i R. St:s riksg:s-kontor; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 139. Gr. Wirsén, Axel Emil, med 28 röster. Föredrogs och lades till handlingarne Bevil In.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda mein.
Men den stora mängden av de bildade hedningarne nedsatte dem av hätskhet mot hans person, och emedan tonen nu en gång för alla var emot Krysanteus. Men den folkklass, för vilken hans religionstal huvudsakligen voro avsedda, förblev kall och oemottaglig. De förstodo honom icke. Deras religiösa behov, om de hade något sådant, tillfredsställdes ej. De övrige tillbakastöttes av den sedliga stränghet, som han krävde. Hans mödor buro frukter, motsatta dem han hoppats. I fall han ett ögonblick svävat i okunnighet härom, så fanns Teodoros vid hans sida, och denne var för sanningens skull obarmhärtig nog att taga fjällen från hans ögon. När därtill kom det oupphörligt växande missnöjet och motståndet, som Krysanteus från sina medborgare rönte vid försöken att genomdriva sina förbättringsplaner, så var hans ställning mitt under den gamla världsåskådningens skenbara övervikt ingalunda lycklig. Han dolde sitt vemod och kvävde sin misströstan under en rastlös verksamhet, men det var med inre bävan han emottog varje brev från krigsskådeplatsen, ty han var uppfylld av fruktan för Julianus' av faror omringade, av fientliga svärd och lejda dolkar hotade liv. Och på detta hängde likväl allt! Han anade ännu icke, huru hans dotter, Hermione, huru även hon, hans stolthet, glädje och enda förtroliga vän, utstod inre strider för att icke bortföras av denna osynliga makt, till kamp mot vilken han hade ägnat sitt livs verksamhet. Det var hon, som i de mörka ögonblicken jagade molnen från hans panna och göt olja på hans hopp. Skulle även hon en dag övergiva honom? Han anade icke, att Filippos levde, att Filippos var kristen präst, uppfostrad i och genomträngd av de grundsatser, som filosofen föraktade: den blinda trons och den blinda lydnadens, och att denne son, vars minne han nästan avgudade, bar avsky för sin okände fader. Han anade lika litet, att Karmides, för vilken han nu åter öppnat sin faderliga famn, och vars ändrade levnadssätt berett honom den enda oblandade glädje han på länge känt att Karmides var döpt och genom denna handling med oupplösliga band förenad med kristna kyrkan.
Det är möjligt, att jag deri är mindre kunnig än de 2:ne sista talarne, men de hafva icke kunnat öfvertyga mig, att den föreslagna redaktionen är bättre än den nu gällande g utan enl. min åsigt är den tvertom otydlig. En hvar, som genomläser 10:de punkten, skall ovilkorligen erkänna, att, om man afstannar läsningen med orden, sorn bestämmes af K. JU. eller af R. Sl:r, det finnes 2:ne alternativer nemi. K. M. eller R. St:r, hvilka bestämmandet af anståndstiden till - Den 7 December. 123 kommer. Sedan följer en mellanmening så lydande: till hvilkas pröfning frågan om upburnu medels återbäring lärer komma att öfverlemnas derest längre anstånd dermed dn till nästa Riksdag anses erfordras. »Deraf följer, alt den frågan skall öfverlemnas till R. St:r, men då afven de andra frågorna kunna af K. SI. och Ii. St:r afgöras, är det nu gällande långt tydlivare, ty der säges uttryckligen, att K. SI. skall bestämma anståndet, då det icke öfverskrider tiden intill nästa Riksdag. Såsom jag redan nämnt är förslaget så upstäldt, att man icke vet, om detta bestämmande skall ske af K. M. ensamt eller af K. M. och R. St:r gemensamt, elier endast af de sednare. Jag förutser visserligen, att mine motståndare skola svara mig, att R. St:r icke kunna bestämma anståndet emollan Riksdagarne, men jag älskar icke alt söka förklaring öfver en ordalydelse, då jag kan undvika det, hvilket sker om den nuv:do g oförändrad bibebålles. Vi se icke sällan, att begäret alt förändra lagar gör dem otydliga, och då man ännu icke kunnat bevisa, att den förändrade redaktionen innefattar ringaste förbättring, anhåller jag att R. o. Ad. med afslag å 10:de punkten ville bibehålla den nu gällande g. Gr. Lagerbjelke:
med alla möjliga förträffliga egenskaper, en som också själf tror, att han är något stort, fastän han genom fadern kommit på obestånd och misskännes af verlden. En sådan Hjalmar måste verka komiskt, och därför uppträda med storståtliga later, pösa och göra sig vigtig. Hr Lindberg visar en alldeles motsatt figur, en som öfverraskar genom dystert svårmod, som pustar och gnäller och är förskräckligt jämmerlig. Redan i första akten, då han kommer ut från middagsbordet på den fina bjudningen hos grosshand* laren, ser han alldeles omotiveradt eländig ut och fortfar därmed utan någon skiftning * under den akten. Hvad hr Lindberg egentligen menar med sin hållning i andra akten, är svårt att förstå. Det är kanske icke afsigten, men nog ser det ut, som Hjalmar vore drucken, och man vet icke hvarifrån det ruset härleder sig, då han lycktes vara full-komligt nykter, när han från grosshandlarens middag begaf sig hem. Ruset tyckes sedermera fortfara. Skådespelarens besynnerliga slingringar på kroppen, hans sluddrande tal och gång, slängande armrörelser och andra alldeles omotiverade åtbörder känner man nog igen från hans föregående roller, men de öfverraska likväl i denna roll. Hela tiguren är for öfrigt oföränderlig frän början till slut, strax efter middagen hos Werle alt intill Hedvigs död, utan att skadespelaren tvckes förstå eller kanske utan att han räcker till att uttrvcka de olika sidorna af karaktären, ty Hjalmar är sannerligen icke mindre sammansatt än andra människor. Uppfattningen af Hjalmars roll kan icke bero på stycke och smak ». Den ligger fullt klar i författarens framställning, och det är betänkligt, att hr Lindberg, hvars sträfsamhet och många aktningsvärda egenskaper för öfrigt måste erkännas, antingen ej kan fatta denna klarhet eller att han icke har förmåga att individualisera olika karaktärer, utan att hans egen personlighet skall sticka alt. för mycket fram. Allra betänkligast är, om denna hr Lindbergs otillräcklighet skall tagas för godt mynt och framhållas såsom något fullgiltigt. Dä är vår sceniska konst på farliga afvägar.
Afven jag anhåller att få anmäla min reservation mot R. o. Ad:s beslut i förra plenum rör:de 23 § Reg.F. Jag anser, att R. o. Ad. hade bort till den föreslagna förändringen lemna bifall. Dä discussionen upptager - X) en 7 September. 241 ger alla de skäl, som lala derföre, anser jag öfverflödigt alt vidare motivera denria min reservation. Fortsattes pröfningen af de uli Const.Utsk:s d. 24 och 27 sisth Aug. på bordet lagda mern. N:o 3 uppgifna, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar. 7:de punkten. Förslag, ang-.dc ut lii Tidnings naturalisation. Regeringsformen. § 28. ^ Konungen äger der sådane hittills ägt rum. Konungen fäste Departementet höra. Utländsk man af Protestantiska bekännelsen, som varit inom riket tio ur bosatt, samt mantalsoch skattskrif ven, och hvars förbindelse lill främmande makt, efter ajlagd tro och huldhetsed åt Sveriges Honung, före de sednast c feni åren upphört, njute enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Honungens rådgifvare, eller till andra civile eller ccclesiasliske embeten eller tjenster, än vetenskaplige, eller till commemlant å fästning utnämnas. Uti öfriga militära embeten vare det Honungen likväl obetaget att nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, äfven om de icke för värfva t Svensk medborgarerält, på sätt nyss säges. Denna punkt var, enligt ankomna underrättelser, bifallen af Presteoch BorgarcShn. Hr Westerstrand, Pehr: Att ett stadgande ang:de utländsk mans naturaliserande såsom Svensk medborgare intages i grundlagarne, der det förut saknats, anser jag ganska nyttigt; men ett sådant stadgande har i 28 § Beg.F. fått en alldeles oriktig plats. Denna § handlar om Konungens rätt att befordra till embeten och tjenster. Huru kan då i samma § förekomma något om utländnings naturalisation, hvarvid Konungen intet tillgör?
St. skulle bifalla hvad Utsk. nu tillstyrkt, skulle anslaget vara gifvet åt institutet med ett villkor, som R. St. icke förut enl. grundlagens föreskrift pröfvat; också hafva reservationer häremot i Utsk. blifvit gjorda. Jag får i det fallet åberopa Gr. von Plåtens in. fl. ledamöters. R. St. må gerna Den 5 Maj f. m. fatta ett sådant beslut; men icke må StatsUtsk. lägga det såsom något hinder eller villkor för anslagets beviljande, helst, om Ständerne vore af en sådan mening, den ej på samma gång kunde afgöras, utan måste ske särskildt och efter ett annat Utskts beredande. — Vid mom. d. har jag samma anmärkn., som jag nyss hörde göras af en utaf institutets medlemmar. Konungen har nemi. föreslagit, att på indragntsstaten skulle uppföras för Professor Cederschjöld 1000 r:dr; men Utsk. har tillstyrkt, att denna summa skulle nedsättas till 600 r:dr. Nu är det att märka, att han förut har 566 r:dr 3a sk. på en stat, och 100 r:dr på en annan—summa 666 r:dr 3a sk. På nu Utsk. föreslår, att han skall få 600 r:dr, ligger deruti en nedsiittning af 66 r:dr 3a sk Jag äger icke att bedömma hans förtjenster af vettenskapen; men så mycket är mig bekant, att han under flera tiotal af är har ett odeladt omdöme för sig. Jag tror således, att Utsk. ganska riktigt bedömt hans förtjenster; men jag förstår icke Utskts sätt att sätta ned anslaget för att belöna dessa förtjenster. Frih. Hamilton, Hugo: I likhet med den siste talaren, kan jag ej gilla den njugghet StatsUtsk. visat mot den förtjente embetsman , som först i ämnet afgifvit sina grundade anmärkntr. Utsk. har ganska riktigt uttryckt, jag vågar säga, hela landets tanke, då det yttrat: ’’i anseende till ''Professor Cederschjölds utmärkta förtjenster om barnmorske”undervisningen.
Som d-t icke ringa bidrager till stogorncS be? spöring, att Loduaärdshus , hw, ka till sina nedre hwarf snarare taga köla än andre hus, sä medelst reparation oi nott wirke iständsättos, lä mä det ivarn en bpställchasw.re öppet att, om h,n sinner ett sädanl kunna af nytt och gommslt Timmer göras fuUkomtigt godt, begära Occonomist besigtning derä , och om derwid inhämtas , att det gamla hulet pä sädant sätt kan hjelpas, dä ma Cynes Rätten dek tiliäto, och derjemte, pä iölt körberördt är, upprätta iörflog öfwer byggnadskostn^deil, samt med afseende a huru mycker as de gamla rnateriaijerne wid urpdygganbek anwändes, bestämma stil huru wänga bvggnadsär huset stall beröka s. En säledeS af nytt och gamm it wirke npplörd byggnad mä för fullgiltig! loga hus ans ses; dock att härwtd takcageö, att inga hus, som icke arv bosäliige sä nedtagas, förr än genom besigtning siunes, att de för strömdrag eller andre >vca>a ordsaker ej stä säkert, i hwstkct fall flyttningskvstnaden wtd asträdet godtgöres i den ärli, ga byggnaden, derwid dock tillses, att dermed ej förblandas, ben kostnad , som inn-bcgripes i de skyldige fö bättringar, boställShafwaren bör »verkställa; hvilket ellc stall af Syne - Rätten , noga pröswas och lill förekommande as all twist i kostriadesörsiaget tydligt utsättas, ' §. 62. Den Nybyggnad, som afträdare» för sine besitknmgeär byggt och Synr-Rätten pröswar wara sulls
Sedan, i afseende å Arméens pensionering, Rikets Ständer, med förnyande af sin vid föregående riksdag derom gjorda framställning, hos Kongl. Majit anhållit, det Kongl. Majit täcktes låta vidtaga sådana förfoganden, att ej mindre Arméens Krigs-beläl, än ock öfrige — 13 — vederbörande blifva i tillfälle att så tidigt före nästa riksdag i denna fråga höras och med yttrande till Kongl. Majit inkomma, att Kongl. Maj:t för derefter sammanträdande Ständer rnå kunna framlägga så beskaflädt förslag till reglering af Arméens pensions-väsende, som i Rikets Ständers vid löregående riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse alses; har Kongl. Majit under den 6 December 1864 beslutit om Krigs-befälets sammankallande lill 20 Februari 1865.