Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I stugan på Tannila surrade spinnrockarne flitigt. Närmast dörren suto husets pigor och trampade ifrigt rockarne, under det de utdrogo långa trådar ur sina lineller blårtottar. Vid ett af de små fenstren väfde en af pigorna vadmal. I rummets öfra ända surrades spinnrocken lika ifrigt omkring af husets unga dotter, jungfru Sigrid, och det fina mjuka linet drogs af hennes runda, hvita fingrar, till ett garn, så jemnt och glänsande, som silke. Men hennes mor, fru Metta, hade sällan ro att sitta långa stunder vid spinnrocken. Än vandrade hon ut till visthuset, för att se åt om rottorna skonat de på väggen i rader hängande skinkorna och hararna, än stannade hon vid en spinnrock, för att skynda på en spinnerska, än hjelpte hon den väfvande att fastknyta en ända på väfven. "Ah ja, väfven håller bra nog, märker jag. Jo Elsa har spunnit ränningen och när hon så vill, kan hon få dugligt garn på rullan. Det vet jag, som sjelf lärde henne spinna, när hon ej var högre, än som så. Mor hennes hade dött åt året, och hennes far var dräng på godset, men icke kunde han lära henne spinna. Jo, gudskelof, sitt hushåll har man förstått att sköta här i verlden, och af godt och rent adelsblod har man kommit, och icke behöfver man tåla att en sådan, som fru Brita, herr Regert Oxes, tränger en ur kyrkbänken. Oxe heter hon och borde heta ko, så för hon sig, fast hon klär sig med pjukmyssa." Sigrid surrade allt flitigare om sin rock, och såg på sin tott så noga, som om det gällt att spinna sin lyckotråd, men svarade ingenting. "Ja, jag har klagat", fortfor fru Metta. "När herr Matts, pastorn, reste för att betyga sin vördnad för hans högvördighet Biskopen, mester Erik, som håller visitationer i moderkyrkan, bad jag honom med samma anmäla, hurusom fru Brita ville tränga mig ur kyrkbänken, och begära straff öfver henne, för sådant vanartigt uppförande.
Han medför sin unga dotter, soiii bortröfvas af mongolerna; efter m h g a afrentyr lyckas dock Jarnkoiiungen att återfinna henne. BIongolerna hafva fatt brorslotten i berättelsen; vi f å om dem veta vids mer än om korsriddarna. Boken tyckes iitiniirka sig för historisk trohet, och om den an liar och I i n r förefaller litet långtrådig, så tro vi dock, att den bör ini tressera läsare ph 14-16 b '. - V i lifdla före, att deii likaiiil 1ia.ii intre.ssera flickor soni gossar, elii ?rii. den i i t g ö ~ N: o 1 i %Lasning för gassa?,: Flickor såval som gossar. lasa jn i alliniiima Iiistoiien on1 korsridda ?e och den stora i~iongolerstorine~~, ' lmrföre B i da parterna da e) likaviil. beliöfva utvidga och befasta sitt vetande, kunna vi .omöjligen f örsta. a e ' Hrimjr Hrriigerfo.rtl, en ung eniigiaiits $f ventyr. Beriittelse för gossar af I. R. Xt&amp;himov,. Ofversiit.tiiing af M. Langlet. Denna berättelse ar en verklig iifveiityrsl~ok, dar den eiia otroliga ocli hårresande tilldragelsen aflösei den andra, dar inan återfinner Coopers jiikme och indianer, Marryats siiiugglare och sjöfolk jamte - Rider Hag.gards grottor och beiirangel. Som rain omkring clet. hela Cai~adas asrendegi ' ~rdiir och byal:, och som hjälte en Iialfviisen gosse från d: f Barnardos riiddiiiizgshem i London, livilken. gosse enligt sådana böckers art - natni: ligtvis liar den vackraste ksrakter, ar stark? rådig,.
Huruvida, med anledning af Revisorernes nu gjorda hemställan, Öfver-intendents-embetets under de sednast förflutna tretton åren hafda befattning med förstnämnde byggnaders underhållande till alla yttre och betydligare delar hädanefter, mera lämpligt, må till Krigs-kollegium öfverlemnas, kan icke blifva föremål för Direktionens underdåniga yttrande; meir Direktionen måste härvid underdånigst anmäla, att Direktionen, af Sjukhusets anslag, hvilket, hufvudsakligen i följd af de under åren 1854 och 1855 betydligt stegrade priser å Sjukhusets flesta förnödenheter, bevisat sin otillräcklighet, omöjligen kan till husens inre vidtmakthållande i mindre delar utgifva större belopp, än det i staten härtill sedan år 1842 anvisade, eller 500 R:dr B:ko årligen; hvilket anslag, såsom ytterst knappt beräknadt, sedan år 1847, på det hela taget, icke lemnat öfverskott, men väl måst, under ett och annat år, öfverskridas. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropiigtigste tjenare och S. W. NAUCKHOFF. F. A. vo\ TROIL. F. SANDELS. J. G. EKETRÄ. MALTE ROOS. CARL D. FORSBERG. P. O. LILJEVALCH. Referent. Stockholm den 26 Februari 1856. Aug. Grandinson, — 283 Kommiltéens för salpeterärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse <3111 grankningen af salpeter-fondens förvaltning och räkenskaper för åren 1852 oell 1853. Stormäktigste, A Hern åd i gs te Konungi
Andra arméer, derinom äfven orbetsfärdighet finnes, bestyrka behofvet af denna föregående öfning. Att uttaga afdelningar ur indelta arméen för detta ändamål, låter sig dock icke verkställa, såsom stridande emot kneckte-kontrakten och indelningsverkets natur, utan att rotehållarne det medgifva och i följd deraf denna tjenstgöring blifver ett syftesmål vid valet af manskap och ett vilkor vid detsammas legning, för de rotar som derpå ingå. Att legningen skulle försvåras och fördyras för de rotehållare,hvilkas soldater antoges till ingenieur-soldater, är en gifven följd, då valet af rekryt icke kunde blifva så fritt som eljest och då ingenieur-soldaten för hvarje år måste till tjenstgöringsorten indragas under en mångdubbel tid af den för indelta soldaten vanliga till tjenstgöring under fred bestämda. Då, enligt hvad jag förmodar, inga rotehållare ikläda sig denna förökade roteringskostnad och då derjemte den stående hären är såsom stam för beväringen påräknad för bildande af en armée, tilifyilestgörande för att proportionaliter mätas med de massor, som andra till oss gräusande makter ställa under vapen, samt foljakteligen icke bör minskas, kan jag ej emotse möjligheten af att till ingenieur-trupper använda någon del af indelta arméen. Det kompani sappörer, som nu finnes, är alltför otillräckligt för att utgöra ens stam för en behöflig trupp eller för att kunna med någon nytta för sig och arméen användas under de högst nödvändiga öfningarno under freden; ännu mindre för att kunna påräknas fylla krigsbehofvet. Med detta kompani, utgörande 120 man förutom befäl, samt beräknadt såsom den minsta möjliga servis för ett krigsbygge-equipage, har vid förra Riksdagen dåvarande Departements-Chefen upplyst, att endast en brygga af 150 fots längd kan slås, fullt begagnelig för alla vapen, samt af 198 fots längd under vissa villkor Otillräckligheten häraf är lätt insedd och är äfven många gånger framhållen
BorgareStåndet. S. D. Återremitterades, med anledning af deremot gjorde anmärkningar, StatsUtskottets LJtlåtanden : N:o 40, i anledning af RiksensStänders Re - 04 Fröt. Utdr. d. £5 Mars 1823. visorers Berättelse, år 1820, om StatsVerkets Förvaltning och Räkenskaper. N:o 41 , i anledning af samma Revisorers Berättelse, år 1822,0m StatsVerkets Förvalt* ning och Räkenskaper. S. D. Biföllos StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 47, om Kronofogden Assessor Hellbergs underdåniga ansökning, om ersättning för liden förlust å en leverans. N:o 48, om Capitainen G. O. Schoughs underdåniga ansökning, om eftergift af Kronans Immissionsrätt i hans extra lön. S. D. instämde BorgareStåndet i Högl. Ridderskapets och Adelns, d. 21 dennes, fattade Beslut, att de af Committerade uppgifne Förslag till en förändrad organisation af ätskillige Rikets Styrelseverk m. m. böra, genom särskildta Utskottets föranstaltande, befordras till trycket, samt StatsUtskottet anmodas, att till tryckningskostnadens bestridande utse nödige medel. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets Memorial, N;o 3 den 27 sisth Febr. i anledning af Remissen i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, den I3:de i samma månad, angående nuvarande H. K. H. Kronprinsens Joseph Frans Oscars utnämnan - Fröt. Utdr. d. 25 Mari r823- 8$ de, att i vissa fall föra ordet uti Regeringen, fann BorgareStåndet för godt, att bifalla hvad högstberörde Nådiga Skrifvelse innehåller. Från Hederv. BondeStändet. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets nedannämnde utlåtanden biföllos: N:o 26, angående afskrifning i Räkenskaperne för Götheborgs och BohusLäns
På grund häraf får jag vördsamt föreslå, ali genom statens mellankomst utväg måtte beredas till nedsättning för tyngre och vigtigare varor i nu gällande taxa för inre farten å Götha kanal; samt förbehåller mig, att få aflemna ett af utsedde comiterade utarbetadt förslag i ämnet, med anledn. af en remiss.från K. M. till kanalbolaget ronde utvägarne alt framkalla en lifligare rörelse å kanalen, äfvensom jag får åberopa den motion, som ronde samma fråga väcktes vid sista riksdag af Frih. Carl Gyllenhaal. Remitterades lill StatsUtsk. Hr Fahnehjelm, Anton Ludv., hade inlemnat ett mern. af följande innehåll: Bland de många_ för samhället vigtiga stiftelser, hvartill framlidne Hr erke-biskopen J. O. Wallin lemnat grundidéen, intager real-gymnasium i Gefle, det s. k. Atlienwum, ett utmärkt rum. Vid deltas stiftande utgick man (enligt K. brefvet af d. 16 Nov. 1839) från den grundsatsen: ”det Statens förbindelser att bekosta ej mindre den allmänna medborgerliga bildningen, än den egentligen larda, vore obestridlig, samt alt denna föreslagna nija lär oinrättning destornera förtjenade understöd af allmänna medel, sorn enskild frikostighet här sä betydligt underlättat Statens åliggande.” Efter öfvervägande af dessa, m. fl. skäl, pröfvade K. M. skäligt, att gilla och stadfästa med få förändringar det af framlidne Hr erke-biskopen doktor H'allin uppgjorda förslag till organisation af ifrägavar. läroverk. Då alhenacum i sitt slag är den första offentliga läroanstalt inom riket, och är äranadt att fylla en stor lucka i fäderneslandets undervisningsverk, och då det slår öppet för ynglingar från bela landet, hvilka derstädes äga tillfälle inhemta de kunskaper som åro oundgänglige för hvarje bildad och nyttig medborgare, torde visserligen denna läroanstalt vara förtjent af statens synnerliga omvårdnad och uppmuntran. Den 23 December e. m. 473
Att det af Revisorerne åsyftade ändamål skulle kunna till någon del vinnas, så framt ett bestämdt minimum för aflöningen inom hvarje särskild grad varder faststäldt, och vederbörande Lönings-direktion lemnades rättighet, att för de med endast kontant aflöning försedde löntagare qvartalsvis och för de öfrige, sedan fördelningen af regementets eller korpsens aflöningstillgångar blifvit med stöd af faststäldt markegångspris upprättad, utan afseende å uppbörden af indelta räntor, kronotionde-spanmål samt boställsarrendemedel, från Krigs-kollegium, med afdrag för de under qvartalet eller året befintliga vakanserna, reqvirera skillnaden emellan det aflöningsbelopp, som dem af regementets eller korpsens aflöningstillgångar tillkommer och det för lönen fastställda minimibeloppet, emot redovisning uti den afgifvande aflöningsräkningen; men att, då markegångsprisen årligen omvexla och anslaget vid möjligen inträffande låga markegångsvärden kan komma att drabbas af ganska betydliga utgifter för bestridandet af fyllnaden i lönerne till minimibeloppet, Kollegium anser anslaget böra såsom förslagsanslag i riks-staten uppföras; blifvandes, förden händelse att de i Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga proposition upptagne aflöningar fastställas såsom minimibelopp för hvarje till löneförbättring berättigad löntagares aflöningsförmån, en tillökning i anslaget behöflig af 25,000 till 30,000 Eiksdaler Riksmynt årligen. Genom ofvanberörde ifrågasatte förändring skulle de med endast penningelön försedde löntagare komma i åtnjutande af någon egentlig fördel, hvaremot de öfrige löntagarne icke förr, än följande året eller vid slutliga löneliqviden skulle komma i åtnjutande af löneförbättringen för det föregående året. Slutligen har Kollegium, under förutsättning att denna förändring icke kommer att vinna bifall, ansett sig underdånigst böra anföra, att, derest Eders Kongl. Maj:t skulle i nåder tillåta, att
Tycker du det ä' så märkvärdigt? En så'n själsdödande sysselsättning! ­ 16 ­ DAHLMAN. ganska uppiggande, sedan man gått en hel dag och trampat i fabriken och kontoret. Och fru sätter till. Du skulle bara höra henne. Tycker du om fru Berg, pappa? DAHLMAN. KERSTIN. Själsdödande! Jag tycker tvärtom det ä' Berg kan verkligen vara riktigt munter, när hon då aldrig ätit så god mat, som sedan hon kom i huset. KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. Ja, det ä' ett präktigt fruntimmer. Jag har Mat! Det ä' väl inte det förnämsta. Jnte det? Hvad menar du, då? Det kan väl hända, att hon ä' bra i hus hållet, men tycker du inte ändå, att hon ä'... att hon ä' litet... DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN (allvarligt). KERSTIN. Hvad för något? Litet tarflig. Enkel menar du väl. så mycket med. Hon skrattar så förskräckligt åt Ja. (Paus.) Och så har hon kanske inte varit ­ 17 ­ allting, och inte kan man väl säga, att hennes sätt ä' riktigt fint. DAHLMAN. rare ä' du, som blifvit för fin att vara tillsammans med menniskor, som ä' glada och naturliga till sitt väsen. Det ä' inte bra att vara så där nogräknad, min lilla flicka, det ska jag säga dig. Nogräknad! Jag ä' väl inte nogräknad! DAHLMAN. KERSTIN. Vet du, Kerstin, jag ä' rädd för, att det sna Ja, adjö så länge. (Går åt dörren till höger.) Fjerde scenen. DE FÖRRA. FRU BERG. FRU BERG (i dörren med en påse och en sked). Fabrikörn! Fabrikörn! Ja-a. DAHLMAN (med handen på låset). FRU BERG. fabrikörn som ett litet barn! Tänkte han inte springa ifrån pulverna nu igen. DAHLMAN. Ä' det inte det, jag säger, att man ska passa Pulverna! Åhå, ja, ja! Men jag ä' ju bra nu.
Jag är nu för upprörd att bättre kunna säga hvad jag känner; men söken mig, när bedröfvelsens timma kommer för er – och jag skall vara hemma. Den vördnadsbjudande qvinnan fattade sjelf rodret, och i det hon helsade till höger och venster, skildes båtarne, och tårfyllda ögon följde den sökande på hennes osäkra, vanskliga resa. Den stilla familjen Arnman var djupt aktad och älskad; knappt fanns en själ, som ej ville ut och söka dess öfverhufvud. Tre långa dagar varade det hemska let-ölet. Tistelöns stränder besöktes äfven; och den fräcke Haraldson, som stod på bryggan, beklagade med lömskt deltagande att den nitiske tjenstemannen skulle omkomma såsom offer för sin egen vaksamhet. ”Det var likväl alltför djerft,” tillade han, ”att nattetid, i sådan storm och tjocka, våga sig ut i en sådan skärgård som vår!” ”Frestade ni sjelf stormen den natten?” frågade gubben Askenberg och såg skarpt på Haraldson. ”Det gjorde jag visst!” svarade denne med djerf fattning, väl vetande att någon af hans folk lätt kunde förråda detta; ”men jag måste bege’t, för maken till oväder har jag ej många gånger, så van jag är, varit ute för.” ”Och ni varsnade ej minsta skymt af tulljakten?” ”Hvarken den eller något annat.” Tröstlösa återvände de sökande till fiskläget. Ingen skymt af misstanke kunde falla på Haraldson; ty brottet var för oerhördt att af någon ens anas, och ingen annan förmodan ansågs grundad, än den att jakten under natten stött på och sjunkit. Dagar och veckor förgingo. Tulljakten med sin besättning var och blef borta. En ny kusttjensteman utnämndes; och med bristande hjerta flyttade fru Kathrina balsaminerna och all sin lilla lösegendom till en annan stuga. Här stökade hon visserligen till så godt hon förmådde, att bereda trefnad åt sin son och löjtnant Pehr, hvilken troget följde i lust och nöd; men för sin egen del fann hon ej mera någon plats, den hon ville anse som hem på jorden.
För mjöleller sågqvarn, deraf grundränta hittills fortfarande utgått, skall, utom den enligt 2:dra Artikeln efter fastighetens Upskattade värde och den behållna inkomsten af rörelsen påförda bevillning, äfven derjemte såsom ersättning för grundskatt utgå följ. särskilda afgifter, nemi. dels tre rdr för hvarje tusen rdr af fastighetens upskattade värde, dels 7'A. proc. utaf den behållna inkomsten af den vid sågeller mjölqvarnen idkade rörelse; dock att dessa båda särskilda afgifter sammanlagda aldrig må öfverstiga det belopp, som utaf mjöleller sågqvarnen utgått såsom grundskatt för år 186— (eller det år, för hvilket sådan sednast blifvit erlagd). Enligt nyssnämnde förslag, ifall det bifalles, skulle statsverket få en ersättning, i det närmaste motsvarande den förlust, det gör; och man skulle då komma från denna fråga på ett, enl. mitt förmenande, temligen tillfredsställande sätt. Frågan är af den art, att den ouphörligen återkommer, till dess den vinner någon lösning. Det vigtigaste härvid är dock ingalunda att få grundskatten på gamla qvarnar utbytt mot bevillning. Detta är relativt af föga vigt. Men af oändligt stor vigt är, att nya qvarnar må kunna anläggas för att tillfredsställa det med ökad produktion, i synnerhet under torra år, allt kännbarare behofvet dearf. Sådant 1SG Den 31 Jen nerf. är nu förenadt med så mycket trassel, kostnad och chikan, då anläggning skall ske å kronoeller kronoskattejord, att anläggning oftast uteblifver. Skattläggningsmethoden är bland annat sådan, att man skall betala 25 proc. af bruttoinkomsten blott i grundskatt. Dertill kommer sedan allm bevillningen. alla kommutial-afgifter etc. Följden är den, att, när qvarnar skola skattläggas, eluderas detta stadgande och man kringgår författningarne, såsom alltid sker då man vill pålägga en afgift, som är alltför orimligt tilltagen. Sådant förorsakar ock att en stor orättvisa kommer att ega rum för den rättrådige, som antingen hindras från anläggningen af den orimliga skatten, eller måste betala mer än andra, om han icke vill eludera gällande lagbud.
Rid^erjkapet och Adeln st rille gillo bwc d jag öresiagir, kunde den af StatSUkffotiek til, pensioner och nade Stater ansiagne summa oafkorrradt antagas, emot det att nämnde Utskott finge bef«>l!»mg, att genast wid dosis Stater göra de förän, dringar ofwannämnde grunder kräfde och med listor sä wäl öfwer de qwarstående som asgäendSj personer inkomma Ständernes Revisorer wid hwarje revision efterse att defie grunder oljdes, och deraf upkomne besparing kill betalning af Rikets skuld anwandes. Ej egenkär i mitt Forsing, skall jag med nöje höra en an,.ans och om enligt min öfwertygelse jag finner dek bättre, del gilla mo>d förkastandet af mitt, men skulle Riddcrskapet och Adeln anse detta kunna upfylla ändamälek och tjenande kill förkorrtande af ett sa n >dlöstigk arbete, sa önskade jaa att jämte dest rcmitterande till Stats-Utskottet de öfrige Ständcn mätte fä -el af Rtooerffapet och Adelns hesiut härutinnan. Detta anförande afhörde? med mycket bifall. F riherre 8 M L! vynkkolsrein, 6 or bitr, I-n ävi§» consyrmerade sig med Grefwe ve 1» barcke dock §56 Den 12 December. lock nied det tillägg, citl som Grefwe Ds la Oarsiis fönrodeligen och beuädiiings-Sraten, bans färsing ä iven mä-ke gäll » afseende pä werkckiga Timstnnän, som innehafva siere löner elsie arfwoden. Herr Grefwe» och Landt-Marfka lken gorde proposition kill bifall pä de af Herr Grefwe Os ja 6arclis söre slagne grunder. Härtill ropades mycket
Sedan Sallerups Kyrka, år 1838, blifvit med behörigen fastställd orgel försedd, har Belgtramparens lön, såsom en oumbärlig Kyrkobetjent, enligt sockenstämmobeslut den 26 Augusti i838, i83p års Räkenskaper bilagd t, blifvit bestämd till den obetydliga utgiften af Sex Riksdaler Banco, att af Kyrkans medel utgå. Angående Räkenskaperna för Tommarps och Skjegvie Kyrkor. Anmärkningarne af 184* års Stats-Revisorer vid Räkenskaperna för ftandtkyrkorna i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, samt särskilt vid dem för Kyrkorna inom Skåne och Blekinge, få vi, Tommarps ©eh Skjegvie Kyrkors Syssloman, efter föreskrift, besvara med följande underdåniga Utlåtande: Val har behållningen för dessa Kyrkor någon gång, enligt Räkenskaperna, synts bestå, bland annat, uti flera Hundra Riksdaler, men redan vid räkningens uppgörande, har större delen varit utlånt, ehuru skuidebrefven derför, såsom utgifna efter den 1 Maj, och således sedan räkenskaps-året förflutit, icke kunnat upptagas uti Räkningarna för förlidna året. En och annan gång, hafva större reparationer förestått, för hvilka medel hafva blifvit innehållna, ehuru Auktoiiteterne då ännu icke hunnit förordna om deras verkställighet. Äfven har händt* 51 — 398 — att utlåning af kyrkomedel blifvit förhindrad derigenom, att pemningesökande hellre anlita de nya låneanstal,terna, emot fem, procents ränta och borgens-säkerhet, än taga kyrkolån mot 6 procent och med inteckningskostnad. Med ali möjlig noggranhel äro Kyrkornas inventarier antecknade, hvadan vi våga anse anmärkningen i denna del icke angå oss. Underlåtenheten att uti Räkningarna verificera utgifterna, lill aflöning åt Pastor, Skollärare, Orgelnist, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor, . är ock anmärkt. Härå svaras underdånigsi l:
Jag har här hört en ministerens ledamot yttra sig för förslaget. Detta förslag kan icke komma att sättas i verkställighet med mindre än att en K. propos. ankommer ang:de något lagförslag, att denna K. propos. föredrages för de 4 RiksShn, och att dessa 4 RiksSt. samtliga besluta alt öfverlåta propos. lill Utsk:s bearbetning. Väl vet jag, alt jag ifrån en värd talare har att vänta det motsvar, att man aldrig inom delta rum bör åberopa hvad som förefaller inom de 3 öfriga Stånden, men vågar icke dess mindre nämna, att jag har mig bekant, att alla 3 de öfriga Stånden bifallit delta förslag. Jag finnér mig således af alla möjliga skäl och anledmr föranlåten att tillstyrka bifall lill förslaget. Den 23 September. 423 Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Ehuru åtskilliga andra ledamöter redan yttrat i min tanke tillräckliga skäl för nyttan och nödvändigheten af det nu ifrågavar. tillägget lill 87 § Reg.F., så anser jag likväl den omständigheten, att jag var den, som vid sista riksdagen hos Const.Utsk. motionerade frågan, föranleda mig att yttra några ord i anledn. af Hr Lagerhjeims anförande. Hr Lagerhjelm har emot förslaget åberopat en af mig särdeles värderad och af hela Ståndet högt aktad alliden ledamot, Gr. Carl Spens. Gr. Spens har likväl till grund för sitt afstyrkande hufvudsakligen lagt den omständigheten, att Grefven vid sista riksdagen inom Const.Utsk. motionerade ett förslag om Konungs och Stunders rätt, att för fullständig beredning af vigtigare och mer genomgripande reformförslag, prorogera riksdagen, men låta de Utsk., till hvilkas behandling frågan hörde, fortsätta sina arbeten äfven under prorogationstiden, hvarefter och sedan Utsk. fulländat sin granskning och voro färdiga med sina ullåtm, Sländerne borde ånyo sammankallas för att öfver ämnet öfverlägga och besluta. Gr. Spens åsyftade härmed alt få ett särskildt slags riksdagar, der endast vissa lagförslag skulle framläggas lill R. Sl:s afgörande och att på detta sätt få de vigtigare reformerne slutligen pröfvade af representationen. Detta Hr Gr.