Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är ej godt för en roffågel att lefva i bur. Man kan veta, att han är van vid annat än att hoppa från pinne till pinne och taga mat ur sin vårdares hand. Slaktningens och dödsfarans eggelser ha fordom satt hans pulsar i brand. Honom äcklar den dåsiga freden. Väl är det sant, att ej heller de andra kavaljererna voro idel tamfåglar; men hos ingen af dem brände blodet så hett som hos kusin Kristoffer. En björnjakt var det enda, som förmådde lifva hans slappnade lifslust, en björnjakt eller en kvinna, en enda kvinna. Han hade lefvat upp, då han för tio år sedan för första gången såg grefvinnan Märta, som redan då var änka. En kvinna, växlande som kriget, eggande som faran, en sprittande, öfverdådig varelse – han älskade henne. Och nu satt han där och blef gammal och grå, utan att han kunde begära henne till sin hustru. Nu hade han ej sett henne på fem år. Han vissnade och dog småningom, såsom fångna örnar bruka. För hvarje år blef han mera torr och frusen. Han måste krypa bättre in i pälsen och närmare brasan. Så sitter han där då, förfrusen, ruggig och grå, morgonen af den dag, på hvars afton påsksmällarna skola afskjutas och påskkäringen brännas. Kavaljererna äro alla ute; men han sitter inne i spiselvrån. O, kusin Kristoffer, kusin Kristoffer, vet du det ej? Leende har han kommit, den lockande våren. Upp spritter naturen ur dåsig sömn, och i den blåa skyn tumla fjärilvingade andar i yster lek. Tätt som rosor på den vilda busken glittra deras anleten uppe bland skyarna. Jorden, den stora modern, börjar lefva. Yr som ett barn stiger hon upp ur badet i vårfloden, ur duschen i vårregnet. Sten och mylla glittra af lust. »In i lifvets kretsgång!» jublar minsta grand. »Vi skola färdas som vingar i klar luft. Vi skola skimra i unga flickors rodnande kinder.» Vårens lustiga andar simma med luft och vatten in i kropparna, spritta som ålar i blodet, sätta hjärtat i svängning.
Endast i sanningen är den verkliga lyckan — är lifsglädjen! » H o n var alldeles förtjusande, då hon med en liten slängkyss åt sin man aflägsnade sig som en lätt bortglidande solstråle. Hvarje husmor sin egen skärslipare. Prisbel. svar å prisfrågan L X X I af W. Oldenburg. tt själf hålla sina knifvar o c h saxar hvassa bör för husmodern ej vara någon oöfvervinnelig svårighet. Till denna färdighet likasom hvarje annan fordras kunskap och öfning. Den förra skola vi här söka att bibringa, den senare vinnes snart genom dristiga försök. Den som förstår att hjälpa sig själf härmed, behöfver aldrig arbeta med slöa redskap under afvaktan på skärsliparens ankomst. För skärpningen af eggjärn fordras dels en slipsten, med hvilken man undanskaffar det mesta af stålet, som skall bort, dels en brynsten, med hvilken den sålunda erhållna grofva eggen skarpes och putsas. Slipstenen är af sandsten, antingen rund, afsedd att löpa omkring, eller ock liggande. Den senare sortens slipsten kallas skjutsten, emedan man verkställer slipningen genom att skjuta järnet fram och åter öfver den fast liggande stenen. Vid slipning på rund sten hålles däremot knifven orubbligt stilla, tryckt emot stenen, hvilken vrider sig kring en axel och sättes i rörelse medels vefning eller trampning. Af slipstenar finnas grofkorniga och finkorniga. De förra slipa fort, men groft, och äro ej lämpliga för hushållet. komma från Dalarne o c h äro fria från små insprängda, hårda stenflisor, äro synnerligen goda, men äfven dyra (omkring 5 kr. för en mindre rund sten). En finkorning gotländsk sandsten är för vårt behof synnerligen lämplig. En rund sådan kostar 75 öre ä 1 krona. Till densamma måste förfärdigas en ställning med vef samt vattenho. Detta allt kan göras af trä o c h är en utmärkt lämplig uppgift för en gosse, som får syssla med snickerislöjd. Axeln med vefven kan äfven göras af järn.
Du ensam bland alla kvinnor kan skapa min lycka, ty du ensam ser i samma riktning som jag, känner på samma sätt som jag, lefver för samma mål som jag och dessutom ser du med samma ögon som jag den mest naturliga och omedelbara vägen att nå dessa mål, d. v. s. genom ett enkelt, tillbakadraget lif, utanför världen (men icke ur den verkliga världen) genom resor och allt det andra! Och dock vet jag, att under allt detta blir samlifvet med dig det innersta i min lycka, och att om du en gång komme att önska dig ett helt annat slags lif, skulle det bli mig en glädje att lära mig hvad du då af mig önskar Under utbytet af sådana framtidstankar ordnade de sina resplaner och andra angelägenheter. De hade redan afgjort att gifta sig i september, den för henne bästa restiden, men dagen framflyttades hastigt genom familjen Barretts planer att taga Elisabeth med till landet. Bland Elisabeth Barretts bref finnes ett, som Robert Browning påtecknat: Lördagen sept. Detta betyder att det var den 91:sta gången han såg Elisabeth Barrett när de den dagen, följda af endast hvar sitt vittne, vigdes i Marylebone-kyrkan. – Till denna återvände Robert Browning sedan vid hvarje besök i London för att kyssa tröskeln, Elisabeth Barrett beträdde den dag hon – ensam och »mer död än lefvande» – gick till honom ur sitt hem, fullt viss att snart bli utestängd från detta. Omedelbart efter vigseln återvände hon till Wimpole Street och återsåg Robert Browning först den 19 september, då de tillsammans lämnade London. Under tiden växlades ännu några bref, i hvilka han tackar henne för det stora kärleksbevis hon, genom sitt beslutsamma mod, gifvit honom. »Komma hvad komma vill,» skrifver han, »så har mitt lif nu burit blomma och frukt.» Och hon svarar: Af alla de kvinnor, som vigts i den kyrkan, har kanske ej en enda haft så starka skäl som jag för min fullkomliga tro och hängifvenhet. Detta var min ersättning för att jag saknade, hvad andra kvinnor i en sådan stund vanligen äga, sina närmaste i sin närhet. Men jag behöfde dem så mycket mindre än andra, ty min lycka är så mycket fullkomligare
Att salta den s o m vanligt är, har j a g icke funnit motsvara det åsyftade ändamålet. Ty skall svampen släppa till sin egen s a f t, blir den på längden för mycket urmustad, därför har j a g anordnat ett så kalladt saltbad, som tillagas sålunda: Uti vatten lägges groft koksalt, att det blir en mättad saltlake o c h en god del oupplöst salt äfven finns i kärlet, så att laken ej försvagis genom den sälta svamparne taga till sig. För min del har j a g funnit bäst att låta svampen ligga kvar i sallbadet, ty emedan svampen icke behöft att vara beroende af sig egen safr, blir denna liksom tillbakahållen af det omgifvande saltbadet. När sålunda saltad svamp skall användas, upptages ik mycket som för gången åtgår, hvarefter locket, som nedtrycker svampen, åter pålägges, på det att inga svampbitar m l komma i beröring med luften. De till anrättning upptagna svamparna läggas i kallt vatten. Tiden härvid kan icke bestämmas, utan bäst är att efter en half timme smaka på svampen för att undersöka salthalten och så fortfara, tills man finner dtn vara lagom salt. All sälta b ö r icke urdragas. Denna sålunda urvattnade svamp behöfver icke ft^re tillagningen förvällas, utom i det fall att den skall användas tilt omeletter och dylikt, ty då bör den förvällas eller fräsas i smör. Denna urvattnade svamp kan nu användas på samma sätt som färsk, sålunda till siufoing, stekning o. s. v. Vid stekning af svamp b ö r den först rullas i rifvebröd eller mjölAlla de olika sätt, hvarpå svampar IDUN 274 och gaffel, och man får aldrig doppa något i sin tekopp — med ett ord, det finnes små- reglor i all oändlighet. Och nu något om själfva den mat, som på lunch och middagsbord serveras. Hvaraf består den, och huru är den lagad? Se där frågor, som kanske intressera Iduns läsarinnor, hvilka ej själfva redan farit öfver Nordsjön samt sett och smakat på den engelska maten.
Banco-Utskottet föreslagit, så har Stats-Utskottet härvid trott sig böra yttra, det Utskottet ifrån början hyst »eli ännu hyser den öfvertygelse, att en utvidgad Discont utlåning icke kan vara nyttig , och att Riks Discontens nu ägande Fond således icke kan tarfva någon förstärkning, aldramindst om Disconteringen småningom återföres till hvad den rätteligen vara bär; så att ifrån Riks-Discon ten blott meddelas temporaira lane biträden , och lärer Höglofl. Banco-Utskottet vara betänkt på någon utväg, att ersätta den stagnation i penninge-rörelsen, som troligen skalL uppkomma när Qetroyerna för DiscontVerken i Götheborg och Malmö tilländagå. Genom egenteliga Discont-Lån, såsom endast beräknade för tillfälliga och snart öfvergående penninge-behof, kan icke åt Jordbrukaren beredas ett lika lämpligt understöd, sorn genom, stående Uån på längre återbetalningstid och mot lindrigare renta. Och då den reglering af Rikets penninge - väsende, som vid nu varande Riksdag vidtages, liufvudsakeligen måst rigtas till det föremål, att afhjelpa den penninge-för lägen - Den 3 o Juli. *93* lägenhet, sorn särdeles för Jordbrukaren varit och är tryckande; har Stats-Utskottet, i betraktande häraf, trott Sig böja tillstyrka, att, sedan det Låne-biträde, sorn Riksens Högloft. Ständer torde finna för godt hevi,'ja till Göiha Canal-arbete, blifvit beräknad!, återstoden användes till .Län root säkerhet, genom inteckningar i Fastigheter pä Landet och root enahanda säkerhet till Understöd för 0elling och ängs förbättring.
Han kommer oss alltid att tro på, att han sett och känt hvad han skrifver, han gör alltid intryck af att vara ärlig och att dikta ur sig sjelf. Det är naturligt, att en skald, hvars väsen är sinnets blidhet, skall i sin diktning med förkärlek vända sig till blomsterverlden; det är lika naturligt, att en skald, för hvilken allt lefvande är besjäladt af samma ande, samma kraft, samma lif, kan i växtlifvet se en symbol af menniskolifvet, och att en skald, som i all yttre skönhet endast ser ett hölje för en inre, ständigt söker uppspåra den tanke, den vishetsregel, som är dold under former och färger. Naturen är för Gellerstedt en spegelbild af hans eget lif, den lär honom lifvets sanningar. Han ser, att tisteln bär taggar och blommor, och tisteln har sagt honom, att han bär taggarne mot våldet, blommorna för sorgen och armodet. Han har lärt, att solen speglar sig mera rent i den stilla vattenpussen än i det upprörda hafvet, och deraf vet han, att ett lugnt sinne återspeglar allting renare än den böljebrutna ytan. Han har sett, att hägg och rönn och björk och ek fälla sina blad, under det att gran och tall och en och mossa hålla färgen, och deraf sluter han, att lifvets allvar varar, då dess lek förgår. Liksom svalorna kvittra på telegraftråden, genom hvars undertråd sorgeposten ilar, kan munnen le, medan sorgen är i hjertat. Då han ser furan höja sig allt mera smärt och kvistfri mot den soliga rymden, ju trängre hon står, frågar han sig sjelf, om också hans ande höjt sig så vid lifvets trängsel och trångmål. I åns hviskning till stranden, att den icke skall söka stänga honom inne mellan trånga bräddar, hvilka han ändock skall öfversvämma eller spränga, utan låta honom flyta i stilla frid mellan vass och blommor, hör han den tanken porla upp, att obändiga krafter i menniskonaturen, hvilka trotsa hvarje tvång, låta blidka sig af kärlek. Det böjda och kufvade i naturen för hans tanke tillbaka till det böjda och kufvade i lifvet.
"Drkas det tillägg i Z:n, att ut"Lkwer wankiga Garnizonen, fä ef Lrouppcr finnas "sammandragne eller sammandragas pä lo mil nära ''det ställe der Ständerne äro samlade." Regerings ^ Formens 14 § lemnar Konungen Högsta befälet öfwer KrigSmagten. Nägot missbruk af denna magt är ej att förmoda och skulle, i händelse det befarades, wisserligcn ej kunna förebyggas genom den uttryckligaste Lag. Dessutom kunde, »lä hända, nägon gäng T^oupperncs närwaro blifwa nödwänbrg. till sordentlighetcrs förekommande. §- 77- Ridd erskap et och Adeln: "Förcfläs *'etk förordnande att Riksdagsmän äfwcn efter Riks, "dagen e) mä kunna tilltalas för deras Riksdags - gö» "romäl.'' Genom ett tillägg k §ms början är detta tydligare utmärkt. Präste-Ständet: 'att näst efter Ledamöter instämt, kunde följa: dock härunder "icke inbegripen den händelse som Renerin,s' AormenS 84 § och Riksdags-GrdnmgenS o»ntala." Edum sädant synes öfwtrstödtgt, dä! äberopade §:erne fräga är om författares answar, hwilkct är helt annat än det man äger som Riksdagsman, har dock Utskottet, i enlighet med anmärkningen, infört ea 'tilläggning i §:rr. ''Rikdagsman begär ett groft brott och gripcS ä bär "ge,ning, han dä, utan förcgäende ransakning mä "kunna häcktas." Denna erindran synes grundad, och en föreskrift härom har i § funnit rum. §- 78- ' ' - ' Ridderskapetoch Adeln: "om ett "undantag för Ridderstapctö och Adelns Ledamöter i "frägan om ledighets erhSllande frän Riksdags - gbro"mälen, samt att i allmänhet ingen Riksdagsman mä "förmenas att Riksdagen bearista." I §:n har med anledning häraf ett tillägg influtit.
I anledning af dessa framställningar har Kongl. Maj:t, jemte särskildt förklarande, att Kongl. Maj:t, i betraktande af de utaf Ordens-gillet med afseende på utrymmet vid Statens anstalter för sinnessjuka anförda förhållanden, funne uppförande af ytterligare ett nytt hospital för beredande af ökade tillfällen till sjukvård för sinnessvaga för närvarande icke vara af nöden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja: för hospitalsfondens förstärkning ett kreditiv å 90,000 R:dr; till utredning och underhåll för ett förökadt antal sjukplatser vid hospitalen, ett belopp af 10,000 R:dr; och för betäckande af den i hospitalsfonden uppkomna brist, för en gång, en summa af 50,000 R:dr. Bih. till R. St. (Fortsättning.)
I det ena finnes en stark och mägtig aristokrati, uppburen och älskad af folket, och i det andra gifves numera icke någon sådan; och finnas der ännu några qvarlefvor af dess gamla Adel, är det i aflägsna delar al landet, der de lefva tillbakadraget och utan deltagande i allmänna värf Hvilka dessa nationer äro, behölver jag icke säga, då säkerligen hvar och en vet hvilka jag menar; hvilkendera af dessa verkat mest för menniskoslägtets utveckling och framåtskridande, lemnar jag ål en hvar att bedöma. Af dessa skäl, och på det att, derest det är K. o. Ad:n förbehållet att i de osäkra tider, vi nu gå till mötes, ännu verka något i förenämnde afseende, dess medlemmar mätte hafva tillfälle att komma tillsammans och utbyta tankar, samt lära känna hvarandra, har lJtsk:t sökt att så vidt möjligt bibehålla det gamla representationssättet, och, för att betäcka de sårbara delarna af rustningen, sökt garantier dels i tiden för sammankomsterna, som blifvit utsatt till den 15 Febr., då flere af Adeln vanligen äro församlade i hulvudstaden, dels deruti att som vilkor för inträde på Riddarhuset fordras all erlägga kapitationsafgift, hvilken, som bekant är, utgöres endast af dem, som skatta för inkomst, och dels uti det i § 26 intagna stadgande om en viss röstöfvervigt för afgörande af vissa vigtiga ärenden. Huruvida det åsyftade målet är för högt och det föreslagna sältet må kunna bidraga till dess ernående, lemnar jag åt eder, Mine Hrr! att bedöma. Om det af Gr. Mörner antydda sättet kan anses bättre, skall jag för min del villigt derefter omarbeta förslaget. Jag är dock icke ännu öfvertygad om dess företräde. 94 Geni 7 April f. m, Frih. Leuhusen: Då i denna § icke är fråga örn sättet, huru R. o. Ad. skall vid sina sammankomster representeras, vill jag icke nu ingå i bemötande af det förslag till representationssätt, sorn blifvit af Hr Gr. Mörner Iramstäldt.
Hvad åter hästoch åkdonslegan beträffar, hafva, sedan 1804, åtskilliga stadganden utkommit. De senast härom utgifne Författningar äro af den 7 Jan. 1856 och den 22 Dec. 1858, begge gällande för hela Monarkien, med undantag af Hertigdöme! Lauenburg. Taxan enligt sistnämnda Kungörelse trädde i kraft den 1 Jan. 1859 och gäller således numera till efterlefnad. Skillingnr. bestämma legan per Dansk mil för Extra posthäst till den resandes egna vagn eller till en hyrd Holsteinare . 32 56 48 d:o för mindre Postvagn 28 56 48 d:o för Estafette 56 96 80 d:o för Kurir 48 80 64 d:o för Karriol eller enspännare 32 96 80 Vagnslega för Kalesch 12 12 12 Allmän vagn på fjedrar — 8 8 Wienervagn (täckt eller med dubbel sufflett — 32 24 (för andra vagnar erlägges ingen särskild betalning.) Postiljons drickspenningar per häst och mil — 8 8 Tillsägningspenningar — 5 8 men om den skjutskyldige bor utom stationen — 10 16 1804 års Författning stadgar vidare, i 19 §, att vid hufvudvägarne åligger tre af Wagnmännen på hvarje station, som äro först i skjutstur, att altid, sommar och vinter, hålla sina posthästar på stall och vagnarne i ordning. Vid de tider åter, då Paketposten skall befordras från Köpenhamn, eller väntas från Hertigdömena och Jutland, skola samtlige Wagnmännen på hufvudlinien hafva sina posthästar och vagnar i beredskap. På alla ställen utom hufvudlinien skola två af de näst framom turen varande Wagnman ' städse, sommar och vinter, hålla sina posthästar och vagnar i ordning, och fyra på de stationer, der Paketposten afgår eller passerar. 2 1 §. Skjuts skall framkomma för Estafette och ridande Kurir senast \ timme. Kongl. Paketposterne \ » Extra Poster eller Resande och åkande Kurirer . f » efter det den blifvit tingad.
Kriegers föredrag var en rad skarpt pointerade sarkasmer mot ministern, som af Krieger förkla-rades hafva ledsagat forslagen med ett sådant tal, att det kräfdes stark håg för att man skulle vilja inlåta sig med honom. Likväl ville Krieger dock säga, att efter det ministern genom sina uttalanden om kompensationspolitiken hade hopkedjat de tre forslagen sålunda, att man icke kunde antaga dem hvart och ett för sig, så var det gifvet att förslagen icke kunde genomföras. Han ville uttala sig om krigsskatten, icke i den tro, att han kunde öfvertyga ministern, som ganska säkert icke lät sig böjas genom en diskussion, utan för att inverka på medlemmarne. Och han måste då säga, att när en finansminister bibehöll en lag, sådan som krigsskatten, derför att den nu en gång existerade, och trodde att det var konservatism, så låg häri ett stort missförstånd. Ty i det sant konservativa låg just att beständigt bortskära det som, öfvergånget till en bestämd situation, hade öfverlefvat sig sjelf. Kärnan i äkta konservatism vore just hänsynen till de historiska förutsättningame — i detta fall till krigsskattens extraordinära karakter — och den som öfverhoppade denna hänsyn, han handlade i radikalismens anda. Krieger tviflade dock visst icke derpå, att detta skedde finansministern alldeles omedvetet. Han slutade med att säga, att de som i afseende på krigsskatten intogo samma ståndpunkt som ministern, de aflägsnade ut* sigten till en öfverenskommelse mellan höger och venster. “ Dess mera förökas de misstämningar, dess mera fördjupas de splittringar hvaraf vårt land och vårt folk sönderslitas. Detta är, som man kan se, rena och klara ord till ministern Estrup. Att berätta ministern, att han står som ett hinder för en öfverenskommelse, för ett biläggande af hela vår politiska misére, det är det samma som att bedja honom snarast möjligt försvinna. Och hela det öfverlägsna sätt, hvarpå Krieger under sitt föredrag såg bort på ministern, hvilkens svar var alldeles ovanligt [matt, ökade intrycket af föredraget, som ju måste väcka ett betydligt uppseende redan genom den roll Krieger spelat såsom mång-årig minister och ännu spelar särskildt genom sin verksamhet bakom kulisserna.
Herr Baron Cederström, Jacob: Med Herr Biskop Rosenstein delar jag lika nit för Constitutions-Utskottets och Grundlagarnes helgd, men om å ena sidan följderna Bilaga J till Mern. 939 af anmärkningens bedömande föllo på Utskottet, skulle å den andra det kunna klandras, om Nationens Representanter underläto någon af sina skyldigheter. Våra Grundlagar böra i det nogaste följas och kunna endast genom underlåtenhet deri misskännas och förloras. Utskottet bör derföre i denna sak yttra sig med öfverläggning och köld; kunnande Herr Baron för sin del ej annat än betrakta enskilda tillåtelser, som gifva en uteslutande och temporair vinst, såsom stridande emot Rikets sannskyldiga nytta. Herr Biskop Rosenstein: Alldeles af samma tanka som Herr Baron Cederström angående nödvändigheten att efterlefva våra Grundlagar, finner jag Regeringens tillåtelse att endast införtulla varor till Götheborg kunna jämföras med den Polis-anstalt, hvarigenom införseln sker till Stockholms hamnar, och ej utom Staden, och alldeles icke, af de skäl jag anfört, kallas Monopolium. Frågan blir således Opinionssak, och om Utskottet skall taga i öfvervägande omständigheterna 1812 och nu, tänker säkerligen hvar och en olika. Herr Professor Munch af Rosensköld: Jag är alldeles af lika tanka med Herr Biskop Rosenstein, att Constitutions-Utskottet bör i denna fråga iakttaga all varsamhet och betänksamhet. Men jag anser Utskottet ej blott böra taga sig till vara för Stats-Rådets och Stats-Secreterarnes omdömen, utan ock för Nationens och Riksens Ständers. Det nu ifrågavarande misstaget är så påtagligt, att man för dess ådagaläggande icke behöfver annat skäl än det, som anföres i Kongl. Maj.ts Egen Nådiga Resolution i Januarii detta år, der den i December 1812 utgifne Författningen blef upphäfven. Constitutions-Utskottet äger enligt Grundlagarne ej rättighet att underlåta till Riksens Ständer anmäla så vigtiga anmärkningar; en sådan rättighet tillkommer endast Riksens Ständer sjelfva.
I öfrigt förklarade Hans Excellens herr Justitie-statsministern sig biträda de af Högsta domstolen föreslagna smärre redaktions-förändringarne i 25:te, 45:te, 58:de, 79:de och 95:te §§:ne, samt aijsåg sig derjemte böra hemställa, att benämningen Lag för inrikes och utrikes vexlar måtte utbytas emot det kortare uttrycket Vexellag; och tillstyrkte Hans Excellens slutligen, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, att Kongl. Majit måtte täckas i nådig proposition föreslå Rikets Ständer, att, med upphäfvande af ej mindre lagen för inrikes vexlar den 20 Maj 1835, än äfven vexelstadgan af den 21 Januari 1718, jemte alla öfriga hittills gällande författningar, rörande den utrikes vexelhandel!), |i hvad de icke angå sjelfva ordningen för köpslut af utrikes vexlar och kontrollen derå, uti hvilka delar samma författningar, så vidt de icke genom den nya lagen blifvit ändrade, borde fortfarande lända till efterrättelse, intill dess förändrade föreskrifter derom i sammanhang med ny Mäklare-ordning kunde varda af Kongl. Maj:t meddelade, antaga en för både inrikes och utrikes vexlar gemensam ny Vexellag, i öfverensstämmelse med Lagberedningens af~ gifna förslag och de förändringar deruti, hvarom nu blifvit af Hans Excellens hemstäldt; äfvensom att härvid stadgas måtte, det den nya lagen skall gälla från den 1 Januari 1852 för alla vexlar, sorn derefter utgifvas. Justitie-rådet grefve
I händelse plura litet af Ståndet tanka, vore, att ett eorrectif såsom alternatif bör framställas, vore 56 § RegeringsFormen uppfylld, hvarföre jag anhåller, 4io Ben 21 Majt J. m. att Ståndets tanka må utrönas, huruvida ett correctif bör stadgas. Friherre Cederftrom: Det 3r endast i af seende på Herr Cederschjölds yrkande om proposition på ConstitutionsUtskottets Memorial, sorn jag har begärt ordet. Det han citerar, om antagande eller förkastande af ett Betänkande, gåller ej för Grundlagsfrågor. Denna fråga skall ej afgöras, den skall beredas. Det år anmärkningarnes halt, som skall pröfvas, och, i händelse de godkännas, skola de till Utskottet af^ gifvas, men ingen proposition till bifall eller afslag på Utskottets Memorial, kan lagligen göras. Herr~Cederfchjold: Jag medgifver gerna, att första propositionen till mundtligt besvarande må göras såsom den siste Talaren yrkat; men om denna fråga, såsom det synes, genom votering torde komma att afgöras, så blifver det nödvändigt, att Ja-propositionen inråttas till godkännande af Betänkandet, och contra-propositionen till återremiss. Men jag får blott ytterligare påminna, att om vid detta tillfälle en anmärkning antoges, såsom Ståndets gemensamma tanke; så måste den utgöra ett nytt för/lag till ändring i Grundlagen; och ett sådant får ej väckas i något Stånds Plenum. Jag måste således ännu bestrida återremissen. Herr Lefrén: I anledning af hvad Herr Cederschjöld nyss nämnde, tror jag, att Ståndets gemensamma tanka ej får såsom ett förslag gå till de andra Stånden, utan blott såsom Ståndets T)rtl a I Maji f. rn. 421 enskilta tanka till Constifutions-Utskottet, och att det således ej blilver något nytt förslag.