Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer med anledning af den i full »verksamhet »varande, af Eder Kongl. Majit förordnade Lag-CommitteenS arbete, skulle finna för godt att stadga sädane för, ändringar i Straff-Lagarne, hwilka sta i ett oskiljaktigt sammanhang med en mera allmän inrättning af Arbetsoch Correctionshus, och hwilka fordra en sadan särskild anordning wid Byggnadens första anläggning, som hittills man anledning icke kunnat komma i staga, följaktligen blifwit uragtläme, och Den sz April65 »ned begagnandet af de gamle Ärresterne pä de fleste ställen swärliaen lärer kunna winnås. Zag hemställer dock till Eder KonglMajus nädiaste bepröfwande, hurrtwida icke nöden fordrae uppförandet af nya Fängelser i Halmstad och Warberg samt tillbyggnad i Carlscrona till bättre utrymme för de derstädes owanligt hopträngde gröfre brotlslingarne. Jag har har ofwanföre haft den nöden att k underdånighet yttra sannolikheten deraf, att den enda, i kraft af Kongl. Br. af den e? Febr. 1804, för ArbetSfängar nu »varande inrättningen i Carlscrona icke kan inrymma äfwen den del af sadane som förr kunnat öfwersändas till Sweaborg. Nödwandigheten synes således fordra antingen ukwid. Zander af den i Carlscrona befintelige, eller ock föranstaltandet om fleras anläggande, helst pa fädane orter ber rum i Kronans hus kunna »vara att tillgä, och Fangarnes arbets-förmåga med förmohri för Kronan kan begagnas.
Angående Z-nglingars Mantalsskrifning, hwilken Bonde-Stander anser hädanefter som hittills böra werkställas icke förr än han uppfyllt 15 ars alder; äswensom Bonde, Ståndet icke widare kan godkänna det till ett möjeligt öfwerffvtts anwänLande gifne försiag, än sa widt det sträcker sig till befrielse för Gemenffapen af Indelta Armeen och Batsmanshallet, fran Personelle asgiften, men allt hwad som derförutom ingar, finner Bonde-Standet böra ansins till en Amortificments-fond för Riksgälds-Contoirets Credit-Sedlar, pa sätt Bewillnings-Utffottets nu asgifne Utlåtande omständeligen rnnehaller, men i allt öfrigt blifwer detta Utlåtande pa Den io Äugustk. sfs? påen gang med Utffottets Betänkande, af BondeStandet antagit och bifallit; med det, i afseende pa den för Kohlningsfriheten stadgade afgift, tillagde willkor, att de som af särffildte lägen eller andre omständigheter, tro sig bafwa ffäl, att deruti söka lindring, ma dem hos Taxerings-Committäen anmäla, och efter dest noggranna bepröfwande, en sadan lindring, dock icke under 4 åtnjuta; Oich ffulle Bewillnkngs-Utffottet uppdragas, att ofordröjeligen widtaga Redaction af Bewillnings-Förordningen, och tillse i hwad Riks-Standens möjeligen olika Besiut, kunna jemnkas, eller fordra Nämndens sammanträde och afgörande, samt denne hos Stam den tillkannagifwa. Ut supis. kx krotocollo, (r. Lriri Irman. Utdrag af ))rotscollet, hället hos Heöerwärda Bonde-Standet, wid Urtima Riksdagen i örebro den ic> 2lug. 1812., S. D^)a Bonde, Ståndet sill stutlig pröfning sörehaft Bewillnings, Utffottets den 29 sistl.
Den omståndighet, att det af mig anmärkta uttrycket är håmtadt ur Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelse, förändrar icke min mening om oriktigheten att begagna det. År nu förhållandet sådant, att ordet ej kan utbytas mot några andra mera lämplige, så år det en ny följd af det, efter mitt begrepp, i formen felaktiga sätt, hvarpå detta ämne blifvit behandladt; och jag anhåller då att få reservera mig mot Expeditionens ordalydelse. Herr Tham, Wollrath: Jag tror att i sjelfva Expeditionen finnas de felaktigheter rättade, hvilka Herr von Hartmansdorff anmärkt. Der står på ett ställe och till och med i svit af det anförda uttrycket, ”då Konungen går i fält” orden Hans Kongl. Höghet KronPiinsen Joseph Frans Oscar. Detta synes tillräckligen antyda, att man icke har afseende på någon annan, ån honom. Dessutom, om jag icke orätt fattat, år det uti slut-refreinen af Expeditionen just yttradt, att Riksens Ständer fattat ifrågavarande beslut af vördnad och förtroende till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens enskildta person. Den 7 April c. m. 221 Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Expeditions-Utskottets ifrågavarande förslag godkänna. Upplästes och lades på bordet följande från nedannåmnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden; Fran StatsUtskottetx Af den 2c) siftlidne Martil: N:o 92 , angående våckt fråga om belöning till Herrar Fullmågtige i RiksgäldsContoifet för deras hafde möda vid utredningen af f. d. FilialDiscönterne. N:o g5, angående gjord motion om anstånd med inbetalning af innevarande års Allmänna Bevillning. Af den 5 dennes: N:o 82, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande i håga om inrättande af ett nytt Fögderi i Vermlands Lån. N:o 85, i anledning af väckt fråga om indragning af den såkallade Proste-tunnan.
Skillnaden ar blott den att dd frainlades fordringarm siisorn iixiskexnll utglngna frdn redaktionen af Tidskrift for Hemmet, lilt stdr bmnmorskekHren organiserad och framstiiller pb motkn och i artiklar sjiilf sina krraf. * * 3 *) Undervisningsanstalter for bnrnmorskor finnas f. n. i Stockholm, Goteborg och Land. Intriidesfordringarna i hvad de galla kunskaper iiro: 1) full fardighet att viil Igsa svenskt och latinskt tryck. afvensorn formLga att nijjaktigt redogora for det 18sta; 2) fiirdighet i dt? $ra riiknes8tten i hela tal och ofning i enkel huEvudrlilrning ~ a n l t 3) en laslig handstil. Det forsta allmiinns barnmorskemotet holls i Stc~ckholm &amp; r 1886 i en trdng och l&amp;g lokal pb soder. Ett bland ofverlaggningsimnena var: Hvilka iiro orsakerna att f~rlossningskonstens kvinliga ldkare itnjuta sb ringa uppmuntran frin det allmannas sida? Denna frtiga jiimte andra, sorn berorde barnmorskans 1&amp;ga sociala stAndpunkt och anseende voro de som inest afhandlndes, och det syntes liksom om krnfven pb hojds intradesfordringar samt pb okade kunskaper och rattigheter dock frBmst utmynnade i foljande:)) hurn skola vi hoja oss ur v d nuvnrande foraktade stiillning? Huru skola vi enkla, okunniga kvinnor kunna gora oss horda och sjalfva fora v %r talan?)) I tidskriften Eira skrifver Doktor Wretlind med anledning af det fijratsl ba~mnorskemotet: ~MAngen klngan icke minst frkn liikare - har horts, Atminstone i stBderna, rorande barnmorskorna. Men ingen, har gjort nhgot for ldrens sammanslutning och forbiittrade st8llni.ng.
då Banken icke vore förbunden till de nu utsatta åren, utan egde frihet sitt Coutract halft år förut att uppsäga. Vid öfvervägande häraf, och då enahanda skäl, som förmått Rikets Ständers Fullmägtige att år 1719 öfvertaga förvaltningen af Myntverket, jemväl för det närvarande synes tala för denna åtgärd, och ett sådant öfvertagande, uppå lika vilkor, som vid sistnämnde tillfälle bestämdes, visserligen skulle lända Banken till fördel, ej allenast såsom befrämjande en jemn och orubbad gång af sjelfva myntningen, i nion af Bankens behof, utan äfven genom Banken deraf tillflytande vinst, samt det synes med en klok omtanka öfverensstämmande, att, sedan Banken numera börjat med. hardt mynt infria sina utelöpande förbindelser, ingen åtgärd åsidosättes, som kan tjena till Bankens consoliderande och véxlingens obehindrade fortgång, finner Utskottet sig böra biträda det af Herr Conlracts-Prosten Af~ 4 Banco-Utskcttets Betänkande JV.o 67. zelius framställde förslag; hvadan alltså Utskottet härmedelst får tillstyrka Bikets Höglofl. Ständer, att uti lill Kongl. Majit' aflåtande underdånig Skrifvelse, med framställning om nyttan och behofvet för Banken, alt åter erhålla förvaltningen af Myntverket på ungefärligen enahanda vilkor, som vid Bankens senaste förpaktning deraf betingade och öfverenskomne blifvit, till Kongl. Maj:ts eget Nådiga ompröfvande denna fråga öfverlemna. Åtskilliga Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 28 Nov. 1834* Reservationer: af Herr Stuartj C. G”Oaktadt allt hvad som, både skriftligen och muntligen, blifvit inom Banco-Utskottet anförd t, till ådagaläggande af den föregifna fördelen och nödvändigheten af Myntverkets förenande med Banken under samma styrelse, har jag dock icke härom kunnat blifva öfver tygad.
Utskottet uppmärksamt på olägenheterna genom hindret i fritt val af utslakningsmärken för vinter-vägar, finner Utskottet skäl att, frångående sitt förra yttrande i denna del, vördsamt tillstyrka, att hädanefter, såsom hitintills, det må på vederbörande jord-egare sjelfve ankomma, att deras väglotter utstaka, på sätt för dem kan vara beqvämligt och för ändamålet tjenligast. Hvad åter angår Motionen om qvistning i stället för nedhuggning och undanrödjning af skog invid sommar-väg, i anledning hvaraf Utskottet, under Motionens Besv. och Oecon. Utsk. Utl.cTc. N.o 77. 5 afstyrkande, föreslagit den öfverklagade Författningens bibehållande, endast med den inskränkning, att föreskriften icke måtte å vissa trakter tillämpas, så torde Utskottet böra, till svar å de i denna del gjorda anmärkningar korteligen erinra: Att orsaken, hvarföre skogs och buskars undanrödjande invid Landsväg icke allestädes vore för vägens nödvändiga uItorkning lika angelägen, är den, att t. ex. på höjder sådant kan ske, oaktadt den större fuktighet och syra jorden vanligen bibehåller genom tätt växande trädens röter,och icke, såsom Herr af Sillen förment vara åsyftadt, genom tradstammarnes så nära belägenhet till hvarannan, att vattnet icke skulle kunna deremellan afrinna, samt att uttolkningen ej eller betydligen försvåras genom den ringa fuktighet, som å landsvägen föranledes genom planterade alleer eller andra isolerade träd o. s. v.; samt att för öfrigt, i fråga om trädqvistningen på sätt Motionen innehåller, den aflägset boende väglotts-innehafvaren, såsom oftast icke egande den jord, der vägstycket framgår, torde finnas mindre angelägen om att, i och för trädens och buskars besparande, qvista dem successivt hvarje år, hellre än att på en gång genom fällning eller rothuggning dem undanrödja; och att, i sådant hänseende, det ingalunda blifver lika 6 Besv. och Oecon. Utsk. Utl:de.
Emellertid hafva Kommiterade, af skäl som i betänkandet förut finnas uppgifna, antagit, att endast en del af beväringsmanskapet skulle komma att undergå vapenöfning i fredstid, hvarigenom en besparing i kostnader kunde vinnas, och sålunda tillgång beredas för upprättandet af en elit-corps bland beväringen, utur hvilken corps ett underbefäl kunde erhåilas, som vid inträffande krig, då arméens reserv, eiler den del af beväringen, hvilken icke blifvit införlifvad med gamla stammen, måste till Rikets försvar uppbådas, blir af behofvet högeligen påkalladt. Om, enligt hvad betänkandet i det föregående innehåller, endast 10,000 man beväring utaf hvardera af de tvenne första åldersklasserna årligen till vapenöfning inkallas, och om den härigenom vunna besparing användes för en sådan Elit-corps, som här ofvan blifvit nämnd, och som förut i betänkandet omförmäles, så återstår att utreda, dels huru stor kostnaden skulle blifva för ifrågavarande 10,000 mans vapenöfning, dels ock i hvad mån den härigenom uppkomna besparing må blifva för det afsedda ändamålet tillräcklig. För utredandet af den första frågan är det nödvändigt att i främsta rummet tillse huru stort antal bevärings-ynglingar under föregående år blifvit i medeltal vapenöfvadt, och detta medeltal bör, i likhet med hvad som skett vid beräknandet af kostnaderna, sökas genom jemförelse af de sednast förflutna åren. Fullständiga upplysningar härom erhållas af de »Förslag öfver Arméen och Flottan tilldeladt Beväringsmanskap», hvilka Kommitén från Kongl. Landtförsvars-departementet fått sig 13 meddelade. Af dessa förslag inhemtas, att exercerad beväring under åren 1855, 1856 och 1857 utgjort följande antal: Är För Arméen. För Flottan. Tillsammans.
Mönster till dessa modeller erhtillas och beställningar utföras hos fröken Ohlsson, Blasiiholmstorg 14. P ' Fredrika-Bremer-För6undets sjukkassa hade den 26 april årsmöte i Förbmdets lokal vid Malmtorgsgatan, under professor P. Idun Stockholm. I d u n m. pl. 1 ' renumer. Kedaktör och utgifVare: FRITHIOF HELLBERG. A l l m. Telef. Utgifningstid: hvarie helgfri fredag Lösnummerspris 15 öra (vid kompletteringar). Gernandts Bokir.-AktUb. 70 öre p r n o n p. - r a d. Elmblad. (Toivo.) f et är nu mer än tio år sedan jag för föri. sta gången såg signaturen Toivo under ett par små skisser i en af våra huvudstadstidningar. Toivo är ett finskt ord och betyder: förhoppning, och den, som valt denna signatur — hvilken dessutom snart blef ofta synlig i tidskrifter och kalendrar samt allt mer och mer blef allmänhetens gunstling för sina vekt fina, känsliga samt om bäde originalitet och äkta skaldeflykt vittnande sånger och visor — hörde jag, var en ung sondotter till gamle pastor primarius Abraham Zacharias Petterson; att hon var, visserligen född i Stockholm, men hälft finska, ej endast emedan hennes moder var en Suomidotter, utan ock för det hon tillbragt sin barndom och första ungdom i Suomilandet; vidare nit hon var protegerad - t Lea, som om henne yttrat, att hon både var en förhoppningsfull förmåga och » en rikligt snäll och rar tös »; i ett kåseri-referat i N. Allehanda öfver en publicistfel ubbfest kallade » Kapten Gulliver » henne för: Sigrid den fagra, och Gulliver visste, hvad han bå- de sade och skref. Själf hade jag dock icke kommit att med mina lekamliga ögon se författarinnan i fråga. Men en dag fick jag tillbud af min vän Albert A n - derson-Edenberg att ingå som daglig hjälpreda i hans tidskrift, Svenska Familj-Journalen, som då förvandlats från månadsskrift till veckoblad och behöfde förstärkt redaktion.
Rätten uppsköt målet till den 24 November med föreläggande för Rosenschöld att personligen sig infinna vid äfventyr, att han eljest skulle varda med tjenliga medel till Rätten hämtad; men som Rosenschöld ej fått del af beslutet härom, måste ytterligare uppskof äga rum till den 22 påföljande December, då Svaranden, ehuru Rättens föreläggande var honom behörigen meddeladt, likväl uraktlät att sig infinna eller förfall anmäla; hvarföre Rätten, med målets utställande till ytterligare behandling den 23 Februari 1854, beslöt hos vederbörande begära, att Rosenschöld måtte å sagde dag till Rätten hämtas. Emellertid korn ofvanomförmälde förre Marinsoldaten Skantz den 5 Januari sistnämnde år för Rätta och tillkännagaf, att han återkallade sin förut gjorda anmälan, att han vore författare till ifrågakomna flygskriften, den han icke ens någonsin läst; förmälande att Rosenschöld uppmanat Skantz att inför Rätten säga sig vara författare till skriften och derför löfval honom ersättning, hvilken äfven till god del blifvit betald. Detta antecknades, men något beslut med anledning af detta Skantz’s tillkännagifvande ansågs för tillfället icke vara att meddela.
När man således yrkar val-rättighetens helgd för menigheten och till stöd derföre åberopar det närvarande förhållandet, borde man icke förgäta, att just efter nu gällande ordning denna rättighet redan är betagen nära hälften af Församlingarne, och utöfvas af den andra hälften under inskränkningar, som samliälls-skicket väl gjort nödvändiga, men som likväl borttaga en väsendtlig del af den frihet man åberopar. Mot ifrågavarande förslag plägar äfven invändning hemtas från betänkligheten att göra Pastorernes utnämning, allmännare än liiltills skett, beroende af Styrelsen, då Presterskapet utgör ett Riks-Stånd, samt från den omständigheten att menigheternes skyldighet att aflöna Presten vore en grund för deras valrättighet; men så länge ecclesiastike Embetsman ej äro amovible, synes något giltigt skäl icke gifvas för den förra invändningen, och, beträffande den senare, synes den icke eller vara välgrundad, ty dels aflöna de menigheter, som förlorat valrättigheten, sina Prester på samma sätt, som de andra, dels aflöna de egentligen alla slags Embetsman, ehuru icke så direct som sitt Presterskap, och dels är Presten i6 Lagsamt Allm.Besv. o. Oec. Vtsk. Bet. IV.-o SSL. väl en Statens Embetsman, men icke i samma mening som de öfrige, emedan han tillika är Kyrkans tjenare. Som sådan står han i ett helt annat förhållande till folket; han har, åtminstone i sin ursprungliga åsyftning, en helt annan, en mera inre och andelig caracter, än Statens öfrige tjenare, och det är denna, men icke tillfälligheten af ett serskildt aflönings-sätt, som i Utskottens tanka grundar menigheterues valrätt. Om alltså inga andra motskäl vore än de nu anförda, skulle Utskotten föga hafva tvekat, att, åtminstone med vissa modificationer, till beredande af motsvarande fördelar åt vederbörande för de eftergifter, som i följd deraf skulle komma att ega rum, tillstyrka det ifrågavarande alternativet. Men Utskotten hafva redan antydt det väsendtliga och, i dess tanka, afgörande skäl, som hindrar det från ett sådant tillstyrkande. Allt andeligt
— Om således häfden är det ruttna i samhället, eller om hon är det, sorn lefver längre och kraftfullare än beskrifven lag, det borde betänkas af dem, som förmena sig vara härolder för dagens vishet. Det är med våra förhållanden till vår gamla författning, som med dem till en tystlåten moder. Vi känna lika litet hennes förtjensler om oss, alldraminst under vår barndom, som vi vete eller vanligen erkänne hvad vi äre våra medfödda egenskaper skyldige. Så är det äfven med vår gamla författnings brister. Vi hafva ej riktig reda derpå. Oftast märke vi dem äfvenså föga, som våra medfödda fel, och om dessa yppas, äro de ojemnförligt lättare att fördraga, än de lyten, som tillfogas oss, sedan vi hunnit till mogna är, och genom andras förvållande. Icke en gång den ofärdige tillåter, alt man med honom företager operationer, som möjligen kosta hans lif. Han lefver hellre frisk, sådan han är, än han låter sina lefvande lemmar skäras efter någon lära om fullkomlighet, vore det än efter den Belvederske Apollos bild. Den, som djerfves vilja i ett samhälle införa en författning, hvilken ej utgår från bibehållandet af de medborgareclasser eller Stånd, hvilka der redan lefva och äro med rättigheter begåfvade, den måste anse sig sjelf för en Gud; ty endast för Allmakten är det möjligt att åt en sådan författning gifva lif och bestånd. Hvad skole vi då säga om det förslag, som hvilar på Ståndens bord? Hafva dess skapare deri inblåst en lefvande anda, som kan upprätthålla det, oaktadt dess brister? Dessa, hvilka åtskilliga författare och talare i så många hänseenden och så ovedersägligt ådagalagt, äro dock visserligen ännu flera. Bland de bekanta vill jag blott fästa mig vid följande: l:o
A ömse håll måste man vara i ständig rörelse vid framsättandet af dessa många fat och karotter, man måste rikta hela sin uppmärksamhet på detta framsättande och borttagande, och om en granne vore tanklös nog att vända sig åt andra sidan och fördjupa sig i ett samtal, måste man med eller mot sin vilja störa honom, för att ej en dam skulle uppstå för denna uppsjö af rätter. Min princip att borta smaka på hvarje rätt, vare sig af kritiklystnad eller nyfikenhet, kom här till korta — det fanns för mycket af det goda! — När min väninna bad att få höra mitt omdöme om hennes kokkonst, måste jag tillstå, att jag icke var i stånd att säga något om de flesta af de framsatta rätterna. Detta » för mycket » var en liten skugga, som föll öfver min väninnas första fest, men hon tog visserligen den lärdomen däraf, att öfverflöd i mat icke endast är ohelsosamt, utan äfven inverkar på sinnesstämningen, och sedan dess ha hennes tillställningar antagit en mycket angenämare prägel. För resten tänker, jag att hennes hushållskassa äfven mår mycket bättre däraf. Fru Egbert. Undertecknad är bortrest från och med den 4 dennes, och förestås redaktionen under min bortovaro of hr Johan JYordling samt expeditionen och ekonomien af hr Alexander Hellberg. Skrifvelser, som innehålla bidrag till tidningen eller på något sätt röra tidningens innehåll, böra adresseras till Iduns Redaktion, rekvisitioner, penningförsändelser och dylikt till Iduns Expedition, Stockholm. Frithiof Hellberg. Ja, därhän hafva vi kommit! Nu behöfver ej längre » det täcka könet » afundas männen deras ordenslullull; de hafva sin egen orden, våra damer, o c h kunna bli dekorerade — i Turkiet I Det är den nu regerande sultanen, som varit nog tidsenlig o c h chevaleresk att instifta orden Chéfakat. Den har redan förut tilldelats trenne svenskor, nämligen grefvinnan Elisabeth Hochschild, friherrinnan Antoinette Ribbing samt drottningens kammarfröken Martha Eketrä; nu har senast för några dagar sedan svensk-norske ministerns i Konstantinopel gemål, fru Louise Reuterskiöld, född Nordenfalk, hedrats med densamma.
607 ligt, att den ersättning, åboerne funnits böra i omförmälde hänseende tillgodonjuta, varder å stat uppförd, hvadan £. K. M:s nådiga framställning i detta fall icke blifvit af Rikets Ständer bifallen. 6:0 Jordbruket} Handeln och JVäringarne. a) Undervisnings-anstalter för jordbruk och landtmanna näringar.
Det heter nemligen endast, att arfvodet »t allmänhet ej må högre tagas,» etc. Detta är således blott en antydan, hvars lämplighet dock torde kunna betviflas, helst ett stadgande af sådant innehåll säkerligen skulle gifva anledning dertill* att den sålunda, endast såsom det allmännaste maximum, antydda procent alltid skulle blifva beräknad, äfven för de lättast skötta förmynderskap. De hinder, som för öfrigt förefinnas emot bestämmande i lag af ett visst arfvodes-belopp i ifrågavarande hänseende, ligga, såsom lätteligen inses, i den vanligen högst väsendtliga olikheten af särskilda förmyndarebefattningar. Samma skilnad, som vanligen eger rum emelian den ena individens affärer och den andras, lärer väl ock i fråga om förmynderskap förefinnas; och der tiligångarne äro små, kan förmyndaren dock ofta hafva ett vida större besvär och således vara förtjent af ett jemförelsevis högre arfvode än i de läll, då myndlingens tillgångar äro stora. 1 följd häraf och då hvad motionärens förslag i öfrigt innehåller icke utgör ämnen, sorn synas tarfva närmare bestämmelser i den positiva rätten, hemställer Utskottet vördsamt, det ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 46 Oktober 4860. Rättelser t Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. Sid. 4, i‘ad. 12 uppiIV., star.' dem läs: den — Sid. 9, rad. 14 uppifr., star: fjerde läs: sjette — Sid. 10, rad. 11 ned i fr., star: libertés läs: liberte. Stockholm, trvckt nos Sam. Rumstedt, iööo Lag-Utskottets Betänkande N:o 71. I Alik. till Exp.-rjtsk. den 22 Oku 1860, kt. 12 inidd. Betänkande, i anledning af vackt motion om ett tillägg till 15 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, i fråga om fullmägtigskap.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagifva, att någon officiel underrättelse om ärendets afgörande i de öfriga Stånden ännu icke ankommit, men att rycktesvis vore kändt, alt Högvörd. PresteSt. derom på förmiddagen fattat sitt beslut. Propos. å bifall till liiGripenstedts förslag om inbjudning till Medstånden blef härefter framställd och med ja besvarad. 2:ne Prot.utdr., innehållande R. o. Ad:s på förmiddagen fattade beslut, jemte det dertill nu beslutade tillägg, upplästes till justering och godkändes. Då nu II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, såsom föremål för öfverläggningen framställde den af Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., under förmiddagens plenum väckta motion, alt R. St. matte till K. M. ingå med en tind. skrifvelse, ang:de nödiga åtgärders vidtagande i afseende på tillverkning och försäljning af bränvin, anmälde och yttrade sig Frih. Den IG November e. m. 313 Frill. Palmstjerna: Jag anhåller, i händelse del H. Ståndet ieke skulle filina sig deraf besväradt, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta ännu en gång uppläsa sednare delen af mitt förslag, sådant del nu till Ståndets pröfning framlägges. lag får dock tillika på förhand förklara, att, för den händelse alt Hr Gr. o. Landtm, eller det H. Ståndet skulle finna någon svårighet vid alt antaga förslaget, sådant det i dag af mig blifvit framsläldt, sä är jag för min del gerna beredd alt ingå pä de modificationer, hvilka kunde bidraga lill svårigheternas undauröd jamie; blott att, i bufvudsaken, förslaget vinnie det fl. Ståndets bifall. Jag har för detta ändamål i förväg påtänkt några förändringar af detsamma, men skulle dock först önska veta, huru omdömet derom utfaller sådant det nu hefinnes, innan jag utbeder mig att af dessa förändringar fä lenina det H. Ståndet del. H. Ex. Or Gr. o. Landtm, yttrade, del han, då Frih.