Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I nedersta våningen af Kongl. Slottets norra sida har RiksArcliivet arne trånga och låga arbetsrum, jemte ett litet rum utan kakelugn för sitt bokförråd och en del öfriga samlingar. Endast få handlingar kunna rymmas der. Archivets hufvudsakliga förvaringsrum utgöras af 5 st. källare, eller så kallade hvalf under sjelfva Slottet, till hvilka nedgången är från CanzliStyrelsens, Cabinettets och Archivets gemensamma förmak. Men dessa rum, i hvilka, såsom närmast tillgängliga, en del nyare handlingar och de angelägnaste hufvudskrifter förvaras, förtjena icke namn af hvalf, emedan de blott genom trossbottnar äro skiljda från de öfver dem belägna Embelsoch boningsrum i Slottet, och dessutom icke äro förvarade med andra dörrar, än af träd. I händelse af eldsvåda äfventyrar man följaktligen, att dessa angelägna och dj^rbara samlingar i grund förstöras. Af säkrare beskaffenhet äro anie eldfria större hvalf, som RiksArchivet äger under Slottets nordvestra flygel, försedda med tjocka jerndörrar, och det ena med 2:ne stora Kakelugnar. Men eldning deri har måst inställas, sedan en flerårig erfarenhet visat, att värman dragit fuktigheten ur de tjocka murarne, så att mögel och fukt ej mindre på - Den 15 December e. m. 177 påskyndat handlingarnes förmultning, än skadat tjensteraännens hälsa. Dessutom gör dessa fullproppade hvalfs aflägsenhet från arbetsrummen deras begagnande alltför tidspillande. RiksArchivets öfriga rum äro emedlertid icke blott otjenliga för sitt ändamål och osunda för tjenstemännen, utan äfven otillräckliga för en ordentlig uppställning af de handlingar, som redan finnas där, än mera för dem, sorn borde finnas, och ytterligare årligen skulle tillkomma. Enligt CanzliOrdningen, borde ingen StatsExpedition få behålla sina handlingar längre än 3 år.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, beträffande BondeSt:ts ifrågav:de inbjudning, något annat yrkande icke blifvit framstälidt än om afslag derå; och tilläde H. Exc., att inbjudningens afseende naturligtvis icke innebure något annat, än att R. o. Ad. förklarade sig icke kunna instämma uti BondeSt:ts beslut att återremittera Betänk:t i dess helhet, och följaktligen icke lade något hinder i vägen för St:ts pröfning af de särskildta §;ne i förordnings förslaget. Sedan härefter propos. på afslag å BondeSt:ts inbjudning blifvit framställd och med ja besvarad, ölvergick R. o. Ad. till pröfning af förordningsförslaget, dervid först förekom § 1- Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Då jag tager för gifvet, att det vore ändamålslöst att yrka bifall till Frih. Cederströms förslag i detta ämne, så afstår jag derifrån. Jag kan dock ej underlåta att förklara, det jag finner ett sådant stadgande, att nemi. vilja beröfva en tjensteman rättighet att af sin egendom taga den inkomst, hvartill han eljest såsom medborgare vore lagligen berättigad, ej stå i öfverensstämmelse med en på billiga grunder upgjord lagstiftning. Hr Estenberg, Carl Christian: Vid genomläsandet af Den 26 Mar9 e. m. 395 lista mora. af lista g i det nu från det Samnansatta Utskit afgifna Betänk, angide vilkoren för bränvins tillverkning, liar jag kommit till den öfvertygelsen att detsamma står i uppenbar strid med den hufvudprincip, sorn inom representationen gjorde sig gällande, då för någon tid sedan förslag till ny kriminal-lag uprättades. I LagUtskits Betänk.
Blifva då alla Riks-Stånden ense om antagandet, öfver le nine de förslaget derom till Konungen genom deras Talmän, med motiverad begäran, att Konungen ville sitt bifall dertill gifva. Konungen in hem te hela Stats-Rådets tankar deröfver, tage sedan i Stats-Rådet sitt beslut, och meddele Rikets Ständer på Rikssalen sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka han icke samtycker till deras åstundan ”Om vid Riksdag, då beredda grunlagsfrågor lagligen kunna afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej ega rum, utan Konungens och alla Riks-Ståndens sammanstämmande beslut;” af Contracts-Prosten Hallström: ”Det må medgifvas, alt någon rättelse i uttryck och ordalag är af nöden, för att bringa 56 och 81 §§. Regerings-Formen i den öfverensstämmelse med hvarandra, att någon tvist deröfver icke kan uppstå. Men hvarje försök, som i sådant afseende göres, går, om jag ej felar i mitt omdöme, en säker förkastelse till mötes, derest det i öppen strid med den opinion, som redan blifvit såsom arne Riks-Stånds gemensamma tanka uttalad, frånkänner ett enda Comlilutions-Uiskollets Memorial N.-o 84- 9 enda Ständs mening, i händelse den skulle utfalla till afslag eller ogillande af den tillstyrkta grundlagsförändringen, all kraft och betydelse vid den första beredande Riksdagen. Uppenbart är detta undertryckande af något Riks-Slånds yttrade åsigt öfver ett ändringsförslag i sjelfva grund-författningen ett strängt ingrepp i dess constitulionela rättigheter, och i märkeligaste contrast med det liberum veto, sorn obestridligen vid en senare Riksdag tillkommer detsamma. Hyllas äfven rätteligen den i Grundlagen nedlagda conservativa principen, så att dess förhöjande snarare åsyftas, än dess försvagande, så borde väl icke oundgängligen erfordras ett afslag af Riks-Ständens pluralitet eller 3:ne Riksstånd, på det att ett framlagdt förslag till ändring i Grundlagarne måtte kunna genast vid dess första skärskådande afvisas.
Men det var egentligen först på sista tiden, som han kommit att se närmare på henne, ty han var nu snart utlärd i sitt yrke, kunde börja tänka på att vara sin egen mästare, och ville då gerna hafva en hustru med. Hvarken mor Greta eller Lars, visste han, hade något emot om denna blefve Elsa. Mor Greta hade till och med sagt honom, att han snart borde sjunga ut med hvad han hade på hjertat. — Flickan — hade hon sagt — följde ju honom med ögonen, hvart han gick, som hade hon velat äta upp honom lefvande. Han hade äfven tyckt sig märka någonting ditåt hos Elsa. Men hennes ögon voro icke att lita på, sade grannarne och klandrade henne mycket, derför att hon ej velat gifva sitt ja åt Gudmund Åkesson, som var en så hederlig karl och hade flere stora gårdar på malmen. Men Gudmund var dock både ondsint och ful, och halte Sven hos prosten, som friat efter honom, var icke mycket bättre. Så egenkär var han, att nog borde han få henne lättare än dem, tänkte Anders, och för hvarje dag som gick började hän mer och mer tycka, att Elsa passade till hustru åt honom. Hade han råkat henne denna qväll, skulle han bestämdt tagit mod till sig och sagt henne det. Det var en varm dag. Derför hade Elsa flyttat ut väfstolen på gräsbacken utanför stugan, der det var skugga under det höga päronträdet. Här fick spolen löpa raskt undan mellan väfslagen, under det hon ömsom hvisslade, ömsom sjöng. Solen hade gått ned bakom grannens tak. Det var kallt, att sitta längre ute utan tröja i blåsten. Hon böjde sig derför ned för att upptaga den, då hon såg hönsen komma kacklande och pipande med uppspärrade vingar genom inhägnaden. Efter dem kom grannens stora katt, försigtigt smygande sig fram mellan trädstammarne. Med ett hopp stod hon på marken och, gripande den första sten hon fick tag uti, skyndade hon efter honom. En vild hetsjagt började, som slutade dermed, att spetsmakarens Janne ilade upp i närmaste träd.
Stat redan ökade, dock nu mera ringa inkomst af 1600 Riksdaler, som kunde anses lämpelig. Lä Ämbetet war af helt olika omfattning och bestaffenhet. ^s. VV. I^lljencrantr, Lika lydande med det til Riksens Högloft. Ständers Stats-Utstott ingifne Original betygar Lröäelius. Begärdes pä bordet. Uplästes et af Herr Kei.it<:r§^.öl6, LLrlLustLf, ingifwit Memorial, lydande som följer: Ödmjukaste Memorial! Den höjd Swensta Jordbruket inom en kort tid wunnit, är följder af Regeringens derä kemnade upmärksamhet, och patriotiste Medborgares nit at med uplysande ssrifter gagna. Twisten rörande Circulationen och detz ätstittiga Andra Band. klra io. sätt - 74 Den 8 IE. sätt, har ren stor man bidragit lil en förut osedd encrgie uti Jordbruket, och föranledt til en wetenffaplig bade theorie och practique Jordbrukare hafwa börjat caleulera öfwer den största förmän at bruka sin jord efter sina tillfällens och sin locals beskaffenhet, det enda sanna til Jordbrukets upkomst, den enda utwäg at erna fullkomlighet. Dertil fordras likwist, at Jordbrukaren ej är motwerkad af Författningar, och saknar frihet at kunna blifwa sig sjelf och det allmänna mest nyttig. Ännu ägs wi författningar, som ehuru stridande emot nu warande uplysning, bliftvit af inrotade collegiala fördomar bibehällne til, och med förswarade, och ehuru en rättskaffens Jordbrukare ej möjligen kan handla emot sitt werkeliga intresie, och han är bäst i tilfälle at. beräkna sin sannffyldiga fördel, är hans indusirie fjättrad af nräldriga felaktiga principer. Detta twäng inträffar isynnerhet för de Jordbrukare, som innehafwa Kronans tilhörande eller under wederlbörandes förmynderffap stående Jord.
S:s Revisorer .. — —• R. S:s Revisorers för 1825 o. 27, röridc Riksgälds Vcrket Aterremiss i ämnet Dito d:o rör:de Stats-Verkct • Aterremiss i ämnet . • Stats-Utskottcls, om granskning af Riksgälds Verket Kongl. Proposition en CJ CfQ | Afdelning. » u 3 0 Häftet. Pagina. Betänkandets. Riks-Stånilens Beslut. Undcrd. Skrifvelse. cT u (TT CTP 1 N:o N:o Ridd. 0. A. Prestestånd. BorgareSt. Bondestånd. Berättelser, Stnts-Utskottets m. m, Aterremiss i amnet —. — skriftliga, äng. deras upphörande i Hof-Rätter samt, Rådstufvu-Rätler Aterremiss ... Besigtning, Economisk, å Kyrkoherdeboställe!! m. m. Aterremiss i ämnet .. om. sådana å Soldate-Torp Aterremiss i ämnet .. Besigtningsman in Städerna, om tractamente för dem Aterremiss i ämDct . Beskattning af Sågar, Stamp-, och Valk-Verk, Qvarnar &c. „ an g: de . Aterremiss i ämnet .. Beskattnings* och Statshushåilnings-Systémc, om förändring deri Aterremiss i ämnet Betjening-? Besvärsoch Economie .
Hr von Hartmansdorff: Den ledamot, som sist yttrade sig och talade till privatbankernes forsvar emot mig, han förklarade likväl, alt det. stadgande, som Hr Aminoff sagt vara lor strängt, vore nödigt för all hålla ögonen öppna pä bankdirecleurcrne. Jag skulle tro, alt den önskan, jag förut yttrat, äfvenledes var eli medel lill della öppnande, och eli ganska kraftigt. Är en bank utsatt för concurs i det ögonblick, som han icke inlöser sina sedlar, sä aktar lian sig alt komma i denna belägenhet; det är just denna säkerhet för sedelinnehafvaren, som man bör söka åstadkomma. All hänvisa till dea efterföljande tj, eller rättigheten och möjligheten för en sedelinnehafvare alt begära qvarstad på någon bankdirecteurs egendom, kan vara nyttigt och godt för den, som äger hundradelals och tusentals riksdaler att af banken fordra ; men de fattige, för hvilka man nyss yttrat sä mycken omtanka, för dem som äga 2 och 3 r:dr och hvilka äro ganska mänga, huru äro de i stånd alt vänta pä inlösen af sina små sedlar, och än mera att begära qvarstad pä baukdirecleurernes egendom? De fattige hafva hvarken kunskaper eller annan förmåga deri ill. Jag är således nu i ordningen ull lala för dessa fattiges bästa. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Maj:t att, derest omständigheterne skulle sådant fordra, anvisa en del såsom anslag utan återbelalnings-s-kyldighet; och ll:o för utlappning af myror på Gottland Femtio Tusen Riksdaler. §• 16. För befordrande af vattenaftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag inom de delar af Riket, som icke uti 12 §. äro uppräknade, hafva Rikets Ständer lill Kongl. Maj:ls Nådiga disposition anslagit en summa af Etthundra Tusen Riksdaler, alt såsom lån, emot ränta och återbelalning i den uti nästföljande §. bestämda ordning, utgå till de enskilda menigheter eller corporationer, som förbinda sig alt sjelfva bestrida hälften af den på företaget belöpande kostnad; dock ankommer på Kongl. Maj:t att, der serskilda omständigheter kunna påkalla en annan ordning för Statsbidragets utgående, anvisa en mindre del af ifrågavarande medel äfven såsom anslag utan Aterbetalnings-skyldighet. Dessutom hafva Rikets Ständer medgifvit, att, i händelse de i föregående §, omförmälde låne-undeistöd för Emm-åns och Stång-åns samt llimble och Tollereds åars upprensning, äfvensom för uttappningen af myror på Gottland, af en elier annan orsak, icke skulle komma att utgå, jemväl dessa medel må af Kongl. Maj t, på enahanda vilkor, till andra odlingsföretag inom ofvanberörde delar af Riket disponeras. Bih, lill l\. Sl, Fröt, 1840 och 1S44 >!>aml. t J/d, 3 Band.' /5 Haft, STOCKHOLM, eckstfinska boktryckeriet 1841. Fortsättn, tif Stats-XJiskoltcts Memorialj N.-o SSo. 1 § »7*
Då de bestämmelser, hvaruti denna punkt skiljer sig från hvad Rikets Ständer förut förklarat sig anse ändamålsenligt, framkallats dels af den utaf Utskottet redan tillstyrkta förändringen att regleringen af presterskapets löneinkomster bör ske för en tid af femtio år i sender och ej för everldelig tid, dels af omsorg att noggrannare, än hvad i Rikets Ständers förslag varit fallet, omintetgöra hvarje fråga om sportlers fortfarande för presterskapet; samt Utskottet således ej annat kan än anse punkten, i dess nu befintliga ordalydelse, rätt aflfattad och ändamålsenlig, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte samma punkt godkänna. 9:<le Punkten. »Presterskapets löner beräknas uti en eller flera af de räntepersedlar, som, enligt grunderne för ränteförenklingen, äro för hvarje län bestämda, dock att endast en mindre del må beräknas i penningar. Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende på särskilda förhållanden, af nämnden föreslaget och af Kongl. Majit meddfvet.» Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 31 Sammanhang med denna punkts innehåll har det af Pehr Nilsson i Espö yrkade stadgande, att de af bemälde motionär föreslagne spanmålslöner för presterskapet icke finge utgå in natura, utan borde lösas efter medelpriset af de tio sista årens markegångstaxa. Vid föredragning af ärendet har, såsom skäl för det tillägg, som i denna punkt skett utöfver hvad Rikets Ständer föreslagit, Departements-chefen andragit, att, med afseende å den i vissa orter ännu svåra afsättning, borde åt den blifvande Kommittéen lemnäs öppet att yttra sig, huruvida undantag ifrån den allmänna föreskriften om spanmåls lösande efter medelmarkegångspris i något fall skäligen bör ega rum, samt i sådan händelse äfven att föreslå, huru med uppbörden af den in natura levererade spanmålen bör tillgå.
Den nya Franska traktaten åsätter visserligen ett slags skydd för inhemskt bränvin, som kallas surtaxe med 30 öre för 100 proc. alkoholshalt, och således skulle vid en reducering till 49 proc. eller vanligt 6-gradigt bränvin skatten utgöra 15 öre. Huruvida detta kan vara ett skydd, lemna jag åt eder, Mina Hrr! att fundera på, då frakten för bränvin från medlersta Sverige til! kusten stundom kan utgöra 15 öre. Detta är visserligen vigtiga omständigheter, men jag återkommer till sjelfva hufvudfrågan: tål nationen att ytterligare million tagas ur arhetarnes fickor och behölver nationen detta? De ledamöter af Stats-Utsk:ts utgifts-afdelning, som äro här närvide, torde kunna lemna upplysning, om det behölves och om icke utgifterna kunna bestridas med befintliga tillgångar. Jag har anledning att tro, att Stats-Utsk:t kommit till ett sådant resultat och att den föreslagna tillökningen i bränvinsskatten endast skulle blifva ett reservationsanslag för att betacka deri brist i tullintraderna, som nödvändigt måste uppstå i följd af den Franska traktaten. Detta har jag velat säga, för att om möjligt leda diskussionen i en rigtning, hvarigenom kunde lemnäs Utsk:t en ledning i den del af frågan, som jag, enligt hvad jag ofvan anfört, anser vara det väsendtligaste. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Ehuru min erfarenhet vid de tillfällen, då jag varit Utskrs-ledamot, har lärt mig att en diskussion i Stånden öfver ett ärende, innan detsamma handlagts al Utsk:t, sällan ledt till något resultat och sällan utöfvat inflytande på det beslut, hvari (Jtsk:t stannat, helst som det ofta handt, att dessa diskussioner icke ens blifvit lästa inom Utsk:t, tillåter jag mig likväl, då diskussionen i denna fråga har fortgått en längre stund, att yttra några få ord, och detta så mycket heldre, som jag i allo instämmer i hvad Frih. Klinkowström anfört.
Taflan, som var infattad i en fornnordiskt snidad r a m, aftäcktes därefter och blef föremål för allmän beundran. Härefter tackade hr Millet i ett med stort bifall mottaget tal för de uttryck af tillgifvenhet och välvilja, som ägnats hans fru och honom själf. Han erinrade om det bekanta ordstäfvet: » hvad en diplomat kan uträtta, beror till hälften på hans hustru, » hvilket han, hvad honom vidkomme, ville ändra till tre fjärdedelar, och berättade, att hans utrikesminister om honom sagt: hr Millet är kanske » trop vif », men vi skola hoppas, att hans fru modererar honom. Det var för hans fru en saknad att ej nu kunna närvara, men hennes glädje öfver den vackra minnesgåfvan skulle bli så mycket större. IDUN 1894 Folkskolelärarinnornas rättsliga ställning. Till ecklesiastikministern har nu från centralstyrelsen för Sveriges allmänna folkskollärareförening öfverlämnats en skrifvelse, i hvilken redogöres för kretsarnes yttranden om kyrkomötets bekanta beslut angående uppsägning af gift folkskolelärarinna. Svar föreligga från ej mindre än 132 kretsföreningar, och de innehålla ett synnerligen krafiigt tillbakavisande af kyrkomötets omotiverade attentat mot de gifta folkskolelärarinnorna. • Stockholms Kreditoch Diskontoförening har flyttat sitt kontor till Regeringsgatan 1, 1 tr. upp, strax bredvid Gustaf Adolfs torg, där en rymlig och treflig lokal inredts för den mycket anlitade bankens behof. Vi hänvisa för öfrigt till annonsen i ldun. Teater och musik. Kungl. operan uppförde i lördags sin första nyhet för säsongen, nämligen Friedrich Smetanas komiska 3-akts opera » Brudköpet », Kompositören, död år 1884, hade flere år sin verksamhet i Sverige, och redan ur den synpunkten är det försvarligt, att k. operadirektionen upptagit en hans opera, som på en hel del af utlandets förnämsta operascener visat sig äga god dragningskraft. Då härtill emellertid också kommer, att denna opera är ett alster af en originel och genialisk tonsättare samt i sig själf har alla betingelser att slå an, blir uppsättandet af densamma så mycket mera berättigad !.
Deremot, enär erfarenheten visat, att Domstolarne hittills, serdeles i brottmål, förfarit mycket olika vid bestämmande af tiden för edgångs fullgörande, och stundom leranat så kort anstånd, att besvärstiden derförinnan icke lilländagått, eller att parterne ej egt tillfälle anskaffa och förete bevis öfver målets fullföljd hos Öfver-Rätten, får Utskottet, i ändamål att befrämja enhet uti lagskipningen i denna del, samt försäkra parterne om. tett erforderligt rådrum, vördsamt föreslå, att 1 mom. iy Cap. 3/ <$‘. Rättegångs-Balken måtte ändras till följande lydelse: Domaren lagge den, sorn med ed sig fria skall, viss dag före att sig betänka, om han det ästundar, i staden två månader och A landet till det Ting, som näst efter 2 månader infaller. Stockholm den 3 Julii i834* N:o 87. * Ankom till Exped.-Utskottet den io Julii. Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Lars Hanssons från Götheborgsoch Bohuslän motion, angående förändring af rättegångstimman å landet. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Lag-Utskottet emottagit remiss af ett Memorial, deri ofvannämnde Motionair andragit, att då det vore rättsökande öppet, att dröja med inställelsen vid Under-Domstolarne på landet - ii Lag-Utskottels Betänkande N-o 8j. 9 det till klockan sjn eftermiddagen, inträffade den följd, att domhafvanden, som, enligt lagens föreskrift, borde vara å tingsstället klockan ni(^ förmiddagen, blefve länge sysslolös, utan att kunna, för bristande parter, handlägga de för dagen bestämda mål, men att, på eftermiddagen och emot räUegångstimmans slut, parterne infunno sig enhälligt, hvarigenom hände, att ofta större delen af natten måste till lingsförrättningen användas. Olägenhelerna häraf skulle förekommas och enhet i lagstiftningen i detta hänseende äfven vinnas, om rältegångstimman på landet framflyttades till kl. tolf på dagen.
Han kunde ibland rycka på axlarne åt dessa ord med tviflarens hånfulla leende, och ändå drefs han af en oemotståndlig åtrå att blottställa sig — hela sin ömtåliga känslovärld — i striden för en chimär. Var det en chimär? Då hade hans lif varit en jakt efter såpbubblan, då var alt arbete onödigt förspildt, då hade han lidit alt förgäfves. — Hvarför hade han då icke lagt an på att göda sin kropp och gå med lugn genom lifvet? Om den flegmatiske epikuréen uträttar lika mycket som sökaren och tviflaren med det oroliga blodet och de spända närverna — hvarför då vara sanningssökare och icke epikuré? Ja, hvarför? Hvarför blef icke granen björk? Den bleke mannen lutade sin brännande panna tätt mot den kalla rutan; det började dagas därute, och han slog fönstret ner. Morgonluften strömmade in, kylande och svalkande, landskapet flög förbi, färglöst och grått. Lokomotivet signalerade en station. Här var tre minuters uppehåll, och han gick in i restaurationslokalen för att få sig en kopp kaffe. När han trädde ut därifrån, kom en ung flicka emot honom med en blomsterbukett i sin hand. »Tack för er bok», sade hon käckt, i det hon räckte honom blommorna. Han stannade, tveksam. »Vet ni, hvem jag är?» »Ja, naturligtvis.» »Och blommorna äro till mig? Till Långholmskandidaten?» Hon kunde icke återhålla ett litet småleende öfver hans försigtighet. »Ja.» Han mottog buketten, och han bemödade sig fåfängt att dölja sin förvåning. Den unga flickan såg det, och det gjorde henne synbart brydd. Nu ringde det för tredje gång, och han måste in i sin kupé. Hon följde honom. Det var påtagligt, att hon hade något, som hon ville säga, och hon stred tappert för att öfvervinna sin blyghet. »Jag tycker inte om alt — naturligtvis», kom det till sist med en riktigt genomärlig blick ur ett par grå ögon.
Men vi hedra våra fäder mest, när våra handlingar vittna om, att deras icke varit förgäfves; vi begrunda den flydda storheten bäst, när vi i dess ljus utforska hvad stort som återstår oss själfva att göra! Efter denna inledning skildrar Elisabeth Barrett Browning de förhoppningar frihetsrörelserna i Toskana ingåfvo henne, medveten som hon var, att »nationerna varda hvad de vilja», och hon uttrycker hoppet, att regeringarna skulle tyda ordet folk, som nu ljöd från alla håll, i dess rätta betydelse: Majestät. Hon vill ingen omstörtning; vill ej tända lidelser men väcka samveten och påminner om att friheter icke nödvändigt äro frihet, att hopen icke är ett folk, förr än hvarje medlem i densamma är människa och alla hvarandra jämlika – därigenom att de andligt fullvuxna, som själfva kunna plocka sina drufvor, böja vinrankorna till jämnhöjd med barnens läppar! Diktens andra afdelning skrefs tre år senare, under det i Italien rådande djupa missmodet öfver det felslagna befrielsehoppet. Här säger Elisabeth Barrett Browning, att hon böjer sig djupt »i det stoft af tempel och städer, som kallas Italien», för att afbedja, att hon trott några kungliga eller påfliga löften om frihet, att hon glömt »det historiens luft hållits het af furstliga meneder», att hon hoppats, att friheten kunde vinnas af ett folk, som ännu hvarken ägde vishet eller tålamod. Men med oböjd trosvisshet tolkar hon trots folkets fel dess rätt till frihet och säger dess förtryckare, att ett folks lif icke kan trampas till döds under enväldets häl, ty för hvarje afhugget hufvud uppväxa nya! Visserligen är jag, säger hon, en vän af freden, men jag jäfvar Englands högljudda rop om fredens välsignelser som de enda eftersträfvansvärda. Jag skrifver ej fredens heliga namn på galgar, fängelser och fjättrar. Jag vill hellre se världshafvets böljor skumma af blod, än freden sitta vid det ena folkets själfviska härd, medan det andra suckar under oket. »Har mitt England ingen hand att räcka de förtryckta bland folken och bland dess eget folk?»