Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man blir det i en omgifning som den jag lefvat i, om man icke eger kraft att omforma omgifningen. Man blygs öfver att man inte är lik de andra. Och så kan ingen menniska föreställa sig hvad jag afskyr min egen röst, den är främmande för mig sjelf, den har inte ett enda tonfall för hvad jag känner.» Marianne såg på honom med något af förvåning. »Jag tror att hvad du der säger har mera tillämpning på mig än du tror», sade hon. »Åh, nog kunde du tala, om du ville!» Hon kände förebråelsen. »Nej», sade hon, »jag har den lätthet att föra ett samtal, som man får genom en uppfostran sådan som min, men – ser du – man vänjer sig vid att tala hvad andra vilja ha. Tankar har man inga. Hvar skulle man få dem ifrån! Nej, Börje, det är inte af oginhet jag inte talar.» Det låg på en gång något så okonstladt och ärligt i hvad hon sade, och något som väckte hans misstro. Hon var icke lik sig. »Jag har gått och tänkt så mycket denna eftermiddag», sade han, »jag tror att en sådan dag rymmer mera än ett helt år. Förhållandet mellan dig och mig blir visst ett annat än hvad det varit. Förut var det så, att när vi bara hade hvarandra, så var det nog. Men nu få vi någon annan att tänka på än oss, Marianne.» Hon kände ett obehag som om hon nu skulle detroniseras och en annan sättas i hennes ställe. Det fans något i hans ton, som gaf henne detta intryck. »Ser du förr, om det kom någon liten fnurra på tråden, så behöfdes det bara en kyss i rätta stunden», – han log – »och så var allting i lag igen. Det behöfdes inte mer. Och det kan nog vara tillräckligt för att vara kära i hvarandra, det, men jag undrar om det ... hm ... om det kan vara tillräckligt för mer än oss.» Han lät sitt pekfinger glida fram och tillbaka längs bordets kant, med blicken uppmärksamt följande det.
En dag när den uppretade fadern infann sig med beväpnadt följe för att använda våld, sänkte sig ett ogenomträngligt moln som en skyddande sköld ned framför dottern. Då förstod han, att hon var en af Guds utvalda ocg lemnade henne i fred för alltid. Slutligen dog den heliga Rosalie i följd af de späkningar och försakelser hon underkastade sig, och när hennes qvarlefvor fördes genom staden för att bisättas i familjegrafven, upphörde pesten, som just då grasserade, att vidare anfalla nya offer. Undret var tydligt, och nu utnämndes den heliga Rosalie till stadens skyddshelgon, en rang, som hon innehar än i dag. Hålan, i hvilken hon bott, omskapades till kyrka, och en väg, hvilande på hvalfbågar, anlades dit upp, som har kostat orimliga summor. Nu emellertid stod jag vid bergets fot. Till följd af sammanstötande omständigheter hade vi ännu icke gjort vårt besök i »Rosalies kapell», ett besök, som eljest plägar vara ett af främlingarnes första. Men i dag erfor jag ett oemotståndligt begär att komma upp till bergets spets, för att derifrån få kasta en blick öfver hafvet och hän mot Norden, hvars julfröjder så lockande hägrade för mitt sinne. På ett klipp utsprång satt en ung herde, sjungande en munter visa, under det hans hjord med ansträngande af all sin intelligens nyfiket betraktade främlingen, som så tydligt önskade komma upp till den; högt uppe i en krökning framskymtade en kavalkad af åsnor, bärande skådelystna misser och gentlemen», och lik skuggor gled den ena prestfiguren efter den andra mig förbi, alla med bönboken i hand, ögonen nedslagna och den vida kåpan uppskörtad för att underlätta det besvärliga uppåtstigandet. I S:ta Rosalies kapell hålles dagligen gudstjenst, och det råder fullkomlig täflan om, hvilken orden skall få ditskicka sina kandidater. Strax nedanför berget stodo ett par sadlade åsnor med sina förare.
Det räknades som Svens mest oförvanskliga förtjenst, att han var köttslig kusin till sjelfva hennes nåd, fröken Käthe; hade så dess utom förmonerna af ett friskt, manligt ansigte, en pojkes glada oförvägenhet och en glänsande ny sjö- officersuniform — mera kunde väl ingen begära, och mera behöfdes ej heller för att öppna farbror Karls gästfria dörrar på vid gafvel under den unge frändens korta sommarfrist. De hade ej sett hvar andra på ett år, de två kusinerna, och när de nu på nytt råkades, kände de båda en glad förvåning öfver hvad denna korta tid hade förändrat. Det var visserligen de gamla lekoch trätokamraterna, som möttes till en ny sommardust, men de funno båda, att det hade kommit något särskildt och egendomligt öfver den andre, något som de aldrig upptäekt der förr eller ens anat och som ingalunda saknade ett hälft komiskt behag. Och som de alltid hade varit vana att inför hvarandra oförstäldt uttala, hvad de tänkte inom sig, fingo dessa känslor ord redan vid hålles ett n u m m e r i veckan under hela qvartalet. » Nej men Sven, hvad du blifvit manlig och brun! Det måtte vara något rent trolleri med det Medelhafvet! » (Ty se: han kom från sin första långa expedition.) » Sannerligen får jag ej rent respekt för dig. ' » Och det låg något mera i detta lilla, hälft förlägna skratt, som beledsagade hennes ord, än gångna dagars uppsluppna gäekeri. Ej heller var det endast reflexen från hans solbrända hy, som gaf de bruna ögonen en ny värme, när han mötte hennes, och behöll den lilla handen i sin, onödigt länge, under repliken: » Och du, Käthe, vid Neptunus, har du ej emballerat! Du liknar på håret en söt liten miss, som hälft förvände mitt hjerta nu senast i Hyde park, och som lär förvändt allt för många dessförinnan. » Hon förnekar evigt att hon rodnade, men pappa, den stygge pappa, plägade sedan vittna det på begäran. » De retsamma herrarne, unga som gamla, de hålla alltid samman i slika ting.
Vid de under senare åren uppkomna frågor om årbeten till lättade communicationer bar Kongl, Majit, till förekommande af osäkra kostnadsförslags menliga inflytande, iakttagit den allmänna grundsatts, att orternes invånare borde böras, huruvida de dertill ville lemna bidrag, och samfäldt, eller genom upprättade Bolag, åtaga sig utförandet emot en bestämd summa af allmänna medel, med skyldighet att ansvara för alla uppkommande ersättnings-anspråk, att verkställa arbetet efter gillad plan under allmän tillsyn, samt att gifva säkerhet för anslagets behöriga användande. Utom de stora vägarna till Norrige genom Jemtland och ifrån Toftedahls Kyrka på Dahlsland, hvilka vid förra Riksdagens början voro fullbordade, hafva de då jemväl färdiga vägarna emellan Öster-Dalarna och Helsingland, samt Wermland och Wester-Dalarne blifvit indelade. Sedan alltså de stora Communications-vägarna emellan Kongl. Majds Nådiga Bcrått. N.-o t. lo5 "Wermland och Wester-Dalarne, Westeroch Öster-Dalarne, Öster-Dalarne och Helsingland, Helsingland och Jemtland, samt Jemtland och Norrige blifvit slutligen fulländade; har Kongl. Maj:t i Nåder beslutit, att, till sammanbindande af Dalarnes medlersta del med Jemtland, en väg skall anläggas genom Los Finnmark lill gamla vägen vid Kårböle; äfvensom undersökningar blifvit anbefallda om en ny väg från Eda Skans till Norrige, samt om tvänne vintervägar från Dalarne till Härjeådalen och till Norrige, och understöd lemuadt till en väg-anläggning emellan Nordmarks och Gillbergs Härader i Wermland. Under det Kongl. Maj:t sålunda varit betänkt, att, jemte communicationernas lättande inrikes orter emellan, äfven befrämja dem emellan de förenade Brödrafolken, har frågan om Sveriges och Norriges inbördes bandels-förhållanden utgjort ett ämne för noggrann pröfning och öfverläggning.
Jemlikt Utskotten meddelade ProtocollsUldrag från Högloft Ridderskapet och Adeln af den 18 Augusti, samt från Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet af den 14 i samma månad, hafva så beskaffade anmärkningar blifvit inom bemäkle Stånd'gjorde, hvilka ansetts förhindra antagandet af det Betänkande, Utskotten den 3i Julii afgifvit, i anledning af väckt fråga, om anslag af allmänna medel för SöderTelje Canal verk; och Stats-Utskottets Betänka riden, 3<g hvilket Betänkande af sådan orsak blifvit till Utskotten återremitterad. Då vid granskningeii af dessa aiitnärkniilgar Utskotten funnit dem, som inom Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståiulet blifvit gjorde, icke åsyfta annat än uppskof med frågans afgörande, till dess alt ett bestämdt beslut rörande tillgången för dylika pen ni ligeanslag till understöd oell uppmuntran för allmänna arbeten och företag, hunnit att i sammanhang med regleringen af Rikets penninge-väsende blifva fattadt, tillika med åtskillige, i olikhet med den Utskotten föreslagit, uppgifne utvägen lill anskaffande af en sådan tillgång; Och da således nu mera, efter det att Rikets Stander redan beslutat det sätt, hvarpå de anslag komma att utgå, sorn till befrämjande af allmänt nyttiga företag kunna blifva vid denna Riksdag beviljade, ali anledning till berörde anmärkningar måste anses försvunnen; Hafva Utskotten icke ansett det kunna tillböra deras åtgärd, i anledning af den skedda ålerremissen, att derå för närvarande lemna någon utförligare förklaring; Hvadan således för ett dylikt afseende endast återstå de anmärkningar vid Betänkandet, hvilka inom Högloft.
Redan var bland hans vänner förslaget väckt om en längre sydländsk resa, såsom innebärande en möjlighet för hans helsas återställning. Men penningmedel saknades; och derjemte det för honom ej mindre nödvändiga, – en i både yttre och inre afseenden passande reskamrat. Också yttrade hans läkare den förhoppning, att han skulle äfven såsom hemmavarande kunna tillfriskna, genom försigtigt lefnadssätt, mycken stillhet under vintern, och sorgfällig tillbakadragenhet från den yttre luften under hvarje strängare köld. Tyvärr! i stället för att öka sin verksamhet, måste han alltmera öka sin hvila. Likväl förgingo hösten och vintern ingalunda i dvala: kärnrik läsning omvexlade med dyrbara själsbröders umgänge, och i utbildandet af sina vetenskapliga grundåsigter förmärktes han ständigt fortgå. En vänlig krets af familjer, i hvilken han blifvit införlifvad genom frändskapen af sinne för sanning och skönhet, täflade i bemödanden att förljufva hans tidiga lefnadsqväll. Under sådana aftnar hörde man honom en och annan gång äfven föreläsa (t. ex. ur Ingemanns historiska romaner); hvartill man dock, oaktadt hans behagliga röst och hela själfulla föredrag, vid tanken på hans ömtåliga bröst icke gerna ville locka honom. Till och med hans egen poetiska alstringslust återkom, och frambragte vid det nya årets början flera värderika skaldedikter. En afhandling ”om den Sköna Konstens Arter”, hvilken dock ej hann fullständigt utarbetas, blef hans nästa företag. Ändtligen, och under våren 1834, fullbordade han, med tvenne nya delar, sin före promotionen började Dissertation. Den erhöll Fakultelens högsta betyg; och han kallades, vid tjuguett och ett halft års ålder, till Docens i Philosophiens Historia. Med strängaste rättvisa: han hade ej blott sedan längre tid, utkorat Philosophien till sitt hufvudstudium; han hade ock redan gifvit de mest otvetydiga prof af sitt spekulativa snille; så mycket mera egnad till verklig Philosoph, som han äfven var Humanist, – i ordets egentligaste, men ock vidsträcktaste och grundligaste mening.
» 2:dra raden, står: 16 <§, läs: 15 §. •»alli lllltt Hilt. lill R Sl. Becilia.-j Lagsamt Allm. Ank. till Exp. Utsk. den 3o Juni, kl. i e. Betänkande j i anledning af väckt, motion om af skaffande af de s. k. husvisitationerna efter olojligen inför dt gods. ”Till Bevillnings-utskottet liar Vällofl. Borgare-ståndet remitterat en af herr C.
Det andra skälet, som anfördes emot min mening, var en slags fatalistisk åsigt, att nödvändigt alltid öfverskotter måste uppkomma, samt att derigenom ingen skada skedde, emedan dessa medel i alla fall voro ute i lånerörelsen. Till en början får jag förklara mig icke kunna inse hvarföre denna nödvändighet skall existera, om man upptager inkomsterna till deras verkliga belopp; och hvad beträffar påståendet, att ingen olägenhet uppkomer genom en lägre beräkning,’ enär öfverskotten i alla fall komma rörelsen till godo genom lån, så lärer väl detta påstående, för alt vara riktigt, äfven förutsätta alt lånen utfalla lill samma skattskyldiga, hvilka onödigtvis blifvit för högt debiterade. Men så är naturligtvis icke förhållandet, utan hela operationen är, egentligen att tala, blott ett tvångslån från de skattskyldige till dem, som fått låna öfverskottsmedlen. Jag deremot tror det vara rikligast, att hvar och en får behålla och använda sitt, och alt skatter icke onödigtvis upptagas till högre belopp, än som behöfves. Frih. Palmstjerna: Med Hr Gripenstedt instämmer jag deruti, att Statens inkomster böra beräknas så högt, som man förmodar att de kunna uppgå till; likväl med förbehåll, att Statens utgifter äfvenledes beräknas till det belopp, hvartill raan förmodar dem kunna uppgå. Utgående ifrån denna grundsats, anser jag likväl, att StatsUtsk:s förslag i afseende på den nu förevar, frågan är rik - Den 23 October f. m. 231 tigt. StatsUtsk. föreslär, att inkomsterne under denna titel skola beräknas till 575,000 r:dr. Af tabellen finner man, att år 1842 bar denna titel inbringat 589,568 r:dr; men om man ser på markegången för år 1842, så var riksmarkegången för detta år 8 r:dr 17 sk. Om man nu jemför detta belopp med markegångspriset på spanmålen för i år, som troligen kommer att nedgå till fem r:dr och några skillingar, så finner man, att delta måste åstadkomma en ganska betydlig minskning uti inkomsterna på denna titel emot beloppet för år 1842. Året 1841 inbringade 585,992 r:dr.
Föredrogos ånyo och biföllos Ridd.Utskis d. 2 dennes e. m. pä bordet lagda memor.: 1:0 angrde tryckningen af den ännu otryckta delen af R. o. Ad:s prot. för riksdagen åren 1828, 182g och i83o; 2:0 ang:de väckt motion om medel till förekommande deraf, att valda taxeringsman inom hufvudstaden afsäga sig emottagandet af sådana befattningar. Upplästes ånyo och godkändes de från Ridd.Utsk. insomna och sedan den a dennes e. 111. på bordet hvilande förslag, ej mindre till R. o. Ad:s underd. skrifvelse till K. M., angrde åtskilliga ändringar i Ridd.Ordm, än till förändrade redactioner af åtskilliga §§ i Ridd.Qrdn. Ånyo föredrogs Hr Dalmans, Wilh. Fredr., d. a dennes på bordet lagda motion att, om bördsrätten i stad af - Den ao Octobcr c. ra. a35 skaffas, lagfartstiden förkortas till sex veckor frän första uppbudet. Åtskilliga ledamöter begärde, att motionen mätte ytterligare få hvila på bordet. TJnderteckn. Ridd.Secret.: Enligt 4° § Riksd.Ordn. skall remiss ä en motion, sorn blifvit lagd på bordel, i påföljande plenum ske; och då Hr Dalmans ifrågavar. motion redan en gäng varit bordlagd, lärer någon ytterligare bordläggning deraf icke kunna äga rum. Flera ledamöter begärde uppläsning af motionen. TJnderteckn. Ridd.Secret. tillkännagaf, att motionen ej blifvit till prot. aflemnad. Hr Hjärne, Harald: Då Hr Dalman ännu icke skriftligen aflemnat sin muntligt framställda motion, hemställer jag, huruvida den icke kan anses såsom nu för första gången förekommen oell på sådan grund ytterligare få hvila på hordet? H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma deruti, att, då motionen ej blifvit till prot. aflemnad, den kunde få anses såsom nu för första gången framställd. Ropades nej.
Det skulle göra mig ett så oändligt stort nöje, att första gången få visa mig ute med min sköna fästmö.” ”Det nöjet,” menade Rosa leende, ”lärer nog framdeles så ofta blifva dig tilldeladt, att det visst icke lönar mödan att fästa så mycken uppmärksamhet dervid. Men förlåt mig, gode Ferdinand, att jag i dag afslår din önskan; jag är alldeles icke böjd att promenera.” ”Det hör jag verkligen,” anmärkte kaptenen uppstigande samt i en ton, hvilken bevisade, att han funnit sig litet stött. Derefter gick han tankfull några slag upp och ned i rummet. Rosa satt tyst, och de hvita fingrarne flögo förtvifladt flitigt öfver arbetet, medan blicken oafbrutet följde urvisaren, och kindens purpur steg, ju närmare den framskred till tolf. Kaptenen bemärkte en viss oro i Rosas rörelser, och, öfvertygad att hon ville vara af med honom, beslöt han att i förtreten stanna qvar, hvarföre han helt makligt kastade sig i ett soffhörn, med en uppsyn som antydde, att han ernade slå sig i ro. Straxt derpå kommo kommerserådets söner, ett par raska gossar, inrusande; den ene af dem bar en notställare, den andre en bundt noter, jemte fiolerna. – ”Aha, edra krabater,” sade Ferdinand småleende, ”vill ni sträcka våra hörselorganer på pinbänken? Det är väl meningen, kan jag förstå.” ”Vill inte kaptenen släppa till dem, så har han ju frihet att gå sin väg,” svarade näsvist den äldste af ungherrarne, en telning i sina bästa slyngelår. ”Jo, du är mig en artig junker,” menade kaptenen. ”Jag skulle också hafva lust att gifva dig vissa lektioner om dagen, hvarvid jag, i stället för stråken, ville begagna det här instrumentet.” Han kastade härvid ledigt upp och tog behagligt tillbaka sitt promenadspö. Gossen rodnade starkt och var på vägen att gifva kaptenen ett icke mindre frimodigt svar, än det förra, då en sträng, allvarsam blick af Rosa, hvilken de yngre syskonen älskade mera än mamma sjelf, hejdade hans tunga.
Det var blott i afseende på det föreslagne tillägget, som jag trodde formen fordra att man först borde såga Nej eller Ja till Utskottets tillstyrkande. Ropades Nej. Herr Grejven och LandtMarJkalken föreslog derefter, att grunden för uppgiften af BancoVerkets tillstånd måtte blifva Bankens sist af,' slutade Räkenskap; hvilket bifölls. Hvarefter Herr Grefven och LandtMar/"hålken hemställde att BancoUtskottet jemväl måtte afgifva en Tableau öfver BancoVerkets ställning ifrån år 1776, intill det sist afslutade Räkenskapsåret. Bifölls. Herr Grefven och Landt Biar slalhen tillkånnagaU vidare, att BancoUtskottet i tredje punkten föreslagit, att Riksens Ständer måtte, efter BancoUtskottets hörande, i sammanhang, med den allmänna Finance Regleringen, afgöra och bestämma om och huru vidt någre ytterligare uppgifter rörande BancoVerkets ställning, framdeles under Riksens Ständers sammanvaro, eller äfven dess emellan, antingen årligen efter afslutade räkenskaper, eller, efter hvarje Revisions förrättning, må komma att allmän göras. Friherre Cederftröm: Jag får hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln hvad denna Den 7 Maji f, ni, 122 punkt angår, ville stadga, att Ståndet derom vill fatta sitt beslut i sammanhang med Financeregleringen. Herr Hjerta: Jag skulle föreslå att Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition måtte blifva, att med beslut häröfver måtte hvila till dess de sammansatte Utskotten inkomma med deras förslag uti financefrågan, då säkerligen deruti lärer yttras, huruvida publiciteten anses böra fortfara eller icke.
Utfärdat ett Documcnt som ännu skall finnas uti krLcianfieims Sterbhus, angäende honom förunnad rättighet till en femtedel af berörde Silfwerwcrk; huruwida krestenbeiw scdcrniera wcrkstält upptagandet af Silfwcrwerket hade Konungen sig icke bekant, men Konungen äskade att efterfrågan uti krs stan siri ms SierbhuS mätte ffe, dä nphnämnde af Konungen utgifnc Documcnt emot lH6srifie>m8 qvittence kunde utbytas om arfwingarne sä ästundade. Konungen öfwerlemnade stutcligen till Hos-Marskalktn Liisversparrs nägre handlingar tjenande till upplysning wid förcwarande upptcckaing af f. d. Konungens enskilda förmögenhet, och täckrcs ulläta sig, att förr än Hans Majtt skiljde sig frän Deputerade, wille Hans Majtt j anledning af Friherre kstjerras gjorda frägor hafwa den tillfridsställelscn att Deputerade wore öfwcrtygade att han aldrig wclat dölja nägot af dep enskilda förmögenhet, eller af de handlingar som borde komma till regerande Konungens kunskap, och förklarade ännu en gäng, attHanS Majit wore willig uppä lagligt sätt bestyrka beloppet af sin förmögenhet. Och hade Konungen bland stna Kapper uppsökt ätskillige handlingar, dem Hans Majtt u» 4680 Den zo October. nu med siik Sigill förseglade och tillställde Hans Trcelle, ice m. m. Herr Grefwe von bersen för att till Haus Maj:t Konung öfwerlemnas, derefter Förrättningsmänncn afträdd?. I8OY d. 17 October. S. D. Sedan dek d. 14 ukk denna mänab Z Gripsholms Slott inför Hans Maj:t f. d. Konungen förde Protokoll dlifwit till justering uppläst och godkändt, tillkännagaf Herr Hof - Marskalken m. m.
Meningen: scb alla andra personer, som utgöra ellerhöratill den sä kallade Landt-Rege, ringen, som skulle följa pa ordet Landshöfding^r, blef af twa Stand antagen och af twa Stand afstagen, hwarföre den såsom alternativ hemstalleö. §. 39. Will Konungen i fredstid Utrikes resa, meddele han Stats-Radet in Pleno benna sin föresats, och inhämte desi tankar deröfwer. Besluter Konungen derefter sadan resa och den werkställer, befatte sig ej med Rikets Styrelse, eller utöfwa den Konungsliga Magten sa länge han Utrikes wistas. Har Thronföljaren uppnatt Aderton ar, förwalte han Riks,Styrelsen; men i annat fall före Stats-Radels samtelige Ledamöter, under sadan Konungens fran, warö Regeringen i hans namn med all den rätt denna Regeringsform Konungen tillägaer, dock ma ej i någon af detza händelser Regeringen Adeligt Stand och »värdighet förläna, eller till Greflig! eller Fri, herrligt Stand upphöja, eller Riddarcwärdighet utdela; äswen som alla sytzlor endast tills widare kunna förwaltas af dem som Regeringen dertill förordnar. i66o Den 14 Juli!. §. 40. Blifwer Konungen sa sjuk att han Regerings-Ärcndcrne icke wardar, förhalles med Rikets Styrelse pa det satt, som i föregående §. bestämmes. H. 41. Konung ware myndig wid fyllda Aderton ar. Dör Konung förr, an Thronföljaren denna alder uppnätt, föres Styrelsen under des' minderårighet as den Prins af dec Regerande Konunga, huset, som, enligt den gällande SuccessionS-Ordningen, Arfsrätt i Riket aga kan, och minst till 21 ars alder hunnit, samt blifwit af Konungen dertill förordnad. Har Konungen andre Personer, som stola Swenste Man wara, till förmyndare för den minderårige Konungen utsett, da söre desse Rikets Styrelse intilldess Riksens Ständer wid nästa Riksdag derom förordnat.
— Nio 27. angående utbyte af Fjerdingsmans-bostället Myhlinge emot Klockare-bostället Klintorp i Östergöthlands län. — Nio 28. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga proposition angående reglering af vissa Krono-fisken. — Nio 29. angående medels anvisande till fortsättning af fästnings-byggnaderna vid Waxholm, Carlsten och Carlscrona innevarande år. — Nio 30. angående af Kongl. Majit i Nåder föreslagen eftergift af Kronans rätt lill Dana-arf efter enkan B. H. Sandelin. — Nio 31. angående anslag af Kronotionde till Lekvattnets Kapell-församling i Wermland. IV. 291. — Nio 32. angående förändring i villkoren för ett till Skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation beviljadt lån. IV. 291. — Nio 33. angående allmogens valfrihet vid Klockares tillsättande i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län. IV. 427. — Nio 34. i anledning af väckt fråga om en fyranläggning å klippan Björn. IV 427. — Nio 35. angående föreskrifter rörande låne-understöd till brandskadade Städers återuppbyggande. V. 3. — Nio 36. angående ersättning för utgifter, anvisade på öfverskotlen å Statsverkets inkomster för år 1845. V. 3. —• Nio 37. angående förlängning af upplåtet arrende af Motala Kungsfiske och mjölqvarn i Östergöthlands län. V. 3. — Nio 38. angående kontrollen i afseende på saltad lax och smör, som sjöledes fores från hamn i Norrbottens eller Westerbottens län till annan inrikes ort. V. 3. — Nio 39. i fråga om fördelning af alt för stora pastorat. V. 3. — Nio 40. angående utarrendering af Presterskapets på lön anslagne Annexoch Mensal-hemman i Skåne, Halland och Blekinge. V. 3. Förordnande för utsedde ledamöter i Kommiten för tryckfrihetens vård. V. 156.