Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. nådigst föreslagit för en del andra häkten, ökas till 3oo r:dr b:co årligen, emedan en fullt pålitlig persön, med de härtill erforderliga egenskaper, omöjligen vill för en så usel lön, som den nuvar., åtaga sig en sa ansvarsfull och obehaglig befattning. Icke mindre illa lönte äro de fyra vaktdrängar, som under vaktmästarens tillsyn skola verkställa de i och för fångbevakningen nödiga göromål. Hvar och en af dem njuter i årlig lön 106 r:dr 32 sk. b:co och får begagna ett tunni, donations-åker, men måste bekosta sig eget boningsrum. Desse vnkldrängars tjenstgörning bör, i anseende lill den isynnerhet om nätterna erforderliga stränga uppmärksamhet på fångarnes företag, indelas så, att hvar och en njuter ledighet hvarannan dag; men med nuvar, personal är detta omöjligt, emedan 3 mäste tjenstgöra hvarje dygn, dels vid häktet, dels som brandvakt. —■ Denna tunga tjenstgöring försvåras ännu mer derigenom, att häktet är inrättadt i det på DJe n 26 F eb r u a r'i e. m. 445 en liög backe belägna slottets ena torn, indeladt i 6 våningar nied höga trappor lill hvardera, uppför hvilka höjder ved, vatten, fångarnes matbehof m. m. måste stundligen uppbäras. — Äfven för dessa tillstyrker jag således vördsamt en löneförhöjning, åtminstone med halfva beloppet, eller ock, som vore ändamålsenligare, alt 2.:ne vaktdrängslöner ytterligare må anslås, hvarigenom tjenstgöringen, på flera fördelad, blefve mindre mödosam. Härvid bör jag dock hafva äran upplysa, att någon särskild, tillökad utgift af statsmedel för fångvaktmästarens och fångtvaktdrängarnes vid Upsala länshäkte ändamålsenligare aflöning föga kan vara för längre tid behöflig, örn It. II. St. behaga, såsom jag hoppas, finna rättvist att bibehålla K. slottet i Upsala vid den äganderätt till 88 tunni, åkerjord inom Upsala stadsgården, som, enligt en den 5 Oclober 1664 af K.
Domhafvanden för ofvannämnda sex domboksutdrag uppburit, med Nio Riksdaler till den förre och Fyra Riksdaler 50 öre till den senare, äfvensom godtgöra dem hvad till lösen för deras exemplar af Kongl. Hofrättens utslag åtginge; och skulle den del af häradenas lott i ådömda böterna, hvilken, enligt lag skolat Häradshöfdingen tillhöra, i stället tillfalla Göteborgs och Bohus läns lasarett. *) Under fånglistgranskning yppade sig, att Rådstufv ur ätten i Eskilstuna, genom särskilda utslag den 11 Augusti 1862, dömt två personer till lindrigare straffarbete, än som öfverensstämde med den då gällande Kongl. Förordningen om ansvar för stöld, snatteri samt rån den 4 Maj 1855. Brottslingarne voro nemligen förvunne att hafva, den ene, dels å en söndag utan, dels ock, å en söcknedag kort derefter, med inbrott från sin husbonde föröfvat tillgrepp, och den andre, för första gången, begått inbrottsstöld samt förskingrat anförtrodt gods; och dömdes de att böta uppgifvet belopp eller, i brist af tillgång dertill, undergå motsvarande fängelse vid vatten *) Ett annat dylikt missbruk af en domhafvande är för närvarande föremål för skriftvexling.
Tillökningen i Artilleriets kontanta Stals—anslag blifver således 145,795 R:dr 50 öre. Jior till Stats-Utsk., år 1857, Uti. N:o 71. 23 Tab. N:o 13. IngeniÖr-Rorpsen. Nuvarande Aflöning It: ml. Kongl. M;ij: t föreslagit Aflöning R:mt Mi/itiir-Stuten. StatsUtsk. föreslår Aflö- ning Rrmt. Cl efen njuter lön å Generalitetets Stat - ■ 4,500 5,000 \ 900 450 1 dro dro . Civilstaten. 900 1,000 1 Regements-Skrifvare och Kassör . Nuvarande Aflöning [tunt Kongl. Majit föreslagit Aflöning Klint. StatsOtskoltet föreslår Aflöning Knnt. 500 R:dr 600 z z 3.000 5.000 Till rese-understöd åt Officerare vid Korpsen Till Korpsens praktiska öfningar; 3,000 Reservations-anslt!" 5,000 S:a 61,140 102,604 Summa R:dr R:mt 90,234 Anm. I följd häraf bör Ingeniör-Korpscns anslag ökas med 29,094 R:dr. Hör till Stats-Utskoltets, år 1857, Utlåtande N:0 71. f Tab. N:o 14. Bih. Ull R. St. It:dr. 70 70 25 25 S p a n m i 1 Indelt, på förslag. Mått. Kub. f. k. Värde å 10 R:dr Tunnan (6,3 kub. f.) Oindelt. Mått. Värde förslagsvis å 10 R:drTuunan (6,3 kub. f.) Summa. Riksmvnt. Nuvarande aflöniugen , . j, Tillökning • Departementets Kansli-Expedition: DepartementetsKommando-ExfediNuvarande anslaget Tillökning: se Tab. N:o ^ Krigs-Kollegium: Nuvarande anslaget
I sednare åren är jordvärdet till förut oerhörd höjd stegrad och arrenden i samma proportion uppjagade, hvilken stegring förekommer äfventyrlig i samma män, som något päräknadt alster af jorden synes vilja gå bort; men något säkert omdöme öfver potatessjukans inverkan för framtiden kan man icke heller meddela, i synnerhet som en dylik landsplåga af sig sjelf kan försvinna och potatesen återfå sin lorra friska, fruktbärande framfart. Något medel emot denna sjukdom har man emedlertid icke kunnat påfinna. Under den tid spanmålen var högt i pris, minskades väl något bränvins-tillverkningen, hvilken, efter potatessjukdomens uppkomst, icke heller varit så allmän, utan drifves hufvudsakligast med ångbrännerier å större egendomar, hvilka jemväl uppköpa rudimaterier i stor mängd från angränsande mindre jordbrukare. Dessa sednare kunna icke med sina mindre och enkla redskaper täfla med de större, annorledes inrättade bränvinstygerne, hvilka i tillverkningen både i anseende till qvantitet och qvalitet öfverträffa de mindre, och följaktligen kan bränvinet från de större brännerierne säljas för vida lägre pris, än från de mindre. AJ Spanmål utskeppades: till inrikes ort, år 1845 » utrikes » » » » inrikes » » 1846 » utrikes » » » » inrikes » » 1847 » utrikes » » » . 282,156 tunnor . 123,338 » . 230,366 » . 74,808 » . 96,603 » . 266,475 » Bränvin: af alla sädesslag Häraf utskeppades till inrikes orter:
Bifall till de nu väckta anspråken skulle alltså bereda rotehållarne vid Westmanlands regemente en fördel utöfver hvad dem alltifrån indelningens inrättande tillkommit och följaktligen på öfrige skattdragandes bekostnad öka värdet af deras hemman i samma mån, som det nu ifrågasatta statsbidraget af omkring 7000 Rdr öfverstiger det hitintills utgående af 466 Rdr, hvilket visat sig vara för det afsedda ändamålet tillfyllestgörande. Under sådane förhållanden och på de skäl i öfrigt, hvilka legat till grund för Kongl. Maj:ts afslag å den underdåniga framställningen i ämnet, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 5 Augusti 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Aug. 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande j i anledning aj ytterligare gjorda ansökningar örn inlösning af Riksgäldssedlaroansedt den derför fastställda preskriptionstidens förlopp. (Rgds Afd.) Sedan Stats-Utskottet afgaf sitt, af Rikets Ständer bifallna, utlåtande N:o 104, angående sökt inlösen af ett större antal Riksgäldssedlar, som hos Riksgäldskontoret icke blifvit före - Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o 307. 13 företedde inom den för dessa sedlar stadgade preskriptionstid, har Utskottet från Fullmäktige i nämnde kontor ytterligare emottagit 8 st. serskilda, till dem derefter ingifna och till Utskottet öfverlemnade ansökningar om inlösandet af åtskilliga dylika sedlar å ett sammanräknadt belopp af 106 Rdr, hvilka alla, enligt derå meddelade intyg, vid anställd granskning, af Riksgäldskontorets kommissariat befunnits riktiga och således ovillkorligen måst af detta verk inlösas, i fall desamma för sådant ändamål dit inlemnats före preskriptionstidens utgång.
Med föranledande häraf, och då de mot Weidenhaijn fortsatta utmätningsförsök ej ledt till åsyftad påföljd, väcktes den 15 November 1854 hos Stockholms Rådstufvu-rätt påstående om hans försättande i konkurstillstånd, för att såmedelst framtvinga de tillgångar, linn möjligen kunde ega till skuldens betalande; men emot Weidenhaijns bestridande blef detta påstående af så väl Rådstufvu-rätten som Kongl. Svea Hof-rätt ogilladt. Weidenhaijn förnyade derefter vid 1856 års riksdag sin nyss omlörmälda ansökning, men med erbjudande af ett till 666 R:dr 32 sk. Banko förhöjdt ackordsbelopp, å hvilken ansökning, ehuru af Diskont-direktionen tillstyrkt, Banko-Utskottet dock, af enahanda anledning, som vid föregående riksdagen hos Utskottet gjort sig gällande, icke fästade afseende; och hafva utmätnings-undersökningar sedermera tid efter annan hos Weidenhaijn egt rum, dels här i staden, dels vid Kungsör, efter hans afflyttning till nämnde ort, utan att någon tillgång kunnat hos honom upptäckas. Jemte omförmälande häraf, har Diskont-direktionen, som, efter hvad ofvan är vordet upplyst, vid tvä föregående tillfällen till bifall förordat de af Weiden haijn gjorda ackords-anbud, ehuru genom desamma hans återstående kapitalskuld skulle endast till en del blifvit liqviderad, förklarat sig ega så mycket större skäl att tillstyrka antagandet af det nu inkomna anbudet å kapitalets fulla inbetalande, som af de hos Weidenhaijn förnyade undersökningar och af hvad i öfrigt förekommit, det nu mera torde med säkerhet kunna antagas, att Weidenhaijn sjelf icke eger några tillgångar, hvadan ock Diskontverket genom detta anbuds förkastande, vid Weidenhaijns inträffande död, sannolikt komme att gå förlustigt hela sin fordran. Utskottet, sorn delar denna
I anledning af hvad nu är yttradt, anse sig Utskotten böra vidblifva, hvad i:sta och 2:dra punkterne af det förut afgifna förslaget innehålla; men hvad beträffar controllen å beskattningen, hvarom 3:dje och ^:de punkterne af förslaget handla, så, ehuru Utskotten, då säkeiheten om fy 11- jiaden i den påräknade skatte-lillgången, väsendtligen varit grundad på förutsättningen, att all tillverkning skulle underkastas beskattning, trott sig böra föreslå sådane controller, som skulle utesluta allt tvifvelsmål 0111 rigtigbeten af tillverknings-uppgifterna, anse sig Utskotten , efter hvad häremot blifvit anmärkt, oell då fordringarne i denna del skäligen måga inskränkas till hvad, som för annan beskattning är föreskrifvet, böra frånträda förslaget om Bruks-böckernas företeende och fästande med ed, äfvensom tiden för tillverknings-uppgifternas aflemnande synes lämpligen kunna, på sätt som blifvit yrkadt, utsträckas till den i5 December; hvarföre Utskotten nu få föreslå följande förändrade lydelse af 3:dje och l[:de punkterne, nemligen: 3:o till rättelse för beräkningen af skatten, skall hvarje bruksegare årligen, inom den 15 December, till vederbörande uppbördsman aflemna skriftlig uppgift å det då tilländalupne smidesårets tillverkning, bestyrkt af uppbördsmannen vid Vågen , i afseende på det belopp, som är vågfördt; 4:o hammarskatten, beräknad efter dessa uppgifter, erlägges vid vanlig lid, hvarefter uppgifterna af uppbördsmannen aflemnas till påföljande årets Bevillnings-Taxerings-Comite för orten, som Bruken tillhöra, för alt granskas; och om Comiteen, på grund af den kännedom, dess Ledamöter kunna ega, eller de upplysningar, som annars kunna erhållas om tillverkningens belopp , anse della , så vidt det icke är med Våg-attest bestyrkt, vara för lågt uppgifvet, Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.-o 18S. 7 eger Comite'en att pröfva och bestämma det högre belopp, hvarföre skatten skall beräknas, med Bruksegaren öppen leornad rätt att deri söka ändring, på sätt om bevillnings-mål i allmänhet är stadgadt.
Föredrogs en från Stockholms stads Drätselnämnd ankommen skrifvelse af den 12 dennes af innehåll, att enär hos Drätselnämnden det ansetts önskvärdt, att staden kunde komma i besittning af den norr om Riddarhusets hufvudbyggnad belägna, Riddarhuset tillhöriga tomt, eller åtminstone någon del deraf med särskildt afseende å behöfligheten af Riddärhusgårdens utvidgning, i händelse af en ifrågaställa brobyggnad derifrån öfver Norrström komme till ulförande, Drätselnämnden anhållit, att Riddarhus-Direktionen benäget ville sätta staden i tillfälle att inhemta, om och på hvad vilkor Ridderskapet och Adeln må vara villig att till staden öfverlåta nämnde tomt, eller större eller mindre del deraf. Då meningarna i denna fråga voro i flera hänseenden skiljaktiga, anställdes omröstning, dervid Hr Friherre Bennet yttrade, att han för sin del icke funne anledning tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln alslode större eller mindre del af den Ståndet alltifrån Riddarhusets byggnad tillhöriga tomt, såvida sådant icke i framtiden kunde blifva oundvikligt till följd af i laga ordning beslutad expropriation. Hr Friherre Cederström var åter af den mening, att då för allt fall det blefve nödigt att å Riddarhusets gårdstomt låta borttaga der befintliga byggnader samt att antingen derå uppföra nya byggnader eller planera tomten, hvilket allt skulle för Riddarhuskassan medföra betydliga utgifter, utan säkerhet att ju icke i en snar framtid expropriation af tomten komme att ega rum, det för den skull syntes vara klokast att, utan afbidan af en sådan tvungen åtgärd, mot en billig ersättnig, åt staden afstå ifrågavarande tomt under vilkor, dem man nu vore i tillfälle att sjelf bestämma, nemligen: att tomten, som på stadens bekostnad borde planeras, icke någonsin finge bebyggas, samt att staden derför erlade en billig afgift af 60,000 R:dr, dock att ett utrymme af omkring 20 alnars bredd utåt Riddarhusets norra vägg reserverades för Riddarhusets räkning. Herr Ofverste-Löjtnant Leijonancker ville icke tillstyrka att Ridderskapet och Adeln afhände sig någon del af gårdsplanen.
Hufvud - Titeln. N:0 I § 129 62 •lii|9na.saiipsj|!}] 101 Provincialläkare, extra, angående it|i|)löraii(le å ordinarie stat al' de 2'» nuvarande med, lön al 1.500 Prygelslraffrt, om alskaflände af daggoch Prytz, om pension åt enkan efter f. d. Landshöfdingen L. A Q. Qvarnar, angående bevillning af mjöloch sägqvarnar » om sältet och vilkoret] för anläggning och begagnande af mjöloch sågqvarnar » om ändring af Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824 och förklarande alt Kongl. Itrefvet af den 9 September 1857 skall gälla oni afskrifning af räntan lör qvarnverk, sorn för sjösänkningars skull måste upprifvas Qvarnindustrien, om dess förklarande för fri samt om upphiifvande af de författningar, hvilka derför lägga hinder . Se b. 16 Mars Se Se Se b. 22 April b. 19 Aug. 28 Febr. Preste Slnndet. Altonde b. 14 Mars Nionde Bevill - Vatten - b. 22 April b. 28 Aug, 28 Febr. Borga reStå lidet. Hufvudb. 14 Mars Hufvud - Boiide Ståndet. Titeln, g. 11 Mars Titeln. ning verk. b. 22 April b. 31 Aug. b. 28 Febr. b. 22 April b. 19 Aug b. 28 Febr. C/l C TT 2 -i Q - N:o § 72 II 102 5- « Motion inom Riks-Står (Elfte Sai gen.) _ »5 ' rjq cn “ TT y <* ö 03 33 3^ > 2 SL 3 3 2- “5 p: 3S pr a» 33 3 ltiks-Ståndens Beslut. CO ? < - SL Bo CO Q. (T "3 SÖ* ° r* rEL n “ Q ^ a a 3" F T5 33* B Oj G. c® n "* « —•
Då bildning och sedlighet utan tvifvel stå i ett nära kausalförhållande till hvarandra, följer af det föregående, att sedligheten hos folket äfven befinner sig i framåtskridande. Men så vidt sedligheten uppenbarar sig i menniskornas yttre handlingar, kan det i vår tid med skäl sägas, att icke blott bildningen, utan äfven en annan, af folkbildningen oberoende eller åtminstone icke direkt föranledd omständighet i det hänseendet verkat särdeles fördeles fördelaktigt, om ock endast på ett negativt sätt. Det omåttliga bruket af rusgifvande d7'ycker, som ännu för ett tiotal af år tillbaka var så allmänt och som icke blott underhöll en grof råhet i allmänna lifvet, utan äfven var en orsak till grof brottslighet, har lyckligtvis på senare tider betydligen aftagit. De lyckliga följderna deraf på samhällslefnaden visa sig äfven ständigt vid alla folksammankomster, som i allmänhet numera, i motsats till förhållandet i förra tider, aflöpa i stillhet och lugn utan alla, den allmänna ordningen störande, uppträden. Det lyckliga förhållande, som förut är vordet omförmäldt i afseende å tvistemålens relativa antal, företer sig äfven vid jemförelse emellan de för brott och förseelser anklagade och dömde personer, å ena, samt folkmängden å andra sidan. Under det således brottsligheten bland befolkningen å landet under omförmälde fem år betydligen minskats, synes den deremot i städerna vara i tilltagande. Då emellertid, enligt hvad nedanstående tabell utvisar, de gröfre brottens antal så väl å landet som i städerna icke obetydligen nedgått, afser omförmälde tillökning af sakfällde personers antal i städerna hufvudsakligen mindre förseelser och öfverträdelser af polisförfattningar. Södermanlands län. Skytteföreningar. Boningshus. Jordbruk. 5 Dessa siffror, hvilka äro betydligt lägre, än de sorn i senast afgifna underdåniga berättelse uppgifvas för föregående år, häntyda på ett fortgående aftagande af brottsligheten. Härmed öfverensstämma äfven uppgifterna om häktade personer, hvilkas antal betydligen nedgått emot förhållandet under nästförutgående femårsperiod.
Ängarnes bördighet varierar efter jordmånens olika godhet, markens belägenhet och olika skötsel. År 1833, 1834 och 1835 var höfångsten i allmänhet god och förmånlig, men år 1836 skedde stor skada å ängarne genom mask, som vårtiden förhärjade dem i flere delar af Länet, utan att denna plåga kunde då genast förekommas eller dämpas. Masken återkom 1837 och gjorde äfven då stor skada, men, genom anställda försök och inhämtade upplysningar, hade man då vunnit utväg, att i någon mån förhindra maskens framfart, genom upptagande af diken och inledande af vatten deruti, eller gropars gräfvande på vissa distanser i dikesbottnarne, äfvensom genom ängarnes öfversilning med vatten, der lokalen erbjöd tillfälle till vattenuppdämning. Dessa anstalter hade dock en mera partiel och inskränkt verkan. Maskens förhärjningar på ängarne voro berörde år ganska svåra. I mindre mån fortfor äfven masken, att göra skada på ängarne år 1838, då denna landsplåga dock slutade, ty i år har gräsväxten icke allenast återvunnit sin förra styrka, utan på flere ängar, der masken hade härjat, verkligen tilltagit i ymnighet. Denna nu slutade lansplåga har åtminstone medfört den nyttan att stadga öfvertygelsen om angelägenheten och förmånen af artificiella foderväxters kultur, ty masken angrep icke Timothejoch klöfvervallarne. Maskens fortplantning syntes vara gynnad af den långt inpå sommaren fortfarande kalla väderleken. Årsväxternas olika förmånlighet har således jemte ofvan anförde orsaker inflytande på den så mycket varierande höafkastningen och olägenheterna deraf för boskapsskötseln och för den allmänna välmågan kunna blott småningom häfvas och förminskas genom en utvidgad kultur af timothej, klöfver och andra gräsväxter.
Gierta, som vid Poltava för honom vågat sitt lif, och Hård, drabanternas stridslystna höfding, stödde sig mot sina värjor. Inställsamt och tisslande lutade hofpredikanten Brenner sitt svällande kerubansikte än till den ene än till den andre, och hans ämbetsbroder Aurivillius ryckte honom i kappan, men general Daldorff slet upp skjortan öfver sitt sönderhuggna bröst och talade till konungen frimodighetens ord. – Här, – ropade han och pekade på sitt bröst, – se här bevisen att vi alltid varit färdiga att för vårt fädernesland offra sista blodsdroppen! Vi äro det också nu, men nedlägga vi ock alla härvarande turkar, vi få sedan snart hela storherrns makt öfver oss. Alla veta vi, att icke blott Turkiet utan också sjömakterna erbjudit sig att med största ärebetygelser föra vår konung till hans stater, och genom Tyskland står ännu vägen öppen. Turkarna ha öfverhopat oss med gåfvor och vänskap, men till lön ha de fått öppet förakt ... Konungen svarade: – Turkarna sälja sig åt den mestbjudande och därför äro de förakt värda. Fordom hafven I kämpat som tappra krigare, men nu talen I som poltroner. Lyden, hvilket är er plikt, och visen er hädanefter sådana som I hitintills varit. Därvid klappade han Daldorff på skuldran som en god kamrat utan all harm och red till kungshuset, medan fiendens fältstycken började dåna. Klysendorff, som var en försagd och stillfärdig man, stod ännu bland soldaterna, och han tilltalade dem sakta. – Väl vet jag att världen hårdt skall döma vår nådige konung för det, som nu lärer ske, och hålla honom för en galning. Men större galningar äro de turkar som tilltro sig att kunna skrämma bort honom med våld. Om än alla öfvergifva honom, visen I ringa män af ledet, hvar troheten djupast sitter i bröstet! Genomträngande skrin fyllde nu hela den vackra ängden, och fienden stormade an, men Grothusen stod i sin galonerade paradhatt vid skansverket och hejdade janitsjarerna med de vänligaste hälsningar och trotsigaste infall.
Yrkandet derom, att Utskotten äfven, bordt uppgifva ett förslag till utväg för Jordegare att befria sig från uppdämning, aå den af Ållmänne Inrättningar, såsom LitgUtskottets Tietänktinäen. H39 eanaler, anlagde Slussar m, m. förorsakas, hafva Utskotten ansett fordra den upplysning, att Författningen efter det begrepp Utskotten fattat om dess syftning och omfång, i sina föreskrifter gäller alla Vattenverk utan undantag', som å annors jord åstadkomma uppdämning; hvaraf torde visa sig att ett särskildt stadgande icke erfordras, Hvad slutligen deträfFar de tvänne framställe frågor, om behofvet af vissa föreskrifter lill förekommande deraf, att vid nya Vattenverks anläggning anledningar till uppdämning, å annans jord icke må gifvas, samt om fastställande af rättighet för Jordegare att, då han å sina egor tillskyndas uppdämning af Vattenverk utöfver hvad ingångne öfverenskommelser och verkens privilegier medgifva, för den deraf timande skada vinna högre ersättning af Vattenverksegaren, än som med tillämpning af nu gällande Författningar står att erhålla, så anse Utskotten samma frågor innefatta ämnen, hvilka med dem som i den föreslagna Författningen afhandlas, icke ega en sådan gemenskap, att utlåtande deröfver nu kan meddelas. Utskotten som sålunda yttrat sig öfver de emot Utskottens förra Betänkande i saken gjorda anmärkningar, öfverlemna nu åter frågan tili Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning och afgörande; jned bifogande af de särskildte tankar, i'4° LagUtskottets Bctånkandett. som af någre Ledamöter blifvit i ämnet afgifne. Stockholm d. 5 Sept. 1823. Utdrag af Protocol/et, hållet i Riksens Högloft. Stånders
De varor, som utgjorde hufvudsakligaste föremålet för transport inom de bergsbrukande orterna, bestode af sådana tyngre produkter, som, i förhållande till sin vigt, vore af ringa värde, följaktligen icke kunde bära hög transportkostnad och derföre mera lämpade sig för sjötransport, såsom vida billigare än jernvägsforsling. Det vore nämligen en känd sak, att jern vägarne, i anseende till sin stora anläggningsoch underhållskostnad samt dyrbara rörelsemateriel, omöjligen kunde täfla i billig transport med sjökommunikationerne, utan att deras egentliga företräde låge i den större transporthastigheten och deras oberoende af årstidernas vexlingar. Dessa jernvägarnes fördelar vöre af mindre värde för bergshandteringen, hvars omfång begränsades af skogstillgångarne, och hvars produkter icke kunde exporteras vintertiden, emedan den yttre segelleden stängdes af is nästan samtidigt med den inre. Det kunde sålunda icke blifva af någon fördel att under vintern på jernväg transportera bergsbrukets eller andra för export ämnade, till Mälarens hamnar ankomne effekter derifrån till Stockholm eller annan exporthamn, då en allt för betydlig skillnad i fraktkostnad utan ändamål derigenom skulle uppkomma. Dä t. ex. en centner jern kostade att föra på Mälaren från Köping och Arboga 10 till 12 öre och från Westerås 9 till 10 öre, skulle samma qvantitet på jernväg kosta minst 3 öre per mil, hvilket vore lägsta jernvägsfrakten, och således från Arboga minst 48 och från Westerås 30 öre. Härtill komme, att fraktkostnaderna sjöledes visserligen något ökades i mån af transportens längd, men icke, såsom på jernvägarne, stöde i nära direkt förhållande till våglängden. Sålunda gjorde t. ex. vanlig frakt från Stockholm till Göteborg omkring 37 öre pr centner, och från r 5 B Stockholm till Malmö 25 öre, då den på jernväg skulle utgöra till Göteborg icke mindre än 11 R:dr och till Malmö 1$ R:dr.