Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dea sednare frågan angår prescriptionstid för uttagande af medel, som blifvit reqvirerade och anordnade, hvartill ett är synes vara långt nog. Har man reqvirerat medel, så lärer man icke glömma att uttaga dem; och har man fått anordningen på penningarna i sina händer, så synes försummelsen alt inom ett år icke uttaga dem vara så stor, att man bör umgälla den för ordningens skull i penningeverket. Jag anser visserligen öfverflödigt, att man i anordningen tillägger den varning, sorn Hr v. Hohenhausen föreslagit; men om någon skulle anse den vara behöflig, har jag intet deremot, alldenstund varningen icke kan skada, utan möjligen gagna någon. Att man skulle, sedan anordning blifvit utfärdad, få begära en ny af samma verk, torde ej kunna medgifvas utan bevis, att den förra förkommit; ty den är att jemnföra med en förkommen anvisning på Banken eller någon af dess sedlar, som vid uppvisandet skall inlösas. Jag tillstyrker, att R, o. Ad. måtte bifalla StatsUtsk:s betänk., emedan de små betänkligheter, sorn här blifvit anförda, éj äro af deu vigt, att någon väsendtlig förändring kan behöfva vidtagas uti redan gällande, ganska riktiga författningar. Hr von Hohenhausen: Jag tror, att Hr v. Hartmansdorff misstagit sig, i fall han trott här vara fråga om förändring af prescriptionsförfattningen af d. 8 Sept. i8a4- Den angår endast tiden, inom hvilken reqvisitioner skola inlemuas. Men äfven om man skulle förutsätta, att sjelfva anordningarna icke uttagas, vore det alldeles tillräckligt, om uti allmänna tidningarna en kungörelse utfärdades, att de och de anordningarna ej blifvit uttagna. Nu förekommer, att små summor, sorn ägaren kanske ej bryr sig om att uttaga, stå och balancera i räkenskaperna stundom hela 3o å 4o åren.
Nog av, han steg upp, talade till folket och föreslog öppen omröstning i stället för hemlig. - Nåväl? - Krysanteus' lilla anhang ropade ja. De andre tego. Man tog naturligtvis tystnaden för samtycke. Den öppna omröstningen började. Du kall nu lätt föreställa dig utgången. - Nej. Varför skulle icke den öppna omröstningen hava samma påföljd som en hemlig? Borgaren log medlidsamt åt denna enfaldiga fråga. - Du begriper väl, sade han, att ingen just vill öppet bryta med Krysanteus, som är rik och mäktig och har kejsaren bakom sig. Med hemlig omröstning skulle Krysanteus ej haft hundra bland tusen för sig; nu hade han icke tio bland tusen mot sig. Sådan är världen, min vän. - Väl, prisen er lyckliga, att vad som skett har skett! Krysanteus är eder ädlaste och bäste medborgare. Den bildstod, som man för ett år sedan reste åt honom, bär inskriften »Åt Atens förste medborgare». Om han redan då förtjänte detta namn, så förtjänar han det nu tusenfalt. - Bah! Smicker! sade mannen med en axelryckning, varefter han hälsade Teodoros och fortsatte sin väg. Vid pass en timme sedan Teodoros lämnat lantgården, anlände Krysanteus dit från staden. Hermione hörde med glädje, att valet på lysande sätt utfallit till hans förmån. Teodoros' farhågor hade således icke sannat sig! Atenarne hade icke visat sig otacksamma. Men på Krysanteus' panna låg dock en skymt av dysterhet och smärta. Han anade, att valets utgång berott av det förslag, som Karmides framställde. Han hade på senare tider rönt många bevis på medborgarnes likgiltighet, hade ofta mött åtminstone tröghetens motstånd; han började märka, att han stod så gott som ensam och att hans verk icke hade fast grundval i folkets tänkesätt. Men han ville icke förtvivla om sitt mål. Han hoppades på det unga släkte, som var kallat att uppväxa under de samhällsformer Julianus skapat, under inflytelsen av den ande, som utströmmade från honom. Och liksom i förkänsla av att Julianus' bana ej skulle varda lång, ockrade Krysanteus med minuterna och arbetade med feberaktig otålighet.
Livijns efterlemnade enka och 6 barn, har redan på ett så förtjenstfull! sätt blifvit af den värde motionären ulveckladt, att jag dervid icke har något vidare att tillägga, utan får jag endast Den 9 November e. m. 175 vördsamligen mig förena uti hvad af honom blifvit föreslaget, under varm önskan, att R. St. måtte dertill lemna bifall, ej blott med hänseende till den nödställda belägenhet, hvaruti familjen sig befinner, utan äfven såsom en tacksamhelsgärd ut den under sin lefnad alltid nitiske embetsmannen. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Äfvenledes tillhörande det embetsverk, hvaråt General-dircct. Livijn så nitiskt egnat slutet af sin för det allmänna verksamma lefnad, är det med synnerlig tillfredsställelse jag finner mig i tillfälle att med min röst kunna biträda den af Hr Cederschjöld föreslagna och af Hr Carleson understödda motionen. Hr Westerstrand, Pehr: Jag instämmer till alla delar med motionären, och önskar att hans förslag måtte af R. St. vinna bifall. Hr Rosenblad, Bernhard: Hvar och en som haft den lyckan att känna framlidne General-direct. och Ridd. Livijn, kan icke annat än på det lifligaste instämma uti hvad Hr Cederschjöld föreslagit. Fäderneslandet har i honom förlorat en embetsman af det gamla skrot och slag, som med djupa och stora insigter uti de värf, som blefvo honom uppdragna, förenade en fullkomlig öfversigt öfver alla de detaljer, som tillhörde hans yrke. Om R. H. St. anse nödigt att för framtiden kunna påräkna sådane män, som den nu hädangångne, hvilka så belt och hållet med förkärlek egna sig åt uppfyllandet af sina pligter både såsom embetsmän och medborgare, så måste det vara en af representationens första och heligaste pligter, att bereda en tarflig utkomst åt General-direct. och Ridd. Livijns värnlösa familj, samt derigenom uppmuntra andra att för framtiden följa hans efterdöme. Hr Lagerhjelm, Pehr:
Utlåtande, i anledning af Herr C. JHammars Memorial, om understöd af Allmänna Medel till förbättrande af Hamnen vid Halmstad. J^iksdags-Fullmägtigen för Staden Halmstad, Herr C. J. Hammar, har uti Memorial, som Vällofl. Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet öfverlemna!, anmält Stadens Borgerskaps önskan, att af allmänna medel erhålla understöd till förbättrande af den derstädes varande hamn, och såsom skäl dertill anfört, att Nissa-ån, som på en sträcka af i4 mil genomlöper det på Skogs-effecter rikeligen försedda Småland, vid Staden har sitt utlopp i hafvet; att fordom 10 å 12 fots djupgående fartyg kunnat obehindradt inlöpa i hamnen, då deremot nu mera ej de minsta farkoster skola kunna dit framföras, i anseende till den mängd af flygsand, som samlat sig vid Åens mynning; samt att en sådan hamnens otillgänglighet verkar ofördelaktigt på Stadens'handel och välmågan i hela den Staden omgifvande orten; hvaremot, genom hamnens uppmuddring, en tillllygt skulle beredas för de under stormväder i det farliga Cattegat från alla sidor blottställde Sjöfarande, Kronans Skärgårds - Stats-Utskottets Betänkanden. 335 flotta finna en beqväm och rymlig hamn, samt hela Provincen och andre angränsande orter, genom ökadt och liittadt afsättningstillfälle af Bruksoch Skogseflecter, i betydlig mån beredas , förkofran och välstånd.
Fördenskull sändes Grant tillbaka till Worth för att anhålla om trupper och hade knapt hunnit att gifva sig af, förr än skaran, hals öfver hufvud, drefs ifrån parapeten. Men * han träffade snart på divisionsgeneralen och nya trupper sändes omedelbarligen framåt. Litet till höger om denna parapet fans en fallfärdig bv-kvrka med en hundra fot hög tornspira. Fram emot denna förde Grant en afdelning artilleri och drog sjelf med sig, upp och ned, ur och i diken, hvaraf landet här öfverflödar, en bergshaubitz. Han fann snart presten och begärde att få nyckeln till kyrkan; denna var presten till att börja med ovillig att utlemna, Grant öfvertygade honom likväl snart om nödvändigheten att gifva sig. Haubitzen togs helt raskt i stycken och fyra eller fem karlar buro den upp till klocktornet, under det att Grant stälde ut de återstående af sin lilla skara för att göra sig säker mot ett öfverfall i kyrkan. Då detta var ombestyrd t, stälde han kosan upp i tornet, och der skötte och riktade han sjelf kanonen, och inom kort drefs fienden för andra gången från parapeten. Nu riktade han kanonen mot staden, och från sin post kunde han lätt iakttaga den bestörtning, han åstadkom bland mexikanarne, ty man kunde se, huru de förskräckta sökte skvdd bakom sina murar. Worth blef snart varse, ätt kulorna utslungades från denna nya position, äfvensom den verkan de åstadkommo bland fienden. Han lät källa Grant till sig, lyckönskade honom och stälde ett helt kompani jemte befäl under hans kommando. Med denna förstärkning återvände löjtnanten till sitt torn, dit han förde ännu en haubitz och öppnade ånyo elden. Garita San Cosme öfverlemnades redan denna afton, och nästa morgon var staden Mexiko uti amerikanar-nes händer.
Att uti ett och samma Memorial yrka båda (fe®53 alternativer, synes icke medföra ful! eonseqvence, då det ena snarare föröker kärleken för gamla vanor, än bidrager till att lifva hogen till unöanrödjande af de mad det nya förslaget oskiljaktigt förbundna svårigheter. Ett helt annat förhållande visar sig, när forvagnsinrätiningen en gångkommer till stadga och blifrer allmänt antagen. Då uppköpt mer en naturlig fordran af betydlig skillnad i priset imellan att färdas med denna inrättning och Keservskjuts, eller hvad som då kommer att motsvara Extrapost, om någonsin Fofvagnen *kall blifva allmänt begagnad. Men för när - Besv. oeh Ekon. Utsk. Betanhanden. 737 varande, och intill dess, tillstyrker Utskottet, att skiutslegan matte förblifva, så i Staden som på Lands-t, hvad dan mi stadgad är. 2:0 Att gästgifvaregårdar och skjuts» ningsanstalter måtts afskaffa*; på de småvagar, der sådan» nu onödigt Hanäs, till icke ringa försvårande för jordbruket, äfvensom, att afstånd t ökas till omkring tväänetnil emella i hvarje qvarblifvande Gästgifveri, har äfven blifvit yrkadt. Utskottet kan icke annat äi> in tämma uti denna önskan, som redan vid föregående Riksdagar varit framförd och bifallen, hvarföre det äfven lärer ankomma på Kongl. Majus Befallniugahafvaxide, att efter Localförlållandön och skedda undersökningar, 1 den ordning F örfattnin g arne utstaka, med Länets innevånare samråda och beslut fatta, efter den föranledning Länets rörelse fordrar. 5:0 Till det påstående, ett ingen, som har egna hästar, utom Embeteoch Tjensten. ä i, då de resa i Embetsärende^, måtte äga rättighet att vid sin bortresa taga Gästgifvaresk luts på närmare afstånd än 5 mil från sitt hemvist, kan Utskottet icke tillstyrka bifall.
Jeunna framtvinga nödvändigheten af en admini-, stration, som ager förmåga, att med de inskränkta medel som utan rubbning i Stats-borgarens välstånd kunna erbjudas, uträtta det mesta möjliga goda, som i Stats_Geconomiskt afseende aldrig kan åstadkommas, utan det alla delarne omfattande Statshushållnings-systeme, hvars saknad hos oss icke numera lärer kunna motsägas. Jag anhåller cm återreraiss af Betänkandet. Herr von Weigel, Chrijiian Ehrenfried: Sedan det Höglpffige StatsUtskottet nu inkommit med Betti 11 k anden, om den blifvande S tatsregi e ringen, och deribland äfven under andra Hufvud-titeln föreslagit de förändringar, hvilka MedicinalStaten bör undergå, anhåller jag att, beträffande den sednare, vördsamt få göra följande erinringar. Utskottet anför: ”Till medhjelpare för Provincial-Mediei vid förrättningar pro tempore, då antingen en Provincial Läkare dör, sjuknar eller för ålder larfv ar biträde, eller då biträde pröfvas nödigt i anseende till uppkomne farsoter, har hittills blifvit bestådi: för 8 sådane medhjei - T) en 5 Jul t i f. m, 45 pare 77 Riksdaler 07 sk. 4 runst. och 8 tunnor Spannemål lör hvardera; men som tillfälle till Läkare-biträde nu mera icke bör kunna saknas, sedan BataiilomLäkare vid alla Regementer blifvit anställde, samt i anledning af Kongl. Maj;ts derom afgifne nådiga proposition och fleras motioner flere Provincial-Medici blifvit antagne, anser StatsUtskottet nämnde löner 622 Riksdaler 8 runstycken med derunder be«J råkrkade 64 tunnor desto hellre kunna indragas* som, om vid något tillfälle en Provincial-Medieus skulle behöfva biträde vid Låkarevården, tillgång till den mindre betydliga utgift sådant kan medföra, icke bör kunna saknas på andra för Medicinalverket anviste anslag
Jag har hört någon af dem säga: » om jag än blefve hundra år gammal, tror j a g ej, j a g skulle glömma reglerna i tyska grammatiken och deras användning », o c h en annan: » det är ett sannt nöje att någon gång sättas i nödvändigheten att skrifva ett tyskt bref, ty o m än flere år mellanligga för hvarje gång, så finner man, då man tar pennan i hand, att grammatikens regler stiga upp för minnet som ett pålverk på bägge sidor, som utstakar vägen, så att man ej kan gå v i l s e »; o c h en tredje, som var lärarinna: » fastän vi nu hafva så många franska grammatikor, som skola vara bättre, så är gamle Olde, som » mamsell L i n a » pluggade i oss, alltid min hjälp i alla tvifvel vid undervisningen, den sitter i hufvudet, så att om man blott nämnde paragrafens nummer, tror jag, jag skulle kunna gifva regeln m e d alla dess exempel. (A p r o p o s! så var det genom I D U N 495 viktig, om ej den viktigaste, sak är att alltid ha fingo godt En och framför allt kallt bränvin, ty därpå sätta Löwenhjelms franska stilöfningar, som vi Oides grammatika i minnet. Stilen genomgicks i klasser, o c h hvarje gång en regel angafs sade lärarinnan numret på paragrafen, o c h vi ordagrannt upprepa den jämte exempel, äfven om samma regel återkom tio gånger i samma stil.) O c h hvem minnes ej hennes villighet att erkänna, om hon ej visste en sak! D e t vet jag e j! D e t förstår jag ej riktigt! V e t någon d e t? Låt h ö r a! O c h då någon dristade: » tror mamsell Lina ej det är s å? — » nej det går inte » — » har någon annan en mening om sak e n? » O c h om någon då lyckades att lösa frågan, var hon förnöjdare, än om det varit hon själf, eftersom det vittnade o m intresse och eftertanke hos eleven. D e t föll oss därför aldrig in att tro, att hon var okunnig.
Statsbanorna i intet af dessa afseenden äro underlägsna de enskilta banorna, men deremot i alla, eller åtminstone nästan alla, hafva bestämda företräden. Den enda invändning emot denna punkt, som jag skulle vilja tillerkänna någon vigt, är den, alt det i allmänhet ej kan vara tjenlig!, alt bestämma endast abstrakta principer, utan att dessa på samma gång fä sin tillämpning, men jag förmodar, att mina motståndare vilja medgifva, att härigenom ej heller någon skada sker, och att, med hänseende just till denna fråga serskildt, det varit allt skäl ali sä förfara. Man måste nemi. ihågkomma, alt då denna fråga i början af Riksdagen kom under öfver - Den 22 September f. m. 155 läggning, var det en liflig rörelse i allmänna opinionen, som sökte göra sig gällande till förmån för den motsatta åsigten, och att, vid samma tid, enskifta anbud gjordes, som hade fått sitt uttryck här vid Riksdagen genom formliga motioner. Det var då af en verklig och stor vigt, att en gång fä en bestämd grundsats uttryckt, om hvilketdera system som här i landet borde antagas, och jag tror derföre, att det var ganska rätt gjordt, att frågan härom serskildt framställdes. Att jag för min del äfven i saken gillar den föreslagna grundsatsen, har jag redan haft äran yttra. Farhågorna i afseende på lista punktens förmenta stridighet emot den 2:dra, tror jag höra vara lugnade genom Hr Bildts med fleres anmärkmr. Frih. Raab: En värd talare här midt emot har under frågan om denna punkt vidrört ett ämne, som förekommer i en sednare punkt, med afseende på det inflytande, som förslaget möjligen skulle kunna hafva på stambanor Jag tillåter mig, med anledn. deraf, nämna några ord i afseende på dessa sednare, emedan det onekligen inflyter äfven på lista punkten. Jag vrll dock fästa upmärksamheten derpå, att vi i ett sednare Betänk, få afgöra om en bibana emellan Gefle och Fahlun, i afseende hvarå Utsk. varit mycket tveksamt huruvida den skulle vara en hufvudbana eller bibana. Jag tror att sådant kan blifva förhållandet med många hanor.
D. EKELUND. C. J. EKSTRÖMER. Stockholm den 24 Januari 1848. J. Ljungberg. 41 322 — Direktionens öfver Skara Veterinärinrättning underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af nämnde Inrättnings räkenskaper. Slormäkligsle Alleruådigsle Konung! Till unrlerdånigste åtlydnad af Eders Kongl. Majrts nådiga befallning, meddelad i Remissorial-resolution uppå härvid återgående transurnt af Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse, angående Statsverkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, får i djupaste underderdåuighet Direktionen öfver Skara Veterinär-inrättning härigenom afgifva underdånigt utlåtande; hvarvid Direktionen utbeder sig nåden att få besvara Rikets Ständers Revisorers anmärkningar sålunda, att Direktionen särskilt upptager hvardera af det i nåder meddelade transumtels 3:ne §§. §• 1- Beloppet af Inrättningens utestående fordringar befinnes vid 1845 års slut minskadt, emedan en kapitalafbetalning af 225 R:dr Banko ägt rum den 15 Augusti 1844, ulan att, sedan dess, någon motsvarande utlåning inträffat. §. 2. I afseende på innehållet af denna §., lärer Direktionen endast hatva att i underdånighet framställa erinran derom, huruledes Rikets Ständers Revisorer, lika litet nu, som vid närmast föregående Stals-revisioner, skäligen kunnat vänta, att räkenskaperna skulle innefatta någon uppgift angående Inrättningens beskaffenhet. Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorer torde likväl af Eders Kongl. Maj:ts skrifvelse Lili Sundhets-Kollegium den 12 November 1845 hafva kunnat hemta en lugnande förvissning, i afseende på beskaffenheten af de farhågor, som förefunnos hos Rikets sednast församlade Ständer och delades af deras Revisorer år 1845. 323 — §. 3.
Oscar Jacobsson ocli ängbålsatationer * 27 Drottninggatan, Sthlm. Ingenting vidbrändt, vällingen på bordet, het och utan klimpar — o c h. Föredragets ämne var Elisabeth Cady Stanton och kvinnosaksarbetet. Varmt o c h fängslande skildrade föreläsarinnan Elizabeth Cady » Stanton, en af det organiserade kvinnosaksarbetets grundlägg-ammor, o c h hennes femtioåriga verksamhet för den amerikanska kvinnans frigörelse. Redan s o m barn pinsamt berörd af det på skämt framkastade, m e n af hennes fader, en framstående domare, bekräftade påståendet, att hennes blifvande make, o m han så behagade, utan hinder från lagens sida skulle kunna sälja ett henne tillhörigt korallhalsband och förslösa penningarna därför, såg hon i sin u n g d o m m e d en växande känsla af sitt köns förtryck gång på gång olyckliga kvinnor bönfälla o m hjälp hos hennes far, m e n lämna h o n o m ohulpna o c h förtviflade, då lagen ej tillstadde h o n o m att göra d e m rättvisa. så den dag, då sju amerikanska kvinnor, verksamma motståndare till slafveriet, på grund af sitt kön vägrades tillträde till världsantislafverimötet i L o n d o n. Denna skriande orättvisa framkallade, 1848, den första kviunokongressen, hvilken följdes af en serie effektiva tidningsartiklar o c h John Stuart Mills epokgörande verk o m » K v i n n a n s underordnade ställning ». Koin Med glödande hänförelse deltog den unga ameikanskan i dessa frihetsrörelser. Efter ett uppehåll af flere år, nästan uteslutande ägnade åt äktenskapliga o c h husmoderliga plikter, kastade sig Elizabeth Stanton, s o m d o c k lidelsefullt älskade sitt h e m o c h hyste motvilja m o t allt offentligt uppträdande, åter energiskt in i kampen för kvinnoemancipationen. Under 16 år använde hon 8 månader af året till föredragsresor, m e d orubbligt j ä m n m o d fördragande utbrott af okunnighet, råhet o c h hätsk förföljelselusta.
Jag har sett de både Aianters hjeltepar, Oileus' ättling och Telamons, Sett Salamis' ärekrans, Och Protesilaos, på bänk, Med brädspelets mångtrassliga brickor förlustande sig; Samt Palamedes; som födde en son af Poseidaon, och Diomedes, förtjusad af diskos' nöjen, Och bredvid Meriones Ares' Ättling, ett under för dödliga, Och honom från klippiga ön, Laertes' son, och derhos Nireus, bland Akhaierna skonat. Ja, äfven i fötterna vindlike Snabblöparen Akhilleus, Som är född af Thetis, och Kheiron fostrade upp, Jag såg på den kisliga Stranden löpa, i fulla vapen, fram, Anställande täfling i snabblopp Med en fyrspannsvagn, För att vinna sig segerpris. Men vagnåkaren ropade, Eumelos, Pheretiades, Hos hvilken de skönsta fålar jag såg, Gullsirade med mundlag, Och stungna med åkarpigg, De medlersta under sitt ok, Skeckar med hvitsprängdt hår, Linlöparne hvardera utanför, I buktadt språng snedgående, Eldhårige, och nederst vid oklufven hof Mångspräcklige, och bredvid dessa störte fram Peleidas uti fulla vapen, vid vagnsstoln, Och bredvid vagnshjulets naf. [Till skeppen många jag kommen var, Och osägeligt skådespel, För att qvinnoögats blick Mätta med ljuflig förtjusning, Och på högra flygeln utaf flottan låg Myrmidoners Phthiotiska här, I femtio väldiga skepp. Och som gyllene bokstamsbilder Nereiderna stodo att skåda, Fälttecken för Akhilleus' män. De Argeiers likårade skepp Lågo nära invid; Hvilkas härförare var Mekisteus' Son, som fostras af Talaos, fadren; Samt Kapaneus' son Sthenelos. Från Atthis med Sextio skepp låg Theseus' Son derinvid, som hade Gudinnan Pallas, i afbild, Uppå bevingad hästvagn ställd, Lycksamt tjertecken för sjömän.
Riksdags - Ordningen, rörande alternatwers ar. målning, förestrifwes, icke böra kunna anwä-das pä UtstoltetS åtgärder w!d Grundlags-frägor. wäcktn af enskild man, enär Utstotlet, i afseende pä förekommande at sadane Förändclgar, uröstvar Ständers rätt, Utskottet, genom analvaien ansett Ulstaaet af cn omröstning böra wara lika som inom RiksensStäw der stelfwa, har likwäl UrstolNt enhälligt funnit nödigt, och af högsta wigt, att ett bestämdt stadgande derom i Grund-Lagen mätte intagas. Ustkottet fär derföre med fullkomligt gillande af del Förslag, of. wanbemälte Ledamot af Utstot'ek uppgiswit, att ef, ter orden i §. Riksdags-Ori ningen: i Lö staZec i-rtagas, ea ny meni, g mätte införas sä lydande: Stadna inom Coust,'rutioris, Urfkottet, Twä Ständ emoc Twä wid profningen af eastildra Riksdagsmäns ingifne Forstag till ändri ig kiler förklaring as Grundlagarne forsa e frägan; hwicket förslag Constitr tionsUtstottet tI^l R k>cnS Ständer lär öfwerlamna, att, sasem asgifwit wid denna Riksdag, wid den näst. 2694 Den i? Augusti. följande kunna till pröfning och afgörande upptagas. Orebro den i? Pä' Constitutions - Utskottets magnar 6. körner. st. Ii nZst astius. I. ?. Lanäkrer^. I^ars Israelsson. O. Lilvorstolps. Utdrag af prsrocollet, hältet hos Häglof!. Ridderskapet. oeb Ädeln, wid Urtima Riksdagen L Örebro den 17 2lug. 1812.
När så är förhållandet och här finnas 3 serskildta beslut, nemi. ett af RondeSt., som bifallit Utsk:ns förslag, ett af R. o. Ad., som gjort några förändringar i samma förslag, och slutligen ett 3:dje, nemi. Presteoch BorgareSt:ns beslut, hvilka Stånd uteslutit orden: ”med uphäfvande af Kungörelsen af år 1824”, hafva således 3 Ständ icke fattat sammanstämmande beslut om sjelfva ingressen, som ovilkorligen mäste betraktas i sitt sammanhang och icke får sönderplockas, och raan kan väl icke säga, att man vunnit ett R. St:rs beslut, utan, till följd af deras olikhet, måste votering i Förstärkt Utsk. afgöra hvad sorn skall blifva R. Sl:rs beslut. Gr. Lagerbjelke: På sätt jag förra gången sökte visa, förefinnas här 4 Stånds beslut öfver ingressen. Utsk:n hafva föreslagit en förfalln. innehållande åtskilliga meningar. Af dessa meningar antogos hvarenda utom den, som angår Kungl. Kungörelsen af år 1824, hvilken mening afslogs af 3 Stånd, men bifölls af ett. Nu är förhållandet icke, att uphäfvandet af 1824 års författn. nödvändigt måste följa af detta beslut, emedan 1824 års författn. angår en helt annan fråga än den, som var före mål för lagstiftning, ty Utsk:n hafva lagstiftat för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, men 1824 års författn. angår deremot sådane enskilda Banker, hvilka röra sig med RiksBankens sedlar. Ang:de PrivalBankerne, sorn röra sig med egna kredit-sedlar, ansågo 3 Stånd, att uphäfvandet af 1824 års författn. icke borde ega rum, och således finnes 3 Stånds sammanstämmande beslut, att denna författn. icke må up~ 6 * 84 Den 15 November f. m. häfvas, oell då kan väl icke genom votering i Förstärkt Utsk. detta beslut uphäfvas.