Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse ledamöterne af StatsUtsk. taga kännedom örn mannens förtjensler under den långa tjenstetiden, och om det förträffliga arbete, som han har under händer och kommer alt snart utgifva, nemi. en praktisk lärobok i astronomien; så är jag öfvertygad om, alt de oåtsporde skola veta att lägga lill hvad de finna svarande emot R. St:s värdighet, i händelse jag lyckats fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på detta ämne. Remitterades till SlatsUlskottet. Vid förnyad föredragning af Hr Cedercronas, Joli. Ulrik, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om en årlig afgift af en hvar, som vill utöfva jagt, till bildande af en fond för praemier till rofdjuts dödande utan skallgång, blef denna motion remitterad till Bevilln.Utskottet. Ånyo föredrogs Gr. Frölichs, Gustaf, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, 0111 anslag lill ett praktiskt landtbruksoch slöjde-institut i Södermanland. Hr Peyron, Gustaf Abraham: Då det var under min landshöfdingetid, sorn det ifrågavar. institutet inrättades i Södermanland, och jag för 5 år sedan på detta rum yttrade mig, ehuru utan framgång, till förmån för inrättningen; så kan jag icke annat än förena mig med den värde motionären och tillstyrka saken, hvarjemte jag hos R. o. Ad. anhåller om remiss' på motionen. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag begärt ordet, för att yttra mig öfver den ifrågavar. motionen, ar del ingalunda för alt sätta mig emot anslag i allmänhet för upplijelpande af Svenska jordbruket; tvertom tror jag mig äga nog erfarenhet i jordbruket, för alt inse, att denna kunskapsgren hos oss behöfver utvecklas. Jag skall ej göra mig skyldig lill förebråelsen att yrka stora anslag i allmänhet, men 48G Den 29 F e L r u a r i e. m. trör, att näst de anslag, sotn äro nödvändiga för statsmachinens jemna gång, äro inga angelägnare, än de som lemnäs åt jordbruket.
M:t för del uppgifna ändamålet disponeras; oell hafva Rikets Ständer alltså funnit skäligt, för genomförande af ifrågavarande löne-reglering för Hof-rälterna i den mån sådant kan ske, bevilja oell lill E. K. Mits nådiga disposition ställa anslags-lillökningar, utgörande för Svea Hof-rätt 30,700 R:dr, för Götha Hof-rätt 31,200 R:dr oell för Hof-rätlen öfver Skåne oell Blekinge 17,800 R:dr, dock med förbehåll, att de tjenstemän, hvilkas befattningar äro ställda på indragning, komma, så länge dc dervid qvarstå, i åtnjutande af sin tillständiga rätt, i öfverensstämmelse med det allmänna stadgande i delta hänseende, hvarom Rikets Ständer framdeles skola inkomma med underdånig anmälan; och må dessa tjenstemän, med afseende å den ökade lefnadskoslnaden, af de disponible medlen erhålla, i likhet med andra tjenstemän, en billig förhöjning af sin nuvarande aflöning, så vidt ieke löneregleringens genomförande derigenom förhindras. Slutligen hafva Rikets Ständer lästat uppmärksamhet å en bestämmelse i det nya organisations-förslaget, hvars förändrande, i Rikets Ständers tanke, vore önskvärd!. Enligt kommilterades förslag till arbetsordning för Hofrällerne, skola till Svea Hof-rätt inkommande handlingar, med undantag af dem, som aflemnas vid förhör eller upprop, emoltagas och i diarierne antecknas af vederbörande.
Utskottet vid detta mål icke lägger den åtgärd, hvartill Regerings-Formens 106 § kunde föranleda, utan tvärtom anser all anmälan af detsamma såsom stridande mot en billig utöfning af de pligter, som i nämnde § blifvit Utskottet förelagde. Herr Biskoppen Doctor Nordin frågade, när StatsRådet kunnat göra påminnelser. Då Ledamöterne efter den 6 Junii utnämndes, var det Konungens höga rättighet att nämna Herr Justitue-Cancellern af Klinteberg och emot hans utnämnande kunde Stats-Rådet alldeles icke anföra betänkligheter; och då Riksens Ständer vid denna tid icke hade stadgat lönevilkoren, så var det Herr Justitice-CanceHerns rättighet att innehålla med yttrande, huruvida denna Nådiga befordran af honom kunde njutas. Då sedermera Herr Justitise-Cancellern i underdånighet vägrade att Justitise-Råds Embetet emottaga, så var det hans rättighet att så förhålla sig; hvarvid således Stats-Rådet hvarken kunde eller borde göra anmärkning. Att Herr Justitire-Canccllern någon stund interims-vis hade säte och stämma uti Högste Domstolen, är något, som inträffar hos samtelige Herrar Ledamöter, hvilka vid samma tillfälle, den 24 Julii, emottogo sine Justitise-Råds Embeten, som Herr Justitise-Cancellern i underdånighet undanbad sig emottagandet af samma Embete. Herr Professoren Doctor Faxe uppläste ett så lydande skrifteligt anförande: Af Hans Exc. Riksdrotset och Justitise-Stats-Ministern Herr Grefve Trolle Wachtmeisters den 24 Julii förledne år inför Konungen i Stats-Rådet gjorde anmälan finnes, att icke förr än då de Herrar, som till JustitiseRåder blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder kallade, tillkännagifvit, huruvida de samma Embete kunde emottaga eller icke. Då först blefvo deras Löner bestämde — och då först var också rätta tiden för handen att yttra sig om desse Embetens beklädande.
Uti Plena föredragas ärendena i den ordning, de inkommit, så framt ej Ståndet eller Riksnämnden derom annorlunda förordna; börande Landtmarskalken och Talmännen, sedan de förut inhemtat, huruvida någon Konungens proposition till öfverläggning kan förekomma, samfäldt, i närvaro utaf en af hvarje Stånd:och fyra Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 39 till öfverläggning' kan förekomma, samfäldt, i närvaro utaf tvänne af hvarje Stånd utsedde Ledamöter, helst sådane, som vid någon föregående Riksdag varit i Ståndet Riksdagsmän, samt med biträde af Ståndens Sekreterare, dagen förut i ett särskildt rum å Riddarhuset sins emellan öfverenskomma om följande dagens föredragningsämnen, på det desamma må i möjligaste måtto hos alla Stånden tillika afgöras. §. 48. Föredragningsämnen äro dessa och inga andra: l:o Konungens Propositio ner, sorn å Rikssalen, eller sedermera under Riksdagens lopp, blifvit till Stånden eller Stats-Utskottet öfverlemnade; 2:o Mål, som genom Protokolls-Utdrag eller Deputationer frän Med-Ståhden communiceras ; 3:o Utskottens Betänkanden och Förslag, 4:o Motioner, gjorda i Plena af någon vid Riksdagen då närvarande Ståndets Ledamot. §• 49. l:o Hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa Plenum, då Remiss hör ske; dock stånde hvarje Ledamot öppet att öfver samma mål sig Vttra, hvilket hans yttrande äfven skall till Utskottet remitteras.
Maj:t härmedelst till Rikets Ständers bepröfvande och till det afseende, sorn af de. för staden förekommande, serdeles bevek liga omständigheter påkallas, framställa de af sökanderne uppgifna medel, hvarigenom staden, efter deras förmenande, skulle kunna räddas från befarad upplösning, nemligen: 1:0. Eftergift och afskrifning af de 10,000 R:dr, hvilka utur Riksgälds-Contoret blifvit åt staden långifne,-till fulländande af dess nya planläggning ined gatureglering, hvars verkställighet Sökanderne ansågo leda icke allenast till stadens betryggande för olyckor af så förstörande egenskap, som de inträffade, utan ock till Statens fredande från äfventyret af de uppoffringar och förluster, som deraf vanligen följde ; 2:0. Räntans nedsättning till 3 procent å det nya eller 5-procents lånet, så väl för allmänna, som enskilda byggnader, allt i likhet med hvad i afseende på clet äldre eller 3-procents lånet är gällande; och 3:o. Ytterligare förlängning af tiden för den lindring och befrielse, som, enligt nu gällande Bevillnings-Förordning, eger rum för Borås stad, eller ock stadens förflyttande i 4;de Classen, intill dess stadens iirnevånar# hunnit inbetala sina allmänna lån. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. 4* Kongl. Majas Nådiga Proposition N\o i5. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden _, hullet inför Hans Majrt Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii f834- * N ä r v a r a n d e: % Hans Excellence Justitia Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad j Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenden?
Emot Postverkets räkenskaper för ofvannämnde 2:ne år, hvilka med tillydande verificationer förut af Kongl. KammarRätten blifvit reviderade och nu undergått den generella granskningen, bar icke någon annan anledning till anmärkning förekommit, än att å balancerne af Verkets behållningar och fordringar ingå äfven sådane proprie balancer, hvilka på serskild utredning, indrifning eller afskrifning äro beroende; hvadan en lika beskaffad åtgärd, som den Revisorerne trott i afseende på TullVerkets Hufvudböcker framdeles böra iagttagas, till beredande af proprie balancernes skiljande ifrån de såsom löpande behållningar under Balance-Titel upptagne tillgångar, synes äfven vid Postverket böra vidtagas. Ibland de i 1827 års Räkenskaper upptagne Extra utgifter förekomma 2:ne poster, den ena på 90 R:dr 2 sk. Banco Curant, utgörande kostnaden för 2:ne för Kongl. Cabinettets räkning ifrån Hamburg till Bryssel afsönde Estaffetter, och den andra stor io5 RiksBankDaler, likaledes för en Estaffette för Cabinettets räkning ifrån Elseneur till Hamburg. Och enär desse utgifter egentligen icke tillhöra PostVerket; varda desamma hos Rikets Ständer anmälde. Fö‘r PostCommissarien i Greifswald af Lundblad har, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 17 Januarii 1827, lönen blifvit förhöjd ifrån 1200 R:dr till 1600 R:dr Hamburger Banco; — hvarjemte, på underdånig hemställan af ÖfverPostDirectemrs-Embetet, Kongl. Maj:t, under den 27 Junii samma år, i Nåder beviljat ett årligt anslag af 5oo R:dr Banco att af ÖfverPostDirecteurs-Embetet emot redovisning användas lill Gratificationer åt ExtraOrdinarier vid Postverket och Postilloner.
Ridderskapet och Adeln, har Herr Stuart, Carl, med afseende på åtskillige, uti Bevillnings-Förordningens 39 § meddelade, föreskrifters ofullständighet och olämplighet, föreslagit: l:o att, lill vinnande af likstämmighet i de, uti Usta, 4:de och 5:te punkterne förekommande, sinsemellan stridiga stadganden, och då Fideicommiss i sjelfva verket endast innefattar en viss person, med andras uteslutande, tillerkänd besittningseller nyttjande-rätt, hvadan enahanda afgift, som är stadgad för gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan eganderätt till sjelfva egendomen, borde för Fideicommisser bestämmas, bevillningen för Fideicommiss måtte fastställas till 2 procent af Fideicomissets capitalvärde, att af hvarje tillträdare utgöras, utan afseende å dess skyldskapsförhållande till Fideicommissets stiftare eller siste innehafvare; 2:o att, enär numera, enligt Kongl. Förordningen den 27 April 1810, Fideicommiss endast få stiftas för första emottaga ren och dess närmaste efterträdare, det måtte, derest, sådant oagtadt, bevillning dessutom, anses böra hädanefter utgöras för sjelfva stiftandet af Fideicommisser, denna bevillning serskildt bestämmas; 3:o att pensionsinrättningar må befrias från bevillning för erhållna gåfvor och testamenten; 4:o att då, enligt 2:a punkten, bevillning skall erläggas, afven om testamentsbeloppet icke uppgår till 300
Har resan utöfver den tid, som i försäkiingsaftalet varit förutsatt, blifvit fördröjd till en farligare årstid, vare försäkringstagaren skyldig att, så fort det honom kunnigt blifvit, försäkringsgifvaren om dröjsmålet underrätta och med honom om en motsvarande förhöjning i premien öfverenskomma. Gör han det ej; bafve sin försäkringsrätt, jemte premien, föi verkat. Kan öfverenskommelse om förhöjningens belopp ej träffas, varde det bestämdt genom skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i <§ 334 sägs. 107 § 229. Vid forsla tidning försäkringstagare erhåller om sjöskada eller annan olycka, som träffat försäkradt föremål, kungöre han det lörsäkringsgilvaren och öfverenskomma med honom om nödiga åtgärder till de försäkrade föremålens bergning, vård eller försäljning; besörje ock sjelf, till dess försäkringsgilvarens svar ankommit, hvad som i dessa hänseenden nödigt vara kan. Underlåter försäkringstagare, utan laga förfall, att oförtöfvadt underrätta försäkringsgilvaren om olyckan och att under tiden bevaka hans rätt, vare han förlustig sin rätt till ersättning för hvad som genom hans försumlighet blifvit skadadt eller gått förloradt. § 250. Premien skall, såvida ej annorledes ölverenskommet är, erläggas genast efter aftalets afslutande och emot policens utlemnande. Den, som försäkringen afslutit, är förbunden att premien betala. Är försäkring afsluten för annans räkning, och den, som försäkringen afslöt, råkar på obestånd, då är den, för hvars räkning försäkringen blifvit tagen, förpligtad att premien betala, såvida han ej redan erlagt den till honom, som försäkringen afslöt. Försäkringsgifvarens förbindelser. § 231. Försäkringsgifvaren vare skyldig att, såvidt icke annorledes är aftaldt, vidkännas följden af all den fara, för hvilken fartyg eller last, under det försäkringen räcker, äro utsatte.
Dombok utvisade, det sistnämnda Rätt, genom dess ifrågavarande Utslag, rätteligen dömt Anders Ryd att, för stöld af 3 R:dr 24 sk., böta 10 R:dr 24 sk., eller, vid bristande tillgång dertill, straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, det likväl läge Häradshöfdingen till last, att hafva i det till Exsecutorn utlemnade exemplar af samma Utslag infört, att Ryd skulle undergå sådant fängelse i tolf dagar; hvadan och då denna miss-skrifning beredt den påföljd, att elen sakfällde kommit att vidkännas svårare bestraffning än vederbordt, AdvocatFiscalsEmbetet yrkat, att Häradshöfdingen måtte, för slik förseelse, åläggas det ansvar, som, med föranledande af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, pröfvades lämpligt, samt förpligtas ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Ryds underhåll fyra dagar i häcktet. Och sedan Häradshöfdingen häröfver blifvit hörd samt dervid åberopat innehållet af sin redan afgifna förklaring, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den i5 Augusti i836, sig yttrat och, likmätigt nyssnämnda Lagrum, dömt Häradshöfdingen, att, för anmärkta förseelsen, böta Sexton R:dr 3a sk. Banco samt med 24 sk. godtgöra hvad till fyra dagars underhåll åt den sakfällde åtgått; hvaremot, då han, uti ingifven bevittnad skrift, afsagt sig upprättelse eller ersättning för hvad honom vederfarits, Kongl. HofRätten ansett utlåtande derom icke erfordras. ( 3t ) Öfver den af insända handlingar föranledda anmärkning emot KådstufvuRätten i Säther, att, enligt dess saköreslängd för år 1834, dräll-, gen Anders Andersson från Wålängarne, vid bristande tillgång till 34 R:dr Banco, för första resan stöld ådömda böter, blifvit straffad med tjugufyra dagars fängelse vid valten och bröd, ehuru RådstufvuRättens angående bemälde person den g
Hvad dernäst angår den i berörde Nådiga Skrifvelse förekommande fråga om Spanmålstullen, i hvilket afseende Utskottet hemställt, att Rikets Ständer ville biträda Kongl. Majits Nådiga framställning om bibehållande af nu gällande bestämmelser för denna nödvändighetsvara under ytterligare tre år, eller till 1847 års slut, samt medgifva, att den tullinkomst, som för utländsk spanmål under liden inflyter, varder öfverlemnad till Kongl. Majits disposition, för att användas till undsättning åt inbyggarns i de orter, som af missväxt hemsökas, hafva Ridderskapet och Adeln 4 Bevillningf-U(skottets Memorial t N.o So. bifallit denna hemställan, med den jemkning, att deri orden ”under tiden” skulle utbytas mot orden ”intill nästa Riksdag”; Preste-Slåndet godkänt tillstyrkandet med den förändring, att införselstullen å Hvete, nu bestämd till 2 R:dr, borde höjas till 3 R:dr tunnan; samt Borgareoch BondeStånden till alla delar bifallit Utskottets ifrågavarande hemställan. Beträffande först Ridderskapets och Adelns omförmälda skiljaktighet, så enär densamma icke rörer sjelfva bevillningen, lärer, med stöd af 75 §. Riksdagsordningen, vid den af de tre öfrige Stånden i detta afseende godkända lydelse böra förblifva. Vidkommande sedermera Preste-Ståndets åtgärd, att för dess del å Hvete bestämma 3 R:dr införselstull å tunnan, får Utskottet hemställa, att nämnde Stånd behagade, med frånträdande af sagde beslut, lika med de öfrige tre Stånden, för delta sädesslag bibehålla den nuvarande tullen af 2 R:dr tunnan; men för det fall, att denna framställning icke vinner bifall, lärer, enär frågan direct inverkar på bevillningens belopp, omröstning deröfver böra anställas, i hvilket afseende Ulskottet föreslår en så lydande voterings-proposition: l:o. Den, sorn gillar Utskottets förslag, alt för Hvete bör bibehållas nuvarande införselstull af 2 R:dr Banco tunnan, röstar.
Men det tyckes verkligen, som om ett oblidt öde ständigt skulle hvila öfver dessa frågor och till men för hela vårt offentliga lif ständigt omöjliggöra deras lösning. Så begingo landtmannapartiet och dess förtroendemän nu också det felet att lemna en och annan lucka i sitt förslag, hvilka brister med stor begärlighet nyttjades af motstån-darne för att rifva ner hela förslaget och åter lägga afgö-randet välbehållet och oförkränkt i regeringens säkra händer. Särskildt var det ju frågan om stamtruppens bildande och. det ej nog klart formulerade förslaget om suplementärlott-ningen, som härvid lemnade motståndame till skattereformen en välkommen anledning att utan den ringaste eftergift motsätta sig hela den stora planen, hvilken kanske ändock hade förtjent ett något bättre öde. Under frågans behandling i kamrarne är det emellertid denna gång särskildt en omständighet man bör lägga märke till. Det är det sätt, hvarpå försvarsoch skattefrågornas sammankoppling omtalas och kommenteras. Landtmannapartiet, som i denna sammankoppling ända till denallra senaste tiden sett enda möjligheten för att få skattereformen genomförd, höll naturligtvis fortfarande fast vid 1873 års kompromiss. Men lika som man förut under väntans långa tid hunnit samla mod till att sätta anspråken på grundskatternas afskrifvande i stället för den mindre for-dringsfulla anhållan om deras aflösning, så hade man också nu under en fåfäng väntan på det fulla genomförandet af 1873 års kompromiss kommit derhän, att man öppet satte skattefrågan i vigt och betydelse framför härordningsfrågan. Grefve Posse lät till och med vid riksdagens öppnande detta uppfattningssätt helt tydligt höras inför sjelfva tronen, och i friskt minne är ännu den uppståndelse, som deraf uppkom. Från den motsatta sidan tvekade man emellertid heller icke att afsvärja sig kompromissen och allt dess väsen, detta till och med så kraftigt, att det blef till en formlig exorcismus diaboli, som hr Treffenberg sedan skämtsamt kallade processen. Tydligt var då också, att man skulle få höra det gamla talet om huru som kompromissen nu vore ohjelpligen upp-rifven, än en gång förnyas, lika som det skett efter både 1875 och 1877.
Hor till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3. belädes med ett straff, som i intensitet och grymhet vida öfvergår straffen för gröfre brott; hvarigenom, utom den uppenbara orättvisan, skulle 'inträffa, alt förbrytaren, för att undgå det svårare straffet, ökade måttet af sina brott. Detta har också Lagberedningen sjelf insett och förklarat, att det vore "väl, om ensamhetssystemet blefve, så snart möjligt vore, in förd t älven i de högre graderna”. Beredningen har således satt lagstiftningen i det svåra alternativet att antingen stadga lindrigare straff för svårare förbrytelser, eller att, emot all säker och tillförlitlig erfarenhet, ända till omkring 81 år utsträcka ett straff, som under längre tid fortsatt är i allmänhet det grymmaste, alla tiders stråffsystem haf va att uppvisa och i de festa fall, enligt sammanstämmande intyg af opa/ tiske och et - far ne män, förstörande för fångens kroppsoch själsför mö genheter. Man skulle, oaktadt den ensidiga förbättringstheori, som genomgår den moderna Criminallagsstiflningen, knappt kunna förklara den förut omtalta anomalien, utan den , efter allt hvad man af trovärdiga underrättelser har sig bekant om isoleringssystemet, osannolika förutsättning, att Beredningen ansett detta straff lindrigare, än andra fängelsestraff; men alt detta icke är meningen, har Beredningen sjelf upplyst ^Mot. s. 54)- Det enda förslag, som vid detta temporära användande af ensamhet sfängelset synes med rättvisa och billighet förenligt, hade väl varit, att tillämpa detta straff i början af fångenskapen för gröfre brottslingar, under en viss tid, bestämd i proportion till hela fängelsetiden, och ej, såsom här tillstyrkes, nästan uteslutande för en klass af felande, som minst är i behof af uppfostran i enslig cell, men deremot oftast skall komma att deiat mast lida.
Då det är redskap af koppar, som skall till beskattning uppgifvas, så faller det sig något betänkligt att icke uppgifva dess rätta kannerymd; men skola endast tnäskekaren uppgifvas, så upphör denna betänklighet, ty ingenting hindrar alt äga och använda flera kar än man uppgifven; ty det kau ej så noga controlleras hvartill dessa kar Deli 9 November f. m. a35 begagnas, då deremot en falsk uppgift i afseende å kopparredskapen alltför lätt upptäckes oell blir bestraffad. Ilvad jag åsyftat med min framställning liar blott i korthet varit alt visa, det de grunder, Utsk. föreslagit, äro mindre skadliga, än de som af de begge reservanlerne blifvit framställda, samt ati, om man ej för det närvar, kan komma till ett bättre och förnuftsenligare stadgande i brännvinslagstiftningen, som är en fri brännvinsbränning och högre beskattning, man måtte hålla sig vid hvad som nu befinnes. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: Ehuru jag i min reservation haft tillfälle att utveckla de grunder, som jag ansåg böra tillämpas vid den nya brännvinsförfattniugen, blef jag dock frestad att vidare utveckla mina åsigter, då jag hörde en ledamot, på hvars omdöme jag sätter högt varde, yttra, att brännvinsbränningen, till följd af dessa grunder, skulle idkas hädanefter till större skada för landet än hittills; men då jag, genom en ytterligare fortsättning af discussionen i denna riktning, finner, att vi aldrig skulle komma till något slut i frågan, vill jag afstå från min första föresats, och hoppas, att, om mitt förslag skulle komma att läggas till grund för öfverläggningen, kunna blifva i tillfälle få visa att min afsigt icke varit en sådan försämring, utan att tvertom något skäl torde finnas, att både brännvinsproduetionen och consumlionen skulle minskas, emedan jag sökt att öka de omständigheter, som jag trott i sednare tider hafva bidragit till ett minskadt bruk af denna vara.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att hittills varande Taxer:soch Beredn;s-comiteer äf ven hädanefter böra Lii beli allas. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Föreskrifterne om Taxer:scomiteers bildande innehållas egentligen i 92 §:n af nu gällande bevilln.stadga. Sedan R. o. Ad. beslutat, att Re red u.- comiteerne skola bibehållas, så lärer det vara nödigt, ali Ståndet i allmänhet håller sig till den gamla bevilln.förordn:s stadganden i de följande §§:na , emedan det lärer vara svårt, att vid hvarje särskildt tillfälle iakttaga de förändringar, sorn Utsk. i sitt förslag infört, och som nu återigen borde rättas efter R. o, Ad:s beslut. Under sådan förutsättning torde måhända den frågan, sorn nyss väcktes af Hr von Rosen och Hr Landtm, framställde, kunna genast företagas. Jag har intet emot bifall dertill; jag ville nu blott hänvisa till den § i den gamla författningen, sorn stadgar 0111 sältet att utse Taxer:&-comite'ens ledamöter. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, sedan R. o. Ad. beslutat att så väl Berednlssom Taxer:s-comite'erna böra fortfara, Ståndet torde finna, att det första beslutet borde angå sältet alt välja eller utse de ledamöter, som skola utgöra Berednts-comitéerna och sättet att formera Taxerfscomiteerna. Frih. Nauckhoff: Jag hemställer vördsamt 0111 icke den föreg:de 4$ §:a nu måhända skulle kunna företagas, sedan den 4y"de redan är afgjord.