Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofvanintagna stadgande är modifieradt genom Handels-Balkens 4:de Kap. 4:de §, så lydande: »I hvarje stad skal stadskällare wara, en eller flere, ther win och öl säljes.» Af begge dessa §§, inbördes jemförda, finner man lätt, att i städerna kunna vara flere källare, af hvilka inkomsterna skola tillfalla stadskassan. Rikets Sländer hafva alltså rätteligen erkänt städernas rättigheter till sådana inkomster vara »häfdvunna.t Uti Kongl, Maj:ls för Rikets Borgerskap och Städerna i Allmänhet utfärdade Nådiga Försäkran, gifven Stockholms Slott then 23 Februarii 1789, är § 7 så lydande: »Tbetta all, så wäl som ock, ehvad rättigheter och förmoner, af samma allmänna beskaffenhet som thesse, hvarje Stad särskilt i stöd af Regerings-Lagar, Privilegier och Resolutioner må innehafva, wil Kongl. Majit i Nåder hafwa them 22 Santmans. Bevilln-., Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4. alla i gemen och hvar och en i synnerhet tilsagdt och under helgd af Privilegier härmedelst bekräftadt.» I Re geringsformen lyder § 114 moni. 1 så: »Konungen late samtlige Riksens Ständer deras Privilegier, Förmåner, Rättigheter och P"riheter åtnjuta; beroende det på samtliga Riks-Slåndens öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra.» Alldenstund nu 1:o), enligt äldre och nyare före år 1854 utkomna författningar om bränvinsförsäljning. städernas Källaremästare, »Krögare och Tavernare» samt »Wärdshusidkare» alltid haft utskänkningsrätt; 2:o) inkomsterna häraf, enligt ofvan först intagna §§, tillhört stadskassan; 3:o) städernas rätt till denna inkomst är y>af samma allmänna beskaffenhet», som de i 7:de § af Kongl.
Rättegångs-Baiken medgifver, att de afskrifter af Handlingar, sorn vid Domstol företes, må af trovärdiga män vara styrkte, att de med sjelfva hufvudskrifterna i allt äro lika, har Utskottet, med åsigt af det Kronans rätt ,.Ji afseende å Chartas S i g i 11 a t se afgiften , ej må förminskas, ansett sig böra föreslå och tillstyrka den författning, att de fordrings-ägare, hvilka icke hafva lägenhet eller nro hindrade alt sjelfve till Konungens Befallningshafvande inlemna deras Lagsöknings handlingar, må äga att vid deras ansökan foga en af trovärdiga män besannad afskrift af de Skuldebref och handlingar, hvarå den fordran, som utsökes, sig grundar; men att i sådant fall fordrings-ägarne, i händelse de ej kunna genom Domstols eller Domares betyg styrka, att Skuldebrefvet eller handlingen redan är med behörig Charta Sigillata försedd, skola vara pligtige att vid afskrifterna foga Charta Sigillata till det belopp, som svarar så väl emot del, hvarmed originalerna böra vara försedda, som det, hvarå afskriften antingen bordt skrifvas eller dermed beläggas. Vidkommande åter det andra, af ofvanomförmälta framställda ämnen, anser Utskottet att redan Den i ] Maj, redan uti 8 Gap. Utsöknings
Vid Riksdagen 1823 förklarade Kongl. Majit, i skrifvelse: att, ehuru Kongl. Majrt funnit den för Rikets allmänna hushållning vigtiga, frågan om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk, vara af ekonomisk beskaffenhet och följaktligen beroende endast af Kongl. Majrts Nådiga pröfning och afgörande, Kongl. Majrt likväl icke velat derom besluta, utan efter föregången öfverläggning med Rikets Ständer, hvarföre ock Kongl, Majrt, med tillämpning af Regeringsformens 89 §., i Nåder för godt funnit till Rikets Ständer öfverlemna alt frågan om näringsfriheten, i likhet med hvad angående lagfrågor är stadgadt, gemensamt med Kongl, Majrt afgöra; och hade Kongl. Majrt, i förenämnde afseende, till Rikets Ständers pröfning hänsk ju tit de af en* i Nåder tillförordnad Comité år 1816 författade förslag till Handtverkerioch Handels-Reglementen, samt till en förordning, angående gerningsmäns antagande på landet'. I anledning häraf yttrade Rikets Ständer, i underdånigt svar den 12 December i8a3r ”då detta ämnes behandling, i likhet med lagfrågor, ålagt 6 Allm. Best’.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande^ Av o 3g. Rikets Ständer föifindeisen att i detail utarbeta de stadganden, för hvilka lnifvudgrunderna uu blifvit föreslagna, eikänna Riksens Ständer med tacksamhet den ledning, sorn dervid erhållits af de utaf Eders Kongl. Maj,:t Nådigst förordnade Committerades förslag, deraf ej allenast uppställningen, utan ock i många fall åsigterna och de deraf härledda förskrifterna, blifvit begagnade i de förslag till förordning om handtverkerien, lill författning om gerningsmäns antagande på landet, och lill Handelsordning, som Riksens Ständer nu i underdånighet få till Eders JCongl.Majlis visa och JNådiga piöfning härjemte -öfverlemna.*’ Härförulan äflemnade Rikets Ständer den 16
All skogsplantering, ställd på vinst, först i en aflägsen framtid, är förenad med betydliga kostnader, och detta galleri synnerhet om Ekeplantering. Just derföre är det efter min mening angelägit, aLt Styrelsen mellankommer; ty sällan har den enskildte håg och styrka, att nedlägga stora förlag på en sak, som i allmänhet fordrar 5o å 60 år, och hvad Ekeskogen beträffar, ända till 200 år, innan den gifver afkastning. Detta skäl har stadgat min öfvertygelse om nyttan af Styrelsens mellankomst; och jag tror ej, att det kan kallas fÖrhastadt, om man nu skulle komma till något resultat, efter 70 års meditationer; ty under så lång tid har frågan varit föremål för både Styrelsens och representationens omtanka, ehuru den nu först blifvit bragt å bane, på ett sätt, som tyckes leda till målet. Jag är för öfrigt ej bland dem, som skulle vilja rösta för ett anslag af i5o,ooo R:dr, om det skulle utkräfvas genom skatter för något annat ändamål; men då jag är öfvertygad, att aldrig någon så kär skatt blifvit affordrad Svenska Folket, som den föreslagne för rättigheten att fritt disponera Ekeskogen, och då härmed ett så stort ändamål är åsyftadt, har jag ej tvekat, att för min del gilla förslaget. Om detta förslag nu skulle af Ständerne bifallas och af Konungen godkännas, tror jag dock, att, innan verkställigheten, detaljerne torde fordra en närmare granskning, Den i5 Ju ni i e. m. ao5 hvilken för närvarande, jag upprepar det ännu en gång emot Herr Hjerta, är af föga vigt, emedan den verkställes vida tillförlitligare från Styrelsens sida, än af representationen. Jag har ofta här hört, huru man klandrat, att Styrelsen ej uppgör detaljerade förslag; nu synes man deremot vilja utgå från en motsatt åsigt. — Jag kan ej frångå min mening, att Utlåtandet bör bifallas, såsom ledande till ett stort och önskvärd t ändamål. Herr Printzenskjöld_, Axel: Närvarande i BondeSlåndets Plenum, då ifrågavarande
M:ts samtlige Befallningshafvande, angående bysatte personers behandling. 6. Den 26 Maji 1827, Circulaire till Hofoch ÖfverRätterna samt K. M:ts Befallningshafvande, angående sättet att verkställa sådana Utslag, hvarigenom en person blifvit i serskilda mål fälld till böter, som på en gång böra till kroppsplikt förvandlas. 7. Den i3 December 1827, till Hof-Råtterne, angående råtta förståndet af 23 §. i Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5, om Skogarne i Rike£. / 8. Den 3 September 1828, Circulaire till Hof-Rätterna, huru förhållas bör, då böter, enligt serskilda Författningar, böra förvandlas till allmänt arbete, men tillgång (ill sådant arbete icke finnes. 9. Den 3o November 1826, Circulaire till Hof-Rätterna, om hvad som bör iakttagas vid Lagfart å fastighet, som häftar för lån till allmänna Enkeoch PupillCassan; samt 10. Den i3 Julii 1827, till OfverståthållareEmbetet, att Kongl. Förordningen den 18 December 1823, angående vissa omständigheter i afseende på verkställigheten af Auction å utmätt fast egendom, icke bör tillämpas i Stockholms Stad, såsom i detta afseende försedd med serskildt Reglemente. Och som R. St., vid öfvervägande af de Utaf E. K. M. 1 förberörde måtto gifne Nådiga f)2 Exp. Utsk. Förslag till und. skrifv. Stadganden och Förklaringar, funnit desamma vara föranledde, dels af Domares olika begrepp om de Författningars tillämpning, hvilkas förtydligande Skrifvelserna afse, dels ock af brister i Lagstiftningen, dem erfarenheten yppat, och hvilkas fyllande behofvet påkallat, så hafva R. St. velat gilla och godkänna desse Stadganden pph Förklaringar, såsom ståndig Lag; hvilket R. St. härmed få hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Kollegium, vid utgången af December månad, i ett sammanhang och på en gång, företagas lill granskning, och underdåniga Utlåtanden deröfver då afgifva*, med iakttagande, att sådana lån icke må tillstyrkas till högre belopp, än som, enligt af Kongl. Kollegium uppgjord kalkyl, som hvarje gång bör Utlåtandet åtfölja, kan beräknas vara tillgängligt till utbetalning inom de tvenne nästpåföljande årens förlopp,; börande Kongl. Kollegium dervid tillika, med hänsigt till det större eller mindre allmänna gagn, som kan vara att förvänta af de ifrågavarande fabriks-inrättningarne, ehvad de utgöra för landet nya industrigrenar, eller förbättringar af redan kända ock utöfvade, afgifva underdånigt yttrande om ordningen, b varefter de sökte låne-understöden anses böra utgå. Beträffande Gamla Ull-Diskont/onden, så inhemta* af närlagda , deröfver upprättade Kapitalslut, att berörde Fond, vid i8|i års ingång, 15 — ägde en behållen tillgång af R:dr 53,86©: 44- 7. hvaruti likväl ingingo osäkra fordringar af tillsammans 10,581 R:dr i4 sk. 11 r:st.; alt fondens inkomster, beslående af räntor, ullvärderings-, sorteringsoch magasinerings-afgifter, hjresmedel för lägenheter i Ullmagasinshuset samt bidrag af manufaktur-medel, ulgjort, år 1641 „ 3,909: 22. 4.’ och år 1842 . • • • • • • • • . • • « . , /|, 11^1 38. 1 i. Summa R:dr 61,885: 9. 10. men att deremot utgifter blifvit, under nämnde tvenne år, bestridda till sammanräknadt belopp af „ 13,991: 33. 8. hvilket med 5,967 R:,Jr 20 sk. 5 r:st. Öfverskjuter summan af ofvanberörde inkomster; hvadan följaktligen Fondens kapitalbehållning, vid 1842 års slut, nedgått till 47,893: 24. 2.
Nu hade likväl under den tid af nära 28 år, sorn Discont-utredningen besörjts af Fullmägtige, bevakningar och utbetalningar för Disconternas räkning blifvit verkställda i flera hundra concurser, hvarest utdelningarne icke sällan skett emot villkorlig återbäringsskyldighet. Dessutom hade under samma lid mångfaldiga andra, mer elier mindre invecklade, liqvider förefallit, derifrån förmenta anledningar till anspråk och efterräkningar emot Discont-ntredningens styrelse möjligen skulle kunna hemtas. Fullmägtige ansågo derföre högst angeläget, att Riksgälds-Contorét, medelst en i laga ordning utfärdad serskild praescriptions-författning, skyddades från dylika framtida anspråk och efterräkningar. I sådant afseende och på det att icke en förutsedd möjlighet af eljest förestående ytterligare utbetalningar mätte hindra Discont-ntredningens fullkomliga afslutande samt uppgörandet af den slutliga iiqviden med Rikets Ständers Bank för dess förSträqkningar under utredningstiden, hafva Fullmägtige föreslagit: att un Bih. till B, St. Prot. 1844. 4 Sami. 1 Afd. 4 Haft. 1 2 Stats-Utshottets Memorial, N:o 13. der innevarande Riksdag måtte bestämmas en viss lämplig tid, inom h vilken alla de, som förmena sig ega något slugs fordringsanspråk, af hvad beskaffenhet det vara må, emot Riksgähls-Contorets styrelse, i anledning af dess befattning med utredningen af Götha Cana! Bolags och Malmö f. d. Discont-inrättningar, böra, vid förlust af all rätt lill betalning, samma anspråk hos bemälde Styrelse anmäla och, så vidt ske kan, behörigen styrka. Delande de af Fullmäktige yttrade åsigter angående vigten och beliofvet af en sådan prsescriplionstids bestämmande, får Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt understödja och tillstyrka hvad Fullmäktige i detta hänseende föreslagit; hvarjemte Utskottet, med hänsigt tili den i ofvanomförmälde
Maj:l i underdånighet anhålla, att vid en ny reglering af elementar-läroverken en sådan förändring i deras styrelse måtte i nåder vidtagas, att sakkunnige personer äfven utom ecklesiastik-ståndet, deruti må kunna intagas”; hvarjemte Ridderskapet och Adeln ansåg den af Utskottet uppgjorda öfvergångsstat icke kunna godkännas, utan en sådan stals upprättande höra öfverlålas åt Kongl. Maj:t, sedan vederbörande hörde blifvit, samt fann Utskottets utlåtande N:o 207 i öfrigt icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. S. D. Sedan vid föredragning af Stat-utskottets utlåtande N:o 208, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 125, angående - Prot.-utdrag den 29 Juni 1848. 489 ende regleringen af utgifterna onder Riks-statems nionde hnfvudtitcl, Ridder skåpet och Adeln i gårdagens plenum, beträffande deti punkt af berörde ullåtande, som angår frågan om aflöning åt klockaren i Lekvattnets nybildade kapellförsamling, uppskjutit sitt beslut, intilldess den numera försiggångna pröfningen af Stats-utskottets utlåtande K:o207 ägt rum, företogs nu berörde punkt till afgörande och fann Ridderskapet och Adeln, för godt, att bifalla det af Kongl. Maj;t till ifrågavarande aflöning: äskade anslag. S. D. Föredrogos och bifollos Statsoch Lag-utskottens nediannäninde, i gårdagens plenum på bordet lagda, utlåtanden: 18:o 35, i anledning af väckt motion, om öfverflyttning lill domaremakten af pröfningen och afgörande! af så kallade äldre kronp-fordringar, samt om bestämmandet af en preskriptionstid, inom hvilken alla sådana fordrings-anspråk skola göras gällande; N:o 36, i anledning af vackt motion om en reform af systemet för landsvägarnes byggnad och underhåll i allmänhet; samt N;o 37, i anledning af väckt motion om förändring af stadgandet uti 11 kapitlet 10 § Rättegångsbalken. Frän Högv.
Men då nu ett. motsatt förhållande inträffat, då nemi. nämnde beslut blifvit med ogillande omnämndt, så torde det anses tillålligt att jag erinrar om denna omständighet för att derpå stödja de skäl, som bjuda mig, för att handla conseqvent, att nu. tillstyrka bifall till LagUlsk:s förevarande betänk., sorn i sig sjelf icke iir något annat, än en tillämpning af föregående Ständers beslut, en fortsättning af den byggnad, hvartill grunden redan vid förliden riksdag lades på ett sätt, som ovillkorligen påkallar byggnadens uppförande. I förbigående torde det tillåtas mig att anmärka, att den antilhes man behagat framställa, då manjemfört R. St:s frikostighet vid beviljande af anslag till fängelsebyggnaderne med deras förmenta sparsamhet i fråga om anslag lill skolorne, vid närmare granskning icke befiunes öfverensstämmande med verkliga förhållandet; ty det var icke blott 50,000 r;dr årligen, som 11. St. å Svenska folkets vägnar erbjödo till införande af en förbättrad skolundervisnig, det var med detsamma det directa åtgörande, att inom Sverige grunda tilläfventyrs ett antal af 2000 nya skolor, jemte beviljande af alla de anslag å communcrnas vägnar, sorn fordrades till nödige lärares aflöning vid dessa skolor. Hopsummerar man de utgifter, sorn i följd af delta beslut skola tillkomma, och som R. St. vid förra riksdagen sig åtogo, så är otvifvelaktig!, att den deraf uppkommande anslagssumma mångfaldigt öfverstiger hvad som i och för fängelsebyggnadernes uppförande af samma Ständer blifvit beviljadt. Iir von Hartmansdorff bar anmärkt, att man ieke bör börja med att antaga en ny strafflag oell sedan vara betänkt på fäugelsernes uppförande. Men det är ju, mine Hrr, icke i denna väg, som man börjat. Man har just vid förliden riksdag börjat i den ända af saken — om jag så får uttrycka mig — sorn iir von Hartmansdolf sjelf ansett vara den rätta; och det är just till vinnande af en ännu större säkerhet, som desse hufvudgrunder nu blifvit för R.
Yinner nej, beslutar R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag till ifrågav:de §:s lydelse, att densamma skall erhålla följande innehåll: »Bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:ts Nåd. oktroy, erlägger, utom bevillning enligt 2:dra art., en afgift af 8 proc. af det belopp, hvarmed behållningen för året öfverstiger 6 för hundradet å hvad af teckningssumman eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 14. Nej — 13. R. o. Ad. åtkiljdes kl, '/* lie. m. In fidem, O. Brakel. D«n 25 Augusti f. m lördagen den 25 Augusti 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot:t lör den 19 sisth Maj f. m. Uplästes följande från Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm, inkomne Mern.: Sorn vigtiga angelägenheter tvinga mig att på obestämd tid lemna riksdagsorten, får jag, under anhållan att varda bi behållen vid min riksdagsmannarätt, vördsamt afsäga mig de förtroenden, jag under riksdagen emottagit, att vara bänkman i 4:de bänkmansafdelningen, ledamot af Bevillu.Utsk:t och ledamot i förstärkt Konst.Otsk. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer at< vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i Bevilln.Utskit efter Frih. Rehbinder, äfvensom att återbesätta två lediga suppleantplatser, en uti Konst.Utsk:t och en uti Bfevilln. Utsk:t, hvilka ledigheter upkommit derigenom, att platsernas förra innehafvare, Hrr von Krusenstjerna och af Wetterstedt, blifvit invalde till ordinarie ledamöter, deu förre i Konst.- och den sednare i Bevilln.Utskit.
Att detta yltra^e förutsätter, att desse tvänne vittnen skola kunna uppVsa och bekräfta det förhållande lill upplysning , hvaroi/ blifvit inkallade, såvida deras vittnesmål skall anses jevisande, torde icke behöfva sägas, lika litet som det å andra sidan kan behöfva sägas, att ingenting är bevist genan afhörandet af tvänne personer, som ingenting vetat i saken. Jag kan således icke hafva påstått eller menat, att .eke vid mångfalhhga tillfällen flere och ofta många personer behöfva afhöras uti ett enda mål; men jag tan icke flinga den öfvertygelsen, att om domaren, som handlägger malet, år begåfvad nied försvarlig urskiljningsförmåga, så skall han utan särdeles svårighet förekomma, att personer göra skyldigheten att vittna i brottmål till en födkrok.
Det är derföre högst nödvändigt, att bränningsliden inskränkes till högst 5 månader. 2) Lika nyttigt och helsosamt tror jag äfven det skulle blifva att vidtaga sådana författningar, som skulle trygga brännvinsskattens utgående; annars tjena alla föreskrifter derom till ingen ting, och hela den rika inkomstkällan förvandlas till en öfver obegränsade tidrymder utsträckt restantie-uppbörd. Jag får derföre ödmjukast föreslå, att hvar och en, som vill anmäla sig till brännvinsbränning, måtte åläggas alt förut betala halfva afgiften, efter upprättade uträkningar pä skattebeloppet, i förhållande till bränningsliden och pannerymden, samt andra hälften vid nästpåföljande uppbördsstämma. Detta förordnande, så nödvändigt för Statens fördelar, skulle äfven, som jag tror, bland andra följder medföra den generella, att den eller de, som icke med säkerhet ansågo sig kunna bränna med någon gifven vinst, ölvergåfvo hela speculationen, och icke, sorn nu, helt blindt samt utan all beräkning och calcul brände. 3) Som, i anseende till den ostadiga väderleken förflutna höst och denna vinter, utsigterna för en god skörd innevarande år icke förete sig gynnande, vågar jag vördsamligen hemställa, om icke angeläget vore, att, utan afseende på hvad författningar som för brännvinsbränningen kunna blifva vidtagna, R. St. hos K. M. gjorde und. anhållan om brännvinsbränningens inställande från d. 1 nästk. Som en väl ordnad och på säkra fotter livilande National-theater utgör en prydnad för en civiliserad Nations hufvudstad och ett det mest lofliga, önskliga och nyttiga recreations-tillfälle för en större allmänhet, så och då Stockholm redan äger en ganska prydlig och väl inrättad scen, men hvilken af brist på tillräckliga bidrag, efter hvad allmänt kunnigt är, svårligen kan bära sig, vågar jag vördsammast föreslå en summa af 4o>°°o R:dr B:co årligen att från d. 1 nästk. Dec. utgå, insamlad på sätt och i enlighet med hvad af Hr Frih.
Jag har i min motion om skatte jemkning, af hvilken detta anförande är en ytterligare utveckling, i allmänhet belraktadt landet i den ställning, all det vore en vinning för de flesta skattfria att föryttra skattfriheten, för att med mera säkerhet lyckas bevara åt sig sjelfva jorden. Pä detta sätt vore tillfället öppnadt för en stor del bland allmogen, alt betala sina privatbankseller bancodisconllån, då en sä betydlig del af den privilegierade jorden finnes i dess ägo; och dä ännu en och annan skuldfri säljare torde gifvas, så saknar den skuldsatte skattebonden icke eller tillfället att genom försträckning af sådan granne likaledes infria sine discontförbiudelser. Man erinre sig i öfrigt, att utom det capital, orten erhåller medelst statsobligationerne, en verklig länelillgång uppkommer i capitaliserande af den ränta, som hos Riksg.cont. upplöper på obligalionerne, och denna är vid andra förefallande lånebehof tillhands att på längre tider förlägga allmogen; det enda sätt som för dess ekonomiska ställning kan vara ändamålsenligt. Men man hörde inom detta Hus vid riksdagens början med det mydigaste ogillande yttranden, som fördömde jordbrukarens skuldsättning. Mitt Den 9 November e. m. 169 Mitt förslag betraktas säkerligen strängt af desse statsmän, såsom ledande till ytterligare beläning; och dock har man ett så ögonskenlig! bevis på hvad omtankan i detta fall, vid lika förhållanden som nu äga rum, uträttat. Hvilken mångdubbling af kraft vann icke Skåne genom skiftesverket, derföre att en förutseende man, provinsens Generalguverneur, sjelfva skiftesverkets upphof, förberedde utvecklingen genom låneanstalten i Malmö? Skåne är dock en kustort, som aldrig led af bristande afsättning, som i anseende till sin skattefrihet, sina värfvade regementen och den slags krigsteater, hvartill det utbildades af f. d. Konungen, fick behålla egna och landets penningar inom sig.
Det omilda och skoningslösa i lifvet, som hos så många förslöar och förhårdnar sinnet, snedvrider själslifvet eller kommer känslorna att smärtsamt krympa samman i en sjuklig skygghet, liksom en menniska, hvilken med fasa, afvärjande, sträcker ut armarne mot en fara, verkar hos denna starka natur på ett helt annat sätt: det gör gestalten mera rank, blicken mera vid och djup, skärper tanken, sofrar känslolifvet. Det förderfvar icke, det förädlar; det aflagrar icke hårdhet, icke bitterhet, icke slapphet och lifsleda, utan en rik, varm menniskokärlek. Det allvarliga, glada lefnadsmodet, det kraftiga, godlynta trotset är liksom ett träd med starka rötter, kring hvars stam de fina känslornas späda grönska klänga sig, sugande sin näring ur dess saft. Denna stämning af en frisk vintermorgon strömmar mot oss ur hela Ernst Ahlgrens produktion; detta grunddrag af sund kraft framträder i den samma mångfaldigt nyanseradt, medelbart och omedelbart, i yttranden och anmärkningar, som undslippa författarinnan, i tonfallet i berättarens stämma, i beskaffenheten af karaktärerna, särskildt kvinnotyperna, i de framstälda åsigterna, i sjelfva den konstnärliga utformningen af novellerna, i stilen och kompositionen. Skönheten ligger för Ernst Ahlgren i det sunda och goda, i kroppens helsa och karaktärens adel. Bleka tankar förefalla henne lika litet intressanta som bleka kinder. Hon älskar »helsans robusta skönhet». Hon låter aldrig muta sig af ytan, hon tränger alltid in under den, djupare in. Hennes sanningskärlek framkallar hennes misstänksamhet, hennes behof att vara ärlig drifver henne till grundligt studium. Hon blottar det anfrätta under det fagra yttre, hon lösgör den fina äkta perlan ur musslans grofva skal.