Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Hr von Hartmansdorff tagit kännedom om det betänk., som under föreg:de discussion blef omtaladt, nemi. det om indragning till Kronan af rän - Den 4 Juli räntorna i allmänhet; så hade han genast funnit grunden, hvarföre StatsUtsk. beslämt äfven delta arrende i penningar; emedan Utsk. i detta fall antagit den grundsats, alt väl vore, om man så snart som möjligt kunde öfvergå till räntornas förvandling i penningar i stället för persedlar, sedan Riket numera har ett stadgadt mynt, hvilket icke förut varit förhållandet. I öfverensstämmelse med den sålunda antagna principen, har StatsUtsk. icke hort eller ens' kunnat föreslå att utsätta detta arrende i spanmål eller hö. Detta är grunden för Ulskts förslag, och jag tror, att det är rätt illa, att dessa betänktn inkommit till föredragning före det, som angår hufvudfrågan. Hi' von Hartmansdorff: Jag har ännu icke fått StatsUtsk:s betänk. N:o 170 mig tiildeladt, och detta är skälet hvarföre jag ej kunnat taga kännedom derom. Men då förevar, mål, såsom Gr. Horn nämnt, sammanhänger med betänk. N:o 170, hemställer jag till H. Ståndet, om icke äfven detta mål hör hvila, för att komma under öfverläggning efter förenämnda betänkande. R. o. Ad. beslöt, att StalsUtskts nu föredragna utlåt, skulle hvila, tills R. o. Ad. pröfvat Utsk:s förslag i utlåt. Frih. Raab, Adam Christ.: Råda de nu näst följande betänkma från StatsUtsk. N:is 177 och 178 stå i ännu mera omedelbart beroende af det oftanämnda betänk. IV:o 170, och kunna derföre svårligen före detsamma, i öfverensstämmelse med nu fattade beslut, företagas till pröfning. Jag vågar således hemställa, om det kan vara nödigt att de ens uppläsas, och anhåller om propos., alt de må hvila tills SlatsUtskts betänk. N:o 170 förevarit.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet, N:o 91, angåeude kommissarien Tömemans och Revisorn Nyströms ansökningar om bibehållande af sine vid Contoret för Allmänna Magasins-Ärendenas utredning innehafde löner. (U. A.) Förenämnde utlåtande, sorn bifallits af Ridderskapet och Adeln, mett afslagits utaf Bonde-Ståndet, har från Presteoch Borgare-Stånden blifvit till Utskottet återremitteradt, pi grund af gjorda anmärkningar: att Commissarien, Assessorn Törneman, som från år 1824» då Allmänna MagasinsDirectionen upplöstes, oafbrutet tjenstgjort i det då bibehållna Contoret för utredningen af Magasins-Ärendena och derstädes erhållit befordran till en mera ansvarig och magtpåliggande befattning, skäligen kunde anses vara i verklig tjenst på Magasins-Directionens Stat, till dess Utrednings-Contoret upplöstes, då först den tidpunkt för honom inträffade, hvarå 1824 års Kongl. Bref hade afseende, och då samma grunder talade för Revisoren Nyströms bibehållande af de löne vilkor, han såsom sedermera befordrad: till Revisor vid samma Utrednings-Contor innehade, så ansågos begge böra uppföras å Allmänna Indragnings-Staten med sine sist innehafvande löner; att bland de, sedan Magasins-Directionens upplösning, med utredningen sysselsatte personer, finnes en Revisor, som oaktadt han seder - Stats-Utskolletg Utlåtande, 2V:o i79. 13 mera erhöll tjenst i ett Kongl. Collegium, likväl år 1827 fick afgå med fulla expectance-lönen, och att Ombudsmannen i Magasins-Direetionen år 1829 afgick med Ledamots-lön 1,080 R:dr, hvadan pragjudicat icke saknades, i fall Rikets Ständer ville utöfva billighet; samt att Utskottet icke bordt föreslå afprutning å lönerne, om annan tjenst med högre lön erhölls, enär Törneman och Nyström redan innehade beställningar med högre löneförmoner.
Alla skriftliga afhandlingar, som bolagsstyrelsen för bolaget ingår, skola undertecknas å bolagets vägnar och med utsättande af dess antagna benämning, vid äfventyr att eljest styrelsens ledamöter, som afhandlingen underskrifva, skola för fullgörande alf bolagets derpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld, en för alla och alla för en. § 9. Innan bolaget upplöses och alla dess gällande skulder blifvit godtgjorda må icke bolaget af tillgångarne göra vidare utdelning emellan bolagsmännen, tili att, enligt sista bokslut och det ej äldre än för nästföregående år, öfverskott finnes i visst förhållande till teckningssumman, hvilket bolagsordningen bestämmer. Medlemmar af styrelsen elier bolaget, hvilka i något häremot stridande beslut deltaga, varén, i händelse af brist hos bolaget, skyldige ansvara en för alla och alla för en för återbäring af hvad för mycket utdeldt blifvit. Varén ock alltid medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i annan måtto öfverträda den af Konungen stadfästade ordning, skyldige ersätta all genom sådan öfverträdelse uppkommande skada, en för alla och alla för en. § lo. Utom i de fall, hvarom här ofvan stadgas, skola aktieegare, hvilkas bolagsordning blifvit stadfästad af Konungen och efter § 1 hos rätten anmäld, ej vara förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar in Bilt. till H St. Skrifvelse, N;0 i33; salt eller åtagit sig att insätta, derest de icke till vidare ansvarighet sig serskildt utfäst. § 11. Upplöses aktie-bolag, som efter § 1 kungjordt varit, egé bolaget rätt att årsstämning å borgenärerne söka, såsom i konkurslagen sägs. § 12. Bolaget vare uti de mål, för hvilka ej annorlunda stadgas, lydande under allmän underrätt i orten, der bolagets styrelse, enligt bolags-onlningen, har sitt säte. Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs eller om årsstämning å dess borgenärer skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma Rådstufvu-rätt eller Härads-rätt i den ort, hvarom nu sagdt är. § 13.
Början är ungefär densamma, som i 55 §. af 1719 års RegeringsForm, utom det att studier och erfarenhet äfven uppräknas, såsom skål till Adeliga vårdigheters erhållande. ”Men som, heter det, uti Sverige redan år större mycsenhet af Adel, ån landet kan tåla, så lärer Hans Maj:t vara så nådig, inga flera med Adelig sköld att benåda, ån allenast några få, vid dess kröning, hvilka medelst märkliga tjenster för Riket, gjort sig dertill värdiga, och blifva sedermera inga Adelsmän gjorde till dess Riket sådant kan tillåta. Sammaledes bör ej heller, i anseende till tjenster» och caraeterer, någon med Grefve och Friherre värdighet behedras, innan han genom stora och besynnerliga förtjenster, gjordt sig dertill välförtjent. Om man, för att få veta huru talrik den Adel var, hvilken man ansåg större ån Riket kunde tåla, antager samma förhållande emellan Bil. till Ridd. e. Åd, Pr. 2 Band. 18, 274 Den 5 Martil. introducerade och lefvande Älter då, sorn nu f så uppkommer af 1993 introducerade ett antid af något öfver 920 lefvande. Troligt är, art det tämligen svarar mot råtta förhållandet, emedan den hastiga förökningen under Ulrica Eleonora var mötvågd af den starka afgången under Carl XII. Ifrån antagandet af 1720 års RegeringsForm till och med slutet af 1756, introducerades omkring 8 nya Atter årligen öfver hufvud räknadt. Men som under tvedrågtStider na ett större antal röstberättigade Ådelsmån än eljest sig infunno, så erfor man olägenheten deraf att dessa voro fEra ån Riddarhussalen kunde rymma.
För öfrigt pröfvade Kongl. Majit skäligt i nåder förklara, att under den tid eller intill 1870 års utgång, som skyldigheten för Landshöfdingen i Hallands län fortfore att 3 18 - till Landshöfdingeackords-amorteringsfonden inbetala stadgadt årligt bidrag, bemiilde Landshöfding, oaktadt löneinkomsterna vid hans embete numera uppginge till högre belopp, än hvartill de i 1837 års nådiga bref beräknats, skulle äga att samtliga dessa inkomster oafkortadt tillgodonjuta; och förklarade slutligen Kongl. Majit sig vilja före 1870 års utgång, uppå då skeende anmälan af Kongl. Stats-kontoret, taga under förnyadt öfvervägande, huruvida något afdrag å ifrågavarande löneinkomster genom minskning af det kontanta tillskottet sedermera bör äga rum. Revisorerne hafva, vid granskning af hvad i saken förekommit, beträffande först frågan om ersättning till Grefve Lewenhaupt för mistade fardagsförmåner, väl funnit, att, om denna fråga betraktas i och för sig, utan hänsyn till den ersättningsskyldighet, honom må hafva ålegat i följd deraf, att han från midfastan 1858 till samma tid 1860, eller i 2 års tid längre än med nådiga brefvet den 25 Juli 1844 varit öfverensstämmande, innehaft boställslägenheterna Biskopstorp och Tylen, Grefve Lewenhaupt torde haft billiga anspråk på den ersättning, honom blifvit i nåder medgifven. Men om dessa båda frågor, såsom nu skett, betraktas i ett sammanhang, förefaller det Revisorerne, som skulle det ena ersättningsanspråket vara lika klart och giltigt som det andra, och att, om än Grefve Lewenhaupt bort förskonas från återbäring af skillnaden emellan det större belopp, han kunde vara skyldig ersätta, och det mindre, han varit berättigad att uppbära, någon godtgörelse derutöfver icke bort honom tilläggas.
För ConslitutionsUtskottet är det nästan omöjligt, att upgöra ett sådant förslag, äfvensom för enskilte Riksdagsmän; blott från Regeringen kan ett sådant fullständigt förslag komma. — Så böjd jag än är att i det hela ogilla närvarande förslag, vill jag dock meddela några uplysningar, till vederläggning af en och annan af de anmärkningar, som deremot blifvit gjorda. En värd Ledamot har klandrat, att JustitiaeCanzleren skulle föredraga mål, som han sjelf åklagat. Men att det icke så förhåller sig, lär man tydligt finna, om man laser den citerade meningen i nya redactionen af 6 §. RegeringsFormen ända lill 56 Den 23 Febr ilar i i f. m. punkt. Der står nemligen, alt JbstitiaeCanzleren skall vara föredragande af Grundlagsoch Justitiae-ärender, ”med undantag ”af frågor om Nåd i brottmål, hvilka af ”Revisionssekreterare må föredragas.” Det är just dessa sistnämnde mål, som kunna vara föranledde af JuslitiasCanzlerens förordnanden örn åtal. Alla de andre Justitiasärenden kunna ej härröra af eller stå i något slags förhållande till hans Åklagaremagt; utan bestå endast i syskonebarns och besvågrade personers giftermåls-ansökningar och dylikt. För att urskulda sistlidne Riksdags ConstitutionsUtskott, vill jag äfven göra reda, hvarföre Utskottet tillstyrkt, att de Föredragande StatsRåden skulle benämnas Ministrar. Det var nemligen blott för att för dem få en kort titel eller benämning; men meningen var dermed alldeles icke, att tillerkänna dem sådan magt, som en del Ministrar i andra Länder innehafva. — Anledningen till den föres!agne högre värdigheten för StatsRåden var den uplysning en af Utskottets Ledamöter meddelade, att vid Ceremonier kunde inträffa tillfällen, då personer af högre rang utestängde Konungens Rådgifvare ifrån Konungens person, och från det rum, derhän vistades. Det var för att förekomma sådant, och på det Konungen alltid måtte närmast kunna omgifvas af sine Rådgifvare, som
I stället för att fordom nästan hvarje innehafvare af bergslagshemman tillverkade sin lilla qvantitet tackjern med kolen från egen skog, finner man nu, att vanligen endast ett fåtal af delegarne i hyttelaget antingen köpt eller mot lega begagnar hyttan samt uppköpa de andras kol och malm, eller ock, att de gamla hyttelagen helt och hållet upphört att begagna sina hyttor, och i stället finna större fördel vid att försälja sina malmer och skogsprodukter till andra masugnar, der tillverkningen kan bedrifvas i större skala och med mera ekonomi samt råvarorna följaktligen högre betalas. Vid detta förhållande är ovedersägligt, att tackjernstillverkaren icke har någon fördel af de privilegier och förmåner, som jordegaren, till följd af jordens bergslags - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 138. 327 natur, åtnjuter, och att det således icke kan vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande att låta hans likställighet i beskattning med andra idkare af samma handtering, blifva beroende af jordegarens beredvillighet att afsäga sig dessa förmåner. Ganska svårt är ock att fatta, huru det af Rikets Ständer förutsatta fall skall kunna inträffa, nemligen ”att de privilegierade bergslagerna skola väcka fråga om befrielse från tackjernstionden”, såvida dermed skulle följa uppoffring af deras återstående så kallade bergslags-privilegier; — eller, med andra ord, att hemmansegarne inöm bergslagen, hvilka numera i allmänhet icke tillverka något tackjern och derför ej heller känna någon tunga af tackjernstionden, skulle framträda för att utverka en lindring i tackjernstillverkarens beskattning, med den påföljd, att de skulle få sin egen jord högre beskattad.
Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, till uppror uppmanat; straffes, enär uppmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från Två till Sex månader. 6 §. Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats, utan att lägga sådant uppsåt å daga, som i 1 §. säges, men slörer dock lugnet eller allmänna ordningen, och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning och efter erhållen varning för de påföljder, som eljest enligt Lag kunna inträda, till ordning och stillhet återföras, utan trottsar med oljud, hot eller smädeord; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till fängelse från Två till Sex månader dömas; och varde annan deltagare i upploppet fälld till böter från Tio till Femtio Riksdaler. Öfvergå de från sådant trottsande till våld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 §. §. sägs. 7 s' . Uppå anfordran af Konungens Befallningshafvande, eller, 0111 han ej är tillstädes, af den, som på stället innehar högsta civila myndighet, såsom i stad Borgmästare eller Polismästare, och på landet Kronofogde, eller ock de, som desses embeten företräda, må krigsmanskap lill upprors stillande användas; dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarningstecken och, efter det ljud, genom trumma eller tumpet, blifvit äskadt, tre gånger knngjort nedanstående varning, der ej upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste. Vapnens bruk får ej fortfara, sedan civila myndigheten bjudit, att det skall upphöra. Lag samma vare ock, då upplopp sker och deltagarne i det upplopp Öfvergå till våld å person eller egendom. 8 §. Varning, hvarom i 7 §. sägs, varde i följande ordalag kungjord: ”1 Konungens och Lagens namn uppmanar och anbefaller jag de här församlade personer att skiljas. Denna uppmaning bör genast hörsammas, eljest måste vapnens magt användas.
Majit för flere år tillbakars i Nåder anbefalt ve» derbörande Collegier och andre EmbetsWerk, att$ genom Utsedde Eedamöter derstädes, hvar för sig författa Sammandrag af gällande Oeconomiska Författningar uti dfe ämnen, som hvart och ett af bernälte Collegier och EmbetsWerk i synnerhet ägfer att handhafva, hvarå verkställighet till någon del följt och till de öfrige delar bör •vara att vänta, samt att Kongl. Majit i anledning af Riksens Ständers vid 1809 oell 1810 årens Riksdag i underdånighet framstälde anhållan, det måtte alla uti allmänna Husbällningsmål hittills utfärdade Förordningar blifva sammandragne uti fen enda Författning uti hvarje serskildt ämne, förständiga! Rikets Collegier att vid verkställandet af ofvanomförmäldte förut anbefaldte Sammandrag, tillika tillse, huruvida der; vid i mfer eller mindre inolin kunde iakttagas hvad Riksens Ständer önskat: att behöfvet icke synes kräfva att så ofta, söm Herr von Engeström föreslagit, eller för hvarje halft år utgifva Samling af dé Under sådan förfluten tid tillkomne Författningar, hälst, då fullständiga Samlingar af de föregående ftinnos, det ej bör blifva svårt för en hvar att samla eller till innehållet än; teckna de blifvande förändringar eller nya Stadgandenj Utan anser Utskottet det vara tillräckligt, örn fortsättningen af de förUt skedde Samlingar förfetages efter någon längre tids förlopp* då de hyarfe Författningames myckenhet eller andre omständigheter göra verkställigheten deraf nödig: och att sluteligen någon allmän Samling af de Förordnanden* dem UfverStåthållaren Och Konungens öfrige Eefallningshafvahde kunna Stäts. och Lag. Utskottens Betiinkanden. 5^ finna lämpligt att, livar och en för sitt Län hieddela, destom i ndre kan vara behöflig, soni desse Förordnanden nödvändigt måste afse Loenia förhållanden, hvilka icke röra andre orter.
E n blick på cn tabell öfver födoämnenas kemiska sammansättning lär oss genast, att en stor skillnad förefinnes emellan bägge dessa grupper: de vegetabiliska f ö - doämnena äro — om vi undantaga de vegetabiliska oljorna, s o m j u i vår matordning här i norden endast spela en mycket underordnad roll • — i allmänhet ytterst fattiga på fett, undet att de allra flesta animaliska födoämnen helt o c h hållet sakna kolhydrat. Bland våra vanliga vegetabiliska födoämnen innehåller endast hafren fett i afsevärd mängd (6 % "); i våra animaliska födoämnen ingå kolhydrat i större mängd blott i mjölken (5 %) samt i den däraf tillverkade mesosten, hvilken innehåller icke mindre än 46. % mjölksocker. B å d e de animaliska o c h de vegetabiliska f ö - doämnena innehålla ägghvita; i allmänhet kan man dock säga, att de förra äro rikare på ägghvita än de senare, isynnerhet o m man tager hänsyn till den form, i hvilken födan f ö r IDUN 270 täres. Våra födoämnen innehålla nämligen likasom våra maträtter i allmänhet betydliga mängder vatten; vid tillredningen förändras vanligtvis födoämnets vattenhalt o c h det i regeln sålunda, att de animaliska födoämnena förlora vatten, under det att de vegetabiliska upptaga vatten. v. s. genom tillredningen blifva de förra mera koncentrerade, de senare mera utspädda. Såsom en allmän regel kan därför uppställas satsen, att animaliska födoämnen på lika vikt innehålla mera ägghvita än vegetabiliska. Sedan urminnes tider har åtminstone i Europa människan vid anordnandet af sin föda tillgodogjort sig alla de resurser, som naturen erbjudit henne, o c h således anlitat födoämnen både från växtriket o c h från djurriket. Under senare år har emellertid en rörelse uppstått, som yrkar, att människan borde afstå från allt hvad animalisk föda heter o c h hålla sig endast till vegetabiliska födoämnen, emedan dessa vore människans enda naturliga nä- ring o c h emedan animaliska födoämnen vore afgjordt skadliga för människan. Det är af vikt att skärskåda berättigaudet af denna uppfattning, livars anhängare kalla sig vegetarier (af latinska ordet vegetus, som betyder kraftig).
Hvarje ögonblick slås dörrarne upp på vid gafvel af de livréklädda, högtidliga betjenterna, och in komma alla dessa bekanta ansigten, som jag sett så många gånger på Mentones gator och promenader – magra engelskor med knotiga ansigten, kantiga former och båtlånga fötter, verkliga urklipp ur Punch, koketta fransyskor – icke så få med detta vissa extravaganta i kostymer och åtbörder, som kännetecknar den klass Grévin så mästerligt skildrar med sitt ritstift, kameliasfären, och åtskilliga beskedliga ljuslockiga tyskor. I det stora hela återkommer flertalet af de typer, vi se komma på våra baler, äfven här – hela rangskalan af damer från den unga flickan, som »är med» första året med sin vederqvickande friskhet, sina strålande ögon och sina skära kinder, sin ännu ej affilade barnkammarnaturlighet och sin blygsamt, nästan motvilligt dekolleterade hals, ända upp till hennes kontrast baldamen, för hvilken en bal är ett bataljfält, baldamen med sin uttänkta kostym, sina skratt bakom solfjäderns elfenbensblad och sina år för år tillväxande urringningar. Karlarne hafva ännu mindre något främmande öfver sig – kala hjessor, svarta frackar, hvita halsdukar och denna min af utdansad, trött resignation, som också våra modekavaljeret ståta med. Hur många gånger har du icke sjelf gäspat i smyg åt lejonet der, som under det han leker med sin chapeau-bas talar om sina grå hår, eller smålett åt filosofen med Napoleonsgesten – armarne i kors öfver bröstet – som med ett medlidsamt, öfverlägset löje betrakta den dansande yran, n. b. inifrån buffeten, som i qväll är rikligen försedd med bonbons, lemonader och sandwichs! Alt fortfarande strömmar folk till af alla nationaliteter – se der Mentones maire m. Biovès, som i egenskap af festtalare för drottning Victoria förra året passerade genom hela den bildade verldens press.
Slutligen och i anledning af de anmärkningar, en ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln, en ledamot af Vällofl. Borgare-Ståndet, samt en ledamot af Hedervärda Bonde-Ståndet, framställt dervid, att Utskottet icke uti dess Betänkande N:o 64 meddelat yttrande öfver de af desse ledamöter väckte, med frågan om Banco-vinstens användande samband egande, motioner, får i6 Banco-TJtskottets Utlåtande j N.-o log. Utskottet tillkännagifva, alt Utskottet skall öfver berörde motioner, för så vidt de tillhöra Utskottets befattning och icke blifvit, genom nu eller tillförene afgifne Betänkanden, redan besvarade, med serskilda Utlåtanden till Rikets Höglofl. Ständer inkomma. Stockholm den 26 October 1840. Reservationer. Af Herr Major Nordenankar: ”Uti reservation emot Banco-Utskottets föregående Betänkande N:o 64, om Banco-vinstens aflemnande, har jag, i öfverensstämmelse med den af förra Ständer uttalade åsigt, redan yttrat, att den nu besparade vinsten R:dr 3,311,216: 41. 5 kunde, i den mon ny vinst inflyter, från Banken afträdas, för att af Ständerne till andra ändamål disponeras. Jag har icke funnit skäl att frångå denna åsigt och reserverar mig nu emot Utskottets förslag, att en million af vinstmedlen borde i Banken behållas.
Stockholm den 4 Junii 1823. Utdrag af Frotocollct, hållet hor Riksens Stånders Lagutskott den 4 Junti 1823. S. D. Sedap LagUtskottets den jg sistl, Februarii afgifne Betänkande, öfver Kerr Prosten Doctor Palms Memorial, om Förmyndares frikallande från skyldigheten, £5 3 LägUtskotitts Bet zink änden. att hvart tredje år tillöka Myndlingens A rf'» Capital, med den derå under tiden itpplupne ränta, blifvit af Högv. PresteStåndefj i följd af derstädes gjorde anmärkningar till U skottet återremitteradt, så företogos ntl till öfverläggning berörde anmärkningar, 1 anledning hvaraf iJiskottets fNste Ledamöter bedöto det svar, sött innefattas Uti Ut» låtandet Nio 105; hvaremot Herr Borgmä» staren Arfvidsson anförde , det han ansåg H err D tctor Palms i Högv. PrästStåndet gjorde yrkande, sött, bland annat, åter-röniissen föranledt, att stadgande borde meddelas, att icke någon ttåtte vara skyldig, åtaga sig Förmyr,dersksp , för längre tid åa tre år, icke vara så omedelbarligen föranledt af Prosten Palms första motion, att detsamma enligt 56 § af Riksdagsordningen bordt af Utskottet upptagas. Ut Supra. lEx Protocollo, Joh. Jac. Kleman. Ankom d. lö julii 1823. Utlåtande, i anledning af amnårknin■» gar vid Utskottets Betänkande N:0 37, angående yrkadt når mare be* stämmande, i hvilka fall provincialMedici Besigtuingar åro nådvåndige LagUtskottets Retdiiknndai. 5159 vid uppkommande tvistemål, huruvida död person väldeligen omkommit eller icke. Vid föredragning hos Högloft.