Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom närmaste grunden till förslaget att öppna kommunikation med Lappmarkerna, framstode således icke den omtanke, som hade till föremål att omsätta förhandenvarande födooch njutningsmedel, utan det trängande behofvet att undanrödja de hinder, som orsakade nöd och lidande samt brist på det allra oundgängligaste för lifvets uppehållande. Men dessutom skulle genom en sådan kommunikation otvifvclaktigt framkallas en för jordbrukets och särdeles boskapsskötselns bedrifvande lifvad håg, hvilken, i anseende till jordens beskaffenhet och odlings tillfällenas ymnighet, i den närmaste framtiden ©tvifvelaktigt skulle åstadkomma att behofvet af undsättning mindre ofta återkomme, samt befordra innevånarnes andliga och materiela förkofran. På grund af hvad vederbörande embetsmyndigheter sålunda upplyst och vitsordat, och i betraktande af den ifrågavarande ortens behof af farbar väg till sjökusten samt det af den föreslagna kommunikationen ostridigt härflytande gagn äfvensom ortsinnevånarnes oförmåga att af egna medel bestrida de för företagets utförande erforderlige kostnader, får Utskottet tillstyrka 10:o att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts nådiga framställning, för anläggning af väg emellan Storbacken i Öfver Luleå socken och sjön Waikijaur, måtte bevilja ett särskildt stats-anslag af 40,000 R:dr R:mt, att utgå på samma sätt och under de allmänna vilkor och förbehåll, som för dylika statsbidrag varda vid innevarande riksdag stadgade. B) Brobyggnader.
St:s beslut, hvaribland det af år 181 i tydligare förutsätter bevan ngs-forrådpns anläggande häradseller sock ne vis, samt då, isynnerhet hvad angår Stockholms stads och läns beväringsmanskap, en förändring synes vara högeligen af behofvet påkallad; så vågar jag vördsamt föreslå: 1:0 att K, Lif-bevärings-reg:tet måtte upphäfvas, och officerarnes löner öfverflyttas på allm. indragnings-staten , likväl under förutsättning, att de berättigas, vid sig yppande ledigheter inom öfriga reg: ten i armeen, att vinna transport till dylika tjenster; 2:0 att Stockholms stads beväring måtte årligen exerceras af det öfverflödiga befälet ifrån K. gardes-reg:tena, ifall, på sätt jag föreslagit, dessa reg:ten organiserades på ett enda, och på 12 compagnie!-; 3:o att det på indragmngs-stat öfverflyttade befäl af Lifbevärings-regttet måtte vara skyldigt tills vidare tjenstgöra i och för Stockholms stads och Jäns beyärjngs-manskaps vapenöfning, hvilken borde för sig går med Södertörns manskap, vid Södertelje, och för det ifrån Upland eller Roslagen, vid Norrtelje eller i trakten af Wira bruk, der äfven bevärings-förråderna borde finnas; och borde denna vapen - Den 7 Mars e. m öfning ej få räcka längre än n dagar, inoch utryckningsdagarna inberäknade; 4:o att i den mån det på indragnings-stat öfverflyttade befäl af K. gardet och Lif-bevärings-reg:tet skulle blifva otillräckligt för detta manskaps öfvande, denna tjenstgöring måtte uppdragas, för Stockholms stad, åt det på stat fortfarande gardes-befälet, samt för södra delen af Stockholms län åt Södermanlands, och den norra delen åt Uplands regftes befäl, på sätt förut öfligt varit.
Den kännedom som jag i detta ämne pä stället inhämtat, har öswertvgat mig att hwarkcn nägon olämpelig method eller efterlåtenhet i arbetet, wällat fortsältnin, gen af denna betydliga rest pä oafgjorda mäl, under den tid ifrän hwilken min Embetes befattning Den 23 April. 75 räknar stn början. Men dä denna rest endast till en betydelig del wid slutet af är iruo kunnat minstas, synes ock deraf följa, att dä ä ena sidan nuwarande HosRätts.fördclningarnes antal, kan an, ses afpasiat efter behofwet, det likwal ä andra sidan skulle öswerstiga deras förmäga, att sä fnatt som önskelig! och nyttigt wore, komma i den för,aktning att kunna förrätta Lagstipningen sä fort Akterne blifwit fullständiga. Nägon annan ulwäg till afhjelpande af denna ställning, synes således ej wara öfrig, än Constitucrandel af en extra fördelning Ledamöter, som sytzelsätta sig med ifrän det till ända lupne äret balancerade mäts afgörande, 06) derefter upplöstes. Efter den förändring med ägande rätten till Bergsmanshemman, Riksdagsbeslutet afdon 2 Maj »8»o stadgar, synes nu mera wara olämpelig Kongl. Majtts Förordning af den 5 Octobcr 1772, angä, ende Förläggares i JarnbergSlagernes rättighet, att för sina Förlagsfordringar, söka betalning uti gäldbunden mans egendom.
Jag instämmer visserligen i grundsatsen med Herr Lefren; men tror för ögonblicket det vara förgäfves, alt hoppas i allmänhet erhålla någon riktig hälsovård genom menigheternas egen åtgärd. Friherre Ridderstolpe s Fredrik: Med all tillförsigt till SundhetsCollegii rättrådighet, kan jag icke instämma deruti, att öfverlemna till SundhetsCollegii distribution de ifrågavarande medlen, helst jag förklarar mig helt och hållit emot, att deskola användas att motaj utan blott att bota sjukdomar. Om SundhetsCollegium skulle till Landshöfdingarna lemna medel att mota sjukdomar, så komme det väl att gå med dessa, som med 3-skillingsafgiften, hvilken före 1820 ingick från alla Län till SundhetsCollegium, och derifrån utdeltes till Länen tillbaka; men utdelningen blef så ojemn, att man icke, åtminstone i Westmanland, kunde igenkänna någon proportion af det insända. 122 Den 29 September. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde å nyo proposition till bifall å Utskottets förevarande förslag. Ropades Ja och Nej. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla Utskottets förslag, likväl med. det tillägg, att ifrågavarande anslag borde användas till farsoters och smittosamma sjukdomars förekommande och botande. Herr Lefren: Jag reserverar mig emot denna utsträckning af anslagets föremål, hvarigenom man, icke nöjd dermed, att det redan varit så vidt utsträckt, vill öppna en splitter ny bana för StatsCassans ålitande. Herr Rosenblad_, Bernhard: Jag åter anser det vura vida vigtigare, att för ekornmaj än att botaj farsoter och smittosamma sjukdomar. Friherre Ridderstolpe: För att icke hafva någon actie med uti ett framdeles möjligen blifvande missförstånd af Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut, conformerar jag mig med Herr Lefre'n. Herr Munck af Rosensköld: Jag får deremot särskildt förklara min tillfredsställelse öfver Ridderskapets och Adelns beslut. Den 29 September. I2j Femte Momentet.
Ståndet ansåg ansåg, att å artikeln salpeter borde sättas ett tullvärde af 5 r:dr banko per lispund samt införselstullen höjas till 1 r:dr 32 sk. samma mynt lispundet. Hvad angår artikeln skomakareoch stålarbeten, gillade Ståndet Utskottets förslag i afseende på redaktionen, men ansåg, i hvad tullbestämmelsen å sådana arbeten vidkom, 1845 års taxa böra tjena till grund i afseende på v£«/arbeten hvaremot tullen å s/roarbeten antogs till 33^ procent af värdet. Med frångående af hvad Utskottet tillstyrkt, ansåg Ståndet införselslullen å smör böra höjas till 2 r:dr banko lispundet; men hvad Utskottet föreslagit angående träd varor gillades i öfrigt, utom i hvad angår Bill. till B. St. 9 Sami 55 434 Prot.-utdrag den 3 Juni 1838. spcirrarj under 8 tums tjocklek midtpå, å hvilka Ståndet ansåg utförselstullen böra bestämmas till 6 rst. banko alnen. Af hvad Utskottet föreslagit angående artikeln tobak, gillades Irsta momentet, men 2:dra momentet angående införsel af cigarrer m. m. unkändes af Ståndet, som ansåg 1845 års taxa böra härutinnan tjena till grund. S. D. Fortsattes föredragningen af Bevillnings-utskottets utlåtande N:o 13, angående lullbevillningen, hvarvid Ståndet utan diskussion godkände de af Utskottet föreslagne redaktions-förändringar samt tullbestämmelser å alla de artiklar, rörande hvilka serskilda öfverläggningar och beslut här nedan icke finnes antecknade. Tvål, Ur och / indrufvor, Vid hvilka artiklars tullbestämmelser den nu fällande taxan må fortfara alt vara gällande. Väfnaderutom ylleväfnader, derutinnan Utskottets förslag gillades, antog Ståndet å förut till införsel förbunda väfnader 33j procent införselstull, men beslöt att i afseende å öfriga sådana varor bibehålla 1845 års tulltaxa. Utskottets förslag:
Fenster; om ansvar för inslående deraf ,,,, Svar på återremiss ,,,,,, Kongl. Kidd. o. PresteBorgareBondet. Adeln. Ståndet. V 41 å. 4 .40 v i 41 b. V 41 a* a. t å. Fisken, om försäljning till skatte af Kronans , , , • TT ?V3,r ‘,S. *'erSemhs ’>>>>’>’>> 99 i Umea eli, afskrifning af Krono-arren ief för 9 9 -) 1 9 9 9 9 t 9 9999999999* t$ se Kronofiske»'. Fiskevien i Bohus Läns skär, ärd ,,,,, Svar på återremiss Sammanjemkningsförslag och Voterings-proposition ,,,,,, r • Oraröstnings-result t ,,,,, r iskem-c.tadganj om ändring deri , , ,,,, Fjellbacka. och Grebbestads Jiskelägen, om Köpings privilegier för den , , , , Fjerdingsman j ersättning för syner, m. m. , , , Fjerdingsmans ajlömng3 fråga, att säterier, äfvensom rå- och rörs-hemman måtte deltaga deruti ,,,,, 99 löner, om indragning deraf; se Lö ne-reglering för Landt - statens Emhetsoch Tjenstemän hjbls färgesund, bro öfver; te Anslag för en gäng, g) Flottan, om anslaget dertill; se Anmärkning 10. Flottans bemanning, exercis, underhall; se HufvudFite! 4:de, Anslag 31, Anslag för en gång» /) 99 Under-Officerare, fråga om in^varteringsoch beklädnads-hjelp för dem; se fiufvud-Titel 4:de.
Men rätten har nu blifvit en modesak och hela världen är tokig däri. » Hufvudrätten bland grönsaker, ty till dessa får man väl ändå lof att räkna den, är dock potatisen, som nu är så godt som en stående rätt på såväl de rikes som de fattiges bord. Historiskt eedt är potatisen yngst bland våra grönsaker och har trots sin stora betydelse haft cirka två hundra års sträfsamt arbete för att ernå sin nuvarande ställning. Men i SydAmerika, särskildt i Peru, var potatisen redan en kulturplanta för många hundra år sedan bland inkas-folket och dess konungar. Till Europa kom potatisen 1565 genom en irländsk slafhandlare vid namn Hawkins, men blef först i medlet af 1700-talet vidare allmän i England. Att Sverige har Jonas Alströmer att tacka för denna nyttiga rotbildning är allmänt bekant. I sammanhang härmed torde kunna anföras, att den tyska benämningen på potatisen först var Tartiiffel af det italienska tartufo ( I Sverige kallades potatisen föist och äm u delvis i landsorten för jordpäron. Fransmännen säga jordäpplen (pommes de terre) och engelsmännen potåtoes, hvaraf vi fått potäter och slutligen potatis. I Tyskland kom potatisen i fart under det 30-åriga krigets nöd och elände. Det kan synas egendomligt, att de massor svenska krigare, som då trampade Tysklands jord, icke (Qualité Jnghilterra) härstädes lagrad alls kommo till insikt om nyttan af potatisplantan eller hemförde den bland andra segerbyten till fosterjordens fattiga tegar. Kanske anågs hon då ännu för tropisk för att kunna odlas i vårt kallare klimat? Gurkan har gamla anor. Man antager, att denna grönsak härstammar från Indien tch leder sitt namn från det hindostanska Oahira. Araberna fiogp däraf namnet chijar och grekerna augurion. Att redan egyptierna kände till denna frukt, bevisa bl. a. åtskilliga afbildningar af densamma, hvilka man funnit å deras monumentala figurinristningar. Från Nilens stränder kom gurkan till Grekland och Italien under femte århundratet före Krist, föd. Romarne föredrogo i synnerhet en stor gurkart, som åts såväl rå som kokt och stekt.
Ne glikor äro öfverflods-kryddor, hvadan Utskottet, utan afseende å Herr Ce* der seli] ölds a n märkning d ere mot, anser den föreslagna tullen böra bibehållas. Papper. Skälet till tullens nedsättning är angifvet vid arti kia rne Linsen, Ljustalg, m. fl., och Herrar Hartmans* dorffs och Poppii yrkanden om högre tull torde , på sådan grund, förfalla. Peppar. Anders Danielssons anmärkning emot för hög tull förtjenar icke afseende, då Utskottet nedsatt densamma från 5 till l\ sk. lie n tuli g or. Herr Hartmansdorffs anmärkning om införsels-tullen härå är be O svarad vid artikeln Linsen m. m. Sandarak. Utskottets skäl för den åsätta tullen äro desamma , som vid artiklarna - Bvvjilnings-Utsköttets Utlåtande IV:o 44- 49 tiklarna Mastix och Muscus blifvit anförda* och härigenom lärer, hvad Herr CederscJLjölcl äfven vid ifrågavarande artikel andragit, vara vederlagd ti Salt: KokDe anmärkningar, sorti af flera äro gjorda emot den af Utskottet föreslagna ringa förhöjning i tullen å Koksalt, synas Utskottet vara vederlagda, genom den omständigheten, att varan, för ett ganska lågt och, sedan flera år beständigt fallande pris, tionsiimeras af alta, äf den förmögnare mer, af den fattiga mindre, och att deli ringa förhöjningen af 4 sk. på tunnan för den senare således ej kali blifva tryckande, helst vid jemförelse med förhållandet i fråga om denna vara i många andra länder, der Taxan å Salt vida öfverstiger våtåns värde* inell då tillökningen härigenom ändå, sammanlagd, gör eii icke obetydlig Stats-inkomst, som lätt och rättvist fördelas, sylies den derföre böra föredragas den directa beskattningen; och af dessa skäl vidhål - bfh. till R. St.
M:t gjort underdånig framställning, angående behofvet dels af nämnde läroverks förseende med en tillräcklig och för dess ändamål lämpligare lokal, dels ock af tillökning i dervarande lärares antal och förbättring i deras löne-vilkor, dervid styrelsen anmärkt, hurusom, under det främmande stater, jemväl sådane, hvilkas folkmängd icke uppginge till hälften af Sveriges, å läro-anslalter af ifrågavarande beskaffenhet använde ett årligt belopp, som mångfaldigt öfverstege härvarande Teknologiska Instituts anslags-summa, denna sednare fortfarande utginge till enahanda inskränkta belopp, som beviljades, då Institutet för omkring 30 är sedan inrättades, en tidpunkt, då man ännu egde blott ringa erfarenhet om dylika läro-verks behof, såvida de skola kunna uppfylla sin bestämmelse, har E. K. M:t, med afseende härå och då det för befrämjandet af landets materiela intressen vore af utomordentlig vigt, att Teknologiska Institutet vunne den utvidgning och fullständighet, som af industriens ytterligare utvekling och lärjungarnes växande antal påkallades, föreslagit: o) Att del å 6:le Hufvud-lileln för Teknologiska Institutet med 14,100 R:dr Banko eller 21,150 R:dr R:mt uppförda årliga anslag måtte ökas till 49,500 R:dr sistnämnda mynt, eller med 28,350 R:dr: b) Att det kronans hus, som af Institutet nu begagnas, måtte få till den högstbjudande försäljas, så snart Institutet erhållit fullständigare ny lokal; och c) att til! den föreslagna nybyggnadens uppförande å lämpligt ställe måtte, jemte köpe-sk il lingen för det äldre huset, anvisas en summa af 420,000 R:dr R:mt att i mån af behof användas, deri jemväl inberäknas kostnaden för erforderlig tomt, i händelse någon kronan tillhörig sådan af tjenlig beskaffenhet icke blefre för ändamålet tillgängliga.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 272 Den So Mars f. m. att en sådan afgift skall äga rum; vid tillämpningen blir det fråga om beloppet. Jag tror att den bör blifva sådan., sorn den förut varit, af det skäl, att då denna afgift betalas för personen, och alla personer äro lika berättigade inför Lagen till skydd, bör den ej vara bögre, än att den utan tunga kan betalas af hvarje innevånare, och, enligt denna åsigt, synes mig det rätta nu vara träffadt. Man har omtalat den olikhet i bevillning, som erlägges af Landet och af hus i Städerne. Jag skulle ej hafva något emot att husen beskattades efter en högre grund, men får tillika nämna, att all egendom beskattas efter dess värde, hvilket torde vara det enda rätta; ty om Städernes hus hafva mindre onera, måste deras värde derigenom höjas, och då finnes deruti ingen annan olikhet änden, som en egendom har emot en annan, genom olika grundskatter. Detta hörer äfven till tillämpningen, vid frågan om beskattningen af hus i Städerne. Här har äfven blifvit yrkadt, att Bruken äro för litet beskattade. Jag tror, att om man läser i8a3 års BevillningsFörordning, hvilken är åberopad med någon redaclionsförändring, som antyder, att man vill göra stadgan tydligare; så lärer man få svårt att uppgöra några skarpare grunder, än då man säger, alt Bruket skall uppskattas till sitt Den 3o Mars f. ra. 273 sitt verkliga värde, och sedan, att ej mindre får betalas än efter en viss supponerad afkastning, antingen egendomen verkligen ger sådan revenue, eller icke. Detta anser jag vara den strängaste norm, som kan antagas, och som tillika står i full parite' med MinimiTariffen för egendom på Landet. Rätta normen lär väl vara, att beskatta efter värdet, egendomen må vara af hvad beskaffenhet som hälst. Då inkomsterna å ena sidan bestämmas, och utgifter å den andra afdragas, allt efter riglig beräkning, måste behållningen blifva grunden för egendomens värde, och värdet åter för bevillningen, alltsammans utan afseende derpå, om egendomen heter Hus, Bruk, Säteri, Frälse, Skatte eller Kronoskatte.
Utskottets förslag, att skjutslegan skall höjas på de ställen, der entreprenader om Hållskjutsen träffas, till förmån för blott entrepreneurerne och HållskjutSande, men icke för den Reservskjutsande, som likväl har ett tyngre onus, då han ej Vet, när hans skjutsningstour inträffar, utan måste passa på, och när den kommer, lemna allt, för att fullgöra denna skyldighet. Dessutom anser jag den af Utskottet föreslagne skilnaden mellan högre och lägre skjutslega å vissa ställen vara en orättvisa mot de Resande; ty hvarföre skall den ena betala mer än den andra; sådant, skulle leda till många tvister och oordningar. Jag tror för öfrigt, att ingen förbättring eller lindring i Gästgifveriskjutsen vidare kan åstadkommas, utan ett fullkomligt upphäfvande deraf, och en ny skjutsinrättnings införande, såsom i andre Länder, med Forvagnar, Diligencer och Postvagnar. Förhöjd skjutslega i allmänhet anser jag ej vara nyttig, och icke kunna bereda det dermed åsyftade ändamålets vinnande, utan bidrag af Statsmedel. Utskottet tror jag ej r i * i64 Den 3o April e. m. eller kan uppgöra något lämpligt förslag 1 detta ämne, hvaremot jag anser Regeringen snarare vara i tillfälle dertill, om, såsom jag hoppas, den önskar en förändring i skjutsväsendet. Jag begär derföre icke återremiss af Betänkandet, utan rent af afslag derå. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat följande, som upplästes: Då, i flere motioner inom RiksStånden, olägenheterne af skjutsningsbesväret i allmänhet blifvit framstälde, hämtade, ej mindre ifrån de allmänna föreskrifterne derom, än ifrån de vid tillämpningen uppkommande missbruk, anhåller jag, att få fästa Ek0- nomiUtskottets uppmärksamhet på de åsigter, hvaröfver jag saknar Utskottets omdömen, och som jag härmed får anföra iden ordning Utskottet hufvudfrågorne framställt.
Då Utskottet med deri ytterst ringa majoriteten af en röst frånträdt sitt i nämnda Betänkande afgifna förslag till ny redaktion af ifrågavarande §§ och i stället antagit motsvarande §§ i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, har sådant utan tvifvel skett af ovisshet huruvida Utskottets förslag, vid förnyad behandling hos Rikets Ständer, kunde röna någon framgång. Jag anser mig likväl böra vidhålla Utskottets första beslut af det hufvadsakliga skäl, att det innehåller förslag till en mera verksam lagstiftning rörande envig, än Kongl. Maj:ts Proposition framställer. Ty vill man ändamålet — att allvarsamt bestraffa dueller, — måste man framför allt se till att lagen icke blir allt för sträng, emedan en för hård lag i detta fall utan tvifvel röner ödet att icke tillämpas. Erfarenheten i andra länder, hvarest envig mera ofta förekommer, än hos oss, der, till följd af förändrade seder, dueller nu mera lyckligtvis äro sällsynta brott, talar högt emot stränga lagar. I England betraktas ett dråp i duell såsom mord och följden häraf är den, att juryn reguliert friar den tilltalade. Sedan man i Frankrike, efter år 1837, börjat vid cassationsdomstolarne behandla dråp i envig såsom ett brott, hvilket hör under den allmänna strafflagen, har förhållandet varit enahanda, eller att juryn regelmässigt frikänner de anklagade — och orsaken är att söka deri att folket anser allmänna lagen vara för sträng för att kunna med rättvisa på dueller tillämpas. I de Italienska Staternas lagar anträffar man äfven mycket stränga ansvarsbestämmelser emot dueller, men dessa lagar vinna aldrig tillämpning. I Tysk Bih. till R. St. I Afd. 20 Ilöft. 3 18 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 39. land liar man under de sista årtiondena börjat att stifta mera med den allmänna rättskänslan öfverensstämmande, mildare lagar emot envig och deraf funnit en helsosam verkan, alldenstund detta brott, hvilket förut ytterst sällan, under det att de stränga lagarne gällde, åtalades, nu deremot ofta nog blir föremål för undersökning vid domstol och föranleder den anklagades fällande till ansvar.
Min mening är icke an deste brandstodsinrälrningar skola aldeles uphäfwas, utan blott att lagens twang skulle förswinna, och det fä ankomma pä hwar och en hemmans ägare att hos Landshöfdingen, eller wid Härado-Rätterne fa afsäga sig ett fortfarande deltagande i brandstods föreningen, sä framt han icke härefter, som hittils ästundade denna inrättning begagna, börandes, för de i inrättningen deltagande, förhällandet wid inträffande brandskador blifva sadant, art dä en sadan förlust bkiftvit af Härads-Räkten pröfwad, och ersättningen fastställ) bör, med förbigäende af all anmärkning tvid den opälitelighet och mannamon, som wid npgifter, till bestämmande deraf, icke sällan sig förete, den bliswande ersättningen härefter, som nu sker, beräknas eftlv hemmantalet i häradet, men afgiften blott utgöras af dem, som inrättningen ytterligare wilja begagna, i det förhållande och till det belopp allena dem älegat urgifwa, om samtelige hemmanen i häradet deri deltagit» och om den brandskadade erhåller en mindre crsättningssumma än hittils, njuter han en deremot swarande inskränkning i skyldigheten att kunna äläggaS giswa sädant biträde rilbakarö- Billigheten fordrar likmäl att twängct till brandstods erläggande bör fortsättas för dem, som under sist förflutna tjugufem är till godo njukit brandstod, antingen 25 är efter det de Den 3 Iunii. 509 sädan erhållit eller till dest de kunna bewisligen styrka akt de i brandjPadeersättning, sä mycket utgistvik, som de sjelfwe bekommit.
Till Krono UppbördsCom missarierna 972 : 2 2-6. För Dm ii Ju/f. För ar 181?. Till Krono - Uppbo rdsCornmis sarierna 958: 3> i. och Mantal s-Corri in is sarierna 4I: 33. 9-99: 34- I* 3.1235 35.-J* 2:0 Ursättning till KronoUppbörds Commiäsarieraa fördelas under åren 1811 och 1812 förlorade Kön - Inkomst , enligt Kongl. Brefvet den II Augusti 1813 1,053: 16. 3:0 Kön till samtliga K10- no-Uppbörds-Cotnmissarierna för första hal fåret 1813, i 3*6 R:dr till hvardera om året, enligt nysS åberopade Kongl. Bref I,ioji: —- Summa B:co R:dr 5,283: 3. 5. Sådant,är förhållandet med denna af Kongl. Maj :t till afskrifning i Nåder föreslagna summa. Hvad nu först angar de uppå 18I0, I8II och 1812 årens Bevillnings-Uppbörd i Stockholms Stad skedde afdrag, för hvilka ersättning af Stats-Verket blifvit Biksg.alds-Contoiret ineddeld, samt frågan om behörigheten af nämnde afdrag; så lyder 68 §. uti Kongl. Majus och Riksens Den 11 Juli. Riksens Ständers fastställde Regeringsform af d. 6 Juni sålunda: ”De till Riksgälds-Verket hörande och dit enskilte medel må icke, under någon förevändning eller med hvad vilkor som heldst; derifrån ryckas eller användas till andra behof, än Riksens Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst.’* Och enär nu det, år 18 Io, af Riksens Högloft. Ständer för Riksgälds-Contoiret fastställde Reglemente härmed i så måtto äfven instämmer, som uti 3 §.