Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del har jag icke någonsin beskyllt Hr von Hartmansdorff att vara antireformist, emedan jag dels inser möjligbeten af att man kan vara så fanatiskt vidhängande Ståndsprincipen, att man vill ytterligare utveckla densamma, så alt man i stället för fyra Stånd vill införa fem, och om det icke lyckas, vid nästa riksdag föreslår 6 eller 7, med ett ord, går på med att utveckla den sköna ståndsprincipen i oändelighet. Under allt detta kan man ändock alltid prunka med påståendet alt anses såsom en vän af reformer. Men just delta egna sätt att vilja vara delaktig af den fördelen att anses reformist, gifver mig tillkänna hvad slags qvalitet denna benägenhet för reformer innefattar, och under ett sådant förhållande anser jag det alldeles icke underligt, att Hr von Hartmansdorff icke vill göra det ringaste afseende på den stora skiljaktighet jag i ett föregående yttrande temligen tydligt påpekade emellan allmänna valprincipen och samfällda valprincipen. Det leder då lill ändamålet att underkänna alla riktiga distinctioner och bortblanda hvad som kunde leda till enighet. I synnerhet kan man få för tillfället medhåll af ledamöter med de åsigter, som l. ex. Hr Mannerskantz, ty det obestämda har den fördelen att kunna nära nog förena sig med hvad som helst, emedan det verkligen är svårt att veta hvad en person kan vilja i sak, som tyckes hafva till högsta princip att vilja jemka. För min del har jag icke velat jemka på hvad jag ansett vara högsta grundsats, emedan jag icke ser något möjligt slut utan att vidhålla en sådan. Vanligen uppkommer endast subjectiva meningar till jemkning lika många som de opinerande. Under denna debatt har Gr. Björnstjerna fått tillfälle att förklara, det jag gått längre än någon annan, till och med än BondeSt. Det är möjligt, men jag inser icke att det är fel att gä långt, blott man går rätt fram. Jag anser mitt yrkande mera rätt än BondeSt:s, helst dess förslag har det felet att hafva antagit den graderade egendomsscalan och hemmantal, såsom grund för valrätt.
Jag har bevist, att omkring 9 milhoaer qvarblifva i Den 8 Junii f. m, 397 Discontrörelsen, och detta arnu hufvud frågan.' År mitt anförande icke rigtigt, så må man ve; derlägga det. Om Ständerne af detta belopp vilja fäst* 6 vid Stockholm, och 3 i Landsort#rne, eller tvärtom; det är en sak för sig, som ej hörer hit; ty nu är blott mynt-regleringen till afgörande, och jag yrkar sålunda än ytterligare bifall på den nu ifrågavarande puncten, under förbehåll af öppen discussion vid den 8:de. Grefve von Rosen: Sedan Friherre Wir sén upplyst, att Fråga nu icke är om localiteter, uppskjuter jag mitt yttrande derom, samt förenar mig blott med Friherre Hjerta. Friherre Hjerta: Jag kan för min del ej finna någon motsägelse emellan hvad jag och Friherre Wirsén yttrat. Jag har ansett det vara ett så nära sammanhang emellan denna del af 4:de punkten, samt den 7:de och 8:de, att jag nu blott trott mig böra göra förbehåll om Discont-ansligets okände* Herr Pahlman: Jag är långt ifrån att vilja bestrida de uppgifter här blifvit lemnads, utsn anhåller endast att få yttra några ord rörande sättet att hjelpa Skåne ur dess penningeförlägenhet. M*n har sagt, att Skånes behof ej låter befalis sig, och att näringarne blifvit vanda vid lånebiträden. Jag anser det för omöjligt, att kunna bibehålla dessa låneanstalter, utan att derjemte tillvägabringa vidare 395 Den 8 Juni i f. m, myntförsämring, ssmt bereda öppen väg för ytterligare skuldsättning. Genom det förslag Utskotten framstälfc och 3:ne Stånd anfagit, att Discönt-skulderne få atbördas med 3 procents sedlar, som i Discontliqvider gå för fullt, är redan en stor lättnad beredd för de gäl dskyldige, och alla de$ som äro i tillfälle skaffa säkerhet, kunna derigenom förvandla sins
St., genom beviljande af omförmälda kreditiv, Arméen och dess pensionskassa visade välvilja villigt och med tacksamhet af mig erkännes, måste dock å andra sidan medgifvas, att denna välvilja icke af närande kassas styrelse blifvit missbrukad, då kreditivet, som från och med år 1849 varit ställdt till bemälte styrelses disposition, de första 2:ne åren lemnals alldeles orör dt oell först för åren 1851 och 1852 anlitats 42 Den 27 Oktober. med tillhopa 30,397 R:dr 6 sk. 3 rst., så att återstoden af de 4 årens kreditiv-summa i verkligheten blifvit Statsverket besparad med något mera än 57,000 Ridr b:ko. Upgiflen åter om vederlagen till kassan för de afskaffade lönebésparingarne torde äfvenledes larfva någon belysning. Att börja med har anmärkaren begått ett misstag, då han påstår, att R. St. till ersättande af Arméens pensionskassas förlust pä vacanceoch liggetidsbesparingarne anvisat en summa af 5,000 R:dr årligen. Denna summa är nemi. anvisad lill ersättning åt alla pensionskassorna gemensamt, och vid fördelningen deraf har Arméens pensionskassa erhållit endast 3,093 R:dr, hvaremot skillnaden emellan delta belopp och den ersättningssumma, hvilken enligt den före sisla Riksdagen förslagsvis, ehuru, såsom numera sig visat, alltför lågt upgjorde beräkning borde sistnämnde kassa, med 12,680 R:dr årligen, för ifrågavande besparingar tillkomma, måst, då R. St. vägrade bevilja hela ersättningen, tilldelas kassan med 9,587 R:dr b:ko årligen från f:de Hufvudtitelus besparingar.
Friherre 8 t 3 s ! V 0 r> o! 1 steint Den prii.cip Grefwe KlörriLi hyser är alldeles stridande eiNot Riksens Ständers rätt att undersöka Statens Mrdel. Stats - Utskottet har warit af en helt annan ranka. 4523 Den 2r October. tanka. Oct har erkändt Ständernas rätt, mm endast funnit stränghet i afseende pä tiden att nu med, hinna revisionen, och har derföre tillstyrkt att man uMe wända sig till Konungen om förordnande af tvista Ämbetsmän till revisionens förrättande. Detta förslag hafwa twä Ständ bifallit, och hafwa derigenom bortskänkt sin och Ständernas rätt. Adeln och Bonde-Ständct hafwa gjort ktt annat förslag hwari dm är bewarad. Herr Lilverktolps, ^rasina, trodde att man wore lätt ifrän denna § om Stats, Contoiret, rörande hwars granskning i den zo § redan wore stadgadt, här utcslötes, och bet öfriga bibchblleS. HerrGrefwen och Ordföranden gjorde proposition pä första momentet med de» af Utskottet föreslagna förändring. Bifölls. Derefter gjordes proposition pä bibehällandet af andra momentet. Ropades Ja och Nej. Friherre Le ösrström: Det är jn orimligt att bibehälla detta tillägg. Af samma skäl som Stats, Contoirct skulle stä under Ständernas Speciel - Revision borde det ju äswen sä wara med Krigs.(kollegium och alla Konungens Ämbetsmän, som med uppbörd hafwa nägon befattning. Herr Erefwem och Ordföranden hemställde om icke nägon jämnk»ing i meningarne kun, de ssc, sä att votering mätte undwikas. Den 8i October. 4329 Friherre Legerström: Ja, om Stats - Lontoiret ur Z utgär. Herr LerAkmsn, ^mdrosius k>lLANU5: I dck fallet reserverar jag mig deremot. Hcr ?älr linan:
Kolen skola väl, enligt i §, lösas efter gångbart pris, men då något sådant icke finnes och hyltedelegarne icke åsämjas, skola, enligt 5 §, kompromissarier, 2:ne valde af säljaren och 2:ne af öfrige hyttedelegarne, jemte bergmästaren afgöra tvisten i första och sista instansen, under afbidan hvaraf säljaren får åtnöja sig med markegångspriset, som betydligt understiger kolens rätta värde inom bergslag, samt slutligen äfventyra att få mindre för kolen, än han varit bjuden, hvartill kommer, att, då hyttelaget ofta kan vara beläget aflägse från bergmästarens hemvist, det icke blifvit bestämdt, hvem som skall bekosta, antingen bergmästarens resa till hyttelaget eller parternes och gode männens resa lill bergmästaren, för att få priset bestämdt. Skulle detta åligga säljaren och denne således nödgas att utom äfventyret att erhålla mindre än han varit bjuden, dertill betala dryga skjutsocb traktaments-ersältningar, måste ban antaga öfrige intressenternes lägre anbud, och i fall åter inotparterne skola betala dessa kostnader, låta de heldre anspråket på kolen falla, såsom blifvande dem alllför dyra, hvarigenom alltså i båda fallen det med författningen afsedda ändamål förfelades; och har motionären, i betraktande af alla dessa olägenheter, yrkat, att hemmansegare inom bergslag må, med iakttagande af hvad författningarne stadga om byggnadsoch värmningsskyldighetens utgörande inom hyttelaget, erhålla lika fri och obehindrad rätt, som hemmansegare utom bergslag att, på sätt 2 § af förenämnde förordning stadgar, utan hinder af hembud, använda sina skogsalsler, som dem lämpligast och ändamålsenligast synes.
Utskottet, som här ofvan tillstyrkt, att i offentlig räkenskap samt i taxor å allmänna afgifter halft öre icke må upptagas, finner det således vara destomindre nödigt att ett kopparmynt af omförmälde valör utpräglas, som detsamma icke medför någon nytta för rörelsen, hvarest skiljemynt af detta ringa värde, ehuru för närvarande utmyntadt och sålunda tillgängligt, mera sällan lärer förekomma. Utskottet har derföre skolat hemställa, att endast följande kopparmynt må utpräglas, nemligen: ett om 5 öre Riksmynt, ett om 2 d:o d:o, samt ett om 1 d:o d:o. Kongl. Maj:t har till grund för utmyntningen af koppar antagit, att 5-öresstycket skulle utmyntas efter 800 R:dr Riksmynt per Skeppund koppar viktualie-vigt; 2-öres-stycket efter 600 R:dr d:o d:o, samt 1-öres-stycket efter 500 R:dr d:o d:o. Sorn emedlertid förhållandet emellan de särskilda mynten lämpligare utfaller genom gillande af Herr Lefréns förslag till utmyntnings-grund, enligt hvilket, med bibehållande al 2-öres-stycket efter Kongl. 'Maj:ts Nådiga Proposition, 5- och 1-öresstyckena blefve till storleken något mindre än de af Kongl. Maj:t föreslagna, har Utskottet, med hemtadt stöd af de upplysningar, Öfver-Direktören vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken lemnat, beträffande ommyntnings-kostnaden, funnit sig böra tillstyrka, att 5-öres-slycket utmyntas efter 1,000 R:dr Riksmynt per Skeppund viktualie-vigt; 2-öres-stycket efter 600 R:dr d:o d:o; samt 1-öres-stycket efter 600 R:dr d:o d:o.
547 skatteinnehafvare, på samma gäng den låtit frälseinnehafvare varit skattefria, — skulle Staten då icke åfven kunna förändra förhållandena och genom ett efterskänkande, bereda sig intrader på ett jemnare fördeladt sätt, och sålunda bereda lindring i utgifterna för enskilde, ordning i förvaltningen och allmän belåtenhet genom att inträda på en ny väg för beredande af sina finanser, genom att börja ett verkligt system, grundadt på allmän rätt, hvilket alltid måste vara förenadt med allmän säkerhet? Den tid uti hvilken vi lefva kan med skäl kallas nen dyr tid” icke såsom skulle Guds välsignelse vara mindre eller industrien underlåtit att begagna sig af de stora hjelpmedel, som vetenskaper och konster låtit ställa den till buds, utan den framskridna bildningen har högre fordringar pä de materiela hjelpkällorna i stort som smått, förfinade lefnadsvanor, åtföljande en högre odling med förökade lefnadsbehof, och utgifterne stå i förhållande dertill, det vare sig uti den högsta samhällsställning eiler den lägsta. Arbetet har följaktligen svingat sig upp till ett. välförtjent anseende och erkännande, och på grund af den efterfrågan, som en stigande odling och en ökad folkmängd medför, har arbetet stigit mångdubbelt uti värde emot fordom. Penningen, och alla andra varor, som äro underkastade konkurrens, hafva icke samma pris som förr och allt bådar att vi inträdt uti en ny tid, som k.råfver stora förändringar från Lagstiftningens och Statsförvaltningens sida, om icke dessa styrelser skola befinnas motverkande för landels utveckling och framåtskridande. För inga kännes denna nya lid mera betungande ån för den del af landets befolkning, som besitter jord af kronoskatte natur; deras belägenhet är i sanning beklagansvärd, och det är endast genom handläggande af arbetet i förening med det torftigaste, att icke säga uslaste lefnadssätt för sig sjelfva inom hemmet — grundad på försakelser af det mesta utaf den nyare tidens komfort och beqvämlighet, i förening med en oaflåtlig skuldsättning, sorn det är en möjlighet för kronoskatteinnehafvare att uppehålla sig och kunna utgöra Kronans tryckande lordringar.
En motsatt opinion må säga; ”eonsumenten betalar förhöjningen/-’ men produetens pris kan ej afgöras blifva bestämdt stigande, utan måste man, ledd af erfarenheten öfver förutgångne restrictioners inverkan, emotse, att genom ett fortfarande lågt pris detta ökade bidrag drabbar producenten, men ej eonsumenten, hvarföre jag anser, att den förre rikligt ersätter det skydd, han lör sin industri njuter, med erläggande af 2 sk. Banco i skatt för hvarje kanna bränvin, dess bränvinsbrännings-redskap, under den tillåtna tiden, anses kunna tillverka. Till följd af förestående, kan jag ej dela majoritetens beslut till den rigtning, betänkandets innehåll antyder tvertemot den i första hufvud-prineipen stadgade åsigt., utan får vördsammast reservera inig deremot, med tillstyrkande önskan, att betänkandets reglementariska förhållanden må, så i ’’tid” och ”skatt,” som öfrige ^bestämmelser,’’ bli förändrade till ett för jordbrukaren mera lämpligt, och här redan antydt förhållande, så att denna industri-gren må för jordbruket Inbehålla någon ekonomisk nytta.” Herr Friherre Raab, Adam Christian: ”1 följande delar al förestående betänkande får jag vördsamt reservera mig : i:o Emot inskränkning af tiden för bränvins-bränning till 3 månader. Afsigten med denna bestämmelse är att minska produetion af bränvin, men detta vackra ändamål vinnes, enligt min öfvertygelse, ej ; ty de 120,000 pannor, som äro uppgifne att för närvarande begagnas i hela Riket, kunna, icke blott till antal och rymd, utan derjemte lill afverkningsförpjåga mångfaldigas, så att de bränvins-redskap, hvilka, enligt §., kun - 44 Demitri' och Ekon.. Utskottens Betänkande, N'.o> å& i liela landet få begagnas, skulle på kortare tid än en månad komr» åstadkomma större ”syndaflod” af bränvin, än den, hvaröfver man nu beklagar sig.
Och när de så begynte fylla den lilla salongen med gamla tiders toner, än graciöst skälmska, än naivt känslosamma, s o m m e d en fin parfym ur nå- gon plötsligt ö p p n a d potpourrivas af äkta Sévres; när våra fin-de-siecle-tmmhmnor, garfvade af storstadens döfvande hvardagslarm, spårvagnsklockors rassel o c h ångpannors flåsande, så småningo m h u n n o vänja sig in vid de egendomligt spröda melodierna från dessa gamla intrument m e d en cicadas stämband, vid den bleknade o c h dock så färgskära romantiken öfver en Clément Marats, en Charpentiers, Grétrys o c h Monsignys tondikter — hur ljuft betagna läto vi oss icke gungas hän på dessa lena böljor från en fjärrskimrande kust! Det vill en utsökt finkänslighet till för att m e d vårar dagars härdade konstnärshänder gripa efter dessa skära b u b b l o r från gångna tider o c h — fånga dem, utan att krossa d e m. Och det länder så väl fru Norrie till den största berömmelse, att h o n därvid så helt lyckades, som den accompagnatris, hvilken så förstående sekunderade henne v i d den gulnade klaviaturen. Så illusorisk blef efterhand den stämning, s o m grep oss alla, att den nästan lade sordin till o c h m e d på våra applåder, hvilka denna kväll röjde något af den skygga andaktens försynthet och i hvarje fall voro milsvidt skilda från den banala claquens bullrande ihålighet. För de många, många bland våra läsarinnor, som ej kunna k o m m a i tillfälle att personligen dela délicen af denna ovanliga musiknjutning under den tourné, de två konstnärinnorna n u företaga g e n o m några af våra landsortsstäder, hade vi önskat gifva en, o m o c k ringa ersättning i en stämningsbild från deras lilla rococosalong, med de två artisterna i full skrud o c h deras ålderdomliga instrument.
Det hände väl ett par gånger, att hon, då han hela dagen suttit instängd, gick till honom ångerfull och bedjande om försoning – men han förblef kall, sade, att »hon kunde spara sig all ånger, att försoningen likväl nästa dag skulle vara glömd.» Ja, han sökte en gång i få ord öfvertyga henne, att allt hopp på framtiden numera vore förgäfves, och slöt med försäkran, »att han redan tagit sitt parti» samt att »hon gjorde bäst uti att göra sammaledes.» Öppet ville han icke säga henne hvad han dermed menade, ty han förutsåg att hon icke godvilligt skulle gå in på något afgörande steg, och han fruktade, att hennes motstånd och böner skulle komma hans beslut att vackla. Dessutom var det kinkigt att framställa fördelarne på båda sidor, då den på hennes blott var negativ. Hon åter ansträngde ej sin hjerna för att utleta någon gömd mening i hans ord, ty hon fann det enkelt, att han redan tagit det partiet – att lefva i sitt eget rum och på allt sätt undvika henne. Och det var just motsatsen af detta parti, hvartill hon sträfvade. Besynnerligt fann hon det också, att han nu på någon tid icke besökt Linas farbrors hus – hon visste det bestämdt, ty Linas jungfru hade redan länge i denna omständighet gifvit hennes jungfru pålitliga underrättelser. Men hon visste också väl, att, om äfven hans böjelse för Lina var af allvarligare art, denna aldrig delat den; ty dertill var hon för ädel. Detta lifvade hennes förhoppningar, och hon väntade allt godt af sina bemödanden. En afton gick hon till Lina, såsom ofta, endast med en shawl på hufvudet och kappan öfver hvardagshabiten. Ett gräl emellan åkarena vid stadshuset skrämde henne ifrån den vanliga vägen utför Petermyndes backe, och hon gick derföre rakt ned mot sjön. Men då hon vikit om hörnet vid stranden, förskräcktes hon åter vid åsynen af en karl, som stod lutad mot väggen till det lilla fristående stenhuset. Harmsen öfver sin ovanliga räddhåga i afton, gick hon dock modigt fram, men stadnade åter plötsligt, med blicken stirrande fästad på mannen.
Likaledes bör anmärkas att Utsktns förslag jemväl innehåller att Staten skall mellankomma med sin hjelp i de församlingar, der det blefve odrägligt att vidkännas så stora utgifter, sorn till besörjande af undervisningen behöfdes, äfvensom att Utsktn till ytterligare lindring i utgifterna tillstyrkt, att, der så nödigt pröfvas och omständigheterna medgifva, flera församlingar må förena sig om en skola; men då troligen enhvar vidhåller sin mening, skall jag icke vidlyftigare yttra mig härom, utan får blott tillägga i afseende på en värd talares anmärkn., att herrarne skola af allmogen få uppbära den förebråelsen det de varit för stränga vid denna riksdag i afseende på afgifterna till folkundervisningen, att, om så skulle inträffa, får man trösta sig dermed, att de som utöfvat denna stränghet egentligen varit herrarna af BondeStåndet. Kr von Hohenhausen: Jag skall bjuda till att vara så kort sorn möjligt, då jag nu går att besvara åtskilliga anmärkn:r af Hr von Hartmansdorff. Den värde talaren har gjort en jemförelse emellan Sverige och Norrige. Dervid får jag anmärka, att Sveriges slättland äger likhet med några få trakter af Norriges slättland; men att Sveriges kuperade trakter icke äga någon jemförlighet med Norriges fjelltrakter, hvaraf större delen af Norrige består. Om för öfrigt en jemförelse i förevar, hänseende skall äga rum med andra länder, så är det icke från Norrige, som exemplet bör hemtas, ulan från Danmark, och ännu mera från Tyskland, hvilka länder stå långt framför oss i afseende på allmän undervisning, så att, derest vi icke snart förbättra vår allmänna undervisning, komma vi att stå långt efter det öfriga Europa i delta hänseende. Man säger visserligen att ingen finnes i Sverige, som icke kan läsa, emedan man thy förutan icke kan få gå til! skrift. Förhållandet är likväl sådant med de ringare classerna uti Rikets flesta församlingar, att utaf 3o äldre personer finnas kanske icke fem, som kunna förstå en lättfattlig bok, som de icke i barndomen last; och hvad vill det då säga att kunna läsa!
Vcxel-undcrvisningens Normalskola. ])e af Direktionen i Sällskapet för vexel-undervisningens befrämjande afgifna räkenskaper utgöras dels af en hufvudräkning, uti hvilken upptagas ej mindre Normalskolans egna tillgångar och det till densamma utgående stats-anslag, än äfven de medel, Staten anslagit till Stockholms Folkskole-lärare-seminarium och stipendier åt elever vid samma Seminarium, dels af 2:ne särskilda räkningar öfver ofvannämnda stats-anslag, hvilka sistnämnde. äro underkastade revision i Kongl. Kammar-rätten och derstädes blifvit för revisions-året utan anmärkning granskade. Följande förhållande med inkomster och utgifter inhemtas af räkenskaperna: Debet. Balans från ur 1855: Doneradt kapital, 8,000 R:dr, föres inom linien. Uppbörd: Stats-anslag till Normalskolan 2,000: — • - Dito till Folkskole-lärare-seminarium 666: 32. — Dito till folkskole-lärare-elever 800: Ränte-medel 1,350: Arsafgifter af ledamöter 17: 16. — För försålda böcker och materialier 1,870: 44. — Donerade medel 1,180: 45. — Hyres-medel 40: Diverse inkomster 14: 38. Utgifter: För inköp af böcker oell kartor samt tryckningsoch bokbindnings kostnader m. Balans till år 1857: — Fordran i Bokhandlaren Bagges konkursmassa 749: 26. 4. Doneradt kapital, 8,000 R:dr, föres inom linien. Af Normalskolans fordran uti Bokhandlaren Bagges konkursmassa har under året influtit ett belopp af 14 R:dr 9 sk. 1 r:st., så att denna fordran från 763 R:dr 35 sk. 5 r:st., sorn den utgjorde vid årets början, nedgått till den summa, ofvanstående tabell utvisar, eller 749 R:dr 26 sk. 4 r:st. 8 2. Någon erinran från Revisorernes sida hafva dessa räkenskaper icke föranledt, äfvensom säkerhets-handlingarne, vid anställd inventering, befunnits i behörig ordning.
Det hvilar derföre pa krigsadministrationens förutseende, att hafva beredt tillgång i förråd på sådane för krigsbehofvet nödige effekter, hvilka fordra tid att anskaffa och som dock vid krigets första utbrott erfordras, för att i hast kunna rusta flottan. Sådane äro: beklädnad åt beväringen, mus kätter, sablar och remtygs-per sedlar åt såväl dem af besättningarne, som dermed skola beväpnas, som äfven till bevakningen o pa Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 57 på stationerne samt åtminstone någon del af reserven; stenkol till krigsångfartygen; bomber och kulor till det antal, att tillgång till åtminstone dubbel utredning deraf finnes, likasom handgevärskulor; köjer och Jillar åt allt manskapet; sjukvårdspersedlar i loihallande till den personal, som vid detta forsvar skall användas; slutligen en del af varfs-ulredningspersedlar, som kunna i förråd för varas. Man finner lätt, att en trupp, som icke eger vapen, eller som af bristande kläder eller sjukvård vanskötes, lika litet förmår att uppfylla sin bestämmelse, som en krigsmateriel, hvartill redan vid början af ett krig skulle saknas ammunition, eller — sedan ångmaschiner nu komma att lill drifkraft användas och dertill erforderliga stenkol icke i bast kunna till fullt behof anskaffas — af brist på detta brännmateriel, som från utlandet måste tagas, skulle hållas overksam, eller åtminstone icke så, som sig borde och påräknadt var, kunde utföra försvaret, oundgängligheten af förutsigt i detta afseende och en under fred småningom samlad tillgång på dylika effekter, är således omisskännelig, så vida man annars skall kunna i verkligheten vara beredd på att försvara landet vid ett hastigt utbrott af krig; men vigten häraf är för ett fattigt folk af så mycket större betydenhet, som det endast på detta sätt blir för detsamma möjligt alt möta kriget med minsta behof af de utmattande ansträngningar, som skulle blifva en följd af en så utblottad förrådernes ställning i alla dessa afseenden som den närvarande.