Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så tyst det var. De hade troligen stängt dörren in tillsängkammaren, eftersom intet ljud trängde ner. Tänk om barnet vore dödt! Hur skulle hon fä veta, hur det stod till, hon kunde ju ej skicka upp midt i natten till främ-maude menniskor, som hon icke kände. Icke kände, nej, det gjorde hon ju icke, det föreföll henne sjelf nästan obegripligt, när hon tänkte på det. Hon kastade sin långa, mjuka morgonrock öfver sig och öppnade dörren till förmaket. Nej, Gudskelof, barnet var ej dödt, hon hörde hur den lilla vagnen drogs fram och tillbaka, fram och tillbaka och hon hörde den låga, vackra vaggsången. Nej, hon hade ej med sin afund dödat sina grannars barn, det lefde, eftersom barnjungfrun sökte sjunga det i sömn. Hon gick in i sin sängkammare och lade sig. Nej, där hörde hon ej vagnen och sången, och ångesten kom öfver henne igen. Hon steg upp, tog kudde och täcke och bar dem in i förmaket och lade dem på den raka soffan därinne. Der bäddade hon för sig. Ja, här kunde hon sofva och hon sof som hon icke sofvit på månader, år, så lugnt, så tryggt, så godt, somnade in vid ljudet af barnvagnen, som drogs så regelbundet fram och åter, fram och åter, af vaggsången, den välkända, den hon sjelf som lycklig moder ofta sjungit för sitt lilla barn. Och så gingo åter ett par dagar och nätter, de senare tillbragta på förmakssoffan för att liksom vara det sjuka harnet mer nära. En natt var det visst mycket, mycket sjukt, ty hon hörde fadrens våldsamma snyftningar ner till sig och då brast hon sjelf i ett häftigt, ljudlöst gråt. Hon gret öfver deras sorg och ångest, öfver att det fans så mycken sorg och ångest i verlden och att ingen, ingen gick fri. Förr eller senare! Och hon bad innerligt och varmt till Gud, att dessa stackars föräldrar skulle få behålla sitt barn! Påföljande eftermiddag kom Fina med glädjestrålande ansigte in till henne och talade om att doktorn sagt, att faran vore öfverstånden och barnet var räddadt. Barnjungfrun hade gråtit af glädje. Och lilla fru Wendt gret också af glädje.
Förgäfves vinkade drottningen åt sin yngre son att tiga, men denne, som icke märkte eller låtsade märka det, upprepade än en gång sin fråga. Dom Pedro, som nu icke kunde undvika att svara, begynte då: Hittills har ju alltid min broder, Dom Miguel, gifvit företräde åt vår faders ameriskanska rike; således ... Ja hittills, det är sannt, inföll den unge Prinsen. Men jag har blifvit ledsen på Brasilien; hör du; jag har också närmare tänkt på saken. Det är ju också billigt att den furstfödde erhåller den bästa lotten. Tag då du Brasilien, broder Pedro, du har der tillfälle att cultivera, civilisera, något som jag icke förstår mig på. Unna deremot mig det lilla, obetydliga Portugal; det är visserligen nu försoffadt, men jag vill väcka det ur dess sömn. Det har redan, ehuru med främmande hjelp, skaffat sig de afskyvärde Fransoserne från halsen; det återstår, att derifrån fördrifva Engelsmännen, desse vänner som äro värre än våra fordne fiender, desse krämare, som nu utsuga vårt lands blod och merg. Sedan detta skett, ämnar jag litet bättre reglera gränsorna med Spanien, och dela halfön litet billigare emellan de två nationerne. Sedan ... men det må bero af framtiden. Din hand, Pedro; afstå Portugal, detta miniatur-rike, och låt mig försöka hvad dermed kan göras! Dom Pedro, likasom drottningen, befann sig i en pinsam förlägenhet; men han hämtade sig mellertid och svarade med ett tvunget leende: Du vet, Miguel, att jag ännu inga kronor äger att bortgifva. Men om jag en dag blir kung, skall jag skaffa dig en armee, hvarmed du, liksom Dom Sebastian, kan gå öfver till Afrika; du träffar der ett stort och herrligt land, du träffar äkta lejon, som du så mycket värderar, och på köpet otrogne att bekriga. Det må då bero af dig, att der skapa dig ett skönt konungarike. Gå öfver till Afrika, liksom Dom Sebastian – och omkomma som han, är detta din broderliga mening? frågade Dom Miguel med bitterhet. Jag vet att min broder
Då af denna ordalydelse lätteligen kan dragas den slutsats, att torpare och andre tilt arbetsklassen hörande personer, hvilka, emot någon viss afgäld i penningar, säd eller andra räntepersedlar, innehafva en afsöndrad mindre jordlägenhet, icke skulle vara inbegripne bland, dem, hvilka efter uppnådde 63 lefnadsår äro från mantalspenningars erläggande befriade, men Utskottet, lika med motionären, anser en sådan tolkning hvarken öfverensstämma med meningen af stadgandet, eller med rättvisa och billighet, enär derigenom skulle inträffa, att innehafvare af en obetydlig lägenhet, blott derföre att han erlade afgälden i penningar, kunde förklaras skyldig erlägga mantalspenningar, under det en annan, som emot arbetsskyldighet innehade en dylik eller bättre lägenhet, derifrån befriades, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes medde - Stats-Utskottets Utlåtande, jY.o 07. 7 la det förtydligande af förrberörde föreskrift, att torpare och andre lill arbetsklassen hörande personer, hvilka innehafva och bruka torp och andre sådane mindre lägenheter, som ej under egandeeller stadgad åborätt besittas, äro, utan afseende på sättet för afgäldens erläggande till jordegaren, elter fyllda 63 lefnadsår från mantalspenningar erläggande befriade. Hvad ater beträffar motionärens hemställan om befrielse i allmänhet för brukare af ändras hemman frän mantalspenningars erläggande efter uppnådda 63 lefnadsår, så anser Utskottet sig sakna anledning att till hvad i detta hänseende blifvit föreslaget tillstyrka bifall, hvadan Utskottet hemställer, att motionen i denna del må lemnäs utan afseende. Slockholm den 24 Februari 1851. \:o Ht. i Ank. lill Exp.-Utsk. d. 1 Mars 1851, kl. 2 e. iti. Utlåtande, angående indragning af Wermlands Fält-jägareRegemente. (17. 4.)
N:o 31, ang:de åtgärders vidtagande för befrämjande af en förbättrad skogshushållning samt dermed gemenskap egande frågor, äfvensom med förslag till voter:spropos:r i Förstärkt StatsUtsk., bifölls såväl Utsk:s hemställan i fråga huruvida det ovilkorliga förbudet mot getters utsläppande i skog bör utsträckas till de norra länen, som ock Utsk:s hemställan att den summa till erforderliga utgifter för Skogsinstitutet m. in., som af 11. St,:r slutligen varder beviljad, må upföras på RiksStatens 7:de Hufvudtitel; hvarjemte den föreslagna voter:s-propos. godkändes samt förev:de Mern. i öfrigt lades till handlingarne. Föredrogos och biföllos StatsUtsbs nedannämnde d. 9 dennes på bordet lagde Utlåt:n: 76 Den 16 Januari. N:0 205, i anledn. af Kammarskrifvaren i Riksg:sKont:t Hr af Trolles ansökning om pension vid afskedstagande!; N:o 200, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. Kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman; och N:0 207, i anledn. af väckt motion om ersättning till Westerås stad för minskning i vågpenningar. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda Meni. N:o 208, i anledn af erhållen återremiss å Utlåt. N:o 14 0, ang:de dagsverks-skyIdighet till Kungsgårdar och andra Krono-liigenheter.
Jag tror icke, att min reservation ger dertill någon anledn., och ej heller att någon anledn. dertill finnes af de yttranden, jag i deltA afseende inom Ståndet afgifvit. Jag har deremot sökt visa, att de besparingar, som under det ifrågavar. året uppkommit, lätteligen kunna vara beräknade under det påföljande, att de till större delen blifva kända redan under första halfåret, och att, örn tillfälligtvis någon andel deraf vid slutet af det påföljande året icke vore med visshet känd af Stals-cont., så kan denna andel icke utgöra annat än ett jemförelsevis ganska ringa belopp, som dä blifver för Styrelsens räkning reserveradt till det nästderpåföljande året. Hr von Hartmansdorff: Sedan Hr von Troil i de ord han nyss yttrade sjelf tillkännagifvit att besparingarna ej skulle vara till deras belopp fullt kända, bör R. o. Ad, finna, huruvida jag haft rätt eller icke. Men lill yttermera visso skall jag uppläsa hans egna ord i reservationen: ”Uti 56 Den i3 Augusti. Utslits tillstyrkande, att besparingar ej skulle få användas förr än linder andra året efter det, då de uppkommit, har jag ej kunnat instämma , emedan detta långa uppskof synes mig både onyttigt och skadligt» Det är onyttigt, emedan det sistförflutna årets besparingar kunna till betydlig del vara kända redan vid början af det påföljande,” (emellan en betydlig del oell det hela är skilnad,! 'oell återstoden blifver det successive under loppet deraf.' Det är just för att bespara Regeringen äfventyret alt anvisa på besparingar, hvilka ej äro fullt kända till deras belopp, som jag gjort mitt nyss framställda yrkande.
Majit, — dä det för närvarande icke kunde bestämmas, huruvida för sagde ändamål skulle vara förmånligast att anlita ofvanstående utväg eller att utbyta ifrågavarande egendom emot någon annan, som redan vore lämpligen bebygd. eller att försälja densamma i sin helhet och med de inflytande medlen inköpa eller uppföra de för beskickningen erforderliga byggnader, eller ock att i annan ordning, genom tomtens afkastning eller dess intecknande, bereda utväg att på lämpligt sätt. ordna denna angelägenhet, men omständigheterna möjligen kunde påkalla åtgärder i detta hänseende tidigare än att, efter uppgörandet if fullständigt förslag i ämnet, Rikets Ständers sammanträdande vid nästa riksdag kunde afvaktas, — nu i nåder äskat Rikets Ständers medgifvande, att, efter inheintande af nödiga ytterligare upplysningar, Kongl. Majit må ega med denna, egendom vidtaga de förfoganden, som befinnas bäst ledande till att, utan särskild kostnad för Staten, bereda beskickningen i Konstantinopel en passande och riket värdig bostad. 4 Stats-Utskottets Utlåtande ,JV$ 203. Elter frän samtliga Riks-Stånden erhållen remiss å förevarande nådiga Proposition, har Stats-Utskottet tagit detta ärende i öfvervägande; och enär den åt Svenska beskickningen i Konstantinopel upplåtna, Staten tillhöriga byggnad derstädes af ålder numera till den grad förfallit, att densamma icke vidare kan anse-, beboelig, samt en ny, för ändamålet tillräcklig och med rikets värdighet öfverensstämmande, dylik byggnad, sorn under nuvarande förhållanden icke lärer kunna uti nämnda hufvudstad umbäras, synes kunna erhållas utan särskild kostnad för Statsverket, allenast genom en ändamålsenlig disposition af den till byggnaden hörande rymliga tomt, föranlätes Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte för sin del medgifva Kongi. Majit att vidtaga de förfoganden, som i sådant hänseende kunna linnas af Kongl. Majit lämpliga. Stockholm den 19 Oktober 1863. Ank. till Exp-Utak. den 19 Okt. 1863, kl. 1 e. m Utlåtande, i anledning af Kongl.
— Det bänder ej sällan, att mjmket grundade sanningar och goda öfvertygelser komma i glömska, derföre att de ej frambäras under sådane förhållanden, som äga magt att göra sig gällande. Jag tager mig derföre friheten, att i minnet återföra ett yttrande år 18r 5 af Herr af Sillen, Carl Wilhelm. Det var af följande lydelse: Helt annat thade resultatet blifvit af båda håfvens sammanbindning genom en Canal, som ifrån Wenern gått genom Skagern, SvartElfven, Mökern, öfver landtryggen vid Sandvik, genom Elsängen, JVikern, förbi Nora Stad genom Wäringen och Arboga Å till Mälaren-, eller ock genom Skagern, LitElfven, Den 26 Mars f. m. 69 öfver landtryggen dt Örebro, genom Hjelmaren och Arboga Slussar i Mälaren; hvilken Canal-led redan 1?54 varit påtänkt, och är af Landtmätare afmätt, af vägd och beskrifven. En sådan Canal hade varit nyttig i alla möjliga hänseenden. Ingen fiendtlig sjöstyrka hade, i hvad politisk händelse som hälst, kunnat hindra Hufvudstadens gemenskap sjöledes med Vesterhafvet och derintill liggande Landskaper. Denna Canal hade således varit verkligen Riksgagnelig i politiskt och militairiskt afseende, och i ekonomiskt oändligen vida mer än Götha Canal; ty uti hvilken politisk ställning som Riket befunne sig, skulle genom förenämnde Norra Canal, allt Östra, Norra och Vestra Bergslagernas jern (circa Skepp.rl) med lätthet kun na sjövägen transporteras till Götheborg. Jag anmärker detta yttrande, som en stor märkvärdighet i Canaleiis histovia. Det är för mig påkostande, att framkasta någon förebråelse emot en man, för hvilken jag hyser en stor aktning, och åt hvars personliga egenskaper jag lemnar det mäst oinskränkta bifall; men jag kan ej af considerationer låta afhålla mig ifrån att antyda de kanske värsta tillvitelser, som kunna göras emot sjelfva planen för Canal-företaget.
Officerare och Under-Officerare icke erhålla någon aflöning, så länge marchen pågår inom Regementets eller Korpsens stånd, hvilket alltid är förhållandet, då truppen ej sammandrages till större öfningsläger eller andra större kommenderingar. Vid dessa sednare tillfällen bestridas åter så väl marche-kostnaden, som underhållet å mötes-platsen eller kommenderings-orten af mötes-anslaget eller andra för kornmenderingen afsedda medel, samt måste förut vara tagna i beräkning, hvadan icke heller någon oberäknad utgift i detta fall kan uppstå. Om aflöningen under marchen då får utgå efter 1851 års rese-reglemente, i stället för den nu tillämpade Tåg-Ordningen, blifva väl traktaments-kostnaderna ökade, hvilket dock föga inverkar på hela utgiften för marchen, alldenstund skjuts-kostnaden och provianteringen hufvudsakiigast föranleda till marche-kostnadernas fördyrande. För öfrigt kommer jag här nedan, i mitt anförande om Indelta Arméens vapenöfningar, att i underdånighet föreslå, det framställning till Rikets Ständer måtte beslutas derom, att Indelta Arméens alla mötes-kostnader finge bestridas af ett gemensamt förslagsanslag. Af detta nya anslag skulle då, såsom af mig kommer att hemställas, äfven bestridas kostnaden för gar nisons-kommenderingar och gränse-posteringar, hvilka sedan 1835 års början bekostas af 2:o anslaget till ersättning för utöfver markegångs-pris förhöjd betalning till ingvar terings - gifvare för dag portioner vid Indelta Regementernes marcher till och ifrån mölen. — Hvad åter beträffar närvarande förhållandet med detta anslag, kunna reservationerna derå anses vara fullt tillräckliga för de utgifter, som dermed skola bestridas, äfven om Befälets och Under-Befälets aflöning vid ifrågavarande tillfällen skulle förhöjas; 3:o.
Den sednare rubriken vore den enda, som skulle kunna jemföras med embetsmänncn. Skulle man derföre vilja afskaffa den beskattning af 24 sk. b:co årligen, som är lagd pä arbetskraften, så har jag ingenting deremot, ehuru deu är alltför obetydlig emot den beskattning, som drabbar embetsmänncn. För tredje gången förklarar jag, alt det ingalunda varit min afsigt alt nu söka åstadkomma någon förändring i della afseende, eller mitt hopp att vinna en sådan rättelse, men jag förenar mig med Hr Akerman deruti, att jag skulle anse det värdigt R. o. Ad. att åtminstone formligt uttrycka sill ogillande af denna beskattningsåtgärd. Hr Mannerskantz, Carl Axel:o I händelse ett sådant beslut, som af Gr. Löwenhjelm oell Hr Akerman blifvit förordadt, af R. o. Ad. skulle fattas, så skulle det icke stanna vid en opinionsyttring af R.o. Ad., utan, så vida jag ej oriktigt upp - 500 Den 30 November f. m. fatlat grundlagen, skulle deraf följa en votering i Bevilln.Utsk. öfver denna grundsats, och tror jag lika med Frih. Raab tidpunkten minst nu vara inne för R. o. Ad. att yrka på en sådan positiv åtgärd, af den syftning, som här blifvit ifrågasatt. Således hemställer jag, om icke dessa Hrr skulle vilja åtnöja sig med det uttryck af deras allmänna åsigt om saken, som de redan lemnat, och låta denna punkt af Bevilln.Ulsk:s hemställan blifva bifallen. Sedan nu öfverlägguiugen rör:de denna punkt förklarats fulländad, yttrade H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., att i saken blifvit yrkadt, dels att Utsk:s yttrande mätte bifallas, dels alt utgörandet af bevillning å embetsoch tjenslemäns löner må upphöra, och dels alt de löner, som utgå af gemensamma Svenska och Norrska fonder må blifva frikallade från bevillning. H. Ex. (inge nu hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s yttrande rör:de Hr af Donners motion.
Om ni icke närmare känner hans underliga samhällsteori, så kunde ni kanske ock hafva narrats att af hans lärjunge vänta ett instämmande i den moderna kvinnosakens program. Men sannerligen, hyste mister Crees åhörarinnor några sådana förhoppningar, så blefvo de bittert besvikna. Comtes kvinnoideal är medeltidens. Han har ej ord nog varma för att erkänna det berättigade i den katolska kyrkans madonnakult och för att fira minnet af riddarväsendets kvinnohyllning. Han ser i kvinnorna hjärtats representanter, liksom i filosoferna hufvudets och i proletärerna handens alla IDUN 1897 lika nödvändiga i den socialistiska framtidsstatens hierarki; men han vill icke veta af någon förblandning mellan dessa olika samfundsorganer. Kvinnan förfelar därför enligt Comte sin kallelse, om hon på något sätt ägnar sig vare sig åt den intellektuella kulturen (som är filosofernas sak) eller åt det praktiska arbetet (som är proletärernas). Jag skulle vilja hafva sett de ärade feministdamerna, då » det positivistiska apostolatets » fransk-engelske chef med all önskvärd tydlighet utvecklade för dem dessa Comtes teorier. Och hvad skulle kvinnosakens förfäktare i Stockholm väl i samma situation gjort för min — de, som så stött sig på fröken Keys vida moderatare försvar för » moderligheten »? Nå, i Paris får man vänja sig vid en andlig diet, som på det fysiska området har sin motsvarighet blott i — absinten. encyklopedi i miniatyr ». Samtidigt har hon verkat för kvinnosaken inom pressen, genom artiklar i Revue Universitaire, i V Independence Belge, ra. fl. tidningar och tidskrifter; ja, i L ' Avant-Courriére publicerat två lagförslag, det ena rörande gift kvinnas äganderätt och det andra kvinnornas befogenhet såsom vittnen vid publika och privata akter. Det förstnämnda förslaget har adopterats af deputeradekammaren, men efter förändringar, som nästan beröfvat det dess betydelse, och det andra hvilar ännu bland handlingarna. Men hennes bror studerade juridik och snart drogs hennes intresse till detta studium. Med dess resurser borde hon kunna gagna kvinnornas sak, för hvilken hon fått ögonen öppnade under sin egen kamp för brödet.
Utsk. senare: att det förhåller sig med de vackra konsterna , sorn med allt sträfvande till fullkomlighet, hvilket ej existerar utan full frihet till täflan; att denna täflan är lifsprincipen deruti, och att vi således, lör att få vår Litteratur, våra konster och vår Theater blomstrande, och för att derutinnan kunna framgå i bredd med andra upplysta nationer, måste önska och bereda en sådan täflan. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet tagit under öfvervägande, och går nu att, medelst redovisning för sina åsigter af dess giltighet och af frågan i allmänhet, grundlägga sitt a (gifvande yttrande. Den Dramatiska konsten betraktas onekligen med rätta såsom hörande till de national-angelägenheter, hvilka fordra en större uppmärksamhet. Såsom ett väsendtligt uttryck af ett folks assthetiska utveckling, dess sarahälisoch konst-bildning, är hon på samma gång ett verksamt medel för denna bildnings förädlande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Slats-Utshottets Utlåtande> N.o 35j£.
Men då Gr. von Stedingks motion synes förnämligast åsyfta alt skydda katholska lärans bekännare eller dem, som öfvergå till samma lära, så hemställer jag till en hvar som besökt katholska länder och sett den dyrkan af helgon, belåten och reliquier, som der äger rum, huruvida han tror, alt tänkande menniskor kunna omfatta denna dyrkan utan att hyckla en tro, som de icke äga. Frågar man en god katholik om tillbedjandet af den heliga rocken i Trier är rätt eller orätt, så vet man hvad svar man erhåller; och hvilken kan gilla ett sådant? En talare har här sagt, att man icke kan hindra tanken att flyga hvart hon vill. Jag torde till svar derpå få anföra, hvad en abedissa i Wadstena svarade K. Carl IX: man kan icke hindra fogeln att flyga öfver klosterträdgården, men väl hindra honom bygga sitt bo deri. Samme talare har omförmält, huruledes upplysningen nu för tiden skulle åstadkomma så stora ting, att någon fara för samhället icke uppstode genom affall från den lära, staten bekänner; samt huruledes presterskapet, om det vederbörligen skötte upplysningen, nog skull kunna vidmakthålla religionen. Jag är icke Den 29 December f. m. 509 af samma lanke. Med upplysning förstär man vanligen någonting hell annat än religion, och det förhåller sig ty värr så, alt de länder, eller enskilda personer, som mest skryta af upplysning, vanligen hafva minst af religion. En talare, af motsatt tanke med mig, har lill styrka för sin tro anfört en vers. Det torde då tillåtas äfven mig, all lill stöd för min mening framföra en vers, hvars förfaltare har sagt: ”Blott upplysning finnes, salighet nog vinnes; om med godo ej, hon fås med gräl, sa’n”. Så går det vanligen med dem, som vilja begagna den s. k. upplysningen, för alt komma till religion. Del är icke genom upplysningsgrälet som religionen får framgång, på sätt Frih. Hamilton yttrat, och den, som gör försök dermed i värt land eller annorstädes, skall ulan tvifvel misslyckas. Jag uppskjuter för öfrigt att yttra mig i detta vidt omfattande och vigtiga ämne.
Om också detta vore öfverdrifvet och endast hälften sanning, så anmärker man likafullt, att denna åt enskilda medgifna frihet varit i flera afseenden högst riksförderflig; att, då 1812 års Ständer ansågo nödigt förbjuda bränvins-tillverkningen i afseende på den hotande missväxten och det genom ymnig tillgång stigande fylleriet, likafullt i ofantliga massor inströmmar i Riket samma vara, hvars missbruk man äfven nyttjat som skäl till förbudet mot tillverkningen; Bilaga till Mern. 999 att, då man i allmänna Dagblad ser en skymfande förteckning på dem, som öfverträdt författningens innehåll, och många inhyseshjon och torpare, med offret af sina kopparredskap och skärfven af sin sista tillgång, dyrt plikta för samma industri, som med öppen tillåtelse sammanhopar omätliga rikedomar i handlandes eller enskilda speculanters vinningslystna händer, man med en viss tveksam förundran å ena sidan påstått, å andra sidan bestridt verkligheten af denna anmärkning. Till följe af alla dessa omständigheter, har jag med en viss otålighet afvaktat Högloft. Constitutions-Utskottets till Riksens Ständer numera afgifna Utlåtande och tycker mig inse, då ingen anmärkning derstädes öfver detta ämne blifvit bifogad, att endast för mig återstår en utväg till förklaring af förhållandet. Antingen har Särskildta Utskottet, som med värma för fosterlandets sak och med lugn frimodighet och utan fruktan för enskildas missnöje sökt i sanningens obeslöjade dag framlägga för Ständernas ögon, hvad som detsamma ansett hafva bidragit eller bidraga till Rikets och Landets gagn eller skada, likväl helt och hållet misstagit sig i orsakernas åsigt och derigenom emot sin vilja missledt allmänheten, eller också har Constitutions-Utskottet, som vi alla veta äga lika rena afsigter, likväl icke kunnat dela Särskildta Utskottets öfvertygelse om det förderfliga i ofvannämnda åtgärder och betraktat dem, om icke ur nyttans, åtminstone ur oskadlighetens synpunkt.