Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För kvinnosakens framgång i Sverige anser jag tilllämpningen af följande regel vara ett oeftergifligt villkor, och jag vill gärna erkänna det såsom det viktigaste jag lärt i Amerika, något soin jag önskade lagga på alla lärarinnors och iippfostrariniiors hjärtaii: r l&amp;- zlngdomen att på sitt r n ~ d e ~ ~ s uttrycka ~ ~ z å l sivza taqzkar p&amp; ett klart och tydligt sätt., Jag gillar ej obetingadt slraldens ord: %det dunkelt sagda, ä r det dunkelt tänktas, ty Iiär liksoni i allt ar öfning nödyändig, och detta synnerligast för oss svenslcar, som i allniänhet icke äga den tilltro till vår egen förmåga, so111 synes inedfödd hos flere andra nationer. För oss fordras inre strid för att öfvervinna motviljan för allt, offentligt upptriidande och hos många öfvervinnes den aldrig. Nen ni % man försöka befria det uppväxande slaktet från denna svhighet och man uppfostrar kanske på det sattet den man eller den kvinna h a r s ord skola väcka och ingjuta mod och kraft vid arbetet för inänniskosläktets Iiö- jnnde. J a g ar viss oni, att kvinnans plats som ledamot i fattigvård ' och skolråd skall blifoa af dubbel betydelse, nar det icke ar endast en eller annan framstående individ ibland oss, som kan göra sin röst gällande där, utan d&amp; kvinnan i allmänhet kan id sammankomster lhta sitt hjärta tala, men p % ett sådant satt, att mannen fattar att därunder ligger bhde tanke och förstand. Detta ä r mycket enkla allmänna reflektioner, vill det tyckas, men det ar reflektioner h a r s innebörd för mig vunnit större betydelse efter hvad jag sett och förnummit i Amerika. Det ar ej första gknigen som jag rest i utlandet ' för att h, om an a m e t jag studerat varit af annan art, hvilket icke gör mycket till saken. Tikten ligger upp0 att finna hvad som är dugligt i ena eller andra afseendet och tiUmpligt för våra förIiiUanden. Visserligen göra en del amerikanskor ett alltför vidsträckt bruk af sin förmkga att tala.
Jag tror, stt man icke kund® ingå uti en så liten omständighet, Den ii Augusti J. m. såsom föremål för en underhandling; och hvad det fsya Pastoratet, på Svenska sidan angår, så utgör frågan derom, ett af ämnena för den sluteliga reglering, som nu pågår. Öfverste Peyron är nu upprest , för att afsluta gränseregleringen, en sak af mycken vigt, och som, i afseende på Finland, allt sedan 1742 icke hade kunnat komma till stånd. Jag öfvergår nu till glömskan i stort, hvarom friherre Anckarsvärd talat, att man nemligen i Kielerfreden, icke förbehållit sig samma förmonliga vilkor, i afseende på Posten som förut. Att det åtminstone icke varit en glömska, torde visas derigenom, att 25 Artikeln innehåller: ”Sjette ”Artikeln af Fredstraktaten i Jönköping , angående Postgången , är härmed upphäfven , ”sedan genom Norriges afträdande tili Sverige, ”förhållandet blifvit förändradt.” Det var således icke en glömska, att det icke skedde, mea jag vill nu undersöka, hvarifrån det härledde sig. Det var uti Brömsebro Fredsfördrag af 1645, som det först blef bestämdt stadgadt, om den reciproca Postföringen. Sedan blef det i frederne i Roschild och Köpenham confirmeradt. 1 1720 års fred, blef det egentligen bestämdt uttryckt. Uti 15 artikeln står: ”Hvad vidkommer den Svensk* Postgången, ”sorn varit inrättad igenom Konungens af Dan”oemarkLänder, så häfver väl Hans Kgl. Maj:t af ”Dannemark påstått att hädanefter ej måtte mera ”tillåtas Kronan Sverige, att hålla någon Cora”missarius uti Hellsingör, och att de Svenske ”brefven ej måtte förås af deras Postillioner, ”mar än en gång, i det stället de tillförene gått DM 11 Augusti f. m. 349 ”derigenom tvenne gånger om vecktn.
Lag-Utskollet får i anledning häraf yttra, att, enär ifrågavarande sladganden, hvilka egentligen angå boställsinnehafvare och arrendatorer, efter Utskottets öfvertygelse, medföra verklig nytta och jemväl äro nödige för sådane händelser, då de med aboratten förenade vilkor i delta hänseende 4 Lag-Utskottets Bet. N:o 27. ieke blifvit pä annat sätt bestämde, samt det för öfrigt jemväl nu slär jordt egaren ocli åboen alldeles fl itt, att, efter eget godtfinnande, om vilkoi eu sig förena; förmodar Utskottet, att ofuanberörde motion ickelärer fört jena något afseende.. Hvilket' understa lies Rikets Högloft... Ständers upplysta pröfning.. Slockholm., den 5. April 1834- N:o 27T ÅViköm till Exp; Ulsk. den 7 April kl. 2 e; m.’- Betänkande_, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johan Anderssons från' Upland motion j dels -om uppläsande vid hvarje Ting och en gäng om året från predikstol ärne af Kongl. Förordningen den 28 Juniv iyg8 j angående vissa omständigheter uti lagsökningsoch utmätningsmål j samt af Kongl. Förklar ingeri' den 15 Januarii 1806j rörande behörig Domstol för klander emot räkning å borgadevarordels ock att hänvisning till klander, måtte ä sådan räkning af borgenären tecknas.^ Från Hedervärda Bonde-Ståndet är, under1 den 27 sistl. Februarii, till L’ag-Ulskottet öfverlemnadt ett af Riksdags-Fullmägtigen Johan Anders sonfrån Upland; afgifvet memorial, deruti Han andrageiy huruledes det goda ändamål, sorn med Kongl.
BerHllttii*<it-Ulikollr/é I'Hålund?, K:o 21. 33 I afseende, pä tarifcrna har en rättelse blifvit tillvägabragdt och de föreslagna afgiftsbeloppen blifvit i tillbörlig proportion minskade endast för de. verk och inrättningar, som bmfÖmiälas uti 25 §:n. men icke i de öfrige. Det är denna rättelse, sorn elter min öfvertygelse bör genomföras uti alla paragrafer, der dea kan komma i fråga, och fördenskull vågar jag vördsamt föreslå, att alla minimi-tarifer minskas med -f, 0('h alla bestämda af iber minskas med i, eller åtminstone med “ af deras uti nu gällande Bevillnings-förordning utsatte belopp. Likväl förekommer mig, vid den föreslagna nedsättningen uti embetswfejjfinens och särdeles uti industri-idkarnes bevillnings-procent, en ytterligare betänklighet. i händelse stora statsbehof skulle uppkomma, som erfordra betydligare sammanskott af landets innevånare; ty då kan man befara, att dessa ökad* irfgiftcr skola komma att med en större tyngd öfvergå på fastigheter och jord(gendomar, särdeles de mindre, hvilkas värde både lättare och säkrare kan uppskattas än den rörliga förmögenheten hos handlande och näringsidkare m. fl. Jag vet väl att talet om en progressiv beskattning anses för en vådlig kommunism. I afseende på åtskilliga lägre tjenstemäns löne-bevillning har den likväl icke hittills'ansetts vådlig, och man kan-med skäl fråga: månne den medborgare, som har 10.000 eller 20,000 r:dr i behållen inkomst, icke med mindro kännbar afsaknad kan erlägga 5 procent i bevillning, än den som har 500 dier 1,000 r:dr kan betala 1 procent? Och månne detta icke förtjente att lagas i öfvervägande, i den händelse utomordentliga samhällsbehof skulle erfordra ytterligare bidrag, vare sig såsom neutralitets-gärd eller krigs-gärd, eller till »Jädra högst vigtiga ändamål?
M 7. det snart kan bringas att innehålla, ej för hvad det gifver, utan för hvad det lemnar tillfälle att taga; att motståndskraften mot sådana försök är alltför svag och att garantierna för de konservativa intressen, som skulle hufvudsakligen försvaras af den Första Kammaren, äro dels endast skenbara, dels af beskaffenhet att ej kunna på något sätt beräknas, dels ock sådana, att de svårligen kunna bibehållas, i sammanhang hvarmed äfven befinnes att jemlikheten mellan båda Kamrarne blifvit i de vigtigaste frågor till skada för den Första Kammarens inflytande frånträdd; samt slutligen att förslaget synes i sin tillämpning leda till ett resultat, alldeles motsatt mot det man velat, efter hvad motiverna gifva vid handen, dermed uppnå, och att det således kommer, i stället att »förminska, tvärtom att föröka tyngden af den ena hälften af nuvarande representation», i följd hvaraf förslaget svårligen lär kunna hvarken förekomma blifvande strider om representationsformen eller hindra att dessa öfvergår till strider om sjelfva statsförfattningen, då sådana synas blifva en ovilkorlig följd af de försök, som ej torde uteblifva, att i alla sina konsequenser genomföra de i förslaget uttalade grundsatser, och att således äfven på den andra Statsmagten tillämpa den fastställda regeln, att endast det allmänhetens förtroende, som ådagalägges genom utgången af allmänna val, bör gifva befogenhet att deltaga i den högsta Statsmagtens utöfning. Man torde komma att säga, att allt hvad jag nu yttrat med hvad mera i samma syftning, som mot förslaget kan anmärkas, endast utgör gissningar, antaganden och suppositioner i afseende å dess framtida verkningar, och utan tvifvel är det så. Men äro väl de glada och tillförlitliga förhoppningar, man å andra sidan uttalat, annat?
Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 24 sisth Mars på bordet lagda meni. N:o 182, i fråga om aflöning för den person, som hos de sammansatta Utskm besörjt secreterare t jenst, blef samma mern. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den 24 sisth Mars på bordet lagda utlåt. N:o 183, i anledn. af väckta frågor om förändring i sältet för fångars skjuts och transporterande. Frih, Cederström, Jacob: TJtsk:ns tillstyrkande, enligt hvilket ett inskränktare antal fångar skulle forslas efter hvarje häst än som hittills ägt rum, anser jag kunna medföra betydande svårigheter vid transporter, enär fråga icke är att tillika öka fånggevaldigernes antal. Jag medgifver visserligen att den af Utsk:n omnämnda svårigheten rör:de fordonens beskaffenhet är sådan, att den kunde påkalla en underd. anmälan hos K. M. i detta ämne, och det så mycket hellre, som redan vid fånggevnldigersljensternes inrättande vederbör, K. Bef:h:de öfver hela Riket blifvit ålagde alt uppgöra och inkomma med förslag och ritningar till tjenli - Den 3 April c. ra. ga fordon för fångtransporten. Jag liar ufven i egenskap af landshöfding afgifvit ett sådant förslag, uti hvilket landshöfdingen i Calmar län instämde, och enligt hvilket vagnarne skulle få en sådan construclion, att rymning klefve omöjlig. Jag anhåller 0111 återreuiiss af betänk., på det att Utsk:n, i stället för att tillstyrka ett mindre antal fångar efter hvarje häst, mätte föreslå en underd. anhållan hos K. M., att förslag till vagnar lör fångtransport mätte uppgöras, till afhjelpande af de olägenheter, som uppstå deraf, att för många fångar forslas efter hvarje häst. Frih. Leijonhufvud, Abrah.:
Kungörelsen den 11 Maj 1855 gifna all - 14 Ståts-Utskottets Utlåtande JH 153. männa föreskrifter, angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande; men då Kongl. Majit funnit det vara af högsta billighet påkalladt, att, hvad angår korporalerne, desse löntagare i sin underordnade ställning måtte få tillgodonjuta samma rätt, som blifvit embetsoch tjenstemän bevarad, eller att, då de varit antagne före utfärdandet af Kongl. Cirkuläret den 12 April 1853, och om de sjeltve sådant önskade, få för sin tjenstetid uppbära löne-spanmålen efter det årliga markegångspriset, med tillägg af vanlig forsellön, och detta så mycket hellre, som genom den betydliga skillnaden emellan sednaste årens markegångspris och det för samma tid på tioårig markegång grundade medelpris i annat fall onekligen komme att, åtminstone för tillfället, tillskyndas de ifrågavarande personerne en förlust, hvilken bletve för dem måhända i ännu högre grad än för andra löntagare tryckande, hade Kongl. Majit, med afseende jemväl å hvad Kollegierne anfört, pröfvat skäligt i nåder förklara, att korporalerne vid hela indelta arméen, så vidt de före den 12 April 1853 blifvit antagne eiler utnämnde, skola, derest de icke skulle vilja genast underkasta sig att nu och framdeles uppbära sin löningsspanmål efter årligt medelmarkegångspris, vara berättigade att för dem tilldelad lönings-spanmål, som icke vidare in natura uppbäres, af Statsverket utbekomma ersättning efter årsmarkegångs-priset i dén ort, hvarifrån spanmålen hittills utgått, med tillägg af forsellön derå.
Ett förnuftsväsen kan icke tillskrifva sig formell frihet utan att fatta sig såsom förmåga att öfvergå genom sig själf från fullständig obestämdhet till bestämdhet, detta icke utan att sätta sig såsom bestämd af själfverksamhetens lag. Detta dess sig-sättande måste (af filosofen) grundas i dess rena väsen eller i dess drift till frihet för frihetens egen skull, den rena driften. Således finnas hos förnuftsväsendet tvänne drifter - den rena driften och naturdriften. Dessa båda drifter äro egentligen olika sidor hos en och samma drift — urdriften —, hvilken, såvidt han tänkes bestämma jaget såsom absolut identitet af subjekt och objekt, är ren drift, men såvidt han tänkes bestämma jaget såsom ursprungligen inskränkt och differentieradt i subjektivt och objektivt jag, är naturdrift. Emedan urdriften innehåller dessa båda drifter i sig, fordrar den deras förening i förnuftsväsendets verksamhet. Med hänsyn till denna fordran är urdriften sedlig drift. Den sedliga driftens fordran tillfredsställes, om verksamheten är objektiv, men har verksamhet, ej njutning till ändamål. Detta är fallet, om formaliter afsikten med en handling är själfständighet, och det på naturobjekt riktade ändamålsbegreppet samt naturdriftens tillfredsställande sättas såsom medel härför, och om materialiter handlingen tillhör en rad af handlingar, bestämd af uppgiften att vinna absolut själfständighet. Därför fordrar den sedliga driften, att intelligensen bestämmer sig för en viss handling i sinneverlden såsom hörande till raden af de handlingar, genom hvilka han vinner själfständighet. Om förnuftsväsendet tillfredsställer den sedliga driftens fordran, uppkommer ett tillstånd af öfverensstämmelse mellan det rena jaget och det empiriska jaget; i motsatt fall ett tillstånd af oöfverensstämmelse, hvilka tillstånd gifva sig tillkänna i respektive känslan af själftillfredsställelse och själfförakt — den moraliska känslan56. — Det torde vara lämpligast att först undersöka hållbarheten af Fichtes påstående, att den rena driften och naturdriften äro olika sidor hos en och samma drift — urdriften. Naturdriften har enligt det föregående sin grund däri, att jaget ursprungligen sätter för sig en inskränkning. Detta innebär tvänne momenter. Å ena sidan innebär det, att jaget sätter en inskränkning för sig.
— Emot en sådan vår Handels våg undergräfvande böjelse för utländska varor, har ju Konungen låtit utlärda de mäst Faderliga förmaningar , och i de inom do J}en % Defember• Kongl, och Furstliga Hofven redan vidtagne jnskränkningar, se vi framlysa hoppet om flere lika Riksgagneliga efterdömen tili Svenska FqL kets återförande till sina Förfäders tarflighet, hvarigenom säkrast enskild och allmän bergpiiig och välmåga skall hos pss återkomma, Om igenom Climarets hårdhet, Svenska Jordbrukaren fatt vidkännas flere års på hvarannan följande svaga skördar, böra vi icke. Otacksamme mot en mild Försyn och en Faderligen för vår bergning ömmande Styrelse, förglömma, att, under en tidpunct, da Europas lyckligast af naturen lottade Länder varit. Icke blott under de mäst förödande krig Veridshistorien äger att uppvisa, föremål för alla nöden$ och lidandefs rysligheter, utan ock de fleste Sedermera under sjelfva fredens återvundna lugn, straffade med missväxt och hungersnöd, hafv^ vi varit befriade från krigets invärtes olyckor. Och i stället fqr krigsgärders utbetalande, för dess yttre ärorika utförande , igenom Hans Maj:t konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens vishet och beundransvärda förutseende, jcke allenast sett Rikets gränsor med ett vidsträckt Brödra-Land utvidgas, utan ock stora skatter, midt under krigens utförande till vårt Land införas, och under de föregående årens; svaga och hotande skördar hittills så lyckligen i hvarie Rikets Landsort frälsats från hungersnöd. Om åter Herr Baron Stad , med Riksolyc* kor, har afseende på Embetsmanna-Corpsens, Den 3 December. eller enskildte Em betsmäns Förvaltning af allmänna Mede! ogh de dem uppdragne värf: Lemnar ju närvarande
I en lid, som denna, är det motbjudande för hvarje Fosterlandsvän, alt framställa någon fråga om Statsutgifter; jag hemställer oek endast ämnet, till den behandling och åtgärd omständigheter och tillgång kunna medgifva; men med den local-kännedom jag äger, skulle jag fela i medborgerlig pligtkänsla, om jag underlät denna vördsamma hemställan. Icke nog med den skada denna sjö, genom öfversvämning af i84 Den 12 December e. m. bördiga åkrar och ängar, till högst betydlig ägorymd, förorsakar; dess låga vatten bereder, genom qvarlemnade träsk, ett måhända, vida större ondt, genom de Nervfebrar och Frossor, som deraf uppstå, och sorn stundom nedlägga halfva befolkningen på sjukbädden; i den lilla Församling, dep jag bor, räknades vid Jultiden år 1826 öfver 4°o patienter, så att LäneStyrelsen ansåg nödigt ditsända en särskild läkare, och att der anlägga ett särskildt sjukhus. Ett sådant förhållande, nästan likartadt kring sjöns alla stränder, förlamar, till en aldeles oberäknelig grad, invånarnes arbetskraft, förstör deras välmåga, ocb störtar en mängd i förtid i grafven. Kunde nu denna sjö hållas vid en någorlunda jämn vattenhöjd, så skulle allt detta onda förekommas, samt träsk och moras afdikas, torkas och odlas, till största vinst för både fysisk och ekonomisk välmåga. Jag tror alltså, det ganska fä företag skulle vara af en mera synbar, allmän och fosterländsk nytta. Lades på bordet. Friherre Boije j Ludvig> hade inlemnat följande, sorn upplästes: Kongl. Förordningen angående Inteckning i fast egendom, af den i3 Julii 1818, är uti i8:de och irgde §§ af följande ordalydelse: Den 12 December e. m. )85 18 §.
Cronh jelm gjorde sin motion och sade: jag vill hellre att Ridd.secret. på conslitutorial lill.sättes. Den som nn antager Ridd.Ulskts betänk., lian har med detsamma sagt: en ny ansökningstid skall utsättas. Om R. o. Ad. deremot antager Gr. Cronhjelms motion, så behöfves icke någon ny ansökningstid, utan R. o. Ad. kan genast tillsätta den man, som sökt sysslan, och gifva honom hela lönen. Jag röstar derföre för afslag å Ridd.Ulsk:s mein. och för bifall till Gr. Cronhjelms motion. Hr von Hohenhausen: Jag är på sätt och vis af Frih. Ridderstolpe uppmanad till en förklaring af mina ord. Jag trodde mig tydligen hafva sagt och erinrat dem af R. o. Ad., som fästade sig vid de medel, som stå under R. o. Ad:s vård, att största delen deraf, som användas till välgörenhetsändamål, äro donationer, och att endast en ringa del af dessa bidrag utgå från medel, som collectivt tillhöra R. o. Ad. Jag trodde derföre, alt det var en skyldig grannlagenhet mot de hädangångne personer, sorn med tillförsigt på den säkerhet R. o. Ad. då erbjöd, lemnade sina medel i dess vård, alt R. o. Ad. äfven för framtiden aflönar sin Secreterare så, alt dessa medel blifva väl förvaltade. I annan händelse tror jag, alt efterkommande, som hafva något att legera, lära akta sig att anförtro det åt ambulatoriska tjenstemän på en fri och Hylande grund, hvarpå man tyckes vilja sätta allt. Alla dessa snömos-åtgärder kan jag icke annat än afstyrka. Frih. Ridderstolpe: Sedan jag nu blifvit upplyst om rätta förhållandet, och finner att den siste värde talaren kommit till sitt mål genom conclusion, och icke genom någon disposition af de hit testamenterade summor, så finner jag för min del, att det är R. o. Ad. obetaget att i denna fråga besluta. Hr von Hartmansdorff:
— En järnhård kämpe i strid och fara — E n smidig hofman i fredstid bara — • Så var mitt sätt. Men annan tid fordrar annan sed, Den satsen ingen bestrider: Bland världens store jag blott var med I goda, gammaldags tider; Men se ' n om jämlikhet n u m a n talar, Från samhällshöjderna till dess dalar Jag h a r mig sänkt. Med mjukt behag vet jag forma, '; • mig Fullkomligt efter personen: Är m e d i fred och är m e d i krig, I kojan liksom vid tronen; EROTH &amp; (V Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " * f * QÖTEBORO. H o n satt ensam i det svagt upplysta rummet. Gungstolen. stod tom, tillbakaskjuten i e t t h ö r n; tidningarna lågo bortglömda och olästa. Där kändes så kyligt och obebodt. Ingen värmande svag tobaksdoft, som för h e n n e liksom hörde till hem atmosfären; ingen att samspråka med, ingen att ägna några omsorger. Idun Prenumerationspris pr år: ldun ensam kr. p l. » 5: — 4: 50 3: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m. telef. Bedaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : Kerstin E n särdeles v a c k e r lifsgärning har den kvinna utfört, hvars n a m n läses här of van. Under en tid af nära fyrtio år har h o n ägnat sina krafter åt den första barnaundervisningen, o c h ännu i dag, då h o n fyller sjuttio år, står h o n kvar på sin post — utan tvifvel vårt lands till lefnadsåren äldsta i offentlig tjänst anställda lärarinna. Sin skolbildning erhöll h o n i en vanlig folkskola. R e d a n under sin tidiga u n g d o m kände h o n sig dragen till lärarinnekallet, men furst vid ungefär trettio års ålder bl ef hon i tillfälle att följa sin böjelse.
Betänkande J\s 56, i anledning af väckta motioner angående undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. Bifölls; och 198 Prot.-Utdrag den 10 Mars 1866. Memorial JM 37, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JM 38 angående väckt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande JM 16, i anledning af väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum. Utskottets förslag i första punkten bifölls ; hvaremot den sednare punkten återremitterades. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och godkändes till alla dess punkter Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 2, i anledning af motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. S. D. Börjades föredragningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 36, i anledning af motioner, angående undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen, dervid Utskottets i punkten 1 gjorda hemställan, att de af Ola Bosson Olsson från Christianstads län och Jonas Andersson från Ostergötlands län väckta, uti denna punkt omförmälda förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas, af Ståndet godkändes. S. D. Fortsattes den i plenum å förmiddagen började föredragningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 56, i anledning af motioner, angående undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen, dervid Ståndet biföll hvad Utskottet uti 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 och 12 punkterna hemställt och tillstyrkt. S. D.
Kostnaden för uldikningen af denna såkallade sjö, sorn låge i samma höjd med Östersjön, samt för den sednares utestängande derifrån, tillika med uppfordringsanstalter för vattnets utpumpande, vore beräknad till 83,000 R:dr, hvilken summa omöjligen skulle kunna anskaffas af delegarue i Wesan: hvadan det allmännas biträde vore af behofvet päkalladt, om företaget skulle kunna bringas till fullbordan. Af nämnda förslag upplystes vidare alt sjön Wesan, hvars förbindelse med Östersjön uu utgöres af Norjes sund, synbarligen i fordna tider haft jemväl ett annat utlopp åt Sloltsviken vid Sölvesborg och således varit ett hafssund, som skiljt östra delen al Listers härad från fastlandet. Numera äterstode häraf blott en obetydlig insjö eller rättare hafsvik, genom Norjes sund förbunden med Östersjön, hvars alla nivå-förändringar den följde, och af blott 1Jä 2 fots djup vid medelvattenstånd i Östersjön. Under sommartiden funnes öppet vatten endast i sjöns norra ända; den öfriga delen vore igenvext med vass samt sä uppgrundad, att man torrskodd kunde gå öfver sjöns botten emellan två uppgifne byar. Jordens till odling särdeles tjenliga beskaffenhet vore i främsta rummet att tillräkna de omvexlande flöden af salt och sött vatten, för hvilka den i århundraden varit utsatt. Vid uppsjö och stark storm stege nemligen Östersjöns yta 2,7 löt öfver medelvallenståndet samt inträngde genom Norjes sund i Wesan och ölversvämmade all lägre liggande jord. För att befria de kring sjön Wesan belägna kärren från öfversvämningarne och dymedelst göra den fullt tjenlig till odling, borde först åt annat håll afledas de vattendrag, som utgjuta sig i sjön, samt derefter österöd. lill R. St.