Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan för min del omöjligen finna, att de mindre bemedlade skulle, genom billettprisens förhöjning snarare afskräckas från att besöka Spectaklerna, än genom en årlig bevillning: ty i förra fallet skulle inträdet till Spectaklet endast blifva 12 å i5 procent dyrare än nu; men deremot i sednare fallet, eller om bevillning skulle erläggas, lomme den mindre förmögne, som blott några gånger om året har råd att besöka Spectaklet, att i sjelfva verket betala billetten kan hända roo procent dyrare än hittills. Jag vill visst icke bestrida någons erfarenhet: men enligt min slutkonst synes det vara klart, alt billettprisens förhöjning, som ej borde kunna afhålla den förmögnare, skulle för den mindre bemedlade vara mindre afskräckande Den 18 Junii e. m. ogj än en Theater-bevillning: således -mindre inskränka Theater-publiken: ocb följaktligen vara förmouligare för TheaterCassan. Grefve Löwenhielm: Åter måste jag upprepa hvad jag redan anfört. Tre.äre de punkter, sorn emellan Herr Cederskjöld ocb mig debatteras: ij) hvilkendera mellioden är för TheaterCassan förmonligast? jag upprepar mitt anspråk, att bli trodd på min erfarenhet; 2) hvilkendera melhoden medför den högsta mathematiska billighet? detta är ej det som sökes: vi nödgas söka det användbara, och det som gifver mäst; 3) hvilkendera methoden gifver den bestämdaste inkomsten? onekeligen min. •— Jag upprepar än en gång, att bestämdhet i inkomster är nödig för den, som har stora bestämda utgifter, och deri har jag ej blifvit vederlagd. Jag förnyar min anhållan om proposition på Betänkandet med Friherre Jacob Cederströms tillägg. Herr Cederskjöld: Jag medger gerna att vid årets början kunde ej någon säker beräkning göras öfver hvad genom billett-prisens Ökning kunde inbringas, emedan sådant berodde på åskådarnes talrikhet för dagen: men enligt Bevillningsförslaget skulle man ej eller från det ena året till det andra, ej en gång för det löpande året, kunna uppgöra någon calcul , förr än Skattlängderna blifvit upprättade.
Reser vhem mans-ränt or 13,500: — Ränta å ullåui kapital 8,000: — Su atna 21,160 : gom alltså med ett belopp af 3,477 r:dr understiger ntgifterne, hvilka dessutom med hvarje år stiga, i den mun de förut varande kataktcrshuscn icke kunna underlik las 88 Stats-Utskottets Utlåtande, Ko 296. genom ändamålsenlig reparation, utan måste utdömas, samt boställsinnehafvarne i Stället tilldelas inqvarteringspenningar. Att ett sådant missförhållande emellan kassans inkomster och utgifter måste medföra fondens successiva aftagande och slutliga försvinnande har icke undfallit uppmärksamheten vid de på sednare tider hållua statsrevisioner, och Kongl. Maj: t har jämväl, med afseende på kassans tillstånd, föreslagit vid sistlidne riksdag, dels alt de pensioner och till indragning bestämda löner, hvilka betungade denna kassa, måtte på allmänna indragningsstaten öfverflyttas, dels att när framdeles embetsoch tjenste-män, som njuta lön af Militiae-boställskassan, antingen vid den ålder, då, enligt författningarne, lönen får såsom pension bibehållas, undfå afsked, eller ock vid blifvande regleringar af Krigs-kollegium ställas på indragning, de må med innehafda lönen på allmänna indragningsstaten få uppföras» På i underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1848 (N:o 228) anförda skäl ansågo Rikets Ständer sig likväl icke kunna bifalla Kongl. Maj:ts högstberörde framställning. Lika med sednast församlade revisorer finnér Utskottet, att åtgärder böra vidtagas, hvarigenom missförhållandet emellan Militise-boställskassans inkomster o.ch utgifter undanrödjes, så att kassan kan blifva i stånd att uppfylla sin ursprungliga bestämmelse.
Lady FVilmot henistälde huruvida qvinnor kunde taga del i valstriderna, hvilket bejakades, i det inan enades om, att de borde utdela literatur, värfva röster, upplysa de okunniga, göra besök från hus till 8 225 hus, samt förmå röstegare att infinna sig vid valiirnan. Detta som exeiiipel från det konservativa lägret. " Liberal tcnionists ' i Birminghani hade vid sanima tid ett offentligt niöte, hvarvid uttalades, att det hiifdvunna uttrycket " jag fri ' igar aldrig efter politiken " vore lika skamligt för qvinnan, som det skulle vara för mannen. Enär en splittring uppstått inom det liberala partiet, vore det hög tid för de " liberala unionisterna ', att hissa flagg och visa hvad de gå för. Konservatismens damer hade visat, att de kunde göra god nytta, och det fans intet skäl hvarför icke de liberala skulle göra detsaninia. Beslut fattades att verka för föreningens utgrening i allt vidare kretsar. I spetsen för the ' Leagzie of the tinrepresented ' står inrs Faw-cett, och dess vallistor stå öppna för kandidater af alla politiska partier. The ' FVornens Libero1 7hioni.st Association ' verkar särskild t för lösningen af den irltindska frågan, betraktad ur moralisk och social synpunkt. Lady Portsmouth erinrade vid dess första möte derom, att qvinnors deltagande i de politiska partiernas sträfvanden icke var nå- gonting nytt, men att det nya i den ni1 pågående rörelsen låge deruti, att yviniiorna slutit sig tillsammans i sitt arbete, och att de ställt som niil för detta sakens framgång, icke en eller annan persons. Men för att verka på detta sätt, måste de också förbinda sig att grundligt studera saken, vara modiga, försigtiga och framför allt samvetsgranna. Mrs Fawcett önskade att qvinnorna måtte se saken mera från den moraliska, än den politiska synpunkten. Bakom de flesta politiska frågor låge en moralisk, och denna var det som innebure qvinnornas uppgift. hade sitt invigningsmöte den 1: sta Maj.
Utskottet icke endast föranledt af en antagen större mildhet uti strafflagarne, utan att anledning dertill närmast bör sökas uti en tillväxande fallenhet för lättja, sysslolöshet och utsväfningar, hvaraf följden blifver, att, då antingen egne tillgångar eller de, hvilka utan serdeles möda kunna anskaffas, icke förslå til fyllande af mer och mindre nödige behof, den lättjefulle, sysslolöse och utsväfvande förfaller i laster och deribland äfven till den, att genom olofligt afhändande af annans egendom bereda sig saknad utväg till fortsättande af berörde påbegynte lefnadssätt. En antagen större stränghet och hårdhet uti Lagstiftningen vid bestämmandet af bestraffningarne å sådane laster kan icke blifva det rätta medlet att till en början använda, i ändamål att förekomma föröfvandet deraf, då genom de sammas åläggande icke blott bör afses den brotsliges rättvisa lidande för sin förbrytelse och andras varnande från enahanda afsteg från sed - m Lag-Utskottets Betänkanden. ligheten, titan jemväl den brotttliges förbättring skall vara bestraffningens föremal. En vilseförd brottsling bör icke i de straff honom öfvergå finna omöjligheten för sig, att genom en förbättrad lefnad återgå till en nyttig och verksam medlem uti samhället, och att under oafbruten fortsättning deraf se tillfälle att , med glömska af det framfarna, återvinna och stadga ett förloradt förtroende. Så länge detta hopp om förbättring återstår, blifver det ock en obillighet och skadlig hårdhet uti Lagstiftningen, att betaga den fallne medel till dess upprättelse, hvarigenom han för Samhället alldeles går förlorad; Och det är först då, när berörde hopp kan betragtas vara helt och hållet försvunnit, som Samhället kan anses hafva rätt, att för alltid från sig skilja en vanartig medlem, hvilken föraktat de straffande varningar, han fått röna för dess återförande till dygd och Samhälls-ordning. Med dessa grundsatser, dem Utskottet förmodar vara oemotsägliga, linner Utskottet icke förenligt, att, på sätt uti flere af de ofvan omförmäldte
Kanske torde desse herrar och män ej vilja bedröfva Kongl. Maj.t med uppvisandet af den sanna taflan, hvilken ofta skulle framte nog stark skugga: men jag vågar tro att deras skyldighet att sanningsenligt framställa det rätta förhållandet, hälst deras embeten ålägga dem, ej blott en skyldig consideration att ej med mörka framställningar bedröfva Kongl. Maj:t utan äfven att vara undersåtarenas tolkar, om den nöd som i allmänhet trycker dem och af Konungens embetsman ej kan ignoreras, I stället ser man våra officiella tidningar öfverflöda med prunkande rapporter från de fleste af våra Landshöfdingar, med ståteliga beskrifningar från regeringen, om den allmänna välmågan, hvilka oftast motsägas af allmänna ställningen. Huru såg man icke 1819, då missväxt på hö och vårsäd nog allmänt, utom i Skåne, tryckte hela landet, i dessa tidningar beskrifva den höga tillfredsställelse Den 21 Februarii. 619 Kongl. Majit under sin resa haft att ge jorden öfverallt välsignad med härlig gröda af alla slag! och huru motsades icke detta af Kongl. Maj;ts egen landsfaderliga blick, som korttid efter Dess hemkomst till hufvudstaden, utfärdade en Nådig Förordning om skjutslegans förhöjande! Och hvarföre? Jo, för den dyrhet och brist, som i anseende till den förr om. nämnde missväxten, öfverallt ägde rum på foder och vårsäd. Hvad vidare den nog allmänt rådande penningeförlägenheten angår, torde visst till en början orsaken behöfva sökas hos nationen sjelf, hvars smak för all slags luxe hälst med utländska vahror, hvilka så tungt nedtrycka vår handelsvåg, i sednare åren så omättligt tilltagit ; och dernäst i felagtiga financiella åtgärder, mera vållade af Riksens Höglofl. Ständer, än af Regeringen. Som sådan torde få anses den författning, sorn efter alla filialDisconternes indragning och Bankens öfvertagande af Riks - Disconten , vidtogs. Låtom oss något härvid fästa vår uppmärksamhet, och examinera rätta förhållandet. Banken , hvilken så länge Riks - Disconten var i privates händer.
Man må tänka om satsen, betraktad såsom en idé, hvad man vill, men de, som förklara den såsom positiv sanning vara oförenlig med nu gällande grundlagar och lagar8), torde åtminstone få anses handla med lika mycken kärlek för en lagbunden samhällsordning och för landets verkliga väl, som någonsin deras motståndare. hjelpa trasslet med ny lag eller afskaffande af den gamla. — Nej, thy värr! Det hjelper för framtiden, (derest nemligen domaren då får följa lagen) men ger icke svar på frågan. Ty frågan är, hvad rätt man har efter den lag, som var, innan den nya kom. 6) Man har nu sett beskaffenheten af de grunder, på hvilka denna slutmening hvilar. Det axiom, som dermed påstås vara undanröjdt, men som jag sökt förfäkta, är tilläfventyrs eftej striden hvarken mer eller mindre klart än förut; att den, som skall kunna döma efter lag, också mäste veta, hvad lag är. Han stiftar icke lagen; men han måste urskilja, om den är stiftad eller ej; eljest dömer han icke. Domaremakten blir härigenom förfärlig. Men icke kan det vara detta, sorn man förut ej vetat. I fall man vill hafva det annorlunda; hvarföre fordrar man då, att lag skall råda? Troligen har man dock icke haft orätt uti att underkasta sig denna förfärliga makt, i stället att underkasta sig någon ting annat ännu mera fruktansvärdt. Imedlertid tyckes dot bland annat just derföre icke vara skäl att förkasta den offentliga granskning, som utgör en så behöflig kontroll på domaremaktens utöfning. 6) Förmodligen alla de länder, som äga en sjelfständig domaremakt. Om den enda höga statsinstitutionen är någonting annat, än domstolarna, (bland hvilka tillgång alltid är till den högsta); då är »rättsregeln», domarens behörighet att urskilja, hvad lag är, icke »praktiskt erkänd». Den höga statsinstitutionen utgör då i sjelfva verket ingenting annat än en ingredients af lagstiftande makten. o 8) Om satsen äger någon grund; så måste den ligga i dessa lagar. Endast fran den är den hämtad.
Och under ett ögonblick hörde man löpa genom tråden ett qväfdt ljud liksom af ursinniga kyssar, vexlade af spöken, till dess Rosannah utmattad hviskade: — Ursäkta mig för ett ögonblick; jag väntar någon och man ropar på mig. vn. Den unga flickan gick in i en salong och satte sig vid ett fönster, med utsigt öfver ett det mest förtjusande panorama. Till venster Nuhanas dal med sin paryr af tropiska blommor och palmernas grönskande panascher, sina kullar med orangeoch citronlundar och på längre afstånd de * * sa gapande bråddjup, der Kamehameha I förde sina fiender till döden. Midt för fönstret den egendomliga staden Honolulu och här och der grupper af infödingar, gassande sina brons-färgade kroppar i den välgörande värmen; slutligen, till höger, i fjerran, oceanen, skakande sin hvita man i solen. Rosannah, som vav hvitklädd, handterade med feberaktig hand sin solfjäder, då en ung kanak, utspökad i åter-stoderna af en blå halsduk och reminiscenserna af en silkcs Ur Dagens Krönika. 2hatt, stack in hufvudet genom den halföppna dörren och anmälde en besökande. — Bed honom stiga in, — sade cfen unga flickan med värdig hållning. Mr. Sidney-Algernon-Burley uppenbarade sig, iklädd en bländande hvit kostym af irlandslärft af det lättaste slag. Han tog lifligt några steg framåt, då en blick af den unga flickan spikade honom fast vid golfvet. — Jag är här såsom jag lofvat, — sade hon kallt — jag har satt tro till edra eder, jag har gifvit efter för er enträgenhet och bestämt dagen: det blir den 1 april, klockan åtta på morgonen. Och drag er nu tillbaka ... — Oh! min högt älskade, om hela mitt lifs erkänsla ... — Inte ett ord vidare; bespara mig straffet af er närvaro och allt meddelande med er tills den utsatta dagen ... Nej, nej, inga böner; jag vill, att det skall vara så. Då han hade gått, sjönk hon tillintetgjord ner på en stol, ty den långa utståndna tortyren hade uttömt hennes krafter.
Vid sådant förhållande, och då detta ärendes pröfning och afgörande torde vara alt snarligen förvänta, finna Utskotten det mindre lämpligt att till Kongl, Majit ingå med förnyad framställning i berörde hänseende; och få Utskotten, enär nödiga bestämmelser äfven uti de af riksdags/ullmäktigen Lind anmärkte fall, i den förväntade nya fiskeri-stadgan, enligt hvad här ofvan finnes anlydt, lära komma att meddelas, uppå dessa skäl vördsamt hemställa, om icke hvad af motionärerna, så i ena3 sorn andra a/seendet * blifvit föreslaget, må förfalla. Stockholm den 19 September 1848. 8 Bagsamt Allm, Besv - och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 6o - N:o 60. Ank. till Exp. Utsk. den ao Sept., kl. a e. in. Betänkande, i anledning af väckt fråga, att bouppteckningsaf giften i Stockholm må bestämmas att utgå till lika belopp i alla ofrälse sterbhus. Hos Vällofl. Borgare-ståndet har herr Berg, uti ingifvit memorial, hvilket till Lag-ulskottet blifvit remilteradt, anmärkt, hurusom den olikhet i boupptecknings-afgift, hvilken, enligt nu gällande stadganden eger rum för sterbhus efter borgare och andra ofrälse personer här i hufvudstaden, efter hans tanka, saknade allt stöd af billighet och rättvisa. Af sterbhusdelegare efter borgare utgjordes nemligen denna afgift med i procent, under det samma afgift efter annan i hufvudstaden afliden ofrälse person endast uppginge till l:dels procent af summa inventarii. Med anledning häraf har motionären löreslagit den ändring uti Kongl, förordningen den 1 Mars 1749 samt de stadganden, hvilka dermed egde sammanhang, att berörde afgift mätte bestämmas att utgå till lika belopp i alla, vare sig borgares eller andre personers sterbhus.
Mig synes det endast utmärka nog mycken egenkärlek, om man icke skulle tro sig tåla vid en varning af den myndighet, som börsöka återställa den brutna friden; och jag fortfar alt yrka afslag å betänk. Frih. Ehrenborgh: Jag har tagit för regel att aldrig på detta rum ingå i långa juridiska afhandlingar, hvilka vanligen mera trötta, än de för den hastiga uppfattningen bevisa. Jag vill derföre äfven nu blott förklara, att jag tror, det staten icke vinner på, att sociala band hastigt kunna upplösas; ju hårdare de sammanknytas, desto bättre. Då fråga varit om lagstiftningen för äktenskap, har jag derföre alltid varit bland dem, som ansett skiljsmessor böra så mycket som möjligt försvåras; då man vet, att den vigtiga förbindelsen icke kan sä lätt brytas, torde man icke så lättsinnigt deri ingå. Uppå dessa i korthet framställda skäl fortfar jag att yrka afslag å betänk. Hr Cederschjöld: Riktigheten af en värd talares yttrande, att jag icke känner Danmark lika väl som mitt fädernesland, kan jag visserligen icke bestrida, oaktadt jag vistats i Danmark 2a3 år. Om jag äfven icke skulle med full visshet känna, huruvida äktenskapen i sjelfva verket äro lyckligare der än här, tror jag mig dock kunna med någorlunda säkerhet påstå, att moraliteten både inom och utom äktenskapet åtminstone icke är mindre än här. Jag önskar visserligen icke, att skilsinessorna må blifva flera; men jag tror, att de skulle blifva vida färre, om man lossade de yttre band, hvaruti dessa förhållanden nu äro fjettrade. Man finner nemi. alltid, att just der, hvarest hindren äro större, der är ock retelsen och sträfvandet alt öfvervinna dem i samma mån starkare. Hr Dalman: Då jag anser samhällets ändamål vara icke blott att sammanhålla sig sjelf såsom statsinrättning, utan jemväl att utbilda moraliteten hos sina medlemmar; då jag tror, att ett sådant ändamål, långt ifrån att befordras, tvärtom motverkas derigenom, att man söker genom tvångsmedel bereda fortfarandet af sådana förhållanden, som störa 6 H. 49 3Sö Den io Maj f. m. familjefriden, så kan jag icke med Frih.
Spanmålshandel, hvartill de Staden angränsande produetiva Landsorterne skulle lemna godt tillfälle, idkas icke inom Staden i någon lillräckelig scala, hvilket åter torde komma att ske, om och när Staten upphörer att efter missväxtår träda emellan med spanmåls tillhandahållande in natura; och då denne Stad, betraktad såsom afsätlnings-ställe, således emedlertid icke svarar emot det förråd af öfverskotts-produeter, som från Landet är eller skulle vara att afyttra, kan den förra icke eller hafva så betydligt inflytande på den sednares eultur och näringar, som local-förhållanden antyda, helst Stadens egen jord, hel och hållen, användes till framalstrande af spanmål och sådane nödvändighetsartiklar, som eljest skulle från Landet uppköpas. — I Staden hålles årligen Tre Marknader, som vanligen äro mycket besökte af trafikerande. 52 Oaktadt, enligt hvad sålunda anfördt är, det skulle kunna synas, som vore Ilandels-rörelsen stationair och Handtverks-rörelsen snarare i aftagande, än tilltagande under i fråga varande, relativt till förra, qvinqvennium, har folkmängden blifvit ökad med omkring 200 personer, hvilket lärer kunna tillskrifvas i synnerhet den lätthet hvarmed arbetande Classen härstädes, i anseende till öfverflödig tillgång och lindriga priser på lifsmedel, närer och fortplantar sig. Staden, sorn är säte för Landshöfdingen, har ett välbygdt Residence-hus, af sten, samt Lazaretts-Byggnad, Krono-Magazinsoch Bageri-hus och Läns-Fängelse äfven af sten; men för öfrigt äro så väl Stadens publika Byggnader som, med få undantag, alla enskilta hus, uppförde af träd. I Staden finnes en Lärdoms-Schola fördelad i Trenne Classer, med ett Bibliolhek af omkring 1,700 Volumer, till större delen doneradt af framlidne General-Auditören Gyllenheim.
Jag har ingenting ali invända emot BondeSt:s önskan, att dos öfverläggning;!!' i frågan må särskildt tryckas oell i landsorterna utdelas; men jag skulle tro, att, 0111 R. o. Ad. inedgifver att sådant får ske på bekostnad af statsmedlen, detta likväl måste ske med det villkor, alt utdelningen skall verkställas i offentlig väg, d. v. s. genom Konungens Bef:h:de, på det alt hvarje socken D c n 4 December f. m. 1 'D må erhålla exemplar deraf, oell alt det ej må blifva beroende på hvarje riksdagsman alt utdela dem eller behålla dem hemma hos sig. Det faller af sig sjelft, alt 0111 tryckning sker på allmän bekostnad, så böra äfven de handlingar, som tryckas, genom offentliga auetorii eter utdelas. Med denna modification, anhåller jag om propos. till instämmande tili BondeSt:s beslut. Hr von Hartmansdorff, Aug., instämde med Frih. Cederström. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Cederströms mening, om Hr Landtm rätt uppfattat den, vore, att de exemplar, som tryckas af förhandlingarna i representationsfrågan, skulle genom K. M.'s försorg försändas till de särskilda socknarna i Piiket. Hr von Hartmansdorff: Min mening är, att utdelningen i socknarna skulle genom Konungens Bef:h:de verkställas. Jag iakttog ej, om Frih. Cederström äfven uttryckte sig så. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag skulle önska, att R. o. Ad. derjemte uttryckte den önskan, att dessa handlingar måtte för allmänt begagnande hållas tillgängliga i hvarje sockenstuga, emedan erfarenheten lärt mig, att en hel hop handlingar — lemnade i samma välvilliga afsigt, sorn dessa komma att utlemnas — ganska troget af Hrr pastorer inläsas i sacrislian och helt och hållet undanhållas allmänhetens kunskap. Detta sker af ett ganska lätt förklarligt skal, ty
Af allmänna Fatligmedlen njuter denna stiftelse ett årligt understöd af 200 R:dr. s) Catechet-Skolaj med 1 Lärare och omkring 5o Lärjungar. 7:0 Hedvig Eleonorce Församlings: t) Fattig-Skola, bestående af tvenne Afdelningar. Den ena för Gossar och Flickor, till ett antal af r5o, förestås af 1 Lärare, med 200 födr B:co såsom lön, jemte fria husrum. Den andra Afdelningen är för äldre Flickebarn, lill ett antal af 5o, och förestås af 1 Lärarinna med lön, 200 födr B:co, och fria husrum. Uti denna sednare Afdelning öfvas barnen jemväl i handaslöjder. u) Handtverks-Skolaj uti hvilken Handtverks-Lärlingar, till ett obestämdt antal, Söndags-eftermiddagarne öfvas i Christendom, skrifvande och räknande. Denna Skola förestås af Fattig-Skolans Lärare, emot ett arfvode af 66 födr 32 sk. Dessa Skolors Fond utgör ett Capital af ii,5oo födr. v) Catechet-Skola, med 1 Lärare och omkring 40 Lärjungar. 8:0 Adolf Fredrics Församlings: x) Fattig-Sköla för Flickor. Denna undervisnings-anstalts utgifter bestridas i allmänhet af Fattighuset, hvilket lemnat localen. Lärarinnans förmåner äro lön, 25o födr, fria husrum och ved. Uti lönen ingå 5^ födr, som utgifvas af Enkefru von Balthasar donation. J.ärjungarnes antal är omkring 100. yj) Catechet-Skola, med 1 Lärare och i medeltal 90 Lärjungar. 9:0 Kongl. Svea Lif-Gardets Församlings Skola, med 5o Gossar, under en Lärare, som uppbär i lön 3oo födr. Capital-fonden är uppgifven utgöra omkring 5,200 R:dr. 10:0 Kongl. Lif-Gardets till Häst Församlings Skola, med 44 Barn af båda könen samt 1 Lärare, hvars lön är 3oo födr.