Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antages det nya eller decimal-systemet, måste derföre alla i skillingar och runstycken, eller med afseende derpå, beräknade skatter, af gifter, pålagor och taxor, aflöningar, reglementen och stadganden, förändras och rättas till öfverensstämmelse med nya räknesättet, hvilket medför ej allenast mycket besvär utan ock måhända, vid ölvergången, misstroende och missnöje hos många. Men som dessa olägenheter äro förbigående och, en gång öfvervunna, ej mera återkomma, hvaremot de verkliga fördelarne af enkelhet, redighet och naturlighet, en gång vunne, sedermera förblifva alltjemt qvarstående och bidragande i sin mån till bildningens och civilisationens framsteg under kommande tider, så tvekar Kongl. Maj:t ej att nu, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers underdåniga anhållan, framlägga förslag till förändrade stadganden i afseende på mynt-enheten och dess underafdelningar. Åsyftas en dylik förändring uti myntet, bör den införas i sammanhang med den förändring uti skatteväsendet, som blir en följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut rörande detta, så många förhållanden omfattande, ämne. Tidpunkten är derföre inne, då ett afgörande beslut afven i afseende på mynt-enheten bör tagas. Emellertid finner Kongl. Maj:t det vara af synnerlig vigt att undanrödja hvarjb anledning till den föreställning, att någon den ringaste rubbning uti sjelfva myntfoten skulle vid detta tillfälle ifrågakomma eller kunna deraf blifva en följd. En riksdaler silfverspecie, sådan som den till skrot och korn är bestämd genom Kongl. Förordningarne öen 25 Juni 1830 och 9 Maj 1833, bör hädanefter såsom hitintills, förblifva rätta och verkliga mätaren af alla värden, och den enhet, hvilken antages för beräkningar och liqvider i allmänhet, bör deraf utgöra en viss, i jemnt tal bestämd, andel. I likhet med hvad Rikets Ständer år 1845 hemställt och Kongl. Maj:t vid föregående tillfällen förklarat, anser Kongl.
Vid köksbordet satt Josefina och delade ut knallarne, och hennes hjerta led icke mindre, då hon såg de gula, knotiga käkarne med glupsk snålhet börja röra sig vid blotta åsynen af brödet. Utlefvade gubbar och lutande gummor, krökte af ålder, hunger och sjukdom, framkröpo äfven ur sina kojor, för att framräcka händerna efter föda, ehuru deras slocknade ögon antydde en ännu högre och varmare önskan: den att för alltid få tillslutas. Men man måste hafva sett dessa skuggsidor af en så kallad lyckligt organiserad stat, för att riktigt kunna uppfatta dem. Otaliga, djupt skakande uppträden träffa här ögat i många former; och den resande, som tillfälligtvis blir bekant med detta skärgårdens vildlif och icke åtnöjer sig att endast kasta några slantar åt sina vanlottade medbröder, väckes ovilkorligen till den uppriktiga önskan att svenska hjertan måtte taga närmare underrättelse om svenska fattigdomen. Man torde säga att fattiga anträffas öfverallt, och att man lika väl ser eländets offer i hufvudstadens kyffen och i backstugorna på landet, som bland skärgårdens klippor. Detta är visserligen sannt; men hvilken mensklig jemmer mäter sig med den, som ett fattigt fiskläge företer under sträng vinter och då fisket nästan afstannat i den grad att lifsbehofven ej mera kunna fyllas? Inom städerna och på landsbygden släpa sig de fattiga från hus till hus; de hafva skogar, att derifrån hemta bränsle och möjligen bark till bröd; men hvart skola skärgårdens utsvultna invånare släpa sig, då isen och vintern stänga alla vägar? Kunde de än komma ett stycke längre, funne de samma elände, som hemma hos sig sjelfva. Och hvar skola de söka bränsle? De nakna klipporna, badade af salt skum, gifva blott ett knappt förråd af mossa, hvilken hundrade händer äro färdiga att bortskrapa, för att afyttra till bröd.
bespara dig smärta i dag och se dig glad, därför halkade ljugit, så har det varit för att försvara dig mot dåliga inte orden i munnen på mig. Och om mamma någonsin rykten och misstankar. Har du rätt att komma hem och gråta och svära, i stället för att vara tacksam och göra mamma glad Det kan vara nog nu, tycker jag! Paus. KRISTOFER, stiger upp, går fram mot Sigrid, stannar och ser på henne forskande, länge. SIGRID. Hvad vill du? KRISTOFER, vänder sig till modern, sakta, med låg röst. Kom, mamma, och låt mig tala ensam med dig. Han går uppåt fru Germans rum. FRU GERMAN. Sigrid, Sigrid, han är din bror. Hvad har du gjort? TREDJE AKTEN SIGRID. allt, som jag fruktade. Tar nu mamma också parti mot mig Åh, allt, Fru German följer Kristofer in i sitt rum. SJUNDE SCENEN SIGRID. PASTORN. Sigrid står med ryggen vänd mot PASTORN. Lång paus. PASTORN. Fröken... SIGRID, svarar ej, går otåligt upp till fönstret och ser ut på gatan. PASTORN. Var det det där, ni menade med kraft? SIGRID. Var det det där, ni menade med ödmjukhet? PASTORN. Hvad har ni vunnit med att handla själfrådigt? SIGRID. Han var drucken. PASTORN, ler. upprörd. Nej, fröken, det var han inte, men han var mycket VÄRFLOD SIGRID. jag har tappat. Allt som jag satt på spel, hela framtiden... härhemma åtminstone. PASTORN. Hm... Hvad jag har vunnit? Fråga så gärna hvad spel. Er framtid tillhör inte er utan de pligter, som Gud förelägger er att fylla med ödmjukt sinne. SIGRID. Ni har inte rättighet att sätta något som hälst på kunnat? Har jag inte trotsat slentrian och fördomar? Har jag inte lydt min öfvertygelse och haft mod till det, som jag känt vara rätt och stort? PASTORN. Hvilka pligter! Har jag inte sökt göra det bästa jag Med det kommer ni inte långt. SIGRID.
Jag förbigår någon anmärkning wid den oförmodade qrundsattS, font man antagit, att privi. ligicra en clasi mera skadliga Medborgare till kontroll öfwer de mindre skadliga, och faster min upmärksamhet blott dcrwid, air det torde aldeles icke wara omöjligt, alt genom andre medel inskränka lönkrögerier, an endast pä detta wis: da desie brottslige, pä sätt Utskorrcrs första betänkande innehöll, göra sig förlustige sikt bränwinstyg, kunde man jn ännu mer öka deras bestraffning, om man ej anser detta tillräckeligt. Med atankan af werkeligt answar, skulle wäl mänga hejda sig, att i siere personers närwaro Utminutera sräiiwin. Del är just samlingen as flere supare, som starkast bereder sedesördarfwet pä osfentlige krogar, men denna samling wore intet att befrukta , der man ej är i farhäga för de mäst wadliga följder, och der man ej wet hwilken as gästerne skulle kunna wara angiswarc. Det hittills öfwcrklagadc misibrnk med^löirkrogar, har förmodeligen derföre fortfarit, att man ej warit nog omtänkt att hämma dem, mcn delta ligger ju nu i war magt. I öfrigt lärer det wäl ej wara afgjordt, akt taxerade krogar bidrogo till detta ändamål. Icke kunde desie sträcka sin upmärkfamhet pa alla ställen och kunna de icke utroias, sa har man ju 2 onda ting för ett, och dertill dek Ztdje, nämligen bittra och Den 24 November. 155! harsnlla rättegångar emellan Medborgare, dä man gifwer dem ankdningar att Fiscalisera pä hwarandi-a, ett det lättaste sätt att stifta oenighet, split och förföljelser bia-d Statens medlemmar.
»Ah, du; se der är Wickenberg!» utropade hon, »tänk, du, det är det första jag ser af honom!» Hon tvärtystnade och lät sina armar sjunka. Så tog hon ett par steg åt sidan och stannade. Hennes blick hade fastnat vid en tafla, som hängde högt upp under taket. En man i svart sammet, liggande död på golfvet, ansigtet från hjessan sedt, i förkortning. »Richard!» klack det till i hennes inre. Det var hans krökta näsa, hans raggsvarta hår, det var mer än det: – hans strida sinne, nitadt fast i grönbleka hemska drag. Denna tafla var en sfinx, som band henne med hemlig makt. Så slog hon upp sin handbok för att få någon förklaring. »Epilog», stod der. Taflan sjelf skulle tala. Ja, hvarje detalj hade något att berätta. Bordduken, som den döde nästan dragit af i fallet; medaljongen der med sin kedja; rosor, som fält sina blad och strött dem omkring, – och så hans brustna klinga: det sista som svek hans tro. I Selmas inbillning blef det till en hel historia och taflan var blott epilog. Hon drömde sig scen efter scen och såg allt så lefvande verkligt. Det var sol och värme, och gräset stod jemt som ett sammet. Kaskaden silade högt uppifrån, bågformigt åt alla sidor, glittrade i solen och föll plaskande ned i sin lugna bassin. Mellan träden rasslade siden, och ur en berså hördes skratt ... Hon ryckte till. »Tycker du den är vacker?» sade patronen. »Nej.» Då hon icke sade mer, gick han bort till jagtnymfen, der han på egen hand föll i beundran. I tanken följde Selma åter den historia taflan hade att berätta. Nu var det i salen, – mörkskurna panelningar och bord med silfver och slipad kristall; vin, att gnistrande lifva upp sinnet, och fagraste daggfriska rosor. Så kom tvisten ... tvisten om en qvinna. Han var den förskjutne. Derför låg han der styfnad och kall. Och alla hade de gått, fegt eller skadegladt ... lemnat honom ... flytt.
Vi vilja gärna hos dem finna den renhet, som vi sakna hos oss själfva – det är barnsligheter – gammal romantik, som hänger i oss från Frithiofs saga och 15-års åldern – men kvinnorna äro mer praktiska, de – de veta, att pruta med idealerna och taga lifvet som det är. (Omfamnar henne.) Berta (kommer från fonden – studsar, då hon får se dem). Wilhelm (muntert). Se, välkommen hem, Berta. Se då inte så sträng ut – det klär dig inte. Det ger dig ett visst drag af okvinlighet. En kvinna bör alltid vara mild – alltid kärleksfull och öfverseende – som min lilla Lissi. Berta. Lissi – hvad vill det säga? Jag förstår inte Wilhelm. Sade jag dig inte redan i morgse, att Lissi var praktisk. Det har alltid varit ett utmärkande drag hos henne. Lissi. Jag vet inte hvad du menar med ditt praktisk. Skall det nu vara meningen att håna mig för det också – liksom nyss för att jag är kvinlig? Wilhelm. Håna dig – min lilla Lissi. Hur kan du tro det. (Tar henne under hakan.) Att vara praktisk är en kvinnas största dygd. Att vara praktisk, min kära Berta, det är att inte torna upp skyhöga byggnader, som man kallar idealer, utan bygga lugnt och trefligt i dalen en envåningsstuga med brandfritt plåttak och åskledare. Du skall aldrig lära dig att bli så praktisk, fruktar jag – och därför skall du häller aldrig finna ro i äktenskapets hamn. Berta. Du tycks vara mycket munter. Wilhelm. Skulle jag inte det då jag nyss fått absolution för alla mina synder – både förflutna och tillkommande – af den sötaste lilla hustru. (Omfamnar henne.) Lissi (smekande honom). Du håller ju riktigt af mig? Berta (vänder sig bort – vill gå förbi dem ut till höger). Lissi. Berta – är du inte glad, att vi äro försonade? Berta. Wilhelm sade något om dig i morgse, som gjorde mig utom mig – det var som hade jag sett honom bära hand på dig – nu – må han gärna göra det i framtiden – det angår mig inte. – (Går fram till Wilhelm och ger honom ett handslag.) Förlåt mig, Wilhelm! Wilhelm (behåller hennes hand).
Jag har trott mig finna, att Ridderskapét och Adeln, på få Ledamöter när, redan fattat sitt beslut i denna sak. Jag iuslämmer med dem, som önska afslag 3 Propositionen om OpinionsNämndens uphörande, och kan ej se någonting ondt i dess bibehållande. Den påminner om den gamla 3000-åriga anecdoten om Aristides i Athen, huru han, underkastad ostracismen, mötte på gatan en person, som bad honom skrifva Aristides namn, för att rösta för hans landsförvisning, och, på Aristides fråga hvarföre han ville landsförvisa honora, svarade: för det jag icke kan fördraga, att Aristides kallas den rättvise. Om nu vår OpinionsNämnd föranledde en dylik händelse, hvilken glans vore det icke då för ett Svenskt JustitiaeRåd, att i Historien få sitt namn bredvid Aristides. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt , Gustaf: Jag vill blott tillägga några ord till Herr Cederschjölds sednaste svar på Herr Hjertås anmärkning angående ny redaction af 104 §. RegeringsFormen. Kongl. Maj:t hemställde till Rikets Ständer, att OpinionsNämnden måtte afskaffas, och att i sådan händelse en omarbetning äfven af 104 §. RegeringsFormen borde äga rum; men ConslitulionsUtskot - 38 Den 23 Februarii f. m. tet vid sista Riksdag afstyrkte Förslagets antagande i det hela, och kunde således ej framställa något project till ny redaction af nämnde §. Hade Utskottet deremot tillstyrkt bifall å Förslaget, så hade det säkerligen ej eller underlåtit, alt göra den omarbetning af denna §., som Kongl. Maj:t ansett böra ske i följd af OpinionsNämndens uphörande. Jag tror således, att i denna del någon förebråelse icke kan göras Utskottet. Herr Hjerta: Det torde hafva undfallit Herr Grefve af Wetterstedt, att min anmärkning om bristande förslag till ny redaction af 104 §. RegeringsForrnen icke riglades endast mot ConstitutionsUtskottet.
N:o 1, om Statsverket 1862. 37 Transport 30,850 Fyra fri-elevers kosthåll å 1 Riksdaler 25 öre om dagen för person . 1,825 Summa Riksdaler 52,675 eller, med afdrag för den händelse särskildt anslag till försöks-station komme att beviljas, af 1,500 tillsammans för institutets underhåll 31,175; hvarjemte för åkerbrukets vid Alnarp förbättrande medelst grund-dikning, mergling och extra gödning, enligt uppgjord beräkning, grundad på förutsättningen af den under eget bruk varande åker-arealens, 600 tunnland, grunddikning på 16 och mergling på 8 år, årligen erfordrades . 4,000 i följd hvaraf hela årsbehofvet vid Alnarp, under nyssnämnde förutsättning, skulle uppgå till 35,175 och sålunda till ett belopp, som öfverstege nuvarande års anslag 18,000 Riksdaler med 17,175 Riksdaler, och hvilket Styrelsen ansett behöfva medelst tillökning i det årliga anslaget fyllas.
I enlighet med hvad. uti underd. skrifvelse angående regleringen 644 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrijvelse, N:o 2Ja. af utgifterna under riksstatens sjunde hufvud titel är anmäldt, hafva Rikets Ständer bifallit E. K. M:s nådiga framställning, att emot en motsvarande minskning i anslaget för extra utgifter under sistnämnda hufvudtitel, samma anslag å åttonde hufvudtitein må ökas med 4,000 r:dr och således bestämmas till 10,000 r:dr. I öfverensstämmelse med ofvan anförda af Rikets Ständer fattade beslut, och då i öfrige till åttonde hufvudtitein hörande anslag någon förändring ej ifrågakommit, utom hvad angående anslaget för Wetenskaps-akademien här nedan omförmäles, hafva denna hufvudtitels utgiftssummor blifvit fastställdeatt intill näst vidtagande statsreglering utgå som följer: Ecclesiastik-Departementet. Departements-chefen banko r:dr i ,000: Depa rte m en ts-exp edition • • 14,824: 32. •— Riks-arkivet 7,176: 32. — Kongl. Bibliotheket ... T - • * • • 12,298: 16. — Kleresi-staten * • 210,312: 32. —- Dito biskopens på Gottland lön 2,000: — —► „ Pastors i Fahlun anslag af 11 skeppal koppar 195: „ dito i Forsmark dito af 2 skeppa! ham marskattsjern 28: tillsammans jörslagsan slag 2,223: — -—- Lappmarks eeclesiastik-verket reservationsoch förslagsanslag 6,200: - Universiteterna . • . 140,187: 24. — dito beloppet af dem anslagne mantalspenningar, förslagsanslag . 620: Elementar-läroverken: 155,005: 1. 4. Indelningar och spanmål in natura Folkskolorna Gymnastiska central-instilutet
Sedan Eders Kongl. Maj:ts nådiga Handelsordning af den 22 December 1846 vunnit tillämpning, äro årligen flera tillståndsbevis å landthandel af mig utfärdade; och hafva landthandlandernas antal uppgått år 1848 till 27, 1849 till 44 och 1850 till 55, hvaraf synes, att antalet årligen betydligt ökat sig, särdeles från och med år 1849. Om härigenom ä ena sidan tillfälle beredes allmogen att med mera lätthet förskaffa sig behöfliga köpmannavaror samt omsätta ortens egna tillverkningar, är det å den andra olvifvelaktigt, att mängden af landthandlande, hvilka stundom uppgå till 3 å 4 inom en och samma socken eller by, icke kan bereda sig nödig utkomst med mindre än att de i smyg försälja bränvin i minut, hvarigenom troligen större delen af dessa handelsbodar förvandlas till lönnkrogar, en olägenhet desto svårare, som nödig polisuppsigt å landel till förekommande af denna på sedligheten skadligt inverkande försäljning icke finnes att använda. Någon inskränkning i rättigheten att hålla öppen salubod å landet synes vara af behofvet påkallad, synnerligast sora man icke utan skäl trott sig finna, att genom landthandeln förut sällspord yppighit och flärd börjat å några orter bland allmogen göra sig gällande. Bland nya anläggningar å landel, som i anseende till sin förmånliga inverkan på sedligheten genom ett möjligen aftagande begär för bränvins supande torde blifva af mycken nvtta, är ett på Bergqvara egendom A mil från Wexiö under år 1850 anlagdt Ölbryggeri. Ägaren deraf, Öfverste-Löjtnanten Grefve Knut Posse har för detta ändamål låtit der uppföra en kostsam byggnad, ' hvarest tillverkas en myckenhet icke blott särdeles godt öl och dricka, hvaraf det förra vinner betydlig afsättning på Länets marknader, utan ock så kalladt Baijerskt öl af utmärkt god beskaffenhet. Den för Kronobergs Län vigtiga kreatur shandeln på Länets marknader har under dessa sednaste tre åren varit fördelaktig.
Reservanten säger väl, att det blir mycket arbete och mycken svårighet vid att verkställa Utsk:s förslag, derföre att det blefve nödvändigt, för att, pä det sätt Utsk. föreslår, bestämma detta anslag, ”att ärligen utröna rusthållens antal inom hvarje län och de förändringar deruti, som till följd af flere rusthållares ingående på den föreslagna förändringen kan hafva upstått, dermed multiplicera qvantiteten af hvar och en af de fouragepersedlar, hvarje helt rusthåll skall liqvidera, och härmed åter för hvarje persedel dess markegångsvärde inom länet samt slutligen sammanlägga beloppen för alla de län, uti hvilka rusthåll äro befintliga och ifrån summan afdraga 1 g proc., såsom motsvarande provision och remisslage. Jag hemställer, huruvida det är möjligt att undvika dessa beräkningar så snart upbörden af de summor, som i följd af beräkningen skola ingå i Statsverkets inkomster, för hvarje rusthåll skall utgöras och icke grunda sig på passevolans utan på markegång, och något annat har Hr Waern icke föreslagit. Således måste alltid, när dessa beräkningar ske, upbördsmannen först efterräkna huru många rusthåll, som skola erlägga afgiften, och sedermera huru stor afgiflen skall vara. Sedan denna uträkning är gjord och inkomsten beräknad, så är det mycket lätt att utföra denna summa afgifter och dermed är hela den affären förbi. Hr Waern säger, att det är mycket bättre alt hafva en bestämd summa för hvarje år och har beräknat den till 32,000 r:dr. Om den från ruslhållen utgående summan utföres bland Statsverkets inkomster under särskild titel, och likaså bland utgifterne, till ena eller andra beloppet, så är det ungefär lika många siffror alt skrifva: deruti består hela enkelheten. Deremot skulle efter den method, sopa Hr Waern har föreslagit, blifva nödigt att gå till inkomstberäkningen. 252 Den 8 Mars e. m. Hr Lefrén, Joh. Pehr: Frih. Palmstjerna har redan uplyst oriktigheten och olämpligheten af reservantens framställning. Jag lår med honom deruti förena mig. Uträkningen är för ett län gjord på ungefärligen 6 minuter, om man räknar fort, men uptager kanske 12 minuter om man suddar.
Del förra synes mig föranleda att bankens cassa blifver nog svag för vexlingens oafbrutna gång. Stadgande härom kan jemväl uteslutas utur lagen och öfverlemnas till K. M. att vid octrojens meddelande tillse, det villkoren äro sådana att häpken må kunna invexla sina sedlar vid uppvisandet. g §:n utsätter minimi-valören å creditsedlarna till 5 r:dr kurant eller i r-.dr ia sk. specie. Jag hade trott, att då Den a2 Augusti f. m. de redan befintliga bankerna fått utgifva sedlar å 2 r:dr b:eo och någon olägenhet deraf ej blifvit anförd eller förspord, borde dervid få förblifva. All rubbning uti det bestående, sorn icke är af gällande skäl påkallad, bör undvikas. 12 §:n. Utsk:n antaga, att räntan vid låns lifgifvande ej får afdragas för längre tid än 6 månader och med 5 proc. Mitt förslag innehåller uti 7 5:11 högsta lagliga ränta under ett år. Detta sednare är stadgandet uti 1824 års förorda., hvilket jag ansett böra bibehållas. Det är visserligen sanni, att högre ränta än 5 proc. icke numera lärer kunna af någon enskild bank med framgång fordras; men att uti lag stadga denna ränta, torde vara orätt. Hvad som skulle i väsendtlig mån bidraga att discontrörelsen ifrån Riksbanken öfverginge på de enskilda bankerna, det vore, 0111 dessa sednare, i stället att Banco-disconten fordrar capitalels återbetalning på 2^ år uti fem terminer, rnedgåfve alt betalningen finge ske på 3 år, med en tredjedel årligen. Landtinannen skördar icke sin åker mer än en gång om året, oell halfårs-omsättningen medför ökad ränteförlust och provisioner 111. m.
Departementen; som vid hvarje riksdag föranledt indragning af räntor i utbyte mot kontanta anslag; som likaledes verkat till indragning af åtskilliga för särskilda O 7 ö o o ändamål bildade kassor mot det kontanta anslag för årsbehofven i stället anvi O sats, och som redan ställt indragna militärboställen under Kammar-kollegii vård o o och inseende; samt gifvit Rikets Ständer anledning att äfven vid denna riksdag göra framställningar om indragning af de åt Serafimergillet anslagna räntor och arrendemedel: denna grundsats, som innebär, att likartade bestyr skola anförtros åt ett och samma, hufvudsakligast med afseende derå bildadt embetsverk, kan icke förbises, vid omorganisationen af Krigs-kollegium och den medgifver icke, att åt Arméförvaltningen bibehålla någon befattning med förvaltningen af arméens boställen, eller af de fonder, som för arméens särskilda behof äro bil - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 39 dadé. Inkomsterna, sorn härflyta från boställena, likasom de räntor, som fon derna afkasta, kunna, oberoende af förvaltningen, komma till enahanda användning som nu, och fondernas kapital må, 0111 så nödigt pröfvas, jemväl användas för arméens behof; men förvaltningen af det ena och andra, hvarom nu en dast är fråga, kan icke tillhöra Arméförvaltningen, och än mindre bör denna organiseras med afseende derå, att den för en sådan förvaltning skall finnas lämplig. Försöket att så ställa saken har i sin mån föranledt de mera än besynnerliga förhållanden, hvilka utgöra i ögonen fallande och väsendtliga anledningar till anmärkningar mot Landtförsvars-komitéens förslag. Då nu Kammar-kollegium är inrättadt för förvaltningen af Statens egendomar och då Stats-kontoret har uppbörden om händer och jemväl förvaltar de Staten tillhöriga fonder, synes man icke kunna komma till annan slutsats, än att vid omorganisationen af Krigsförvaltningen, derifrån måste skiljas så väl vården och inseendet öfver arméens boställen, som förvaltningen af fonderna, för att läggas, den förra under
Då Rikets Ständer redan bestämt vilkoren för tillgodonjulande af berörda iöneersättning och Utskottet icke funnit något giltigt skäl vara anfördt, som bort kunna föranleda till ändring af dessa vilkor, hemställer Utskottet att förevarande motion lemnäs utan afseende. 63:o. Genom remiss från Bonde-Ståndet har Utskottet fått lill behandling emottaga en inom samma Riks—Stånd väckt motion (N:o 465), deruti Riksdagsfullmägtigen R. F. Gross från Calmar län föreslagit, att, enär, lill följd af Kongl. Kungörelsen den 12 Januari 1855 angående Svenska jerneflekters stämpling, jernvräkaretjensterna vid Stockholms jernvåg, såsom dåmera obehölliga, indrogos och dervid ordinarie Vrakaren vid metallvågen derstädes Lars Henrik Hjerpe från denna sin befattning skildes, utan alt blifva tillförsäkrad fortfarande åtnjutande af de med Ijensten Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. 67 förenade löneförmåner eller till annan tjenst transporterad, Hjerpe, hvilken numera, vid framskriden ålder och under sträfvande på en annan hana, vore i stort ekonomiskt betryck, mätte förklaras berättigad alt, i likhet med hvad vid indragning af en allmän tjenst eljest eger rum, för sin återstående lifstid tillgodonjuta en hans löneinkomster såsom Jernvräkare i det närmaste motsvarande pension af 700 R:dr årligen; men då Hjerpe i sin egenskap af Jernvräkare icke varit i Statens tjenst anställd och vid sådant förhållande del synes böra åligga den kommun, som han genom sin verksamhet gagnat, alt, om så finnes af behofvet påkalladt, honom med något understöd bispringa, har Utskottet funnit sig höra afstyrka bifall till denna motion. 64:o.