Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottet anser väl det allena bero af Kongl. Maj:t, att pröfva och förordna hvad Beskickningar vid Utrikes Hof, som kunna finnas nödiga för iagttagandet af Rikets Politiske förhållanden och huruvida någon indragning af hittills vanliga Ministerielle poster, genom de diplomatiske ärendernes besörjande af Charge's d’Affaires, skulle kunna ega rum: men då Utskottet icke tviflar, att Kongl. Maj:t täckes göra Nådigt afseende å en af Riksens Ständer i underdånighet yttrad önskan, om den inskränkning i desse kostnader, som Rikets dryga beskattning synes högt påkalla, hår Utskottet, under tillstyrkan af en sådan uuderdå - Stats-Utskottets Betänkatiden. 1öay nig framställning, trodt elen äskade förhöjningen å Stats-anslaget härtill kunna föreslås till 10,000 R:dr, så att en Summa af tillsammans 100,000 R:dr Hamb. Banco skulle af Svenska Staten hestås, i ett för allt, till Missionernes aflönande och alla dermed förknippade diplomatiske kostnader; hvaremot v Cabinelts-Cassans behof för Courier-Resor hemliga eller extra utgifter, m. m. skulle, i den mån berörde anslag dertill icke lemnar besparing, fortfarande utgå af de till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för extra utgifter förut, under Riks-Statens 8:de Hufvud-Titul, uppförde 100,000 R:dr Svenskt Banco, hvilken Summa alltså hädanefter kommer att oförminskad bibehållas; förmodande Utskottet, att dessa anslags-summor böra för ändamålen blifva tillräcklige; och som Utskottet för öfrigt vid handläggningen af detta ämne inhemtat, huruledes Kongl. Maj:t, i Nådig skrifvelse, den ao November 181 G, förordnat, att de för Minister-aflöningen då bestådde 90,000 R:dr Hamb. Banco borde af Kongl.
Jag förskaffade mig då genom Norrske StatsSecreteraren bestämda uppgifter rörande FörmyndareKamrarne i Danmark och Norrige. Deraf inhämtades, att i Norrige finnes en art FörmyndareKammare; men långt ifrån att uppfylla deras egentliga bestämmelse, äro de ej annat än nära nog detsamma som Domstolarne äro hos oss, i afseende på förmyndarevård, nemligen en slags Öfver-förmyndare, med samma skyldigheter som här; men en väsendtlig skillnad emellan förmyndarevården hos oss samt den i Danmark och Norrige befinnes deruti, att der ej är stadgad någon bestämd ränteprocent för omyndigs gods, hvaremot räntan hos öss anses Den 7 Maji e. m. 223 böra uppgå till 5 h 6 procent. Då vår Lag stadgar 6 procent såsom laglig ränta, anses det vara af en förmyndare illa handladt, om lian icke, med afdrag af en procent iförmyndarearfvode, lemnar myndlingen minst 5 procent på lians egendom. Deremot insattes en myndlings lösa arfsmedel af förmyndare i Danmark uti Räntekammaren och i Norrige uti Skattkammaren, hvarifrån räntan betalas med blott \ procent, då förmyndaren anses hafva gjort nog för den omyndiges hästa. Om vi kunde få komma derhän, att en så låg procent antogs såsom tillräcklig; funnos många sätt alt bereda fullkomlig säkerhet för de omyndigas arf. Men då man på en gång fordrar 6 procent i ränta på medlen, och derjemte tillräcklig säkerhet, har Utskottet ej kunnat påhitta någon utväg att förena desse arne vilkor, i anseende till omöjligheten att kunna få medlen utlånte emot en så hög ränta och säkert hypothek. Jag önskade verkligen, att detta Betänkande icke redan vore bifallit af 3:ne RiksStånd, på det Utskottet kunde taga saken i ytterligare öfvervägande; men då förhållandet nu är sådant, hemställer jag, om väl något kan vinnas genom en återremiss häraf från detta Stånd.
Kungörelsen den 1 October 1812 rörande vissa iakttagelser vid bes värs-skrifters och ansökningars inlemnande. t.-t Enär berörde Kongl. Kungörelse skall blifvit olika tolkad, så väl i , !li lS 1 ^balter, som 1 Högste Domstolen, i så måtto, alt sakegare, som e - c x uueunos vauon. jjorgare Standet ingilvet, och den 25 sistlidne Augusti, till Lag-Utskottet remitleradt memorial, yrkat att, som nu anmärkta skiljaktighet i domares åsigter vole vådlig för enskilde, och föranledde osäkerhet i lagskipningen, det måtte alltså eu förklaring varda utfärdad, till undanrödjande af en sådan skiljaktighet; och som 1 de fleste fall den mening gjort sig gällande, att fullmakt icke erfordras, derest besvärsskrift eller ansökning blifvit afsakegaren egenhand, gt undertecknad, har motionären hemställt om icke denna mening må iorklaras såsom den rätta. ö Utskottet, som under öfverläggning förehaft denna motion, får i anledning deraf upplysa hurusom Kongl. Maj:t, genom ifrågaställde kungörelse enmat vederbörande, att vid Besvärs-skriflers och ansökningars ingifvande 17 Lag-Utskollcts Betänkande, JY.-o 30. så Lill Kongl. Maj:t som Lill Collegier och Embetsman noga iagttaga hvad allmänna. lagar cch flere författningar påbjuda, att, då sakegaren sjelf ej kan skrifva och således icke egenhändigt undertecknat besvärs-skriflen eller ansökningen, dels författaren deraf bör, enligt Kongl. kungörelsen af den 29 Juli 1773, utsätta dess namn och syssla, dels ock alt derjemte behörig fullmagt till besvärens och ansökningens ingifvande skall vara dem bifogad, vid påföljd, att, om sådant uraktlåtes, någon pröfning af målet icke eger rum. Nu, enärföremålet för omförmälde
Jag kan likväl ej frångå mitt yrkande derom, att frågan i dag företages, ty den kan visserligen begäras på bordet i dag för 2:dra gången, men kan då förekomma till slutligt afgörande imorgon, och sålunda beslut blifva fattadt innan valets början 0111 Fredag, ifall R. o. Ad. skall bestämma denna dag till ifråga var. valförrättning. Jag yrkar således fortfarande, att frågan om suppleanternes antal må i dag förekomma till afgörande. Hr von Heyne, Georg: Det var blott derföre jag begärde ordet, för att göra den anmärkn., att om inom Talmans-conferencen något sådant varjt i fråga, som Hr Lagerhjelm nyss nämnde, att nemi. ett löfte blifvit gifvet, att plena skulle i Stånden hållas endast om Onsdag oell Thorsdag i denna vecka, så förmodar jag likväl, att ett sådant löfte icke af Hr Frih. oell Landtm, blifvit så ovillkorligen gifvet, att icke en ändring deri kunde ske för en så vigtig orsaks skull som denna, och i en sak,- som rörer R. o. Ad. ensamt, — synnerligast sedan 2 RiksStånd redan lära hafva förrättat detta val, och R. o. Ad. dermed icke vill blifva efter de andra Stånden. Hr Le frön: Jag har väl en gång afstått från rättigheten att hafva ordet, men sedan Hr Dalman yttrat sig, nöd8 H. 4 Den 3 Jju n i f. m. gas jag åter uppträda, derföre anhållande om ursägt. Hr Dalman yttrade, att som ingen af Regeringens ledamöter framställt, huruvida riksdagen får fortfara, eller icke fortfara utöfver den i lag bestämda riksdagstiden, så vore det skäl att skynda med denna fråga. Jag, för min del, förundrar mig högeligen, om Hr Dalman tror, att hvad en af Konungens rådgifvare, som tillika är ledamot af detta
Betänkande di.-o 74- skottet nämna, att, då de serskilda Brand försäkrings-Inrättningar, som, efter upplösningen af Allmänna Brandförsäkrings-Verkets f. d. Stadsfond, blifvit stiftade, finnas grundade på olika vilkor och bestämmelser, hvaraf följaktligen uppstår en åtskillnad uti den säkerhet dessa inrättningar hvar för sig erbjuda, har sådant, och ingalunda en i anmärkningarne antydd afsigt att göra undantag för den ena eller andra BrandförsäkringsInrättningen på öfriges bekostnad, föranlåtit Bahco-Utskottet att, allt efter de olika omständigheterna, föreslå serskilda vilkor och förbehåll, hvarunder Bankens utgifna lån mot inteckning i hus, som nu efteråt blifvit försäkrade uti någon af dessa nya Inrättningar, kunde få qvarstå och bibehållas. Vid behandlingen af detta ämne, hvilket, efter Banco-Utskottets åsigt, icke bordt sammanblandas med grunderna för nya låns ingifvande, såsom dermed ej egande någon omedelbar gemenskap, har Banco-Utskottet antagit den uti dess afgifna Betänkande (pag. 6) klarligen uttryckta grundsatts, att söka bereda ali den lindring ät Gäldenär erne, sorn utan synbar -våda och osäkerhet kan A Bankens sida medgif vas. Någon längre sträckt eftergifvenhet, syftande derhän, att Banken, vare sig för att bereda ökad Credit åt nystiftade Brandfqrsäkrings-Inrättningar, eller bidraga till låntransactioners underlättande Banco-Utskoliets Betänkande I¥:o 'j.f. Cg mellan enskilde, skulle åsidosätta sin egen trygghet, synes med billighet och rättvisa icke vara förenlig; och Utskottet, som alltså ej kunnat frånträda ofvannämnda grundsatts, utan i alio dervid lörblifver, öfvergår nu till de speciela anmärkningarne, eller hvad sorn rörer den antydda grundsattsens tillämpning på hvarje serskildt förhållande. Mot de i Utskottets förra Betänkande gifna tillstyrkanden är hufvudsakligen anmärkt:
Boye i början af sitt anförande yttrade, rörtde -svårigheten för Utsk. att fatta beslut i anledn. af ett Stånds föreläggande, flan har dock sedermera sjelfl bält denna svårighet genom förslaget om en inbjudn. i ämnet till de andra Stånden, och jag förenar mig i begäran om propos. derom. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade ålägga BaneoUtsk. att inom kortaste tid, och senast inom instundande fredag, inkomma med berättelse och anmälan om förhållandet med ifrågavar. mål. Ropades ja och nej. Frih. Cederström: Jag tror den propostn vara bäst, att R. o. Ad. genom utdr. af sitt prof. förständigade Utsk. att inkomma med svar inom 3:ne dagar. Uppå förnyad framställning blef den af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, nyss gjorda propos. af R. o. Ad. bifallen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga RiksStm att i detta beslut sig med R. o. Ad. förena. Bifölls. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum skulle komma att förtsättas på e. m. kl. 7. Den 20 Maj f. m. 243 Upplästes och Jades pä bordet nedannämnde inkomna memor. och utlåtrn från Constit ut ion s Utskottet: N:o 124. till BorgareS.t., med ytterligare hemställan om deltagande i voteringen öfver den i memor. Nro 54 uppgifna propos.; IV:o 125. angrde utgången af inom förstärkta Conslit.- Utsk. anställda voteringar; BancoUtskottet: N:o 148. i anleda, af de inom H. R. o. Ad. framställda anmärknrr vid Utskrs under Nro 148 afgifna betänk. N:o r49- > anledn. af ett RiksStrs uterremiss å Utskrs memor.
Kostnaden för utdikningen af denna så kallade sjö, som ligger i nivå ined Östersjön, och densammas uppdämning derifrån, samt uppfordringsanstaltsr för vattnets utpumpande är beräknad till 83,000 R:dr Runt, hvilken summa omöjligen kan anskaffas af delegarne i Wesan; så att det allmännas biträde år af högsta behofvet påkalladt, om detta gagneliga och icke obetydliga företag skall kunna bringas i gång och fullbordan. Jag får således vördsamt hos Rikets Höglofliga Ständer föreslå: att 80,000 R:dr Runi såsom lån på billiga vilkor måtte beviljas till uttappning af sjön Wesan i Listers härad af Blekinge ian. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålles, dit jag vill inlemna nödiga handlingar för ärendets handläggning. Stockholm den 29 November 1862. Jöns Pehrsson, från Blekinge län. N;0 377, Af Ola Olsson från Blekinge län, om lönebidrag af allmänna medel till uppförande af ny kyrka i Åryds socken i Bräkne härad af nämnde lån. Då Rikets Siäuder vid flera föregående riksmöten med välvilja omfattat de församlingar, som, lill följd af tvingande omständigheter, sett sig föranlålne att begära lån till nya kyrkors uppbyggande, vågar jag ock vördsamt hoppas alt Rikets Ständer täcktes behjerta den framställning, som jag nu, dertill uppmanad af mina kornmittenter, får vördsamt göra angående lån till Åryds församlings nya kyrkobyggnad.
Missgernings-Balken, i grundlagsenlig ordning, måtte förändras till följande lydelse: ”Lockar någon eller bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ehvad det är mvcket eller litet; eller ”gör mannen det med sin hustru; föräldrar med sina barn; förmyndare med ”den omyndiga; förman med den, som står under hans lydno; husbonde el”ler matmoder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma rätt, sorn 'den der andra gången stulit. Varder han åter med sådan gerning funnen, ”straffes såsom för tredje resan stöld; och den, som var lockad eller buden, att stjäla, straffas som annan tjuf, der han till mogen ålder kommen är.” Utskottet instämmer uti de i ofvanberörde måtto yttrade åsigter, ej mindre angående rätta förståndet af lagens stadgandeu uti ifrågavarande Cap. och §., än ock om behofvet af detta lagrums förtydligande, för vinnande af Lag-UlskottctS Betänkande, N:0 44• 3 hvilket ändamål Utskottet dock anser vissa förändringar i redaetionen af Justitia1, Ombudsmannens förslag vara nödige, hvarigenom dels första meningen i §:u uttryckes i bestämdare ordalag, dels den sista perioden alfattas så, att den icke, på sätt nu är fallet,' kan leda till det missförstånd, att öfvermaga, som blifvit lockad att föröfva olofligt tillgrepp, skall vara strafflös, hvilket vore stridande emot föreskrifterna i 31 och 50 Cap. Missgernings-Balken. Till följd häraf hemställer Utskottet vördsamt, att en Kungörelse måtte utfärdas, hvarigenom 41 Cap. 2 §. Missgernings-Balken till sin lydelse sålunda ändras: Lockar någon eller bjuder öfvermaga att stjäla eller snatta med sig; eller gör mannen det med. hustrun; föräldrar med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman med den, som står under hans lydno; husbonde eller matmoder med sitt tjenstfolk elfer inhyseshjon; stände samma rätt, som den der andra gätngen stulit. Varder han äter med sådan gerning funnen, straffes såsom för tredje resan stöld.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande får jag vördnadsfullt underställa delta ämne, med anhållan, att det till Lagoch OeconomieUtskotten må blifva remitteradt, samt med de öfrige Respeclive RiksStånden cornmuniceradt. Hvaröfver jag ödmjukast utbeder Hög väl borne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition. Lades på Bordet. Herr af Stenliof, Christianj hade inlemnät följande, som upplästes: Jag har tagit mig frihet till Höglofl. Ridderskapet och Adeln öfverlemna mitt nästledne Riksdag afgifne Yttrande angående verkställighet af 1812 års RiksdagsBeslut. Detta mitt Yttrande blef, efter en nog lång hvila på Bordet, vid föredragningen, enligt Höglofl. Ridderskapets och Adelns Beslut, remitteradt till ConstitutionsUtskottet, som i medlet af Julii Månad afgaf dess Betänkande, hufvudsakligen innehållande, att felande Statistiska upplysningar hindrade Utskottet lemna Förslag till en 3ö2 Ben 5 Jami ar ii. nv Representation. Endast i afsigt att befordra verkställigheten af både 1812 och i8i5 årens RiksdagsBeslut, anhåller jag vördsammast, det täckes Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutionsUtskottet, så fort sig göra låter, till Riksens Ständer aflemna Utskottets Betänkande i detta ämne. Jag har till Höglofl. ConstitutionsUtskottet aflemnat förslag till en ny Representation, hvilket' ej föranleder till behof af vidsträcktare upplysning i Svenska Statistiken, än dem Mantalslängderne lemna. Hvarvid var bifogadt ett tryckt Exemplar af Herr Stenhofs anförande till Ridderskapets och Adelns Protocoll den 19 April t8i5, angående verkställighet af r8i2 års RiksdagsBeslut om en ny Representation. Begärdes på Bordet.
Med den oafbrutna och flersidiga uppsigt, som Hypotbeks-bankens förvaltning efter detta förslag blefve från det allmännas sida underkastad, ansåg Kongl. Majit det kunna med en till visshet gränsande sannolikhet antagas, att aldrig någon af de händelser, i hvilka grundfonden behöfde anlilaå, skulle inträffa eller åtminstone att om, emot all förmodan, någon gång elt dylikt anlitande tillfälligtvis egde rum, sådant likväl icke slutligen skulle medföra den ringaste förlust för Staten, hvilken sålunda, utan att underkastas någon uppoffring, endast genom stödet af sin kredit skulle komma att verksamt bidraga till framgången af en anstalt, som utan tvifvel vore för det Svenska jordbruket högst välgörande. För detta ändamål och för alt åstadkomma en större enhet i de löneförhandlingar, som grunda sig på samfäld hypothekarisk säkerhet, hade Kommitterade äfven föreslagit så väl den redan antydda bestämmelse, a,tt Hypotheks-banken ensam skulle ega rätt till utgifvande af tryckta obligationer, grundade på säkerhet i jordegendom, som det stadgande, att Hypotheksföreningar, hvilka efter den nya Förordningens utfärdande bildades, äfvensom redan befintliga sådana föreningar i afseende å framtida upplåningar, skulle förbindas att såsom delegare ingå i Hypotheks-banken. Dessa inskränkningar i Hypotheks-förcningarnes hittills föga begränsade verksamhet såsom upplånings-anstalter voro visserligen blott sådana, som hvarje Hypotheks-förening, hvilken vore angelägen att bereda sig och sina delegare så lindriga lånevilkor som möjligt, borde förmodas gerna vilja frivilligt underkasta sig, i stället för att enskildt uppträda på den utländska penningemarknaden såsom lånsökande för ett inskränkt område. Af sådant skäl torde det också kunna anses att nyssomförmälda stadganden vöre af behofvet mindre påkallade; men. enligt Kongl. Maj:ts tanke, kunde dessa föreskrifter dock i annat hänseende vara nyttiga och nödiga, nemligen för att inför långifvarne på den stora verldsmarknaden påtrycka Hypotheks-banken en stämpel af allmängiltighet och offentlig garanti, hvarförutan den måhända mindre fullständigt än eljest skulle uppfylla sitt ändamål. Sammarin.
Den säkraste verkan af denna onaturliga enslighet är ett förslöande och förstöring af helsa och själsför mö genheter, och om fången undkommer med lifvet och undgår vansinnighet, så dör han ofta kort efter frigifvandet, eller blir en blödsinnig usling, oförmögen till godt och ondt; och för detta ändamål har staten uppoffrat stora kostnader på en uppfostran , för hvilken en enslig fängelse graf icke är rätta stället, och under den långa fängelsetiden har, om han var arbetare, make och husfader, kommunen kanske fått vidkännas tungan af det värnlösa hushållets försörjning. Det är af flera styrkt, att dödligheten i cellfängelser, åtminstone der fången icke har daglig rörelse i fånggårdar, öppna för luft och solsken, är större, än på alla andra ställen, och större än i gemensamhetsf ängelser efter Auburnska methoden, oaktadt den hårdhet, hvarmed man i de senare hittills drifvit fången till tunga arbeten och tvingat honom till absolut tystnad. Så har verkliga förhållandet varit i cellfängelset La Roquette 33 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N:o f)3. för unga förbrytare; så i de Amerikanska, de Schweitziska och i allmänhet i alla fängelser, der systemet varit strängt utfördt. En tabellarisk öfversigt öfver de Amerikanska fängelserna visar att ifrån 1828 till 1841: dogo i fängelser efter Philadelphia-methoden mer än 4 af 100. i Auburnska 2 af 100. i Lausanne efter Philadelphia-methoden omkring 9 af 100. efter Auburnska ...2 af 100. af 96 fångar etter införandet af Philadelphia-systemet i Lausanne: dogo i fängelset ..8. kort efter frigifvandet ...6. 1 vansinniga . 7. mer eller mindre sjuka vid utgåendet 18. 1 Parisiska fängelserna var proportionen före isoleringssystemets införande: 1 död på 138; efteråt 1 af 10. Den bedröfligaste och tillika allmännaste verkan af isoleringssystemet är ett förstörande inflytande på fångens själstillstånd.
De skola broderligt räcka hvarandra handen, till att skydda och värna det älskade fäderneslandet; och icke må den Den 15 Mars f. m. 221 äldre brödren misstycka, att den yngre vill med honom dela stridens faror, för att försvara den gemensamma modren. Fortsattes pröfningen af StatsUlsk:s utlåt. N:o 74, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 5:te hufvudtitel. Dä härvid först förekom Utsk:s hemställan i fråga om definitiva regleringen af de å denna hufvudtitel uppförde indclde räntor, yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då denna fråga lärer, enligt de upplysningar som under sista plenum lemnades, redan vara af de 3 öfriga Ständen afgjord, så är det utan ändamål att R. o. Ad. återremitterar frågan. Men på det att R. o. Ad. måtte handla i öfverensstämmelse med de tänkesätt, som det förra gången uttalade, så anhåller jag att punkten måtte afslås. Då kommer grundsatsen att vidhållas, men saken att i alla fall gå sin gång. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han, då ifrägavar. hemställan utgjorde en statsreglerings-fråga och nu första gången vore föremål för R. o. Ad:s pröfning, ansåg sig, på grund af 69 § Reg.F. icke kunna framställa propos. till afslag; hvarjemte Hr Landtm, erinrade, att R. o. Ad. vid pröfningen af StatsUtsk:s utlåt. Nio 73, bifallit hvad Utsk. i enahanda fråga, som den nu förevar., hemställt. Hr von Hartmansdorff: Jag her om ursäkt för mitt förhastande.
Fredag d. 3o dennes skeende vals början till kl. 8 om morgonen. Företogs lill pröfning StatsUtsk:s d. 21 deniles på bordet lagda utlåt. N:o 83, ang:de utgifterna under Riksstatens 5:te lmfvudtitel. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Den anmärkning, jag har att göra vid 5:te hufvudtiteln, är icke särdeles väsendtlig och kan måhända genom upplysning af någon bland StatsUtskrs ledamöter genast besvaras. Utsk. har icke i betänk. omnämnt någon förminskning på denna liufvudtitel, men likväl i den åtföljande tabellen afdragit 5 r:dr 4° sk. på anslaget till Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-academien. Jag inser intet skäl för en sådan åtgärd, om ej för att få en jemn summa; men ett slikt ändamål har ändock icke vunnits, ty i stället för 1,552 r:dr 2.4 sk., som anslaget förut varit, har det nu blifvit bestämdt till i,546 r:dr 32 sk., som jemväl är en ojemn summa. Det synes i alla fall riktigare att för ett sådant ändamål snarare lägga till några r:dr, än att borttaga dem; ty det kunde hända, att Den 28 Maj f. m. Vitterhets-academien så noga beräknat sina löner och sin stat efter anslaget, att det af Utsk. föreslagna afdraget, ehuru obetydligt det är, icke kan äga runi utan rubbning i Vitterhets-academiens fastställda stat. Jag anser således Utsk. icke hafva bort befatta sig med en dylik afprutning. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afsigten med den föreslagna förknappningen i Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-academiens anslag har varit att få titelns slutsumma i rundt tal, i enlighet med den princip, sorn blifvit angifven i StatsUtskts betänk. N:o 78, att alla slutsummor böra, så vidt det utan, betydlig rubbning kan ske, utgöras af runda tal; och som det befanns, att
Hela Stockholm har på sista tiden kommit öfverens o m, att lilla fru B e r g var förtjusande söt — icke minst som dockfé eller som serpentinos i nyårspjäsen » I ballong ». D e t finns kanske ingen af våra aktriser, som har så m y c k e n grace ofver sig som E m m a Berg. O c h detta gör, att hon icke har beundrare allenast, utan äfven beundrarinnor. O c h medan vi väntade » den slarfven dröjer så henne berätta litet ur sitt list måste alltid begagna » N å, så visa er tacksamhet genom att inte vara allt för tystlåten! » » H e r r e Grud, hvad ni är nyfiken! Spärra upp öronen d å! » O c h hon började berätta — enkelt, roligt och friskt — alldeles som hon själf är. Jag skulle vilja ge mycket till för att nu kunna komma ihåg alla hennes lustiga vändningar, dessa ystra infall, som satte en sådan färg på skildringen, men jag får nöja mig med att endast relatera fakta. Fru E m m a B e r g är — som flere andra sångens lyckliga barn — född värmländska; hennes vagga, vid hvilken mod all säkerhet konstens o c h behagets feer höllo vakt, stod i Karlstad. Tidigt kom hon till Stockholm o c h för en stockholmsunge, som vurmar för teatern, är vägen — m e d en smula energi n. b. — icke lång till scenen. E n vacker afton figurerade hon vid tolf års ålder som pjäs i det bekanta schackspelet i operetten » S j ö k a d e t - ten ». D e t var hennes första steg på tiljan, o c h matt blef hon icke i det spelet. Egendomligt nog blir det också som Fanchette — hufvudrollen i detta stycke — hon nu i dagarne k o m m e r att lägga an på de goda köpenhamnarnes hjärtan. Samma år hon gick o c h läste, finna vi henne hos Josephson &amp; Holmqvist, men någon vidare roll spelade hon ännu icke. H o n var en liten söt flicka, det var allt, men det är inte så litet det. Så började hennes egentliga lärotid som elev hos fru W i l l m a n vid kgl. teaterns elevskola.