Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter frågan om vissa modificationer oell rättelser i Regeringsformens 22 §, har Constitutions-Utskottet, efter äskande, jemlikt 42 § Riksdags-Ordningen, af närmare upplysningar, rörande Högsta Domstolens arbetssätt, tagit detta ämne under serskildt öfvervägande, och dervid, å ena sidan, föreställt sig, att hvarje tillfällig minskning i de ständiga Ledamöternes, efter målens vigt lämpade domföra antal, mot lika tillfällig förstärkning från underordnade Domstolar, af ombytliga Ledamöter, icke vöre förenlig med det upphöjda constitutionela kallet att utöfva Konungens domsrätt, under den i 1 o3 § Regeringsformen stadgade ansvarighet inför allmänna förtroendet, men ock, å andra sidan, funnit, att Konungen är af Grundlagen oförhindrad att, efter behof och omständigheter, reglera Högsta Domstolens fördelning, äfvensom dess arbets-method, och följaktligen att förordna om ärendenas handläggning på två Divisioner, så framt en grundlagligen domför personal för hvardera kan tillvägabringas, samt ändtligen att de anmärkta olägenheterna, som härröra från förfall eller jäf, tvifvelsutan komme att försvinna, om, jemte upphäfvandet af föreskriften, att ej flere än åtta Ledamöter må på en gång vara tjenstgörande, den författning vidtoges, att målen finge afdömas, utan bestämdt vilkor af minst två Frälse och två Ofrälse Ledamöters öfvervaro. För att sålunda åt Högsta Domstolen bereda en friare verkningsrymd, och åt Nationell försäkra lagskipningens skyndsamhet i öfversta instantien, får Constitutions-Utskottet vördsamligen uppgifva och till grundlagsenlig behandling öfverlemna det förslag, att 22 § RegeringsFormen må, med uteslutande af de två sista punkterna eller af orden från och med: ”Ej må flere,” lill och med: ”vara närvarande,” erhålla nedanstående lydelse: ”Uti högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af ”Fern Ledamöter, så ock af Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense. Öfver ”vigtigare saker skola minst Sju döma”. Stockholm den q
Han skildrar qvinnans ställning i det gamla Grekland, som tillräckligt betecknas genom Demosthenes ’ ord: » Vi gifta oss med hustrun för att i äktenskapet få barn och inom hus ega en trogen vakterska; vi hallafrillor till vårt betjenande och vår dagliga vård samt hetärer för kärlekens njutningar. » Såsom synnerligen karakteristisk för den gamla romerska uppfattningen anför författaren Cato den äldres klagan öfver den större frihet, qvinnorna i Rom under republikens senare tid åtnjöto — genom sed, om ej genom lag: » Om hvarje husfader enligt förfädrens exempel sökte hålla sin hustru i behörig underdånighet, så skulle man uppenbarligen ej hafva så mvcket att skaffa med hela könet. » Författaren * • säger vidare, att under kejsardömet qvinnan äfven erhöll arfsrätt, » men sjelf förblef hon omyndig °ch kunde ej företaga något utan sin förmyndares begifvande ». Härvid är dock att märka, att i detta hänseende genom den romerska rättens senare utveckling en förändring inträdde, så att detta förmynderskap blef rent nominelt och qvinnan i sjelfva verket sjelf rådde öfver sig och sin egendom. Detta blef äfven förhållandet med den gifta qvinnan, alldenstund af de tre af författaren uppräknade formerna för äktenskaps ingående de båda högtidligare (confarreatio och coëmtio) alltmera och slutligen nästan helt och hållet, kommit ur bruk, och den minst högtidliga och bindande formen (usus) blifvit den • allmänt brukliga. Då genom denna qvinnan icke i juridiskt hänseende kom under mannens välde, utan stod under en af fadern utsedd förmyndare, så blef, då förmyn-derskapet för qvinnan i allmänhet blef endast nominelt, äfven den gifta qvinnan i sjelfva verket myndig. * Författaren har förbisett dessa framsteg i riktningen af qvinnans rättsliga likställighet med mannen, som utmärkte den jo-merska rätten under kejsartiden, men som sedermera måste vika dels för barbarernas invasion, dels — så vidt den gifta qvinnans ställning angår — för kyrkans inflytande.
Löningsstat såsom till 1 ixa belopp föreslagen - Upsala Cathedr al-Skcla: Alla Lärarne tillsammans, kronotionde och socknegangsmedel - I dess ställe föreslås En högre Lärdomsskola i Enköping med Rector Enskildta medel* Summa. Spanne mål. Spanne mål. Ir:st■ T r 1 k:p 4 2 Contant. Spanne mål. -^Contant. Enskildte medel. Summa. Spanne måt. T:r k: Contant. Spanne mil. Rrdr sk. rrst 986' Spanrie mål. Spanne mSl. Rrdr sk. rrst» Trr. k:p Contant. Rrdr sk. I rrs 281 281 Transport: från första sidart, hvilken Transport der blifvit oriktigt utförd och här rättas sålunda: Linköpings Stift. Linköpings Trivial-Skola Alla Lärarne tillsammans, kronotionde Socknegång och Tertialmedel 87 4 “ med afdragafdesistnämnde, utg. 66 3a — Här föresläs En högre Lärdoms-Skola, lika med Enköpings, rnen med: tillagg af 3:ne Duplicerande Lärare med 20 Tunnor hvardera och den härvarande penningtillgång till delning Norrköpings Trivialoch Närings-Skola. Alla Lärarne tillsammans kronotionde Al Staden - * _ 15526 8 — Private dispositioner 306 32 —- Socknegång och Tertialmedel 71 43 3 med afdrag af Tertialmedlen 55 Kär föreslås En högre Lärdöms-Skcla med Rector 2:ne Colleger tillsammans - 2.-ne Apologister - Lärare i Ritkonsten och Musiken vid des sa Skolor Söderköpings Trivial-Skola.- Alla Lärarne tillsamman, kronotionde Socknegång och Tertial-medel 39 24 — med afdrag af i!e sednare, utg. 33 jfi — Af privata dispositioner - Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola med Rector 2tne Colleger tillsammans - Collega Forsernannianus ...
Utaf det utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidrag, 37,500 R:dr, till byggande af hamn vid staden Grenna — 25,000: — » dito dito, 8,000 R:dr, till hamnbyggnad vid staden Åmål 5,000: - » dito dito, 40,000 R:dr, till bortsprängande af undervattensklippan Röda berget i Göta eif vid Hanklon — 20,000: — 1861 års anslag till understöd för färjhållningen_ vid Röhälla, Färjestaden och Beijer shamn på Oland — 1,500: — Anslaget till förhöjning af 1857 års aflöning för storskiftesoch afvittrings-landtrhätarne i Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norr - Transport: 6,762,037: 75. 9.149,948: 46, Utaf anslaget, 100,650 R:dr, till inköp af landshöfdingeresidenshuset i Hernösand samt uppförande af en — 13 — Transport: 6,762,037: 75. 9,149,948: 46. byggnad med embetsrum för dervarande landsstat 40,650: — Utaf 1861 års anslag, 24,700 R:dr, till verkställigheten af beskattning sväsendets förenkling samt de nya jordeböckernas afslutande och granskning — 83: 33. Anslaget till ersättning för upphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarhet under Dylta svafvelbruk och för afstående af de till samma bruk anslagna Hålahults och Östra allmånningarne inom Örebro län 88,587: 80.
Ridderskapet och Adeln underställa några betänkligheter som förekommit mig, i anseende lill titeln på de Grundlagar, som enligt Konungs och Siänders sammanstämmande beslut vid denna Riksdag, blifvit förändrade. Det var den 14 Juli som Kongl. Maj:t gaf sin sanction åt Riksens Ständers föregående beslut i detta afseende. Skall detta datum gifvas de sålunda förändrade grundlagarna, eller skola de behålla deras gamla data? Fråga är både om Regeringsformen, RiksdagsOrd - 17 Juli. f. w. 775 ningen och Tryckfrihetslagen. För mia 1 t 1 •' T del anser jag att de gamla data bora fortfara, och att Rikets Ständer i synnerhet aldrig böra frångå, på Regeringsformen, datum af den 6 Juni 1809, emedan det alltid kommer att i minnet återkalla eri tidpunkt sorn födde Sveriges nya Samhällsskick och återgå? Svenska Folket dess förlorade lagliPå rättigheter, Dessutom, om man äfven O t 7 ville förändra detta datum , vöre det nu Omöjligt, då LandtMarskalkens och Talmännens Eder, hvilka i Riksdagsordningen, äro införda, bestämdt åberopa Regering;.Formen af den 6 Juni 1809; hvarföre en förändring till den 14 Juli 1815 åtmindstoné ej förr an vid nästa Riksdag kunde göras. Ått likväl omtrycka Grundlagarna, med de nu beslutna förändringar och under alldeles enahanda rubrik med de förra, skulle leda till beständiga misstag, emedan, i den* na händelse, ett exemplar af 1809 års RageringsForm, tryckt 1809, skulle vara olika med ett exemplar trvokt 1815, utän att på titelbladet denna skiljaktighet vore utmärkt. Att, åter, bibehålla det ursprungliga datum och tillägga orden: ’’ med de vid 1815 års
M:t förut i Nåder be slutat, lör sin del obelingadt medgifva de ifrågavarande tomternas afytlrande från Kronan, få Rikets Ständer, jemte underdånig hemställan, huruvida ej E. K. M:t, med afseende å numera befintliga förhållanden, täcktes taga denna fråga i förnyadt öfvervägande, endast i underdånighet anmäla, alt derest E. K. M:l, efter ärendets ytterligare utredning och sedan sig visat om behofvet af mark till Landskrona stads utvidgning ej kan på annat sätt lämpligen afhjelpas, skulle finna skäl att i Nåder medgifva, det oftanämnda byggnadstomter i den så kallade gamla staden finge till större eller mindre del åt staden eller enskilde försäljas, Rikets Ständer, i sådant fall, äfven för sin del dertill lemna bifall. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 September 1857. M:O. lif - Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Sept. 1857. Preste-Ståndet den 19 — —- Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringar i Kongl. Förordningen om Expedition s-lösen den 30 November 1855. (Lagsamt Allm. Besv:s o. Ekon. Utsk:s Bet:de N:o 30.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva under pröfning förevarit åtskilliga förslag till ändringar uti Kongl. Förordningen angående expeditions-lösrn den 30 November 1855, åt hvilka framställningar, så vidt de afsett nedannämnda ämnen, Rikets Ständer lemnal uppmärksamhet, på sätt derom i underdånighet förmäles. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
På vägen berättade Otto för farbrodren, hvilken märkvärdig fantasi hade bemäktigat sig honom, då de gingo upp. Denna, förklarade han var orsaken till den tafatthet han der i förstone ådagalade. Jag skrattar icke svarade farbrodren åt sådana fantasier. Det händer nog, att vissa ställen, orter och förhållanden föda föreställningar om något annat dermed liknande, som man upplefvat eller blott hört berättas, då det tillochmed någongång inträffar, att man af ett tycker sig minnas ett fullkomligen liknande annat, oaktadt man helt säkert hvarken hört eller upplefvat något sådant. En af mina akademikamrater, hvilken trodde på själavandringen, anförde detta såsom det starkaste bevis för sin tro. Vidare taltes de icke mycket vid under vägen. För Otto var besöket på Tuonela lik en dröm, han visste icke om angenäm eller oangenäm. Hemkommen gick han genast upp till sin kammare; han sade sig må illa och sannt var, att han icke mådde väl. Hvad han om dagen drömt vaken, drömde han om natten drömmande. Han var på Tuonela i den flygel der han icke varit om dagen. Rummet var stort och öfverallt behängdt med lampor, hvilka gåfvo ett sken, mera liknande månsken, än det af vanliga lampor. Detta förundrade honom mycket, men andra syner upptogo honom snart. Rätt många grannt smyckade personer börja dansa omkring honom och när de slutat, kommo de till honom med vackra skänker, som de buro i famnen. Han tog emot dessa skänker, men när han fått dem i famnen, förvandlade de sig till menniskohufvuden och hjertan. Han förskräcktes. Då sade de smyckade personerna: "så går det oss alla, så går det dig. Hvi kommo vi hit?" Detta är en dröm sade Otto eljest kunde jag inte hålla alla dessa hufvun och hjertan i famnen. Du bedrar dig sade en af de smyckade huru många verldar håller icke din själ i sin famn, och din kropp skulle inte kunna hålla dessa atomer! Af dessa ord öfvertygades Otto, att det icke var en dröm. Hans fasa blef stor. Han frågade, huru han skulle bli af med sin börda, som tryckte honom grufligen; sedan ville han gerna dö.
Den späda hjältedottern, som gamle Heimer velat rädda, och som därför burit dold i harpan, har efter Heimers mord blifvit en fattig getvakterska. Hon vandrar bland klipporna vid Spangarhed, öfvergifven, utan vän, dömd till ett uselt och hopplöst lif tillsammans med dem, som dräpt hennes morfader. Men under tiden har barnet vuxit till en mö, hvars ädla skönhet den svarta vadmaln ej förmår dölja. Nu blickar hon drömmande och längtansfull utåt hafvet: » Ensam jag är — i vida världen allena. Sol, som sjunker ned i vågen, den rena, Djupt i det skimrande blå, Lemnar du mig också? Ensam jag är — i vida världen allena. Norna, hur Frihet, ära Kvällen så Målar med Fjärran en spinner du väl min lefnads öden? och fröjd? — Månn ' träldom till döden? huld guld rand — ett hopp om glänsande öden. » Och detta hopp blir verklighet. Ragnar, den vidtberömde vikingahöfdingen, landar med sina drakskepp vid den ensliga ku3ten, finner där den undersköna mön, och hon följer honom såsom hans drottning, dä han återvänder hem till Leire. Där blir hon en öm och älskad mor åt de båda späda söner, Erik och Agnar, som Thora Borgarhjort, Ragnars första gemål, vid sin död efterlemnat. Redan 1826 tilldelades Carolina Elisabeth Rude ?~s denna utmärkelse för en afhandling öfver det af akademien utsatta ämnet » Slutet af konung Albrechts regering ». Hon är den första kvinna, som erhållit akademiens pris och den enda, som fått det för vältalighet. Hon var då endast 22 år. Nämnas bör må- hända, att akademien, som förklarade skriften utmärka sig genom en sann och redig framställning i en ren skrifart, dock i densamma » saknade den historiska blicken ». Författarinnan afled det följande äret 1827. Bland de till 1840 års täfling inkomna skrifter hade akademien funnit en dikt öfver Gustaf Vasa förtjänt af det mindre priset.
Om ock ej ofta, fiirefinnas dock andra orsaker och omständigheter, föranledande till missförhållande emellan åsatt ränta och den beskattade jordens förmåga att bära densamma, hvilka, lika oafvisligt som förutnämnda vilkor för ersättning, påkalla rättelse och Statens mellankomst, såvida det för innehafvare af sådane för berörda ändamål disponerade hemman och lägenheter skall blifva en möjlighet, att utan förlust desamma bibehålla. Af härvid fogade Kongl. Kammarkollegii arkivkontors undersökning och utdrag af äldre jordeböcker och räkenskaper inheintas nemligen, att en bland de uti nämnda handlingar omförmälda trenne utjordar uti Altuna socken och Simtuna härad, benämnd Altuna äng eller utjord, som skulle innehålla 4 J öresland med en ränta af fem sommarlass hö, blifvit anslagen såsom augment till rusthållet N:o 50 vid östra Westmanlands kompani. Då ett helt hemman inom byn Altuna innehåller från 6 till 10 § öresland, skulle alltså berörda äng efter jordatalet vara jemförlig med ungefär ett halft hemman. Enligt af landtmätare upprättad karta befinnes nu, att berörda äng endast innehåller 19 refvar 50 stänger eller 3 tunnland 15 X4Ö kappland, — en alltför ringa areal för att i något afseende kunna motsvara förrberörda öreslandtal — och då häraf, jemte det att årliga afkastningen på långt när icke uppgår till den bestämda augmentsräntan, deruti den ej obetydliga bristen måste fyllas på räntegifvarens bekostnad, såsom gifvet lärer få antagas, att under tidernas lopp ängens areal betydligt minskats, under det att den gamla mot den större och ursprungliga vidden svarande räntan oförminskad qvarstår; så får jag af sådan anledning vördsamt föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer måtte i skrifvelse till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t täcktes förordna om nödiga åtgärders Motioner i Bonde-Siåndet 1865. 415 vidtagande för utrönande i hvad man ersättning kan vederbörande räntegifvare tillkomma, samt derom till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition.
Jag har tvärtom sagt, att Konungen ej äger en sådan magt, men att det alltid är Konungen öppet att befalla sin Just.- canceller att hos Hofrätten yrka, det Bancostyrelsen må fullgöra banklagens föreskrifter, vid äfventyr att lagligen tvingas dertill. Jag vill väl ej föreställa mig, att till den grad olagliga beslut kunna hos R. St. fattas; men i sådant fäll finnes ingen annan utväg, än den jag uppgifvit, ty Konungen kan ej på förhand, och innan ännu ett factum inträdt, i Conseillen pröfva lagligheten eller olagligheten af de stadganden, som af behörig myndighet utfärdas för en eller annan inrättning. Detta tillhör domaren, sedan lag blifvit öfverträdd; och lika litet som Konungen i administrativ väg kan förbjuda eller hindra Bancofuihnägtige att verkställa ett af R. St. utfärdadt olagligt reglemente, lika litet kan han i administrativ väg, eller genom sanction i denna ordning å reglementet, hindra domaren att, på allmänhetens requisition, pröfva, huruvida Bancostyrelsen handlat enligt banklagen, och då till äfventyrs förklara o 1 agligt, d. v. s. stridande mot i83o års banklag, hvad både R. St. och Konungen sanctionerat såsom reglemente. Hr Rosenblad har yttrat, att jag sökt, om icke bortadvoeera, åtminstone bortblanda besluten, då jag påstått, att Borgareoch BondeSt:n beslutat detsamma, som nu finnes stadgadt. Skillnaden är dock endast, att det vid sista riksdagen var R. St., då det nu skulle blifva BancoUtsk., som autoriserade fullmägtige att till K. M. öfverlemna reglementet. Hufvudsaken var dock, att, nij likasom då, öfverlemnandet skulle ske genom fullmägtige; men jag upprepar, att det är mig nära nog likgiltigt, om detta sker genom R. St. sjelfva eller deras fullmägtige, — en tvist, som snarare synes mig vara en ambitionstvist, än en strid om sak. Aldrig medgifver jag dock, att något må uti R.
I öfrigt oell då flere Ledamöter begärt, att motionen måtte ytterligare låggas på bordet: då 4g §. i Riksdagsordningen tillåter tvenne bordläggningar af Utskotts Betänkanden, innan de samma till afgörande företagas: då förevarande fråga år af beskaf fenhet att skola afgår as och emellan densamma och Utskotts Betänkanden alltså synes vara fullkomlig analogie, samt då grunden för afgörande^ i båda fallen, bör Vara den, att något förhastande ej må äga rum, så hemställer jag otn icke afseende må hafvas uppå deras begäran, som å nyo begårt frågan på bordet. Grefve von Schiver in: Det år ett öde Som både talaren och skriftställaren får vidkån. nas, att en tanka, den han använder att bringa ljus i den tafla sorn han framställer, blir honom trånryekt och begagnad af en annan, till skugga i den Den jo Februcvrii, 4ol i den tafla, på hvilken han skulle vilja fästa åskådarens blick. Min tafla omfattar ett sekel; jag syftar ej på någon speciel tid. Fastän jag blott nämner Wissmar ibland Kronans fordna tillhörigheter, hvilka genom förpantning förlorats, år det mig icke obekant att jemväl Bremen och Verden förpantades. Jag kallar ej Pommern ett försåldt land; det utbyttes till gagn för Staten. Herr Grefve af Wetterstedt har talat om de förbindelser i hvilka Nationen står till Hans Maj:t Konungen. D< m känna vi alla, men jag anser det icke vara i sin ordning, att i detta Hus tala om hvad som rörer Konungen personligen. Det år en lag som j ig anser böra helig hållas och det har ännu aldrig håndt mig att jag öfverträdt den. Jag vågar tro att jag också är känd af Hans Maj;t Konungen, och förmånligt känd. Jag har emotfagit flere vedermälen deraf, att Hans Maj:t torde anse mig vara Dess person tillgifven, och tillgifven derföre, att jag åiskar mitt Fädernesland. Ett ord måste jag tillägga angående det Utskott sorn det Rr frågan om att tillsätta.
Ständer ogerna skulle vilja öfverlemna förtroendet att yttra sig å deras vägnar öfver Grundlags - 452 Riksdagen 1812. frågor åt ett ringare antal personer än deras, sorn äga att afgöra Bevillningsfrågor. Herr Assessor Arosenius: Det torde möta svårighet vid att inom hvardera af de mindre talrika Stånden kunna utse ett antal af Trettio Medlemmar, till hvilka Ståndet hade det utmärkta förtroende, att på de öfriges vägnar besluta om så vigtiga ämnen. Herr Kammarherre Silverstolpe erinrade, att Nämndens på föreslagne sätt afgifne Utlåtande endast vore ett fullständigt beredt Betänkande, som till nästa Ständers sammankomst borde hvila, för att då med Ja eller Nej deröfver beslutas. Då ingen anmärkning af Beredningens Ledamöter vidare framstäldes mot den af Herr Kammarherren nu föreslagne redaction af Utskottets vid förflutne Riksdagen sammanfattade Betänkande om sättet att behandla Grundlagsfrågor, proponerade Herr Kammarherren Beredningen att antaga detta förslag för att till granskning i Utskottets Pleno detsamma sedermera meddela. Hvilken proposition enhälligt bifölls. Bilaga F till Mein. N:o 9. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 28 Julii 1812. Företogs till afgörande det från Andra Fördelningen ingifna och på bordet hvilande förslag till stadgande om Grundlagsfrågors behandlingssätt, hvilket nu upplästes. Herr Doctor Wijkman: Mig torde tillåtas att till Utskottets bedömmande få hemställa tvänne anmärkningar: l:o) att ett Stånds decisiva nekande rätt eller, om jag så får säga, Veto vid Grundlagsfrågors afgörande borde i förslaget vara bestämdare uttryckt; 2:o) att det stora antalet af 30 personer af hvarje Stånd i Nämnden skulle medföra den olägenhet, att, då Presteoch Borgare-Stånden hvar för sig sällan utgöra mer än 50 personer, så Bilaga F till Mein.
Men som Stats - Utskottet för närvarande ickekan bestämma, huruvida nagcn för ändring uti beräkningen af livad förut såsom inkomst af så väl stora Sjö - Tullen, som af de öfriga här nedan uppräknade Bevillnings-Titlar varit påräknadt, för den kommande tiden ina ägå rum, emedan sådant hufvudsakligen beror på de författningar, som i denna väg vid närvarande Riksdag kunna blifva vidtagne; så har Stats - Utskottet nu emedlertid upptagit dessa Titlar till enahanda bélopp, som år 18I2, och i följd deraf SjöTullen till ^ _ 83 5,349 *4 5' 2:0 Den 12 Juni 5*5 2-o Landt-Talls ersättning af Städerna och Landet; Vid 1812 ars Riksdag påräknades denna inkomst till 150,000 R:d, men för år 1813 liar den uppgått till 157,425 R:d 10 rst. Stats-Utskottet har dock icke upptagit högre summa, än som år 1812 påräknades, eller 3:0 Postmedlen.’ Af ofvanberörde orsaker har dock Stats - Utskottet nu icke beräknat mera än år 1812, eller 150,000. 1 50,000. 4 På enahanda grund, sorn förut anförd är, har Stats-Utskottet endast upptagit lika summa, som år 1812 fastställdes, eller 150,01114, 5:0 Fri Husbehofs-Bränvins - Bränningsafgift. Före år 1812 var denria afgift beräknad till 362,000 R:d årligen, men vid samma års Riksdag fastställdes den till 702,000 R:d för året.
Ställd på en annan plats, handledd af en upplyst och kunnig lärare, skulle Anna – kanske till sin olycka – blifvit en af dessa, så litet afundsvärda varelser, – som väcka karlarnes undran och afsmak, och sitt eget köns fruktan och vedervilja; dessa amfibier, som hvarken tillhöra det ena eller andra könet, med ett ord, ett qvinligt snille, en lärd qvinna, en sådan som vanligtvis får betala sin öfverlägsenhet med sin lefnads lycka, men – lyckligtvis för Anna, hade hennes förstånd blifvit lemnadt helt och hållet åt sig sjelf, det var snillet i sin råhet, utan all polityr, och således oskadligt; men detta snille – som är ett lika afgjordt och glänsande lån ifrån himlen, som skönheten, – var allt för oemotståndligt, allt för verkligt, att icke i allt röja sin närvaro och utöfva sin hemliga, omisskänneliga makt öfver hennes omgifning; hon blef, – hvad hvarje qvinna af ett öfverlägset förstånd, utan ledning af en upplysande, sansad och erfaren vän, alltid måste bli, – en fantastisk svärmerska; och i detta lilla hufvud tumlade de mest djerfva, mest kuriösa spetsfundigheter, de mest oregelbundna, mest skakande utflygter. För Anna gafs icke annat, än att på egen hand genomgå den kaotiskt vilda serie af tankar och känslor, de af ett oupphörligt verksamt sinne uppfunna teorier, med passion omfattade i det ena ögonblicket, med misströstan förkastade i det andra, detta ett eldigt sinnes fruktlösa sträfvan, att fatta sig sjelf, tills tanken ändtligen, trött af de glänsande, gagnlösa irrfärderna, återgår till det enkla, klara förnuftet. Men ingenting tydde i detta ögonblick på denna inneboende förtärande eld, hos den unga flickan, som med lätta steg nalkades gungbrädet der prostinnan satt. Den högröda färgen på hennes kinder, den skrynkliga klädningen och de dammiga kängorna på hennes små fötter, bevisade att hon gjort en lång promenad. – Hvar har du nu varit? – sade prostinnan, strök håret från hennes panna, och betraktade med verklig moderlig stolthet det vackra ansigte, som lyste af fröjd och tingdom emot henne.