Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot slutet på året – då min son, som rest till Paris i september, både bebott och lemnat Blanches rum hos Bergerous, för att under vintern vistas i Italien – for Blanche ånyo dit i sällskap med en sjuk värderad vän, hans gamle beskyddare, som för alltid kom att stanna derute, så att då min son fram på våren återkom till Paris, fann han sin forne religionslärare flyttad ned i det tysta djupet, och att Blanche dagarne förut återrest till Sverige, dit min son följde omkring midsommar. Hans intryck af Frankrikes hufvudstad liknade ej Blanches, hvilket synes af följande rader, skrifna då han nyss ankommit till Italien. »I Paris, medelpunkten för det så kallade friska och glada lifvet, kände jag mig föga värmd eller lifvad. Jag försökte studera hvad jag såg, men beundrade mycket litet och blef ej entusiast för något. Jag lemnade Paris utan saknad, jag skall återse det utan längtan. Felet att jag ej erfor den uppryckande rörelse, som Paris bör verka, ligger förmodligen deruti, att jag ej är emottaglig för det lif, som kommer på stormens vingar, som glöder i hvarje andedrag, hvarje pulsslag, och rullar fram öfver tiden, menniskorna och händelserna med en fart, som gör att man ständigt väntar på omstörtningar. Om en sådan nu verkligen är att förvänta, vore jag likväl missnöjd att ha rest derifrån. Men nej, huru välgörande ligger ej Italien med dess härliga luft framför mig! Italiens arma folk, som oupphörligt sträfvar efter enhet och frihet, har redan mina sympatier, som bortblandat det intresse jag hyst för fransmännen, hvilka, såsom Machiavelli säger, hvarken kunna fördraga förtrycket eller bibehålla sin frihet.» Emellertid var nu Blanche för andra gången hemkommen från det lika mycket som förr älskade Paris. Och nu i egenskap af arftagare, sommaren 1852, började han sina tillrustningar för det blifvande giftermålet. Men denna sommardröm från Vinterviken stannade slutligen i en figurlig vintervik. Hvad var orsaken härtill?
Beträffande Kongl. Maj:ts begäran, att till folkundervisningens befrämjande få använda de besparingar, som å de till nyssberörda trenne föremål äskade anslag kunde uppkomma, så tillstyrker Utskottet jemväl härå Rikets Ständers bifall. 3:o. Frän Preste-ståndet har Utskottet erhållit remiss å en af Professor, Carlson väckt motion, deruti denne anmärkt, hurusom de svårigheter, med hvilka folkskolan hade all kämpa, i följd deraf att landels ringa befolkning vore spridd på en vidsträckt yta, måste framkalla bemödanden att på särskilda vägar ernå det med Folkskolan afsedda ändamål. I detta afseende hade ock Grefve Thorsten Rudenschöld med outtröttlig ihärdighet fullföljt ett försök, som lemnade det bästa hopp om framgång. Det sätt Grefve Rudenschöld begagnat vid handhafvandet af folkskole-undervisningen inom Otterstads församling af Skaraborgs län, hvilket så väl af enskilde för saken nitälskande personer, som af Skara konsistorium blifvit väl vitsordadt, förenade de båda fördelarne alt utsträcka undervisnirigen till en så omfattande krets som möjligt och att bereda de mera utmärkta lärjungarne en högre grad af hildning, än som i allmänhet i Folkskolan bibringades. Kongl. Maj:t hade ock först år 1849 och Sedermera genom särskilda Nådiga Resolutioner för vissa år förunnat Grefve Rudenschöld ett understöd af 800 R:dr årligen, att utgå från den af framlidne Kommerse-rådet Filéen lill folkundervisningens befrämjande donerade fond, hvarigenom Grefve Rudenschöld blifvit satt i tillfälle att odeladt egna sin tid och sitt arbete åt utbildandet och tillämpandet af den skolplan, han uppfunnit. Det borde emedlertid beredas honom möjlighet att tillämpa denna skolplan på andra orter och i olika lokalförhållanden, i hvilket afseende Grefve Rudenschöld ock, med erbjudande att gå främmande
— Af sådan anledning, anse Riksens Ständer, att Extra Roteringen , vid skeende öfversigt och jemkning deraf i hvarje Province, bör bibehållas till likhet med gamla Roteringen, men att härvid lik.' väl icke må till iakttagande komma i fråga, hvad 1811 års Kongl. Instruction stadgar, angående det högsta hemmantal, som på en Rote borde bestas; utan skulle, i Riksens Ständers tanka, de Commissioner, som få sig Rotejemkningen uppdragen, endast ega, att, vid indelningen till hvarje Extra Rotering, tillse, att 42 Underdåniga Skrifvtlser - till hvarje Extra Rote anslås hemman af jemförlig godhet och likhet i förmåner med dem, hvaraf hel Rote i Ordinarie Roteringen i allmänhet inom Provincen utgöres; börande afseende jemväl fästas på det särskildta bidrag af Staten, som å ett och annat ställe blifvit sistnämnde Rotering till understöd beviljadt. Detta förutsätter, att
D e svenska kvinnorna, jag menar nu egentligen de bildade kvinnorna, tyckas i detta såväl som i många öfriga fall anse det bekvämast att låta männen arbeta för sig, för att sedan i god ro skörda frukten af andras möda, eller också törhända de tänka som så, » att landet styres med Guds hjälp oss förutan », som visst en sådan auktoritet som Anna Maria Lenngren sagt i » Råd till min kära dotter ifall jag hade någon. » Skada blott att ironien så bjärt lyser igenom — annars vore den auktoriten ej god att jäfva! Hvilketdera nu de svenska kvinnorna tänka, låter jag vara osagdt, men faktum är, att hittills kunna vi ej tala om någon rösträttsrö- relse alls bland de bildade kvinnorna här hemma. Vanligen äro damerna så ytterst litet bevandrade i lagfrågor och allt hvad därtill hörer, att de ej inse, att just den politiska rösträtten på det djupaste ingriper i deras eget, ja hela familjens förhållande, och att de, utan den, äro utestängda från snart sagdt allt ärligt inflytande på sakernas gång. » Men kära ni, inte kunna ni väl vilja, att vi skola blanda oss i lagstiftningen, det vore då för tokigt, » säga nog många. Men det är just hvad ni både borde och kunde göra, mina ärade damer, om ni blott vore litet mera vakna och toge till vara edra egna intressen. Och det skulle vara till fromma ej blott för eder själfva, utan ock för hela samhället. Icke för att jag just vill säga, det vore så önskvärdt för de frisinnade att få en skara damer till valurnorna, ty det är nu en gång så, att kvinnorna i allmänhet äro konservativt anladga, men af många andra skäl vore det väl, om kvinnor hade rösträtt. Det finnes så många lagar, hvilka på det djupaste ingripa i hela familjelifvets organisation, och dessa lagar stiftas nu uteslutande af män, ehuru kvinnorna j u inom familjen intaga en minst lika viktig plats I Att männen utelutande diktera dessa lagar är därför ett ödesdigert misstag, ty de kunna eller vilja ej sätta sig in i kvinnornas åskådningssätt och sålunda tillbörligen taga hänsyn till deras lycka. Också äro lagarna betydligt partiska i allt, som rör de gifta kvinnorna, ty de sakna helt och hållet de medborgerliga rättigheter, som lagen sent omsider tillerkänt de ogifta.
Rcsvoch Ekon-Utskottens Memorial, N:o 34. 13 Slutligen och hvad angår frågan om föreskrifters meddelande i afseende å hvad iagltagas bör vid anläggning af qvarnar och andra verk, som med ångkraft bedrifvas, äfvensom grunderna för desammas beskattning; så, och då det torde få antagas, att, genom inrättande af dylika verk, egare af redan skattlagda qvarnar kunna tillskyndas vida större skada och intrång uti deras mäld-rättighet, än som, genom byggande af ny vatteni eller väderqvarn, kan uppkomma, helst förmalnings-processen i de förra är vida hastigare och dessa verk gemenligen äro af en större omfattning; i följd hvaraf äfven de föreskrifter, som uti 20 kap. 4 § Byggningabalken, i fråga om inrättande af vattenoch väderqvarnar, äro gifne, efter Utskottens tanka böra, vid anläggning af verk utaf förenämnde beskaffenhet, tillämpas; men något bestämdt stadgande ej mindre härom, än ock hvad angår grunderna för dylika verks beskattning, för så vidt Utskotten hafva sig bekant, icke finnes meddeladt, hafva Utskotten, som likväl hvarken af motionen eller eljest egt någon ledning för bedömande af de grunder, , som för beskattning af dylika inrättningar må anses lämpliga, ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, genom utfärdad författning, i nåder stadga, att, i fråga om inrättande af qvar/i eller såg af ofvan omför mälda, beskaffenhet, sä vidt densamma skall till andras betjenande emot tull bedrifvas, iagttagas bör hvad uti tio kap. 4 § Byggninga-balken, rörande anläggning af vatteneller väderqvarn finnes stadgadt; samt att dylika, till bedrifvande med ångkraft inrättade verk, jemväl må skattläggas efter de grunder, som för sådant ändamål kunna i vederbörlig ordning varda fastställda. Stockholm den 29 Juli 1848.
Öfwer detta wigtiga, och för Landen, i synnerhet under desi narwarande iingnci<-1l belägenhet, magtpäliggande amne, har Lanco-Utffottet ej bordt unduä, at inhämta Herrar Lanco Fullmägtiges yttrande, som de, efter eommissariawls hörande, afgifwil, och ftm härhos bifogas: och har LsncoUcskortet derefter ej underlåtit, at ytterligare med noggran upMi.risamhet genomläsa de föreskrifter, som ifrån och med 1778 ars Riksdag, angående Langens Utlåning pä Jern och andra exportadls LKcÄcr, blifwit Lauco. Förwaltningen meddelte. keZicmentet af den 2Z Januarii 1779, innehaller ibland annar: at berörde län icke får ske, sa lange 8',-gb.tioncn pästar, uran endast ifrän d. i November til den ststa Maji äret derpä, och at ej nägoc Län fär wara längre obetaldt, än til den 1 September hwarje är. För tillämpningen af detta förordnande, är det emedlertid banco Fullmägtige tillärit, at i den händelse, igenom en mindre fördelaktig Jernets afsättning Utrikes, större och flere Län-8u,nmor skulle pä en gäng til betalning förfalla, än at de uran allmän och känbar skakning i handelsoch penninge-rörelsen skulle kunna promt indrifwas, dä efter omstandigheterne jemka i nbetalnings-Mrminerne; dock at derwid Lanhtiens säkerhet i alla afseende» framför allt iakttages: hwilkui jemkning likwäl ej fick sträcka sig til de Län, som pä ^twstcr jftän Upstads-Wägarne lltgäkk. Her - Den i?
Vi måste umgås, byta tankar, lära känna olika åsigter, annars blir det qvaf luft i stugan; att öppna dörren för kära vänner är som att låta upp fönstren för de friska vindarna — själens helsa tarfvar det ena, likasom kroppens det andra, och ett sundt lif är dock första vilkoret för ett lyckligt lif. afSti vi hålles ett n u m m e r i veckan under hela qvartalet. Han öfverraskade sig sjelf med upptäckten, att han jemt tänkte på henne. Men var det så underligt? Hon var j u den enda af stadens sjuksköterskor, s o m han öfver hufvud taget kunde lita på; de öfriga v o r o vakhustrur af det vanliga snusande o c h kaffedrickande slaget. Epidemien stod på sin höjdpunkt. Karin hade som frivillig sköterska anmält sig på stadens mycket bristfälliga sjukhus o c h var o m ej till namnet, så d o c k till gagnet den egentliga själen i sjukvården derstädes. R o - bert hade blifvit antagen som tillfällig läkare vid sjukhuset. En dag, sedan han gjort ronden, bad hon h o n o m om ett ögonblicks samtal. Hon hade fått ett bref från hans tant, friherrinnan, med anhållan, att Karin ville hafva godheten k o m m a ut till deras villa så fort som m ö j - ligt; friherrinnan hade feber o c h fruktade, att det blefve tyfus. Karin ville nu höra Roberts mening o m denna begäran. » Naturligtvis går du din väg! » utbrast han häftigt, » ty du måste väl förstå h v e m som förestafvat denna begäran? » Hon såg bestört på h o n o m. » Ä r friherrinnan då icke sjuk? » » Hon har lindrig gastrisk feber o c h en på- litlig kammarjungfru till sin vård; detta vare nog sagdt o m förevändningen. Men kusin Uno tycker, att din » stilfulla » sjuksköterskerol räckt tillräckligt länge för att förvissa verlden om din inneboende själsadel.« » Baron Uno —? » » Ja, det beror nu på dig sjelf, o m du vill bli friherrinna i stället för — för det du nu är.
Af lienne liimiisr förf. en liflig och intressant framställning, da^ de olika sidorna af hennes lif ' ocli verksamliet belysas: hennes barndom - skildringen af denna ger dessutom en god bild af lifvet p i en svensk landtgkrd iirider niedeltiden -, hennes religiösa utveckling, lieiines lif so111 Ulf Gudniarssons maka, som nioder %t åtta barn ocli Iiiisinoder på ett stort gods, lieiines vistelse vid Magnus Erikssons liof, den senare delen af liennes lif, da arbetet för religionen och mäiiskliglieten uteslutande upptog lienne. Särskild iippmarksamhet agnas Birgittas författareskap - lion anses, som be ocli hennes bekant, för svenska medeltidens främsta ~k~iftstallare tyaelse shsoin botoch viickelsepredikant, sasom en n&amp;klig föregkngerska till 1500-talets stora religiösa rörelse frainliålles. Biigittas frainstw lifsgiiming torde dock varit stiftandet af lienlies nunneorden, liyariiied hoii iisyftade en reforiiiation a.f klosterlifvet. 233 Det mest ovanliga liiirvid var att Iioii i sin ordens kloster ville förena niaii och kvinnor i arbetet till Herrens tjänst. Oin detta hennes företag yttrai förf. : ~ B i r g i t t a s isikter inneburo en stor fraintidstanke kladd i medeltidsdräkt: Geiioin dessa sina idder för hon det geinensanima arbetets talan, inannens och kvinnans gemensamma arbete, icke blott i hem, utan äfven i skola och lif. Hon är f r t i sin ståndpiinkt sedd, en kvinnoeniaiicipatioiieiis förespr %kerska. D I den andra representanten för medeltiden liar förf. skildrat en kvinna med en lifsgiirn&amp;g, vida skild f r h i deii nordiska sierskans, ocli af en art, soni endast iindantagsvis tillfallit en niedlem af det svagare könet-.
Ulsk:s betänk.; men då hade StatsUtsk. icke upplyst RiksStin derom, att den lägenhet, hvarpå Nyqvarns qvarn med tillhörande byggnader ar belägen, enl. en i behörig ordning fastställd och laga kraftvunnen karta, redan är afvittrad från Broby hemman, såsom K. M. och Kronan tillhörig. Jag anhåller alt för R. o. Ad. få uppläsa den å kartan meddelta fastställelse-resolution, hvilken lyder sålunda: ”Ar 1771 den 4tde Martii på Asunda härads lagtima vinlerting är denna karta för rätten uppvist, och sedan vederbör, ej haft något att påminna vid den ändring, som till följe af häradssyne-rättens utslag af den i5:de Sept. 1769 verkställd blifvit, af rätten gillad oell fastställd; betygar; På Häradsrättens vägnar Daniel Saléen.”
Hvaremot Advokatfiskals-embetet fullföljt, hvad först anmärkt blifvit, och slutligen yrkat, att tillförordnade domhafvanden för sitt åtalade förfarande måtte meddelas den tillrättavisning, som Kongl. HofRätten efter grunderna i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken pröfvade rättvist bestämma; med hemställan tillika, att som, enligt hvad Landshöfdinge-embetet i Skaraborgs län tillkännagifvit, Anders Olofsson icke kunnat anträffas, för att affordras yttrande om och hvad upprättelse han äskade för uthärdad hårdare bestraffning, än vederbort, samt underrättelse hvar han sig uppehölle ej heller kunnat vinnas, Anders Olofsson måtte bibehållas vid rättigheten till rekonventionstalan, när han sig till utförande deraf kunde anmäla. Och har Kongl. HofRätten, medelst utslag den 22 Juli 1842, sig utlåtit och funnit det varit mot lagens grund och mening stridande, att, då en person under samma lagföring tilltalades för dyrks innehafvande och för inbrott i afsigt att stjäla, å honom tillämpas särskildt straff för hvartdera brottet; hvarföre och du tillförordnade domhafvanden af uttrycken i RådstufvuRättens utslag ej bort anse sig förhindrad att lagenligt bestämma den bestraffning, hvartill Anders Olofsson för alla sina förbrytelser gjort sig skyldig, samt domhafvanden således oriktigt förfarit derutinnan,att han, utom de för inbrottet stadgade nio par spö, jemväl ådömt Anders Olofsson särskildt nio par spö för innehafvande af dyrk, Kongl. HofRätten velat domhafvanden om detta sitt misstag, till rättelse vid dylika fall i framtiden, erinra; äfvensom Anders Olofsson lemnats öppet, att särskildt väcka fråga om ersättning för honom, utöfver lag, öfvergånget lidande, i -fall han funne sig dertill befogad. Det resultatet, hvartill HofRätten sålunda kommit och hvarigenom den tilltalade domaren undgått allt ansvar för sin olagliga åtgärd, syntes mig lika litet slå tillsammans med HofRättens öppet uttalade omdöme om denna åtgärd, som något stöd derför vore att hämta ifrån lagens stadgande i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken.
Då, utom slägternas ålder sins emellan, hvilken följer tidens lopp och icke af menniskomakt kan förändras, ingen annan förmånsrätt numera tillkommer den gamla adeln fram - Den n October e. nv. föl' den nya, än att dess alla barn ärfva lika fadrens namn oell värdighet, då deremot den i sednare lider, på Engelska adeln modellerade inrättningen, att blott äldste sonen al den nya adeln älfver fadrens namn oell värdighet, är en uppfinning, hvilken nu bär ännu mindre passar, sedan fideicommissinrältningen upphört; så skulle jag tro, alt icke ringaste melin eller skada för hvarken landet eller ridderskapet kunde uppkomma, om man ville rälta detta förhållande, för den nya adeln, i likhet med den gamla. Angide den nya nummerordningen, så, för att göra mitt förslag så mycket mera fatlligt, får jag göra alternativa uppställningar, då, uti den första, nummerordningen kommer att beräknas för hvarje familj ilian i6x5 års första inli oduclion, utan afseende på olika familjers samma upprinnelse eller stamfader. Tersmeden och Cedercreutz 111. fl. , men dock så, alt de olika classerna inom samma namn, grefvar och frilierrar, sammanslås till en nummer. Det andra alternativet sammanslår till en nummer äfven de familjer med olika namn, som utgå från samma stamfader, efter år i()25, Lewenhaupt och Leijonhufvud in. fl, Oell det tredje sammanslår till en nummer älven de familjer med olika namn, som utgå från samma stamfader, före denna tid, .Sparre och Oxenst jerna. Hvilket af dessa alternativer som gillas, är mig likgillligt ; de tvänne sista minska dock representantantalet med tolf å femton nummer, hvarföre jag skulle anse det förmånligast. De utdöda familjerna utgå alldeles ur all nummerräkning, och anser jag äfven deras vapenplåtar lämpligast, med Konungens nåd. tillstånd, kunna tillöka samlingen af monumenterna uti Riddarliolinsgrafehoret.
Sådant finnes likväl icke i den Kongl. Skrifvelsen, och Konungen kunde icke hafva framställt något så stridigt emot sanning, ty ohjelpligt undergräft är icke jordbrukets välstånd, fastän i mer och mindre lyckligt tillstånd, i följd af de större felsteg, som förut blifvit begångna, och hvartill torde få räknas en genom ti11- konstlade medel nog hastigt fortskyndad odling. Jag bestrider således detta yttrande i58 Den i5 DeccraLer f. m af Herr Grefve Horn, såsom icke öfverensstämmande med sanningen. En annan Talare har sagt, alt den af Konungen föreslagne åtgärd innebar det allmännas skuldsättning, för att hjelpa de enskilte. Jag her den värde Talaren ihågkomma, att den enskildte skall till Staten aflemna förbindelse, motsvarande dem, hvilka Staten sjelf utfärdar, och hela anstalten åsyftar således icke annat än en lättnad ifrån de tunga räntor, som nu nedtrycka den jordbrukandc klassen af Svenska medborgare. En annan värd Talare har ansett Skrifvelsen såsom en anmaning lill bifall af de så kallade Ränte-coupons, hvilka här blifvit af Herr Lefren, samt i Borgare-Ståndet af Herr Norelis föreslagne. Jag kan åtminstone icke finna något sådant af den Kongl. Skrifvelsens ordalydelse, hvilken allenast fäster Ständernas uppmärksamhet på nödvändigheten att komma jordbrukaren till bistånd. Men huruvida detta skall ske antingen genom utrikes eller inrikeslån, derom finnes ingenting yttrat i Konungens framställning. Endast i en omständighet har Konungen yttrat sig bestämt, nemligen att de åtgärder, som vidtagas, icke böra ställas i sammanhang med Bankens functioner, utan verkställas af RiksgäldsContoiret. Sam* ma Talare har emot utrikes lån uppställt den satts, att deraf skulle följa utrikes beroende. Jag ber honom erindra sig, huru* vida detta äger rum för Frankrike, Eng* Den i5 December f. m. land och Preussen, der sådana utrikes lån öfverallt finnas.
Hongkong ligger i den kärlek, med hvilken densamma omfattas af den talrika infödda befolkningen, hade guvernören sökt skydda denna mot orättvisa angrepp från europeerna. Inseende att allt för barbariska straff snarare befordra förbrytelser än afskräcka derifrån, till följd af det skydd, som brottslingen i så fall kan påräkna hos medlidsamma medmenniskor, och att milda straffbestämmelser äro första vilkoret för en god skyddspolis, hade guvernören minskat piskningarna, förbjudit straffets verkställande offentligt, beifrat tillfällen, då extra slag »af misstag» eller genom kringgående af lagens bokstaf tilldelats brottslingarne, utbytt »the regulation cat» mot råtting, afskaffat den förberedande svältkuren och brännmärkningen, förbättrat fängelserna m. m. Allt detta klandrades nu skarpt af de europeiska handelsmännen, men gillades af koloniens kinesiska undersåtar, som dock afrådts från att göra några motdemonstrationer. När vi längre fram kommo till andra engelska besittningar, så funno vi, att invånarne ofta voro mer eller mindre i strid med den styrande myndigheten, men ingenstädes fans något hinder för oppositionen att på offentliga möten, medelst adresser i tidningar och ströskrifter söka göra sina åsigter gällande. Redan tidigt uppstår härigenom ett temligen friskt politiskt lif, och just häri ligger troligen ett af hufvudvilkoren för de engelska koloniernas förmåga af »selfgovernment», för deras lifskraft och deras inflytande på det kringliggande landet. Det skall i sanning blifva högeligen märkvärdigt att se hvad inflytande det kommer att utöfva på det stora grannlandet, om den af Mr Hennessy förordade politiken i afseende å de i Hongkong bosatta kineserna genomföres, och dessa utbildas till medborgare, medvetna derom att de af lagen äro skyddade till person och egendom, att de ej behöfva kräla i stoftet för någon myndighet, och att de, så länge de sjelfva hålla sig inom lagens gränser, äro fullt tryggade för alla tjenstemäns utpressningar samt i åtnjutande af alla de frioch rättigheter, som den engelska lagen skänker medborgaren. Många bland de i Hongkong bosatta europeerna tycktes vara öfvertygade, att man om Kina med fullt skäl skall kunna under ännu ett årtusende uttala orden:
15 november: knappast är ett steg taget i den rätta riktningen, genom Monrads bemödanden, innan konseqvenserna deraf stöta på motständ, innan man fordrar att något i motsatt riktning göres, hvilket visar, att andra inflytanden under tiden gjort sig gällande. Yi stå i detta ögonblick vid den aldra farligaste vändpunkt. Striden är nu kommen derhän, att man snarare kan vänta ett ministerombyte, än att konungen låter öfvertala sig att välja det bättre är, som han dock hittills har gjort. I går väntade man afgörandet. Det uppsköts till i morgon, fastän konferens-sände-buden sakna instruktioner och hafVa saknat dem länge. Man gär i en förffcrlig spänning. Slesvigs delning hafva alla här gått in på, i synnerhet sedan de ryska planerna ändtligen blifvit tydliga för mina kortsynta landsmän. Kanske måste vi genomgå denna hårda skola, för att få den rätta insigten om hvad Ryssland är och hvad dess vänskap vill säga, för att lära att hata Ryasland är ett oeftergifligt vilkor för att vara ett europeiskt och fritt folk. Ännu i detta ögonblick (kl. 2^) är intet afgjordt, endast att ministéren begär afsked, hvarom jag har telegraferat. N: o 25. Från O. Rosenberg till E. v. Qvanten. Köpenhamn den 5 november 1864. Kunde du ej skaffa mig en fullt trogen afskrift af alla aktstycken rörande din beskickning, med undantag af familjefördraget, som fins här. Våra fiender hafva nemligen inbillat några jutska riksdagsmän, att det konspirerats mot konung Kristian, och de vilja nu ej tro, att han hade vetskap om allt och sjelf hade varit med om en unionsplan. Det skulle, i flere hänseenden, vara mycket nyttigt, att få dessa aktstycken utgifna, åtföljda af en kort berättelse.