Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter det E. K. M., dels genom Nådigt Bref af den 3 Augusti i8>g, på anförde skäl, förordnat, att Norra och Södra Helsingelands Domsagor skulle, efter den delning, vederbörande föreslagit, utgöra 3tne Domsagor, under namn af Norra, Wästra och Södra Helsingelands Domsagor, samt att den blifvande Hä« xadshöfdingen i Helsingelands Wästra Domsaga borde åtnjuta en extra Lön af 75 R:dr i Contant och 10 R:dr i Bostallspenningar årligen, men deremot det dittills bestådda arfvode för en särskild Brottmåls-Domare i Helsingeland indragas, dels ock, under den 1 Maji samma år, beslutit, att Wästerbottens Domsaga skulle klyfvas i arne, samt vidare, uti Nådigt Bref af den 31 påföljde December, stadgat: att 2:ne extra Lö. ner af 75 R:dr hvardera, borde disponeras till Häradshöfdingarne i dessa arne Domsagor; alt förre Innehafvaren af Wästerbottens Domsaga, Häradshöfdingen Furtenbach, under sin återstående tjenstetid, skulle, wied bibehållande af Ha: Underdänlga Skrifvelser. f>35 radshöfdinge-Lönen och Boställspenningarnej ut* öfva Domare-Embetet _öfver Arfvidsjaurs, Arjeploug*, Lycksele och Åsele Lappmarker , saint att, da bemälde Häradshöfding från tjensten afgår, den af honom innehafde Lön komme att till Stats-Werket indragas; så har E. K. M. nu äskat uppförande på Stat af Löner och Boställspenningar för ofvanomförmälde nya Häradshöfdinge-tjenster; Och som E. K. M. i Nåder funnit en klyfning af ifrågavarande
Solen var nergången, men molnen kastade metall-lysande reflexer ut öfver det skumma slättlandskapet, hvilket utbredde sig inför dem i en vid vy, der de stannat i skogsbrynet. Han satt på en trädstubbe och stirrade ömsevis på sceneriet och på henne, som stod lutad mot en trädstam. Han tyckte, att det förra skelade mot honom med en galnings blick, sådant som det låg der hälften kvällskumt hälften i en belysning som af stålets kalla blankhet; han kände det som om hjessbenet vore lyft undan och hjernan låge blottad och bar och ett fint kyligt hvasst stål stunges in igenom den. Naturens egen feber sjöd i hans blod; det var eld och frossa; nu het brånad, nu en vanvettssvindel som skar likt en egg af is; och syner flämtade framför honom, vällustingens och dårens vexelvis. Och hon tycktes honom vara detta landskaps hemska ande, som hon stod der lutad mot trädstammen och blickade ut öfver bygden. Han såg, huru formerna voro lösnande, ansigtslinierna slaknande, hyn gråblek, upplösningsarbetet börjadt i organismen; han såg den kalla glupska glöden i de små färglösa ögonen och det kalla glupska leendet kring de tunna färglösa läpparne; han kände sig förnimma enheten i hennes väsen, det som låg innerst i allt detta och underst i det, och han spände alla sin själs krafter för att komma det närmare och få se hvad det var. Liksom operatören sänker in sitt instrument i kroppsmassan för att göra snittet kring den sjuka substansen, sänkte han sin tanke in i detta leende för att skära ut mysteriet i hennes väsen och konstatera dess sällsamma struktur: men instrumentet slant alltid i hans hand i det afgörande ögonblicket, hur ängsladt spändt han än med hela sin varelse gled in i hennes: i nästa sekund voro de åter skilda åt igen alldeles som förut, – han satt på trädstubben, hon stod lutad mot trädstammen, och han stirrade åter igen in i leendet kring de tunna färglösa läpparne, grymt och omättligt vällustigt som om han såge blod rinna eller drömde i brånad om en evig kärleksnatt utan sans.
Om lustresorna på ångbåt och jernväg inställdes den tid allmänna Gudstjensten hålles, så att besättning och betjening kunde, om de ville, bevista den; om bevärings-ynglingarne samlades så, att de icke tvungos försumma kyrkogången; så skulle passagerarne ändock hinna roa sig och landtbruket komma fram med sitt arbete lika fort, men landet vinna oberäkneligt, genom inplantad vördnad för Guds ord, aktning för lagar, ömhet om samvetet, och vi erfara huru gudaktighet upphöjer ett folk samt undgå att åt andra gifva varnande exempel huru synd är ett iolks förderf. Det vore en allmän klagan i landet, en klagan som delades både af så kallade läsare och icke läsare, att sabbatshelgden försummas. Man sköte skulden på Presterne och sade att de ej tänkte på sitt kall utan blott på sina löner, och detta ehuru nästan ingen riksdag förgått utan att ett rop om söndagens helgd, ehuru förgäfves, hörts från någon ledamot af Preste-Ståndet. Motionären funne sig af samvetet förpligtad att i kyrkans namn anhålla det Rikets Ständer måtte ingå med en underdånig framställning till Kongl. Maj:t att genom nådig Förordning mätte förbjudas alla offentliga nöjen och tidsfördrif, alla lustresor, sammankomster och arbeten, hvarigenom underlydande hindras å sönoch helgedag från allmänna Gudstjenstens bevistande, der icke i de två sednare fallen, nöd eller kristlig kärlek annorlunda kräfde. Komminister Westergren, med hvilken Doktorerne Sandberg och Säve samt Kontrakts-prosten Emanuelsson sig förenat, har begärt att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan om utfärdande af förbud för ångfartyg och ångvagnar att utsätta sina afgångstider på helgedagar under Gudstjenst, eller under nästa timman före eller efter den för Gudstjenst vanliga tiden. Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 38.
Ynglingen var af en sällsynt skönhet och äfven i modrens drag syntes spår af, att hon fordom varit vacker, men dragen hade nu blifvit skarpa och hårda och hela figuren kantig. Mycken skärpa låg i hennes öga, men den var dock nu betydligt mildrad genom det välbehag hennes modershjerta måste känna, då hon blickade på sonen, hvars kraftfulla gestalt och lifliga drag talade lika mycket om helsa och styrka, som anletet om fägring. "Ja, i sanning", sade fru Margaretha, "den höga äran att få detta förnäma sällskapet i huset, hade man gerna kunnat vara af med. Jag är säker på att de, ehuru fångar, som nätt och jemt ha Hans Furstliga nåde att tacka för, att de sluppit med lifvet, dock tycka sig ha att befalla i huset. Åh ja, min gunstiga fru Ebba, har äran att känna det sturska Stenbockeblodet. Nu, sedan de genom tvenne drottningar kommit i slägtskap med kungahuset, tro de sig rätt sjelfva vara kungar." "Men, min mor, ännu förstår jag icke hvarför det Flemingska herrskapet skall hit i huset." "Mig synes lätt att förstå", svarade fru Margaretha sträft, "att fru Ebba Stenbock, Klas Flemings hustru och medhjelperska, som understått sig att försvara Åbohus emot Hans Furstliga nåde, icke kan få strafflöst drifva sitt ofog." "Icke frågar jag om den större eller mindre rättvisan af hertigens mått och steg, utan hvarföre dessa damer skola förvaras här i vårt hus?" "Emedan Hans Furstliga nåde så befallt. Hvad annat?" "Hafven J då, mor, åtagit eder befattningen att vara fångvakterska? Detta synes mig illa och skymfligt. Icke är detta hus ett fängelse, och icke J en fångvakterska. J måtte väl icke gå in på denna hertigens åstundan?" "Hans nåde har härom tillsagt åt Jörgen Bahr, och hvad min herre och man i mitt ställe lofvat, det vill jag uppfylla!" "Herr Jörjen må vara eder herre, men det öfvergår hvad han har rätt att befalla, att min salige faders hus skulle blifva ett fängelse."
Mellertid hade jag satt mig på en sten ett stycke derifrån och började öppna mina musslor, under det att köpmannen, hvars väg gick förbi mig, obemärkt ställde sig bakom mig. Nu bröt jag upp ett skal, och fann blott det slemmiga djuret, men i det andra lyste mot mig en stor och präktig perla. – Jesus Maria! han har beröfvat mig min egendom, ropade en röst bakom mig. Jag såg mig om, men köpmannen hade redan vändt mig ryggen, och aflägsnade sig med hastiga steg. Emedlertid hade någon sett min rika fångst, och folket, bland hvilket ryktet derom hastigt kringlopp, började skocka sig omkring mig, hviskande och mumlande. I fruktan att man med våld skulle vilja taga mitt rof ifrån mig, stod jag upp, och vid denna rörelse föll den tredje oöppnade snäckan ur mitt knä på marken. Hundrade armar sträckte sig på en gång för att upptaga den, och under det att man som ifrigast slogs derom, gick jag, glad att slippa för detta pris, obehindradt fram, till dess jag kom ibland välklädt folk, ibland hvilket jag åtminstone var säker för ett öppet rofferi. Äfven der hade, till min bestörtning, ryktet om min lycka utspridt sig. Låt mig se! låt mig se! ropade man från alla kanter. – Är då denna perla verkligen så dyrbar? frågade jag en man, som handlade med denna vara. – Den är verkligen rätt vacker, svarade denne; jag ger dig hundra dukater derför. – Låt icke narra dig! hviskade en Jude, och drog mig i armen, jag erbjuder femtio dukater mer. Kom bara och följ mig! – Jag ger tusen dukater till, skrek en annan. – Gud fördömme dig, satans Chines, ropade en högmodig Frank, och från alla sidor drog man mig i armarna, hviskade, bjöd öfver, och undanträngde hvarandra. – Se dig väl före, unge landsman, sade på god persiska en röst på afstånd, de vilja alla lura dig. Jag har icke sett din perla, men säkert är hon värd tio gånger mera. Jag vände mig om och såg en man, hvars ansigte till största delen var betäckt af en ofantlig plåsterlapp.
Nya tröskverk äro under detta qvinqvennium anlagde så väl vid herrgårdar, som bondgårdar. Sedan elt af Hushållningssällskapets åtskillige ledamöter bestående bolag, med en subskriberad fond af något öfver 20,000 R:dr Banko, sig bildat för inrättandet af en lägre Landtbruksskola, bar denna skola blifvit organiserad och öppnad vid Hägervallen i Skultuna Socken den 1 Maj 1843, med elt af Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 17 Juli samma år, beviljadt Stats-anslag af 1,000 R:dr Banko årligen till lärarens aflönande. Denna skola har under år 1843 fortgått och förkofrat sig, under ledning af den Direktion B »laget utvalt. Agronomen F. R. Möller är dervid anställd såsom lärare. Vid årets slut var elevernes antal af ståndspersonsklassen fyra, jemte fem rättarelärlingar. Af denna inrättning, der både theoretisk och praktisk undervisning inhemlas efter förbältrade, nya methoder, hoppas man med skäl en förmånlig inverkan på Länets jordbruk i allmänhet. Boskapsskötseln har väl under ifrågavarande qvinqvennium vunnit någon förkofran genom ett vidare utspridande af de förut införda ädlare boskapsracerne; äfvensom jag under år 1843 införskrifvit tvenne kor ifrån Holstein; men i denna del af landthushållningen tarfvar Länet ännu stora förbättringar. Feman-Berättelse för Westmanlands Län. 2 10 Gräsväxtodlingen samt de naturliga änganies och betesmarkernes ändamålsenligo förbättring hafva på boskapsskötseln eLt hufvudsakligt inflytande, och i den mån odlingen af klöfver och limothej under detta qvinqvennium tilltagit, har sådant för boskapsskötseln varit förmånligt, hvaremot den mindre förmånliga hö-afkastningen af de naturliga ängarne haft ett menligt inflytande på hågen för boskapsskötseln. Om betes marke rne gäller ännu hvad sista Femårs-Berättelsen upptager.
Rättvisan skulle blomstra genom visa lagar, vårdade af stränga, obestickliga domare. Höfsning och milda seder öfverallt utsprida sig: vettenskaper och konster stiga till en okänd höjd af fullkomlighet. Den ena undersåten skulle icke förfölja den andra för olika religions-meningar: åt de förspridde Parserne, för hvilkas religion Schahen hyste en nästan lika stor vördnad som för Muhammeds lag, skulle ett helt landskap inrymmas. Isthakar skulle föryngradt uppstiga ur sitt grus, och Babylon för en ny verld ännu framvisa sina hängande trädgårdar, sina ofantliga tempel och alla sina fordna under. Sådana önskningar ehuru något mindre öfverspända, hade äfven, jag medger det, hört till mina barndoms-drömmar. Det behöfdes icke den eld, den vältalighet, hvarmed Schahen framställde dessa företag, för att äfven hänrycka mig. Dock under detta svärmeri, fastän jag sjelf till en del deruti deltog, undgick det mig icke, att han allt mer och mer berusad af dessa stolta föreställningar, sammanblandade det förflutna med det närvarande; att han ej blott ville skapa det stora och sköna, utan hoppades äfven kunna utföra sådana företag, som gränsade till det fabelaktiga. Jag erfor till min förvåning, att han lika fast trodde på Firdusi’s verld, som på Koran; att det icke ens föll honom in att tvifla, att alla dessa andestrider, dessa förtrollningar och underbara äfventyr icke bokstafligen, så som de af skalden beskrifvas, tilldragit sig i verkligheten. Ja, han hoppades ännu återfinna Salomos ring och den sköld, som Adam eröfrat från Diwerne och Kejumers funnit på ön Ceilon, eller den, som Tahhmuress erhöll af Simurgh-Anka, en trollkarl, som helst dvaldes i skepnad af en ofantlig fågel, äfvensom hans hjelmfjäder, tagen ur dennes egna vingar, och hvilken hade den egenskapen att afvärja alla sår; – likaså smickrade han sig, att komma i besittning af Feriduns segerfana, eller, liksom en eller annan af hans företrädare, af någon förborgad skatt från den uräldsta tiden; – med tillhjelp af allt detta och en ung
Tillhörige Sjöfarande eller Resande, när de äro synbart brukade ”eller” pröfvas icke öfverstiga egarens behof, fria från inoch utförsels-tull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (itsta alternativet') antages Ridderskapets och Adelns beslut, (aldra alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut. Prop. fl;o »83: Sorn trenne Riks-Stånd stadgat förbud mot införsel af Kort, spel-j kominer, olan afseende å Boude-Ståndets derifrån skiljagliga mening, nämnde artikel att anses vara tili införsel förbjuden , hvarigenom jemväl i83:dje voterings-piopositronen förfaller. Prop. N:ris 190 Unar Bonde-Ståndets beslut, alt Likörer borrie med och ’9 • införsels-förbud beläggas, icke, emot de 3:ne öfrige Stån dens mening, att varan skall till Riket få införas, till någon åtgärd kan föranleda, kommer berörde artikel att anses såsom till införsel tillåten och, i stället för votei'ingarne under Ntris 1 po och 191, endast att röstas, angående införsels-afgiftens belopp på följande sätt. 19:o. Den, som godkänner, att, på sätt Utskottet föreslagit, och Ridderskapet och Adeln samt Pieste-Siåndet Pag. i Bevillningn-Ut&holtets Utlåtande, N:o 48. 37 ovilkorligen och Bonde-Ståndet eventuell antagit, Likörer böia få införas mot 3 R:dr 34 sk. tull per kanna, voterar ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner
Han har gjort Bayerns hufvudstad till allt hvad den är, och man skall, då tiden bragt till utveckling hvad man anser honom hafva försummat eller motarbetat, glädjas äfven öfver hans verk, ehuru då det låga och äckliga smicker tystnat, hvilket Bayerns skriftställare nu i sådan mängd utösa, och som synes vittna, att de icke ens förtjena det så väl, som dem ödet nu beskärt. Målningsgallerien i München, Wien, Dresden och Berlin. För den, som med en kurs i konsthistorien vill förena åskådningen, d. ä. som i konststudier är nybegynnare, erbjuder sig utan tvifvel München såsom den lämpligaste ort i Tyskland. Både skulpturens och måleriets alster äro i härvarande samlingar ordnade i historisk följd, och man saknar mindre än annorstädes länkar i kedjan. Målningsgalleriet i Berlin vore det enda, som i detta afseende kunde täfla med det i München, kanske framför detta rekommendera sig genom ett större antal taflor ur de äldsta italienska skolorna. Men dels saknas der de flere prof från Italienarnes mästaretid, som finnas i München, dels står samlingen af tyska måleriets produkter både i mångfald och värde efter Münchner-Pinakotekets. Hvad åter skulpturen angår, så har München ett stort företräde framför Berlin uti konstverkens både uppställning och konsthistoriska betydenhet, ehuru på det sednare stället antalet af statyer är öfvervägande. Taflesamlingarna i Wien och Dresden äro, den förra genom ofullständighet, den sednare genom dålig anordning, helt och hållet olämpliga för ett historiskt studium. Kan man så inrätta sin resa, att man först besöker München, sedan Wien och Berlin samt sist Dresden, så har man för konststudier i Tyskland följt den tjenligaste ordning. Man kan naturligtvis ej hoppas, att utom Italien lära nogare känna den antika och italienska konsten, då antalet af dess alster i Tyskland öfverhufvud icke är stort, och äfven bland detta antal månget och mycket lärer vara orätt angifvet och ofta bestå af till och med dåliga kopior. Också i detta afseende torde Pinakoteket i München stå framom andra tyska gallerier, emedan här uppgiften på författarne strängare håller sig vid sanningen.
Född i hjärtat af Frankrike, ättling af en högt ansedd frälsesläkt, hvars manliga medlemmar århundraden igenom beklädt viktiga statsposter i Bourgogne, och varmt hängifven sitt fosterland, hvars fruktansvärda lidanden under det fransktyska kriget 1870 — 1871 hon personligen bevittnat, anser prinsessan Wiszniewska som sin af Gud henne anförtrodda mission att i sin mån söka afstyra brödrakrig och återföra människorna till Kristi höga sedelära. Utan fåfänga och ärelystnad, har hon ända till de senaste åren fört ett stilla och tillbakadraget familjelif. Möjligen har förlusten af en älskad son, som redan vid unga år gjort en lofvande debut som författare, bidragit till att vidga och fördjupa hennes människokärlek, så att hon nu med offer af sin själfvalda tillbakadragenhet och med insats af hela sin personlighet offentligen förfäktar sina genom krigets blodiga utsäde närda fredsoch afväpningsidéer. Stor har den tillfredsställelse varit, som prinsessan skördat af sin själföfvervinnelse, i ty att den ofvan nämnda, af henne stiftade föreningen under hennes lyckosamma hägn haft glänsande framgångar, hvilka till stor del kunna tillskrifvas hennes vältalighet, intelligens, älskvärda sätt och lågande nit för världsfredens heliga sak. fDUN 402 Hör, det klingar af unga röster Genom bruset likt morgonsång! Se, det klarnar där bort i öster 1898 Till ett årsskiftes soluppgång! Seglarn mumlar: framåt! I dimman Styr han rakt mot den bleka strimman. Sigrid Elmblad. Ligue des femmes pour le désarmement iuternational, som står under franska regeringens beskydd och har sitt hufvudsäte i Paris, 7 bis rue du Débarcadöre, grundades den 18 ' mars. Själf regelbunden medarbetare i la Revue Diplomatique och 1 ' Epoque, har prinsessan förstått att från begynnelsen stämma franska pressen utomordentligt gynnsamt för sin förening och att åt denna tillförsäkra medverkan af framstående stilistiska förmågor såväl inom som utom Frankrike.
Att ingen rubbning i 11 tenderades, hvarken i Sala Stads Privilegier afår 1G24, eller Transporten af Silfver-Verket till Bergslaget den 2o:deJanuarii 16S2, och Stadfästelseu derå den 9 September 1741» med hvad deraf bärflyter, rörande Tionden, Myntare-lönen och Slag-skatten till Kronan, eller förlänade rättigheter till Konst-Statens underhållande med Dammar, Vattenledningar och Flottleder, ra. m., sorn Siifver-Vcrket är anslaget och Bergslaget af fordno njutit och begagnat. 2:0 Alt emedan Silfver-Verkets framtida förseende med nödiga kol, ved och byggnads-virke, är ett oundgängligt vilkor för en god och fullkomlig Bergsdrift, och denna borde kunna bestå, äfven med Allmogens, i de Verket såsom skogsdistrict anslagna Tolf Socknarne, skäliga frihet, att jemväl, när hela deras skogs-productioii för Bergsdriften ej behöfves, genom ett måttligt afsalu till andra, utan skogarnes förödande, sig försörja, den så kallade Nora Allmänning hel ooh hållen till Silfver-Verkets disposition öfverlemnas, att begagnas och förvaltas efter de serskilda Hushållsordningar, som för ändamålet linnas tjen - KonglMaj.-ti Nådiga Propos. No 2g. 29 liga och aF Bergs-Coliegium stadgas, likväl utan någon derigenom uppkommande » rubbning uti enskildes derstädes tilläfventyrs redan egande lagliga rättigheter. Deremot och emedan det åsyftade ändamålets vinnande hufvudsakligen derpå berodde, att de förluster, Stats-Verket lider genom 17/p års perpetuela Arrende-Contract, rörande de sex Socknarnes Räntor, må i framtiden kunna upphöra, under det att tillika Bergsdriften vid Silfver-Verket kommer i ett sådant skick, att Kronan af en högre tillverkning må njuta ersättning och någon vinst för de till Konst-statens under håll anslagna Räntor, har Bergslaget åtagit sig följande förbindelser, nemligen: 1:0
Må vara att det icke vore klokt att i närvande ögonblick besluta fortsättningen af Köping-Hull-banan, men den grundtanken att komma vester ut slår dock alltid qvar. Hvad bör man då göra för alt få en så nyttig åsigt i verket satt? Jo! R. St, böra, enligt min tanka, ingå till K. M. med det underd. yttrande, att vid denna Riksdag omständigheterna befunnits sådana, ali R. St. anse en summa af 5 milhr böra ställas till K. M:s disposition för anläggandet af en jernväg ifrån Götheborg uppåt landet. Jag vill nu icke yttra mig om åt hvilketdera hållet denna jernväg borde gå, antingen lill Svartå, eller till Jönköping; detta må Konungen pröfva och bedöma; men hufvudsaken är den, att en fruktbar och i industriell afseende vigtig del af landet matte få en lättad kommunikation vester ut, hvilket ovilkorligen blir händelsen, om en jernväg drages mellan Stockholm och Götheborg. Ställes nu förenämnde summa till Konungens disposition, så vore ju derigenom det åsyftade än - 198 Den 23 September f. m. damålet vunnet. Häremot kan invändas, alt sådant skulle förutsätta, att 5 millavore en summa, som af Staten utan någon olägenhet nu kunde undvaras, och som vore lämplig och tillräcklig för arbetets drifvande under 3 år. I detta afseende ber jag att få nämna, att hvad beträffar möjligheten för Staten alt undvara denna summa, så kan derom ingen tvekan upsla, enär räntan på densamma efter 5 proc. utgör 250,000 R:dr, och om dessa penningar anvisas, på sätt SlatsUtsk. föreslagit och 11. o. Ad. jemväl godkännt, medelst; fonderade stats-obligationer, så kommer denna summa endast att i form af ränta utgå under loppet af 42 är, och sedan försvinna. All
Skrifvelse iV.-o )o3. de Grundlag erkändes och stadgades, under namn af Konungens Högsta Domstol; men att den tillökning i instantiernes antal, hvilken sålunda tillkommit, hade, långt ifrån att gbgna de rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet; att frågan derföre blott vore, huru en instantie lämpligast må kunna åter borttagas och skyndsamhet i lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras; alt allmänna meningen jemväl häruti uttalat sig i den nästan enhälliga önskan, att Lagmans-Rätterne och Käroners-Rätterne, såsom bägge öfverflödiga, och derjemte, i synnerhet de förra, för lagskipningen hinderlige, måtte afskaffas; alt Rikets Ständer trott sig finna grunden till denna mening, hvad Lagmans-Rätterne angiligue, vara den, dels att, då 1 Lagmans-Rält, likasom i Hätads-Rätt, endast Ordföranden vöre lagfaren, och hos Lagmans-Rättens Ordförande ej i allmänhet prassumerades större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld, än hos Härads-Rättens, parterne saknade anledning alt säLta större förtroende tili Lagmans-Rättens domslut än till Härads-Rättens, och dels förnämligast, att, enär Lagtima Lagmansting hölles endast en gång om året, ett helt år ifrån den dag, då Härads-Rättens beslut meddelades, stundom ginge förbi, innan målet bunde, utan bekostande af Urtima Ting, hos Lagmans-Rätten fullföljas, och, i fall målet då måste uppskjutas till nästa Lagtima Ting, åter ett liek år, innan Lagmans-Rättens Dom eller Utslag erhölles; att, hvad åter Xämners-Rälterne beträffade, deras umbärlighet tillräckligen ansetts bestyrkt af det förhållande, att af de städer, eler Kämners-Rätt ej vore, några hade dubbelt större folkmängd, än en del af dem, i hvilka KämnersRätler fuqnos, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förra än i de senare; att, om Doms fullgörande stadgades såsom vilkor för vads fullföljande från IJärads-Rätt och Rådstufvu-Rätt till Hof-Rält, anledning till den förutsättning, att Hof-Rätterpe skola, om Lagmansoch KäronersRätterne afskaffadés, blifva besvärade med flere vädjade tvistemål än nu dit inkommo, i och med detsamma syntes vara undanröjd, helst om vadeskillingen i Härads-Ralt derjemte bestämdes till lika belopp med den, som i Lagmans-Rätt erlades; samt att Rikets Ständer, utan afseende derå, huruvida det af Lag-Comiteen författade förslag till ny allmän Civil-Lag eri gång bomme att till större eller mindre del antagas eller icke,