Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren har talat om vår financiella ställning och om våra kreditförhållanden till utlandet; jag tror verkligen, Mina Hrr! att frågan härom måste ventileras, innan vi ytterligare anslå stora summor till jernvägsbyggnader. Yi hafva under de sgdnaste åren vant oss vid att leka med millioner och att förbise, hvilka betydliga skuldsummor redan trycka oss, och hota vår kredit, men, Mina Hrr! tiden är inne att iakttaga sparsamhet och att icke onödigtvis bortkasta millioner, utan att låta de lokala intressena bygga sig bibanor, tills dessa sammanträffa med stambanorna, och icke förfara på ett motsatt sätt. Vårt stambane-system, till hvilket äfven jag med min röst bidragit, har väl i många afseenden visat sig lämpligt och nyttigt, men jag måste förklara att, derest jag kunnat ana, till hvilka olyckliga resultat detta stambanesystem skulle leda, så hade jag med ifver motsatt mig det steg, vi togo vid 1856 års riksdag, då första grunden lades till dessa olyckliga jernvägsstrider. Man varnade oss redan då. Hvilka hafva följderna blifvit? Jo, att våra obligationer hafva under sednaste tiden fallit 10 proc. och nu stå lägre än grannstaternas. Må vi en gång stadna, må vi en gång hejda oss i detta stambanesystem, hvilket är förenadt med oinskränkt lånesvstem, och, framför allt, må vi sätta en damm för denna »skicklighet», som hittills gjort sig gällande vid genomdrifvande af förslag till jernvägsbyggnader. Jag instämmer med de Hrr, som yrkat bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Uggla, Pontus: Hr Nordenfelt har, djerft nog, påstått, att den s. k. Olme-banan aldrig skulle hafva blifvit undersökt. Jag får då upplysa, att en sådan undersökning blifvit af Löjtnanten vid vägoch vattenbyggnads-korpsen J. M. Ekströmer verkställd, och att resultatet af denna undersökning blifvit Stats-Utsk:t meddeladt. Frill, af Ugglas: Jag skulle i dag icke hafva begärt ordet, såvida icke Gr.
Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 32, antog ock de dervid gjorda ändringar och tillägg i Utlåtandet, N:o 37. S. D. Föredrogos ånyo Statsoch Banco Utskottens följande Utlåtanden och Memorial: N:o 130, i anledning af motioner, angående arfvodet för Rikets Standers Fullmäglige i Banken och Riksgälds-Conloiret. Bifölls. N:o 131, med volerings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut öfver Utskottens Utlåtande N:o 68, angående pension för aflidne B mco-Fullmägligen Jnders Danielssons enka och barn. Voterings-propositionen gillades. 86 Prot, Vtdr. cl. 6 Fehr, i84f> N:o 132, i anledning af Herr Rosenblads motion om afskrifning af Bankens inom linien förda fordringar hos Riksgälds-verket. Bifölls. Nso 133, i anledning af Herr StuartSj C. t motion om utbyte af Riksgälds-Gontoirets till Banken utgifne obligationer. Bifölls. S. D. Föredrogs Ånyo Lag-Utskottets Utlåtande Nso 175, i anledning af qjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande Nso 142 öfver dels väckta om antagande af förslagen till allmän Civiloch Criminal-lag eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap egande, af Kongl. Majsts till Rikets Ständer, angående nämnde förslag, den 24 Mars 1840 aflåtna Nådiga Skrifvelse, föranledda motioner. Med bifall till Utlåtandet Nso 175, lades Betänkandet N:o 142 till handlingarne. O S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Memorial och Utlåtanden: Nso 137, angående förändring i tiden för de årliga revisionernas början vid Banco-Discont-Verket samt Province-Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. Bifölls.
De äro båda ganska riktigt uppgjorda efter de redan fattade besluten; men jag hemställer till R. o. Ad., om icke Ståndet ville frångå sitt förra beslut och instämma med PresteSt., hvarigenom voter:s-propos:n skulle förfalla. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag tillstyrker äfven, att R. o. Ad. måtte frångå delta beslut. Jag tror det ej vara så lätt alt bestämdt säga eller vara säker på, om det är rätt att besluta, att medlen böra i första rummet användas till en observatorii-byggnads uppförande vid Upsala och dernäst till öfriga för academien nödiga byggnader. Jag deltog i beslutet, då det fattades hos R. o. Ad., men tvekar ej att nu tillstyrka R. o. Ad. att frångå detta beslut, dels derföre, alt det icke är lätt för oss att inse hvad som för academien kan vara angelägnast, och dels derföre, alt derigenom en votering mindre i förstärkt SlatsUtsk. skulle blifva behöflig. Bedömmandet af hvilket företag, som är angelägnast för academien, må bero på de auctoriteter, som äro i tillfälle alt granska alla förekommande omständigheter; men skulle man vilja ingå i specialiteter, så torde skäl förefinnas att icke bestämma, att medlen böra användas först till observatorii-byggnaden. Jag tillstyrker således, att Ståndet ville antaga inbjudningen, hvarigenom en votering skulle förfalla. Frih. Leijonhufvud, Abraham: Det är verkligen med förutsättning af att medlen blifva använda till observatorii-byggnaden, som SlatsUtsk. har gjort sitt tillstyrkande, hvilket, såsom jag tror, i betänk, är motiveradt, ehuru jag ej nu har det tillhands och kan citera det. Det har varit mycken öfverläggning om denna summa, och det är ganska troligt alt intet anslag blifvit beviljadt, derest man ej på grund af de upplysningar, som af sakkunnige män blifvit meddelade, hade trott att ett nytt observatorium verkligen vore för läroanstalten högst behöflig!.
Maj:t i Nåder beviljas, vill tillika, efter sig företeende omständigheter, i Nåder bestämma det ersättningsbelopp, som vid ifrågavarande tillfällen bör rotehållarne tillgodokomma; finna Utskotten, med hänsigt dertill, att i de orter, der tilläfventyrs rotehållaren och soldaten i legoaftalet öfverenskommit, att soldaten under sin frånvaro från rotetorpet sjelf Stattlamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utiiottens Utlåtande, N:o 17. iS mäste bekosta detsammas liäfdande, den i högstberörde Kongl. Kungörelse utlofvade ersättning kommer soldaten till godo, de fördelar åt rotehållaren och soldaten, som motionären med sin ifrågavarande framställning åsyftat, redan hufvudsakligen vara beredde; hvadan Utskotten tillstyrka, att motionen äfven i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. o Stockholm den 21 November 1844. Reservationer. Af Riksdags-fullmägtigen Måns Måmson från Calmare Län, sorn anförde: ”Emot det beslut, de sammansatta Utskotten fattat i denna fråga, reser*- verar jag mig. Utskottens majoritet hyser den tanken, att stor fördel kommer att beredas både rotehållare och den indeldte soldaten eller annan krigsman , då den sednare commenderas till canaleller fästningsarbete. Fördelen har varit den, att rotehållarne under manskapets frånvaro fått bärga och vårda torpet, haft dess hustru och barn att underhålla, till dubbel tunga för den af skatter nedtryckte fattige rotehållaren. Manskapet hemkommer halfnaket, utslitet, med förderl vade lemmar, och icke sällan har det förfallit till ett lastbart lefverne. Jag vill förmoda , att kneckte-contractet efter detta hålles i helgd. Man håller indeldt manskap till landets försvar och för att sjelf slippa hålla vapen och utgå i krigstjenst, men icke för att hålla drängar åt bolag eller att bygga fästningar. Vi betala än i dag
Ursäkta (afsides i det han går.) Nu vill det finnas, om det rättelse. (går tillika med Stadstjenaren.) är någon sanning i den galna mannens rysliga be TIONDE SCEN. ARNMAN, GABRIELLA. Gabriella. bäste Arvid Huru är det väl möjligt, att nåHar du någonsin sett ett mera befängdt original, gra tjufvar eller mördare, skulle kunna vistas i våra byggningar, utan att man blifvit dem varse? liga grin sen Jag vore sannerligen färdig att bli rädd för den der karlen Arnman. Bry dig inte derom, min vän Ett öfverdrifDet är afskyvärdt! och hans underliga obehag 84 vet fjesk i tjensten, när det inte behöfves, är ju ingenting ovanligt hos dessa herrar. Men förstår du väl, hvar gubben tagit vägen Gabriella. och kommer väl hem mot aftonen. Du måste Han hade troligen något ärende i grannskapet, emedlertid hjelpa mig, bäste Arvid, att söka reda på Anton; jag är i den grufligaste ångest för Himmel det är Birgers röst Ja, verkligen den arma menniskan... st (lyssnar förskräckt.) Arnman (likaledes lyssnande). Gabriella. Arvid, skynda hit in i sidorummet, tills jag först hunnit tala med Erika... Arnman. Gabriella, ... behöfver jag väl dölja mig Gabriella. känner Birgers häftiga lynne skynda skynda Arnman. Nå väl (Han går in i sidorummet.) Ja Arvid du måste lyda mig! jag Ja, vid Gud de äro hemma. Bäste, gode ELFTE SCEN. GABRIELLA, BIRGER, ERIKA, HARALDSON. Har du din hemlige älskare qvar här, så önskar Birger (strängt till Gabriella). jag tala med honom, och det ju förr desto heldre Gabriella (ond). gon sådan. Jaktlöjtnanten Arnman har friat till Min hemlige älskare? jag vet inte om nå- mig, och jag bad pappa ge sitt samtycke, ... men Birger. drig blir Arnmans hustru De goda, välvilliga pappa reste bort, och lemnade oss båda i ovisshet. Och jag svarar dig, Gabriella, att du i evighet all
Afven inom detta Stånd yttrades åsigter i denna riktning, och jag tror mig icke säga för mycket, då jag påslår att Utsk. i detta afs:de endast och allenast ställt sig de inom RiksSt.-n uttalade meningar till efterrättelse. Ulsk. hade med flit undvikit att i sitt förslag intaga den del af K. M:s Propos., der det stod, att rättigheten att sammankomma till gemensam andaktsöfning skulle vara fullkomligt oförhindrad. Det var på denna grund, som åtskillige talare inom PresteSt. yrkade att en sådan uttrycklig rättighet för en hvar att predika icke måtte promulgeras, emedan, sade de, denna rättighet kunde ifrågasättas på grund af åtskilliga ställen i våra Symboliska höcker. Då likväl Utsk:s förra tillstyrkande icke bifölls, utan man i stället ansåg lämpligt att i det nu afgifna förslaget uttala, det hvarje medlem af Svenska kyrkan eger rätt att sammankomma till gemensam andaktsöfning, och då det tillika ansågs skäligt att lägga något band på detta predikande af kringresande, som inom Stånden så mycket öfverklagades, och som onekligen åstadkommer så mycken oro, kunde Utsk. i detta afside icke finna någon annan utväg, än att åt den enda kommunala myndighet, som i orten finnes, Den 4 Februari. 22b finnes, nemi Kyrkorådet, öfverlemna att afgöra, huruvida predikandet skulle kunna verka så menligt, att förbud mot detsamma vore nödigt. Enligt förslaget eger dock Kyrkorådet icke rättighet att på förhand förbjuda en predikant upträda i annat fall, än då hans föredrag »anses leda till söndring i kyrkligt hänseende eller förakt för den allmänna gudstjensten eller eljest till undergräfvande af religionens helgd.» Dessa ord äro med temlig omsorg inom Utsk. valde, och jag tror, i olikhet med den siste värde talaren, att de icke kunna anses så sväfvande som han förmenat. Jag skulle för min del, äfven jag, hafva önskat, att i detta hänseende hafva haft en ännu bättre myndighet att tillgå, än Kyrkorådet; men det fanns icke någon annan att välja.
Af sädan beskaffenhet skall mängen til äfwcntyrs genast finna hela innchället af den sä kallade Skydds, eller Minimi-Tabellcn N:o 2, och Utskottet skulle fbrgäfwes bestrida» att j„ icke den cgentcliga grundsatsen att beskatta förmögenheten, hwilkcn ock för InkomstTabellen N:v i är enda förcmälet, till nägon del här blifwit bfwcrträdd. Om, vtan att frukta inkast af wäda för Stats-Wkrket, Utskottet oskiljaktigt sätt följa fin fbrcsatts, att endast pä Inkomsten grunda all skags Bewillning, hade Utskottet wisterligen ansett dck lyckcliaast; och dä den ringaste Arbetare mäste förwärfwa föda och kläder, och säkedcs för fig äfwcn har en gittven inkomst om äret, hade det kanske icke warit aldeles omöjcligt alt derefter, i stöd af principen, bestämma allas Utikylder. Likwäl, dä i mänga fall tillämpningen karr hända blifwit sivär, och dä en altför stor osäkerhet i Statens Inkomster befarades, widtogs den tillvägen att, sä wida hwar och en, fastän i saknad af werke - Den LZ September. 319 werkelig behällen Inkomst, njuter för sin Person, sina förrättningar och tilhirighctcr erfvrdcrligit bestpdd under Sambällets Lagar, skattlägga utur fädant hänseende aila Medborgare, hwarigcnom vcksä Stals-Inkomsterne ej af hwars och ens wilker blefwo ensamt beroende. Pä detta sätt kan Utskottet vmöjeligen annat föreställa sig, än att den af Utstottet nu söreflagne Upbörd, stall kill sitt belopp bfwcistiga dcn Summa, som Riksens Högloft.
(I. A.) Sedan Stora Kopparbergs Bergslag redan år II 129 hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att den, genom Kongl. Resolutionei i den S Mars 180S, till hvart 10:de skeppund af tillverkningen fastställda, utaf J lergslaget lill kronan utgående, koppar-ränta måtte förmedlas till hvart 30:de skeppi md samt Kongl. Majit, den 19 Juli 1834, i nåder förklarat giltiga skäl till den sö kta nedsättningens beviljande då icke förekomma, förnyade Stora Kopparbergs Bergslag, år 1837, samma underdåniga anhållan, hvarefter Rikets, åren 1840 och 1841, för Stals-Utskotlels Utlåtande, JY$ 64, Lill. B. 11 af hos dem gjorda framställningar om befrielse för vissa socknar inom Stora Kopparbergs Län, att till Bergslaget in natura leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolen, samt upphörande af de för uraktlåten dylik leverering stadgade tredskoböter, uti underdånig skrifvelse af den 8
Ju nst, stare och derwid ömma för dc swarighecer, som dllp 94 746 wa upgifna, samt sedermera lil Kongl. Maj:t i underdånighet insända deras utlätanden om hwad för hwar/e ort ar gagneligast Herr Grefwe Lsclrsriis fann högst billigt, at tvid de kjlfällen, stängningsämnen skola hämtas pä samfälld skog, ingen sär taga sädana wa,rande tran, som til byggninas-wirke kunna med tiden biiswa nyttiga; men da någon har enskilld skog, om hwars bibehållande en hwar lärer wara sjelf angelägen, torde pa hans eget godtfinnande fa ankomma, hivad han lil gärdeSgärdars uprätkande skall anmanda. Herr Friherre I^nrinZslrguscn wille rvifierligen icke bestrida någon Jordägare at nyttja sin enffillda skog, såsom han finner tjenligast, dock wore angeläget, at i möjeligaste matto förekomma, der icke de mindre omtänksamt Hushållare påskynda den allmänt i Riket riltagande skogsbristen; hwarföre ock det skulle blifwa ganska nyttigt, om Herrar Lundshöfdingar, hwar i sin ort, kundgöra, at der annan lilga,g kan finnas, ingen får betjena sig af trindstor, utan häl. dre nyttja kluswen stör af Tall, hwjlket kunde i ?rojeQsr införas. Herr Friherre kkjsrt-, ansag det onekligen wara af största betydenhet at förekomma Skegsödning, men i mänga skogar iko sä kallade Snar, hwilka med förman kunna anwändas kil Stör, da de til större eiler mindre byggnads-behof aldrig blifwa duglige, och destucom för at befordra den öfriga Skogens tilwäxt, samt Markens nyttjande til bete, chora borr tre» sas; och bör wal derföre tillataS, at nyttja sä beskaffad Trindstor» 747.
Härvid förekommo: l:o Ersättning för Centonal-afgift. Utlåtandet bifölls. 2:o Anslaget till Invalid-Inrättningen vid Ulricsdal. Utlåtandet bifölls. 3;o Fråga om anslag för allmänna fattigvården uti landsorterne Ståndet lät förblifva vid hvad Utskottet i denna punkt sig yttrat. 4:o Anslaget till det i Stockholm, under namn af Drottninghuset, inrättade Hospital. Utlåtandet bifölls. 5:o Anslaget till Institutet för Blinda och Döfstumma. Denna punkt återremitterades; och 6:0 Utskottets tillkännagifvande, att de å den Sjette Hufvud-Titeln upptagna anslag, hvarom serskildt yttrande icke förut var meddeladt, blifvit, på sätt bifogad Tabell utvisar, oförändrade bibehållne. Godkändes. S. D. Föredrogos och biföllos Siats-Utskottets Utlåtanden: N:o 55, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse om anslag till ett af Vetenskapsoch Vitterhets-Samhället i Götheborg inrättadt Natur-historiskt Museum; N:o 56, angående väckt fråga 0111 understöd för utgifvande af Tunelds Geografi; N:o 58, angående Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel; och N:o 60, i anledning af Prosten Sjlvans motion om anslag afStats-medlen till en vid Stora Råhy i Skåne inrättad räddnings-anstallt för vilseförde och moraliskt vårdslösade barn. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: l:o Johannes Anderssons från Calmar Län motion, angående en LandsCanzli-Afdelnings förläggande i Norra delen af Calmar Län; och 2:o Henric Hatissons från Elfsborgs Län, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 70, väckta motion örn lindring i betalningsvillkor för de staden Borås beviljade byggnads-lån.
—- om rätta grunden för deras förvandling till Fängelse vid Vatten och Bröd i vissa fall. XXII. 3i, 61. XXIII. R. 3. LIV. A. 160. Böter och Vitén, rörande deras förvandling. XIII. B. it6. XV. A. 136. — angående deras deponerande innan ändring hos ÖfverRätt sökes. XLVIII. B. 180. XLIX. A. i32. LIV. E. 107. Bötesmedel, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDirectionen, angående deras ingående till Statsverket. XV. B. 3o5. XVI. A. a32. Bötesmedlen, i anledning af väckt motion att de hädanefter ej må upptagas bland StatsVerkets Inkomster. XII. B. 351. XIII. i93. Å. 268. XX. U. 320. XXI. 48. XXII. A. 35. C. Calmar, angående Nederlagsfrihet för. Se Nederlagsfrihet. Calmare Domkyrka, om allmänt understöd till reparation af. XLII. B. XLVIII. A. 353. Canal-anläggning vid Ströms Säteri. Se Ström. CanalDirectionerne, att de må anses skyldige ersätta de vid dem arbetande Soldaters arbetskläders slitning, m. m. IV. 171. VIII. R. 140. XI. B. 177. XIII. 27 Canzlier, RiksStåndens, ora åläggande för, att då ett mål remi Iteras till arne eller flere Utskott, till hvardera af dem aflemna ett exemplar af den handling, hvars remiss åberopas, III. B. a34- VI. A. 335, — RiksStåndens och Utskottens, om aflöning för. Se Aflöning. —- RiksStåndens, om utgifter för. X. B. 26». XI. Å. 148. XXI. U. 122. XXIII. A. 146.
Sig och riket iklädt; att Rikets Ständer, vid betraktande af det icke särdeles betydliga belopp, hvartill aflösningskapitalet uppgår, beslutat att hela beloppet skall på en gång under första hälften af innevarande år utbetalas, jemte ränta, beräknad i enlighet med traktatens innehåll, samt att, beträffande frågan om anvisandet af de härtill erforderliga medel, Rikets Ständer, lika med Kongl. Maj:t, väl funnit önskligt, att ifrågavarande utbetalningar kunde anordnas till utgående från Handelsoch Sjöfartsfonden, men att, enär fondens tillgångar härtill icke lemnade utväg, utan beviljandet af särskilda medel, åtminstone till en betydligare del deraf, vore oundgängligen nödvändigt, Rikets Ständer beslutat att på Riksgälds-kontoret till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett förslagsanslag af 270,000 Riksdaler att, i mån af behof, utbetalas dels för godtgörande af den utaf konsulsfonden redan erlagda ränta, dels till liqviderande på en gång af det öfverenskomma aflösningskapitalet, 92,493 Thaler, jemte derå ytterligare upplöpande ränta.
Då genom skarpskytterörelsen en mängd personer underkasta sig en betydlig större värnepligt än den genom lagen föreskrifna, synes mig icke obilligt, om, der så möjligtvis ske kan utan hinder för uppfyllande af medborgarnes förpligtelser mot det allmänna, någon lättnad i nämnde värnepligt kunde ega rum. Denna lättnad kan dock sannolikt icke komma ifråga för dem, hvilka redan exercerat beväring eller utträdt ur beväringsåren. Men för dem som ännu ej uppnått beväringsåren skulle den kunna åvägabringas derigenom, att desse under vissa vilkor befrias från beväringsexercisen, delvis elier helt och hållet. Man bör dock ej glömma, att staten har rättighet att fordra, det hvarje medborgare bör innehafva ett visst mätt af militärisk färdighet, som gör honom lämplig att deltaga i landets försvar; jag återkommer derföre till min ofvan yttrade åsigt om önskligheten deraf att skarpskytteföreningarne sins emellan öfverenskommq om en gemensam öfningsplan, genom hvilken ät inediemmarne meddelades åtminstone sä mycken militärisk färdighet, som kan förvärfvas vid beväringsmötena. Derjemte far man ej heller förgäta det stora mål skarpskytterörelsen har i sigte, nemligen nationalbeväpningen. Det är med afseende ii nämnde omständigheter, sorn jag vägar föreslå: 4:o att såvida skarpskytteföreningarne öfverenskomma om gemensam öfningsplan och denna af Kongl. Maj:t gillas, beväringsskyldig, som vid beväringsmönstring genom befälhafvarens intyg styrker sig äret före det dä han skall exercera hafva tillhört skarpskytteförening och der genomgått de öfningar, sorn vid första beväringsmötet förekomma, må frän detsamma vara befriad och genast insättas i andra beväringsklassen; samt att beväringsskyldig, som pä ofvannämnde sätt styrker sig 2:ne är hafva tillhört skarpskytteförening och der genomgått de öfningar, som vid båda beväringsmötena förekomma, samt derjemte kan bevisa sig innehafva eget krigsdugligt gevär af modell, som begagnas af skarpskytteföreningen han tillhör, ma frän båda beväringsmötena varda befriad.
Då Utskottet icke förrän Rikets Ständer fastställt grunderna för allmänna bevillningen samt bränvinsbrännings-rättighetens utofvande b.lir i tillfälle att tillse i hvad mån de vid bevillningsstadgan fogade formulärer till debetsedlar och längder m. m. erfordra förändring eller derom afgifva utlåtande, har Utskottet nu endast skolat sådant vördsamt anmäla. Slutligen och då uti den föreslagna bevillningsstadgan förekomma såväl bötes-bestämmelser som åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenligt erfordra Kongl. Maj:ts nådiga godkännande, har Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksmöte blef af Bevillnings-utskoltet föreslaget och af Rikets Ständer beslutadt, ansett sig böra Eevillnings-Vt skot tels Betänkande, ET: o g. 47 tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t, vid öfverlemnande! af bevillningsstadgan, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i afseende å såväl bötes-beslämmelser som öfriga föreskrifter, hvilka äro af den beskaffenhet att de grundlagsenligl erfordra Kongl. Majlis nådiga godkännande, må täckas låta allmän författning i ämnet utfärda. Stockholm den 7 Mars 1848. Reservationer: Af herr Friherre Raab, A. E. ”Emot följande delar af Utskottets betänkande får jag anmäla min reservation. §§ 14, 26 och 29. Bevillningen efter 2 art. af arbetsfolk.
Landshöfdingen af iffngunl sökt för de honom till ersättning ådömde allmänna medel, ett oskyldigt och i högre grad kännbart lidande skulla tillfogas de flera enskilda personer och inrättningar, hvilka, på sätt ofvan är uppgifvet, ega redan godkända eller under pröfning varande ersättningsanspråk för de af dem, antingen till a 14 Exp. TJtih. Filning till nuti. Shrifv. IVr:o 383. E. K. M:ts Befallningshafvande eller till I\/e~ marij i dess egenskap af Lands-Secreterare, aflemnade, och af den senare, utan någon Landshöfdingens delaktighet eller medvetande, olofligen tillgripne medel. I betraktande häraf, och då dels det måste anses för en Statens moraliska förbindelse att i möjligaste måtto bereda de enskilda godtgörelse för de förluster, dem förorsakats genom bedrägligt och svekfullt förfarande hos de af Slaten tillsatte Embets-och Tjenstemän, åt hvilka de enskilde alltid borde med trygghet kunna och, i vissa fall, jemväl äro, genom Förfaltningarnes föreskrifter, ålagde att i penningeförhållanden sig anförtro, dels ock det ansvar, Landshöfdingen af Wingård , i och för dess Embete, måste vidkännas uti utgifvande ersättningar för de af en underordnad Tjensteman förskingrade medel af sistnämnde beskaffenhet, dock synes innebära en sådan varning emot uraktlåten eller mindre noggrann uppsigt och control å dylika ärendens behandling, att någon våda för det allmännas rätt och säkerhet i framliden icke bör kunna uppstå utaf en vid detta tillfälle, i, afseende på Statens fordringar, beviljad eftergift, helst dä härtill kommer, att E. K. M. redan, i anseende till det i Carlstads Län inträffade förhållande, vidtagit lämpliga åtgärder för att, genom en närmare control å de medel, som tili Läns-Styrelserne ingå och derifrån afsändas, bereda så väl det allmänna, sorn enskilde personer, en större garantie, än hittills, not likartade tillgrepp med dem förre L^ ds* Exp. VttJt. Förslag till und.