Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilketdera som är riktigast, kan vara en smaksak, därföre att denna person ej griper mera direkt in i handlingen; jag gifver priset åt fru Dorsch, därföre att med henne scenen makarne emellan i början af andra akten fick mera sydländsk glöd och färg. Äfven herr Palmes glöd hade denna gång väl mycket aska öfver sig. Det hvilade någpt blaseradt öfver hans lättsinniga kurtis med dona Ines i första akten, som ganska säkert ej varit författarens mening. Kanske söker han äfven göra figuren noblare än denne Ricardo bör vara. Han framsäger sitt dussin liknelser om mannens rättighet att vara sin hustru otrogen och sköta sina nycker likaväl som sin kärlek för godtroget och ärligt. Ricardo gurglar sig själfbelåtet med dessa sofismer, som äro hans fiffigt uttänkta ursäkt, ej någon sedelära, han vill predika. Fru Rundberg är strålande vacker, som dona Ines skall vara, men är, oaktadt aktningsvärda studier, i tragiska roller långt borta från sitt egentliga fack, inom hvilket hon är en för verklig talent, för att kunna och böra tvingas in på andra fält.TEATER-REVY. Den eleganta och smakfulla uppsättningen hade afstått från hvarje försök att angifva lokalfärgen. Turgeniews lilla pjes hade de hos honom vanliga egenskaperna; en förträfflig, halft episk ' skildring af människor och förhållanden, samt afsak-nad af egentligt dramatiskt lif och handling. Den ställer därföre anspråk, att man skall höra på, hvad som säges och själf tillgodogöra sig skildringen, och kanske äro dessa anspråk för höga för Stockholms-publiken. Så mycket sämre för publiken! Spelet var förträffligt och lät stycket komma till sin fulla rätt på ett undantag när. Beklagligt nog hade just detta undantag slutrepliken att " säga, och den sades på ett sätt, som skadade totalintrvcket. EG Skogsüf. Dit ej af mänsklig äflan ett ljud mitt öra når men blott naturen talar, min gång jag ställer ofta, långt in i skogens gömslen, bland tufvor och bland snår, där skrämda fåglar flyga och vilda blommor dofta.
Riksdagar väcktes en motion om näringsfrihet, af lika beskaffenhet med den nu förevarande och vid båda dessa Riksdagar blef saken ansedd såsom privilegiifråga af två Stånd som stannade emot två, Att BorgareStåndet all - 5ro Den 15 Februarii, tid skall förblifva vid sin tanka i detta fall, lärer äfven kunna utses. Vid 1818 års Riksmöte, då en dylik motion åter förekom, hade den uti Oeconomieoch LagUtskottens gemensamma beredning samma olycka, som förut, att två Stånd stannade emot två i beslutet derom j dock inträffade, att, vid föredragningen i Utw skottens Plenum, Pråste-Ståndets Ledamöter medgåfvo, att målet ej var en privilegii-sak, utan de tre Ståndens medlemmar i Utskotten förenade sig om en underdånig framställning till Kongl. Majit, den samma Riksstånd sedermera in Pleno gillade, att nemligen, som det vore Konungens rättighet att förändra SkråOrdningen, lika med andra oeconomiska Författningar, en sådan åtgärd i detta afseende måtte efter tidens kraf äga rum. Jag har äfven vid uppläsandet af Kongl. Maj:ts Berättelse om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, tyckt mig finna det Kongl. Majit så ansett förhållandet, men förklarat, att Kongl. Majit, ej velat slutligen af^ göra frågan om en vidsträcktare näringsfrihet, förr ån Riksens Ständer deröfver ytterligare sig utlåtit. Det år således afgjordt, att målet icke år en privilegiifråga; och vi åge derföre skål att hoppas, det Kongl. Majit efter förnyad anhållan i detta ämne, lärer göra nådigt afseende å Riksens Ständers i denna del yttrade underdåniga önskningar, och att näringsfriheten må blifva så oinskränkt som möjligt. Herr Manner stam\ Johan:
Klein fattade sig, så godt han kunde, ehuru allt tycktes hafva i afton sammansvurit sig mot honom. – ”Jag erkänner villigt, herr grosshandlare, att jag är skyldig er en ursägt, den jag härmed aflägger för min tankspriddhet; men jag ber er vara öfvertygad, att jag då var lika omedveten deraf, som jag nu förundrar mig öfver densamma.” ”Den saken är lätt ursäktad,” inföll herr Billing. ”Herrar doktorer hafva ett serskildt privilegium att vara tankspridda, och, sanningen att säga, hade jag kanske ej gifvit akt derpå, om ej fröken von Horst, som jag åtföljde på några afskedsvisiter, till den grad blifvit smittad af er, att hon icke var i stånd att svara ett ord på hvad jag eller fru von Horst yttrade.” Derpå satte sig Billing ganska likgiltigt till spelbordet. ”Hm,” tänkte Waldemar, ”skall detta vara verkligt lugn, så är han en lycklig flegmatikus; är det tillkonstladt, är han i sanning en verldsman.” Upptagen af detta ämne, hade han svårt att någorlunda redigt svara på de frågor, man i olika ämnen ställde till honom. Så fort som möjligt återgick han derföre till salongen, ställde sig vid ett bord nära den soffa, der de äldre fruntimren slagit sig ned, och betraktade eller låtsade betrakta några gravyrer, hvilka lågo på detsamma. Utan afsigt fick han här höra fragmenter af ett samtal, som genast tog hans uppmärksamhet i anspråk. ”Ganska sannt,” yttrade borgmästarinnan till sin granne, en stor, välfödd dam i långshawl, hvilken släpade ned på golfvet, och med hufvudet nedtyngdt dels af sitt stora nyhetsförråd och dels af de små berg af kanonlockar, som hängde på hvardera sidan om örat, alltsamman underlydande vasaller till den stora barett, hvilken betäckte hufvudet, lik en jätte som böjer sig på ett par dvärgar, dem han begagnar till fotapall. ”Ja, det är på min heder alltför sannt!
Från Höglofliga Ridderskapet och Adeln har lill Stats-Utskottet blifvit remitterad en motion af Herr Edenhjelm, Gillis, hvaruti anföres: all Fiskrarne i Bohus Laus skärgård, sedan ej allenast den större sillfångsten derstädes upphört, ulan äfven storfisket underde senare åren börjat aftaga, härigenom blifvit försatte uti en mycket torftig belägenhet, så mycket mera tryckande, som fisket utgör deras enda näringsfång, enär de kala klippor, hvarå de hafva sina bostäder, ej lemna den ringaste afkastning; att, efter hvad redan förut blifvit erkändt, de enda medel, hvarigenom deras usla belägenhet kan förbättras, äro anskaffandet af tjenligare fiskredskap samt en ändamålsenligare behandling af fångsten, hvartill åter fordras större däckade fartyg, som tillåta fiskens ansning och insaltning om bord och hvarigenom äfven de olyckor, som nu ofta uppkomma genom begagnandet af mindre odäckade skutor, till en stor del kunde undvikas. Och har motionären föreslagit, att, enär de utfattiga Fiskrarne sjelfve ej äro i stånd att dessa förbättringar åstadkomma, Slaten måtte härtill anslå nödiga medel, hvilka borde användas, dels Lill praemier för dem, som begagna däckade fartyg vid fisket, dels lill understöd åt deni, som, under utöfvandet af detta vådliga näringsfång, träffades af synnerliga förluster eller olyckor, dels till anskaffning af nya skulor åt sådane för omtanka och nykterhet kände Fiskare, som, då deras gamla fartyg casseras, äro af fattigdom urståndsalte alt förskaffa sig nya, och dels till uppköp af hampa, koijekrok och små bålar till sådane utfattige, som ej kunna bedrifva annat, än koljekroks-fiske; för hvilka ändamål motionären begärt ett årligt Stats-anslag af 2000 R.dr Banco, jemte Kongl. Majlis och Kronans andel i strand vraks-gods inom Götheborgs och Bohus Län.
Naj 182^ mecl^elucle forkucl emot oioiligl innekufvun3e uf ursenik körn fortfaiu ull vuru guiiuncie, men kelruklucie detsamma susoni tilikoruncie 8nurure polislugstiflningen, Lin allmänna Lriminul-Dugen, lie8lo keiclre, 80m lorkuciel ieke ungur giller i ulimänket, ulun kioll ursenik. Deremot lunn lierr Lrikerren oek 3 U8lilias-8lut8-^iini8l6rn 8ig ega unielining ull, utöfver lie anmärkningar, kvurom ofvunkerör6l ur, i uncleixiunigkel framställa nägra fu unciru päminnelser, nemligen: vui 6 (7a/>. /o L'., ull reciuelionen syntes köru jemkas, su ull, ciere8l förknluren sjelf, för tillfället, kerölvut 8ig forslunciels fuiiu krull, lili exempel genom öfveriasluncle uf 8lurilu 3r^eker, säclant icke u-u, i 8trili med lien uli ^ Lap. 3 ullr^ektu grunclsutts, vurcla konom lili ursägl räknu3l; vili // (7a/). ^ oek F ull cie883 M. korrie utsträckas lii!
De till dera lemnade sum mor hafva uppgått till 25,000, 16,666 J, 15,000 R:dr o. s. v.; följaktligen vida högre an det högsta, eller 6000 R:dr , sorn en enskilt man kunnat erhålla, Den enskilte mannen lernnar icke derjemte sådan borgen, som blifvit Götheborg ålagd att anskaffa, och således har Banquen sin enda säkerhet uti Fa. stigheten och dess egares enskilda förmögenhet. Med förutsättande häraf, är det ock högst nödigt, att dennes egendom bör vara till fulla beloppet assecurerad, ty annars skulle Banquen på mer än ett sätt kunna blottställa sin deruti intecknade fordran. Högloft, Utskottet har yttrat, att en betydlig del af den lagliga försäkran, blifvit för Götheborgs Stad efterskänkt för de egendomar, uti hvilka Banquen har Inteckning. Betydligheten af denna del finnes lätt, när man afräknar 10 egendomar, som äro assecurerade uti allmänna Brand -Cassan för en summa af 78,000 B:dr, för hvilka alla årens premier äro betalte; samt 4 Egendomar, hvilka för det brännbara äro försäkrade uti Phoenix Compagniet i London till 83,000 R:dr allt Banco, eller tillsammans 161,000 R:dr; om man derjemte afdrager samtlige Tomternes 7U Banco-UtsAottett Betllnkanderil värde, samt värdet å de många och stora hvalfvén, kälbrrie och rnurarne efter de 4 sistnämnde husen , hvilka icke finnas uti Assecurancen innehegripne, torde deraf finnas, att hela Lånesumman, afven i denria del, i det närmaste är betäckt, Skulle åter någon mindre del deraf annorlunda befinnas, lärer val den lemnade borgen till fullo svara derföre. Höglofl.
Detta vill, åtminstone efter mitt sätt att förstå språket, säga, att partiella jemkningar i första rummet skulle ske, men alldeles icke, att allmänna nedsättningar voro helt och hållit förbjudne, helst en nedsättning ända till 10 procent af Länets hela totalvärde var uttryckligen medgifven. Då man emedlertid nu icke kan komma ifrån saken på annat sätt, än i den Kongl. Propositionen blifvit föreslagit, och följden af Författningens otydlighet är den, att så väl de Commiltéer, hvilka vidtagit generella nedsättningar, sorn de, hvilka icke gjort det, trott sig följa ordalydelsen, finner jag den bästa utvägen vara att nu bifalla Betänkandet; men för öfrigt söka att göra Författningen för framtiden tydligare. Jag anhåller således om proposition till bifall af Betänkandet. Herr Tham, Wolrath: Lyckligtvis har det vedan blifvit anmärkt, att Skaraborgs 4* Den 36 Jun i i f. ns. Läu icke är bland dera, der de nu ifrågavarande nedsättningarne egt rum, och jag behöfver således icke erindra, att jag ej har något enskildt intresse af frågans utgång, Det torde derföre tillåtas mig att yttra några ord i ämnet. Jag bekänner väl, att jag för min del icke tror Författningens mening hafva varit, att medgifva generella nedsättningar, och att jag således anser KammarRätten icke hafva varit obehörig att göra anmärkningar deremot, serdeles då nedsättniugarne skett på sätt som i Malmöhus Län; men jag medgifver, att Författningen icke varit nog tydlig, och jag tror dessutom, att det skulle blifva ganska svårt, att fullfölja de gjorde anmärkningarne, enär det, på sätt den vid Utskottets Betänkande fogade tabell utvisar, lärer blifva omöjligt för KammarRätten, att för alla ställen urskilja, hvad som varit generel eller partiel nedsättning.
Jag har blifvit interpellerad af en värd ledamot, såsom don der skulle upställa Norges exempel såsom norm för hvad Svenska representationen bör göra. Jag beklagar djupt att jag så illa uttryckt mitt hjertås innersta tankar att jag kunnat af någon och minst af den ädle Gr:n så missförstås i detta hänseende. Jag har anfört Norges exempel af det skäl att jag anser Norska Storthinget hafva rätt behandlat denna sak, och om det handlat rätt, tror jag icke det blir någon skam för vår representation att äfven göra hvad rätt är, det må komma från östan eller vestan. Jag har ytterligare, om någon aktgifvit derpå, bordt förekomma en sådan misstydning då jag anlydt att ett af de stora skäl hvarföre jag önskade det apanage-frågan icke nu skulle behandlas, emedan jag förutsåg splittringar, var egentligen att vi icke i Europas ögon skulle synas Konungariket Norge underlägsne. Om det af mig nu anförda är fullkomligt enligt med hvad jag nyss yttrade, sä hemställer jag om den förebråelse kan göras mig, att jag med ett enda ord upmanat detta Stånd, (jag är dertill för mycket svensk) till något så osvenskt, som den ädle Gi:n velat tillskrifva mig. För att nu öfvergå till sjelfva frågan så får jag förklara att allt hvad som anförts mot Hr Sljeinsvärds rätt att få sin motion behandlad har icke kunnat ändra min öfvertygelse. Jag anser här en inskränkning i riksdagsmanna-rätten hafva egt rum; det är visserligen möjligt att den vidsträckta motionsrätt vår Grundlag piedgifver R. St:r kan inbringa en sådan massa af motioner att inget Utsk. och särdeles StatsUtsk. kan medhinna alla, och jag har ingalunda såsom jag tror med någon bitterhet eller hastighet tillåtit mig ett omdöme öfver de skäl sorn förmått StatsUtsk. att icke behandla detta, men jag har endast velat afvakta att StatsUtsk. skulle gifva oss dessa skäl, på det vi måtte pröfva om dessa skäl vore giltiga eller icke. Då sådana ännu icke blifvit gifna af andra än enskilda ledamöter och företrädesvis grunda sig på afslag som
439 (lande af ifrågavarande ersättning, icke torde, efter den underd:st föreslagna förändringen, blifva för ändamålet tillräckligt, hafva Rikets Ständer funnit skäligt förändra det ifrågavarande bestiimda anslaget till ett förslagsanslag. Hvilket beslut Rikets Ständer få härigenom i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1848. (Se, i anseende till återremisser, N:o 212, samt Expeditions-utskottets memorial, JN:o 20.) N:o 204. Uppläst och godkäodt hos Ridd. och Adeln, den 2$ Sept. 1S4& Preste-ståndet den 25 Borgare-ståndet den a5 Bonde-ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående eftergift i arrendet för Mörrums kron n olax fiske i Blekinge län, (Stats-utsk. Uti., N:ris 95 och 170, Mern., N:o 315 samt Först. Stats-utsk. Mein., N:o 322.) S. A. K. 1 a flåten nådig proposition har E. K. M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom förre nämndemannen John Svensson, hvilken, enligt ett af Kongl. Kammar-kollegium den 22 Juli 1842 utfärdadt kontrakt, på arrende under sex år, räknadt från och med 1843 till och med 1848, öfvertagit Mörrums kronolaxfiske i Mörrums socken och Listers härad af Blekinge län, emot en årlig afgift af 2,950 r:dr banko, i underd. anhållit, att, enär hans inkomster af berörda fiske under de feni åren 1843—1847 skola utgjort allenast 7,638 r:dr, men arrende-afgifterna för desse fem år uppgått till 440 Expeditions-Utskottets Förslag till urul. Skrifvelse, IV.o 20f 14,750 r:dr, E. K.
Men Ridderstapet och Adeln äger, sä wäl i detta som andra fall den rättigheten at icke utan eget bifall förbindas til nägon ny skyldighet, aldramindst dä fräga är om enstilta fränsägelser af lagliga fördelar : och jag kan säledeö icke finna nägot giltigt skäl för et beslut af Len allmänna bestaf, fenhet, som blifwit förestagen. Jag tycker detzutom, at et sädant beslut skulle blott äsyfta et ehuru gansta längt upstof och likasom innefatta et medgifwande, at sä snart 112 Den 8 Julik. snart allmän refnmg stett, ataga sig nya styl, digheter för privilegieras jord. Herr Klingsporr, och Herr Holst, J.K.6, yrkade pä votering. Herr Grefwen och Land marst a lken. När ja; anser er desait öfwer ämnen wara strrdande mot Constitutionen, fär jag föreställa Ri.derstapet cch Adeln, at det är min rätt ak icke deröfwer göra proposition. Ropades Ja och Nej. Friherre Silvers Lbolll, -lils: Efter mm ofwertygelse är den af Herr Baron ^6-isvärä gjorda motion stridande emotii4:de§ af Constitutioncn, som lyder salunda: beroende det pä samtelige Riks-Gtändens Zfwerenskommelse och. Ronungens bifall at lata -em (nemligen privilegier, förmaner m. m.) undergå de förändringar och -ämnknmgac forn Rikets behof kunna fordra. Detta uttryck innebär, at ftäga kan wäckas om ändring i de sörmäner Säterier äga; kan fraga wäckas, sa masteden kunna pröfwas oD afgöraö. Alla beslut som förbjuda sädant äro således olagliga: Herr Grefwen och Landtmarffalken har behagat yttra, at desi tanka wore enahanda; jag yrkar derföre, at Herr Grefwen och Landtmarstacken täcktes afbryta denna öfwerläggning. Ropades Den 3 Iulir. 11.3 Ropades starka Ja blandade med Nej.
Jo, det är så ledsamt, när man lofvat. De bli ANNA (stöder henne). Fins det ingenting, som kunde hjälpa, lindra? ELISABET. Nej, för mig fins ingen hjälp mer än döden. ANNA. en läkare Säg inte så kanske ännu jag vill gå efter ELISABET. nej jag vill ej lefva längre jag längtar så mycket efter ro. ANNA. Har då lifvet inte något värde för er, Elisabet? ELISABET. (Efter en paus.) Vill ni nu höra min historia, fröken? ANNA. Bara det inte tröttar er! Vi kunna ju vänta Nej, blott sorgliga minnen, ingenting annat. Nej, nej! Om det också funnes någon hjälp ELISABET (ifrigt). Nej, nej, låt mig få säga det, innan jag dör! ANNA (tar en stol, och sätter sig tätt intill henne). Tala då, Elisabet. Ack, att jag kunde göra något för er! (Hon tar vänligt Elisabets hand i sin.) 68 ELISABET (sakta). (Högre och innerligt.) Hvad det käns förunderligt att hålla en hand i sin en hand, som inte med förANNA. med er! Förtro er till mig; jag kan åtminstone gråta ELISABET. döm mig inte för hårdt jag har felat mycket! Tack! Ja, nu vill jag tala om det, men akt stöter bort. Dock när ni får veta när Ja, ni kan. Himlen välsigne er, som kom! (Paus. Därefter talar Elisabet sakta och med afbrott.) Jag är född på landet min far dog, när jag var dom så dog äfven hon! Jag var då femton var sömmerska (Drar tungt efter andan.) ANNA. Lefver hon? ELISABET. jag alldeles ensam Nej, hon dog snart, hon också och så blef ANNA. Har ni inga syskon? ELISABET. Nej, inte nu. Jag hade en yngre syster, men hon dog vid tolf års ålder, himlen vare tack! liten, min mor kämpade med fattigdom och sjukår, och kom hit till Stockholm till en moster, som 69 ANNA (förvånad). Önskade ni inte, att hon skulle få lefva? ELISABET. att få dö vid unga år, innan ännu frestelserna komma. (Efter en paus, under hvilken Anna sitter tankfull.)
Sedan man hållit ut en hel månad, är det en riktig högtid att få rå om sig sjelf en smula; och som jag vet, att du, bästa Olivia, alltid är god och ingalunda nogräknad om besväret, så har jag lofvat bort mig på en liten munterhet i afton och icke ens bäddat drottningens säng, hvilket eljest varit min skyldighet, innan jag aflemnat vakten. I stället skyndade jag hit i samma ögonblick Hennes Maj:t for, och här har du nycklarna till rummen. Jag önskar dig af hjertat så litet förtret, så mycket nöje och så många skänker, som möjligt. Far nu väl, bästa Olivia!« Kammarfrun går. Korrt derefter inträder notarien Bethén. – «Här är jag nu, min sötaste fru, färdig att följa er, liksom ni, hoppas jag, att fullgöra ert löfte. Hennes Maj:t vår gudomliga drottning är redan hos hertiginnan, och jag brinner af längtan, att skåda det rum, der jordens förnämsta prydnad skänker sina tjusande behag åt hvilan. Om ni ökade er godhet, fru Olivia, ända derhän, att af mig emottaga och vid lägligt tillfälle öfverlemna till den oförlikneliga furstinnan de vördnadsfulla rader, i hvilka jag sökt teckna mina lågande, underdåniga och rena känslor; så skulle min tacksamhet öfrerstiga alla gränser. Var imedlertid så god och håll till godo detta lilla bevis på allvaret af mina försäkringar. (Lemnar Olivia en bröstnål af guld, med en infattad äkta perla.) – «Notarien är alltför god. Var viss om min erkänsla och min beredvillighet att tjena er; men brefvet törs jag ännu icke taga emot. Kanske « (Bethén faller i talet.) – «O, detta «kanske«; det hopp, som framskymtar ur detta ljufva ord, öppnar för mig paradisets portar. Välan! jag vill vänta Skyndom oss i stället dit, ni lofvat att vara min ledsagarinna.« Olivia och Bethén följas åt till drottningens rum. Femte uppträdet. (Gången utanföre lönndörren till drottningens sängkammare. Baronen inne i guldtoiletten; Olivia och Bethén i begrepp att inträda i sofrummet från den stora sidan.
Motiverna till detta vördsamma förslag finnas uti ett Just.- KanslersEmb:s und. Wern. af d. 15 Maj 1849, hvilket skall hållas vederbörande Utsk. tillhanda, jemte alla de uplysningar och utredningar i ämnet, Just.KanslersEmb. samlat och verkställt till följd af det svar K. M. d. 27 Febr. 1850 i nåder aflåtit å nämnde Mern. Jag anhåller om remiss till LagUtsk., som torde jemte StatsUtsk. och möjligen äfven Besv:s och Ekon.Utsk. böra handlägga dessa ämnen. Begärdes på bordet. C. Jag hemställer vördsamt om den förändring uti 23 Kap. 1 § R:sB:n, sådant detta lagrum lyder enl. Förordn. d. 23 Aug. 1851, att samma lagrum hädanefter må erhålla följande lydelse: »A Häradsting, så ock vid laga syn i jordatvist, må ej dömas, der ej Ire i nämnden äro. Rådst.Rätt vare domför, der tre i Rätten sitta. I HofRätt skola ej flera än fem och ej färre än tre i Rätten sitta.» Motiver till denna från LagBeredningens förslag hemtade förändring igenfinnas vid 2 och 4 Kap. R:sB:n 1 D. af detta förslag. Dessa torde jag få här upläsa. Remitterades till LagUtsk. På det den juridiska bildningen icke såsom hittills må blifva alltför ensidig, theori och praktik hos juristerna längre få åtföljas, samt till vinnande dessutom af framtida ekonomisk besparing i afseende å den juridiska undervisningen, för stat, lärare och lärjungar, anser jag mig böra vördsamt föreslå R. St:r, att genom und. skrifvelse anhålla det K. M. täcktes vidtaga nödiga åtgärder för Den 3 December e. m. 155 att skyndsamt förflytta de juridiska fakulteterna från Upsala och Lund till Stockholm, att der organiseras till en gemensam undervisningsanstalt. Begärdes på bordet. E. Förmågan att väl redigera lag Sr, sorn man väl vet, en bland de mest sällsynta.
Ilär förekommer dessutom den märkvärdighet, att, i frågan om anslag hafva Committerade och Konungen endast fästat sig vid de högre Läroverken, Aeademierne och Gytnnasierne; men alldeles icke vid FoIkSkolorne, eller föreslagit någon den ringaste penning, hvarmed Staten skulle befordra 2l6 Den 21 Maji e, m. eller underhålla sådane. Det finnes dä, att den stora massan eller Allmogen, som eger lika behof af att upplysas, får skatta tilt de högre Skolorne, och dessutom serskildt underhålla och bekosta sina egna, eller FolkSkolorne. Vid ett sådant förhållande kan jag ej finna, att något anslag hör för de högre Skolorne bifallas; ty är det en riktig princip, hvarefter anslag till Folkskolor ne blifvit nekadt, så måste den gälla allmänneligen, eller oek orsakerne till undantagen klarligen demonstreras. När nu dessutom det resultat, hvartill Committeen slutligen kommit, i anseende till undervisningsmethoderne, ej har till afsigt, att förbättra ■våraUndervisningsanstalter, hvaröfver elt långvarigt klagomål egt rum; ja, jag upprepar det, när ej är fråga om någon förbättring, utan Kongl. Maj:t tvertom förklarat, att den saken bör hvila, så förstår jag icke, huru man ändock kan samtycka till att bifalla grofva anslag? Hvad anledning har man väl att tro, att de nya anslagen skulle användas till förbättring af Läroverken, innan man är ense onr, huruvida någon och hurudan förbättring borde ske? Då jag ej heller kan tro, att förbättring uppkommer endast genom nya löner, så tillstyrker jag afslag. Endast i en enda fråga, hvilken jag finner sammanhängande med denna, ville jag göra undantag, nemligen i afseende på anslag af en måttlig summa för Läroböckers och lärda Afhandlingars utgif - Den 21 Maji e. m. vande. Detta är ett ärende, sorn kunde verka på upplysningen, och som vöre allmänt för alla classer i samhället, samt ej uteslutande för någon viss. Herr von Hartmansdorff, August: