Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 25, i ani. af väckta motioner om statsanlag för anläggning af åtskilliga telegraflmier inom riket. Gr. Sparre, Erik; Jag anhåller först att särskild propos. måtte framställas å de särskilda motioner, som omförmäles i detta Betänk., eller åtminstone om den, som angår en telegraflinies sträckande mellan Sundsvall och Ostersund, och det är endast om denna som jag anhåller att få yttra mig. Det har ofta blifvit anmärkt att under det allmänna bemödande, som göres att nedlägga betydliga kostnader på kommunikationsanstalternas underlättande, de nordliga provinserna icke alls häraf komma i åtnjutande. Med afs:de härå har under sisth riksdagen provinsen Helsingland och under innevarande Norrbottens län erhållit understöd, under det man icke ansett sig kunna bevilja sådant åt åtskilliga andra län. Detta hufvudsakligast med afside på jernvägsanläggningar. Den provins, hvarom här är fråga, gör icke ens anspråk på ett så stort understöd, ehuru dess bördighet, dess vackra malmer och dess skogar kunna rättmätiga detsamma. Hvad som deremot åstundas, är en elektrisk telegrafledning, som, med hänsigt till provinsens afskildhet och svåra kommunikationer, otvifvelaktig! skulle vara af stor nytta. Den ytterst långsamma postgången ådagalägger behof vet häraf; men hvad som ännu mera talar derför, är korrespon densen med Norge och en af dess större handelsstäder Trondhjem. Då dessutom nyligen för en provins, Gottland, med vida mindre folkmängd än denna, en telegraflinie blifvit inrättad, synes mig mycket mera skäl att bevilja en sådan för denna provins, Utsk:t tycks äfven hafva erkänt detta, men har såsom skäl för afslag ej anfört något annat motiv än att det var farligt beträda den banan att statsverket skulle omedelbarligen understödja telegrafanstalter. Det är kändt att medlen för detta ändamål tagas af en annan fond; men då dennas tillgångar för närvide icke medgifva detta, synes det vara bårdt att ifrågav:de provins skall vänta intilldess fondens tillgångar ökats.
Swarel wid 9 tz. uplastes och bifölls^ Förklaringarne wid Z-.dje artikeln om progreSsiv afgift uplastes. Herr von Uckkestt uplaste följande: Urstotter har föreslagit en nedsatt progressiv afgift af synbar förmögenhet, likwäl Utan alt tilläka afdrag af stuld. Denna minskning har stedt för att göra densamma mindre tryckande. Under åberopande af hwad jag, den Z.dje i denne mänad, inför Högloft. Rrdoerskapel och Adeln i detta amne hade aran anföra, får jag nu tillägga, att denna nedsättning af progressiva aft giften, dä skuld icke fär afdragas. alldeles icke chrandrar principen, emedan progression, om den nä» gonfin kan anses billig, ätminstone aldrig bör kunna någon äläagas, som icke äger sa stor »verkelig förmögenhet som bertill erfordras, cp i annat fall beskattar man en synbar oförmögenhet. Om afgift ken ar större eller mindre, sä biiswer den altid lika orätlwis. Hvad förut är ansört om capitalister, är afwen killämpeligt wid g.-dje artikeln. Man will att den svin ager en egendom af större warde stall, oagtadt sitt ffuld bera, erlägga lika progressiv afgift, som i den händelse han hade den samma skuldfri — capitalisten deremot, är hwarken ä.agd, att upgifwa sitt capital, eller att derföre erlägga någon progressiv afgift. Att bcwisa 6-8 Den io Augusti. huru oräktwifl detta ar, fär jag anföra elt exemxel.
För att visa sanningen häraf behöfde man endast genomgå ett års debetsedlar för handtverkare, fabrikanter, artister med flere, för alt finna, det månge ibland desse få sig den ifi ågavartde minimi-afgiften ålagd, oaktadt en sådan torftighet, att de med stor nöd kunna lifnära sig och sitt hushåll. Visserligen är det i förordningen sagdt, att den som kan visa. 266 Den 3i December f m. det han ej haft en afgift motsvarande inkomst, äger att få afkortning; men det är en stor skilnad, att serskildt behöfva blottställa 'sig för besvärel, tidspillan och förödmjukelsen af en sådan bevisning, och sålunda på visst sätt, sjelf bära sina nödställda vilkor fram för en myndighet och bevisa dem, eller ock fä såsom en nåd emottaga befrielsen frän eller en förminskning uti det nu fastställda minsta skattebeloppet, än alt delias bestämmande må bero pä laxeringsmännens pröfning, och vare sig genom näringsidkarens lill taxeringen gjorda upgift eller ock underhand iuhemtade kännedom. Likaledes föreslår jag vördsamt, att den serskilda, nu för gesäller fastställda bevillning efter andra artikeln må uphöra, enär gesäller icke äro annat än arbetare, af hvilkas arbete de, som använda dem, skola räkna handelsförtjenslen och betala skatt för denna. En inkomstskatt å gesäller skall, om man eftersinner della, befinnas utgöra ingenting annat än en tillökning i bevillningen ä näring eller rörelse, och en tillökning, som blir obillig om den icke kan försvaras med ett nödtvång ä Statens sida alt för möjligheten af statsverkets orubbade gång, uttaga det mesta möjliga der det kan åtkommas. Vid 1847—1848 årens Riksdag väckte jag en motion, om nedsättning af bevillningsprocenten efter andra ari. för bandel och rörelse eller yrke från 5 till 3 proc. af iipskattade inkomsten, på den , grund att sådant i min tanka skulle leda till mera riktiga och fullständiga upgifter af de skattskyldige sjelfva, än nu är fallet, och Slaten således föga eller intet derå förlora.
Det måste i sanning hafva varit till följd af särdeles egna förhållanden, som denna bibana, för hvars utförande ett bolag redan före sisth Riksdag sammanbringat 850,000 rdr och deraf sammanskjutit 15 %, då icke kunde erhålla ett understöd, som beviljades dels flera andra bibanor, de der icke stodo i förbindelse med Statens jernvägar, dels för andra kommunikationsleder, till hvilkas utförande erfarenheten sedan visat den betingade återstoden i kostnadssumman icke kunnat åstadkommas, utan de dertill disponerade medlen fått ligga oanvända; och då härtill kommer, att ortens behof vid sisth Riksdag af tvänne RiksSt. behjertades, samt icke allenast JernvägsKommittéen satt denna bana i främsta rummel bland ifrågasatta bibanor, utan äfven K. M. i Dess aflåtna Nåd. Propos., med erkännande, af dess synnerliga vigt, endast af bristande tillgångar funnit Sig förhindrad att intaga densamma i Dess Nåd. Propos., förmodar jag, att R. St:r skola finna utvägar för ett behof, hvars upfyllande icke vidare kan upskjutas. Man bör nemi. i fråga om öpnandet af nya kornmunikationsleder iakttaga den högst väsendtliga skillnaden emellan angelägenheten deraf för ett jordbruksidkande och ett fabriksidkande distrikt. Det förra kan i saknad deraf visserligen till någon tid hämmas i sin utveckling, men dess förnämsta rikedomskälla: jordens alstrande förmåga eller skogens produkter uphöra icke, återstå alltid, då kommunikationen en gång öpnas. Helt olika är förhållandet med ett fabriksdistrikt. Den i saknad af oundgängligen nödvändiga kommunikationer, i täflan med deraf gynnade likartade anläggningar underlägsna näringen aftynar, utdör och kan måhända, oaktadt alla bemödanden, icke mera komma till lifs. Ett nära exempel hafva vi i Alingsås, hvars genom Alströmers nit anlagda fabriker till följd af okloka mått och steg under frihetstiden spårlöst försvunnit.
Denne Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman väljes af Riksens Ständer, genom Tolf af hvarje Stånd särskildt för tillfället nämnde Electorer, hvilka, till detta vals förrättande, sammanträda samma dag, då de af Stånden blifvit utsedde, och skiljas ej åt, förr än valet fulländadt är. Desse Electorer skola, samfäldt och icke efter Stånd, först medelst slutna sedlar, hvar för sig, uppgifva den man, som de finna böra komma under omröstning. Falla dervid rösterne, till mer än hälften af de röstande Electorernes antal, på En Man, vare han behörigen vald. Äro åter rösterne så delade emellan flere, att en sådan full pluralitet för någon icke eger rum, anst alles, med iakttagande af hvad 69. jjj., om lika rosters förekommande, stadgar, ny votering, med slutna sedlar, till antagande af den, som de fleste rösterne erhållit, eller, om han icke antages, af den, som, näst honom, blifvit af de fleste Electorerne kallad, och så vidare. Inträffar den händelsen etc. Riksdags-Ordningen. i3. §. Universiteten i Upsala och Lund ege att till Riksdagsmän, i PresteStåndet, utse hvartdera Tvänne Professorer, 6 från de verldslige Faculteterné. Likaledes må af Vetenskaps-Academien Tvänne Ofrälse Civile Ledamöter väljas till Fullmägtige, i nämnde Stånd, dock utan rätt till Riksdagsmanna-underhåll. ' * i4. §. 3, och 4. Mom. eller 6., 7., g.* 9.,och 10. puncterue. Valen skola ske inför Magistraten, efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan ega ruin, enär antingen någon Stads samtelige valberättigade Innevånare, eller ock en eller flere Classer bland dem, hos Konungen anhålla om fastställande af en ny valordning för Staden, och Konungen, efter vederborandes hörande*, finner skäl att härtill samtycka.
För min del anser jag dock inskränkningen till sådant visst mått under dödsstraffet mindre vigtig, då Konungens enskilda lagstiftningsrätt i öfrigt grundlagsenligen utöfvas; och föreslår af sådan anledn. införandet i st. f. den uteslutne § af en annan, med något förändrad redaktion, för uttryckande derjemte att icke något, som uti kriminal-lagen omförmäles, må, såsom derjemte innefattande ekonomieller politimål, med särskildt additionelit straff beläggas, på sätt som följer; ”Bryter man emot påbud, som gifvet är af Konungen eller offentlig myndighet, som Konungen berättigat att slikt påbud utfärda, i mål rörande rikets allmänna hushållning och styrelse, förutan hvad i denna lag omförmäles, straffes med fängelse eller böter samt förlust af visst gods såsom särskild påföljd, allt efter Ihy samma påbud innehålla.” Den andra anmärknm jag har att framställa, afser det af K. M. beslutade tillägg af ett nytt mom. uti 9:de punkten af 19:de § uti författningen om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, lydande som följer: ”Angifves någon för brott af sådan beskaffenhet, att han derföre häktas må, och äskar det angifvaren; vare den, som häkta äger, berättigad att verkställa häktningen på angifvarens ansvar hvad bevisningsskyldigheten angår, så vida angifvaren har embete eller tjenst, eller fast egendom, eller eljest bofast är.” Förslag om ett dylikt stadgande väcktes äfven inom lagberedningen af en dess ledamot, som uti dess förslaget vidfogade re - Den 23 December f. m. 429 servation närmare utfört sin mening, ehuru viss bestämd redaktion ej derigenom finnes föreslagen; utan har denna sedermera tillkommit i följd af, samt i enlighet med de inom högsta domstolen vid förslagets granskning gjorda anmärkmr. Uteslutande af 8:de punkten i samma §, som stadgar, att ”ej må någon såsom misstänkt häktas, der ej misstankan på sannolika skäl grundad är,” har dock icke derjemte blifvit hvarken af högsta domstolen föreslaget eller af K.
Örebro den 13 Augusti 1812. På Constitutions-Utskottets värnar O A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. P. Sandberg. Pehr Nilsson. G. A. Silverstolpe. (Äng. ärendets behandling i Utskottet se bilagorna B och D under den till Grefve G. Löwenhjelm utfärdade Expedition N:o 8). Då Constitutions-Utskottet nu uppfyller det ansvariga och grannlaga uppdrag att öfver Konungens Nådiga Proposition af den 7 dennes rörande förändring i åtskillige punkter af Grundlagen afgifva sitt yttrande, är det med känslan af vigten af detta kall, som Utskottet uti den hvila, som vid dessa ärenders första beredning är åt de samma bestämd, finner möjligheten till ersättning för arbetets ofullkomlighet, och det blir i anseende till tidens korthet och ämnets omfattning, hvilka gemensamt bidragit att öka svårigheterne, som Utskottet vågar hoppas och utbedja sig Riksens Ständers benägna öfverseende. Med skyldig vördnad för Konungens Nådiga afsigter och liflig öfvertygelse om ädelheten deraf har Utskottet icke ett ögonblick tvekat att göra rättvisa åt syftemålet med de af Konungen föreslagne förändringar i Grundlagen, 486 Eiksdagen 1812. och till större delen har också Utskottet trott sig kunna beledsaga deras öfverlemnande till Riksens Ständer med sitt tillstyrkande; men om Utskottet i vissa fall trott sig böra föreslå modificationer, och i andre icke kunnat till den föreslagna förändringen lemna sitt gillande, har sådant endast härrört af de olika synpunkter, under hvilka Utskottet å sin sida trott sig böra betrakta de ifrågavarande ämnen, och föreslår Utskottet nu till Riksens Ständer, att äfven i de ämnen, Utskottet icke trott sig kunna tillstyrka, låta Konungens Nådiga Proposition jemte Utskottets förslag hvila till nästkommande Ständers framtida pröfning.
St:rs Revisorers Berättelse af är 1827, anmält, förut vidkänts vid försäljningen år 1825 af 2Ine för allmän räkning inkomne helicoidiske Öfverskäraremachiner, hvilken förlust utgjort R:dr 6,156: 32. — så visar sig, att’ManufacturDiscontFonden, genom desse begge införskrifnings-åtgärder tillskyndats en sammanlagd kostnad af 12,149 R:dr 28 sk. 3. r:st. B:co; Och utgöra desse nu här samfäldt upptagne machiner all den Fabriksredskap, som sålunda med biträde af MauufacturDiseontFondens medel hittills inkommit. Betänkanden, N:o 201, 219 Utskottet är hufvudsakligen af den i Corn.Coll. ofvanberörde underd. utlåtande yttrade mening, att i ett land, sådant som Sverige, der Capitaier oftast saknas i den enskildes hand lill företag af större omfattning, det är af stor vigt och nytta, att Staten genom sin mellankomst underlättar dessa företag, då de äro af någon allmänt nyttig beskaffenhet, äfven om en sådan åtgärd å det allmännas sida skulle vara förenad med uågon uppoffring. Lika med Revisorerne anser Utskottet likväl det vara högst angeläget, att Staten icke lemnar detta sitt biträde åt den enskildta omtankan, utan att full visshet vunnits om ofvannämnde allmänna fördel deraf, och att äfven sedermera noga bö!r iakttagas, att det enskildta interesset icke varder på det allmännas bekostnad för mycket gynnadt; isynnerhet som erfarenheten visat, att företag i Statens namn alltid äro i hög grad kostsammare än de, som göras i den enskildes, I afseende på ifrågavarande ämne har Utskottet inhemtat, att införskrifningen af förenämnde Machiner och Fabriksredskap icke företagits förr än nyttan och användbarheten deraf blifvit genom sakkunnige personer intygad.
De af Nummer-Lotteriet tillHofStalloch Casiern bpggnaderne utbetalte medel böra framgent frän Stats-Werkct utgä och säledes hela NummerLottcrie behällningen till Stats-Contoiret lefwcreras. Redan frän äldre tid hafwa Staterne warit delte x Ordinarie och Extra Ordinarie, och i sednare tider denna sistnämnda i twänne särskilta Titlar nemligen ärliga utgifter och säoanc som bestämdes, att wid innehafwarnes afgäng indragas. Riksens Ständer hafwa likwäl funnit att med bibehållande af samma redighet en ännu enklare method skulle kunna införas, den, att för hwarje ColleLillly, Werk, eller CorpS uprätta en Stat som hwarken kallg - L64 Den 10 Apeik. kallades Ordinarie eller Extra Ordinarie, utan blott Stat för det Werkst, och hwaruppä sjelfwa Ordinarie aflömngsStatcn upfördes, hwilken icke wore nägon omwexling underkastad, sa framt ej inträffande omständigheter fordrade femte Wcrkets förändrade Organisation, en förnyad reglering; samt att deremot pä en sä kallad Allmän UtgiftsStat uptaga alla sädane Utgifter som wore underkastade förändradt skick, och pä Allman Indragnings allt hwad som wid afgäng kunde till Stats-Werket indragas och besparas. Riksens Ständer som förmodat en sadan Författning medföra ordning och lätthet, sä wid sjelfwa Stats-regleringen, som wid Revisionen af Stats-Werkcts Förwaltning hafina ansett denna nu af Stats-Utskottet följda method böra tjena till norm för de ärliga Stats-Ncgleringarne.
Skolorna skulle ju ha dem, der föreskrefs, hvad barnen skulle göra, och skolorna behöllo dem under hela den tid, då verkligt arbete, andligt som kroppsligt, skall läras, viljan riktas och stärkas samt hela karaktären bildas, och hvarje försök från föräldrarnes sida att gripa in i barnens dagliga lif afvisades med svaret: » V i ha lexor att lära till i morgon. » » Att ett i sjelfsvåld, råhet och s. k. skolstraff uppvuxet slägte ej kan ha någon synnerlig arbetsdrift eller arbetskraft, är ju nu tydligt för alla. Men i den tiden var man, tack vare hela detta olyckliga undervisningssystem, i allmänhet blind för sammanhanget emellan orsaker och verkningar. Alla familjer förmådde dock ej låta sina barn gå igenom de läroverk, som då genom ett slags betygs utfärdande liksom gåfvo ungdomen en laglig rättighet att flockas på alla sådana banor, der ej kroppsarbete då förekom. Många måste verkligen bita i det då så surt vordna helsoäplet; men när man i våra häfder läser eller hör förtäljas om den underliga blandning af fängelselif och otygladt sjelfsvåld, under hvilket ungdomen uppväxte, blir det oss klart, att dessa unga dagdrifvare ej utan stor motvilja böjde sina slappa, slankiga lemmar till styft dagsarbete. Derför utmärkes också vår kulturhistoria från denna tid genom en beständig slitning emellan arbetsgifvare och arbetstagare samt af våldsamma agitationer, utgångna från den då varande stora skaran af urspårade existenser, som i sådant sökte sysselsättning eller utkomst. Nu var det kroppsarbetarne, som i höga toner, men föga harmoniskt, varierade temat: » Arbetets ära », medan de af alla krafter sträfvade att drifva sina barn in på andra banor, när de ej rent af skickade dem ur landet för att söka mera guld för mindre IDUN Tidningen Innehåller nästan uteslutande origlnalbidrag. arbete hos andra folkslag, ty nu hade vi läst så mycket af lexor i hundra år, att kärleken till fäderneslandet var domnad hos det stora flertalet bland oss. » Tillståndet på landsbygden var ej stort bättre än i de öfverfylda städerna.
Gränserna för Snoilskys värld voro så skarpt dragna, hans tings konturer så säkra. Man saknade gåtornas och frågornas sus, aningarnas perspektiv. Tjusningen af hans ungdomsgratie var så ovillkorlig, distinktionen i hans första bitterhet så förnäm, hans »andra vårs» diktning så full i känslan, att man förut ej tänkt därpå. Nu, under senare år, kännes det, som brast det atmosfär i hans verk. Man vänder blicken, sökande aflägsna horisonter, men möter öfverallt kring Snoilskys diktning skulptörens afslutande reliefbotten, och det är mot denna säkra men en smula trånga fond alla hans bilder afteckna sig. Ännu en gång är det detta intryck, som dominerar i dessa sista dikter. De bästa af dem, som t. ex. »Junker Ulf» i den nya serien af hans Svenska Bilder, äga hans historiska lapidarstil utomordentliga fulländning, och andra, som flera af tillfällighetsdikterna, hans egendomliga och genomskinliga finess. Men allt är åter här strängt afslutadt, och fåfängt letar man efter något blått fjärran, en aflägsen skogs, ett okändt hafs eko. Det brukar stå i de gamla antika skaldebiografierna, att när poeterna åldrades, började de studera filosofi, lockade mer och mer af den högre poesi, som är gåtornas, förklaringarnas och lagarnas. Det är en fläkt af tänkandets starka anda man längtar efter i den blida och reflektionslösa harmoni, i hvilken Snoilskys sånggudinna de senare åren dväljts. Dock detta drag af känslans och uppfattningens rationalism hänger säkerligen noga ihop med skaldens innersta läggning. Ingen svensk poet i detta århundrade utom Tegnér står Gustavianerna så nära som Snoilsky. Man ser det bäst genom att studera hans formgifning, som har så föga af romantisk mystär och musikalisk oberäknelighet och så mycket af plastik, precision och klarhet. Hans verskonsts ideal äro galliska. Hans form erinrar om Théophile Gautiers, och som denne skulle han kunnat kalla en god del af sina dikter »emaljer och kaméer». Genom detta hans forms karaktersdrag kan han rent af i ord och uttryck blifva lik äfven franska poeter, hvilkas temperament eljes är honom främmande.
En annan talare, som vid flere föreg:de riksdagar varit ledamot af StatsUtsk:t, har deremot, med åberopande af några sifler-uppgifter rörande ärendernas gång och den tid, som för deras handläggning erfordrats vid dessa riksdagar, velat bevisa, at farhågorna i detta fall äro ogrundade. Då jag vid en af nämnde riksdagar jemväl var ledamot af Stats-Utsk:t och i öfrigt temligen noga följt riksdags-ärenderne under ifrågav:de tid, tager jag mig friheten påkalla en granskning af de uppgifne siffrorne, till utredande i hvad mån de kunna anses bevisande i det omnämnda afseendet. Förbemälda talare har funnit att vid 1847—1848 års riksdag statsregleringen fortast blef färdig. Det uppgafs att Utsk:t ej börjat sitt arbete förrän i Januari månad, och att både den ordinarie och den extra statsregleringen inkom till Ständerna den 14 April. Då var ju emedlertid redan den tid förliden, som i det nu under öfverläggning varande förslaget blifvit beräknad för göromålens afslutande så väl inom Utskm som inom representationen; och hvarifrån skulle således den tid tagas, som ytterligare vore behöflig för frågornas afgörande i Stånden, för återremissers expedierande och besvarande, uppgörande Den 6 December e. m. 387 al sammanjemkningsförslag, dessas öfverlemnande till R. St:r, och slut), för voteringspropositioners uppsättande och voteringarnes verkställande i förstärkt Utskott? Vid 1850—1851 års riksdag var den ordinarie statsregleringen färdig den 7 April, men den extra-ordinarie sades deremot hafva inkommit först i Juni. Från denna riksdags arbeten kan således icke hemtas bevis för möjligheten att på 4 månader medhinna riksdagsgöromålen. Vid 1856 års riksdag anmärkte talaren, att flere saker af stor betydenhet förekommo, och att dessas handläggning medtog mycken tid, men talaren omnämnde hvarken när den ena eller andra hufvudtiteln inkom till Stånden eller vid hvad tid deras behandling hos Stånden var afslutad, utan endast att riksdagen drog ut på 3:dje året.
Flottans Mekaniska Corps Norström enligt åtskillige bruksägares och fabrikanters begäran förrättat för uppgörande af plan till omläggning och förbättring af vägen emellan lastageplatsen sjöändan vid Bergsjön, i Warnums socken, och Christinehamn, å hvilken väg årligen framforslas dels stora qvantiteter tackjern, som afsändas från Philipstads bergslag till Christinehamn, i ändamål att derifrån sjöledes afgå till andra hamnar vid Wenern och vidare till bruken, dels ock en betydlig mängd spanmål ock andra varor, hvilka från Christinehamn försändas till bergslagen för dess behof, uppmärksamheten blifvit fästad derå, att lokalen, der denna en mils långa väg framgår, var gymsam för jern vägsanläggning, har i Fastings marknad 184-7, efter öfverläggning emellan då församlade bruksägare och tackjerns-försäljare, ett bolag bildat sig och tecknat ett aktiebelopp af 100,000 R:dr till anläggande af jernväg för körkraft emellan Sjöändans lastageplats och Christinehamn, hvarför kostnaden beräknades lill 94,046 R:dr 32 sk. Vid berörde tillfälle upptogs åter ett i samma ändamål, sorn jernvägsanläggningen, eller för underlättandet af varutransporten emellan Philipstad och Christinehamn uppgjordt, men i mångå ar hvilande förslag, att medelst kanaloch slussbyggnader sammanbinda de flera sjöar, å hvilka berörde transport till större delen sker, och såmedelst öppna en oafbruten båtled emellan Philipstad och Sjöändan, — för utförandet af hvilket företag, som med åtskilliga förändringar i äldre planer derför beräknades att kosta 1.10,000 R:dr, ett bolag äfven genom aktieteckning då bildades. Rikets sist församlade Ständer hafva sedermera beviljat det förra af dessa bolag ett amorteringslån af 66,666 R:dr 32 sk. såsom understöd till befrämjande af den omförmälda jernvägsanläggningen, men afslagit det sednare bolagets framställning om stals - 28 bidrag till kanaloch slussbyggnaderne. Det ena af de sålunda ifrågaställa arbeten eller jernvägen kommer alltså till verkställighet, och förberedelser ske dertill.