Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu har spanmålsbelåning icke hittills kunnat åstadkommas; försök dertill är gjordt medelst det förslag, som Utsk. framställt, och det torde vara skäl att se elfeclen deraf. De närmare föreskrifterne skola Fullmäktige meddelas, såvidt sådane i ett reglemente kunna åstadkommas, så att icke, under benämning af spanmålsbelåning, de här numera afslagna 600,000 till creditiv för privalbankerne kunde komma dem till gagn, då jag vore allt för litet förtjent af berömmelse, utan dem, hvilka befatta sig med spanmålsbelåning. Vi böra icke sträcka pretentionerue på Banken längre, än hvartill densamma har förmåga. Frih. Cederström har nu framkommit med det förslaget att härtill lemna ett obegränsadt belopp, under det att R. o. Ad. och alla andra Stånd antagit som princip att bestämma maximisumraor, ty Frih:n föreslog att lemnäs skulle hvad Bankens tillgångar medgåfvo. Att stadga någonting sådant i reglementet, der allting annat är bestämdt, kan inom Fullmäktige leda till svåra discussioner och öfverläggningar. Deras beslut skulle grunda sig på för tillfället varande förhållanden, och sedermera kunde svåra conjunctnrer möjligen uppkomma, så alt det visade sig alt man gått för långt och att inskränkningar måste göras. Det finnes, efter mitt sätt att se, icke något skäl att gå utöfver hvad som stadgadt är, utan bör man stanna dervid; och hvarföre skulle man väl, när vi åter hafva riksdag om 3 år, öfverstiga en lemligen ansenlig summa? Må man först se huruvida den kommit till gagns eller icke. Jag afstyrker på dessa skäl all förändring i det förslag, som BancoUtsk. i förevarande § framställt. Gr. Sparre, Erik: Efter det varma förord, som Gr. Björnstjerna gaf åt spanmålsbelåning och det intyg han lemnade, att privalbankerne i England till stor del befattade sig med denna belåning, hade jag sannerligen icke väntat, att Grefven skulle slutat sitt anförande med att afstyrka förslaget om en tillökning i creditivet för delta ändamål.
Jag hade sannerligen hoppats att minnena från 1789 och SäkerhetsActen, derföre skulle kraftigt varna, och att slika försök skulle för evigt afvisas. I fall ej inbjudning verkat, var först tid att discutera ämnet, om det enligt grundlag bos oss skulle förfalla eller af Constitu - Den 12 Februarii e. m. 5 tionsNämnden behandlas. Men, mine Herrar, hvad är väl ett beroende vid 3 Stånds beslut om tolkningen af en Grundlags-^ annat, än ett förödmjukande farligt beroende af desse Ståndens lagstiftning — mera än af Grundlagen, (såsom Herr Grefve Horn så sannt anmärkt). Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken har vägrat proposition å den tolkning 3 Stånd afgifvit. Genom inbjudning till instämmande med LandtMarskalken och Ståndet kunde ännu allt lijelpas; men en Statsminister, som likväl ej begärt, att ConstitutionsUtskottet skulle om lagligheten al Landtmarskalkens vägran rådfrågas, har segrat sorn vanligt, — måhända i detta fall mer än han väntat. Hvad skulle väl 1789 års store Män af Ridderskapet och Adeln, en Fersen, de Geer, Wachtmeister, Frietsky m. fl., yttra om de kunde nu öfvervara våra öfverläggningar? Herr Silfverhjelm, Carl Adam, hade inlemnat följande, sorn upplästes: Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln, genom resultatet af förmiddagens votering förliden gårdag, förklarat sig vilja låta bero vid hvad de 3;ne öfriga RiksStånden, i fråga om nästa Lagtima Riksdags utsättande i strid med grundlagens bokstafliga föreskrift, beslulit, och derigenom tillerkänt 6 Dea 13 Februarii e. m. 3:ne RiksStänd rättigheten att såväl förklara som öfverskrida Grundlagarne, så anhålla vi underteknade, att mot ett sådant förfarande få vår reservation i protocollet antecknad. F. L. Rosenqvist af Åkershult. 7E. F. Dalman.
Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen deraf ense, då skola efter den fastställda bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag blifvit fördelad, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; börande, i slikt fall, Riksförsamlingen åt dess Fullmäktige i Ranken och Riksgäldskontoret uppdraga att en ny bevillningsförordning på sådan grund uppgöra och utfärda. Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 146. Då riksdag fulländad är, infinna sig, på Konungens kallelse och efter förrättad gudstjenst, Riksförsamlingens ledamöter, under talmännens anförande, på rikssalen Konstitulions-Utskottels Memorial, N:o 12. 43 och framföra, genom första Kammarens talman, till Konungen sin tacksamhet och sina välönskningar; hvarefter riksdagsbeslutet uppläses. Konungon förklarar deruppå sjelf, eller genom någon af Statsrådets ledamöter, riksdagen vara afslutad, och hem-? förlofvar Riksförsamlingen. 2:o. Af Herr Billström, som åberopade sitt, under ärendets diskussion, inom Ut-sskottet afgifno yttrande, så lydande: »Det nådiga förslag till svenska Nationalrepresentationens ombildning, som nu är under Konstilulions-Utskottets pröfning, innebär onekligen tvenne högst väsendtliga och nyttiga förändringar, genom afskaffnnde af ståndsindelningen och ali sjelfskrifvenhet till utöfvande af riksdagsmannakallet; men hvad i detta förslag dymedelst gifves med den ena handen, tages, såsom mig synes, tämligen hårdt tillbaka med den andra. Yäl heter det, att den nya Riksdagsordningen är, i enlighet med tidens och samhällsutvecklingens fordringar, byggd på den grundsats, att represenlanterne skola af folket utses medelst samfälda val; men vid tillämpningen häraf äro, uti det nådiga förslaget, så många och betydliga restriktioner gjorda, att den åberopade grundsatsen råkat blifva nära nog undanröjd.
Alt äfventyrare jemväl här befatta sig med Apothekare-yrket ej mindre än med hvarje annat, det ser man tyvärr på de Apothek, hvarest bränvin och s. k. magdroppar utgöra en betydligare försäljning än medicinalier. Förhåller det sig så, som Hr Bråkenhjelm säger, alt Läkarne icke kunna kontrollera, huruvida Apothekaren gifver riktig medicin eller icke, och alt privilegiernas pris sligit ända till 50,000 r:dr, så bör deras försäljning desto förr afskaffas. Då jag vet, att de gått till 70, ja kanske till 80,000 r:dr, så är det klart, alt Apothekaren mäste försöka på något sätt skaffa sig ränta på sina utlagda penningar. Enär en Apotheksvara icke är af samma beskaffenhet som supar och karameller, att man förtär dem för smakens skuld, så kan icke Apothekaren förskaffa sig afsättning derigenom att han gör medikamenterna begärligare. Om sjukligheten icke ökas, så måste han söka sin vinning, antingen genom medikamenternas försämring eller Apothekar-taxans förhöjning. Då den sednare svårligen kan utverkas; så bör man icke utsätta Apothekare för frestelsen alt begagna den förra utvägen till alt erhålla ränta på ett öfverdrifvet kapital. Jag hoppas att R. o. Ad. finnér de skäl som Hr Bråkenhjelm anfört tala mot hans yrkande och för Utsk:s förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om R. o. Ad. skulle besluta en underd. skrifvelse till K. M., sä är jag af den tanka, att de af Hr General-direktör Ekströmer upgifna grunder likväl icke böra rekommenderas hos K. M. såsom företrädesvis antagliga i delta afseende, utan att då den underd. skrifvelsen skulle inskränkas till det öfriga af hvad Utsk. tillstyrkt, med uteslutande af de ord som röra de af Hr Ekströmer upgifna grunder. Jag kan likväl icke inse behöfligheten af en sådan skrifvelse. På K. M. beror att i detta afseende befordra rättelse. Medlen till rättelsen ligger i K.
Har du ett porträtt af henne? FORDRINGSEGARE. 50 ADOLF (tar upp ett porträtt ur plånboken; nyfiken). GUSTAF. Du var inte med när det togs? ADOLF. Nej! GUSTAF. Se på det! Är det likt det porträtt du målade af henne? Nej! Dragen äro desamma, men uttrycket är ett annat. Men det kan du inte se, för du skjuter inunder din egen bild! Se på det här nu, som målare, utan att tänka på originalet! Hvad föreställer det här? Jag kan inte se annat än en tillgjord kokett, som lockar till spel! Ser du det där cyniska draget kring mun, som du aldrig får se; ser du att blickarna söka en man, som inte är du; ser du att klädningen är nerskuren, att håret är omkammadt, att ärmen har skufvat sig upp! Ser du det? ADOLF. Ja, nu ser jag det. GUSTAF. Akta dig, gosse! ADOLF. För hvad? GUSTAF. Hennes hämd! Kom ihåg att du har sårat henne i det söm utgör hennes enda och högsta, då du sagt, att hon inte kan ådraga sig en man! FORDRINGSEGARE. 51 Om du sagt att det var smörja det hon skref, så skulle hon skrattat åt din dåliga smak, men nu tro mig, har hon inte redan tagit hämd, så är det inte hennes fel! ADOLF. Detta måste jag veta! GUSTAF. Tag reda på det! ADOLF. Tag reda på det! GUSTAF. Se efter; jag ska hjälpa dig om du vill! ADOLF. Ja, efter som jag ändå skall dö låt gå, så godt först som sist! Hvad skall göras? GUSTAF. Först en upplysning! Har din hustru icke en enda sårbar punkt? ADOLF. Knappast! Hon har visst nio lif som katten. GUSTAF. Så nu blåser ångbåten i sundet nu är hon här strax! ADOLF. Då måste jag ner och ta emot henne! GUSTAF. Nej! Du ska stanna här! Du ska vara oartig! Har hon nu rent samvete, så får du en FORDRINGSEGARE. 52 skur så det haglar om öronen; är hon skyldig, så kommer hon och smeker dig! ADOLF.
När han kom hem var han trött, gick tidigt till sängs och sof som en stock till klockan fyra på morgonen, då han flög i kläderna med en fart som om elden vore lös. Än väckte han Marianne med att plaska i handfatet, än med att dunka en af sina stöflar mot golfvet. Och Marianne tyckte det var ett förfärligt lif. Hon var gråtfärdig, när hon icke fick sofva i fred om morgnarne. Och så gjorde Börje något som han länge haft lust till: han flyttade in i sin gamla sofkammare. Der kände han sig mera ogenerad; der kunde ha ta på sig arbetskläder och långstöflar strax på morgonen, der kunde han klä om sig innan han gick in till Marianne, och der behöfde han aldrig tänka på att gå tyst: han var sin egen herre. Marianne å sin sida fick mera frihet att ligga och läsa om aftnarne, utan att ljusskenet behöfde stå Börje i ögonen. När det verksamma lifvet sålunda tog Börje allt mer i anspråk och Marianne lemnades mera åt sig sjelf, började hon leta fram bemärkelsedagar att helighålla. »Så var det då, och så var det då.» Hon dref en formlig afgudadyrkan med deras första förälskelse, upprepade smekord, som Börje hittat på, och trånade af begär att lefva om det samma som då. Så blef det små toilettknep och koketterier att fånga honom med, allt under en låtsad likgiltighet: – »Nej gå nu och lägg dig, Börje!» – Och så små preludier vid pianot, ty Börje var road af musik, eller en godnattskyss som blef något lång, och tusen små skiftningar i blick och sätt. Ibland stannade också Börje till sent, men ibland kunde han betvinga sig och sade: »nej, nu måste jag gå; det kommer en arbetsdag i morgon.» På detta sätt hade det i Mariannes hvardagslif kommit en eggande liten ovisshet: skulle hon lyckas få honom att glömma sig qvar eller inte? Nu var det som om hon kunnat mäta sin trollmakt efter klockans minutvisare. Koketteriet hade fått små hinder att brottas med, och Mariannes äktenskapsroman var mer förtjusande än någonsin; den hade fått hvad den saknat förut – spänning. Men trots allt detta hade hon och Börje ingenting att säga hvarandra.
Hvad åter beträffar rustningshemmanens klena beskaffenhet, så är det en fråga, som fordrar en närmare pröfning, och som berör indelningsverkets inre förhållanden. Småländningens egen anspråkslösa uppfattning af sina ekonomiska förhållanden är urgammal, och har haft den följd, att denna idoga och kraftfulla befolkning inskränkt sina behof i mån af sina tillgångar samt derigenom lörbytt den Småländska fattigdomen i en ganska god välmåga. Redan vid indelningsverkets införande i Småland var rustningshemmanens klena beskaffenhet föremål för allmogens klagomål och indelnings-kommissariernes framställningar till Konung Garl XI; men! han var en man, som egde både skarpsinnighet och förmåga att sjelf taga initiativet i Sveriges inre förhållanden och kraft att genomföra detsamma, och jag har här i min hand Garl Xl:s svar till kommisionen i Småland angående indelningsverket, dat. Kungsör den 24 Februari 1684. — »Carl etc. etc. Vår ynnest etc. Så, ehuruväl det kan hafva någorledes skäl för sig, hvad J uti så måtto an - 12 Den 7 Januari. drage, så håfve likväl hemman i Småland åtskilligo förmåner framföre dem här uppe, både i skog och eljest i myckenhet af hemman och manskapet uppå detsamma, som kan svara mot de fördelar, som tyckas kunna vara för dem här uppe.» Af detta K. Bref synes, att jordens natur och lokala förhållanden varit väl beräknade vid den märkliga uppgörelse, som på den tiden skedde mellan kronan och Sveriges jordbrukare i anledning af rustningsskyldighetens åtagande, och om man dertill fäster sin uppmärksamhet vid meranämnde provins’ utveckling i ekonomiskt hänseende till närvarande tid, så finner man, att densamma gått framåt i fullkomlig jemnbredd med den öfriga Svenska jorden.
Sedan jag nu enfaldeligen relaterat ställningen, bönfaller jag därför ers majestät att stanna hos oss och inte sätta öfver floden, ty då kommer ers majestät att ställa sig en mot hela världen. Då skulle det heta: Sicken Alexander, som flydde och lämnade tropparna åt ryssen! Sicket hjärtans ärans fä! Titta! Titta! Och bordsilfret och penningetunnorna från Sachsen tog han med i stället att lämna alltihop åt ryssen. Joho, jahaja! – Vi redliga fattig’ undersåtare kunna aldrig tilllåta, att ers majestät på det sättet ställer sig en mot hela världen och blottar sin höga person för den smutskastning, som okunnigheten och dumheten icke heller skall bespara hvarken fältmarskalken eller Piper eller Lewenhaupt eller oss andra. När lärde sig dumheten att förstå olyckan? Ers majestät vill dö och därför är det intet offer och ingen bragd att dö, det veta vi gamla krigsbussar, men stoltheten, stoltheten, ers majestät, att offra den för undersåtarna, det är ett offer, som undersåtarna icke tillstädja. Att manskapet inte kan öfverföras är gifvet. Vi ha ej pråmar, ej ankaren, ej pikar, ej stockar nog, ej timmerkarlar. Därför anfordrar jag ers majestät att stanna kvar och inte utmana världen. – Låt göra i ordning båtarna! – befallde konungen. Mazepa, den ridderlige godsägaren, hade hopletat sina koffertar och sina två tunnor med dukater och satt redan på sin vagn långt ute i vattnet. Zaporoger och svärmar af soldater bundo kläderna på ryggen, togo vagnslock och trägrenar under armarna och sprungo i vågorna. Vid midnatt lyftes också konungens vagn på två sammanbundna båtar, och Gyllenkrok, som stod vid hans fötter, öfverlämnade stum till Lewenhaupt den på ett bräde klistrade fältkartan. Ingen talade. Natten var stjärnljus och stilla, och drabanternas årslag dogo bort på den blanka floden. – Vi två, se honom aldrig åter, – mumlade Creutz till Lewenhaupt. – Hans ögon voro nyss så underliga.
En incongruitet ligger i föreskriften om ovilkorlig underställning och handlingars insändande till Hof-Rält i alla Tryckfrihetsmål: i de ordalag, hvarmed den blifvit alfaltad; och i upprepandet deraf uti 2:ne serskilda moment, det ^:de och det 9:de af 5:te §. uti Tryckfrihets-Förordningen, Så länge Tryckfrihets-Commiteens befattning med dessa mål qvarstod i hela sin vidd, och dess utlåtande öfver handlingarne skulle, före utslagets fällande, inhemtas, var det i sin ordning, alt detta skedde genom HofRätten. Men sedan hufvudfrågan om skyldig eller oskyldig blifvit af Jury vid Under-Rätt afgjord, och denna senare, på grund deraf, fällt utslag, synes det vara en onödig omgång, att utslaget skall, i alla händelser, underställas IIof-Rätten, enär i detta slags mål af mindre vigt, såväl som i andra ringa saker, det alltid vore öppet för den missnöjde, som anser fel i formen eller Lag-tillämpningen vara begångna, att i Besvärsväg draga målet under Hof-Rätts pröfning. J]ih, till R. St. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. tS Januarii i834< Det har varit senare tider förbehållet att erfara, huru en och samma skrift eller Tidnings-artikel blifvit af den ena Juryn förklarad brottslig och af den andra oskyldig, sedan skriften eller artikeln blifvit på annat ställe eftertrycka Sådant har väl till en del kunnaf följa af Nämndens föreställning, att det borde mindre tillräknas att meddela hvad som redan blifvit af en annan tryckt, än att i första hand utsprida något straffvärdt; men dessa händelser, om de ofta inträffa, skola nödvändigt skada både Tryckfrihets-Lagens anseende i allmänhet och Jury-Inrättningens i synnerhet.
Innehållet af Högstberörde Nådiga Skrifvelse, och ofvan upptagne motioner, samt deraf föranledda yttranden inom nyssnämde Riks-Stånd, hafva Utskotten på det nogaste öfvervägt, äfvensom Utskotten tagit kännedom om de förhandlingar, hvilka, under föregående Riksmöten, i ämnet egt rum; och som Utskotten vunnit orubblig öfvertygelse, att i första rummet afseende bör fästas å det orättvisa förhållande med voteringen, som eger rum i Jemtland, jemfördt med Rikets öfriga landskap, och att detta bör afhjelpas, äfven om någon minskning i Rikets krigsmagt deraf komme att blifva en följd, samt Utskotten äfven således fullt insett nyttan, behofvet och rättvisan af de förfoganden, Rikets senast försam lade Ständer, i deras skrifvelse af den 5 Januari 1835, i underdånighet tillstyrkt, så hafva, under åberopande för öfrigt af de skäl, som för nyssnämnde skrifvelses innehåll ligga till grund, Utskotten ansett sig böra hemställa, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående lindring i ' rustningsoch roterings-besväret i Jemtland, icke måtte an tagas; samt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t för - Statssamt Allm, Besv,- och Ekon.-Ulskoltens Betänkande, N',o, 25 nya deras underdåniga anhållan, att, jemte det Jemtlands soldater åläggas samma skyldigheter, som Kronans indeldla manskap i det öfriga Riket, roteringen i Jemtland måtte jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundränta och öfriga utskylder blifvit mellan Länen behörigen jemförde och tagne i beräkning; hvarefter de nya hemman, som i Jemtland tillkomma, må öka den gamla roteringen med ny; samt alt de sålunda för Jemtlands Fält-Jägare-Regemente tillstyrkte vilkor jemväl måtte få sträckas till Jemtlands Häst-JägareEsquadron, så att rusthåliarne dervid måtte få komma i åtnjutande af all den lindring i deras hittills åliggande skyldigheter, som antingen redan blifvit eller framdeles kan varda rote-hållarne inom provinsen beviljad; lärande roterings-förrättningen i Jemtland, såsom å andra orter, komma att på Statens bekostnad verkställas; och att Rikets Ständer, i händelse Kongl. Maj:t täckes i
Visserligen har jag nyss hört anföras, huruledes allmänheten skulle hafva svårt att fatta, det en papperslapp af så och så många qvadrattums storlek har något värde och kan föreställa en vis» myckenhet silfver; man skulle derföre icke hushålla på papperslappen lika mycket som på ett silfvermynt af motsvarande värde. Skulle detta vara händelsen i något annat land, så bevisar det, att folket hos oss är utrustadt med bättre fattningsgåfva; ty i Sverige tinnes troligen ingen nog enfaldig att ej veta det han för denna papperslapp kan, när han vill, tillvexla sig just så mycket silfver, som pä sedeln utlofvas. Denna Öfvertygelse är hos oss så inrotad, och sedlarne åro verkligen så mycket beqvämare än det tunga silfvermyntet. att hvar och en — jag vågar påslå äfven de talare, som nyss yttrat motsatsen — företrädesvis gömmer på sedeln; har någon en specierdr i fickan, är det ganska säkert denna, sota först utgiIves. t. o. lii. framför de af mången föraktade privatbankssedlarne. — 1 de länder, säger man, der mycket metalliskt mynt är i omlopp, blifver man sparsam och rik. Jag tror, man kommer sanningen närmare, om satsen omvändes sålunda, att när man genom arbete och sparsamhet blifvit rik, då inflyta de ädla metallerna i landet, och när dessa i myckenhet förefinnas, kunna de med fördel utsläppas i den allmänna rörelsen. Att detta förhållande icke eger rum hos oss, torde för hvar och en vara bekannt, och att uttvinga silfret i rörelsen under en tidpunkt, då Banken ej har större förråd deraf än för närvarande, kan säkerligen ej medföra någon nytta, men väl kännbara olägenheter. Hvad det andra skälet beträffar, eller att en penningeomstörtning skulle kunna förekommas derigenom, att man utspridde några millioner silfver i rörelsen, så har detta redan blifvit utförligt besvaradt. af flere föregående talare.
Så blef äfven Englands inre politik medgörlig, medgifvande; och verkningarna sträckte sig till Irland. År 1779 fingo de Irländske Katolikerna först vapen, då de så kallade Irländske Volontärerna tillätos väpna sig mot det hotande anfallet af en Fransk flotta. Från början af 1780 talet mildrades tvångslagarna mot Katolikerna: 1783 erhöll Irland, genom upphäfvande af den så kallade Poynings lag ett sjelfständigt Parlament 42: 1793 medförde flera mildringar i Katolikernas tillstånd och de fingo rätt, att votera till Parlamentet; trenne år derefter, sedan Franska Revolution väckt allt större betänkligheter mot det Irländskt katolska presterskapets hittills vanliga uppfostran utomlands, stiftades i detta ändamål ett inhemskt katolsk undervisningsanstalt i Maynooth för Irländska prester. Pitt var redan personligen för Katolikernas Emancipation. Dessa förändringar skedde å ena sidan ej utan motstånd, och emottogos å andra sidan med föga tacksamhet. Den första mildringen i strafflagarna mot Katolikerna i början af 1780 talet väckte Gordonska pöbelupploppet i London: i denna syftning stiftades sedermera föreningar af Protestanterna i Irland, och framkallade andra bland Katolikerna af motsatt art. Fransyska planer och löften kommo härtill. Rebellionen af år 1798 bröt ut. Dess följder beröfvade Irland sitt Parlament, och förenade det år 1800 fullkomligt med England. – Unionen, som drog Irländska Aristokratien till London, lämnade det lägre folket så mycket tillgängligare för inhemska partichefers bearbetande och demagogers inflytelse, hvarom nästan årliga oroligheter och de djerfvaste anfall mot egendom och lif buro vittnesbörd. Orangemännen på den protestantiska sidan, katolska Associationen på den andra delade hela Irland, bägge mäktigare än lagarna. Katolikerna voro genom sitt antal sluteligen så öfverlägsne, att till och med en Tory-administration med Wellington i spetsen måste, af erkänd nödvändighet, i Parlamentet genomdrifva Katolikernas Emancipation den 13 April år 1829 43. Att äfven denna ej återstälte lugnet är bekant.
Maj:ts ”Nådiga tillstånd, här i Hufvudstaden inrättat ”ett litet Lazarett för sjuka Hästar och annan ”Boskap, hvarvid han ock lofvar, att handleda ”Elever, men det afses lätteligen, huru ofull”komlige alle i Sverige ännu varande Veteri”naire-anstalter sig befinna, förr än ett rätt Pro”fessorsEmbete i Veterinaire-veteyskapen, i förbening med det Carolinska Medico - Chirurgiska ”Institutet, jemte ett rymligt Sjukhus för de i”frågavarande Kreatur härstädes blifvit inrättadt. ”Den, som till ett sådant LärareEmbete utses, ”borde minst vara ChirurgiseMagister om ej til”lika MedicinaeDfcftor, och förut hafva besökt ett ”eller annat af de Utländske Veterinaire-Skolor ”och Sjukhus, Då vid Universiteterne Anato”tniaeProfessorerne, jemte Mennislcokropps-Anatomien gifva en comparative underrättelse oin ”Kreaturs-kroppsskapnad, och i Hufvudstaden of”fentliga Föreläsningar och Praftisk öfning gtf”ves i Veterinaire-konsten, så bör efter hand en ”fullständig kunskap i denne Vetenskapsdel kun”na äskas af alla tjenstsökande Läkare, som det ”i en lycklig stund kunnat vinnas, framför an - 572 StatsUtskottetS Betänlandtm ”dra fliken, i Sverige, vid Ghirurgiens absoluta ”förening med Medicine. — Jag beder härjemte få i afskrift bifoga den högst kunnige ”Stallmästaren Ehrengranats Memorial till Öfver”Styrelsen af Stuteriinrättningen om nödvändig”heten af ett Veterinaire-Undervisnings-verk i ”Hufvudsladen.” Afskrift. Ödmjukt Memorial! ”1 alla civiliserade Länder har man sett de betydligaste omkostnader användas till Husdjurens förädling. England, Frankrike, Tyskland, Holland, Danmark vittna derom; ja äfven i Sverige har man sett upoffringar göras till deras bästa, ehuru framgången varit ringa. I alla desse