Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För åstadkommande af en dylik beredning, anse Rikets Ständer följande åtgärder mest ändamålsenlige: att en Comité' eller Lag-beredning sam mansättes af Herr Justitiae-Stats-Ministei n, två Justitiae-Råd, Justilice-Canzleren och Rikets Ständers Juslitias-Ombudsman, samt fem andre lagfarne män, deni E. K. M. täckes i Nåder utse; alt åt denna Beredning i Nåder uppdrages alt med jemförelse af de vid lag-förslagen gjorda anmärkningar, ytterligare granska och genomgå desamma, att undersöka och uppgöra förslag till de förän dri» Expeditions-Utskollets Förslag' lill lind. Skrifvelse, N.O i5o. S Gi dringar i Domstolarnes organisation och i fängelse-systemet, som med det nj^a Lagverket måste införas, så ock alt utarbeta grunderna och ordningen för Lagverkets promulgerande och sättande i verkställighet; att i den mon de förberedande arbetena med hvarje del af lag-förslagen fulländas, en sådan del af Lagverket varder för E. K. M. uti Stats-Rådet i underdånighet föredragen och det derefter slutligen beredda förslaget genom tryck allmängjordt; att dessa arbeten så ställas, att tryckningen af de sålunda beredda förslagen till Civiloell Criminal-lag kan vara fulländad före den, vare sig Lagtima eller Urtima Riksdag, som näst efter tre år från innevarande Riksdag infaller och att Rikets Ständer då få emottaga E. K. M:s Nådiga Proposition i ämnet; samt ändtligen, att Lag-beredningen äfven får sig anförtrodt att redigera förslag till de serskilda författningar, som vid och för det nya Lagverkets antagande och promulgation, må finnas behöflige att tillika utfärdas. För öfrigt få Rikets Ständer i underdånighet frambära den önskan, att så snart jemförelse-tableau öfver Criminal-lag-förslaget hunnit att af den för detta arbete nedsatta Comité upprättas, samma Comité måtte upplösas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 Mars 1841.
Dock få anförda besvär icke uppehålla uppbörden af hvad, enligt Pröfnings-kommiltéens beslut, blifvit påfördt; hvaremot, derest det öfverklagade beslutet ändras, hvad som blifvit för mycket erlagdt kostnadsfritt återbekommes.» Häruti hafva Herr Friherre Silfverschiöld, C. O., samt Herrar von Kraemer, A. R-, och Fåhraeus, ./. F., instämt. 3:o af Herr von Kraemer, A. R., mot § 4 i Instruktionen för Taxerings förrättningarne: »Den beräkningsgrund för bestämmandet af inkomst af kapital, som, aldrig omnämnd i sjelfva Bevillnings-stadgan, oförmodadt framträder i anförde § af Instruktionen för Taxeriogs-förrältningarne, finner jag betänklig. Jag menar den i sagde § uppställda stigande skala för beräkning af skattskyldigs inkomster, på grund af den hyra, han betalar för rum och lägenheter, sorn af honom sjelf och hans familj begagnas. Jag tror hyran ingalunda vara någon tillförlitlig mätare af inkomst, och Utskottet har indirekt sjelf erkänt detta, just derigenom, att det ansett sig nödsakadt att tillgripa utvägen af en sådan, så vidt man kan se, efter tycke uppställd, stigande skala. Hvad är det, som bevisar, att det af Utskottet antagna förhållande mellan inkomst och hyra är det rätta? Skulle det åter vara oriktigt och stigningen för hastig, så är man inne på systemet af progressiv beskattning, ett system, fordom ofta försökt, men alltid åter öfvergifvet. Yore äfven skalan händelsevis någon städes enlig med den ortens förhållanden, hur skulle den dock kunna passa för alla våra i så många afseenden olika städer? Kan det ens på något ställe vara rättvist — för att anföra ett exempel — att den, som betalar i hyra 1,470 B:dr, skall uppskattas till en inkomst af sex gånger hyrans belopp, eller 8,820 R:dr; men den, som händelsevis betalar fullt 1,500 R:dr till sju gånger hyran, eller till 10,500 R:dr i inkomst?
Jag har gjort mig underrättad, huruvida någon olika tillämpning af denna § ägt rum, och således gjort ett förtydligande deraf af nöden, men jag har ej fått någon upgift derom, att vederbörande upfattat ifrågav:de stadgande sålunda, att man ägt rätt att lägga beslag på en oförseglad redskap, under det att densamma i bränneri varit under kopparslagares arbete. Det är väl möjligt att en sådan misstydning af <§ n ägt rum, men jag har åtminstone ej bort något sådant upgifvas. Vid sådant förhållande och då jag hört många både bränvinstillverkare och kopparslagare förklara, att allmänna åklagare tolkat denna § på samma sätt som Utslcn anse den böra tolkas, tror iag det vara alldeles obehöfligt att nu förelaga en förändring i §:ns redaktion blott derföre att man befarar att den möjligen kan gifva anledn. till framtida missförstång. Jag instämmer helt och hållet uti den af Ilr Braunerhjelm yttrade grundsats, alt man så litet som möjligt bör tumma på ekonomiska författn:r, och anhåller derföre att R. o. Ad. behagade afslå den föreslagna redaktionsförändringen. Frih. Raab: Det är icke nog dermed alt den här föreslagna förändringen är öfverflödig, ty den kan, hvad värre är, till och med blifva ganska farlig för hvar och en bränvinstillverkare, som låter sin redskap ändras eller repareras af kopparslagare i sjelfva bränneriet. Det heter nemi. i sednare delen af 1 morn.: »Innan ägaren tager vård om redskapen, skall han, derest densamma icke redan blifvit förseglad eller inom 8 dagar derefter får begagnas, redskapen till försegling anmäla.» Denna ordalydelse innehåller en förändrad bestämmelse; ty i den motsvarande §:n i nu gällande Förordn. stadgas det, att »när redskapen derifrån — d. v. s. från tillverkarens verkstad — flyttas, skall innehafvaren, om han ej är berättigad att inom 8 dagar derefter densamma begagna, den till försegling anmäla.»
Beflude rättighet att för handhafvande »af allmän ordning och säkerhet uti sådana fall der ansvar i lag icke är bestämdt stadga erforderliga vitén», jemte i sammanhang dermed inom R. o. Ad. gjorde anmärkningar. Den 28 Mars f. m. 453 Vidare att R. o. Ad., jemte skyndsamt delgifvande af detta sitt beslut till de öfriga RiksStm, föreslår dem att, lika med hvad R. o. Ad. för sin del beslutar, förelägga LagUtsk. att inom 1 månad med förenämnde Betänk, inkomma. Det är genom detta förslag, som jag hoppas att det äfventyr, som nu är på väg att inträffa, skall kunna förekommas; och jag anhåller fördenskull om propos. på bifall derå. Frih. Åkerhjelm, Joh. Carl: Det förvånar mig i sanning, att en ledamot af detta Stånd anser det lämpligt att uptaga E. o. Ad:s tid med en fråga, som visserligen finnes uptagen på föredragningslistan, men dock långt aflägsen från de mål, som nu borde utgöra föremål för Ståndets öfverläggning. Ekon.Utsk. har fått upbära förebråelser derföre, att det ensamt uptagit ifrågavrde ärende till behandling; emellertid förhåller det sig så, att motioner blifvit väckta och till Utsk. remitterade, åsyftande, att till K. M. ingå med en underd. anhållan om omarbetning i vissa delar af den nya Landsh.Instruktm. Enligt grundlagen tillhöra dylika frågor Ekon.- Utsk:s handläggning, och Utsk. har således, efter min öfvertygelse, handlat fullkomligt riktigt, då det till pröfning uptagit dessa motioner. Nu har Hr Ribbing föreslagit E. o. Äd. att upskjuta föredragningen af Utsk:s Betänk, i berörde ämne, intill dess man får se, huruvida dels LagUtsk. ämnar inkomma med något förslag till ändringar uti förbemälde Instrukt., och dels Constit.Utsk. med anledning af samma Instrukt. gör någon anmärkning emot Konungens rådgifvares sätt att behandla saken.
Men han trodde sig måhända ha alltför ensidigt fordrat, att den syn, han sjelf fått på idealet, också skulle vara hvarje annans, med andra ord, att han i vissa fall förbisett, att » i många former trifs det sköna ». Redan 1839 skref han till Jakob Grot om skönliteraturen i Sverige: » Man har insett, att man för hvarje verkligt poetisk skapelse haft att tacka, icke en skola, utan ett geni, och att såväl den gustavianska som den närvarande perioden frambragt poem af oförgänglig, af intet skolmanér beroende skönhet. » Sammanställer man detta med faktum, att Runeberg sjelf förstörde Fritiofsparodien, tycker man sig väl häraf kunna indirekt sluta, att parodien var fiendtligt riktad mot Tegnér. För visso utgjorde den icke något kännetecken på odelad beundran för det Tegnérska storverket. Men å andra sidan talar äfven mycket för, att den ingalunda heller innebar en afsigtlig tillämpning af de stränga principer för parodien, dem Runeberg uppstälde i Helsingfors Morgonblad 1834. Den var säkert skrifven under Runebergs studenttid, flera år innan grundliga estetiska och litterära studier förde honom att bli kritiker. Den betecknar redan för den skull mera en första ansats till allmän opposition mot den i Sverige » gällandepoetiska literaturen *, än den, trots sitt närmaste föremål, kan utgöra ett specielt angrepp på Tegnér. Runebergs tidigaste poetiska uppfostran skedde, såsom bekant är, genom Vergilius, de gustavianska svenska skal-derne, Bellman och Franzén. Ännu samma år han vardt student, 1822, skref han didaktiska dikter på alexandririer i den Lidner-Leopoldska stilen, såsom t. ex., sången om Försynen, i hvilken det bland annat heter: Bedragne dödlige, du af en lära skryter, Som denne hulde far till en tyrann förbyter, Och säger med förakt till hedningen, din bror: xDu evigt osäll blir, ty du som jag ej tror. » Håll! mins du Titi dygd och Deciernas styrka, Ilos dem du dygder såg, dem skaparn måste dyrka. De kände honom ej, de hoppades ej lön,
— Hos oss gafs den första impulsen genom en af redaktör E. Beckman i » Tidskrift för hemmet » publicerad skildring af hemstudiernas utveckling i Amerika. 1885 tillsatte Fredrika-Bremer-förbundet en komité för utarbetande af stadgar och program, och från denna tidpunkt räknar förbundets hemstudieafdelning sin tillvaro. Afdelningens verksamhet har visserligen hittills varit begränsad, och torde man på grund af dess af flere varmt vitsordade betydelse få hoppas på en snabbare tillväxt i arbetsområde, om icke förr så åtminstone då, när våra unga flickor börja förstå, att en timmes dagligt, systematiskt arbete betyder för intellektuel och moralisk bildning vida mer än flere timmars planlöst bläddrande. Iduns panoptikon. ||§|i) et är en hel evighet, mina damer, sedan vi sist pratade med hvarandra. Jag har inga anspråk på att Ni skola erinra Er den saken, men själf mins jag mycket väl, att vi inte ha träffats sedan i januari. Det har händt åtskilligt sedan dess. Influensan har försvunnit utan märkbar afsaknad och hör nu liksom digerdöden till historien. Vintern kom ändtligen i februari på en som allra fransyskaste visit, just lagom lång för att våra sportmän och sportkvinnor skulle hinna visa, att de ej legat af sig, utan tvärtom åkt upp sig högst betydligt. Våren tittade till oss i påskdagarna, då solen log så fager, » pussade » hela mänskligheten varm och bedårade de djärfvaste ungdomarna till den grad, att vårpaletåer oeh vårkappor började skymta mellan Kungsträdgårdens kala lindar. eisl^ Oeh föga underligt var det, att några obetänksamma ungdomar blefvo lurade att leka sommar en smula för tidigt, då till och med lärkor, starar oeh bofinkar, som eljes ha instinktens slagruta att gå efter, läto draga sig vid näbben. De kommo dessa luftens älskliga sångarbarn och kvittrade så gladt sina påskhymner, som om april aldrig någonsin satt den ringaste fläck på sitt rykte, utan i alla tider varit den mest jämna och stadgade af årets alla månader. Några dagar efteråt hade vi snö, och gud vet hur det gick med de stackars lärkorna och finkarna, men nog fingo de en bitter erfarenhet af hvad » dagen efter » kan vara för en otreflig företeelse.
Motionären har klandrat de stadganden i nu gällande landshöfdinge-instruktion, som dels bemyndiga landshöfding att för fel, försummelse, vanvördnad eller ohörsamhet skilja lands-sekreterare och lands-kamrerare från tjensten på samma gång, som den felaktige ställes under åtal, dels ock berättiga Konungens Beflude att afsätta länsman, då Konungens hafva förtroende; och Utslct har delat motionärernas åsigter, ansett berörde stadganden olämpliga och för bemälde tjenstemän nedsättande, samt derföre föreslagit, att R. St:r måtte hos K. M. i underdånighet begära landshöfdinge-instruktionens omarbetning; men hvarken motionären eller Utsk:t har nämnt något om hvad som föranledt de klandrade stadganderne eller sökt visa jj Den 14 Mars f. m. 97 visa att de blifvit obehöfliga och kunna utan olägenhet afskaffas. Det torde tillätas mig att derom nu yttra några ord. För omkring 40 år sedan inträffade att en landshöfding fann att hans lands-sekreterare begått åtskilliga försnillningar och underslef. Landshöfdingen företog sig dä, på eget bevåg, utan stöd af då gällande lag, att suspendera landssekreteraren och anmälde liktidigt dermed förhållandet i K. Hof-rätten till åtal. Oaktadt landssekreteraren öfverbevistes om brottslighet, yrkades likväl under rättegången ansvar å landshöfdingen för den olagliga suspensionen, men hvarken Hofrätten eller Högsta Domstolen ålade honom något sådant, väl inseende att om suspensionen ej egt rum, skulle landssekreteraren lemnats tillfälle att undansopa, om ej alla, åtminstone de flesta bevisen om sin brottslighet. En annan tilldragelse, timad många år förr än nu gällande landshöfdinge-instruktion utfärdades, har jag ock att omnämna. En tillförordnad landskamererare vägrade att expediera ett utslag i öfverensstämmelse med den mening, det beslut, som landshöfdingen uttalat. Föreställningen derom att han egde reservera sig, hjelpte ej, utan han forblef vid sin vägran.
Någon annan åtgärd, än den Kongl. Maj:t nu Nådigst föreslagit, är ej mera behöflig, så vida Den 3o Mars e. m. 3a t vida den, efter hvad jag vågar hoppas, af Rikets Ständer antages. Med lifligt deltagande beledsagar jag till det Utskott, till hvilket Ridderskapet och Adeln täckes remittera den Nådiga Skrifvelsen, och hvilket jag förmodar blir BevillningsUtskottet, min innerliga önskan i allas deras namn, som utgöra föremål för de gjorda anmärkningarne, att Utskottet må tillstyrka, det PröfningsComittéernes åtgärder sedan sista Riksdag blifva beståndande; och jag förmodar med tillförsigt, det Rikets Högloflige Ständer härvid icke förbise deras egen värdighet , då den är så nära förenad med heliden och orubbligheten af de beslut, sorn deras Committerade, Berednings-, Taxeringsoch PröfningsCommittéerne, fattat, Ilans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att så väl Kongl. Maj:ts HÖgstberÖrde Nådiga Skrifvelse, som Herr Rothliebs, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, måtte till BevillningsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Herr von Hartmansdorff, August: Sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln behagat nyligen besluta, att de arne såkallade NäringsStipendierna komma att bibehållas och utgå, hemställer jag vördsamt, om det icke borde åt RiddarhusUtskottet 18 H. 21 322 Den 3o Mars e. m. uppdragas, att uppgöra samt Ridderskapets och Adelns pröfning underställa ett reglemente för deras begagnande. I afseende på de öfriga Stipendierna, som af Riddarhusets medel utbetalas, finnas sådane föreskrifter, med afseende ej mindre på de kunskaper och öfriga egenskaper ynglingarne böra äga, för att kunna söka dessa Stipendier, än på de vilkor af kunskaper och färdigheter, som Stipendiaterna böra visa sig äga, innan Stipendierne aflemnas.
Om Rikets Ständer bifalla hvad Kongl. Maj:t nu föreslagit, skulle följaktligen det årliga anslaget till »Undervisnings-anstalter för Slöjderna» Ökas med 46,850 R:dr Riksmynt. F) Undcrvisnings-anstalter för handel och .sjöfart. Då de omständigheter, hvilka ligga till grund för Kongl. Maj:ts nu till Rikets Ständer skeende nådiga framställning om lönetillökning åt särskilda Embetsverk, jemväl påkalla enahanda framställning i afseende på de vid Rikets Nävigations-skolor anställde lärare, vill Kongl. Majit, under hänvisande till närlagde protokoll öfver Civil-Arenden, härmed äska, att anslaget till »Undervisnings-anstalter för Handel och Sjöfart» må varda tillökt med ett ungefär mot 25 procent af bemälde lärares sammanlagda aflöningar svarande belopp af 4,500 R:dr Runt, med bemyndigande för Kongl. Majit, att dermed verkställa den förändrade löne-reglering vid ifrågavarande skolor, sorn Kongl. Majit kan finna vara af behofvet påkallad; och hemställer Kongl. Majit derjemte, att, såsom tillökning i Götheborgs Navigations-skolas årsanslag till instrumenters, kartors, böckers och möblers underhåll och förökande, samt till reparationer, ved, ljus, städning m. m., likaledes å nämnde titel måtte beviljas en förhöjning af 450 R:dr s. m., hvarigenom berörde anslag blefve lika med det som i enahanda ändamål till Stockholms Navigationsskola utgår; 515,534: 22. 6,000: — Transport 521,534: 22. Kongl. Maj.Hs Njut. Prop. Af:n 4, om. Statsverket 4836. 87 Transport 521,534:22. kommande i händelse af bifall till hvad Kongl. Maj:t sålunda 1 äskat, titeln att ökas med 4.950:
Det andra skälet hemtarjag frän det beslut, som R. o. Ad. nyligen har fattat genom den anställde voteringen, nemi. att införa decimalräkningen i myntförhåilandcn. För de ledamöter, som yrka riksdalcrns antagande såsom enhet, blir det måhända svårt att vidhålla delta yrkande, när man skrider till enhetens fördelning efter decimalsystemet. Man undviker alla dessa svårigheter, om man antager enheten till |:dels r:dr sp., och i hvilket förslag äfven jag instämmer. Denna enhet torde då lämpligen kunna benämnas en krona. Hr Gripenstedt: Om man gör sig närmare reda för penningeräkningen, så är den naturligtvis ingenting annat än en concret tillämpning af den absoluta talräkningen. Men hela denna allmänna räkning går ut derpå, alt man i hvarje ögonblick skall hafva en tydlig och klar bild af hvarje summas förhållande till den yttersta enheten, sjelfva det singulära begreppet, eller ettan. Likaså bör all penningeräkning hafva samma ändamål, och hvarje summa genast med lätthet kunna hänföras till denna yttersta penninge-etta eller minsta enhet, som man antagit för att kunna tillbörligen justera alla slags värden. Deraf föijer, att det aldra rationellaste vore, att aldrig begagna sig af någon annan, än denna yttersta enhet; och då man antager att 430 Den 23 November f. m. den här i vhrt land bör vara en styfver, sä borde man äfven, i öfverensstämmelse dermed, egentligast uttrycka alla summor uti styfrar; men dä de flesta värden icke behöfva hänföras till denna låga enhet, så är det också naturligt, alt en högre blifvit antagen. Men alltid hör denna högre enhet då vara en sådan multipel af den minsta, att man i hvarje ögonblick kan med lätthet förvandla den förra till den sednare, och delta inträffar först om den större enheten blir en jemn hundrafald af den minsta. Deraf följer matematiskt, att om man antager premisserna, eller att styfvern (den nya) är passande såsom den minsta enheten, så bör den andra också vara jemnt hundra gånger delta minsta värde, hvilket blifver 24 sk. rg:s. Detta är det enkla beviset derpå, att 24-skillingen är den lämpligaste myntenhet, i fall man vill införa decimalsystemet.
Förskotters meddelande, hvilket aldrig varit förbjudet, finnes deremot i vissa fall bestämdt tillåtet, såsom exempel hvarpå må anföras, att, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för Förvaltningen af Salpeter-Ärenderne i Riket af den 26 November 1816 och den 17 Mars i832, nödige medel få, till Salpeterlösen, m. m., emot ersättning, förskjutas af Stats-medlen; hvarjemte Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äga rättighet att, i vissa fall, meddela förskott till liqvid och redovisning, eller anordna utgifter emot ersättning, på sätt här förut blifvit af StatsContoret omförmäldt: derjemte inträffar årligen, att Stats-Verket ligger i förskott för utbetalningar, ej allenast å Förslags-anslag, hvilka befunnits otillräcklige, såsom till Fångars skjuts och underhåll, m. fl.; utan ock å förmodade, men ovissa öfverskotter å Stats-Inkomsterne, äfvensom understundom för den brist, hvilken kan uppkomma å Rikets Ständers Inkomst-beräkning, derom allt slutliqvid med RiksgäldsContoret icke kan uppgöras, och således ersättning icke erhållas förr, än omkring 2 år, efter det förskotten ägt rum. Derförutan måste Stats\ erket årligen förskottsvis bestrida utgifter, som svara emot den icke obetydliga del af Stats-Inkomsterne, hvilken inflyter året efter det, för hvilket de äro i Riks-Staten påräknade.
B e d a n första dagen af vår vistelse i Borna skyndade några af oss till Peterskyrkan, det underbara templet m e d dess många skönt sirade altaren, helgonstoder, storartade marmorvårdar, dyrbara målningar o c h skulpturer, s o m m a n beundrande o c h aldrig tröttnande beser. M e d särskildt intresse besågo vi drottning Kristinas sista hvilorum. E n dag ägnades åt Oolosseum — professor Hiilsen gaf oss förklaringar däröfver — o c h en annan dag foro vi m e d vagnar ut på V i a Appia. Vi nedstego i Calixtuskatakomberna och foro därefter till Villa B o r g h e s e, till hvilken, eljes under hela s o m m a r e n stängd, d:r A m e l u n g nu skaffat oss &gt;un permesso&gt;, hvarigenom vi k o m m o i tillfälle att b e s e detta palats ' rika konstskatter. Äfven förströelser saknades icke. Ofta besökte vi teatrar, o c h d e n 6 augusti gjorde vi en gemensam utflykt till Tivoli, d e n lilla staden u p p e bland bergen, hvarest vi tillbragte hela dagen o c h därvid besågo vattenfallen o c h Villa d ' Este samt för öfrigt gjorde promenader i d e n tjusande trakten. En gemensam lunch intogs på terrassen till hotel Sibilla, hvarifrån m a n har en anslående utsikt öfver dalen o c h det gamla T e m p i o di Sibilla. Stämningen var glad. D e n ena skålen aflöste den andra o c h det ena talet följde på det andra. Damernas skål glömdes ej heller, ehuru bland deltagarne v o r o endast två representanter » fur das ewig weibliche ». Det visade sig således, att vi damer befunno oss ej blott i lärdt o c h belefvadt, utan äfven i artigt manligt sällskap, s o m vi o c k hade mångtaliga andra prof på.
Det var tydligt, att han samrådt med vaner och alfer, och att de för endrägtens skull icke ville bestrida riktigheten af Odens mening, att den för långa tider tillbaka fällda domen öfver Gullveig ännu vore bestående, ehuru tvifvel därom med skäl kunde hysas, ty ovisst kan det ju synas, om en tre gånger af olika föräldrapar till världen född varelse skall i ett rättsmål gälla för en och samma eller för tre särskilda. Med afseende på Gullveigs onda gärningar kan man säga, att de falla tre onda tursakvinnor eller en enda till last. När fördenskull tvifvelsmål i denna punkt låta sig yppa, hade det varit bäst, att ordentlig ransakning med vittnesförhör och dom äfven denna gång företagits och att man därvid hållit sig ensamt till de gärningar, som den anklagade efter sin tredje pånyttfödelse troddes hafva begått. En betänklig sak var äfven, att Gullveig blifvit dräpt och bränd i Odens egen högheliga sal, som ej borde med blod fläckas, och där inför asamajestätet enhvar borde känna sig under lagens skydd. Men det egentliga klagomålet från vanernas sida var, att asarne, när de denna gång dräpte Gullveig, icke beaktat, att hon hade blifvit med frändskapsband knuten till gudarne, främst till vanerna. Det var Fröjs svärmoder, som blifvit af asarne dödad. Däri låge det betänkliga, och det var detta mål, som vaner och alfer nu framlade till behandling och afgörande. Från asarnes sida kunde nu invändas, att det frändskapsband, som knutits mällan vanerna och Gullveig icke bör gälla som ett skydd för henne, utan tillräknas henne som följden af ett bland hennes allra värsta brott. Man kunde ju icke betvifla, att hon för onda ändamål eftersträfvat det frändskapsbandet och vunnit det genom sin trolldom, denna gång riktad mot Njords egen son, den blide och gagnelige, af gudar och människor älskade Fröj.