Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om du också talte om, att vi svälter, så blef det inte bättre, di ge ändå ingenting. Alltså, du hör efter, om de ha arbete för far ... och om du blir bjuden på mat, så, förstår du?» Det tindrade till i Lisas ögon vid tanken på maten. Jo, det förstod hon. Tre af småbarnen lekte på golfvet, den yngsta sof i vaggan. Framför fönstret stod ett gammalt skrabbigt bord, fullt af verktyg, och där framför satt fadern, dåsig och trött, klädd i sin utslitna nattrock. Han rättade och gned på en bucklig silfver sked, som skulle återfå form och färg, men den var ännu långt ifrån färdig. »Gudskelof att du skickar en af dem bort», klagade han, »det ä' inte möjligt att få andan fram här, så som det vimlar af ungar. Försök få arbete från patrons ä du hygglig, fråga om inte fruktknifvarne ska poleras upp. Kommer du tillbaka med något, får du lakrits. Så gå nu!» Anderson suckade, kastade en melankolisk blick på hustrun och gned vidare. »Vi ha för många», sade han, då dörren slöt sig efter Lisa, »vi skulle inte ha mer än två. Minns du, när vi va unga och bodde i två rum ja det var i den goda tiden! Hade du inte fått alla de många barnen, så...» »Kära Anderson, inte ä' det värdt att klaga för det, Gud lägger inte på en värre än man ska ha. Men sant ä' det, Lisa kom för tidigt och ä' klen. Hon ä' ett öfverloppsbarn, så lite som hon kan göra; och tjänst kan hon väl aldrig få. Fast snäll ä' hon. Det är ynkligt så god hon ä'. Unnar sig ingen mat för att di andra ska få. Men nytta gör hon inte, det har du rätt i.» Lisa hade öppnat dörren, ljudlöst som alltid. Hon hade glömt näsduken, och där låg den på bänken. Hon tog den utan att se på föräldrarne, sade ännu ett halfhögt adjö och gick. »Bara hon inte hörde någonting», sade modern och tvålade duktigt in manschetterna, »hon stod visst utanför och funderade, tänk om hon lyssnade!»
För den, som hyser öfvertygelse, att Lagskipningen uti ett Constitutionelt land bör hvila på sådane grunder, att all ensidighet och allt godtycke deruti alidrig bör kunna äga rum, för honom skall det alltid blifva en obegriplighet, huru Lagutskottet, vid besvarandet af de många och alfvarsamma anmärkningarna emot dess under Nio 44 afgifne Betänkande i fråga om Rikets Ständers Justitige-Ombudsmans EmbetsBerättelse och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksdag förflutna tid, kunnat, uti det under Nio i53 lemnade Utlåtande öfver berörde anmärkningar, förbise hufvudändamålet, och genom paraphraser söka afleda Rikets Ständers uppmärksamhet från de många och stora felsteg, hvilka i Lagskipningen sig tilldragit, och genom Lagarnes förbättrande böra för framtiden fökommas. Den långa tid, som Lagutskottet begagnat för sitt arbetes fullbordande, tyckes hafva bordt gifva ett helt annat resultat, så vida man icke vill tvingas att tro, det Utskottet velat, men icke kunnat; kunnat men icke velat; — eller hvarken kunnat eller velat, på annat sätt förfara. ?4 Den 5 Februari i e. m.l I elt land, der lagen är den enda souveraina makt, är väl ingenting mera angeläget, än att denna makt icke får utträngas af godtycket, utan, alt hvarje medborgare, så väl för sin person, som sin egendom, är tryggad af Lagen. Den berättelse JustiticeOmbudsmannen till Rikets Ständer afgifvit öfver det honom anförtrodde Embete och dess utöfning, är ett ämne, sorn visserligen fordrat det nogaste skärskådande; och detta skärskådande liar, enligt Grundlagen, blifvit öfverlemnadt åt Lagutskottet.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: l:o Herr Carlssons, Edvard Henrik, den 22 dennes på bordet lagda motion, angående statsanslag till aflöning för Rektor och Lärare vid en Elementar-skola i köpingen Döderhultsvik; 2:o Herr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, den 22 dennes på bordet lagda motion, om Svenska Hypotheks-föreningarnes å utrikes ort belänta obligationers uppköpande af Riksgälds-kontoret, för att sedermera, försedde med statsverkets garanti för deras kapital och ränfe-belopp, återförsäljas; 3:o Grefve Mörners, Carl, den 22 dennes på bordet lagda motion, angående statsanslag till aflöning af en djurläkare för Sunnerbo och södra delen af Allbo härader af Kronobergs län; jemte ett i anledning deraf samma dag afgifvet yttrande; 4:o Herr Westerstrands, Pehr, den 22 dennes på bordet lagda motion, angående statsanslag för Kongl. Musikaliska Akademien; 40 Prot.-Utdrag den 23 December 1853. 5:o Herr af Silléns, Gustaf Otto Probus, den 22 dennes på bordet lagda motion, att den från Serafimer-ordens-gillet årligen till hvarje län i riket utgående uppfostringshjelp för fattiga barn måtte upphöra och de dertill använda tillgångar, såvidt de äro komne från staten, disponeras till Serafimer-ordens-gillets andra behof; 6:o Friherre von Roséns, Erih Gabriel, denna dag väckta motion, om förökadt statsanslag för Kongl. Svenska Musikaliska Akademien; 7:o Grefve Taubes, Henning Adolf, denna dag väckta motion, om löneförhöjning för Öfver-ingeniören vid Kongl. General-landtmäteri-kontoret; 8:o Friherre Bondes, Knut Philip, denna dag väckta motion, angående statsanslag till inrättande och underhåll af en söndagsoch afton-skola, i förening med en lägre teknisk undervisnings-anstalt, jemte ett läse-bibliothek, för unga manufakturister, arbetare och lärlingar i Eskilstuna.
Emellertid blefvo de bud, som Pylades afsände till villan, emottagna af en slaf, och chiffertaflorna, de medförde, öfverlemnade till prokonsuln, som läste dem, utplånade det skrifna med sin stylus, drack och skämtade, utan att deras innehåll syntes qvarlemna en allvarsam tanke på hans feta, skinande och leende ansigte. Han drack, kredensade pokalerna åt Myro och Praxinoa, skrattade, berättade kärlekshistorier och skämtade på ett sätt, som blef plumpare, ju större verkan vinet och munterheten visade sig hafva utöfvat på hans gästers lifsandar. Den rodnad, som betäckte hans kinder, steg småningom öfver hans panna och färgade den kala hjessan med varm cinoberglans. Hans hufvud liknade en mogen, svällande drufva. Men detta förebud till faunens snara framträdande röjde sig ej, innan de öfriga gästerna börjat tillåta sig friheter i tal och handling, för hvilka lamporna borde slocknat, om de egt den ringaste känsla af blygsamhet. Musiken, som utfördes af osynliga konstnärer, tycktes följa ingifvelserna från den anda, som lifvade sällskapet. I början ljuf och smägtande, blef den allt lifligare. Myro, Praxinoa och de syriska slafvarne, som voro dansare till yrket, fattades af rythmen, sprungo upp och kringsväfvade hvarandra i dansar, som förmälde bajadèrens luftiga rörelser med bacchantens vilda lust. De unge männen, som hvilande på sina soffor betraktade dansen, kunde icke längre motstå begäret att deltaga i densamma. Genom en hemlighet, som endast prokonsuln och festens osynliga tjensteandar kände, var musiken beroende af hans vilja. Hon spelade upp Kalabis, Hellenernas Cancan, en dans, som Athenare sällan dansade, utom vid tillfällen sådane som detta. Annæus Domitius, som afkastat den krans af rosor, som hitintills prydt hans kala hjessa, och påsatt en yfvig murgrönskrans, förenade sig med de öfriga. Han figurerade mot Praxinoa. Silenen var färdig.
För min ringa del har jag således för alt kunna hoppas vinna någon sympati för min mening och för att lugna farhågorna att ej anspråken skola stegras allt för mycket, trott mig böra på förhand förklara, det jag ej ämnade yrka bifall till detta anslag jemte åtskilliga andra, blott för att få det beviljadt, som jag anser vara det aldra nödvändigaste, nemi. anslaget till inslruktions-kompanierne: och jag är bestämdt öfvertygad derom alt de, som ganska tveksamma hafva voterat för detta sistnämde anslag, skulle hafva haft ytterligare stora betänkligheter, om de fruktat alt man sedermera med all makt skulle sökt genomdrifva det efterföljande, och att alltsammans sålunda lätteligen skulle gått förloradt om man ej på förhand förklarat sig villig att från det öfriga afstå. Ur denna synpunkt tror jag det också vara rättast att R. o. Ad., gerna uttryckande sin mening om behofvets nödvändighet, likväl icke ville drifva saken lill afgörande i förstärkt Utsk., emedan jag förutser att man derigenom, såsom jag redan nämnt, äfven ställer det större och vigtigare anslaget för instruktionskompanier på spel. Jag tillstyrker derföre R. o. Ad. att bifalla denna punkt. llr Lefrén: Jag har hegart ordet för att upplysa att detta anslag icke begäres för att åstadkomma en förhöjning af exersisdagarnas antal för infanteriet mot hvad förut varit bestämdt, utan för att komma derhän, att infanteriet kunde få sina 17 dagars reg:tsmöten, utoell inryckningsdagarne inberäknade, pä sätt redan från förra seklets början varit bestämdt. Nu har infanteriet på de sednare åren icke varit i tillfälle att få mer än -J af denna öfningstid, och det är allt för lil et, det vet hvarje militär. Värdet af den siste talarens framställning lemnar jag åt hvar och en att bedöma. Han har i vissa afseenden räll, men i saken är det svårt att förena sig med honom; ty fäderneslandets hehof af sin armé, påkallar omdömet åt andra sidan.
Maj samma år, stadgar: ”Landshöfdingarne uti de län, der flottning uti strömmar och vattendrag är öflig, böra för de vattendrag, hvarest flotteller farled förut varit och vara bör, vid sig derom yppande tvister, och efter förrättade undersökningar å hvarje sådant ställe, samt vederbörandes hörande, genom utslag föreskrifva vid hvilka tider, huruledes, och med hvad vilkor, flottningen må få ut öfvas, så att, då den å ena sidan ej obehörigen hindras, eller med oskäliga afgifter betungas, den å andra sidan icke heller må lända jord-, strand-, vattenverksoch liske-egare till skada och lörfång; och i händelse å någondera sidan emot dessa föreskrifter felas, har tlen lidande sig öppet att för skadan söka sin ersättning samt derom tillita domaren om den ej annorlunda kan erhållas. Men hvad åter beträffar sådane enskilde vattendrag, der flottoch farled förut icke varit, och hvarest, vid uppkommande rättegång, jordoch strand-egare icke heller med stöd af lag och författningar, åläggas kan, att sådane tillåta och öppna hålla, så ankommer på öfverenskommelse med egarne till samma vattendrag, om och med hvad vilkor, de till flottning och transport måge nyttjas.” —- Bih. tiU B. St. Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, har Anders Petter Andersson från Östergöthlands län förmenat, att denna författning stöde i strid med 14 och 14 §§ af nu gällande Fiskeri-stadga den 29 Juni 1852. Dessa §§ lyda nemligen: 11 §. ”1 hvarje eif, ström, å eller sund, skall kungs-ådra alla tider på året i det djup, att all fisk framkomma kan, hålles öppen till* en tredjedel af vatt net, der sådan ådra af ålder varit, och hälften mindre, eller en sjettedel af vattnet, der ingen ådra af ålder varit, men fiske ofvanför ligger, eller flott-led nyttjas, eller vatten-dämning, i brist af sådan öppning, kunde skada annans ofvanför belägne egor.
Så länge blott ena parten höres, ömkas, omhuldas och — rättfärdiggöres af ärade damer, så länge få ni alla ursäkta, att vi män betrakta edra åtgöranden för att förbättra sedligheten såsom varande, lindtigast sagdt, opraktiska. » iStO? » Nå, men detta kunde du ju mycket väl ha sagt till hela sällskapet nyss, » tycker jag. » Nej, det kunde jag ej, ty så snart en karl inför ett större fruntimmerssällskap bjuder till att försvara sitt eget kön, kan han förut vara viss på, att han själf blir stämplad som ett uselt subjekt med ondt samvete, ty kvinnor hålla sig ogärna länge till en sak, om de få tillfälle att kasta sig öfver en person — ja, förlåt, att jag säger er två detta, men vreden har så i afton kokat i mig, att nu måste jag ha luft — eller tycken kanske ock I, att jag har orätt i detta? » frågade han. Och utan, att gifra någon af oss tid att svara, fortfor han, dock nu med mera lugn: » Kan något väl vara mara orimligt än att antaga, det ynglingar i allmänhet äro djärfva, fräcka eller listiga rofdjur, då man tvärtom med största lätthet borde kunna öfvertyga sig om, att gossen är långt blygare mot flickor, än dessa äro i sällskap mot oss. Jämför blott skolflickor och skolgossar med hvaraodra! Hvilka af dem, tron I, inleder ' småkurtisen '? Jag bara frågar. Eller äron I, bildade damer, naiva nog till att tro gossar och ynglingar blott vara blyga, otympliga eller skygga gent emot bildade flickor, men — raka motsatsen mot pigor och deras gelikar? Nej, jag skall nu säga eder, som möjligen ha förmåga att skilja sak från person, att gossar och ynglingar ha flere yttre lockelser att undvika, än de ha inre frestelser att bekämpa. Detta skulle väl också hvarje förnuftig kvinna själf kunna se, om hon ej ville blunda för allt, som ej smeker hennes antagna föreställningar om kvinlig oskyldighet.
För dem åter, hvilka vunnit vid underrätt, måse det alltid vara af synnerlig vigt, att domen hastigt vinner laga kraft, likasom skyndsamhet är till fördel för de parter, som hafva giltig anledning att i underrätts beslut söka ändring; och när man besinnar, att besvärstiden är hälften af vadetiden, kan det mehn, som obehöflig utsträckning af den sednare förorsakar, blifva, snart sagdt oberäkneligt för den, som, ehuru oskyldig, blifvit för brott sakfälld eller i häkte inmanad, och som måste afbida besvärstidens utgång, eller en och en half månad, innan hans klagoskrift kan hos Hof-rätten föredragas. Dessutom bör ej lemnäs oanmärkt, att ju längre klagotiden är, desto drygare blifva fångvärdskostnaderua för det allmänna i alla de mål, der den häktade och hans motpart med underrättens beslut icke åtnöjas. Af dessa skäl vågar jag ödmjukligen föreslå, att ofvannämnda lagparagraf, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 23 Aug. 1851, måtte så ändras, att den tid, inom hvilken käranden i de saker, hvilka genom laga vad gå till Svea Hof-rätt från Häradsrätt på Gotland, bör ingifva sin inlaga, bestämmes till den sextionde (60:de) dagen, den oräknad, då Häradsrättens dom föll, i likhet med hvad stadgadt är för Kopparbergs län, Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland. Om remiss härå till Höglofliga Lag-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 4 November 1865. C. J. Bergman. Motioner hos Borgare-Ståndet 1865. N:o 4. 5 N:o i. Af Herr BläDCllC, ÄilgUSt, om anslay och annat understöd från Statens sida för Skarpskytteförening arne i riket. För Irenne år sedan, vid början af föregående riksmöte, räknade samtliga skarpskytteföreningar i riket, två år efter rörelsens början, ännu blott 6 å 7,000 man.
Då Ultuna kungsladugård var utarrenderad, brukades den i äldre tider med till densamma från Ulleråkers och Waksala härader anslagne kronodagsverken. Sedan dessa blifvit indragne, hafva sommararbetena till en stor del måst bedrifvas med legofolk, såväl under arrendetiden närmast före Institutets början som derefter. Arbetslönerna, som på sednare tiden ansenligt stigit, hafva i granskapet af Upsala alltid hållit sig ganska höga och ofta öfverstigit det af Revisorerne såsom så högt antydda priset, 1 R:dr 50 öre för mans-sommardagsverke. Arbetskostnaden har härigenom fallit sig särdeles dyr, och Institutets Styrelse har nogsamt erkännt och insett det af Revisorerne nu påpekade behofvet af en annan organisation af arbetsstyrkan Vid Ultuna landtegendom samt äfven gått i författning om uppförande af bostäder för gifta arbetare, så långt detsamma med Institutets tillgångar kunnat verkställas. Så hafva sedan Institutets början 8 jordtorp blifvit anlagda och bebyggda, samt sednast under sista året ett boningshus blifvit uppfört för 4 arbetarefamiljer; men de för Kungsängen erforderliga betydligare byggnaderna har Styrelsen med ledsnad sett sig förhindrad att kunna-tillvägabringa, då medel härtill helt och hållet saknats. Som emellertid Ultunas framtid i väsendtlig mån är beroende af atta Kungsängen nödiga ekonomibyggnader med det snaraste blifva uppförda, har Styrelsen, såväl häraf som med stöd af Rikets Ständers Revisorers härom uttalade åsigter, ansett sig böra hos Eders Kongl. Maj:t underdånigst göra ansökan om ett räntefritt lån för uppförandet af dessa byggnader; å hvilken underdåniga ansökan Styrelsen med tillförsigt emotser Eders Kongl. Maj;ts nådiga bifall. Då de Delegerade af Rikets Ständers Revisorer, som hedrat Institutet med sitt besök, förklarat Institutets jord vara »med omsorg häfdad», samt »egendomens inventariekreatur, särdeles mjölkboskapen, i utmärkt godt skick», så torde detta tillräckligt tala för det sätt, hvarpå jordbruket och boskapsskötseln vid Institutet bedrifvas.
Hos E. K. M:t har Dess Befallningshafvande i Gefleborgs län i underdånighet anmält att, ehuru under de sistförflutna åren en större liflighet än någonsin tillförene ägt runi i trädvaruhandeln inom provinsen Helsingland, denna för orten så naturliga näring likväl för närvarande icke kunde, i saknad af tjenliga transportmedel, vinna nödig utveckling; att till underlättande af nämnde handel erfordrades att de i provinsen befintliga vattendrag, och företrädesvis det förnämsta deribland eller Ljusne eif, blefve för flottning af trädvarorna upprensade; att emedlertid för upprensning af hela denna stora eif, kostnaden skulle blifva alltför betydlig för att kunna på en gång åstadkommas, hvadan endast upprensning af den del deraf, som vore belägen emellan sjön Or eller Kyrksjön i Arbrå socken och sjön Warpen i Bollnäs socken ansetts nu böra ifrågakomma, och att plan jemte kostnadsförslag öfver sistnämnda arbete blifvit, på enskildas föranstaltande, uppgjorda, hvarvid kostnaden för upprensningen af ifrågavarande del af Ljusne eif beräknats till 16,181 R:dr 28 sk. b:ko; och hade Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillika underdånigst anhållit att då detta belopp vore alltför betydligt för att kunna af bolag eller enskilda personer uppoffras, helst någon uteslutande rättighet till flottning på elfven icke kunde dem såsom ersättning tillerkännas, och då någon annan utväg icke återstode än den, som genom bidrag af allmänna medel kunde beredas, Eders Kongl. Maj:t måtte täckas till Ilikets Ständer aflåta nå - ExpeditionsUIskotte Is Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 97. 179 dig proposition om anslag af statsmedel till nyssnämnda belopp, för upprensning af Ljusne eif emellan sjöarne Or och Warpen.
Det berättas nämligen, att han någon tid efter moderns bortgång för första gången hemfördes till det kalla och öde hemmet i en så upprymd sinnesstämning, att den bar vittnesbörd om att han hos vinguden sökt glömska af den sorg, som uppfyllde och nedtryckte hans unga sinne. Vid detta första steg på den olycksaliga väg, som han sedan fortgick, fanns icke någon vänlig och kärleksfull röst, som hviskade: “stanna min son, vakta dig, du skall göra dig olycklig!“ utan blott en straffande hand, som nu tillämpade hela den stränghet, den döda så många gånger vetat förmildra, och på detta sätt endast förvärrade det onda i stället att motarbeta det. Bengt frös i hemmet, och han sökte värme i Bacchi dyrkan. Han saknade den kärlek han förlorat och ville söka glömska i pokalen. Nära tvenne tiotal af år förgingo. Många och skiftande voro de öden, som Bengt under denna tid genomlefde. Hans namn hade uppstigit som en glänsande meteor på den litterära himlen. Hans skaldestycken bländade och hänförde. Man beundrade snillet, man berömde skalden; men man glömde människan. Under det den förre skar lagrar, led den senare brist på det nödvändigaste och utstod en hård kamp med följderna af de förvillelser och fel, till hvilka svagheten i hans karakter gjort att han hemfallit. Lidner kunde sägas under dessa år hafva genomgått hela skalan af det elände, som ett olyckligt, öfverhandtagande begär vanligtvis för med sig. Hans vänner och närmaste hade en kort tid hoppats på ett återvändande från den olyckliga passionen; men de bedrogo sig. Icke ens Jacquette Hastfers kärlek förmådde återföra honom från den afgrund, dit hans böjelse för starka drycker fört honom. Vid sidan af denna allt uppoffrande och försakande maka, kunde han ändock icke bortlägga ett fel, som på ett så förstörande sätt gripit in i hans lif och skapat så många sorger och kval, Den stackars skalden kunde icke skilja sig från glaset; han måste därur hämta inspiration för sin fantasi och döfningsmedel för sin ånger och själfanklagelse. Kärleken till makan förmådde lika litet som allt annat besegra kärleken till ruset. Maj stod med blommor i håret smyckadt till pingsthelgen.
Remitterades till StatsUtskottet, Vid förnyad föredragning af Frih. Cederströms, Jac., d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motioner: 1:0 om ändring i författningarna, rör;de dagsverkens utgörande till kyrkobyggnad; 2:0 om förändrade föreskrifter för inskrifning till rusthåll; blef den förra remitterad till LagUtsk. och den sednare till OeconomiUtskottet, Föredrogs ånyo Frih. Cederströms, Jac., d, 27 sisth Febr. på bordet lagda motion om revision af nu gällande författningar, rör:de Landlmäteriet, Hr Danckwardt, Magn. Georg: I förevarande motion yttrar, bland annat, Frih. Cederström, att "derigenom, att Landtmäteriet blifvit stäldt under K. M:s omedelbara styrelse, är den controll försvunnen, som öfver denna administration fanns, då den stod under KammarColhm, derunder det” efter Frih. Cederströms öfvertygelse ”bör komma, på det såväl Gen.-LandtmäteriCont. som Landshöfdingarnas befattning med denna del af administrationen ej må sakna nödig uppsigt och controll.” — Att Landtmäteriet är stäldt under K. M:s omedelbara styrelse är icke enligt med förhållandet. I första rummet är det under inseende af K. M:s Bef:h:de och vidare af Gen.-Landtroät.-Cont., som styres af en Öfverdirectör, hvilken har sig till biträde en Secreterare, med skyldighet att i alla förekommande frågor sina tankar yttra och, om de med Öfverdirectörens äro stridiga, sig till protoc, reservera; och är det detta Contor, som, på sätt 1 {. i Landtmäteri-instructionen innehåller, är Stäldt under K. M:s omedelbara styrelse, utan att det ansetts lämpligt eiler nödigt att bibehålla KammarCollegii inseende deröfver, hvilket, så vidt jag erfarit, icke medfört eller kunnat medföra någon egentlig controll eller verkan för befrämjandet af denna administrationsgren, särdeles som Colhm icke i pröfningsväg behandlar dithörande ämnen.
Hvad Herr Assessoren vori Schantz anfört, är efteV St3ts - Utskottets tanka af mycket värde, och att detta ämne redan, före detta, fastat Riksens Ständers uppmärksamhet, visar Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit af den 25 Oetober 1809, deruti andrages, att jemte uppbördsverkets reglerande efter en enklare method, har äfven en förändring af Rentepersedlarnas benämning synts så mycket mer nödvändig, som flera bland de uti Jordéboken upptagne persedlar I vissa Orter till ringa qvantum produceras, då deremot de i Jordeboken ej införde varors frambringande utgör samma orters hufvudsakliga näringsfång; men som verkställigheten af ett sådant förslag, i anseende till särskildta .Landsorters olika cultur och öfriga beskaffenhet, fordrade en härom förut inhämtad när. mare kännedom, så framställde Riksens Ständer deri underdåniga önskan, det Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla Landshöfdingarne, att hvar i sitt Län ofördröjeligen låta höra de skattskyldige, för att utröna, hvilka persedlar de förmena sig lättast kunna till sina utlagors afbördande använda, hvarefter, och sedan Landshöfdingarnes Berättelser härom till Kammar Collegium inkommit och Collegium dess underdåniga utlåtande - Den 19 Juni 647 tande afgifvit, denna fråga vid nästkommande Riksdag kunde öfverlemnas till Riksens Ständer, som derefter skulle äga, att i underdånighet afgifva ett fullständigt förslag till en förbättrad inrättning af Jordeboken , samt en mera enkel method att med de skattdragandes mindre betungande till större förmån för Staten beräkna och indrifva utlagorna. Kongl. Maj:t täcktes, i anledning häraf, i Nåder anbefalla Kammar-Collegium , att i underdånighet uppgifva de föreskrifter, Collegium kunde för I.andshöfdingarnes efterrättelse i afseende på de äskade berättelserna finna nödiga, och . bidragande till det af Riksens Ständer åsyftade ändamål.