Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dingsgästuings-psnningarne, erlägges ekler rökeller matlag pä landet med åtskilliga uti 1741 Lrs Reglemente ll68tämda undantag, 8amt, kordom Ileräknad pa olika 8ätt inom serskilda Drovinser, genom 8enare vid 1828—1830 ären8 Riksdag meddelade köreskrikter, Illikvit i allmänllet fastställd till lika kelopp ökver liela Riket, eller 12 8k. kör kvarjs 8ädan skritt underka8tadt matlag, d68tolle1dre köra uppkäkvas, 8om denna utskyld egentligen drakkade innekakvare oell krukare ak oprivilegierad jord, oell killigketen kordrade, att Rikets samtlige invånare lika kidrogo till DomstoIarn68 underkäll, livadan oek Rikets 8tämler, i ketragtande 8ä väl karak, 80M ak de olägenkster, livilka vid kerörde räntas dekiteriug oek eontrollen dera uppstode, i följd ak de i okvauäkeropade Reglemente körekommande olikartade undantags-stadganden > kör dera8 del keslutat, att Dagmansoek Iläradskökdiuge-räntan oek, i sainmankang dermed, äkven 8terkku8-akgikten korde kran ock med 1840 är8 8lut utköra att ak Riket8 iunel^ggare utgöras, sä kar Riongl. Naj:t, 80m, vid föredragning ak detta ärende, ej allena8t med fägnad erkarit, att Riket8 8tänder, i ökv6ren88tämmel86 med Rongl. Naj:ts vid Riksdagens ögnande uttryckta ön8kän, för deras del 8ökt kereda nedsättning i jordkrukarens lieskattniug, utan oek med tillfredsställelse omkattat detta tillfälle att medverka till en ak
De äro 1) »Lisille, du min hjertans själ, min tröst», 2) »Jag svor, jag skull ej vika ifrån ditt», 3) »Ack, ack, min själ, du vet, jag kan ej mer din låga», 4) »Är någon osäll såsom jag, är någon till, hvis», 5) »Vill du mig förebrå, hvad jag har gjort», 6) »Kan någon lida större qval än den i tysthet», 7) »Så skall en evig tystnad mig tillbinda, att jag», 8) »Wohl dem, der sonder Traurigkeit in Lust ohn' Lieb'», 9) »Soll denn, Climene, meine Wonne», 10) »Ach, wie lange soll sonder Ruh, o Lieb, sich», 11) »Fast mången giftermålet rosar, dock håller jag», 12) »Mitt hjerta vill i tusen stycken spricka», 13) »Nyss, när Frigga satt i badet, had hon Astrild». Den sista af dem, som är lekande men obscen, finnes dock handskrifven i palmsköldska samlingarna. Det är möjligt att någon annan af visorna, ännu oupptäckt, förmultnar bland gamla manuskript. Äfven i de af Andersin utgifna poemen finnas här och der lakuner, som utvisa i hvilket söndrigt skick de anträffats. Tre af de andliga visorna inkommo i Svedbergs och derefter i vår nu varande psalmbok, ehuru något förkortade och ändrade. Presterna hade just samma år, 1688, utverkat en censorsinstruction på tillfällighetsrim, »som mesta dels pläga vara odugliga både quoad materiem et stylum».
M. utfärdade författningar, samt i följd af de med civilisationen åtföljande lyten hos befolkningen. Emedlertid hafva göromålen för fjerdingsmännen också blifvit ökade, och i samma man har det äfven blifvit allt mera oklart, om fjerdingsmansbestyret skall vara ett kronoeller menighets-bestyr. Stånd förklarade vid sista riksdag bestyret vara af krono natur, men K. M.. underkände eller afslog de 3 Ståndens beslut ulan att, mig veterligen, K. M. förklarade, om frågan var en previlegii-fråga eller icke. I den sednast utkomna, och här så mycket klandrade författningen benämnes fjerdingsmans-befattningen menighetsbestyr. De motsatta sidorna hafva således ömsesidigt skäl alt anse frågan tvifvelaktig, ehuru jag betraktar henne såsom varande af privilegii natur. Något måste således åtgöras, på det att det nu rådande obestämda må undanrödjas, och ordning inträda i orterne. I en del landsorter bidraga nu säterier och boställen lill fjerdingsmans aflöning, i andra åter icke, och i många trakter af landet känner man icke hvad som är rätt eller orätt i det afseendet, enär boställen icke äro i författningen derifrån undantagne. Från en sådan skyldighet hafva boställena icke eller varit befriade annorlunda, än att, om innehafvaren varit Kronofogde eller Militär, han sålunda kunnat kallas till utöfning af sin tjenst, och derigenom varit urståndsatt att befattningen bestrida. Följaktligen hafva boställena åtnjutit befrielse på grund af sakens natur men ingalunda af utkomna författningar. Sedan likväl en mängd boställen blifvit indragna dels till Statsverket och dels till Reg:tenas lönings-direkt:r, hafva äfven förhållanderne i delta afseende blifvit rubbade, och en obestämdhet inträdt, som fordrar ett närmare bestämmande. Under sådana förhållanden anser jag lika med Utsk., att en förändring bör ega rum. Man måste ordna bestyret för framtiden, dervid i främsta rummet allmänt gagn, billighet och rättvisa böra tagas i betraktande.
N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Vrop. N:o om Statsverket 1856. 57 förstnämnda år uppgått till Riksmynt Riksdaler 1,301,728 och för år 1855 till 1,187,410 samt innevarande år ansågs komma att utgöra ungefärligen samma belopp, som för år 1854, eller i rundt tal 1,300,000 tillsammans R:dr Runt 3,789,138 Efter att sålunda hafva i underdånighet sig yttrat rörande beräkningen af så väl Stats-verkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, som de för tillfälliga anslagsbehof påräkneliga tillgångar, anhöll Departements-Chefen i underdånighet, att, i sammanhang med frågan om de till Departementet hörande utgift-staters reglerande, få i underdånighet anmäla hvad Stats-kontorets ofvanomförmälda berättelse innehölle i de delar, som ej afsåge inkomstberäkningen. Hvad Departements-Chefen nu i underdånighet hemställt, och hvari Stats-Rådets öfrige Ledamöter till alla delar instämde, behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla och bifalla. Ex protocollo. Carl von Schantz. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ar enden, hållet inför Hans Maj: t Konungen i Stat s-rådet å Stockholms Slott den 16 October 1856. Närvarand e: Hans Excellens, Justitie-Sfats-Ministern, Herr Gunther; Hans Excellens, Ståts-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim; samt Stats-råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist, Chefen för Finans-Departementet, Stats-rådet Gripenstedt, anhöll i underdånighet att få underställa Kongl. Majus nådiga ompröfvande de Finans-departementets föredragBih. lill R. St. Maj.ts Nåd.
Men jag skulle ej undra, om den verkligen ägde rum, då här finnes så många stora Financierer emot i andra länder, t. ex. England och Frankrike, der man har en sådan brist på dem, att man vid de sista ombyten af både Ministrar och Styrelsegrundsatser sökt qvarhålla de förra FinanceMinistrarne, nemligen Leroi i Frankrike och Huskisson i England. Jag anser dock icke för en lycka, om Slaten är skuldfri, under det massan af Nationen är skuldsatt, och Den i5 December f. in. det mest till publika cassör, samt endast genom årligen ökad skuldsättning förmår utgöra sina skatter. Man kan icke neka, att ju StatsCassan i Sverige är i godt tillstånd; men man måste också medgifva, atl de enskiltas cassör i allmänhet se helt annorlunda ut. Jag skulle häldre önska ett motsatt förhållande, om ock icke alldeles såsom i England, der Staten är så skuldsatt, att den knappt någonsin kan betala sin capitalskuld, men Nationen sjelf dess borgenär med ofantlig enskild rikedom. Jag, för min del, skall med tacksamhet erkänna, och jag anser Konungens Rådgifvare förtjente af tacksamhet, för det de nu slutligen medgifvit, att Jordägarens ställning är bekymmersam, och beklagar endast, att det skett så sent. Hvad sjelfva den Kongl. Skrifvelsen angår, så anser jag den både till principen eller grundideen och till ändamålet vigtig, men ännu svår att verkställa med våra inländska capitaler. Jag befarar, att få af våra egna Capitalister skola finna sin fördel uti, att på det föreslagna sättet placera sina capitaler, nemligen så länge de kunna erhålla så höga räntor af enskilte, samt hafva så ymnigt tillfälle, att på utmätnings-auctioner, isynnerhet å fastigheter, lätt och hastigt förtjena öfver ioo procent på sina penningar och således fördubbla sitt capitalvärde. Jag kan dock icke dela den farhoga, att den föreslagne Låne-inrättningen skulle minska Bau - Den i5 December f. m. oosedlarnes silfvervärde, ty här vore ej fråga om ökade representativer af Bankens silfver, utan af fastighetsvärdet.
Inrättningens verksamhet har således på ett särdeles glädjande sätt tilltagit. 3:o. Lidköpings sparbank, öppnad år 1834, hade år 1850 egen fond till ett belopp af 1,510 R:dr 47 sk. 1 rst. och utgjorde i innestående insättningsmedel 52,763 R:dr 42 sk. 9 rst., tillhörande 433 delägare. Vid 1855 års slut uppgingo den förra fonden till 2,828 R:dr 31 sk. 7 rst. och de sednare medlen till 40,890 R:dr 30 sk. 4 rst. Delägarne voro då 569, hvaraf de fleste utgjordes af tjenstehjon, allmoge och barn. 4:o. Sparbanks-inrättningarne för arbetarne vid Bromö glasbruk och Carlsfors alunbruk. Den förra, hvars behållning år 1850 utgjorde 12,476 R:dr 19 sk., hade vid slutet af sistlidet år en insättningsfond af 14,427 R:dr 23 sk. 6 rst. Uti den sednare voro insättningarne, under samma tid, ökade ifrån 2,543 R:dr 40 sk. 8 rst. till 2,839 R.dr 30 sk. Polisen inom Länet handhafves i städerne af magistraterne och stadsfiskaler samt pä landel af kronofogdarne, af hvilka en är biträdd af expeditions-kronofogde, samt länsmän, biträdde af fjerdingsmän, socknenämnder, tillsyningsmän å försvarslöse och inom byarne valde ordningsmän, hvarjemte finnes 1 landsfiskal. Oaktadt tjenstepersonalen på landtbygden sålunda är ganska ringa, med vidsträckta distrikter, bar det dock, genom dess nit och drift, samt, hvad äfven bör medgilvas, den bos folket i allmänhet rådande hörsamhet emot gilhe föreskrifter, lyckats att upprätthålla allmän ordning eller upptäcka och beifra de förbrytelser, som deremot förekommit.
Och galle härvid endast de undantag, som uti efterföljande q3- <\. omförmälas. §. 89. Uti alla mål, hvilka fordra någon utredning, inhemte Fullmägtige Commissariernes utlåtanden. §. 90. Ej må beslut fattas, någon åtgärd vidtagas, eller befallning i Styrelsens namn meddelas Verkets Embelsoch Tjenstemän, utom vid Fullmägtiges sammankomster; och böra, i afseende på förvaltningsåtgärder af den natur, att besluten skola grunda sig på för handen varande omständigheter och förhållanden, i anseende till hvilka sistnämnde, Fullmägtiges åsigter och deras, som skola granska åtgärderne, kunna vara skil jäktige, skälen till de fattade besluten uti Protocollet antecknas och omständligen utredas. §. 9r. Uppkomma under öfverläggningarne skiljaktiga meningar, afgifve en hvar bland Fullmägtige serskildt sin röst, skriftligen eller mundlligen, hvarvid rösterne beräknas på sätt 67 §. Riksdags-Ordningen bestämmer, och saken afgöres efter de fleste rösterne. Yttras flere olika meningar, jemkas beslutet efter deras, hvilka närmast med hvarannan öfverensstämma. §• 92< Den Fullmägtig, som, fastän han är närvarande, ej serskildt afgifver sin röst, eller cck, efter påbegynd öfverläggning uti ett ämne, bortgår, anses hafva bidragit till det beslut, sorn vid en sådan sammankomst fattas. B1/1. till R. St. Skulle, emot förmodan, sä inträffa, att samtlige Fullmägtige för ett Riks-Stånd på en och samma gång äro bortreste, eller af sjukdom hindrade, eller ock, af samma orsaker, närvarande Fullmägtiges antal ej stiger lill Åtta, må, i händelse ärendena icke tåla uppskof, det vara de öfrige Fullmägtige tillåtet att dem afgöra» Nionde Afdelningen, Angående Betjeningen vid Rihsgälds-Contorct. §• 94- För Fullmägtiges Expedition och Cancellie bestås:
Dörren öppuades sakta ifrån köket, det var Gustafva, s o m kom för att bädda. Hon stod där så fredligt och stilla och lyfte på sängkläderna, men när Ingeborg såg på det fräkniga ansiktet, märkte hon, att läpparne voro i tyst och taktfast rörelse: » Ju-li-a, Ju-li-a, Julia, Julia, hoppsansa. » Det var för mycket. Hon rusade upp och gaf henne en örfil. Pigan skrek och slog igen, och de båda gamla fröknarna kommo i c, den ena mera uppskrämd än den andra. Hvad i all världen var detta för ett väsen? Gustafva kippade efter luft: » Jag stod så tyst, så, jag sa ' inte ett knyst — och så flyger hon på mig. » » Jaså — du stod så tyst? » » Nå, Ingeborg, hvad sa ' Gustafva? » » Hon sa ' » — flickan vände sig bort och knep ihop läpparne, » det kan vara detsamma. Men om hon gör om det en gång till, så skrifver jag till min far, och så får jag IDUN 1893 En ädel lifsgärnlng. Sjuksköterskan vid Katarina sjukhus härstädes, fru Natalia Aurora Akerfelt, som under 26 år med synnerligt nit och skicklighet skött sin maktpåliggande befattning, tilldelades häromdagen i närvaro af sjukhusets styrelse och tjänstepersonal Patriotiska sällskapets medalj af guld, hvarvid styrelsens ordförande tolkade styrelsens tacksamhet för fru Akerfelts uppoffrande verksamhet i den allmänna sjukvårdens tjänst. o * En verksam kvinna. 79 år fyllde den 9 dennes innehafvaren af det sedan 1840-talet fortgående, under firman C. Kihlberg bekanta lånbiblioteket och antikvariska bokhandeln i stadens hus vid Södermalmstorg, fröken Johanna Söderberg, född i Ny-Karleby i Finland. Med sällspordt god hälsa och oförminskade krafter sköter den aktade åldriga sin ganska omfattande affär, nu efter ett 40-tal år, likasom allt tillförene, utan biträde.
Tanters och slägtingars prat och de kära vännernas lurande blickar måste undvikas; man får ej tala om eller med den unga flickan. Alla dessa hänsyn motverka möjligheten att lära känna och älska på hemmets mark. Kunde vi besluta oss för att mindre akta på det fruktade » man säger » skulle mycket vara vunnet. Om mödrarne ej med ett slags våld stängde sina döttrar från det dagliga umgänget med unge män, så att de vande sig vid ett obesväradt sådant och ej längre toge hvarje ord, hvarje blick som en hyllning för sitt eget lilla oemotståndliga — jag, skulle denna befrielse hafva ett lyckligt inflytande på den kommande generationens äktenskapliga samlif. Jag vill ej säga, att vi skola skaffa äktenskapsmäklare och äktenskapsannonser ur verlden; jag är ej nog sangvinisk att hoppas det — jag önskar det till och med ej, ty jag har ingenting emot att man tänker på hemgiften. Men om man lär känna hvarandra på hemmets mark, skall månget beräkningsgiftermål blifva ett äktenskap af tycke. » » Jaså, det var så menadtl » fP Den, som ej sjelf behöfver använda medföljande prenumerationssedel, förde godhetsfullt ställa den till en bekants förfogande. Iduns byrå och expedition hållas under sommarmånaderna öppna endast måndagar, torsdagar och fredagar kl. 10 — /. i I pN L-J Min Skiss af John I | LJ Ki IN månaden meddelar en f u l l s t ä n d i g å närmaste postanstalt namn och son. Johnson. * § ag är både menniskooch djurvän. Derför önskade jag mig förr i tiden några lefvande varelser att uppfostra och slösa min ömhet på. Jag tyckte mest om små ' knubbiga pojkar, små pigga spädgrisar och små lustiga kattungar, och jag beslöt att så småningom komplettera det lilla menageriet. — Jag har fått en knubbig pojke! — Gud bevare mig från grisarne och kattungarne! Hvad jag var lycklig då jag första gången tryckte en kyss på min sons panna • — hvad jag var stolt, då » frun » påstod » att han var så lik sin far som ett bär ». Jag fälde en tår af glädje och omfamnade med djup rörelse min kära lilla hustru, som skänkt mig en sådan skatt.
Genom denna öfwerenskomna Riks-^tons egenhändiga underteckning af hwarje närwarande Riksdagsman, finner jag i öfrigt helgden bewarad af det Hogmäls^Beftut, sorn de» adle Fursten, hwilken äger allas wära hjerton täckts med Rikets församlade Ombud och Fader, wisligen författa. Herr von blauckbolp, blinclric joban, begärde ordet, men uppg Herr öa,on8 och Landtmarffalkens erindran, at andre förut sig anmält , ätnöjde sig at afwagta fin ordning. Hans blxcsiisncs Herr Grefwe lduutb, klric. , upläste följande: Sedan numera det Utskottet ärwaldt,-ät hwilket Riksens Ständer lemnat det ärefullaste förtroende et folk ät någon af sina medlemmar kan gifwa; det at bereda de grundlagar, pä hwilka dest sällhet i Secler stal bwila; föreffrifwer mig min önskan för Fosterlandets wäl, at underställa Högwälborne Herr Baron och Landtmarskalken samt Högloft. Ridderffapet och Adeln det sätt, hwarmed jag betraktar detta föremäl i hela sin omfattning. Desi beredande är af Rikets Ädle Föreskändare och Förswarare begärdt, och af wart förtroende öfwerlemnadt ät medbröder i ett Con siitutions-Utffott Detta namn ger mig skäl at tro, at desi ätgärd ej hwilar wid en del; rnen innefattar alla de ämnens förening , fom utgör det hela af Rikets grundlag. Rege - Drn 15 Maj. 10Z Regerings.Formen spnes mig ej ensam utgöra denna Grundlag. — Den heliga förening han knyter emellan Konung och Folk, hwilar frän älderdomcn pä siere samband och ordningar, frän dem han härledes, och ät hwilka han med sin bekräftelse, bör äterge den styrka och den waragtighet, han sjelf af dem hämtar.
Utskotten att gcnomgä Byggning?- och söandcls-Balkarna och anteckna de stallen, hwilka säsom oeconomista författningar böra fränstiljas, samt om inrättande as större och mindre Hnehälls-sällstapcr öfwer hela Riket, Mars 108^1267. 1340. 874- — om nödwändighetcn af nägon anstalt till winnande af en saker siatistist kännedom om landets närwarande ställning, M»rs i>Z6. tZ7'l. Apr. 2. 632. 7«i. 874- — i anledning af grefwe ^x. lla»liktons Mcm. innehållande för stag l) att alla förpantningar mätte förklara? för laga köp och fasta dcrä meddelas, 2) att en jordägare, inom hwars räsäng eller botstada stal nägon ett annat hemman tillhörig Urfjäll ligger, matte fä densamma utbvta eller inlösa, 3) att för hwad jord som helst mätte uvphäfwas de öfwerenskommelscr, hwarigenom uti en park en Dy blifwit ägare af marken och betet, men cn annan By af Ständstogcn, 4) att alla Häradsoch Sockne - Allmänningar matte delas, Apr. 2! O. A,6. Z28. 696. Maji to74. — angäendc sättet för werkstallande af upphandlingar för Kronans behof samt försäljning af dest umkärlige persedlar, Apr. Liz. 506. 529. 701. 8'o>. Menn angäende K. Kammar Rättens bibchällande enligt dest närwarande organisation, 2lpr. 553. Maji io5o. ic>66. 1080 rörande Hr v. hlcMteus
Utan att för närvarande på ett eller annat sätt vilja inlåta mig i utveckling af ini1 II. 20 154 Den 12 Fcbruarii f. m. na skäl hvarken för eller emot slika yrkanden, anser jag likväl, att det betydligaste uppehållet skulle undanrödjas, om LagmansTing hölls i hvarje Lagsaga tvenne gånger om året, i stället för det att nu blott ett sådant Ting förrättas årligen. Det är af denna och föregående anledningar, som jag dristar mig föreslå följande redaction af 3 Cap. i §., 7.5 Cap. 6, 7 och io §§. Rätteg:s-B:n och i4 Cap. 3 §. Jorda-B:n, nemi.: 3 Cap. 1 §. R:gs-B. ”Lagman skall Ting hålla i sin Lagsaga 2:ne gånger om året eller emellan d. i Febr. och d. t Maj en gång, och emellan d. i Aug. och d. i Nov. annan gång; kungöre han härom minst tio veckor förut HofRätten och Konungens Befallningshafvande, som låta lysa härom likaledes minst 2:ne månader förut uti Län sitt.” 7.5 Cap. 6 §. ”Från HäradsRättmå man vädja, ehvad saken är af större eller mindre värde; men i skuldfordringsniål, som äro grundade på klara och tydliga förskrifningar eller inför HäradsRätten af gäldenären godkända, skall det åligga denne att, förr än Häradshöfding å beslutet antecknär vad, behörigen visa, det beloppet, som ådömdt blifvit, fått af fordringsägaren lyftas emot den borgen, hvilken blifvit godkänd antingen af domaren eller magistrat, under hvars domvärjo fordringsägaren är skattskrifven, eller af Konungens Befallnhf:de i Länet.
Då nemligen Kongl. Cirkulär-brefvet den 21 Augusti 1786 i § 7 stadgar, att den skicklighet, som skall utgöra grunden för befordran till de större pastoraten, utrönes af examina, disputationer, föreläsningar och utgifna skrifter, lika godt i hvilka vetenskaper, och den förtjenst, som skall utgöra befordringsskäl, särdeles till mindre lägenheter, mates mera efter tjensteårens mängd, än efter tjenstgöringens beskaffenhet, så läge häruti ingen borgen för att den dugligaste blefve föreslagen. Det sage ut, som hade man ansett de presterliga lägenheterna vara snarare en belöning för gjorda tjenstår, än ett fält för lärarens och själasörjarens verksamhet, och derför varit mera betänkt på att genom lag skydda de sökandes rätt, än befordra församlingens gagn och bästa. Om en sådan åsigt i alla tider vore origtig och skadlig, så vore den det ännu mer i vår tid, då församlingen företrädesvis behöfde lif och kraft hos sina lärare. Det ginge ej längre an att göra pastoraten och sacellanierna till pensionsanstalter för den verldsliga lärdomen eller den andliga dåsigheten. Men om man i allmänhet ansåge en förändring af befordringslagarne nödvändig, så vore man dock icke ense om Bilt. lill B. St. Lagnami Allm. Benvärnoch Ekon.-Utskolteln Betänkande JW 26. denna förändrings beskaffenhet. Mången yrkade församlingens rätt att sjelf kalla och utse sina lärare. Men om ock denna rätt måste erkännas såsom giltig, så återstode dock alltid frågan, om hvarje församling eger förmågan att utöfva den. Detta vore sällan händelsen; ty åtminstone vore landsförsamlingar vanligen icke i tillfälle att känna ett större antal prester och således träffa det bästa val.
Nya ansikten väcka lätt hennes nyfikenhet, och det intresserar henne att träffa främmande människor, ty hon hoppas alltid finna någon, som på ett eller annat sätt skiljer sig från hopen – men nu känner hon till sin egen förvåning en löjlig skygghet, någonting liknande fruktan att komma under inflytande af dessa underligt viljestarka blickar. – Lifläkaren tycks höra till era ifrigaste beundrare! läspar friherre Bülow, som nyss besvarat Struensees hälsning. – Det skulle förvåna mig – svarar hon kallt. – Jag har icke ens den äran att känna etatsrådet. – Verkligen icke? Det är skada. Han skall vara en skicklig man i sitt fack och har ord för att vara farlig för damerna. Anne-Sophie bland andra Hon småler åt denne alltför öppenhjärtige äkta man à la mode. Det är ingen hemlighet, att lilla Anne-Sophie i rikaste mått begagnar sig af den frihet, hans lättvindiga åsikter om äktenskapet inrymma henne; och ryktet har redan för ett par år sedan vetat berätta om en tillfällig mesallians mellan henne och en viss stadsläkare i Altona. – Jag har personligen ingen svaghet för kavaljerer med epitetet: farliga för damerna! säger hon förbindligt. I detsamma ser hon upp och skiftar färg inför ett par blåa ögon, som nu kommit alldeles inpå henne. Friherre Bülow läspar: etatsrådet Struensee. Han sätter sig ogeneradt i en ledig bergère och börjar konversera artigt och okonstladt. Det finns ingenting affekteradt, cirkladt eller sirligt i hans väsen, men icke heller någonting särskildt fängslande i hans tal. Det rör sig till en början mest om den lilla världen närmast omkring dem; men han tillmäter icke ämnet större vikt, än det förtjänar, och hans personlighet står öfver hans ord. Han är så hemmastadd och så säker, att hennes nerver förnimma en egendomlig trygghet i hans närhet. Han gör intryck af någonting stort, tungt och starkt; af en man, som icke liknar alla andra och som har mod att vara den han är. Han skrattar åt mycket, som andra människor taga imponerande allvarligt, men till gengäld tager han ofta allvarligt, hvad en annan skulle ha skrattat åt. Han är icke en tanklös spefågel, men icke heller en moralist, som väger på guldvikt och fördömer.