Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fredag: Korfkaka af öfverblifvet kött; nyponsoppa. Lördag: Gös m. potatis; köttsoppa. Alla veckor handlar jag ej lika; ibland kunna vi äta mindre kött och mera fisk, synnerligast då den är billig. Höns och vildt äta vi ock; men sådana veckor får jag lof att ha riktigt tarfligt någon dag, t. ex. stekt blodpudding (hemmagjord), ibland stekt fläsk med bruna bönor, någon gång kroppkakor o. s. v. Ibland äro vi borta och roa oss (ty det är ej af ekonomiska skäl, som jag endast får tio kronor pr vecka, utan min man, som är åtskilliga år äldre än jag, vill lära mig att hushålla med sparsamhet och omtanke), och då får jag alltid öfver, så att jag kan köpa mjöl, specerier och dylikt, och mången gång räcker det äfven till att köpa någon kökssak, som gått sönder. All mat jag handlar, är af bästa slag. Fotogen behöfver jag ej köpa, men ljus, hvilket gör att jag är mycket sparsam om dem. Märk äfven, att jag aldrig slår bort någon mat, ej heller låter den förskämmas. Om det också ej är mer än några potatisar öfver, gör jag bullar af dem; rester af fisk, kött och fläsk använder jag till omeletter eller till sillbullar. Det minsta af kryddor jag handlar i taget är för 25 öre eller 1 hektol. ; af gryn Mången skickar tyvärr sin jungfru att köpa for 5 öre af den och 5 öre af en annan sort o. 8. v. Icke nog med den stora misshushållning som ligger däri — jag skulle finna det rent utaf generande. Ett vänligt råd till unga, oerfarna husmödrar vid hushållsinköp: tänk efter och skrif upp på en lapp allt som skall köpas, på det att kryddor och dylikt ej må behöfva köpas, just då de skola användas, som tyvärr händer i månget hem. Frun sitter kanske vid bordet och väntar på att soppan skall bäras in, då jungfrun gläntar i dörren och ber att få tala med henne, emedan det felas en krydda eller något dylikt till soppan. Tidspillan och obehag för mannen, som väl kunnat besparas! För unga husmödrar faller det sig kanske litet svårt att räkna ut allt, som skall vara till en veckas hushållning i matväg.
Hujfalleralla å hejfallerej! Se’n feltes det bröd uppå bondens bord. Hoppsan falleralla å hejsan fallerej! Lisa. Jo, se tåcke kan duge, det! Så skulle du med sjunge, Erik; då kund’ det vare nånting te höre på. Erik. Kära mor, jag ville visst så gerna vara glad; men alltse’n jag öfvergaf studeringen har det sett ut, som om mina föräldrar vändt ifrån mej all sin kärlek. Sven. Ja, nock kosta’ det på oss, det kan inte nekes; men allt ska bli godt igen emella oss, bare du är lite mindre egenvillig, och ter dej te oss lite mer. Lisa. Så är det, Erik. Du går säkert med nånting på hjerte, men du har inte förtroende för far och mor. Erik. Förtroende! Herre Gud, om jag finge, om jag tordes vara riktigt förtrolig med er, då skulle jag vara bra lycklig. Sven. Det der låter på ett vis, som jag just inte rätt förstår. Men du har läst och är lärd, gosse. Säg ut fritt hvad du mener. Erik. Läsningen har gjort mej vek och mild till sinnes, kära föräldrar. Jag sörjer öfver, att se er bära hårdhet och hat i hjertat. Lisa. Jag blir rektigt förskräckt; hvad mener du, Erik? Erik. Förlåt mej, bästa far och mor; det passar väl inte för ett barn att vilja rätta sina föräldrar; men ert omilda och oförsonliga sinnelag ligger mej så tungt på själen. Sven. Jag tror, att jag begriper hvad du vill säje, gosse, men Erik. Låt mej tala uppriktigt: det är ert förhållande till den fattige Jan Hansson Sven. Håll, pojke! Inte ett halft ord mer om den saka! Erik. Jo, hör mej! Hvarför skall ni förfölja den stackars gamle gubben, som har nog tunga ändå att dragas med; hvarföre skall ni Sven. Tig, säger jag! Vet du, hur mycke ondt den karln gjort mej? Erik. Ja, jag vet allt. Men om ni vill vara billig, så måste ni erkänna, att orättvisan är på er sida Sven. Har jag hört på maken? Tåcke tal! Hvad kan vare orsaka, att du så ifrigt lägger dej ut för den der torper-stackern?
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej och några ja. samt sedermera propos. på afslag å samma hemställan och antagande af Hr Isbergs förslag i dess helhet, då svaren ut folio nied starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande, Utsk:ts två sednare hemställanden. Biföllos. Föredrogs och bifölls Banko-Ufslcts d. 11 dennes bordlagde Utlåt. N:o 24, i ani. af ett utaf Häradshöfdingen Th. Berger och Grosshandels-bolaget Sv. Renström & komp. gjordt ackordsanbud. Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Lagsamt Allm. Lesvo. Jikon.-Utslcts den 11 dennes bordlagda Betänk, N:o 2, i ani. af väckta motioner ang:de dels omarbetning af, dels ock ändringar i nu gällande legostadga. Föredrogs, men begärdes af (lera ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besvo. Ekon.-Ulsk:ts den 11 dennes bordlagda Betänk. N:o 57, i ani. af väckt motion om anställande af undersökning lill utrönande deraf, huruvida disposilions-rätten till åtskilliga jordlotter på Gottland, hvilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer kyrkoherdarne eller icke. Föredrogs och bifölls samma Utsk:s d. 11 dennes bordlagde Betänk. N:o 58, i ani. af väckt motion om skiljande af landshöfdingeoch militärbefälhafvare-embetena på Gottland. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, samma Utslcs den 11 dennes bordlagde Betänk. N:o 59, i ani. af väckta motioner ang:de dels enskilda bankers upphörande, dels vilkoren för ny oktroj, dels ock privatbankssedlars användbarhet i den allmänna uppbörden.
Skåne bittida på våren kunnat skyddas för en tillämnad landstigning; alt 011 Bornholm kunnat intagas'; att ön Gottland verkligen återtogs, och slutligen att denna örlogsflotta ganska betydligt tjenade sitt fädernesland , både sorn bloqverad oell bloquerande Hvad provincen Skånes beskydd ander denna campagne vidkommer, så tror jag, att General Moores ankomst till Götheborg bittida på våren, äfventyret af en landstigning i allmänhet och existencen af Engelska flottorna, mer än existencen af vår örlogsflotta, hindrade ett anfall på Skåne, sorn i alla fall icke låg uti den ifrån denna sidan hotande magtens intresse, att på alfvar verkställa. I öfrigt tager jag mig friheten erinra, att Rysslands föremål, under 1808 åFS campagne, var Finnlands eröfrande, och att Ryssland, efter detta vunna resultat, med föga allvar riglade sitt anfall mot Sverige; *) Se Amiral Nordenskölds anförande af den 6 Mars 182Ö. Den i De c e m fe e r. att hela t808 års ling vaT följden af en så ursinnig politik från Svenska sidan, att vi kan hända varit mycket lyckligare, om vi redan då icke egt någon flotta, emedan dess blotta existence vid detta, som vid flera föregående tillfällen, i min tanka hufvudsakligen bidragit, att med dåraktiga begrepp em de stora utvägarna blända en oförståndig styrelse, till de för landet menliga följder, som äro af hvar man kända. Sedan ett af så afgjordt herravälde öfver håfven existerar, hafva vi sett, huru fruktlöst det för andra magter varit, att uti sjöförsvaret vinna någon styrka. Det har blifvit yltradt, ”att den nya verldens ödeafgjordes vidTrafalgar i8o5'!
R:dr 32 sk. årligen är åt Banquen anvisadt, allt i den man något af den innestående depositionsBuraman 702,557 R;dr 5 sk. 6 rst. i BancorSed - 7^ lar blifver till Kongl. Maj;t förskottsvis utlemnadt; och 4:o Qrn Liqviden för det år 1818 till Kgl. Maj:ts Nådiga disposition upplåtne och genom Allmänna Magazins-Inrättningen använde Creditiv lör inköp af rnyntbara Metaller; hvilket Creditiv nu kommer att upphöra. C. I afseende pd Kopp ar-skiljemynt et: 1:0 Om prägling af nya runstycken med 166 R:dr 52 sk. af Ett Skeppund koppar; enligt Vår till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga Skrifvelse af den 1 i denna månad; och 2:0 Om grunden för Liqvid med Stats-Verket, angående lefvererade Kopparmynt-sorter från Avestad. D. I gemenskap med Banquens Sedelutgifning: 1:0 Om de uppgjorde beräkningarne, i afseende på det representativa Sedel-myntets jemnast utevarande belopp af 5o Millioner Riksdaler; hvarutöfver Sedelstocken dock får ökas, så väl emot inlemnad Valuta i Guld och Silfver, sorn i följd af riiedgifven oinskränkt beläning af Guldoch Silfver-panter, Läne-Banco-Sedlar och lånbara exportabla effecter, enligt de för hvardera beläningen stadgade grunder. 2:0 Om inskränkning i det förut tillåtna lifgifvande! af Banco-Sedlar på skillingar och runstycken, till blott i5 R;dr 16 sk., 16 R.dr 32 sk., 33 R:dr 16 sk. och 66 R:dr 32 sk.; dock att dessa valeurer äfven kunna sammanslås med jemna 5oz iooz och 1000-tal, y4 3:o
Att döma så väl af upptagandet af » En hofsven » som af annat tyckes teaterdammet icke skrämma vederbörande från att rota litet grand i gömmorna. 1 det afseendet tillåter jag mig helt blygsamt och vördnadsfullt ifrågasätta, om icke Henri de Becques ' » Korparne », som enligt en gammal uppgift för flera år sedan lär antagits af teatern, måtte kunna tagas till nåder. Ur literär synpunkt — och det är ju en synpunkt som kanske torde böra vara någotbestämmande vid val af stycken till Dramatiska teatern — skulle en sådan åtgärd kunna lätt låta försvara sig. Associationen har icke haft riktig framgång med sina senare program. * » En hofsven » med bihang gick icke mer än 4 — 5 gånger, om ens det, och » Final » af Ernst Ahlgren och Lundegård, hvilket stycke förtjent ett bättre öde, hade ej lyckligare lott. Man skulle ju måhända kunna advocera fram några för vederbörandes dramatiska honnör och ambition mera smakliga förklaringsgrunder till missödet, men såväl i afseende på fallet af dessa två pro gram som af Shakspeares Mycket väsen etc. kommer man sanningen närmare, om man säger att felet ligger nästan uteslutande hos vederbörande sjelfva, hvad » En hofsven » etc. be träffar genom det dåliga valet och angående de båda andra derigenom att spelet på somliga händer var långt ifrån hvad det borde vara. » Final » är visst inte något mästerverk. Der flnnas hvarjehanda osannolikheter — den största torde vara att frun sjelf vill att Saima skall resa med mannen —, äfvensom hvarjehanda utdragna scener — exempelvis den banala tjenstfolks-scenen i första akten och fruns nattvandring —, men det fins motiv i stycket, som äfven i den form de ha torde ovilkorligen verkat gripande och intresserande, om blott som sagdt spelet varit tillfredsställande. Härvid tänker jag dock mindre på den yttre katastrofen, ehuru den är ett ämne för tiden, om ock icke precis för dagen, då det ju nu gått flera månader utan uppseendeväckande försnillningar.
— N:o 59, i anledning af motioner om dels upphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet, så ock att lösa frälse-skatte-jord samt frälse-ränta: B. VI. 392, 440, 458, A. 458, 465; E. VII. 93. — N:o 60, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Förordningen angående städsel och lego af jord på landet, den 13 Juni 1800: B. VI. 392, 441, A. 441; E. VII. 93. — N:o 61, i anledning af väckt motion om ändring i nu gällande föreskrifter angående anmälan af missnöje emot sådana domstols i invändnings-frågor meddelade beslut, hvaremot klagan icke får annorledes än i sammanhang med hufvudsaken fullföljas: B. VI. 392, 441, A. 441; E. VII. 93. — N:o 62, i anledning af motioner om ändring i Kongl.
Önskligt hade visserligen varit, att denna utredning af bergslagernas återstående privilegier, hvarom Rikets Ständer gjort framställning, nu varit fullbordad, så att äfven denna fråga vid innevarande riksdag kunnat behandlas, men då jag fått den upplysning, att densamma ännu utgör föremål för behandling hos vederbörande embetsverk och icke på länge torde vara att derifrån förvänta, samt, efter hvad jag ofvan sökt visa, icke kan på tiondejernsfrågan hafva något inflytande, har jag trott, att Rikets Ständer, oberoende deraf, nu bör och kan upptaga denna för jernhandteringens trefnad och utveckling så högst vigtiga fråga till förnyad pröfning. 328 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Då nu, som sagdt är, en tackjernstillverkning, derför att den bedrifves vid en masugn belägen inom en privilegierad bergslags rågång, icke till följd deraf, har ringaste förmåner framför en lika tillverkning vtom bergslagen, så tala naturligtvis alldeles samma skäl, som förr åberopats för tiondens borttagande utom bergslag, nu för dess upphörande äfven inom densamma, hvarför jag i detta afseende kan inskränka mig till att åberopa Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet vid 1856 års riksdag samt Stats-Utskottets deraf föranledda Betänkanden vid 1856 och 1860 årens riksdagar. Några ytterligare skäl, som tala för skattens snara upphäfvande må dock tilläggas. Det för vissa behof fordom så eftersökta Svenska jernet blifver på jernmarknaden, som bekant är, allt mera undanträngdt af andra länders förbättrade tillverkningar, hvilka i allmänhet kunna erbjudas konsumenterna till lägre pris än det Svenska jernet; och, utan fara för misstag, torde man kunna påstå, att vår jernhandterings enda räddning från undergång i denna täflan, beror på möjligheten att kunna tillverka en god vara till billigt pris. Men billigt pris kan i denna, lika litet som i någon annan fabriksrörelse, svårligen åstadkommas utan att tillverkningen bedrifves i en relatift stor skala. Tackjernstillverkningen gör härifrån icke något undantag.
Rätteligen Vafa afskfifvit iiitygaf J. AT. Stjernstolpe Registrator * N;r 18. Upplasta hös Samtliga Riks-Ståndeii d. ta Mars 1818» Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, oin antagande af en ny Concurs-Lag och förändring af 1 §. 8 Capitlet Giftermåls - Balken samt 7:de Capitlet Rättegångs-Balken. En allmän klagan har länge varit förd öfver brister i de nu gällande Författningar angående Concurser. Det har ej kunnat undtäl - a8o Konungens Nåd. Propositioner la Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, att Tegarne i detta afseende ej äro nog tydliga och bestämda, och ej eller kraftiga nog, att förekomma otili, börligl gäckande å Gälderiärers sida af Fordringsagandes rätt. Det skadliga inflytandet häraf på allmänna förtroendet, är lätt att inse; Och Kongl. Majit, som räknar vården om allmänt förtroende bland sina dyraste pligter, har med tillfredsställelse trott det kunna antagas, att ämnets beskaffenhet medgifver ett serskilt stadgande härom, utan afbidan på hela den öfriga Lagstiftningens fullbordande. Kongl. Majtt har derföre låtit genom Lag-Cornmittén utarbeta Förslag till en ny Concurs-Lag; I sammanhang hvarmed Committén ock uppgjort Förslag, ej mindre till ändring af 8:de Capitlet i §. Giftermåls-Kalken, än till ändringar uti 7:de Capitlet Rättegångsbalken, hvarigenom dess förra Stadganden tillika med Kongl. Förordningen den 15 Oktober agio angående vissa omständigheter, i afseende å Intekning i fast Egendom, skulle komma att till deras verkan upphöra. Sedan Kongl. Majtfs Högsta Domstol blifvit hörd och Kongl. Majit i De ss Sfats-Rad öfvervägat och granskat de af Lag-Committén utarbetade Förslag, har Kongl. Majit fa'tat Dess Nådiga Beslut, att till antagande af Rikets Stander öfverlemna de härvid bifogade Förslag till ny Concurs-Lag och till ändring af gide Capitlet a §.
1,75 — 8,35 pr mtr. Siden-Armfires, Monopols, Cristalllques, Moire antique. Duchesse, Prlncesse, Moscovite, Marceillnes, siden till tacken o c h flaggor m. m. portooch tullfritt till hemmet. Profver o c h katalog omgående. — Dubbelt p o r t o till Schweitz. G. &amp; K. HofleverantSr.) Zurich. Han ställde sig v i d det ö p p n a fönstret o c h såg ut öfver trädgården. fönster, Två jagade fjärilar flögo hvarandra i framför hans korta nyckfulla bågar, deras hvita vingar lyste i solskenet. » M a n k u n d e nästan skrifva en liten historia om det här, » sann. skrifva Jag tänkte undrar, han. BERÄTTELSE FÖR IDUN AF HELMY RINDERS. FORTS. O. SLUT FR. N:R 69. N e j, härinne kunde h o n ej längre stanna — M e d en nick åt Nelly s m ö g h o n åter ut, grep i förbifarten sin tunna sjal o c h stod så i nästa sekund, ljus och smärt, ensam lutad invid balustradens räckverk. Blicken sökte den skymt af månen, s o m stundom trängde g e n o m d e ilande skyarne, m e n tankarna ville famna hela den vida världen, som nu syntes h e n n e så oändligt full af möjligheter, så full af d r ö m m a r, hvilka alla, alla en gång skulle blifva verklighet. G e n o m dem alla trängde d o c k blott en enda tydligt klar, o c h läpparna rörde sig tyst o c h ovant till att gång efter annan u p p r e p a: » Nils, Nils » H o n spratt till. » Kära barn, står ni här? » B e t var doktorns stämma, o c h han lade förundrad sin arm på hennes. » H u r är det fatt?
Fransen, som vid tillfället var direktör i svenska akademien, fann sig skyldig att efter talets upplåsande inlägga en slags ursäkt för att det innehöll en del, som icke egentligen hörde till ämnet för dagen; han medgaf, att tankame om talets innehåll voro delade inom akademien och att en och annan väpnat sig motderi förekommande grundsatser, men slutar med följande ord: » Hänförde af denna lefvande framställning ur det ljusaste hufvud, denna varma utgjutelse ur det redligaste hjerta, * skola de (ledamCtema) erkänna det ädla i sjelfva ytterligheten, det älskvärda i sjelfva felen både hos honom (Järta) och i den tid han målar ». Järta hade redan under utarbetande af sitt tal en aning om, att den apoteos han deri egnade åt Gustaf III och dennes tidehvarf, icke skulle blifva rätt väl upptagen af svenska akademien. Det var då äfven hans afsigt, från hvilken han dock senare afstod, att behandla den nya skolans uppträdande mot den gamla och sär-skildt att uttala stränga omdömen om Atterbom. Härom skref han den 24 sept. 1820 till Wallmark: » Jag har iakttagit, att tvänne i Allmänna Journalen påbörjade recensioner af Atterboms poetiska kalender och Markalls sömnlösa nätter blifvit af brutna och anhåller derför fä veta, om detta var en följd af hög befallning. Jag vill ej tro, att herr Atterbom är den enda person i Sverige, konungen icke undantagen, mot hvilken man ej finge nyttja tryckfrihet. Men jag bör icke taga mitt inträde i svenska akademien, så länge jag ej är säker, att mitt tal, sådant jag efter min öfvertygelse skrifver det, icke kan ådraga akademien annat missnöje, än allmänhetens öfver ett dåligt val. Jag har ej varit angelägen om den akademiska äran. Gema skulle jag, med känsla af min ovärdighet dertill, afsäga mig henne; men jag köper henne åtminstone icke med uppoffring af min rättighet att anse herr Atterbom för en narr, och att, tlå jag skall yttra mig öfver tidehvarfven, gifva företräde åt Gustaf IILs framför det nuvarande. »
Men den, som värdigt förmår sjunga hans lof, vore blott en Cicero och Demostenes, Mantuas svan eller sjelfva Suada. Poeten vet med sig, att han ej duger dertill: »han såf aldrig än uppå Parnassi klint». För öfrigt är tiden alltid för kort att uppräkna alla dygder och förtjenster. Dock skulle minnet i evighet fortlefva i den verld, som han lemnat, så länge denna funnes qvar. Poeten vänder sig derefter med tröstens ord till de anhöriga. Han »står'et gierna til» att deras sorg är bitter, men de böra besinna, huru väl den aflidne nu har det i jemförelse med oss, arma dödliga. Han går öfver stjernors hvalf i snöhvita kläder och tittar ned på oss och undrar öfver mörkret på jorden. Hans salighet är långt större än den, som de hedniske skalderna trott sig finna i Tempedalen och de elyseiska fälten, i »Amphions röst ok Orphei lyre-klång». Derföre må hans närmaste och vi alla underkasta oss Guds vilja och förtrösta på hans hjelp samt laga så, att vi i likhet med den aflidne må »ur pust til lust» ingå i den eviga saligheten och icke till helvetet. Bland de bättre begrafningsrimmen märka vi dem till grefve Tott vid hans äkta hälfts, född Oxenstjerna, död, som ega flera praktfulla oratoriska satser. Utan tvifvel har man mycket beundrat denna till den sörjande grefven: »Ey skiäres utan kvaal ens halfva hierta aff, Män himlen gier thet heelt igen, ok halfft en graff.» De vid grefve Gabriel Oxenstjernas död äro märkliga för den dystra färgtonen i Lucidors filosoferande vid slutet af hans lif samt för den lysande ätts skull, med hvilken Bruter, Fabier, Meteller och Scipioner jemföras. Man stod dock ännu midt i ljuset af de stora utförda bragderna. Tiden hade ej hunnit kasta minnets skugga deröfver.
Han lyfte på hatten, vände sig hastigt om och aflägsnade sig utför gatan. Det fans en man inom skådespelarverlden, kring hvilken den nya generationens varmaste sympatier samlat sig, derför att hans framställningskonst föreföll mera naturalistisk än de andres; det var Anders Ericson, tolkaren af den moderna franska komediens karaktärsroller. Anders Ericson hade haft en skiftesrik lefnadsbana. Han var född i Skåne af fattiga föräldrar; och han hade tillbringat sin första ungdom vid hyfvelbänken. En landsortsdirektör af fjerde rangen hade upptäckt de mimiska anlagen och förmått honom att för alltid utbyta hyfveln mot kothurnen; sedan dess hade den forne snickargesällen sträfsamt klättrat uppför konstens himmelsstege. Det var en knagglig väg, han tillryggalagt; men med en oslitlig viljeseghet hade han vetat öfvervinna svårigheterna. Han hade bearbetat sitt ursprungligen bredt skånska mäle till den mest tadelfria högsvenska och han hade lärt sitt ansigte, ursprungligen liflöst och hårdt som en skånsk bondes, att uttrycka de mest subtila skiftningar i en sinnesstämning. Då han efter många års kringflackande i landsorten kom till hufvudstaden, var hans anseende som skådespelare redan stadgadt, och hans uppträdande helsades med erkännande af publik som kritik. Men det var honom icke nog. Hans äregirighet var orolig och hans energi var oförminskad. I de roller, han kreerade, fans det vid sidan om mycket samvetsgrant arbete, ett effektsökeri som ofta slog ut i osmakligheter. Det fans en märkbar sträfvan efter att åstadkomma något oerhördt, som dref honom långt ut öfver det skönas gränser, och ofta gjorde hans naturalism onaturlig. När han ville skildra lidelsen hos en nutidsmenniska, rasade han som en titan; han rullade sig på mattorna i de franska salongerna och bet som en vansinnig man i stolar och soffben. Hans sceniska förvillelser framkallade skarpa gensagor från teateranmälarne af gamla skolan; men de unge lyfte honom upp och satte honom på piedestal. Detta var mannen! Han skulle göra det! Så blef Anders Ericson ett tvistens föremål mellan de gamle och de unge.
Om jag icke misstager mig har första frågan uppstådt, om flyttningstidens återförande till Michaelidag För min del finner jag den flyttningstid vi nu äga, vara bättre, än den förra, ur det skäl, att vid Michaelitiden oft* händer att vårsäd då ännu är obergad och jordbrukaren således då behöfver utan afbrott af flyttning begagna sina arbetare. Men der - Deri 20 Martil, 889 emot håller jag före att för tjenstflytfning ändå mera lämpe!ig tid af året finnes,Aän slutet af October. Det är den då Tjenstehjonet har intet om händer af den gröda husbonden bärgat för sina kreatur, då naturer, liksom gifvit en lättnad i odlarens mödor, under det mellanstånd då han anförtrodt åt jorden växternes frö och då han skall upphämta sina skördar. Ingen tid är för jordbrukaren mera lämpelig för ombyte af tjenare, än detta mellanrum, ingen tid mera lämpelig för husbonden och tjenaren att egna åt denna omsorg, än denna, fiån hvilken samma hand, som bergar kan hafva oafbruten vård om det bärgade och dess Utdelande. Såningen och bergningen äro de för jordbrukaren mest magtpåliggande skiften af året. Dessa tidpuncter böra tjenarens tankar så mycket möjligt är vara fästade vid husbondens arbete. Då nu efter i §- 7 Art. 1805 års Legostadga uppsägning får ske när som hälst, dock att den sker före den i lag utsatte tiden, som är den 10 Aug.j så följer deraf att enär vanligen vid denna tid Hö- och Sädeg. bergning inträffar, tjenaren under bergningstiden måste vända sina tankar på sitteget bestånd för nästa tjensteår, så vida han icke med sin husbonde är ense om tjenstens fortfarande. Och då han nu nära 3 månader, ofta ändå flere, efter det han tagit sig tjenst hos en annan, skall fortfara i sin förra tjenst, så är han ofta dolsk och liknöjd i sitt arbete. Det kan också icke väntas af en mindre bildad folk - dass, att den fullgör sina åligganden af ren pligt.