Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KronPrinsen upplåste det Tal, hvarmed Kongl. Maj:t i Nåder hålsade Riksens Stånder, hvarefter Huns Excellence HoJCuncelleren m. m. Herr Grefve of lf etter stedt upplåste Kongl. Maj:ts Nådiga Beråttelse af denna da r om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag af hvilken Berättelse jemväl ett exemplar till hvarje Riks* Stånd öfverlemnades. Hfiglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes vid utgången från RiksSalen, klockan 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Freda* Den 24 Januarii, 71 Fredagen den 24 Januarii* Plenum klockan half till io förmiddagen. Justerades P!eniPi otocollet för den 25 dennes. Företogs till öfverläggning Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, den 20 dennes pä bordet lagde, Memorial, innefattande åtskillige anmärkningar mot RiddarhusOrdningen sunt yrkande att 41 §. i Riksdagsordningen måtte, innan Bånkmansvalet företages, upplåsas, emedan detta Lagbud skulle förmena de i ,det samma uppräknade ansvarige Embetsmån, att i val till UtskottsLedamöter deltaga. Herr Grefven och Landt Marskalken lierna stålkle, huruvida Ridderskapet och Adeln an„ såg nödigt, alf Grefve von Sthwerins Memorial å nyo upplåstes. Friherre Boije, Ludvig: Då många med mig icke känna Grefie von Schwerin* motion annorledes, ån genom berättelse i allmänheten, torde jag lå anhålla att den för oss må upplåsas. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Enligt RiddarhusOrdningen bör, så vida jag 73 Den 24 Januarii, rätt förstår den, hvarje motion som deruti fo_ reslår någon förändring, remitteras till Riddarhusutskott.
På sätt denne motionär anmärkt, fordrar lagen att den fattige skall göra sig husvill, innan det tillätes honom att söka rättvisan i högsta instansen. Stadgandet om nedsättande af revisionsskilling har från början haft och har ännu till sitt egentliga ändamål att förekomma Konungens besvärande med granskning af Hofrättens domar i mindre vigtiga mål. Genom Rättegångs-ordinantien af den 10 Februari 1614, hvilken på den då inrättade Hofrätten i Stockholm öfverflyttade den domsrätt, som dittills hort utöfvas af Konungen personligen, förordnades tillika, att hvad Hofrätten dömt ej skulle återgå och att den, som qvalde Hofrättens dom, skulle böta 100 Daler för Konungs dombrott. Den s. k. Rättegångsprocessen af den 23 Juni 1615 gjorde emellertid häruti den ändringen, att, ehuru vad emot Hofrättens dom fortfarande skulle vara förbjudet, det likväl, till följd af Konungens i då gällande lag bestämda rättighet och skyldighet att bryta alla “skroksoknir och offsoknir11, skulle vara den, som funne sig besvärad af någon Hofrättens dom, tillåtet att genom ödmjuk böneskrift gifva Konungen sitt besvär tillkänna och njuta beneficium revisionis; dock så att han inom åtta dagar lade hos Hofrätten in Tvåhundra Daler, hvilka skulle tillfalla Hofrätten, ehvad Konungen sedermera gillade domen eller ej. Det synes, som om denna afgift till Hofrätten, sedermera kallad revisions - 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 34. skilling, skulle ursprungligen hafva utgjort en ersättning åt Hofrätten för den högsta domaremagt, som den så snart efter sitt första inrättande åter förlorade; och ända tills 30 Kap. 17 § Rättegångs-Balken genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854 erhöll sin nuvarande lydelse, fördelades de behållna revisionsskiliingarne emellan Hofrätternas ledamöter. Genom Kongl. Brefvet den 13 Oktober 1691 hade emellertid redan blifvit föreskrifvet, att, om
Vin på fastager, värdet derå icke borde sättas högre än till 1 R:dr 16 sk. kannan, samt för Vin på buteljer bestämmas 3 R:dr värde och 32 sk. tull, enär, genom låga afgifter å vin, brännvinets bruk kraftigast skulle motarbetas; och i Bonde-Ståndet: att tullen å alla slags Viner borde bestämmas tili 1 R:dr 32 sk. kannan, utom å Communion-vin, som borde få inkomma mot 32 sk. tuli; alt Vin å fastager måtte åsällas 32 sk. och å buteljer 2 R:dr tull per kanna; att tullen å Vin på fastager antingen borde i allmänhet höjas, eller ock Portoch Madeiram. fl. viner serskildt med högre afgift beläggas, samt åtminstone att tullen å Vin måtte bibehållas vid hvad den nu är. Vinsten, i Borgare-Ståndet: att värdet å den renade måtte antagas till 12 sk. och införsels-tullen lili 1 sk. Väfnader, inom Ridderskapet och Adeln: a) att den af Tull-Coiniteen härå föreslagna förenklade redaction måtte antagas; att hvad gällande Ta va stadgar för Damast och Dräll måtte bibehållas; ' b) att förbud borde fortfara för Bevillnings-UIskottets Utlåtande, N;0 30.
Se Härjeådalen, Ahlgren, Räntmästare, om rättighet för att åtnjuta på indragningsstaten fulla beloppet af sin lön. VII. B. 78, 106. VIII. Å. 46. X. U. 39J. XI. 110. A. 71. XIII. E. 64. Akademier, om fortfarande rättighet för vissa, att tillvexla sig en bestämd mindre summa R:dr silfver emot lika antal bankosedlar. XB, 3g6. XI. A. lii. XV. E. 382. — om godtgörelse åt vissa, för mistad rättighet alt uti Banken al pari invexla silfver. XIII, B. 28. A. 32. Akrell, Carl, yttrande. VII. 270. Albedyhl, Friherre Carl Gustaf d’, yttranden. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotlets Ledamöter. Se Lista. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 1. om antagande af en Canzlist, utöfver hvad Riksdags-Ordningens 24 §. medgifver. II. B. 162. III. A. 208. — N:o 2. i anledning af väckt fråga om anläggning af en Stad vid Lysekihl i Bohus Län. IV. B. 283. A. 431. V. E. 93, •— N:o 3. i anledning af gjorde motioner om LandsFiskalstjensternes upphörande, IV. B. 283. A. 43a. V. U. 187. E. 226, A. 3q2. —■ N:o 4- I anledning af väckt fråga om upphörande af det så [ir kallade Hemförare-Båt-Gillet i Götheborg, V. B. 8. A. 18.
Tjenstemäns enskilta fördel ej bör afses för bibehållande af en författning, hvilken jag anser så mycket orimligare, som rättigheten att erhålla pass är alldeles 'obestridlig; ty jag skulle väl vilja se den Landshöfding, hvilken kunde 366 Den 16 Mars e. m. neka pass åt hvilken af Stadens Borgare, som begärde det, sedan han förevisat Magistratens betyg. Grefve Possej Arvid: Om de olägenheter Herr Hjerta nu omnämnt, verkligen skulle för dem, som behöfva pass, inträffa till följd af ifrågavarande stadgande, skulle jag instämma med honom. Men då frågan endast är om de Städer, der Landshöfdingarne residera, kan jag ej föreställa mig, att det skulle leda till större tidsutdrägt för den passbehöfvande, att gå till LandsCancelliet, än till Magistraten, och jag tror äfven, att ResidenceStädernes invånare äro lika väl kände af LandshöfdingeEmbetet, som af Magistraten. Den grund, hvarpå, enligt Herr Hjertås förmodan, Utskottens Utlåtande, skulle stödja sig, nemligen att man afsett inkomsten för LandsSecreterare, har af Utskotten icke blifvit begagnad, derföre, att den är oduglig; ty, efter den erfarenhet jag såsom tjenstgörande Landshöfding på tvänne ställen inhämtat, känner jag, att denna inkomst, der lösen erlägges efter taxan, är så obetydlig, att den afstås till Cancellisten, som utskrifver passen. Men för att återkomma till tidsutdrägten, så har jag under de 7 år jag till följd af min Emhetsmannabefattning undertecknat pass, aldrig funnit någon olägenhet af närvarande stadgande, enär hvarje pass blifvit utfärdadt genast, sedan det Den 16 Mars e. m. 367 Blifvit hegardt. Då för öfrigt rättigheten att utfärda pass står i oskiljaktigt sammanhang med polismagten, och denna ostridigt tillhör Landshöfdingen, måste den förra rättigheten äfven tillhöra honom.
— Då anslaget hufvudsakligen afser förändring af flintlåsgevär till gevär med slagkrutsantändning, en förändring, hvars vigt blifvit af Rikets sednast församlade Ständer eikänd, samt angeläget är, att flottan varder försedd med ett tillräckligt förråd af vapen till krigsbruk, anser Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja den äskade summan 30,000 r:dr, att under åren 1848, 1849 och 1850 utgå med 4 0,000 r:dr om året; dock att det af Rikets Ständer för 12 Stalf:-Utskottets Utlåtande, N:o 74. ändamålet redan anvisade belopp 2 500 r.dr må, Vid liqviden öfver innevarande års anslag, afräknas. e) Till anskaffande af stenkol 10,000 r:dr. Då behofvet af stenkol till reservförråd för krigsångfartyg är obestridligt, och icke, i händelse af ett krigs utbrott, torde kunna med inom riket varande tillgångar fyllas, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte, till anskaffande af stenkol för flottans behof, bevilja ett anslag af 10,000 r:dr, att under åren 1848, 1849 och 1850 meden tredjedel om året utgå. f) Till anskaffande af reservförråd för sjöbeväringens beklädnad, 45,000 r:dr, äfvensom under förutsättning, att, på sätt för landtbeväringen blifvit föreslaget, utur det för krigsbehof bildade reservförråd för beväringsmanskapet, jemväl för sjöbeväringen erhölles ej mindre nödiga reqvisita till första uppsättningen af det tili vapenöfning påräknade manskaps beklädnad, än ock af remtyg, utredning och tältlagstross-effekter för detsamma, till arbetslöner för munderingarnes förfärdigande, utredning och tält för nämnde manskap, 20,300 r:dr. 1 fråga om dessa anslag får Utskottet hänvisa till sitt under punkten N:o 9 här ofvan meddelade yttrande. Stockholm den 21 Februari 1848.
En annan talare har gjort ett salto-mortale och kommit ända derhän, att K. M:s autorisation lill lånet skulle erfordras, och att det dessförutan icke skulle kunna aga rum, och han har menat, att det vore en skuldsättning af Riket, då det dock blott är Banken, hvars skuldsättning är i fråga; likasom det icke vore i grundlagen bestämdt sagdt, att R. St. äro förvaltare af Bauken. Jag kan således icke annat än, för min del, högeligen sätta mig emot en utsträckning af denna ide ända derhän, som skulle 72 § i Reg.F. derigenom förlora ali sin betydelse; men om någon återremiss, mot förmodan, skulle komma att äga rum, skall jag anhålla, att i förslaget måtte göras ett litet tillägg, nemi. att efter orden: ”till förstärkande af Bankens silfverfond, erfordras, ” måtte tilläggas orden: ”om de så nödigt finna.” Ilr Stuart: Jag har redan yttrat den åsigten, att jag anser fnllmägtige icke behöfva någon särskild tillåtelse' af R. St., för att hos K. M. begära Dess nåd. medverkan eller bemedling i ministeriel väg till erhållande af det ifrågavar. creditivet, och ett stadgande härom i det nya bancoreglementet synes mig altså öfverflödigt; men jag anser verkligen ett sådant stadgande så oskyldigt, att, i fall någon del afR. nu församlade St:r skulle linna detsamma nödigt, skall jag icke motsätta mig dess införande i reglementet. En reglementarisk föreskrift rör:de detta ämne, så redigerad, som den BancoUtsk. nu föreslagit, kan jag deremot ingalunda bifalla. Härigenom sknlle nemi. Bancostyrelsen uttryckligen berättigas alt af K. M. begära det biträde, som Bancostyrelsen kan finna för godt att för berörde ändamål i und. äska. I sådant fall låter det alltför väl tänka sig, att denna anhållan blefve af särskilda anledn:r utsträckt ända derhän, att K. M:s icke allenast autorisation, utan oek sanction å det ifrågaställda creditivet begärdes och erhölles. Jag har vid detta tillfälle hört Frih.
på landet för tjenstefolk måtte blifva Den 2 2 Maj, blifva bestämd till Midsommaren, hvilken tid ansäges mera lämpelig för arbetet; och derige* rom en åbo, som afträdde ett hemman vid Wårfrudagen, eller den 14 Mars, samt städslat sitt folk på ett år, ej för så lång tid som nu, ge. nom accord ined det tjenstefolk han då ej kunde behöfva , finge förnöja dem han lemnade; så har Riksdagsmannen Anders Andersson Aberg frän Westerbotten, medelst eit den 29 uti olvar), berörde Mars månad till Hedervärda Bonde-, Ståndet iogifvet Memorial, andragif , att om det gamla bruket kunde äga bestånd, och inger; rubbning af den förut till Tjenstebjons ombyten antagna tid vid denna Riksdag tillkomrne, vora han. dermed nöjd, och visste, att lians hemmavarande Comrnittenter äfven vöre detsamma; men skulle deremot någon ändring ske, sa ansåge Aberg , att, åtmindstoneför de Norra Provinserna, Nyåret vore lärnpeligast, heldst jLandtmannenB arbete då icke behöfde i någon man afstadna för Folkörnsningens skull; hvarjemte Riksdagsmannen Jonas Jansson från Carlstads Län, uti afgifvet Memorial, anfört att hösten visserligen vöre för den arbetande classen af Rikets invånare beqvämligast till Folkömsningen , heldst da annu hvarje Hushåll förmodades hafva något qvar sin inbergade groda; men sorn hergningstiden un* der de sistförllutna åren ovänligen sent infallit, så önskade Jonas Jansson, att Tjenstebjons flytt* ningstid kunde varda utsatt till den 1 November, då några arbetsdagar kunde, bättre än vid den nu föreskrifna flyttniogstiden , umbäras, samt kreaturen äfven .allestädes vöre frän läbo» - Den a 2 Maj. bodarne återkomna; och har Jonas Janason i öfrigt yrkat, att medel mätte vidtagas emot en för tidig efterspaning af Tjenstfolk, så att densamma icke borde få taga sin början förr än vid MichelsinäsSan, hvarigenom alla beting, som kunds föranleda till Lönernas oskäliga uppstegi ande, förmodades kunna bäst undvikas.
Cederström har nyss anfört ett skäl, som är så vigtigt, att jag tillåter mig repetera detsamma, nemi. att ju större tillgången på realisabla papper är, dess mindre är behofvet för Banken att vid tillfälle af kriser indraga sedlar, hvaraf åter stadga i allmänna rörelsen inom landet blifver en följd. Då nu i 61 § Ulsk. ansett nödigt, att tillerkänna llrr Bancofullm. rättighet'att upptaga ett utländskt lån af 3 millioner r:dr b:co; månne då det icke är lämpligare, att Banken äger sådane papper, för hvilka han kan negociera penningar i st. f. taga lån? Frih. Palmstjerna säger, alt Banken i allt fall har ränta af dessa fastighetslån. Ja visserligen; men om Banken får motsvarande ränteobligationer af Riksg.cont., så får han ju lika ränta. Banken förlorar således ingenting på den saken. Hvad Frih. i öfrigt yttrade rör:de svårigheterna för öfverflyttningen i hänseende till Bankens tjenstemän, har Frih. Cederström redan besvarat. Jag erkänner mig icke vara så bevandrad i dessa saker, att jag skulle tillåta mig att ingå i detaljerne deraf; men skulle tro, att dermed förhåller sig som med alla andra dylika förhållanden, att nog går sättet allt för sig. De skäl Utsk. anfört emot öfverflyttningen äro i min tanka så svaga, att redan i dessas svaghet ligger en styrka för åsigten, alt denna öfverflyttning bör ske. Jag har ansett mig böra uppställa ett förslag till de §§, som kunde blifva införde i betänk., för den händelse R. o. Ad. skulle anse lämpligt att besluta oftanämnde öfverflyttning och utber mig att få detsamma uppläsa, sä lydande: ”§ 9. Att Bankens utlåning emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne må från och med 1846 års börjanTill Riksg.cont. öfverflytias, med det belopp, hvartill denna fond vid innevarande års riksdag bestämmes, dock med villkor: § 10. a) att
Hvad gagnade henne väl denna rikedom, hvilken endast skulle vara ett medel att göra henne lycklig? Hon var icke njutningslysten, icke flärdfull, hade ingen begåfning, som kunde tvinga henne att gå sin egen väg. Hon var icke egenkär, och hon visste, att det enda, hon begärde af lifvet, var att få offra sin fulla modersömhet på en varelse, som skulle älska henne, hylla sig till henne, hafva henne att tacka för allt. Jag tycker, att denna känsla måtte hafva slagit upp i henne med en styrka, som när en man begår hvilket dåd som helst, för att få vinna den tillfredsställelse, han söker i att fullborda ett storverk. Hon tog det enda medel, hon kunde finna. Hon såg icke, att det var styggt och oskönt, endast att det skulle fylla hennes dröm. Därför gick hon omkring bland arbetarekvarteren och på fabrikerna i Paris, gick där lugn och behärskad af denna dröm, som hon ej kunde släppa – och valde. Hon såg ut en ung, vacker arbetare, som ingenting annat var för henne, än en frisk och kraftig man. Hon talade vid honom, och sedan hon bundit för hans ögon, förde hon honom i en vagn till sitt hem. Hon behöll honom hos sig, till dess att morgonen grydde. Då band hon åter för hans ögon och lät honom fara bort. Aldrig såg hon honom mer. Ingenting annat ville hon honom, än att han skulle skänka henne ett barn. Hon var ensam om att glädjas åt denna dröm, som hon gjort till verklighet, och utan att yppa sin hemlighet för världen, visade hon sig en dag öppet för alla med sitt barn vid handen. Hon var nu fri från dem, hvilka sökte hennes rikedom och hennes gunst. Hon var fri från männen, hvilka i henne sågo en tvetydig kvinna. Hon var fri från kvinnorna, hvilka blygdes för hennes sällskap. Hela lifvet var endast hennes och hennes barns. Och hon var lyckligare, sägs det, än människor äro. Pierre smålog, när jag berättade honom historien och sade, att denna kvinna på sitt sätt var ett geni. »Ett geni?» svarade jag. »Ja,» sade han leende. »Som kvinna. Han hade rätt, och jag kände hans ord som en svidande förebråelse mot mig själf.
För närvarande bedrifves den inom samtlige skärgårds-socknarne med 56 skonerter och galeaser samt 140 jagtbålar, hvardera öfver 5 läster, eller med tillsammans 196 större och mindre fartyg, hvilkas sammanlagda lästetal uppgår till 4,697. Ladugårds-skötseln drifves i trakten kring liufvudstaden, skiljd från; jordbruket, såsom en särskild mycket lönande näringsgren. Skjutsningen i Stockholm och vid gä s tg i f v a r e g å r d arne närmast derintill utgör för mången en icke obetydlig inkomstkälla, ehuru menligt den för öfrigt verkar på folkets sedlighet och moraliska bildning. Brännvinsbränningen, som isynnerhet vid de större brännerierne utgör en särskild näringsgren, har förminskats dels för skogsbrist, dels för de låga bränvinspriserne och dels emedan genom den nu gällande Nådiga Förordningen om bränvinsbränningen i Riket, bränningstiden blifvit förkortad 13 och afgiften så förhöjd, att bran vinsbränning med mindre pannor icke le renar någon mot besväret lönande vinst. Pannor af 15 kannor och derunder . — från 15 till och med 25 kannor — från 25 till och med 35 dito — från 35 Lill och med 50 dito •—• öfver 50 kannor . Häraf synes att redan första året sedan 1835 års Bränvins-Förordning blef gällande, minskades antalet af bränvinspannorne med mera än en fjerdedel. Då hufvudstaden å alla sidor omslutes af Länet, är det naturligt att densamma ock skall utgöra hufvudsakliga afsättningsorten för hvad inom Länet produceras. Någon del af span målen säljes dock i norra delen af Länet, för att derifrån direkte aflöras till Norrland, och strömming säljes eller bortbytes mot säd i nästan alla hamnar vid Mälarens stränder. Kommunikatiorierne till lands och vatten hafva genom flere arbeten blifvit lättade. Den uti sista berättelsen omförmälde kanalgräfning mellan Wärtan oell Djurgårdsviken har blifvit fullbordad och visat sig vara af åsyftad nytta.
Arbtts kom»i«ideri»gar lil' A A>'m^ns sjnkwLrd. i6 R°terii>gs-ätMed undantag af wrebro och Skaraborgs Län, äro Längderna öfwer den Extra och den nya Ordinarie Soldac-Roteringen i Rikets öfriga Län, der sadan Rotering förekommer, nu af Kongl. Maj:t siutligen pröfwade. Kongl. Maj:t förwämar, att Nolerings-werken äfwen för förstnämnde 2:ne Län snart stola hinna afsiutas, pä det Kongl. Mast, enligt Rikets Ständers wid sistförflutna Riksdag yttrade önstan, mä blifwa i tillfälle att i ett sammanhang om den nya Ordinarie Soldat-roteringen i sin helhet afläta Nädig Proposition, och angäende ferstilt Jemtlands Notering har Kongl. Maj:t bifallit den af Rikets Ständer gjorda hemställan om ny Rotering inom denna provins. Wch^bottms I anseende till Westerbottens Fält-Jägare Regementes widsträckk»lm„g. ta förläggning och deraf uppstäende olägenheter för Regementet, hade Kongl. Mast redan är 1837 bestmit, att detsamma stulle i 2me Corpser fördelas. Detta Kongl. Majus bestut har nu mera blifwit i werket satt, sä att, i stället för det förra Regementet, 2:ne Corpser blifwit organiserade under namn af Norrbottens Fält-JägareCorps och Westerbottens Fält-Jägare-Corps med serstilta Löniitgs Stater. Bohus Lans Sedan det med Rusthällarne wid Södra Bataljonen af Bo Sdd>/BaHus-Läns Regemente ingängna Häst vakans-kontrakt med är 1842 lupit till ända, har Kongl. Maj:t tillätit, att
Det var Julianus' avsikt, att det skulle återfå sin forna prakt och den pytiska orakeltjänsten återställas; han hade åt Krysanteus anförtrott utförandet av denna plan. Vintern hade nu avlövat den åldriga, åt Apollon helgade lunden och bäddat drivor i dalen. Krysanteus och Hermione funno templet öde. Dess siste präst, den gamle Herakleon, vars hus Krysanteus och hans dotter en gång gästat, var död; hans tjänarinna hade flyttat till den närbelägna staden. När Krysanteus och Hermione lämnade templet Hermione fördjupad i minnena från den natt hon där upplevat varsnade de en man, som långsamt steg uppför den ena av dalens branta väggar och försvann bakom en klippa. Han bar hjälm på huvudet, svärd vid sidan, men var i trots av den stränga kölden endast skyld av ett djurskinn kring midjan. Anländ till staden, hörde Krysanteus där, att det rövarband, som innästlat sig i Parnassens klyftor, ännu fortfor att härja i omgivningen. Stadsboarne trodde sig veta, att fridstörarne tillhörde den kristna sekt, som kallades donatister, mot vilka Konstantius påbjudit utrotningskrig, och som under mångåriga förföljelser hade urartat till ytterlig vildhet. Flyktande från sina nedbrända byar till ödemarker eller otillgängliga bergstrakter, hade de där ordnat sig till rövarband, som oroade de afrikanska provinserna och även andra nejder på andra sidan Medelhavet, till vilka spridda hopar lyckats komma undan. Vad de donatister vidkom, som oroade nejden kring Delfi, hade dessa från början endast utgjort ett litet antal, men småningom ökats med rymda slavar och soldater samt missdådare av varjehanda slag. Icke nog härmed. Bland de ensligt boende herdarne och åkerbrukarne i de parnassiska dälderna hade de vunnit många anhängare åt sin tro, och dessa med sina familjer hade icke tvekat att lämna lugnet och torftigheten i sina hyddor för att med trosfränderna dela deras vilda levnadssätt. Krysanteus beslöt att uppsöka dessa donatister. Stadsboarne avrådde honom från det vådliga företaget, men han stod fast i sitt uppsåt.
Om en sådan valfrihet varit leornad sistlidne höst, skulle säkert större delen af det mjöl, sorn i oerhörd mängd från utlandet infördes, och hvilket i närvarande stund verkar högst tryckande på spanmålsoch penningemarknaden inom fäderneslandet, uteblifvit. iievilln. m. fl. LIlsk. Bet. JV? 2. Med anledning häraf föreslå vi vördsamt, det mätte Rikets Ständer besluta, att bränvins-tillverkare vid anmälningen sjelf får bestämma om han vill begagna en eller begge de af Utskottet föreslagna månader, eller i dess ställe anmäla sig till begagnande af en eller 2:ne månader under vintern på nyåret, antingen från den 15 Januari eller den 15 Februari. Utskottets förslag i § 20, som fattades med 3 rösters pluralitet, att uteslutande bibehålla distillerings—rätten, som privilegium lör städerna, kunna vi icke eller dela. Det upplystes inom Utskottet, att nuvarande bränvins-tillverknings-redskap icke ar ändamålsenlig till eller för distillerings ulöfvande. Derföre har Utskottet tillåtit distillerings—redskap att vara hur som helst beskaffad. 1 följd al detta förslag skall landtmannen, som på många ställen har 10 å 20 mil till närmaste stad, och har rättighet alt tillverka bränvin, det oaktadt tvingas forsla detsamma till staden, för att få del ändamålsenligt distilleradt. Utskottet synes hafva glömt detta. Vi yrka lika rätt till distillering för land som stad; helst all undantags-lagstiftning är förhatlig. Vidare har Utskottet föreslagit i § 39 alt höja skatten från 16 sk. B:ko till 60 öre för hvarje afverkad kanna bränvin. En åsigt, som vi icke kunnat biträda.