Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bergs-kollegii indragning, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 46, i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utvidgad religions-frihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda dermed sammanhängande, inom Riks-Stånden väckta, motioner, stadnade Preste-Ståndet i följande beslut: Med bifall till Utskottets tillstyrkande å sid. 22, det måtte Rikets Ständer förklara, dels att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, likasom Herr Bodells framställning, så vidt den afser en utvidgad religions-frihet, ej kunna bifallas, dels ock att de af Herr Biskop Thomander, Herr Prosten Ljunggren och Herr Prosten Almqvist, under förutsättning af en sådan utvidgning, väckta förslag förfalla, åter remitterade Ståndet Utskottets under Litt. A. och B. framställda förslag, afslog förslagen Litt. C. och D, samt biföll den å sid. 25 gjorda hemställan, att Herr Ribbings och Herr Bodells der omförmälda yrkanden må lemnäs utan afseende. Frän Vällofl. Borgare-Sländet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande N:o 46, i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utvidgad religions-frihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda dermed sammanhängande, inom Riks-Stånden väckta, motioner. Härvid förekommo: l:o. Mom. Litt A. och B. 614 Prot.-Utdrag den 31 Oktober och 4 November 1857. Ståndet biföll Kongl. Maj:ts förslag till Förordning, angående utvidgad religions-frihet och dermed sammanhang egande ämnen, med den rättelse uti ingressen, att der bör nämnas, ibland författningar, som upphäfvas, 7 kap. 4 § Ärfdabalken, i stället för nu upprepade 4 kap. 7 § samma Balk. 2:o. Momenten Litt.
Lä en dito pä zz dito dily ^ 4: 18 och en pä dito dito — 1: 22 70 kannors Pannan sifwer 16 gänger större afgift an »-?; kannors Pannan och ;s gänger mera, än den pä zz kannor. En 60 kannors Panna betalar rr da en pä zo dito dito 3 r 36 och en pä is dito dito z» 62 kannors Pannan borde betala ir sänger mera än den pä 15 kannor, men sifwer nu 24 gänger mera, sedan Pannor till och med 16 kannor bliswit nedsatte till sjelfwa afgiften och 4 gänger mera an en pä 32 kannor. zw. Af twenne Ledamöter af Högloft. Ridderssapet och Adeln och allmänt af de z:ne öfrige Riks, Ständen är yrkadt en högre afgift ä den andra 92 kqnnors Pannan. Ehuru Utssottet af de redan anförde exempel hade anledning förblifwa wid den afgift, som för andra Pannan är projecterad, äfwen af det ffäl, att denna Pannas begagnande icke torde komma i frägq wid andra än större Egendomar och i synner, het dem, hwilka icke äro förledde med mer än en Bolstad; likwäl och fom denne förhöjning blifwit fä allmam yrkad, kan Utssottet icke underläta, att vördsammeligen föreftä följande Progressiva afgift W besagltaadet af andra Pannans rymd. För 10 kannor 32. För ro kannor 40. För zo kannor i: — För 40 kannor — i: 8- För 50 kannor i: 16. För 70 kannor — r: 32. För 8» kannor — » 40. För 90 kannor — 2: — allt räknadt för hwarje kanna. 4:0. För de Pannor som nyttjas till större rymd än man efter HcmmanSwärdet äger rätt att begagna, hama Högwördige Preste, och Wälloff.
Han fattade icke att de som voro uppe en gång icke vidare behöfde trampa ner, att de som sutto på höjden kunde vara nedlåtande utan att stiga ner, och han insåg ej att de som voro nere kände sig trampade af dem, som ville stiga förbi dem upp, och att de som aldrig hade utsigt komma upp endast hade den trösten att hala ner dem, som voro uppe eller på vägen. Det var ju lagen för jemvigten, som han ej insett än. Han var emellertid hänryckt af att komma bland de förnäma. Fritz började ge honom instruktioner huru han skulle umgås och uppföra sig. Man skulle inte krypa, vara undfallande, icke säga allt hvad man tänkte, ty det begärde ingen få veta; kunde man säga artigheter utan att smickra för groft, vore det godt; konversera, men icke räsonnera, framför allt ej disputera, ty rätt fick man ändå aldrig. Det var ju en klok yngling. Johan tyckte han var faslig, men gömde orden i sitt hjerta. Hvad han kunde vinna vore en akademisk kondition, kanske få resa utrikes, Rom och Paris med disciplerna; det var det högsta han begärde af de förnäma. Det ansåg han vara att göra lycka, och den lyckan skulle han nu jaga efter. Så gjorde han sin första visit hos friherrinnan en söndagseftermiddag då hon var i staden. Hon liknade ett gammalt porträtt af en medelålders dam. Örnnäsa, stora bruna ögon och krusadt hår ner öfver tinningarne. Hon var elegisk, släpade på rösten och talade något i näsan. Johan tyckte icke hon såg fin ut, och våningen var tarfligare än hans hem, men de hade ju herrgård på landet, slott. Hon tilltalade honom likväl, ty hon hade ett drag, som påminde om hans mor. Hon examinerade honom, konverserade och släppte sitt nystan. Johan sprang upp, tog fatt nystanet, men återlemnade det med en min, som sjelfbelåtet sade: jag kan det der, ty jag har tagit upp många näsdukar förut åt damerna. Examen utföll till hans fördel, och han var antagen. Morgonen om dagen då de skulle resa ur staden, infann han sig i våningen. Kunglig sektern, så kallades husbonden, stod i skjortärmarne framför salsspegeln och knöt sin halsduk.
För hvarje frälsehemman skulle erläggas en åboafgift af 1$ rdr och för hvarje kronooch kronoskattehemman, som beboddes af adelsman, prest eller ståndsperson, 2 rdr. Stångjernsbruksegare skulle erlägga 16$ och egare af bergsmanshamrar 13$ rdr för hvarje skepp:d hammarskatt. Sockerbruksegare skulle betala en stämpelafgift af 2 rst för hvarje skålp. socker. Afgiften för Dylta svafvelbruk bestämdes likaledes uli visst belopp, eller 24, 4 och 2 sk., för hvarje der tillverkadt skeppid svafvel, viktriol och rödfärg, Sjöassuransoch dykerikompanierna skulle betala hvardera 666$ samt Jernkontoret 3,333$ rdr. Arrendatorer af kungsoch ladugårdar skulle erlägga samma åboafgift, som innehafvare af kronohemman. För bestämda penningearrendén skulle betalas 4 proc. af arrendesumman, om egendomens utarrendering skett genom auktion, men eljest 40 proc. — Uti 1789 års bevillningsförordning förekommer första stadgandet om bevillning för testamenterade kapitaler, för hvilka, då de tillfölle andre testamentstagare än make och bröstarfvingar, skulle erläggas 1 proc. Enligt samma förordning blef allmogens i Kopparbergs län bevillning, med afseende å grufvehjelpen, nedsatt til! hälften mot hvad rikets öfrige allmoge skulle utgöra. Uti förordningens 3:dje artikel stadgas, att för hvarje fönsterluft i boningsrum inom enskilda och embetseller boställshus skulle betalas särskild afgift, hvars belopp i städerna var olika för dubbla eller större samt för enkla eller medelmåttiga och mindre fönsterlufter. Högsta afgiftsbeloppen bestämdes för fönsterlufter i Stockholm och Göteborg till 8, 5 och 2 sk. I städer af Usta och 2:dra klasserna utgjorde ifrågavarande afgift 4, 3 och 2 sk., i städer af 3:dje och 4:de klasserna 3 och 2 sk. och i 5:te klassens städer 3 och 1$ sk.
Ehuru det enklaste, billigaste och bästa visserligen vore, att i skatteväsendet, likasom i alla andra affärsförhållanden, endast tillämpa den i tjugu år antagna och genom 1830 års myntlag till constant silfvervärde bestämda värdemätaren, hvilken utväg — såsom vi sett — redan för längesedan af Sveriges regering förordats, vågar dock hvarken jag eller de med mig lika tänkande, nu föreslå någonting så radikalt, hvilket dessutom, som det vill synas, ej af alla räntegifvare önskas; utan torde vara lämpligast, att, på sätt Hr Westerstrand i sin motion föreslagit, yrka bibehållandet af hufvudpersedlarne spanmål och smör, hvilka ensamma utgöra öfver 60 proc. af ordinarie räntans totalbelopp samt alla öfrigas förvandling till fix penningeränta. Förenämnde persedlar äro ock de, hvilka deputerade i de flesta län önskat bibehållna. Hvad de landsorter beträffar, hvilkas deputerade önskat bibehållandet af andra varupersedlar såsom kött, talg, fläsk, hö, strömming, lax och tackjern, så torde i närvande tider och med konsumtionens till vext vida mindre svårighet möta för afsättningen af dessa artiklar än för spanmål: deras sammanlagda värde utgör ock endast circa 190,000 R:dr, således ej mer än 8 proc. af hela den ordinarie räntan. De sifferberäkningar jag här uptagit grunda sig pä uplysningar, hvilka i går benäget lemnades mig i K. Kammar-Colhii arkif, utom hvad artikeln tackjern angar, hvarå upgift erhållits af en StatsUtsk:s ledamot, och hvars hela belopp utgör 12,000 R:dr. I beräkningen öfver de serskilda räntepersedlarnes olika stigande, har jag tagit år 1834 till utgångspunkt, emedan före myntbestämningen intet constant penn ingevärde egde rum. StatsUtsk:s skäl emot denna reform, att den nemi. skulle innebära ett uprifvande af Konungs och Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut, har redan af föreg:de talare till fullo blifvit vederlagdt; och om äfven det skulle anses giltigt, saknas ej exempel på, att ett slikt uprifvande tillförene skett i frågor af vida mindre nödig och genomgripande art än denna.
Arves nya uppförande låg i det vaknade medvetandet att hafva varit alltför hjertlig, då hjertligheten endast stödde sig på vänskap; och till förbättrande af detta fel ansåg han tjenligast att draga sig så mycket som möjligt inom broderlighetens svalare gränser. Emellertid kom allt detta så hastigt och besynnerligt, att det ofelbart måste förekomma den slutna, men derföre ej mindre finkänsliga Josefina påfallande och kanske mindre grannlaga. Arve gjorde hvad han kunde och borde. Det var ej hans fel att han icke egde tillräcklig bildning och menniskokännedom, för att kunna urskilja huruvida han gick för långt i sitt nit för Josefinas lugn, eller icke. ”Gud allena vet, huru denna jemmer kan afhjelpas!” sade Arve, sedan hans mor gått. ”Det lilla, en enskild person med mina inkomster kan göra, är så obetydligt i förhållande till det onda, att det ej serdeles kan kännas; och likväl fruktar jag att också detta lilla kan ta slut. Ha vi ännu mycket mjöl qvar, goda Josefina?” ”Icke mycket, endast för ett par veckor, gudnå’s!” Arve yttrade sitt bekymmer blott med en tyst suck. Hans kassa var i ett ganska klent tillstånd; ty jakten låg för det mesta overksam under denna årstid. ”Har du inte ännu fått dina penningar tillbaka från Lars?” frågade Josefina med en liten släng af den kitslighet, hvilken oftare vidlåder qvinnorna, än männerna finna önskvärdt. Josefina visste rätt väl att Arve icke återfått sitt lån; och som han anade skälet för hennes fråga, svarade han endast med ett tvärt nej. ”Det var rätt ledsamt; men jag sade dig förut att det skulle så gå!” ”Gud ske lof,” tänkte Arve vid dessa ord, ”att jag ej friade till henne! Hvad kunde varit odrägligare, än att haft en hustru, som vid minsta fel eller misstag försäkrat att hon redan förut vetat hur det skulle gå, och att hon bedt mig låta bli, m. m.? Nej, Josefina hade icke passat åt mig; men en snäll och bra flicka är hon ändå. Gud gifve att någon annan ville gifta sig med henne, så att hon blefve lyckligt försörjd!”
Och var en man af de Phariseer, som het Nicodemus, en öfverste ibland Judarna. Han kom till Jesum om nattena, och sade till honom: Rabbi, vi vete att du äst kommen af Gudi för en lärare; ty ingen kan göra de tecken, som du gör, utan Gud är med honom. Jesus svarade, och sade till honom: Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Utan en blifver född på nytt, kan han icke se Guds rike. Då sade Nicodemus till honom: Huru kan en menniska födas, när hon är gammal? Icke kan hon på nytt gå in i sins moders lif, och födas? Svarade Jesus: Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Utan en varder född af vatten och Andanom, kan han icke ingå i Guds rike. Det som är födt af kött, det är kött; och det som är födt af Andanom, det är Ande. Förundra icke, att jag sade dig, att I måsten födas på nytt. Vädret blås hvart det vill, och du hörer dess röst; och du vetst icke hvadan det kommer, eller hvart det fart alltså är hvar och en, som af Andanom född är. Nicodemus svarade, och sade till honom: Huru kan detta ske? Jesus svarade, och sade till honom: Äst du en mästare i Israel, och vetst icke detta? Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Vi tale det vi vete, och det vi hafve sett, det vittne vi; och vårt vittnesbörd anammen I icke. Tron I icke, när jag säger eder om jordisk ting; huru skolen I då tro, om jag säger eder om himmelsk ting? Och ingen far upp i himmelen, utan den som for neder af himmelen, menniskones Son, som är i himmelen. Och såsom Moses upphöjde ormen i öknene, alltså måste ock menniskones Son varda upphöjd; På det att hvar och en, som tror på honom, skall icke förgås, utan få evinnerligit lif. Ty så älskade Gud verldena, att han utgaf sin enda Son, på det att hvar och en, som tror på honom, skall icke förgås, utan få evinnerligit lif.
Efter dessa ars förlopp och sedermera efter resp. 1 0 och 1 5 i r erhålles, som nämiidt, ett klderstillägg af 1 0 0 kr. I minga - för att ej stlga de flesta - fall är telegrafisten för sin iatkomst hauvisad till sin egen arbetsförtjänst. För att ej tala om de alltför talrilra fall, då hon, i likhet med s i mangen arbeterska, liar fattiga föräldrar eller andra anhöriga att draga försorg om. Huru nu sammanj gmka utgifterna f ör de nödvändigaste lefnadsomkostnaderna med inkomsten? Minimipriset för en inackordering i stiider som Stockholm torde ej understiga 50 kronor i mhaden, iiaturligtvis då utan förmånen af eget rum och med ett kosthill, som utan öfverdrift kan kallas för magert. Efter den allra lägsta beräkning skulle således till husrum och kost åtgä 600 kr. Etrligen; återstår siledes 1 0 0 kr., af hvilka, sedan pensionsafgiften och skatten blifvit fråndragna, alla de öfriga nödvandiga utgifterna för kläder, tvätt, lakarevård o. s. v. skola bestridas. I sanning siffror som tala! Men utom den orättvisa, som synes ligga diiri, ath staten bjuder en ordinarie tjänsteman en så låg lön för ett strängt arbete, larer äfven den nya ordningen komma, atii drabba de äldre extra orditarz ' e telegrafisterna. Vanligen ar det först efter 12 i 1 5 års tjänstgöring, som extra ' ordinarie vinn er befordran till ordinarie %j enst. E e a, ordinarie telegrafisternas aflönin g kommer naturligtvis. att s ä d a s under den lägsta ordinarie telegrafistlönen, hvartill kommer det förhållandet att de telegrafister, hvilka ej %tt öfva sig i skötseln af telefon, vid sökande af befordran ej kunna iberopa samma meriter som de hvilka börjat tjänstgöra vid de interurbana ledningarna.
Ani», lill Exp.-Utsk. den 16 Febr. 18S7, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning aj väckt förslag om tillägg i Militie-BoställsOrdningen. Uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har G. Johansson från Kronobergs län andragit, att, enligt nu gällande Militie-boställs-ordning af den 23 Januari 183(5, egde afträdaren ej att af efterträdaren fordra någon ersättning för å bostället verkställda (örbättringar, hvilket syntes hårdt och för en indelningshafvare medförde föga uppmuntran till verkställande af några betydliga förbättringar eller större odlingar, helst han ej kunde veta huru länge han förblefve innehafvare af ett sådant boställe; och yrkade motionären derföre det tillägg uti bemälda Kongl. Förordning, att en afträdare af Militie-boslälle borde af tillträdaren tillgodonjuta ersättning efter mätismanna ordom lör uppförde stenhägnader och anlagde vägar å boställets egor. Motionärens uppgift att någon ersättning ej tillkomme innehafvare af Militieboställe för de å bostället verkställda förbättringar, synes Utskottet härröra af misstag, enär, förutom andra i berörde afseende utfärdade bestämmelser, jemväl 43 § i den af motionären åberopade boställs-ordning tillförsäkrar boställshafvaren fördelar när betydligare odlingar blifvit verkställde. Hvad åter vidkommer motionärens förslag att boställshafvare särskildt måtte tillförsäkras ersättning för uppförde slengärdesgårdar och anlagde vägar å boställets egor, så finner Utskottet berörde arbeten, der de till verkligt gagn för bostället lända, dock icke kunna i allmänhet anses vara af den betydenhet, att någon sådan särskild ersättning derföre synes böra ega rum; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Februari 1857.
K M:s Bef:h:de erhållit ett lystringsord, som sätter honom i tillfälle att tillse, det den upbördsman, som förlorat sin löftesmäns förtroende, icke vidare får med Kronans medel att skaffa. Jag tror, att hvarken Kronan eller K. M:s Bef:h:de derpå skola komma att förlora. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.: Jag instämmer till alla delar i hvad Hr Nordenfelt yttrat. Jag anser det vara Statens skyldighet att vidtaga så beskaffade kontroller, som äro nödvändiga och behöfliga för att förekomma balanser hos Statens upbördsmän, men jag kan icke inse, att det dr lämpligt att kasta ansvaret för en balans, som möjligen upstått just genom en försummelse hos den, som äger att utöfva kontrollen, på andra personer, de der af vänskap eller andra orsaker gått i borgen. Hvad deremot Hr Printzensköld yttrat, kan jag icke anse på något sätt gendrifva eller vederlägga hvad Hr Nordenfelt i saken anfört. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs Frih. Alströmers, Jonas-, d. 3 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de förändrad organisation af Religionsvården. Hr Ter smeden, Nils: Den framställning motionären gjort är af så omätlig vigt, att det säkerligen skulle förefalla Utsk. besynnerligt, om den icke från detta Stånd beledsagades med några anmärkn:r. Förslaget år af så stor omfattning, att jag tror, att för att bringa det till det slut, som motionären önskar, skulle erfordras längre tid, än den som åtgick för våra gamla kyrkomöten. Om jag å ena sidan gerna medgifver att detta förslag bär vittne om en stor kristlig fromhet och mycket andligt nit, kan dock å andra sidan icke förnekas, att, för att vinna det stora mål motionären åsyftar, erfordras ganska djupa insigter och mycken erfarenhet, och om jag sade, att förslaget bär vittne om dessa egenskaper till något högre mått, så talade jag mot min öfvertygelse. Det onda, som öfverklagas i vår församling, anser motionären härflyta från de falska begrepp, hvilka man af ålder fästat vid ordet Kyrka.
Uti 310* Den 11 Juli. Uti blotta Bevillningar består den delen af utskylderna so:n Kronan tillfaller och Stockholms Stad erlägger saint af Uppbords-Goimnissarierna uppbäres. Bevillningarne utgingo fordom under särskilta benämningar, nemligen: Allmän Bevillning, Bönoch Betalnings Afgift, Slottshjelp och Medic'nal-Fond ; men alla dessa inbegripas nu, efter taget beslut vid 180g och I8io års Riksdag, uti den Allmänna BeviUnin» gen, hvaraf Stats-Vefket ifrån Riksgälds Contoiret väl erhåller en viss vid hvarje Riksdag bestämd Summa, men hvilken intill Skillingar och Runstycken är lämpad efter Stats Verkets af Stan* derna pröfvade, bestämde och påräknade behof, hvaribland allsin tet är uppfördt för UppbördsBetjeningen i Stockholm , eller någon annan Sta-ds Uppbörds-Verk i Riket. Enligt Riksens Ständers ofvan åberopade förordnande vid 1734 års Riksdag borde väl Stockholms Stad, som uti Uppbörden ingen an del äger, icke eller besvaras med UppbördsCommissariernas aflonande, hvarföre de löner, som för dem då fastställtes ock sedermera, än af Konungen och än af Riksens Ständer, förbättrades, skulle godtgöras af Kronan; men sedan Konungen och Ständerna vid 1756 års Riksdag förklarat, att hvad Kronan då till deras aflöning bidrog, var en viss summa, som blott kunde ökas med en Uppbörds-Commissarie-lön, omen sådan Betjent pröfvades nödig , samt att Staden af egna medel borde tillägga hvad derutöfver tarfvades; så har på ofvan i underdånighet an» fördt satt, endast den bestämda summan af Krono» - Den l i Jåll. X103 no-Uppbörden blifvit innebållen och det, efter tillika vidtagen författning, af Bevillningen allena, efter sorn Uppbörden bestått endast i Bevillningar.
En för korrt tid sedan utkommen och i Bokhandeln tillgänglig skrift, under titel : Några olägenheter, sorn inträffa vid antagandet af den f öreslagna f örändringen med Rikets Matt, Mål och Vigt, af Tryckt i Linköping 1818, förtjenar att i detta afseende genomläsas och begrundas. Om deremot de förbättringar, jag haft äran föreslå , nemligen: för Rymdemålet en enda sorts tunna så väl för våta som torra varor, på 48 kannor, samt: för vigten, att endast victualievigten, med bibehållande af dess nuvarande fördelning , antages, utan att Deciinalräknesärtets tillämpning, förr än efter en föregående myntreglering, och sedan det under åtminstone några års tid blifvit i folkscholorna anbefalldt att undervisas, sattes i fråga, så tror jag, att massan af Nationen Bil.t.Lag~$.Allm.llesv.a.Oec.Utsk.Uti.N.o 46.29. skall utan allt för stor ansträngning kunna Vänja sig vid denna förändring. Ett stort steg vore då gjordt till föreDkling uti Rikets Mått, Mål och Vigt, öfverensstämmande med behofvet, och , enligt mitt begrepp, svarande mot det kraf af fortgående upplysning och förbättring, samhällets närvarande ställning synes påkalla. Att ega endast ett längdemått, ett rymdemål och en vigt öfver hela Riket, vore redan en så redbar vinst, att ganska få Nationer skulle kunna berömma sig af att hafva ett enklare och redigare Mått-, Måloch Vigtsystem än den Svenska, stockholm. Elméns och Granbergs Tryckeri, 182 N:o 47« Antoni till Exped. Utskottet dien 3i Julii 182g. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betäntänkande N:o 13, rörande väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderne oell vilkoren för Hemmans klyfning samt afsöndring af Jord eller andra Lägenheter från Hemman.
Kammar-kollegium det för omförmälda 20 år utförda medelpriset å räntebräder, 2 Ridr 44 sk. Banko, vara beräknadt efter fullkomligt riktiga och ensamt giltiga grunder, uti hvilka förändring icke finge ske derföre att minskning sedermera kunnat ega rum uti de antagne dimensionerne å persedeln. Om denna åsigt, icke godkändes, kunde ännu tilläfventyrs skeende förändringar i storleken af bräder, som i de särskilda länens markegängs-taxor upptoges pä mera än 30 olika sätt, eller ock i beskaffenheten af andra räntepersediar, leda till ytterligare jemkningar i det 20-äriga medelvärde, som för de gamla räntornas omsättning i nya skulle tagas till grund saint förvecklingar och tvister af mångfaldig art deraf blifva sannolika följden, hvarjemte samma Kongl. Kollegium i underdånighet fästat uppmärksamhet ä svårigheten eller nästan omöjligheten, att numera för en följd af förflutna år bestämma rätta markegångs-värdet å en räntepersedel, som den tiden i sin nuvarande beskaffenhet icke funnits till pris uppgifven. Dertill komme, att markegängspriset å en tolft bräder af nu stadgade mindre dimensioner för år 1858 eller första äret, desamma förekomme i taxan, och dä, såsom kändt vore, prisen i allmänhet genom <5 State-Uukottets Utlåtande N:o 68. ofördelaktig handels-konjunktur befunnos nedtryckta, detta oaktadt uppgått till 4 R:dr Banko eller 6 R:dr Riksmynt, och således betydligt öfverstigit det för persedelns förvandling i penningar beräknade 20-äriga medi lvärde; af hvilket förhållande kunde slutas, att ett räntebräde redan i verkligheten för sågverksegaren hade ett vida högre värde än den motsvarighet i penningar, som han behöfde derför till Kronan utgifva. I betraktande af hvad Kongl. Kammar-kollegium sålunda anfört, samt enär, enligt hvad ofvan förmäles, enahanda fråga nu är beroende på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, hemställer Utskottet att motionärens framställning ej för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.