Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att BondeSt. afsagt sig rättigheten, alt sända flera deputerade, än de andra St:n göra, blir i min tanka icke något skäl, att frångå det gamla. Hvari det förhatliga i omröstningssättet består blir en hemlighet för mig. Hvarföre kan man icke lika säkert hoppas, alt de priskuranter, hvarom Hr von Troil talat, skola begagnas när omröstningen sker såsom hittills, som då den skor per capita? Något giltigt skäl har man sannerligen kunnat anföra för förändringen. Man föreslår den endast för sin egen skull och tycker den vara bra, derföre att den innebär någonting nytt. Det är ursäktligt om jag i detta afeeende är af annan tanke och att jag icke gerna vill en förändring, förr än man visat nyttan af densamma. Inom Utskm, jag är säker derpå, skulle resultaten blifvit helt annorlunda och det mången gång till det allmännas båtnad, om man icke varit så angelägen att införa omröstningen per capita. Samma förhållande skulle tvifvelsutan äfven hår komma alt i framtiden inträffa. Derföre, och då R. o. Ad. vid sista riksdagen afslog den framställning, som nu blifvit förnyad och man icke kan åberopa såsom skäl för bifall ali här är fråga om småpersedlar, hvilka man har beslutat skola förvandlas lill penningar, så vill jag hoppas, att R. o. Ad. skall vidblifva det beslut, som R. o. Ad. just i denna fråga för mindre än tre år sedan fattade. Jag anhåller om afslag på belänk. H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s tillstyrkande i denna punkt framställda propos. besvarades nied starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Hr Printzensköld gjord begäran om votering ; uplästes sill justering och godkändes följande votens-propos.: Den, som bifaller hvad StatsUtsk. i dess utlåt.
Man vore der icke van att noga välja sina uttryck; och en i ord begången förseelse af barnen borde få försonas och förlåtas, utan åklagare-magtens inblandning, hvilken icke kunde bidraga att befästa den vördnad, kärlek osli tillgifvenhet, som emellan föräldrar och barn borde ega rum; af Herr von Strussenfelt , som förenat sig med Herr Dalman; inom Fidio/lige Borgare-Ståndet : af Herr Hessle', att han understödde motionen, då här icke vöre fråga om ändring i straff-systemet, utan endast om inskränkning af allmän å - 28- Lng-T}:skctt:tsUititiiide AT:a 171, klagarcsvält, att iiittähga i det enskilda famille-lifvet. Ett der fälldt yttrande af barnen mot. föräldrarne, som desse ej funné straffvärdt, borde icke få åtalas.. Lagforändringen i detta hänseende vore destomera behöflig, som nian hade allt för många och ofullkomligt qvalificerade åklagare. Den ena efter den andra plägade nu ofta anmäla sig; hans tystnad måste köpas af föräldrarne sjelfve; och familjen undergick emedlertid på sådant sätt ett gemensamt lidande, större än om förseelsen genast blifvit bedömd efter Lag.- Och hafva häruti förenat sig Herrar Sjoblom och Holm; af Herr Rubin: att lian ville biträda motionen med den inskränkning, att ifrågavarande förseelse alliid linge af allmän åklagare beifras då den begås på sådant sätt och ställe, alt allmän förargelse derigenom åstadhomn. es; af Herr Egnell: att lian ansåge den lågförändring böra ega ruin, att ingen annan än rätter mals-egande må anmäla sådant brott, sorn här är i fråga,..så vida det vöre krom Inas'begånget! Hän. grundade denna mening på hvad Ilian . erfarit såsom Domare, vid handläggning af tvanne mål, hvil ka tillkommit på grund af tjenslekjons sqvaller; I det ena hade fadren sjelf gifvit anledning lill sonens brott, derigenom att den förre, sorn hemkommit i insigt tillstånd, behandlat sonen illa.
Knappnålar w 25 1 s i 6 Inkom Utj?- T ranmande e n J e sito Tu 11- Tall - T ullProc. Proc. Proc, „ Alla andra slag ej specificerade W. 5° Knytningar Se Fransar Kol, Bränn \y. 3° Koppar, Rå och oarbetad alla slag Rå koppar W. 1 oo 2 1 Går W. loo 4 , Smidd : ,5 jj Plåtar myntade, och så kallade Ungerska , saint Gjutkakor i oo 3 „ „ Slantar, myntade 100 fdrh. Ordinarie ochextra ordinarie arbete, smidt eller valsadt , såsom Bottnar Bleck af hvad diameter och dimension somhelsdt, såkal~ ' lade Spanskgrön bottnar, uppdjupadt och flere icke fullfärdige arbeten , så och Blindmynt, gjuten Koppar och Metall Spik, äf4 17 Inkon | Utgå- Tranmande ende s to TullTullTullProc. Proc. Proc. vensom de så kallade Negros och Koppartråd , samt granullerad Koppar 100 2 u Helfärdigt arbe* te, större eller mindre , Smidt eller gjutet, så som Kittlar Pannor, flaskor, köks. käril och köksredskap samt £• nare arbete af alla namn och slag, de må vara polerade, cicelerade , lakerade , drifne , slipade, broncerade eller fernissade 100 , Gammal , brukad och skrotkoppar, samt så kallad kopparaska 100 20 „ Träd Se I.itt. T. Kopparrök Se Victriol Kopparstick och Estamper alla slag o oinbundne W. 5 1 , Inbundne W. 15 1 * i8 Inkom Utgå- Tranman de ende sito TullTullTullProc. Proc. Proc. Ju. Infattade med glasoch ram W. 50 1 „ Svarta 5 Jj. Korgar af alla namn' och slag W50 I Ju. Korgmakare.arbete W. 50 1 Ju. Korkar, skurne W. Korkträd Kort, Sjö Se Cliartor 10 1 Ju.
Ehuru dessa skäl hufvudsakligen äro hemtade från förhållandena i hufvudstaden, torde de likväl vara af beskaffenhet att kunna i allmänhet gälla för de större städerna, uti hvilka egentligen kan komma i fråga att för kapitalbeskattningens påförande tillämpa den nu ifrågavarande beräkningsgrunden; och Utskottet anser att det må pä bevillningsberedningen ankomma att bestämma i hvad mån hyresbelopp, som icke uppgår till mer än300R:dr, må läggas till grund för inkomstberäkning, samt att lefnadskostnaderna och således den skattskyldiges årsinkomster skäligen böra antagas vara i nedannämnda jemkade förhållande till hyresbeloppen, nemligen: 3 i stället för nu bestämda 4 gånger, när hyran stiger öfver300R:dr till och med 500R:dr, 4 i stället för , , 5 , , „ , 500 , „ , , 1,000 , 5 i stället för „ „ 6 „ „ „ „ 1,000 „ „ „ „ 1,500 „ Bevillnings-TJtskottett Betänkande JV§ $■ 47 samt att när hyran är högre än 1,500 R:dr, lefnadskostnaderna skola anses uppgå till minst 6 gånger hyrans belopp. Stadgandet har dessutom, så som det nu lyder, flerestädes förekommit taxeringsmännen alltför bindande genom föreskriften att lefnadskostnaderna aldrig må, utan att taxeringsmännen tiil protokollet derför uppgifva särskildt skäl, antagas vara lägre än i de bestämda förhållandena till hyresbeloppen, och Utskottet liar derföre funnit denna föreskrift böra utgå samt stadgandet i öfrigt undergå någon förändring, på sätt bilagda förslag närmare utvisar; hemställande Utskottet, att hvad nu blifvit anfördt och i berörda förslag finnes upptaget måtte godkännas. Uti sista mom. af § 20 förekommer det stadgande, att, när vederbörande bolags eller inrättnings styrelse erlagt bevillingsafgift både för vinst af rörelsen och för hela det i bolaget eller inrättningen nedlagda aktiekapital, de enskilde delegarne icke skall påföras bevillning för inkomst från samma bolag eller inrättning.
Jag vågar vördsammast protestera emot detta beslut af det Höglofl. Utskottets Majoritet. Ma lagens arm straffa förbrytaren, men skydda den idoge, treflige Medborgaren vid rättigheter, dem han icke sjelf förverkal. Herr Palm anförde: ”Sedan Höglofl. Utskottet afgjort frågan om Gårdfarihandelns upphäfvande, på det sätt, att Höglofl. Utskottet tillstyrkt ett sådant upphäfvande derå, får jag såsom Representant för staden Ulricehamn härmedelst reservera mig emot ett sådant Höglofl. Utskottets beslut oell anhåller, att denna min reservation måtta få åtfölja Höglofl. Utskottets Betänkande till Rikets Höglofl. Ständer. Gardfarihandeln har från urminnes tider blifvit af framfarna Konungar och intill denna dag bevilljad åtskiliige härader inom Elfsborgs Län, de der framför andra i fäderneslandet äro utmärkt vanlottade, i anseende till en synnerligen steril och otacksam jordmån, men hvars invånare alltid utmärkt sig genom sedlighet och arbetsamhet. Denna rättighet har befordrat det åsyftade ändamålet: möjlighet för dessa innebyggare, att kunna genom flit och möda i slöjdeväg för - Bihang till RiksSt. B'de Sami.1 N:r 24, 370 Besv. och Ekon. Utsk• Betdnkanden. tjena, hvad de till fyllandet af lifvets behof och skatternas utgörande nödvändigt erfordrade, och hvilket ej ensamt kunde erhållas genom brukandet af jorden. Genom denna rättighet och dess begagnande, hafva Städerna Borås och Ulriceehamn uppkommit uti tracter, der städer annars aldrig kunnat bestå, och der de utom densamma snart skola gå till undergång. Genom samma rättighet hafva de 7 härader, som hittills deraf varit i åtnjutande, blifvit välmågans och treflighetens hemvist, emedan utsigten att kunna afsätta, hvad man tillverkar, lifvat arbetshågen och driften till allt mer fullkomnande af råämnenas förädling.
M. dertill lemnat sitt begifvande; men detta bevisar ej något i afseende å den ifrågastälida rättsgrunden. Samma frihet, som eger rum i fråga om bildande af sådane enskilda stiftelser, måste obestridligen gälla äfven i fråga om deras upphörande. Och enskilda äro dessa stiftelser lika mycket som sparbanker, ränteförsäkrings-anstalter, o. s. v. Icke sökes sanktion å reglementen, för att göra dem everldeliga, utan för att åt ölverenskommelserna gifva lagligen bindande kraft, så länge inrättningarne äro till. Dessutom är Utsk:ts åberopade motif nu mera icke tillämpligt. Genom K. Kung. den 22 Mars 1861 har nemi. 1842 års cirkulär erhållit den ytterligare utsträckning, att K. M:s Beflnde bemyndigats att pröfva och fastställa så väl förslag till särskilda genom menighets-föreningar tillkomna stiftelser på landet, som ock förslag till byggnadsoch brandordningar samt reglementen för sparbanker m. m. i städerna, äfvensom att, när förslag till upphäfvande af eller ändringar eller tillägg i dylika reglementen eller ordningar ifrågakomma, desamma på lika sätt till pröfning upptaga. Utsk:t har hemställt, »att vederbörande kommunal-stämma må ega att vidtaga de förändringar med distriktoch sockenmagasiner, som af stämman nyttiga anses.» — Är magasinet 362 Den 11 Febrnari e. m. socknens tillhörighet, behöfver kommunal-stämman ej särskildt bemyndigande att förvalta inrättningen. Men i många fall är detta icke förhållandet. Området för magasins-föreningen sammanfaller ej heller alltid med området för kommunalstämman. Det förra omfattar understundom distrikt af flere socknar och, å andra sidan, kunna äfven enligt gällande kommunal-författningar, 2:ne socknar bilda en kommun och följaktligen hafva gemensam kommunalstämma. Derjemte må ihågkommas, att många magasins-föreningar låta, enligt sina reglementen, inrättningarne uteslutande förvaltas genom af delegarne valda föreståndare. 1 alla dessa fall skulle, enligt ötsk:ts förslag, den ifrågav:de kommunal-myndigheten komma att förfoga, åtminstone delvis, öfver andras egendom.
Jag deremot Vågar tryggt säga; Stige den fram, forn tror fg kunna öfvertyga någon Svenjk, att vi voro lyckligare om vi återkomnö till den fällning i hvilken vi Voro iSop. Det är svårt och motbjudande, jag bekänner det, att höra en sådan tråga väckas inom detta Riddarhus, det är obegripligt att höra ett sådant språk föras af Friherre Anckarsvärd, som sjelf medverkat till revolutionens början och hvars Fader härstädes földt klubban, vid det evigt märkvärdiga Riksmöte, då vår närvarande Samhällsförfattning stadgades. Har då Friherre Anckarsvärd förgätit de vådor, hvaraf Fäderneslandet vid 1S09 års början var omgifvit? Har han förgätit att frågan var om Sverige skulle bibehålla ett rum ibland Europas sjelfStändiga nationer, eller blifva ett Folk af slafvar, med ett litet antal kanske lysande magnater, under en sjelfherrskande despot? att denna fråga var då ett problem sorn intet an - Den i 7 April e, m. nan än utgången kunde upplösa? att dessförinnan var hvarje enskildt mans personlig» eller egendoms säkerhet i fara? att de norra provinserne voro af fienden förhärjade och till en del i dess våld} att odrägliga skjutsningar, trouppers durchmarcher och alla besvärligheterna af ett krig, som fores inom landet, hotade att utblotta de öfriga, att Skattkammaren var uttömd, att oaktadt Krigskostnadetne den 20 Maij 1809 medtagit en summa af 20 millioner 403,120
Men när gästerna lekte och voro glada, satt den yngsta bruden för sig sjelf och grät, och när de andra logo under skinn, runno hennes tårar, så det var en stor ynk till att se. När nu brölloppet var drucket, skulle de nygifta fara hvar hem till sitt. Då fingo de två äldsta prinsessorna åka i granna karmar, med stort brud-följe och annan heders-bevisning; men den yngsta måste gå till fots, såsom hennes man, hunden, hvarken hade häst eller köre-svenn. När hon så vandrat både länge och väl, kommo de omsider i en stor skog som aldrig ville ta ända; men allt linkade hunden före, och konunga-dottern gick efter och grät. Bäst de nu gingo, fick hon plötsligen se hvarest der låg framför dem ett präktigt slott, och rundt omkring voro fagra ängar och gröna lunder, så aldringen har sett så grannt. Då stadnade prinsessan, och frågade hvad detta månde vara för ett stort hus. »Jo,» sade hunden, »detta är vårt hem; här skola vi bo, och här skall du hädanefter råda i all ting.» Nu log jungfrun emellan tårarne, och kunde icke fyllest undra öfver allt hvad hon såg. Hunden tillade: »jag har nu blott en enda bön att be dig om, och den bönen skall du icke neka mig.» ’Hvad är det för en bön?’ sporde prinsessan. »Jo,» sade hunden, »du skall lofva att aldrig se på mig när jag sofver; sedan skall du få göra i allt annat som du vill.» Ja, prinsessan samtyckte gerna till hans begäran, och så gingo de fram till det stora slottet. Men var det präktigt utantill, var det ännu mycket präktigare inuti. Der fanns så mycket silfver och guld, så det lyste i hvar vrå; mat fanns der också af alla de slag, och så mycken annan egendom, att man aldrig kunde önska sig något i verlden att det inte fanns der. Prinsessan fick så inte göra annat än gå ur rum och i rum, det ena grannare än det andra, hela långa dagen igenom.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att RiksStms Talmän i dag på e. m. varit kallade till Hr Justiliae-Stalsministern samt af honom mottagit det meddelande, att H. M. Konungeu vore att lill hufvudstaden återförvänla i slutet af nästa vecka samt att det vore K. M:s nådiga afsigt att derefter, så snart riksdagsärendernes afgörande sådant tilläte, afsluta riksdagen. K. M. hade likväl icke velat utsätta någon viss dag för riksdagens afslutande, emedan det varit omöjligt för II. M. att, pä ett längre afstånd från riksdagsorten, bestämdt bedöma när ifrägavarnie ärender kunde hinna afgöras. Imedlertid hade K. M. i nåder ansett sig böra göra R. St:r detta meddelande, på det riksdagsårenderne måtte i möjligaste måtto fortskyndas. I detta afseende ansåg Hr Landtm, sig härjemte böra nämna, att han i en Talmanskonference, som egde rum sista Tisdag, hade, i aidedn. af ett meddelande af samma innehåll, hemställt lill Talmännen, huruvida någon åtgärd till riksdagsärendernes fortskyudande vore att vidtaga, men att dervid såväl Talmännen, som öfrige ledamöter varit af den mening, ali göromälen voro afslutade så långt, som möjligt i allt hvad som icke berodde af det ärende, som i dag va9 H. 10 146 Den 8 September e. m. rit föremål för R. o. Ad:s behandling, samt något annat förfogande ej vore att vidtaga, än att Utsk:ns ordf:de, så vidt på deen berodde, påskyndade behandlingen af de få återstående ärenderne af väsendtlig beskaffenhet, hvilka tillhörde Statsoch Bevilln.- Utslcn, förutom Exp.Utsk., på hvilket Utsk. sista handläggningen naturligtvis berodde. Fortsattes pröfningen af StatsUlsk:s utlåt. N:o 312, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 242, ang:de dels K.
Bankens styrelser ställa sig öfver både den allmänna och de för BankoVerket enskildt utfärdade lagar. BankoReglerms 64 § stadgar, att »den som, efter anstäldt åtal, förklaras skyldig till försummelse eller fel i Ijenslen» erhåller en s. k. varningsgrad, eller första steget af de tre, till tjensteus förlust. Om BankoUtsk. haft till sin hjelp litet mer ju ridisk erfarenhet, hade Utsk. sannolikt förmärkt uti de med så mycken omsory granskade protokollerna, att der fullständige lagliga bevis saknats, för försummelse eller fel i tjensten har man tuppleradt med ett, under processens gång påhittadt brott, nemligen ett i vederbörandes tycke mindre lämpligt skrifsätt, och detta nya brott gifvit den egentliga styrkan åt utslaget; och likväl talar BankoReglem. icke om en sådan förseelse, som deremot den allmänna lagen stadgadt h,elt andra straffbestämmelser för sådana förbrytelser. Häraf följer klart, mine Hrr, att under sken att bestraffa förseelser emot BankoVerket, har man begagnat tillfället, för att göra ett litet inhugg för egen räkning. Utsk. yttrar i slutet af denna punkt: »och då skäl ej synes vara för handen att uti dessa, sedan längre tid tillbaka gällande föreskrifter, genom hvilkas tillämpning någon tjenstemans rätt icke bör blifva förnärmad, göra ändring» etc. — Uti detta Utsk:s yttrande ligger förnämsta stödet för min motion att öfverlemna rättskipnngen inom Banken uti lagkunniga och ansvariga domares händer; ty enär jag hvarken vill eller kan antaga, att Utsk. handladt mot bättre vetande, måste jag anse Utsk:s yttrande vara föranledt af missledande uplysningar och af obekantskap med hvad som är lagligen rätt eller orätt. »Skäl synes ej vara för handen», säger Utsk.; — är det icke skäl nog att UnderStyrelsen missbrukar sin myndighet för att tilltvinga sig penningar, hvilka äro under en tjenstemans enskilda vård? — är det icke skäl nog att samma styrelse under loppet af flera år genom missfirmande fiskalsskrilter förföljer honom, för att sedermera sitta till doms i egen sak?
Reservationer: vid 3:dje punkten af Hr J. F. Gråå, som åberopade Utgifts-Afdeiningens förslag till Utlåtande så lydande: »Erkännande nyttan af den ifrågaställa särskildaIngeniör-truppens bil dande, anser likväl Utskottet Statsverkets tillgångar icke, utan åsidosättande af andra mera magtpåliggande behof, medgifva anvisandet af det för nyssnämnde föremål äskade anslag. Det synes Utskottet, som, i händelse det åsyftade ändamålet icke kan vinnas derigenom, att manskap ur den värfvade arméen kommenderas till sådan tjenstgöring, som åligger Ingeniör-trupp, utväg till bestridande af utgifterne för en sådan trupps bildande skulle kunna beredas genom vidtagande af den åtgärd, att vissa rotenuramer vid det indelta Infanteriet höllos vakante och afgifterne af desse nummer för ändamålet dispouerades. Utskottet hemställer derföre, att Rikets Ständer icke måtte bifalla Kongl. Maj:ts förnyade nådiga framställning i förevarande ämne. af Hrr C. F. Waern, P. II. Lindström, P. Berg, C. C. Hörnstein, A. Berger och And. Wedberg, samt Riksdags-fullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms län, L. M. Knutsson från Östergöthlands län, Ola Månsson från Christianstads län, Henrik Andersson från Örebro län, Pehr Mattsson från Vester-Norrlands län och Eric Malmin från Westerås län. Vid 3:e och 8:de punkterne: Stals-Ulskollets Ullålande, M 69. 23 af Riksdags-fullmäktigen Måns Månsson från Kalmar län: »Emot det beslut Stats-utskottet fattat att uppsätta en Ingeniör-trupp för arméens behof får jag reservera mig. Man har nu endast gifvit på hand 17,300 R:dr banko årligen för ett kompani af 120 man. För detta anslag, om det varit så nödvändigt, som det påstås, finnes och har funnits tillräckliga medel inom hufvudtiteln att tillgå.
Utan att vilja nedsätta vigten af revis.-secret.embetet, måste jag säga, att när man ser icke allenast prot.secreterare, utan äfven cancellister och copister förordnade att göra revis.secrettnes tjenst, föranledes man att tvifla på deras behof af större urskillning och längre vana vid grannlaga ärenders handläggning, och då man ser 4-, }ag hor mig t. o. m. hafva sett 5, Justitieföredragande i förra veckan på en gång inträda hos K. M., kunna ej många inål af dem, som under veckan förekomma, belöpa sig på hvardera. Exped.secrettne skola icke blott ansvara för uppsättningen af alla från Statsexpedittna utgående bref och resolutioner m. m., utan äfven vara skickliga till att i stället för Statssecret. föredraga i Allm. Beredningen och under hans frånvaro eller andra förfall företräda hans embete. Det har handt, att exped.secrettne vägrat åtaga sig dylik befattning och att särskilda arfvoden måst åt dem anslås; derföre har man funnit bäst vara att gifva i ett för allt ett årligt arfvode åt den, som med föredragningen biträder. Hvad sjelfva lönen beträffar, bör man ihågkomma, att exped.secret.-embetet är det högsta, hvartill de flesta tjenstemännen i Cancelliet kunna komma, emedan Statssecretme blott äro 4- Att då hafva 1800 rtdr såsom yttersta målet för ett helt tjenstemannalifs mödor, synes icke vara för mycket. Slutligen bör man ihågkomma, att till den föga behagliga eller lugna exped.- eller prot.secret.-befattningen endast i den mån kunna påräknas skickliga sökande, som de blifva tillräckligt lönade, och att Statssecretts arbete i samma mån lindras, som skicklighet finnes hos dessa hans närmaste underordnade. Vill man lemna honom ledighet att uttänka och utföra förbättringar i styrelsen, så måste man genom skickliga biträdens tillräckliga aflöning befria honom från det tidsödande och onyttiga mechanlska arbetet.
Obestridligt är det likväl, att en del af landtstaten befinner sig uti en högst vanlottad ställning, i afseende på löne-inkomsterna, såsom lands-kamererare, åtskillige kronofogdar och härads-skrifvare; och synnerligast krono-länsmännen uti det mig nådigst anförtrodda Skaraborgs län. Igenom ett sådant förhållande skulle det ock kunna inträffa, att tjensterna blefvo mindre väl handhafda, enär för gifvet måste anses, att en mera lönad tjensteman alltid säkrare fullgör sin pligt, än en af näringsomsorger för mycket nedtryckt och beroende; men att förnöja alla så, som behofvet påkallade, torde blifva svårt, om icke — för närvar. — omöjligt. Under denna förutsättning har jag ansett min pligt fordra att motivera åtminstone några mindre fördelar, som, utan Statens särdeles betungande, skulle kunna tillskyndas kronohetjeningen , intill dess ändamålsenligare och mera bestämda löneförmåner för dem kunna vinnas. I sådant afseende vågar jag föreslå: 1:0 att de länsmän, som ännu sakna boställen, och såmedelst icke äga mer än sina 100 r:dr i lön på stat, måtte blifva med boställen försedde. Dertill föreslås de till Staten indragna militie-boställen, samt jägerioch skogs-betjentes bohemman, i den mån dessa blifva lediga; samt att på de ställen, der nuvar. länsmansboställen äro alltför små, helst sådana finnas, som endast kunna jemföras med torp, boställsfyilnad till ett visst hemmantal af minst mantal, måtte få tagas. — Om ock icke inom districtet att prestera, skulle dock sådant kunna vara alt tillgå på andra ställen inom länet och genom utbyten af hemman så tillvägabringas, att länsmannen helst inom districtet finge bostället sig anvisadt. 2:0.