Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
229 väckte förslag, angående förändring af de rörande Enskiftes-delningar utfärdade Författningar. T. Jlil Lag-Utskottets åtgärd hafva från Hedervärda Bonde-Ståndet följande dit ingifne Mejnorialer blifvit remitterade, nämligen : urno Af Riksdags-Fullmäktigen från Calmare Län Jonas Jansson, hvaruti, med föreställande af den skada, som skall Jordägare deraf tillskyndas, att, vid skeende Enskiften, de egor, hvilka skola tillkomma hvarje Hemmansdel , läggas uti ett skifte, hvaraf följden således skall blifva, afl någre åboer innom ett Byalag, der Enskifte anställes, fa sig tilldelade skiften af den bästa och odlade marken, hvaremot de andre måste åtnöja sig med Skiften blott af den svagare jordmånen, som till odling af åker och äng är mindre tjenlig, Jona's Jansson föreslår det tillägg vid 4 och 5 §. §. uti Kongl. Förordningen ont Enskiften af den 2 Februarii 1807, att för Enskifte skall anses den delning, hvarigenom hvarje åbo eller Hemmansägare innom Byalag erhåller sina ägor sammandragne till det minsta antal skiften, som efter jordens beskaffenhet och användbarhet i ett ordentligt åkerbruk möjligen ske kan, äfvensom att Förrättningsmännen ovillkorligen skola vara förbundne att vid egobesigtningens och häfdebeskrifningens författande noga bestämma , så väl de ägor, hvilka framför de öfriga äro af Utmärkt och serdeles godhet, som och dem, hvilka äro utmärkt svaga, samt att hvarje delägare bör af båda dessa slags ägor undfå sin tillständiga andel# 230 Lagoch Besvärs-Utskottens Bctankanden. 2:do Af Biksdags-Fullmägtigen Pehr Jons son frän Kronobergs Län, sorn an drag! t, atf, ehuru Enskiftesdelningar pä visse orter kunna vara både möjiiga och nyttiga, skall dock sådant på andra orter icke inträffa.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar å högstberörde Nådiga Remiss, här med hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 October 1840. Expeditions-TJtskottels Förslag till und. Skrifvelse, N.-o lo5. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Oct. 1840, Preste-Ståndet den 24 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kronofogden, Assessoren C. J. Lager crantz’s ansökning om Jörlängdt arrende å Barkarby Kronohemman eller skatteköp derå* (Stuts-Utsk. Ull. N:ris 85, 189 och 1299, samt Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 344-.) S. A. fL Uti en till E. K. M. i underdånighet ingifven skrift, har Arrendatorn af Barkarby 2:ne Kronohemman, hvartdera A mantal, inom Lofö socken, Färentuna Härad af Stockholms Län, Assessoren och Kronofogden C. J. Lagercrantz, på anförde skäl, anhållit, bland annat, att antingen till skatte fä losa ifrågavarande hemman emot erläggande af 10 års arrende-afgift, beräknad i penningar efter medium af markegångsprisen, eller ock emot vissa uppgifne vilkor å hemmanen erhålla åbo-rätt, samt att, i händelse intetdera af berörde anbud kundé antagas, E. K. M. täcktes i
Den 26 Iunik. 77 r Domstolens Utslag, sä wida den äklagade deruti skall för brottslig anses. 6:0 Namnsedelns öpnande anser jag skola ske, sä snart en skrift af hwad namn som hälst blilwer för Domstolen anklagad, pä särk, i § 8 mom. af Ulskotters nya project innehåller; ky den anklagade har ju samma rätt, svm wid all annan procesi: att of anklagaren erhålla rekonvention för obefogad Rättegång, om han blifwer frikänd, (och denna rekonvention bör wara eclatanl, således icke blott destä i l oo R:drS böter, i fall en Domare pröfwar Rättegången wara anstäld och namnsedeln öpnab i oträngd! mäl.) Hwad som inwändes om förföljelse, sedan auctvrs namn är uptäckt, behöfwer ej besvaras; ty den som med oegennyttiga afsigter strider blott för sanningen, afskräckee intet. Med Constirulioncns föreskrifter, har jag ön« skal kunna förena åtskilliga erinringar i detta ämne, sedt frän olika sidor : Wi hafwa nyligen beswurit grundlagarne» lätom vH ej wid hwarje uptäckt mindre brist omfatta ett tillfälle att andra, sä wida det ej kan stä tillsammans med deras rätta esprit och de dc-un föreskrifna reglor, eller är huswudsakliq förbättring: Ju oftare delarne af ett sammansatt werk rubbas, dcstomera fvrswagas ber hela och bortskämmeö omsider. Den i England nu antagna wans, att suspendera den sä kallade habeas corpus-acten, som wid tillfällen af hastig ätgärd, icke medgifwen, enlig: konstitutionens reglor, widtagcS för att sauvera dem, kan wid dylik händelse Lftven hos vtz wara lämpclig. Pa sadant sätt har lagstiftande waglen 772 Den 26 Jumi. sig förbehållit, akt »vid nästkommande Riksmöte eller determinerad lid, fatta bestämdt beslut om hwarje ändring i grundlagen. Riksens
Hemma hos Schrowes rådde tystnad och stillhet, mera än förut. Sixten Erik hade svårt förkylt sig den där brandnatten, och var sängliggande. Sjukligt ömtålig, särskildt på grund af den omvårdnad, som egnades honom, ville han knappast se någon annan hos sig än faster Jetta — »faster» Jetta, som nästan alla kallade henne. Hon hade ett så godt och förståndigt sätt, låtsade göra hvarje tjänst nästan buttert och likasom i förbigående, ehuru hon tillbragte många timmar öfver sin sömnad i hjärtängsliga funderingar, huru alt borde ställas för att vara systersonen i lag. Och i hemlighet torkade hon sina närsynta, tårfylda ögon med hvad som närmast fans till hands ... klädningsärmen eller förklädet; hon och brodern-direktören hade fått klart besked af doktorn, något som Margit ännu var okunnig om. Redan vid sitt första besök hade Mylläri skjutit ut läpparna till ett tryne och fnyst. Och som om han fruktat att de båda gamla, hvilka i spänd väntan betraktade honom, icke riktigt ville förstå hvad detta betydde, så hade han mumlat ett: »möjligen till våren» — och skakat knäna såsom han brukade, i synnerhet vid ett godt smörgåsbord, när någon annan ville närma sig hummerburken. »Till våren» är ju vanligen en signal till lifvet — men äfven ofta liktydigt med: »till döden». Margit, som var ung och frisk, hade mycket svårt att finna sig i denna farhågornas halfdager. Vissa stunder kunde hon gråta af oro, så innerligt beklagade hon Sixten, utan att veta det värsta, men det plågade henne att se det infallna ansiktet och de stora ögonen med den misstänksamma blicken — och den sjuke log ett stelt leende, när ungdomens hälsa i hennes vackra gestalt steg in öfver tröskeln. Därför sökte hon denna tid gärna förströelse utomhus. Och faster Jetta, likasom fadern — båda stillsamma, inåtvända människor — var altför van vid hennes egna vägar, för att öfverge sin sorgbundenhet och granska förhållandena. En dag såg kaptenen fröken Schrowe komma ut från bokhandeln, vände sig om: nej, ingen annan syntes till — sprang raskt öfver gatan och höll redan på långt håll handen utsträkt: »Å, förlåt mig ni vet nog hvad jag menar.
Här se vi också vid vårt besök en särdeles fager » Delsbostinta » i sin vackra nationaldräkt flitigt sysselsatt i väfstolen, under det mor sitter bredvid och spinner. Västernorrlands och Jämtlands läns utställningar äro prydliga, men det märks att vi äro uppe i höga, snöiga norden. Specialiteten här tyckes vara det hemväfda, tjocka vadmalet, de varma fårskinsfällarne och de duktiga pälsarne, till hvilken björnen fått släppa till skinnet. Men h v a d? Huru har det hafsomslutna Gotland med dess sydländska klimat, Östersjöns fagra pärla, kommit hit upp bland fjäll och isar? Här är det emellertid placeradt med en ganska rikhaltig utställning, alldeles bredvid Norrbotten, hvilket senare läns alster äga eh specielt lappsk prägel: bisarra, men icke desto mindre klädsamma dräkter, pjäxor och silfversmycken i gamla uråldriga mönster. Nu är den första delen af promenaden slut. Helt visst äro ni trötta, mina damer. Vi bege oss därför trappan ned, och ni behagade stiga in i Iduns hem trefliga salong för att där hvila ut några ögonblick. När ni hämtat krafter, återstår för oss den vänstra sidan af museet, där bland mycket annat af intresse det troligen dock mest roar er att studera den rena skolslöjden, så som den nu för tiden drifves i så- väl folkskolan som de högre läroverken. Vi lägga synnerligt märke till de vackra utställningarna från Göteborgs och Sundsvalls flickskolor. Båda täfla med en mängd nätta arbeten, såväl till nytta som till prydnad. Isynnerhet fäste jag mig vid en parant duk, broderad med silke, från Göteborgs allmänna flickskola. Äfven en akvarell från samma skola, utförd af en 14-årig elev, ger tydliga prof på icke just så vanliga konstanlag. Främsta platsen bland allt på detta område intager af lätt förstådda skäl Tekniska skolan i Stockholm, hvilken har anordnat en briljant utställning af sina elevarbeten i södra längan af museets tillbyggnad och dessutom upptager en hel del fristående montrer framme på golfvet. Anordningen är synnerligen effektfull, hvarigenom snart sagdt hvarje pjäs kommit till sin fulla rätt. På fondväggen ser man en präktigt målad gobelin och därunder ett par i götisk stil målade fönster.
Följande Extra-anslag och Lån äro af Stats-Utskottet tillstyrkte, nemligen: 1. Enligt Utlåtandet J\.S 160. För Länsfängelsernes förseende med Celler 2. För Fältbatterier » anskaffning af nya gevär » d:o af pistolor » äldre gevärs förändring till slagkruts-antändning » anskaffning af slagkrulshufvar » fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad . » d:o vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona » Topografiska corpsen » komplettering af Beväringsmanskapets reservförråd S:a 3. Enligt Utlåtandet 162. Till iståndsättande och komplettering af Flottans materiel 4. För Wisby hamnbyggnad » Cimbritshamns d:o » Engelholms d:o » Kanal mellan Philipstad och Sjöändan » Linköpings hamn » Kanal genom Tjufholms-sundet vid Luleå » dito mellan Mälaren och Storsjön . mellan Linköping och vattenbyggnader, aflö - Öregrunds hamn . vägomläggningar i Kiket utdikningar inom landet sjön Möckelns aftappning uppförandet af en jernbro Bergs gästgifvaregård Styrelsen öfver vägoch ning d:o till reseoch undersökningskoslnader Läroverket vid Marieberg Eleverne vid d:o, stipendier . Navigationsskolan i Stockholm Skeppsbyggeri-jnstitutet i Carlskrona ... premier vid Landtbruksmöten Slöjdexpositioners befrämjande S:a 5. För jernvägen emellan Orebro och Nora 6. Enligt Utlåtandet JVå 165. St. Lån. Enligt Utlåtandet 166. För Folkundervisningens befrämjande 60,000 » Seminarier för Folkskolelärare . 27,500 — » Stipendier åt Elever vid dito 56,000 — » Seraphimer-Ordens-Lazarettet 15,500 » nybyggnad af Chemie-Laboratorium i Upsala 66,666 52 — » d:o af Anatomie-sal i Lund 9,400 » fortsättning af Svenskt Diplomatarium
Enär han tillika anför, att det endast är bildningen, som bibringar förmåga att föra befäl, skulle man tro hans nfening vara att Professorer och Adjunkter såsom Deti 8 Decem ber e. m. de mest bildade borde antagas som högre befälhafvare. Med all aktning för dessas bildning tror jag dock de ej dertill skulle passa, ehuru de troligen ej skulle föra någon skrårnessig behandling af sitt nya yrke, sorn Friherre Anckarswärd tror krigsståndet alltid iakttager. Herr Friherren anser att Scandinaviens försvar bör bestå endast af Linieflotta, men tillika anser eller antager som ett axiom, att Sverige ej kan underhålla sin till försvar behöfliga flotta och derföre föreslår att alldeles ingen skulle finnas betraktad som försvar, utan blott några få Örlogsfartyg till handelns beskydd och ett marin-etablissement, hvarifrån i hast den behöfliga Skärgårdsflottan, i likhet med hvad som skedde 1790, kunde utgå. Jag kan ej i det hela dela denna åsigt, ty jag anser att vårt Sjöförsvar bör bestå af alla de slags vapen (vare sig Linieskepp, Ångbatteri eller Canonjoll) som localen fordrar, äfvensom, med den erfarenhet och kännedom jag äger i följd af milt embete, förklarar högtidligt och ansvarar före, att Sverige kan underhålla sin till försvar behöfliga Flotta. Då jag tror att Sjöförsvaret intager första rummet af Scandinaviens värn och säkerhet, grundar jag det uppå det naturliga begrepp örn försvar, som vårt geografiska läge gifver. Sverige har sedan Hedenhös haft flytande försvar, dess invånares D c 11 8 December e. m. i37 första hjelp lill sina Konungar för Rikets skydd var grundadt på bidrag af fartyg med besättningar, och nu, sedan Sverige återgått Lill sina första och naturliga gränsor, vill man förvandla oss lill en Landtmagt, då håfven skölja våra gränsor. Man bortglömmer att i ett land sorn Scandinavien, ligga de flästa Städer vid stränderna, att kusterna äro de folkrikaste och mest odlade, och man vill, genom upphörandet af försvar, låta alla dessas innevånares egendomar blifva ett rof för fiendtliga härjningar.
Landets produkter, såsom sist uppräknade effekter jemte bjelkar, smör, talg, skinnvaror, torr fisk, fogel, skjälspeck, tran, lax och annan salt fisk m. m. afsättes merendels på Stockholm, hvarifrån återhämtas spanmål, salt och andra varor, som sedermera föryttras dels här i staden och dels å frimarknaderna inom Länet; dock har något jern, lax, salt strömming och lärft exporterats till Finland, derifrån bland annat införts och förtullats spanmål, mjöl och svin-kreatur. Till kommunikationen inrikes orter emellan begagnas tio större och mindre fartyg, hvilkas sammanräknade lästetal Jästetal uppgår till 427ttV Vid sistlidet års slut ägde Umeå stad i4 fartyg, inberäknat de till utrikes sjöfart begagnade, utgörande tillhopa 8i4TYg lästers drägt. Att handlande Borgerskapets rörelse förminskats genom den handel som drifves af åtskilliga å landet bosatte personer, är påtagligt. Äfvenså har stadens invånare fått vidkännas högst menliga följder af de flera på hvarannan inträffade missväxt-åren, dels genom saknad afkastning från jordägorna, dels utaf oförmögenheten hos allmogen att betala sina skulder till de handlande för borgad spanmål och andra varor, så alt de mindre bemedlade af invånarne blifvit försatte i ett beklagansvärdt tillstånd. Sistlidet år utgjorde handlande Borgerskapets antal 26, och Handtverkarnes 35, jemte tvenne färgeri-idkare, en kardmakare, en spegel-fabrikör, en bagare och fern fiskare. Fiske utgör äfven ett, ehuru obetydligt näringsfång för staden. Saluväxter odlas icke. Tolag-, bro-, hamn-, vågoch mätare-penningar betaltes sistlidet år med 807 R:dr 32 sk. 2 r:st B:ko. Efter Bell-Lancansterska metoden är en skola inrättad, hvarest fattiga barn njuta fri undervisning, Läraren lönas af staden.
Deremot har Riksgälds-kontoret utaf dess bidrag till nämnde kassa för åren 1856 och 1857 återbekommit 4,900 R:dr 63 öre och från Kongl. Stats-kontoret erhållit det samma kassa tillerkända förhöjda vederlag, 8,820 R:dr för 1858 års rusthålls-afgilter. Ersättnings-anslagen till Wadstena krigsmanshusoch Amiralitets krigs mans-kassan 93,540: — Summa R:dr 10,654,967: 20. Beträffande ofvanomförmälda anslag till åstadkommande af en kommunikationsled från de inre delarne af Jemtland till lämplig hamnplats vid Nordsjön, anse sig Fullmägtige böra särskildt anmäla, att detta anslags belopp är i 131 § af Riksgäldskontorets reglemente, likasom i Riksdagsbeslutets 5 §, upptaget till 240,500 R:dr, ehuru detsamma, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 158 af den 4:de November 1857 och Kongl. Maj:ts nådiga bref den 2 Juli sistlidet år, skall utgöra 22 Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 244,500 R:dr, hvilket sistnämnda belopps beviljande för sagde ändamål Stats-Utskottet jemväl tillstyrkt i dess af Rikets Ständer bifallna utlåtande N:o 144.
Aldraminst kan länsmannen användas till att åtala fogden o. s. v. Man kunde säga, alt stadsfiscalerne, som i allmänhet äro att tillgå, också kunde begagnas lill åtal på landet. Men för åtals riktiga utförande fordras ofta kännedom både af orien och personen. Dessutom äro stadsliscalerne, derest städerne äro af något större betydenhet, så behöflige inom dessa, att de svårligen kunna aflägsnas derifrån, särdeles för längre resor. Sladsfiscalerne äro ett slags allmänna ordningsmän inom städerna, der de alltför väl behöfvas, för att fullgöra deras kall. Ständerne hafva redan flera gånger förnyat deras und. anhållan alt Jandsfiscalerne målte indragas. Konungens vägran att bifalla dessa upprepade önskningar bevisar , alt sådana skäl förekomma mot deras afskalFande, hvilka fortfarande gälla. Alt då förnya denna önskan vid hvarje riksdag, ehuru man funnit det Konungens mening om saken är alldeles motsatt, det vore en åtgärd, som grannlagenheten borde förbjuda K. St. att vidtaga. Om än de öfriga Stånden skulle besluta alL förnya denna framställning, så hoppas och önskar jag, att II. o. Ad. icke måtte deruti med dem instämma, utan afslå Utskts betänkande. Hr von Rosen, Georg: Äfven jag har inom Ulsk. varit af olika tanke med majoriteten i detta fall. De skäl Hr von Hartmansdorff nu uppgifvit hafva hos mig varit gällande, hvarföre jag också, lika med honom, tillstyrker att Ulsk:s betänk, mätte afslås. Jag är öfvertygad, alt der möjligtvis antalet af landsliscaler skulle vara större än behofvet påkallar, så kommer det också att förminskas.
Skillnaden mellan dessa upgifter efter det nu gällande stadgandet och del här föreslagna skulle enl. det sednare vara, att t. ex. d. 31 Dee. sisth år, utelöpande sedelstocken utgjorde 1J mill mera än hvad som i rörelsen funnes cirkulerande, och hvarföre man i tryck skall underrätta allmänheten alt II mill. sedlar äro i rörelsen mer, än som öfverensslämmer med verkliga förhållandet, eller som kan komma att vara utelöpande utan BankoStyrelsens medgifvande, dertill kan jag ej finna någon orsak. Jag skulle måhända snarare kunna vara af den tanke, att det belopp, som icke är på kreditiv uttaget, icke heller skulle beräknas såsom varande utelöpande; men dä det är en rättighet för kreditiv-ägare, att när som helst uttaga penningar, och derföre, om räkenskapen afslutas på morgonen, densamma vid middagstiden kan finnas icke vara med dä befintliga förhållande öfverensstämmande, så vill jag ej påyrka en sådan förändring: men den, i motsatt riktning, som nu föreslås, den önskar jag att R. o. Ad. måtte taga i närmare öfvervägande och ingalunda bifalla. Del beror på BankoStyrelsen alt bevilja län eller icke, samt således att, för det ögonblick, som räkenskaperne afslutas, för alt kunna gifva allmänheten en pä sanning grundad kännedom om den verkligt utelöpande sedelstocken, den dagen icke utlåna penningar, hvaremot om det som här föreslås, skulle bifallas, eller att allt hvad på LåneFonderne finnes obegagnadt, skulle i räkenskapen uptagas såsom utelöpande, samma allmänhet blefve förd bakom ljuset. Som detta åter helt och hållet strider mot det ändamål, som R.
St:r, att, för verkställigheten af sednast för-» samlade Stirs Beslut om Gen.-AssistanceContorets uppi lösning, lemna följande föreskrifter: 1:0 Gen.-AssistanceContorets utlåning upphör åi> i832, så tidigt, att slutliga utredningen hufvudsaklii gen kan vara verkställd med Februarii månads utgång år i833. Hrr Fullmägtige uti R:g:sContoret uppdrai gas att om verkställigbets-detaillerne förordna, på sätt de finna lämpligast och roed R, St:rs nu uttryckta afi sigler mest öfverensstämmande. a:o I den molm Hrr Fullmägtige finna det verki ställbart och ändamålsenligt, äga de, utan hinder af nu gällande LåneReglemente, icke allenast att vidtaga sådane förändringar med lånerörelsen uti Gen.-AssistanceContoret, som befordra och förbereda den öfi verflyttning af Lombard-rörelsen, hvilken af detta R, Stjrs Beslut blir en följd, utan ock alla sådana, hvil-» ka minska besvär och kostnader uti Gontpret. — Uti den mohn möjligheten medgifver besparas aflönings-» kostnaderne genom förafskedande af ej behöflig Tjell-» stemanna-persona I och Vaktbeljening. 3lo Mot säkerhet, sorn af Hrr Fullmägtige godi kännes, och mot vilkor att förlaget endast användes till bildande och underhållande af sådane Inrättning gar, der den fattigare classen af Hufvudstadens Inne»- vånare må kunna betjenas med lån emot pant, skall 14ti R:g:sContoret hållas Styrelsen öfver Stockholms Stad till handa en summa af Etthundra Tusen (100,000) Betänkanden, N:o 117, 17,5 Riksdaler att räntefritt begagnas under loppet af Tio år, räknadt ifrån den 1 Junii i83», då lyftningen deraf må ske.
Den sorgklädda reste sig och tog den arm, som erbjöds henne. Det fanns vid den tiden ett litet vackert tvåvåningshus på Blasieholmen; möjligt är, att det ännu står kvar. Till detta hus promenerade våra bekanta från kyrkogården. Den stängda porten öppnades, innan de hunnit vidröra klappen, och de inträdde i en mindre sal, där ett medelålders fruntimmer kom emot dem med orden: “Hvad du dröjt länge, käraste Bertha, och så blek du är; mår du sämre än vanligt?“ “Nej, Anna, jag känner mig i dag lyckligare än på många år. Jag har drömt på hans graf, att vi snart komma att åter förenas.“ “Så får du icke tala,“ sade Anna och förde smekande handen öfver Berthas hår, “kom nu in till brasan och värm upp dig. Kaffet har redan fått vänta allt för länge.“ Bertha lät vännen föra sig in i förmaket. Hon tryckte Annas hand till sina läppar och hviskade: “Gud har varit bra nådig, som skänkt mig en sådan vän. Du har i många år lefvat med och hållit af mig, utan att någonsin spörja om det förflutna och utan att känna något därom. Du vet ju icke ens om jag förtjänar din vänskap.“ “Bertha, det är med tillgifvenheten i människans hjärta, som med solens strålar, de fråga icke om den eller den förtjänar att smekas af dem, utan lysa lika för alla.“ “Men din vänskap har varit så stor, att jag känner mig pliktig att tala om det förflutna och meddela dig i hvilket förhållande jag stått till Johan Henrik Kellgren.“ “Tack därför,“ hviskade Anna, och sedan man druckit kaffe började Bertha sin berättelse: “Det ligger i Vestergötland en prästgård, kallad Floby. Där bodde för några och fyrtio år tillbaka kyrkoherden Jonas Kellgren med sin fromma och gudfruktiga maka. Kyrkoherden var bondson ifrån Kelltorp, hans hustru en fröken Aminoff. Jonas Kellgren hade studerat vid Åbo akademi och där blifvit intim vän med min far, Erik Kallin. Den vänskap, som knöts emellan den finska och den svenska studenten, blef af större betydelse än ynglingars vänskap vanligen brukar vara. Min far tog graden, gifte sig och blef fader till en dotter. Han afled medan jag ännu var minderårig. Kyrkoherden
Och när en gång 1870- och 80-talens svenska teaterhistoria kommer att skrifvas oberoende af dagens nycker och kotteriintressen, skall väl der stå om honom, att det var bland svenska teaterdirektörer en så ovanlig man, att han ▼erkligen drefs af allvarlig entusiasm för sin sak och både ville, vågade och derför äfven kunde uträtta något, och att det fans år, då deo af honom ledda teatern, utan understöd af det allmänna och belamrad ined tryckande skuldbörda, hade i fråga om upprätthållande af god repertoar och konstnärsutbildning en betydelse, hvar-till ingen annan statsunderstödd eller enskild teater kan underde nämda decennierna uppvisa något motsvarande. &gt;He was a man in all, take him a9 he iö&gt;. Om hrr Josephson och Holmqvist firo vidskepliga, och det brukar teaterfolk i allmänhet vara, så se de nog nu tillbaka som på ett par Tykobrahedagar till de dagar, då de först på skrufvar drefvo genom hr Hjeretedts antagande till teaterassociationens kamrer och sedan, då i följd af bristande omtänksamliet och praktisk klokhet associationen tycktes gå i lås, till honom öfver-läto hela affären. Det är uppenbarligen inte med denne senare som med Caesar, med hvilken som bekant det kunde vara lugnt att sitta i samma farkost. Han måtte oskyldigt nog vara en » getta-tore » — åtminstone för teatrar. Det Willmanska teaterväldet, som han af alla krafter plitande och talande sökte hålla uppe, började ju lossa mera synbart i fogningarna ungefor samtidigt med hans ditkomst. Och det Josephsonska-Holmqvistska teaterföretaget, som förr varit ute i vida farligare stormar och nu tycktes vara nära inne i hamnen, går nu helt tvärt till botten, och det fastän de hade ham unga raska krafter att påräkna vid försöken att hålla skutan öfver vatten. Det är dåliga omen. Men nu till de skådespel, h vil ka ej varit förlagda till öfver-ståthållarämbetets kanBli eller teaterns kontor, utan till sjelfva scenen.