Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„Alhejdi, älskade, snart äro vi utan fara“. „Salik, jag är trygg hos dig“. Men hvem synes långt borta på fältet? Fyra ryttare synas, de störta framåt med vildt skri, de förfölja de flyende. Den eldiga hästens blixtsnabba fart minskas, den dubbla bördan är ovan, fast Alhejdi är lätt som det unga lammets finaste ull. Förföljarene hinna närmare, Salik omfattar Alhejdi ännu fastare, han tar tyglarna i munnen och sitt spjut i handen. Höljdt af skum biter det ädla djuret i sitt betsel, blod flyter ur dess af sporren sårade sida, men det flyger ej mer som ilen, det frustar, det anstränger sig, allt närmare hinna de förföljande. „Salik, se mina väktare, de hinna oss, låt ej Alhejdi lefva, för att se dig dödas. Låt mig dö för din dolk, här vid din sida. Icke är det tungt att så dö“. Snart syntes en af de förföljande framom de andra, men ännu på afstånd. Nu ljöd en susning, nu flög en skugga öfver fältet, och tumlande rullade häst och ryttare i sanden. Den andre ryttarn flög förbi honom, men redan trängde Saliks andra spjut i hästens bröst. Den stegrade sig frustande och föll med sin ryttare till marken. Nu hade också den tredje hunnit närmare; han lossade ett skott, men felade i farten och låg i detsamma sjelf för Saliks skott blodig i sanden, och hans häst flög med ohejdad fart tillbaka öfver fältet. Salik fattade sin andra pistol, den fjerde förföljaren tvekade ett ögonblick, Saliks säkra skott skulle träffa honom långt innan han kunde hoppas att träffa Salik med sitt. Han tvekade, men se, likt en brusande flod störtade en hop krigare med vilda rop ur bergen. Jublande omgåfvo de Sardar Khan och hans brud, och snart försvunno de alla ur de förföljandes åsyn. Ben Hamouns slafvar hade åt olika håll förföljt de flyende, men de återvände utan Alhejdi. Och Ben Hamoun kastade sig på golfvet i sitt hus och ref sitt hår och sitt skägg, och ropade den ena gången efter den andra:
SDI anledning af Banco Utskottets den i8^de Medne December, aflätna ProlvcolleUtdrsg, röra-de Herr Majoren Friherre VV. k.jljsnc,-3Nk2's särsttidta yttrande om Rikets Financer, bestöt BondeStänder, att berörde ProrvcolisUldrag stulie remitteras till StatsUiskottet, med anmodan att »vid tet af BondeStändet beslutade sammanträde emellan detta Utskott och BancoUtskottet i afseende pä wtza omständigheter, rörande Financeplanen äirvrn täta det af Friherre gzorde Förstag hos sig komma under öfweriäggning. Om detta beslut ssulie de öfrige Resprciive Stäuden »vördsamt och »vänligen underrättas. Ur tup. a. SD Tili afgörande företogs SkateUtkkottetS den r6:de sistledoe September förehafde, och dä till ytterligare pröfning »sammanhang med Financep'anen pä bordet lagde Betänkande angäende Inrikes Läns upptagande samt LeveranieurerS förnöjande och bestor BondeStändet antaga hwad Utskottet, rörande länen föreflagit pä sätt Wälvfl. BorgareStändek beflurik elier att räntan ä de sä kallade annuiketerne nedsätles tili L och ä de öfrige länen till 5 prc^nk. I afseende pä frägan om sättet för Leverentrurcrnis förnöjande, fann BondeStändet, ort dL uri 972 Den 2Z Januaril. uti den Financeplanen, som till StatsU stöttets omarbetning och förnyade utlåtande blrfwit äterremitterade mede!, biifwlt föresiagne lii! Levsrenkturerncs förnöjande,- detta ämne boede hrvila inkil! dest d«t förnyade projecttl ftän Utstottet Llerksmnrec, dä Ständer i sammanhang dermed wilt taga denna säl under närmare öfwerwägsnde.
Län och Kongl. Maj t och Riksens Ständer dertil anfloge en bestämd och orubbelig underpant af nägon witz Statens Fond eller inkomst och det i öfrigt ffedde med samma wilker som i England, at den pä annor ägare transfcrera och öfwerläta; Sä förmodar StatsUtffottet at Längifware icke ffulle saknas, hälst om derwid fästades af Konung och Ständer den högtideliga försäkran at den utfäste Räntan aldrig ffulle nedsättas eller derä nägon Bewillning eller Beskattning nu eller framdeles älägSas. En sädan funderad National - ffuld har framför all annan-publique penninge Negociation den förmän, at det allmänna penninge-merker - 1oi4 Den 15 Augusts. ket dymedelst aldeles icke rubbas, hälst intet skags nya Sedlar eller waru-rcpresentanter derigenom tilffapas med derät följande waru-stegring, icke eller kommer et Krigsgärds Capital at de Skattdragande affordras, utan kommer blott bördan at kännas i morr af den erforderliga Räntan. Längifwarne erhälla den största säkerhet förutan allt beswär och kan en sadan funderad annuitet beqwämligast i arf lemnäs at sadane efterkommande som mindre stg sjelfwa räda kunna. Nägon stagnation i penninge-rörelscn är icke eller af detta Län - Systems at befara, emedan penningarne oförtöfwadt äter bland meningheten utspridas. Genom en god Rikshushällning och en klokt inrättad Amortitzements - eller sä kallade Sinking-Fond kan en sädan Riksskuld efter hand nedsättas och amorteras. I anledning af allt detta fär Stats-Utskottet til Riksens Högloft. Ständers egit bepröswande hemställa och föreflä följande: AL den som pä sädane wilkor will biträda Staten med
Muhl bete derå står att förena, i hvilket afseende Riksens Ständer få i underdånighet förklara, att med denna Kronolägenhet bör förhållas, i likhet med hvad om användandet af öfriga dylika lägenheter kommer att beslutas. Riksens Ständer framhärda etc. Underilaniga Skrifvelser. 323 N:o 127. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 6 Aug. 1823. Preste-Slåndet d. 11 Borgare-Ståndet d. 11 Bonde-Ståndet d. 14 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i an. ledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Propo. sition, rörande Stats-Verkels tillstånd och behof, i hvad den afser Riks-Statens (j:de Hufvud-Titel. S. A. K. Så väl af E, K. M:ts Nådiga Proposition , rörande Stats-Verkets tillstånd och behof, som af E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoirs vid samma Proposition fogade BerätteJse hafva Riksens Ständer inhemtat: att den, under g:de HufvudTiteln, till E. K. M:ts Nådiga disposition , för Åkerbrukets, Handelns och Näringarnes befrämjande anslagna summa, 100,000 R:dr, hvilken, vid sistlidne Riksdag, förminskades med 29,600 R:dr, genom öfverflyttning af följande förrut på g:de Hufvud-Titeln uppförde Summor, nemligen: till Manufacturernes befrämjande, 12,000 R:dr; till Enskiftes-Verkets befordrande i Skåne och i Skaraborgs-Län, 16,000 R:dr; till Skogs-afviitrings-kostnaden i Vesterbottens-Län, 600.
Hon vördade religionens höga sanningar, älskade dess milda, försoningsrika lära och dess kärleksfulla anda, hvarmed den tröstar, helar eller lindrar plågan af alla de sår, som blöda af jordiska smärtor, och bar med hvarje dag, af innersta hjerta, fram sitt tacksamhetsoffer; men hon gjorde icke detta till ett skådespel. Det förekom henne vedervärdigt, att de, som sade sig jemt bära Gud i sitt hjerta, vanhelgade sina läppar med att jemt tala om djefvulen och satan, och helfvetet; och att de, hvars dagar sades förflyta i ånger och ruelse öfver egna synder, skarpt och kärlekslöst fördömde andras minsta förseelser, och predikade bot och bättring för andra, då de syntes hafva nog med att bättra och afbedja egna fel. Förhållandet emellan hennes bror och svägerska, antog äfven ett allt mera hotande lynne: var Petter hemma, hvilket numera sällan var händelsen, var han dyster och sluten inom sig, eller ock knotande och bitter. Dock förställde han sig skickligt nog i fremmande folks närvaro. Hon, å sin sida, uppfyllde sina husmoderliga pligter utan nöje, ty hon hörde ej ett vänligt eller ett tacksamt ord. Hon undvek honom äfven synbarligen. Reste han bort, gret hon och inneslöt sig med sina andaktsböcker, eller sökte hon de tre «utvaldas» umgänge. Den lilla Amalia försummade hon nästan helt och hållet. Det fattades Leonna länge mod att uttala sin önskan att åtaga sig barnet, men julaftonen kom; brodrens lynne syntes vara bättre stämdt, än vanligt. Den lilla flickan smög sig kärleksfullt intill Leonna, som sökte glädja det snälla barnet genom små gåfvor; då vågade hon be sin bror och svägerska, tillåta att Amalias lilla säng skulle få komma upp i hennes rum, och att hon hädanefter finge sörja för barnets små behof, äfvensom lära henne hvad dess späda ålder kunde fatta. «Du tror således att jag icke kommer ut dermed?» frågade svägerskan, med iskall ton och ogillande blick. «Så bör du icke upptaga min anhållan, goda Marie!» svarade Leonna hjertligt.
7 Deres åter Bankens Ombud skulle af sjukdom, eller annat laga förfall, för längre tid, blifva hindrade alt deras tjenst bestrida, må på Fu 11- mägtiges pröfning ankomma, antingen Banco-ombudets göromål n å upp hagas någon af Directionens öfrige ledamöter, som kan och vill ett slikt uppdrag sig åtaga, emot åtnjutande under tiden af skillnaden emellan hans eget arfvode och de för Banco-ombudct anslagne löne-inkornsler, eller ock annan person må för tjenstens bestridande under tiden förordnas. Till bestridande af smärre utbetalningar må reqvireras uti Baneosedlar för Götheborgs Låne Contor Tjugu Tusende Riksdaler och för Låne-Contoret i Malmö Femton Tusende Riksdaler. Hvad den conlanta behållningen, efter hvarje utlåningsdag, öfverstiger nämnde belopp, bör ofördröjligen lill Banco-styrelsea öfversändas. 5:o. ([motsvarar §. 90.} Ledamöterne i samtliga Discont-Directiocerne vare det uttryckligen förbudet att, såsom commissionairer, taga någon bef-Ilning med låmansökningar hos det Discont-Verk, i hvars styrelse de deltaga, ehvad dessa ansökningar afse nya eller omsättningar af redan erhåMné lån. Åliggande det såväl Ordföranden, som en hvar ledamot i Birectioien, att allvarligen tillse, det denna föreskrift noggrannt efteiföljeS och forhållandet i annat fall hos Directionen anmäla, Banco-Fullmägtige, som icke äro Ledamöter af Discont-Directionen vare det likaledes förbudet alf, såsom commissionairer, taga någon befattning med ansökningar, rörande beviljande af nya ©lieie omsättning af förut erhållna lån. Finnes förbudet vara öfverträdt, görd vederbörande
Cederström finna att discussionen bör på cu gång hvälfva sig om begge dessa §§, den 5 och 6, så må det stå honom fritt, men jag anhåller, att icke mer än den förstnämnda må för det närvarande blifva föremål för egentlig pröfning och beslut. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Lika med de begge siste talarne, hyser jag den öfvertygelse, att 5 § bör särskildt föredragas. Hvad angår uppskofvel med föredragningen af den 6 § till dess R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver 56 och 57 §§, som handla om privatbanker, så anser jag visserligen, alt morn. litt. a) och b) kunna intill dess förbigås, men beträffande mom. litt. c) tror jag det vara oundgängligt att beslut derom genast rattas. Frih. Cederström: Den 5 § slutar med ordet ”dock” och en hänvisning, ”att R. St. dervid böra fästa följande villkor och förbehåll”. Man har således, derest denna § bifalles, med delta tillägg af ”dock” ctc. genast fattat beslut, ali dervid fästa det villkor, som i 6 § förekommer, hvilket jag för min del kommer att bestrida. Om 5 § naken bifalles, så har jag ingenting deremot, endast det der ordet ”dock” uteslutes och man sätter punkt vid ordet ”bokslut”, samt alt förbehållet, som efterföljer, äfven försvinner. Alt vinsten atlemnas till Riksg.cont. deremot har jag heller ingenting alt invända; men kan ingalunda bifalla förbehållet, som förekommer i den 6 §, ulan har åtskilige anmärkmr att göra hvad form, sätt och följd beträffar. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om R. o. Ad. tilläte att nu endast 5 § föreloges till afgörande, det syntes följa af sakens natur, att till pröfning nu blott förekommer hvad som innefattades i denna §, hvilken slutades med ordet ”bokslut”, och icke den efterföljande meningen, som hade afseende på 6§; hemställande H. Ex. om R. o. Ad. bifölle, alt 5 § särskildt blefve underkastad pröfning. Ropades ja. Frih.
Efter öfvervägande af allt hvad sålunda i ämnet förekommit, funno R. St.: att det nödigt ansedda Riksbokslutet blifvit genom K. Statskont:s försorg upgjordt på ett sätt, som icke allenast upfyllde det från början åsyftade ändamålet, eller en sammandragen räkenskap öfver Statsverkets Medel, utan också lemnade en lika grundlig öfversigt af Statens hela Penningeupbörd i och för Styrelsens särskilda grenar; att Rikshufvudboken vid en sådan omfattning af Nationens hela Penningeskatt, tillika innebar en förut saknad statistisk uplysning, så väl i afseende på Beskattningsverket och de beräkningar, hvarpå detsamma bör stödjas, som huru medlen äro påräknade att för behofven användas; att större säkerhet samt mycken lättnad och skyndsamhet i arbetet vunnits derigenom, att Bokslutet blifvit grnndadt på Länens Specialräkenskaper, af hvilka ett exemplar till Statskont. insändes; att genom ofvanförmälda regleringar af detaljräkenskaperne, den förut bestämda ordning i Räkenskapsoch Redogörelseverket, hvilken, af i sednare tider tillkomne Skatter eller andre inträffade förändringar, var, rubbad och försvårad, blif - Den 22 December e. m. blifvit återställd pä ett efter sådana ändrade förhållanden lämpadt sätt, sorn medförde närmare kontroll ä Medlens förvaltning och disposition; att Upbörden och Lefvereringen af Statsverkets Inkomster, korrt efter den vid Upbördsårets slut, d. 30 April, för det förflutna året skeende summariska Redovisningen, på sätt för åren 1821 och 1822 egt rum, i påföljande Juli månad kunde genom Sammandrag öfver de inkommande Landträkenskaperne, utrönas i K. Stalskont., som vidare vore i tillfälle att följa gången häraf; att, då Rikshufvudboken, så snart Special-Räkningarne, enl. hvad föreskrifvet var, till October månad inkommit, kunde företagas lill afsättning för det föregående året, Statsverkets tillstånd följaktligen, i likhet med hvad i Juli månad 1823 skett, kunde för R.
— Om ej Friherre Cederström vili ingå derpå, att Timmeroch MurareGesäller endast en gång om året få flytta, så torde det blifva första voteringen. Sedan Den 12 November e. m. 533 torde vi få votera om den så kallade Gesällvandringen, och slutligen om Friveckan. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade , att sedan votering blifvit begärd , finge Herr Landtmarskalken, ehuru flera Ledamöter anmält sig att tala , hvilka ännu icke blifvit uppropade, likväl fråga, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta Herr Landtmarskalken , att framställa voteringsproposition. Herr Cederschjöld: Så vidt jag kunnat fatta, är ej votering ovillkorligen begärd, utan blott i den händelse, att propositionen icke efter önskan skulle besvaras. Jag hemställer derföre, om icke den begärde propositionen först må framställas till munteligt besvarande, innan votering företages, emedan den då skulle tilläfventyrs kunna undvikas. I anledning af den proposition, som Herr Ribbing förgslagit, får jagerindra, att Gesällerne hittils varit befriade från husaga, och jag underställer Ridderskapets och Adelns pröfning, om de nu böra dermed förnedras, då de 3 år derefter kunna vara Ledamöter af ett Riks-Stånd. Att den tid af en månad, som blifvit Gesällen lemnad för att kunna höra sig om efter tjenst, icke är för lång, synes vara otvifvelagtigt: och att den icke blir för korrt, drar Gesällen nog sjelf försorg om, helst han naturligtvis bör vara angelägen, att i tid skaffa sig tjenst, för att icke äfventyra sin frihet, Jag för - 534 Den 12 November e. m. nyår således min anhållan, att proposition måtte framställas till mundtliga besvarande. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Den §., som nu är under discusion, är lång; den innefattar flera punkter, och man bör derföre ej undra derpå, att olika tankar blifvit yltteide, samt att olika anspråk på proposition blifvit gjorde.
Tänk på de unge män, som studerat i många år och ändå ofta få vara i tjänst lång tid, både utan lön och » fritt vivre ». Ingår. Teater och musik. De kvinnliga telegraftsternas pensionering har särskildt varit på tal vid nu pågående möte af fullmäktige i telegrafverkets pensionskassa. Fullmäktige erkänna att rättvisan kräfver en förbättring af de kvinnliga telegrafisternas ställning inom pensionsinrättningen, men ha under nuvarande förhållanden endast ansett sig kunna tillstyrka den förbättring, att, på grund af sjukdom, fyllnadspension må kunna inträda fem år tidigare än hvad som är stadgadt (95 sammanlagda lefnadsoch tjänsteår). I sammanhang därmed beslöto fullmäktige att ingå med framställning, att telegrafstyrelsen måtte söka utverka fyllnadspension jämväl för de tidigare afgående telegrafisterna. Kungl. operan återupptog i måndags Massenets opera » Navarresiskan ». Titelrollen, som under förra säsongen utfördes af fröken Holmstrand, hade nu öfvertagits af fru Linden, hvars framställning alltigenom präglades af dramatiskt lif och glöd. Särskildt gjordes slutscenen i andra akten, då Anita blir vansinnig, med gripande sanning. I vokalt hänseende ligger partiet ock bra för fru L:s stämma, hvars varma och sköna djuptoner här äro af synnerlig effekt. Framställningen följdes ock med spändt intresse af publiken, hvilken både för öppen ridå och naturligtvis ännu mera efter andra aktens slut i blom mor och applåder hembar den omtyckta och framstående konstnärinnan en hyllning, som innebar åtskilligt mer än ett bifall för aftonen. Utbytet af hr Ödmann mot hr Bratbost i Araquils Tjugu år vid nålen. Fröken Augusta Lunparti var föga lyckligt, hvaremot hr Nygrens din, den kända stora stockholmsmodisten, hade i Remigio ingalunda kom oss att sakna hr Hansen. måndags afton bjudning i sitt hem för sina arKören i refrängen till Bustamentes soldatvisa beterskor. Anledningen var, att föreståuderskan j bör gå hurtigare. De vackra belysningseffekterna fru Maria Werelius arbetat i affären i 20 år. Frö- i början af andra akten gingo delvis förlorade. ken Lundin öfverlämnade till fru Werelius en I I öfrigt gick operan på det hela taget ganska bra.
Han vände så hem igen; men konunga-sonen gick in, och fann en mycket, mycket gammal qvinna, som bodde i en jord-koja. Medan de nu talades vid, sporde gumman om hans ätt och ärende. Prinsen svarade, att han var en konunga-son, som dragit bort att leta efter Ungdoms-landet, och helsade tillika ifrån hennes syster, som rådde öfver djuren på marken. Då tog käringen till orda: »jag har lefvat i sexhundrade vintrar, och ännu har ingen förtäljt mig om landet, som du nämner. Men jag råder öfver alla foglarne i luften; kanske är det någon ibland mina undersåter, som hittar vägen. Arla i morgon vill jag spörja derom.» Konunga-sonen tackade såsom tillbörligt var, för gummans goda löfte, och så blef han der öfver natten. När det nu bräckte för dagen, gick käringen ut och blåste i sin pipa. Då blef ett starkt susande och dön i luften, och der kommo farande alla himmelens foglar, både stora och små, både när och fjerran. Sedan de voro församlade och hade hyllat sin drottning, sporde den gamla, om det var någon ibland dem som visste vägen till Ungdoms-landet. Foglarne höllo så en lång öfverläggning härom; men slutet blef, att ingen kunde svara till drottningens spörsmål. Då vände sig den gamla gumman till konunga-sonen, och sade: »jag kan nu icke vidare hjelpa dig. Men jag har en syster, som råder öfver fiskarne i hafvet. Far dit, och hälsa henne ifrån mig. Vet inte hon någon råd, så är det ingen som vet det.» Käringen befallte nu örnen att föra svennen till hennes syster; och dermed skiljdes de åt. Men konunga-sonen steg upp på örnens rygg, och så bar det af som en stormvind, öfver blåa haf och gröna länder. Serla om aftonen, fingo de se ett ljus, som tindrade emellan träden. Då sade örnen: »nu äro vi framme, ty här bor min drottnings syster.» Han tog så afsked ifrån ungersvennen, och flög hem till sin matmoder; men konunga-sonen trädde in i stugan, och sporde om han fick låna herberge.
Om försök till brott Ehuru Utskottet ansett försök till brott ej böra straffas i andra fall, än då sådant i lagen uttryckligen utsattes, hörer likväl till lagens fullständighet, att deri upptagas allmänna bestämmelser i afseende på försök i den syftning, som lagförslaget i denna del innehåller, och således angående dels de kännetecken som stämpla en handling till ett straffbart försök, dels de grunder, som böra följas vid bestämmande af straff för försök och förhållandet emellan straff för försök och för fuilbordadt brott, dels ock hvad verkan de omständigheter, att någon försökt verkställa brott med otjenliga medel eller dervid nyttjat tjenliga medel på oriktigt sätt, eller afvärjt följderna af ett försök eller från försök af egen fri vilja afstått, kunna på straffbarheten utöfva. Utskottet, som godkänner den karakteristik å försök, som i lagförslagets 1 § är gjord, delar deremot icke den åsigt att, såsom allmän regel för bedömandet af försöks olika straffbarhet, försöken böra indelas i fulländade och ofulländade. Att uppdraga en bestämd skilnad emellan dessa grader, synes icke vara görligt, och i iagtillämpningen skulle det i många, kanske de flesta fall blifva nära nog omöjligt att bestämma om ett försök är fulländadt eller ej. I föreskriften, »att gerningsmannen skall för försök straffas, i den mån försöket till brottets fullbordan sig närmat», anser Utskottet deremot en tillfyllestgörande ledning vara gifven domaren att, i hvarje förekommande fall, bedöma den större eller mindre brottsligheten af ett gjordt försök; och vidare föreskrift torde derföre icke erfordras. I följd deraf har Utskottet uteslutit 2 och 5 §§ i förslaget till förevarande kapitel, samt i i § inlagt ett stadgande angående straffet för försök, i afseende hvarpå Utskottet funnit den i lagförslaget uttalade grundsats icke böra frånträdas.
Län vore olika, vid alla de ersättningar, sorn limbetsoch Tjenstemän af Kronan eller privata för resor hade att fordra, måste falla en hvar i ögonen; äfvensom det i allmänhet torde kunna anses för otjeriligt att öfverlemna ett ämne, sorn af Kongl. Maj:ts Nådiga välbehag alltid varit beroende, åt några fä Medborgares godtycko. Dä Utskottet slutligen måste meddela sina tankar angående nu varande Skjuts-Författnings upphäfvände och skjutsens besörjande genom entreprenad, får det åberopa hvad vid 1809 års [Riksdag af detsamma uti detta ämne till Riksens Ständer är yttradt, nemligen, att de olägenheter, som så val i oeconomiskt som moralikst afseende åtfölja den närvarande Skjuts-inrättningen, icke äro Utskottet obekanta, men att, fastän Utskottet för sin del skulle önska dess snara förändring, och Utskottet är öfvertygadt, att hvar och en upplyst Jordbrukare, som riktigt öfvervägar och beräknar sin kostnad och sin vinst vid skjutsens utgörande, skall utan betänkande vara färdig att göra én emot förlusten rättvist svarande uppoffring, för att från denna skyldighet blifva friad, så befarar Utskottet lik väl, att dessa olägenheter icke utan största svårighet kunna häfvas. Utskottet ansåg, vid förenämnde Riksdag, att värt I.ands ringa befolkning, det långa afStatidet på flera ställen imellan bostäderna, och dess, i förhållande till andra [Länder, obetydliga - Den 16 Juli• 1403 liga rörelse vorb egentliga orsakerna, att icke här, sorn i de flesta Europeiska Länder, skjutsningen, i stället för att^åtfölja jordbruket, kan bestridas af Entrepreneurer Det gjorde häraf den slutsats, att, utom på våra största vägar, skulle dessa Entrepreneurer icke kunna påräkna en någorlunda jemn skjuts, och att, Utan detta vilkor, inrättningen svårligen skulle kunna bära sig.