Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skolan är otvifvelaktigt af mycken nytta för orten och bidrager verksamt till jordbrukets förkofran, dels genom föredömen i rationella methoder och dels genom förfärdigande och försäljning af nya ändamålsenliga redskap. Jag har redan här ofvanföre haft tillfälle i förbigående underdånigst omförmäla, hurusom åren 1843 och 1846 en svår missväxt hemsökte flera trakter af detta län. Förstnämnde år var missväxten svårast inom norra och medlersta delen af länets fasta land, der i allmänhet hvarken hösteller vårsäd lemnade ens medelmåttig skörd och der den knappa grödan derjemte på många ställen led betydlig skada afl Juli månad inträffade starka hagelskurar. I södra delarna af länet och på Öland var det synnerligast rågsädet som 1843 gaf otillräcklig skörd, hvaremot i dessa delar af länet vårsäden och potatesen lemnade något bättre afkastning än i de norra trakterna, ehuru skörden likväl icke kunde anses motsvara behofvet. År 1846 deremot var det synnerligast Öland och södra delen af länets fasta land, som hade att beklaga sig öfver en svår missväxt, särdeles hvad vårsäden och potatesgrödan angick. Under bägge dessa år, eller egentligen under den tid, som förflöt från skörden år 1845 till 1847 års mera gynnsamma skörd, uppstegrades, i följd af den allmänna bristen, spannmålsoch potatesprisen till en förut lyckligtvis sällspord höjd. Det fanns tider, då i de från köpstäderna mera aflägsna socknarne en tunna råg icke kunde erhållas under 25 å 30 R:dr rgs., då en tunna korn gällde 20 å 24 R:dr och en tunna potates betaltes med 10 R:dr, eller ännu mera, om inköpen skulle ske på auktioner med längre betalningsanstånd.
Det låg ingenting plågsamt i hans sorg, det var en lättrörd naturs lättfälda tårar, sådana, som torka af sig sjelfva, utan att lemna spår. Han kunde icke säga ett ord, han endast kysste Marianne och smekte hennes hår med sina stora mjuka händer. Börje stod utanför den halföppna dörren med hatten i hand och väntade. Denna stund var så obeskrifligt pinsam för honom. Dessa tårar gåfvo honom ett intryck som vore han en röfvare, i begrepp att bortföra sitt byte. När Marianne omfamnade sin mor, var det slut med sjelfbeherskningen och all tanke på röda ögon. Men modern strök henne lugnande på skuldrorna i det hon tvingade sig att le. Hon grät icke, ögonen voro endast blankare än eljest och hon blinkade tätt. »Inte gråta, barnet mitt, du får så ondt i ditt hufvud», sade hon i sin på en gång mjukaste och raskaste ton. Marianne grep hennes hand och förde den passioneradt till sina läppar; – denna lilla sträfsamma, hvita hand, som aldrig blef ful af arbete och som aldrig fruktade det. Karl torkade sig upprepade gånger i ansigtet och såg öfvervägande tafatt ut. Han var så rörd – om af vin eller sinnesrörelse – att ögonens hvita bröt sig mot hyn som på en färgad race. Han inskränkte sig till att kyssa Marianne, utan att veta hvad som kunde vara lämpligast att yttra för tillfället. Walter var blek och upprörd. Han tog Marianne i sina armar, som om hon varit en mycket yngre syster, han lyfte upp hennes haka och såg henne i ansigtet, som om han icke skulle få se det på mycket länge. »Gud gifve dig lycka, Marianne!» hviskade han sakta, liksom om han blygts öfver sina egna ord. Haqvin stod vid ett fönster, fällande strida tårar. Hela hans frackvärdighet var borta; han var endast ett barn, som skulle skiljas från föremålet för sin stolthet och tillbedjan. Marianne – hans stiliga Marianne – skulle resa. Och Börje skulle icke komma så ofta som förr, det kände han. Om de rest till verldens slut, för att aldrig mer återkomma, kunde han icke tagit skilsmessan värre än nu.
Innan en förändring kan äga rum fordras derföre, att man undersöker hvad dessa corpser och verk åtnjuta i contant inkomst af de indelta räntor, som blifvit dem tilldelade, samt att tjcnstemännen erhålla ersättning, hvilken af Statsverket bör utgå för den verkliga nedsättning, som genom förändringen uppkommit. Man torde kunna säga, att dessa löneanslag äro för stora; det må vara möjligt, men det är en fråga om lönenedsättning, hvilken såsom hvarje annan lönefråga kan inom Ståndet väckas, men som ej bör sammanblandas med den om skatteutbyte. Det vore att understucket insmyga en temligen allmän lönenedsättning uti en fråga, som dermed icke har direct gemenskap. Man har förebrått motiouärcn, att han velat afskaffa indelningsverket. Jag för min del hyser visserligen den mening, att bibehållandet af indelt trupp är för Sverige nödvändigt; men motionären har icke velat upphäfva, utan har blott velat modifiera detta förhållande. Jag tror dock, att han deruti icke varit rätt lycklig. Han har velat bibehålla karlens aflöning af roten, men deremot har han sagt, att karlens lega kan lika väl betalas af Staten som af roten. Jag förmodar, att den värde motionären, som haft befattning med många andra ämnen, icke har gjort sig reda för, hvilken hufvudsaklig rubbning af indelningsverket, som deraf skulle uppkomma. Skulle karlen anskaffas af annan än rotehållaren, blefve det förmodligen genom passevolanee-eontract. Hoten finge en karl, som den möjligen ej godkände, att hysa och underhålla, och ständiga tvister skulle uppstå. Dessutom äger indelta armeens rekryteringssätt en fördel framför alla andra, som ske genom lega, hvilken är af den vigt, alt den ej ulan största betänklighet bör uppofTras. Denna fördel ligger deruti, att karlen skall anskaffas af personer, som icke äga det ringaste att skaffa med controllerne öfver karlens befintlighet 1 H. 18 138 Den 10 Augusti. och framtida duglighet. Det är icke alldeles okändt, huru för hällandet understundom varit, der passevolance-contracter för värfning voro upprättade.
Friherre kleming, els8 tillkännagaf, att han såsom Ordförande i Stats - Utskottet snart arnade sammankalla den af Riksens Ständer utsedda Nämnd till afgörande af srägan om Stuteriet pä,Flyinge och Dahlby, och anhöll, i anledning deraf, atl afgöras mqtte , hwilkendera af de 2:ne Suppleanter bland Aidderskapets Adelns Ledamöter, hwilka erhållit lika rösiee, nemligen Herrar LertzZtestt oc^ ^lannorstam skulle anses närmast att inga i en ordinarie Ledamots rum: hemställandes Friherre kleming, antingen lottning eller kanske häldre Famille-Numern skulle härutinnan gifwa decision. Htskillige yttrade sig för het sednare alternatiye^ hwilket pä gjord proposition Förerogs till afgörande de återstående puncterye af Stats - Utskottets den 12 dennes pä bordet lagde Memorial om Civil - Staterne, innefattande swar pä anmärkningar wid Bilagan Litt. D. till S.als-Ulskorlers Betänkande om Stats-regleringen Tred» - US 8 Den 2Z Zebruarii. Tredje punkten angående Götha HofRattöStat ech fjerde punkten angäende Lagmans-Rätterries Stat Biföllos. Femte punkten angäende Justitia Newisionens Stat bifölls likaledes, men Friherre 8tae! von wolstein yttrade stg: att, utan att dermed bestrida hwad Stars - Utskottet här fbreflaglt, wille han hemställa, om ej en författning, i fall en sadan ej redan existerar, för fram» tiden mätte widtagas, att en Tjensteman ej borde fä behälla lönen, dä han under medelåldern toge afsked. Herr Grefwe». och Landtmarstalken erindrade, att dek redan war bestutit, alt en utarbetad Tjensteman skulle äfwen före manliga afskeds» tiden fä behälla lönen. Sjette punkten, angäende Staten för Kongl. Majtts Cantzlie och dest Expeditioner upplästes.
Nämnde Ulskotts-förstärkning väljes, så snart behof deraf sig yppat, genom de serskildta Stånden inom Kamrarna, i likhet med hvad uti ofvanstående 56 angående Utskotts-val, är stadgadt. §-74- Innan tre dagar förflutit, sedan ett mål förevarit i någondera Kamaren, må det ej företagas till pröfning i den andra, ej heller sättas under omröstning i förstärkt Utskott, förr än efter lika långt mellanskof. §• 75- Beslut må icke i någondera Kamaren fattas, om ej minst Sextiotre ledamöter äro tillstädes. §. 76. 5o. Hvarje ledamot af en Riksförsamlingens Kamare eger Constilulions-Utskottets Förslag till ny Riksdags-Ordning. rätt. att i plenum, stående och från sin plats, till Protocollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggning komma, och om lagligheten af allt, som inom Kainaren sig tilldrager. Hvar och en yttrar sig öfver ett ämne, i den ordning, lian dertill sig anmält och uppropad blifvit; och må ej någon vara berättigad att tala utom Protocollet. Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck; sker det, eger Kamaren pröfva, huruvida den ledamot, som sålunda sig förgått, må af Talmannen erhålla tjenlig föreställning och varning, eller om saken bör behandlas enligt 108 §, eller ock alldeles förfalla. §• 77* I en skrift böra ej liera mål af olika beskaffenhet §. sammandragas. Icke eller må ett memorial, som flere än en ledamot underskrifvit, emottagas, med mindre det är tecknadt af Kamarens ledamöter från något Län, Stift eller Stad, och sådan orts angelägenheter beträffar. §. 78. När ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla der§. till hörande handlingar uppläsas, så framt någon Kamarens ledamot sådant åstundan Ej må något mål till slutligt afgörande företagas, förr än Talmannen inhemta t, huruvida Kamaren anser öfverläggningen fulländad, hvarefter propositionen justerad framställes.
Med afseende å hvad vederbörande sålunda yttrat och vidare i handlingarne förekommit, angående så väl behofvet af en särskild kapell-församling i Pajala pastorat och uppförande af ett bönehus inom den mest aflägsna delen af Öfver-Torneå socken, som mnevånarnes å dessa ställen oförmåga att lemna bidrag till kostnadernas betäckande, har Kongl. Maj:t velat i nåder föreslå, att Rikets Ständer må anvisa dels för en gång 3,200 R:dr för uppförande af en kapell-byggnad vid Muonionalusta, 2,666 R:dr 32 sk. för inköp af hemmanet 1 om TV mantal i Muonionalusta by till boställe åt blifvande kapell-predikanten och 3,333 R:dr 16 sk. till uppförande af bönehus med begrafningsplats vid Turtola by, dels ock tillsvidare årligen 400 R:dr till lön åt kapell-predikanten i Pajala, intilldess kapell boerne sjelfve förmå att honom aflöna, samt 50 R:dr, allt banko, till ersättning åt presterskapet i Öfver-Torneå för dess embetsresor till gudstjensters förrättande i bönehuset vid Turtola by. De till detta ärende hörande handlingar komma att till Rikets Ständers vederbörande Utskott öfverlemnas, och Kongl. Majrt förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. L. A. Anjou. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 110. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i närvaro af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, i Statsrådet å Stockholms Slott den 22 Juni 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Slutligen uppläste
Vid Nådig pröfning af hvad Rikets Ständer sålunda i underdånighet framställde, täcktes Kongl. Maj:t de stadgade bufvudgrunderne Nådigst gilla, endast med den förändring, all Ilof-Stats-aflöning, i anseende lill dess beskaffenhet, icke skulle å Pensions-beloppen afräknas, och att de af den lägre betjeningen, som tjent 10 år, erhöllo, utan afseende å ålder, hälften af lönerne såsom pensioner, lika med hvad Kongl. Maj:t, vid regleringen af Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Droltningen Sophia Magdalenas Hof-Stat, i Nåder täcktes förklara. Då de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer sålunda stadgade grunder för pensionering af Högstsalig Konung Carl XIIIis indragne Hof-Stat stödja sig på äldre förhållanden och stadganden, samt gällande författningar, så vidt de röra Rikets Allmänna Indragnings-Slat, och enär desse grunder hufvudsakligen tjenat till efterrättelse vid Hof-Stats Pensionsregleringarne efter Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Di ottningen Hedvig Elisabeth Charlotta och Högtsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinaehuru, genom Rikets Ständers anslag af bestämde summor, förhållandet för desse senare Hof-Stater, i afseende på de dervid förekommande serskilde förhållanden, varit fördelaktigare; så har RiksMarskalks-Embetet ansett sig ega all anledning i underdånighet hemställa, alt samma hufvudgrunder äfven för framtiden må förklaras gällande för de högst sorgliga tillfällen, då någon indragen Hof-Stat kan komma i fråga att till pensioners erhållande å Allmänna Indragnings-Staten öfverflyltas; hvarjemte Riks-Marskalks-Embetet underdånigst bifogat förteckningar å Hans Majit Konungens och Hennes Majit Drottningens samt Deras Kongl.
Deraf uppstär redan en liknöjdhet, och jag wägar tillägga en köld, som icke kan förebyggas. Kommer äfwen härtill hwarje Corps' särskilda interehe, och pä huru mängfaldigt sätt är det icke modificeradt. 524 Expeditioner till Riks-StLnden. sä har man derifrån en ny hufwudorsak till kallsinnighet och twedrägt. Jnga föreskrifter eller Lagar kunna begränsa de afsteg som sig derifrån härleda, och om de än skulle finnas, om de ock wisligen skulle omsatta hela widdén af Statens wäl, hwad swag förmåga uti werkställighcten skulle de icke äga, emot den spända kraft och omtanka som sa mägtigt werkar till enskilda Ständsfördelars förfinar, till egna uppoffringars hindrande och till ingangna, kanske twungna, men för det allmänna högst gagneliga förbindelsers upphäfinande. Egen rör sa kel se är sä swär att underkasta sig, och wanan att endast tänka för sig sjelf är en medfödd swaghet. Deraf händer, att den individuela förmanen sa ofta star antingen i »verklig eller ock aparcntlig strid med den allmänna, och örn än »vigten och nödtvändighetcn as den sednares fordringar bäde kan inses och medgiftues, blir det dock för mängden knappt möjligt, att åtskilja sitt eget ifrän Statens interefie. En sä hög och ren medborgerlig känsla af rätt är endast fattlig och kan utöfwas af Philosophen, och huru inskränkt är icke det »verkliga an> talet deraf? Det är således äsrven klart, att alla kesia nu uppräknade och sammaiitverkande omständigheter warit och skola i ewighet bliswa oöftvertvinuerliga hinder för de fyra Riks-Ständens förtroligare förbindelse, och att det onda, sorn derifrån härleder sig, omöjligen kan afhjclpas, utan att Ständen till sitt antal förminskas, och att sammansättningen deras sä werkställes, att stridigheterna antingen upphöra eller komma att pä ett nyttigt sätt mottverka hwarandra. Jag tror mig ock derföre hafwa all anledning att fräga:
Sluskigt och på kroppens gödande anlagt lif kan hos en människa på grund häraf, oafsedt härstamningen, framkalla likhet med ett svin i utseende och uppträdande. När likheten mällan en människa och en viss djurtyp är uttryckt i hufvudets, ansiktets och gestaltens ursprungliga form och tillvarelsesätt, har man anledning att antaga en nedärfd likhet. Adelsmannen och hästen äro bägge rasvarelser, hvilkas rasförädling kunna ha haft vissa likheter i syftet, t. ex. lämpligheten för krig, jakt och däraf följande smidighet — däraf kunde härledas att adliga fysiognomier och gestalter stundom ha något, som flyktigt erinrar om en häst. Roffogelstypen hos adelsfolk kunde möjligen delvis härleda sig från det med roffogelns något likartade rofriddarlifvet äller vikinglifvet. Den äldre adeln i Europas flästa länder räknar sannolikt bland sina stamfäder endera rofriddare äller vikingar. Normanderna hafva ingjutit något af sitt blod i Englands, Frankrikes och Italiens adel, tyska rofriddarättlingar hafva väl desslikes ingjutit blod i många länders adelsfamiljer. Rofriddarens nedblickande på de i dalen förbitågande handelsfororna äller vikinghöfdingens utblickande från lyftingen hafva väl något af samma syfte som gamens äller örnens nedoch utblickande på dalens äller hafvets byte — ögats och profilens form, nacken och den öfriga gestaltens hållning hafva på grund af denna likhet i syftet och äfven på grund af likheten i lokalitetsförhållandet mällan röfvare och byte fått en likhet, som ytterligare stärkts af den likhet det liknande yrket gifvit bäggederas karaktär. Man måste dock erinra sig äfven andra föranledningar till den traditionella adelstypens kroknäsighet och anstrykning af nedblickande, nämligen dels den i sadeln sig resande krigshöfdingens öfverblickande af ett slagfält från en höjd samt feodalherrens och godsherrens nedblickande på bugande vasaller och underhafvande.
S. D. Föredrogs ånyo och tades lill handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, JVs 82, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JVS 43. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Högloflig» Ridderskapet och Adelns protokoll den II dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut, i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 54, öfver väckt motion om en ny lag, rörande vattenrätten, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt i samma beslut sig förena. Inbjudningen antogs och Protokolls-utdraget tades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den ii dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVs 55, öfver väckt motion om upphäfvandc af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner samt öfverlemnande åt kommunal-styrelserna att öfver samma magasincr förfoga, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt i omförmälda beslut sig förena. Inbjudningen antogs och Protokolls-utdraget lades till handlingarne. S. D. Till Stats—Utskottet remitterades Herr Börjesons motion (JVs 309), angående förändrndt vilkor för den af Kongl. Majit nådigst föreslagna öfverlåtelse lid Wenersborgs stad af en Kronan tillhörig tomt derstädes. S. D. Beslöts, det skulle Högvördig» Preste-Ståudet vänligen inbjudas att förena sig i Borgare-Ståndets vid behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande, JVs 71, i anledning af väckta motioner i fråga om förändrade bestämmelser, rörande mått och vigter samt justering deraf ro. m., den 14 donner fattade beslut, hvarigenom, med afslag å Utskottets första yttrande, sidan 20, antagits del i Herr Isbergs reservation i ämnet framställda förslag. Frän Hederi. Bonde-Sländet.
Ty det är klart att Banken, genom reserverande af den inflytande räntevinsten, och genom indrifning af dess egande fordringar, successive kan förminska dess sedelan sva - t Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 9 svårighet ända derhän, att den slutligen icke lar flere sedlar utelöpande i rörelsen, än som jemnt motsvaras af den metalliska valutan — dä naturligtvis realisationens bestånd vore i allo betryggadt. Men sedelmyntet skulle derföre icke blifva bibehållet vid dess stadgade värde, emedan, likasom de starka sedelutsläppningar, som fordomdags egde rum, då föranledde lill en nedsättning i penningevärdet de skattdragande och skuldsatte till fördel, så skulle en sedelindragning af något betydligare belopp deremot leda till den motsatta påföljden, att penningen gällde relatift mera än förut och att alla skatter samt räntor och förskrifne skulder, fastän nominellt desamma, dock i verkligheten måste betalas drygare än de från början varit pålagda eller utfästa. Och under en sådan rörelsekapitalets förminskning skulle den allmänna hushållningen i landet, beröfvad de lifgifvande hallorne för dess verksamhet, alldeles utmattas och borttyna och hela landet derigenom också nedsjunka i svaghet och vanmakt.
Hwad flutclkgcn det hemställande angar, som Hemliga Utfforret gjort, angående de fä kallade Koppar.Polletter.na, har Riddsrskapet och Adrin för sin del trott wara fördslagtjgast, ak ufgifwandet af desamma ma fortfara kr! betz ksLUlariypyn hunni? bllstva tjl ända drägt, och ak ds sedan smäningom kunna indragas, och wanligr fkiiljemynt af Riksens ^ StänderS 8an<jgs utgifwaS» Presteoch Borgare-Skantzen hsbva deremot til alla delar b i fa il it hwad Hemliga Utskottet föreslagit uti detta ämne; och anhaller Bonde-Ständet underdanigst, at wid de gnstallrcr Eders Kong!» Majit i, Räder täckes taga , angående Koppar-Polletterna och det efter lst§»Iif«ki,nen kllgörande Dlljemynt af Koppar, Eders Kongl. Majit i Noder säckseS häröfwer inhämta ^ullmäqtigaS i löLn^gen och Rikss gäldS 6<,nkoirar underdåniga utlåtande. Riksens Ständer framhärda m. m. Stormägtigsie Allernädigste Konung'd Ater halma Riksens Ständer fäkt emottag» et nytt prof af Eders Kongl. MaittS huldhet och om» mardnad, Uti det til Riksens Ständers utlakande remirkgraäe Hemliga Utskottets Förslag af den 2:dra k denna manad, innefattande sättct, huru de olägenheter, ssm nu åtfölja. BraruyinS-branningen, och genom en alltför, stor.
Den värde ledamoten har framdragit som skäl för sitt påstående Länsstyrelsens rättighet att kunna vägra tillåtelse föranläggning af krogrörelse: dervid får jag först påminna att, i anseende lill den skadliga varan, som säljes på krogarne, nemi. bränvinet, hafva vi en annan särskildt gällande författning, nemi. bränvinsförfattningen; och det är till följd af den, som Länsstyrelserne äga den rättighet hvarom talaren ordat, hvadan liknelsen här saknar all tillämpning. Den 29 Mars e. m. 215 Ur Printzensköld: Jag hemställer till Frih. von Stedingk huruvida icke K. Befh:de, som äger rätt att pröfva om en krogrörelse bör få bedrifvas eller icke, likaväl bör tillkomma att pröfva skadan eller nyttan utaf öpnande af landthandel eller salubod å landet. Jag tror för min del, att det ligger mycken vigt uppå att en sådan makt är nedlagd i Länsstyrelsernas händer. Dermed åsyftas ingen inskränkning i landlhandeln, annorlunda än i följd af föregången pröfning af den embetsmyndighet, « hvars högsta pligt och intresse det bör vara, icke allenast alt vårda sedligheten inom länet, ntan jemväl att tillse, det icke onödiga tillfällen må öpnas för fattigare innebyggare derstädes att, genom utgifter, sora af intet verkligt behof åro påkallade, förstöra den sparpenning de tilläfventyrs kunna äga, och att sålunda, i ekonomiskt hänseende, försämra sin belägenhet, i stället alt förbättra densamma. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall af Ulsk:s i denna punkt gjorda tillstyrkande framstälda propos. besvarades med starka nej, blandade med ja; hvarpå II. Ex. hemstälde om II. o. Ad. ansäge de emot ifrägavar. punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. 5:te punkten, ang:de föreslaget förbud för handlande ä landet, att afyttra alla slags spirituosa, vare sig af ineller utländsk tillverkning. Frih.
Koladugårdens tillväxt, i det hela obetydlig, beror dels på minskning i fårens antal, dels ock på verkställda nyodlingar, som medgifvit uppfödandet af flere kreatur. Minskningen i ungnötens antal torde hafva sin hufvudsakliga grund i den knappa fodertillgången år 1859, då, såsom ofvan är omförmäldt, ladugårdarne måste inskränkas och remonteringen af desamma genom ungboskapens nedslagtande väsentligen stördes i sin jemna fortgång. Vid betraktande af förhållandet inom de särskilda fögderierna, visar det sig emellertid, att berörde tillökning och minskning utfallit särdeles ojemnt. Sålunda har kreatursantalet å landsbygden blifvit ökadt Hästar. Tjurar. Oxar. Kor. Ungnöt. Får. Hästar. i Norra Wadsbo fögderi med 93 » Södra Wadsbo Oxar. Kor. Ungnöt. Skaraborgs län. Foderväxter. Handelspriser å ladugärdsalster. Djurracer. 19 Städernas ladugårdsskötsel är obetydlig och lemnar ingenstädes afkastning, motsvarande innevånarnes behof. Att antalet oxar och kor så obetydligt ökats, oaktadt jordbrukets förkofran och tillkomne nyodlingar, äfvensom att får, svin och ungnöt märkbart aftagit, har sin grund dels uti foderbristen år 1859, på sätt ofvan är omförmäldt, dels ock uti den allt mera tilltagande öfvertygelsen att en mindre ladugård, med väl underhållna kreatur, vida är att föredraga framför en mängd så kallad svältfödd boskap. Att kreaturens antal något minskas, torde derföre i och för sig icke utgöra någon anledning till misströstan, helst det icke torde kunna nekas, att på många ställen antalet hittills icke stått i förhållande till fodertillgångarne. Är, såsom det är full anledning att antaga, en vaknande håg att varaktigt förbättra jordbruket en orsak till minskningen, så skall med växande alstringskraft hos jorden kreatursantalet småningom men säkert tillväxa till sådant belopp, som med en kraftig och tillräcklig utfodring är förenligt.