Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska Infanteri-Regementerne utgöras för 385 N:r a Ö tunnor spanmål med 2310 tunnor. som å 6 R:dr tunnan utföras med . 16:o. Då denna inkomst beror af markegångsprisens förändring och är obestämd, anser Kongl. Maj:t densamma ej böra upptagas högre än till 17:o. Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad, jord. Rdr 4,208,380 - Bill. till R. St. Prop. om Statsv. 1850. Transport Rrd 4,208,380: och då medium häraf utgör 29,860 rdr borde denna inkomst kunna upptagas till Rdr 2S,000: Under denna titel synes äfven lämpligast böra upptagas: Rotevakans-afgiftaf de utsockne frälsehemman i Halland, hvilken, då densamma, såsom beslutad vid nästlidne Riksdag, först år 1849 vidtagit, beräknas, likasom vid förra Statsregleringen till Rdr 10,000: och ut'/res således under denna titel 88,000 18:o. Båtsmans valians-afgiften, utgående för ständiga och tillfälliga akmser vid Båtsmanshållet och fill dess belopp beroende dels af markegångsprisen, dels af större eller mindre antal vakanser, beräknades vid sednaste statsreglering till 30,000 R:dr, och har utgjort: för år 1844 Rdr 36,665: „ 1845 „ 32,629: „ 1846 • „ 34,853: „ 1847 „ 33,840: „ 1848 „ 31,456: och då medium häraf uppgår till 33,889 rdr, anser Kongl.
Maj:ts och Kronans rätt till qvarnplatsens, damfästets och vattenfallets framgena begagnande, så att denna rättighet må varda lagligen befästad, samt att arrendatorerne ikläda sig en mot fördelen af bropenningarnes uppbärande svarande underhållsskyldighet af bron, hvilken Kongl. Maj:t må ega att närmare bestämma, hvaremot i öfrigt förut gällande Contract bör lända till efterrättelse, dock att tillika uttryckligen stadgas, att, derest arrendatorerne försumma fullgörandet af hvad, enligt Contractet, dem åligger, Contraclet då är förverkadt. Stockholm den i3 Juli i84o. Reservationer: Af Herr Kjellberg: ”Äro Lernkes arfvingar lagligen frånskiljda arrenderättigheten af Nyqvarn, ej endast genom försummad inbetalning, utan fast mer, på grund af mångårig uragtlåtenhet af brooch åbyggnaders underhåll, hvarigenom Staten tillskyndats en större reparationseller ombyggnadskoslnad, hvars förekommande sjelfva Contractet tycks åsyfta, så finnér jag ej, huru Ständerne kunna från närvarande arrende, 3io tunnor spanmål, finna skäl afvika, för att antaga ett under hand gjordt anbud af R:dr 666? B:co för en tid af 3o år, för att på denna väg försäkra sig om eganderätten till några kappland under disput varande jord, hvilken ej är Lemkes arfvingars tillhörighet. Icke eller synes mig genom denna åtgärd Staten vara försäkrad om uppfyllandet af de föreskrifna villkoren, åbyggnaders, dammars och islafvars öfverlemnande uti laga stånd, ty möjligen kan vid arrendetidens utgång innehafvarne ej förmå detsamma fullgöra. För arrende af jord anser jag en längre tid lämplig, emedan derigenom odlingar föranledas; men der tidens tand endast fräter, bör med hvarje laga borgens utgång arrendet förnyas.’' Af Riksdagsfullmägtigen Johan Andersson'. ”Emot Högloft. Stats-Utskottets nu fattade beslut, rörande arrendet af Nyqvarns qvarn och bro, får jag mig reservera. Då Lemkes arfvingar erbjudit 666 R:dr 3a sk.
Utgöres infattningen af Guld, Silfver eller Sköldpadd, tullbehandlas hela dosan såsom arbeten af nämnda slag. orgelverk, äfvensom Harmonium och Fysharmonika R:dr 100 R:mt>. 5 ej specificerade, förtullas lika med sådana bland ofvan uppräknade, hvarmed de närmast kunna jemföras. Anin. a) Högst 2:ne stråkar, munstycken och så vidare må få åtfölja vid instrumentets förtullning. De öfriga, äfvensom sär') Enligt Traktaten neds&ttes tullafgiften från och med år 18G8 till 18 öre. 20 Förslag till Tulltaxa. Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. skildt inkommande tillbehör till instrumenter, förtullps efter 10 procent af värdet, b) Instrumenter, hvilka genom sina mindre dimensioner och sin beskaffenhet i öfrigt synbarlit gen endast utgöra leksaker, hänföras till art. Leksaker. Inventarier, skepps-: nya, ej specificerade, icke hänförliga till husgerådssaker eller beklädnadspersedlar R:dr 100 R:mt. 5 — brukade å förolyckade eller sjöskadade utländska fartyg — Fria, Ipecacuanha; hänföres under Apotheksvaror. * * Ister, alla slag 1 centner. 2 — Jalappa; hänföres under Apotheksvaror. Jern: gjutet: t t tackoch barlast samt kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor — Fria bomber och kulor, champlunerade till visst mått och renfilade, kanoner, stycken, nickhakar och i mörsare, stämplade och borrade, samt finare och gröfre lavetter t centner. i. l 25 kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade samt hällar, vigter och lödjor 1 centner. — 50 grytor, pannor, kittlar, kakelugnar, spisar och kabysser, gallerverk samt dertill apterade stolpar och ledstänger, äfvensom slussportar
Allt öfveroch underbefäl samt civilstat åtnjuta lön på artilleriets stat, men anställas till tjenstgöring på staben eller brigaderna. All nummerstyrka, således äfven den på fältfot för staber, parker och reservbatterier afsedda, fördelas på fredsfot emellan fältbatterierna och depötkompanierna. I öfverensstämmelse med dessa grunder fördelas artilleriets personal som följer: Artilleriets stab. 6 regements-officerare. Desse äro afsedde att tjenstgöra: 1 som fälttygmästare. 1 » chef för generalfälttygmästarens stab. 3 » tygmästare. 1 » artilleribefälhafvare på Gotland. 10 kaptener. Desse äro afsedde att tjenstgöra: 1 som inspektör öfver gevärstillverkningen. 1 » » » kanontillverkningen. 1 » modelloch konstruktions-officer. 6 vid tygstaten. 1 som befälhafvare för fyrverkare-corpsen. 1 sekreterare, som för artilleriets stab bestrider samma tjenst som regements-skrifvarne vid artilleri-brigaderna. 7 tyg-underofficerare. Fyrverkare-corpsen. Denna förblifver i oförändradt skick. Tygstaten. Denna utgöres af den för närvarande å artilleri-regementena fördelade tygstatspersonal, hvilken fördelas på artilleriets hufvudförråd, fabriker och verkstäder på sätt generalfälttygmästaren bestämmer. Vid hvarje hufvudförråd är såsom befälhafvare och tygmästare anställd en af de till artilleriets stab hörande regements-officerare och såsom ytterligare befäl nödigt antal af de här ofvan på staten upptagne kaptener samt till särskild tjenstgöring kommenderade subaltern-officerare. Tygstatskompanierna, med undantag af underofficerarne, upphöra att utgöra särskilda delar af tygstaten, och den motsvarande behöfiiga styrkan utgår såsom handräckning från den vid hufvudförrådet förlagda artilleri-styrka. Förklaring. De å artilleriets stab upptagne regements-officerare äro sådane, som till följd af deras befattningars vigt för vapnet böra innehafva denna grad.
Pligten att fullgöra denna nådiga föreskrift, lika som andre, tillhör Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förut, och den bör ej kunna ansvarslöst försummas, äfven om ingen erinran göres, hvaremot de af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande , som uti dispositionerne denne Författning sig till efterrättelse ställt, om iakttagandet deraf icke skäligen lära böra förvänta sig någon påminnelse. 3) Öfver hvad om försäljning af Krut utom Riket, och dispositionen af de derföre influtne medlen blifvit anfördt, förekommer, att af Tredje Hufvud-Tittelns anslag i Stat utgå omkostnaderne för det Krut, som af Salpetersgården tillverkas; och Krutet, lika som andre krigs för - Bevisorcrs Berättelse. 33 förnödenheter af bevåringsoch beklådnadspersedlar, äfvensom Flottornes hela Materiel, m, m. utgöra samfält Tredje Hufvud-Tittelns behållningar. Om nu Eders Kongl. Måj:t anser behållningen af Kiut vara erforderlig till försvaret, så sker ingen försäljning deraf och Riks-Staten får då ej eller någon sådan inkomst, ehuru den har en Tittel för Krutförsåljnings-medel; hvilket bevisar, att de medel, som genom sådan försäljning ingå, i sig sjelfve utgöra Utgifts-Tittelns besparing och åro af extraordinarie beskaffenhet, lika som dåcasserade, eller umbärlig® persedlar , af hvad slag som helst, från Förråden försäljas och med de inflytande penningarne andre anskaffas. Denna fråga , så vidt den angår disposition af medlen, synes för öfrigt dess mindre hår böra finna rum till något vidare Utredande, som Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut derom år taget den ra November 1816.
Trippiska hemmanen i Halland, om förklarande att något lösningsanspråk från kronans sida hädanefter icke kommer att ega b. 8 Juli rum å Bd. 362 4 t 126 — a. 8 Juli b. 4 Juli b. 8 Juli 1 anledning al återremiss . 4 i 164 — a. a. 10 Okt. a. a. 10 Okt. a. a. 10 Okt. a. a. 10 Okt. 110 21 Trollhätte kanalbolag, nya, om revision af dess räkenskaper samt Statens bidrag till kanalbvggnaden, och utredande af statens andel i bolagets inkomster nu. m P. 104 4 i 169, 200kt.l863 20Okt.l863 20Okt.l863 5.20 Okt. 1863 I anledning af återremiss . 4 i 214 — 7 Nov. » 7 Nov. » b. 11 Nov. » b. 7 Nov. » 190 21 Trotzig, om pension för Direktö- ren vid länscellfängelset i ChriSe Nionde HufvudTiteln. stianstad A 1 4 i 153 29 Trupp, angående dess samling om Sönoch Helgedag, se Sqvadron. Register öfv. Bih. t. R. St. 18 138 £.« ? § ‘ ortj g g g £c! CO Cj 5T C £ cL T. CO ^ 1-5 < o CD *3 m4 O CD ». $ ® w s* a B CO <T*- O B* r so po a o a 3 B 3 . — J CD ^ CD 3 a Samling. Afdelning. 1 S: O CD 2. £L i t 55 3 C PCU CD CD '* Riks-Ståndens Beslut. Qj n 2- 1—i po 8 E. • Oq 53 crc CD bs CD CD C N:0 N:o N:o Sid. Ridd. o. Adela. Pres^eStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet.
Därtill är hon så röd och plussig, att jag rakt inte begriper, hur den där otäcka gubben, som står bakom sängstolpen och tittar, kan se så förlipt ut. Såvida han inte är hennes mann och vill försöka göra sig till för att slippa ifrån henne så fort som möjligt? »Hör du», sa jag till Ester, som satt sig bredvid mig (Villy hade Gud ske lof stannat hos en herre, som målade orrar), »det var ett fasligt fruntimmer att se ut.» Ester kikade på henne genom handen. »Litet för röd i färgen», sa hon sedan likgiltigt. Ja, så ska det tas! Men innan man kommer så långt, har man mycket att gå igenom, det kände jag. I ett annat rum satt en annan snygg tafla: »En Jagtnymf», tror jag den heter. Hvad hon egentligen ska orka jaga, så pass angbong-po-ängt som hon är, begriper jag inte. Emellertid tycks hon nyss ha varit ute, efter som hon är så smutsig om benen, och hvilar sig nu i en skog, omgifven at de skönaste blomster. Men hur hon hvilar! »Jag tycker hon är rent oanständig», sa jag åt Ester. »Det finns ingenting oanständigt i konsten», svarade den lilla vishetsbrunnen lika bestämdt, som om hon varit Villy själf. »Jaså», sa jag, »anständigheten sitter således i tygbiten, inte i tanken? Ty om en sådan där mamsell satte sig på ett sådant där vis i en skogsbacke på Djurgården, så skulle polisen ta henne, medan den här däremot hänger här ärad och aktad som »skön konst». »Det är också skön konst», log Ester. »Prat!» sa jag förargad. »Det som äcklar en i lifvet, har också rättighet att äckla en i konsten. Såvida inte en målare är för mer än Vår Herre! Och det vill du väl ändå inte påstå. Kom nu, så går vi ifrån den där madammen och hennes gubbar, ty så vidt jag ser, har den här damen två, som står där och tittar.» (Hur glad jag är, att inte Gustaf var med, kan jag inte ens säga, ty eljest hade han nog mer än gärna blifvit »tredje mann!»)
Neapolitanerne förstodo tydligen ej hvad meningen var, och det gjorde icke jag heller, men det betydde ingenting. Och så slutligen kom slutnumret, ett gårkök med spis, der man eldade, och kockar, hvilka kastade skyffeltals med confetti in bland mängden. Nu brast det lös. Hvad som hände eller huru det gick till, kan jag knapt beskrifva; men visst är, att vi inom fem minuter voro omringade af en fullkomligt vild — så föreföll det mig — folkmassa, som skränade, hurrade, slogs, kastade stenhårda projektiler i ansigtet på oss och gapskrattade åt våra förtviflade bemödanden att värja oss för deras anfall. Uppifrån balkongerna regnade hvassa, målade kritbitar öfver våra obeskyddade hufvuden, under det att vår vagn bokstafligt belägrades af hundratals små pojkar, hvilka, viga som kattor och snåla som apor, klättrade in från alla håll, stulo våra parasoller, kastade hvitt mjöl i hufvudet på oss, ryckte confetti strutarne ur våra händer, grimacerade, hoppade, tjöto som riktiga små afgrundsandar och öppnade batalj med mängden från kuskbocken, från hjul och fotsteg. Vårt sällskap i vagnen, en hetlefrad rumänier, blef ursinnig och ropade på polisen, men fick i detsamma en confettikula slungad midt i munnen, som tystade honom för alltid, trodde vi först, men så illa var det ej; det var bara raseriet, som höll på att qväfva honom. »Man mördar oss, hitåt!» ropade han och reste upp i vagnen ånyo, men det skulle han aldrig hafva gjort. Inom ett ögonblick dansade tusendetal confettikuler öfver våra hufvuden, hvaraf en träffade så illa, att min mun sprang i blod; men jag glömde både anfall och försvar för att riktigt hjertligt skratta åt vår rumänier, der han med tillbakakastadt hufvud och blixtrande ögon, en vredgad Mars lik, använde sina båda kraftfulla knytnäfvar till försvarsvapen, under det han ropade sitt hemska: »Hitåt, man mördar oss!» Folkmassan jublade, pojkarne gapskrattade.
Arvidsjaurs, Arjeplough, Jockmocks med Qvickjock, Gellivare, Juckasjärvi och Enontekis, emot skyldighet för tolkarne att såväl vid de ordinarie tingen som vid urtima ting och extra förrättningar tillhandagå med tolkning utaf Finska och Lappska språken; äfvensom att desse tingstolkar måtte af Statsverket få tillgodonjuta skjutsoch traktaments-ersättning enligt llite klassen af gällande resereglemente för biträde vid alla de förrättningar, som ej å vanliga tingsstället ega runi, och dervid resan skulle beräknas från tingsstället i orten och dit åter; och borde denna ersättning utgå af 2:dra liufvudtitelns anslag till reseoch traktamentspenningar. I anledning af denna nådiga framställning hafva inom Bonde-ståndet åtskilliga yttranden blifvit afgifna och till Utskottet öfverlemnade, deraf inhemtas, bland annat, att Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larsson från Östergötlands län yttrat den mening, att innevånarne uti ofvanberörde lappmarker borde anses skyldiga att fortfarande, såsom hittills, utgöra ifrågavarande afgifter, samt i följd häraf yrkat, att Kongl. Majits förevarande nådiga proposition ej måtte af Rikets Ständer bifallas, — emot hvilken åsigt anmärkningar dock blifvit af flera bland Ståndets ledamöter framställda. I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en inom nämnde Riks-stånd af Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län väckt och till Utskottet remitterad motion, deruti hufvudsakligen är anfördt, hurusom do af Kongl. Majit uti
För det ändamål eger klaganden hos domhafvande eller Magistrat, som slutligen handlagt valfrågan, äska behörigt protokollsutdrag, hvilket genast eller inom högst två dagar derefter bör till klaganden ullemnas; och skall han, vid förlust af talan, sist inom åtta dagar efter valförrättningens slut ingifva sina besvär till Konungens Befallningshafvande, som, på sätt i § 11 stadgas, lemnar vederbörande tillfälle att sig förklara samt sist innan nästa dags utgång, efter det den för förklarings afgifvande bestämda tid tilländalupit, sitt utslag i målet utfärdar. 2. Den med Konungens Befallningshafvandes utslag missnöjde eger att, sist inom åtta dagar efter deraf erhållen del, till Konungens Befallningshafvande inlemna sina besvär ställda till Konungen, hvarefter med målet vidare så förhålles, som ofvan i § 11 sägs. 3. Vill någon klaga öfver beslut, hvarigenom af honom gjord afsägelse af riksdagsmanna-uppdrag ej blifvit godkänd, förfares i afseende derå, om afsägelsen egt rum vid valtillfälle, enligt mom. 1 i denna och, om afsägelsen efteråt skett hos Konungens Befallningshafvande, enligt mom. 2. § 23. Hvarje ledamot af andra Kammaren åtnjuter af statsmedel ersättning för resekostnad till och från Riksdagen samt arfvode af ett tusen tvåhundra Riksdaler för Ronstilulions-Utskottet.i Memorial JY2 2. 9 för hvarje Lagtima Riksdag; dock att, nar onlingen Konungen upplöser Riksdag, innan den varit fyra månader tillsammans, eller ledamot af Kammaren eljest afgår från sin befattning under Riksdagen, innan så lång tid af dess sammanträde förflutit, så ock under Urtima Riksdag, Kammarens ledamot undfår, jemte resekostnadsersättning, i dagtraktamente tio Riksdaler, hvilket dock ej må öfverstiga sammanlagdi ett tusen tvåhundra Riksdaler Den ledamot af Kammaren, som icke i rätt tid vid Riksdagen sig inställer, skall för hvarje dag, han uteblifver, vara förlustig tio Riksdaler af arfvodet. c) Gemensamma bestämmelser. § 24.
Sparre anfört derom, att det någon gång skulle kunna hända, att föräldrar,'sorn vid ett hemman åtnjuta undanlag eller fördel, skulle anses äta nådebröd, så kan jag desto mindre deruti instämma, som det är föräldrarnes lagliga rätt att erhålla ett dylikt undantag, och de låta också merändels inteckna kontraktet derom. Hr Ribbing, Arvid: Jag tror för min del, att LagUtsk:s ifrågavar:de hemställan är fullkomligt grundad. Under närvarrde lid, då det synes, som icke många band voro, som fästade landets baru vid fädernejorden, vore det väl icke rått alt borttaga ett af de starkare, eller att ytterligare kringskansa den rättighet man eger att fä ärfva sina förfäders jord. Jag tror för den skull, alt Betänk, i förberörde del af motionen bör bifallas, och anser derjemte, att det hade varit ganska nyttigt, om den sednare delen af densamma kunnat föranleda någon åtgärd af Utsk., ehuru väl jag inser de svårigheter, sora deremot möll. Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framstäld och besvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemslälde, om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anraärkmr föranleda till densammas återremitterande, samt, efter denna Propos. besvarande med starka Ja, blandade med Nej, förklarade, alt han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten, an g: de en af Utsk. tillstyrkt förändring af 17 kap. 1 § Ärfda-Iialken. Frih. Rehbinder: Hvad denna punkt angår, så anser jag den så billig och i alla hänseenden rättvis, att den bör bifallas. Men då jag eger förhoppning, alt hela Betänk, varder ålerremilteradt, anhåller jag om återremiss äfven af denna punkt, ehuru jag till alla delar instämmer i hvad Utsk. föreslagit. Gr. Lagerbjelke: Genom den återremiss, som R. o. Ad. beslutat ä den föreg:de punkten, har R. o.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. och då i allt lall biträde vid vaklmästaregöromålen erfordrades, särdeles vid sjukdomseller andra förfall för den ordinarie vaktmästaren, ett belopp af 150 rdr årligen måtte anvisas till arvode åt en extraordinarie vaktmästare vid korpsen; — hvartill Krigs-Kollegium, uti afgifvet underdånigt utlåtande, tillstyrkt bifall. Då den vid Ingeniör-korpsen anställde vaktmästaren åtnjuter endast 450 rdr, eller 50 rdr mindre än Krigs-Kollegii kammardrängar, föreslår jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer begära en lönförhöjning åt bemälda vaktmästare med 50 rdr. så att lönen må uppgå till 500 rdr; hvaremot j g icke kan tillstyrka uppförande på stat af något arvode för en extra vaktmästare vid korpsen, utan torde denna del af framställningen lemnäs utan afseende. Ingeniör-korpsens anslag, nu utgörande, naturaspanmålen inberäknad rdr 139,085: 17. skulle således förhöjas med förutnämnda aflöningsoch underhållskostnader » 30,850: 34. med derunder beräknade 1518,720 kubikfot spanmål in natura, äfvensom med aflöningsföihöjningen för korpsens vaktmästare, . » 50: — samt således uppgå till r 169,985: 51. Lega för hästar till Artilleriets exercis. — På sätt jag här ofvan i underdånighet föreslagit, skulle detta anslag, för ökad utgift till lega af exercishästar vid Ingeniörtruppen, höjas med 3,064 rdr 6 öre. Furagering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. — Af detta förslagsanslag torde, enligt hvad jag förut hemställt, furageringskostnaden för pontonierbataljonens nya exercishästar få bestridas, utan att någon förhöjning i anslaget lärer behöfva ifrågasättas. Mathållning för manskapet vid Garnisonsregementena.
Bara Mongibello rörde på sig, föll stad efter stad, som om husen varit kortlappar ställda på kant. Mongibello, det var också ett namn på Etna. Det kallades Mongibello, därför att det betydde bergens berg. Det kunde det nog förtjäna att heta. Gaetano såg, att hon bestämdt trodde, att han ej skulle kunna motstå. Hon hade så många rynkor i sitt ansikte, och då hon skrattade, löpte de ihop som ett nät. Det stod han och såg på. Det såg så märkvärdigt ut. Men han var icke fången i det nätet ännu. Men hon undrade nu om Gaetano verkligen skulle ha mod att komma till Etna. Ty inne i berget funnos många bundna jättar och ett svart slott, som vaktades af en hund med många hufvuden. Där fanns också en stor smedja och en halt smed med endast ett öga, som satt midt i pannan. Och värst af allt var, att på själfva bergsdjupet fanns en svafvelsjö, som kokade som en oljekittel, och i den låg Lucifero och alla de fördömda. Nej, han skulle nog icke hafva mod att komma dit, sade hon. Eljest var det ingen fara att bo där, därför att berget fruktade helgonen. Donna Elisa sade, att det fruktade många helgon, men mest Catanias Santa Agata. Om catanienserna alltid vore som de skulle mot henne, så kunde hvarken jordskalf eller lava göra dem någon skada. Gaetano stod alldeles tätt intill henne, och han skrattade åt allt hvad hon sade. Hur hade han kommit dit, och hvarför kunde han ej låta bli att skratta? Det var en märkvärdig signora. Plötsligt sade han för att ej bedraga henne. »Donna Elisa, jag skall bli munk.» — »Å, skall du?» sade hon. Så utan vidare började hon åter tala om berget Hon sade, att nu skulle han höra på riktigt; nu komme hon till det allra viktigaste. Han skulle följa henne till sydsidan af berget så långt ned, att de vore nära Catanias stora slätt, och där skulle han få se en däld, en ganska stor och vid, halfrund däld. Men alldeles svart var den, lavaströmmarna kommo från alla håll flytande ned i den. Där var bara sten, inte ett grässtrå.
Afven önskar jag fästa uppmärksamheten derpå, att i sednare tider här i Stockholm allmogen, då den kommer ti 1.1 Staden, i eu del handelsbodar får tractering af brännvin, till uppmuntran att i samma bodar handla. Detta lärer ske ännu mera uti landsorterna, och jag skulle önska, att detta icke vore tillåtet. Det vore troligen för måttlighetsoch nykterhetsföreningarna ett passande tillfälle till verksamhet att söka öfvertala de handlande att afstå från detta bruk; och jag tror, alt de i längden skulle dermed sjelfva vara belåtna. Exempelvis får jag erinra, att för få år sedan såldes. allmänt om söndagarna i hufvudstadens kryddbodar, gudstjensttimmarna knappast undantagna; men genom en frivillig öfverenskommelse emellan stadens kryddkrämare —- örn min erhållna underrättelse är riktig —, upphörde detta, såsom jag tror, utan ali olägenhet både för säljare och köpare. Höride den nu blifvande brännvinsbeskattningen vöre jag, för min del, snarast böjd att instämma i Frih. Ehrenborgh syttrande att, med någon förhöjning samt några jemnkn in gar, bibehålla 18J0 års besknttningstarilf. Dessa anmärkningar torde få åtfölja återremis.sen. Frih. Raab: Det är endast i anledn. af hvad Hr af Ekenstam yttrat, att jordbruket ej skulle äga rättighet till brännvinsbränningen, som jag begärt ordet. Detta är likväl förklarad! bestämdt såväl 1668 som 1671 och 1724, Ytterligare förklarar 1741 års författning detsamma, då den tillerkänner alla hemmansägare rättighet att tillverka brännvin, men endast sådana borgare, som äga jord. Jag anser dermed vara bevisadt, att jordbruket sedan, äldre tider äger eu häfdvunnen rätt att få bränna. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius; Det dr endast i afseende på eu formfråga, hvilken jag anser vara af vigt att uttala, sorn jag begärt ordet. Lika med Frih, Ehrenborgh tror jag, att sedan Konungen aflåtit en nådig propos, till R. St., angående brännvinsbränningen, det icke är skäl å R.