Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Sin till Rikets Ständer vid förlidne riksdag aflåtna nådiga Proposition angående Statens jernvägsbyggnader äskade Kongl. Maj:t, att, ehuru trafiken å redan öppnade bandelar visat så tillfredsställande resultat, att icke obetydliga öfverskott å rörelsen dels redan då blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade, dels etnotsågos inflyta under år 1862, Rikets Ständer dock måtte medgifva, att, för den händelse utgifterna för rörelsen å Statens jernvägar och desammas underhåll icke skulle af inkomsterna betäckas, den årligen uppkommande bristen finge, sedan räkenskaperna undergått behörig granskning, ersättas af Riksgälds-kontorets medel, äfvensom att de belopp, som till Riksgälds kontoret redan ingått eller för åren 1862—1863 dit kunde atlemnas, fortfarande finge för ofvannämnda ändamål reserveras. Denna Iramställning bifölls af Rikets Ständer i sistnämnda hänseende endast i fråga om hvad sorn af tiafikbehållningen kunde uppstå utöfver 700,000 R:dr, hvilket belopp till bidrag vid utförandet of uya stambanor anvisades. De år efter år inflytande trafikinkomsterna hafva visat sig mer än tillräckliga för godtgörande af alla kostnader till rörelsens bedrifvande och banans underhåll, men genom den ständigt vexande, till jordbrukets och näringarnes utveckling och förkofran bidragande varuomsättningen har behofvet af tillökning i rörelsematerielen uppstått hastigare, än att detsamma genom öfverskottet å trafikinkomsterna för närvarande kan fyllas. När de första kostnadsförslagen för Statens jernvägsanläggningar upprättades blef utgiften för anskaffande af rörlig materiel i lokomotiv och vagnar beräknad till öfverhufvud 57,000 R:dr milen, hvarmed för hvarje mil jernväg skulle kunna anskaffas ungefär ett halft lokomotiv för 25,000 R:dr två personvagnar å 5,500 R:dr 11,000 » sju godsvagnar å 3,000 R:dr 21,000 ,> Summa 57,000 R:dr.
Af det sagda framgår, att det hufvudsakligen måste bli äktenskapliga liaisoner under jämförelsevis nyare tid, som h ä r komma att beröras. Emellertid torde IDUNS JULNUMMER ' Måns Bock '; direktören frih. Langenskiöld i Stockholm; brukspatron Wasastjerna å Nolinge i Södermanland; prof. Tigerstedt; — för att nu ej tala om något äldre dylika återflyttningar: von Qvanten, vår nu världsberömde ' Vega-farare ' frih. Nordenskiöld m. fl. Af svenska grefliga ätter från vår storhetstid, hvilkas namn dött ut h ä r hemma, men ännu i Tyskland bäras af den svenska stamfaderns ättlingar, må nämnas grefvarne och friherrarne Mellin, Schlippenbach och Stralenheim-Wasaburg, m. fl. ; det sista namnet minner om en härstamning, som för svenska sinnen bör vara särskildt dyrbar! Att grefvarne Bielke, sedan den tappre Nils Bielke deltog i turkkrigen vid 1600- talets slut, h a r » romersk-tysk riksgreflig » värdighet, må anföras som ett kuriosum; samma värdighet h a r visserligen också en gren af friherrliga ätten Rehbinder, men denna gren ä r sedan flere led tillbaka expatrierad. » Romerska riksfriherrar » kalla sig bl. a. herrarne Stjernblad och Hohenhausen, o. s. v. Mera reelt värde och aktuelt intresse h a r det emellertid t. ex., att i Baden lefver en under namnet von Sparre-Kroneberg i grefiigt stånd upphöjd gren af friherrliga ätten Sparre; vidare att som bekant badensisk greflig värdighet sedan 1848 innehafves äfven af de svenska grefvarne Douglas, af hvilka emellertid blott den nyligen afgångne utrikesministern är svensk undersåte; att samtliga svenska baroner Wachtmeister nu äro bosatta i Preussen, där ättens äldre gren " erhållit greflig ELGHAMMAR: SANGKAMMAREN.
Dessa för sågverksoch träd varuägare isynnerhet menliga förhållanden föranledde Länsstyrelsen att hos Eders Kongl. Maj:t i Mars månad nyssberörde år i underdånighet göra framställning om behofvet för dem af ett större lån, för att icke blifva nödsakade till deras förlust skynda med behållningarnes föryttrande innan förtroendet i handeln fullt stadgat sig; och behagade Eders Kongl. Maj:t i följd deraf den 15 i samma månad i nåder tillåta att 100,000 R:dr Banko af handelsoch sjöfarts-fonden fingo under samma års fastingsmarknad genom Länsstyrelsens och åtskillige af densamma tillkallade possessionaters åtgärd utlemnas i lån lill sågverksoch trädvaruägare på sex månaders lid, emot fem procents ränta och godkänd säkerhet. Detta låneunderstöd bidrog i icke ringa mån dertill, att bemälde närings-idkare kunde under året fortsätta sin rörelse, för hvilken utsiglerna då efter hand ljusnade; och har lånesumman med upplupen ränta äfven blifvit i rätter ordning återbetald lill den fond, hvarur summan utgått. Berättelse öfver Wermlands Så väl landtmännen som idkarne af provinsens andre större näringar, jernoch trädvaru-handteringarne, hafva således under de ifrågavarande åren fått röna mer eller mindre känbara motgångar, hvilka äfven å vissa orter haft inflytande på och försvårat arbetarens och den mindre bemedlade jordbrukarens utkomst; men dessa motgångar synas dock lyckligtvis icke hafva inom någon klass rubbat välståndet, der det förut funnits. Carlstad å Landskansliet den 31 December 1851. H. F. OLDEVIG. C. 0. de Frese. A. Andersson. T AII Eli Ii för Landet inom Wermlands Län för åren 184U oell 1850. Krono-Skatte-Säterier Frälse-Säterier Rå- och Rörs-Hemman Frälse-Hemman. » Hyttor Frälse-Skatte-Hemman Krono-Hemman , . Krono-Skatte-Hemman Dito särskilde Bergsmans-Hemman eller Hyttor Militie boställen Dito indragne till Kronan Civila boställen Ecklesiastika boställen af Skatteoch Krono-Hemman .
23arber någor tfjer meb funnen, bote fyemtio baler. 28iii någor britha flere fiattbtmerb ätt ett, eder ibba båbc böpcnfbap od) fianbtmerb; föbe tficr fof tift", cefi befS att 4 § t nätitnba bapttei oefi 23aif ffaff ttppööra att mara WifäbftflSsöeffut 1858. 67 gätfattbe; ruut (fet beffut 23t, uubcr ben 18 SJlariJ förf (bet dr, bo 6 ftcngt. 97Jaj:t ( itnbcvbånigfjct anmält, edj tjär betfamma imber ben 21 ftjHibne (December cr^åffft Äengt. 93faj:tö SKdbiga ftabfäftctfe. §. 46. 3 uttberbäntg ffrifmetfc ben 1 9War3 tnneJwaranbe år Ijaftue Söt antjåftit, bet täcftcö Äongt. SPiajtt Idta utarbeta fa nit, ber få ffc fan, för Siifeto ndft famittatts träbanbc (Stauber framlägga förffag tift nt; ÄottfurSfag, d floen forn tid be betar af tagftiftmngen t öfrigt, feni bermeb ftd i effitjaftigt fammanbang. §• 47. SJJcbetfi unbcrbåntg ffriftoetfc af beit 20 fycbntari {nitemaranbc dr bafloe Söt i unberbåttigfjet anfjättit, bet täcfteS Äongt.
Icke högt och med ord, utan för välljudets skull och med munnen halföppen. Friska som vågor porlade tonerna öfver hennes läppar, liknande lekande barn, än jagande hvarandra, än kommande hvar för sig med släpande gång och omedvetet koketteri. Och hon älskade dem alla och smekte dem, på allt sätt underblåsande deras näpna odygder. Om och om igen kom samma melodi med olika skiftningar och variationer men alltid slutande med denna ensamma höga ton som tycktes vara hennes älsklingbarn och som hon hvarje gång höll liksom balancerande på tungspetsen, just som när man lyfter ett barn högt upp på armarne i afgudande ömhet, på så långt afstånd som möjligt, och ändå så nära ens hjerta.168 ”Nej, ty jag är en emanciperad qvinna, som vet allt och tänker öfver allt – och jag afskyr äktenskap.” ”Jag är rik och vill göra hvad jag vill, inte hvad som passar sig. Men tyst, ni får inte tala om det.” ”Frihet! Jag vill läsa men inte taga examen, drömma men inte hängifva mig, vara sjelfsvåldig men aldrig lättsinnig. ”Om jag skulle älska ville jag icke att det skulle vara som solskenet utan som den friska, svala sommarvinden.” ”Åh, ni har nog känt hur den blåser bort skoldammet, rufsar en i håret, far öfver kinden som en gladlynt smekning och – är sin kos.” – ”Om den läte fånga sig vore den icke längre en vind. Den kunde bli qvaf, och tung, och instängd, och ni skulle icke alls tycka om den.” Hon lade hufvudet på sned med en eftertänksam min. ”Nej,” sade hon, ”glömma gör jag inte.” Och så skakade hon på hufvudet och såg betänklig ut i det hon tillade: ”Men andra glömma mig, och det är det ledsamma i saken.” ”Jo, ser ni, jag har mina stora fel: Jag rökar cigaretter i bland – icke ofta, ty det är så simpelt när fruntimmer lukta tobak – men ibland, just för att vara en smula opassande.” ”Om nu detta vore en novell och jag läste den då undrar jag just hur jag skulle önska att den slutade. Med ett giftermål?
Norden skulle räkna på hela styrkan af detta skydd, äfven om England skulle vilja helt och hållet bevaka och bevara 3 förenade sjöstater, är det dock sagdt, att det alltid skulle kunna det? Dess sjöstyrka kan behöfva splittras, NordAmerika kan kräfva en del deraf, och den dag är icke så alldeles otänkbar, då en annan Napoleon kan komma att förena sina intressen med en annan Alexanders. Ar Englands sjömakt då tillräcklig att emotstå förbundet emellan Rysslands, Nord Amerikas och Frankrikes? Detta är ej visst, men visst är, att Englands och Skandinaviens flottor skola alltid beherrska Europas haf. Emedan England är aflägset, kan Ryssland nu aftvinga Sverige mindre medgifvanden, genom att hota Stockholm, genom att bemäktiga sig det, om det skulle behöfvas; men det kan aldrig, om ej Englands sjömakt är till större delen sysselsatt, söka att göra några provinser af landet till mål för en fullföljd eröfring. Må Norden derföre göra sig beredt på ett krig med Ryssland, när det endast till en mindre del kan räkna på Englands flottor, men mest måste lita på sina egna. Ett befästadt Stockholm är enda medlet för Sveriges folk att frigöra Sveriges Konung från en ej fullt sjelfständig politik, eller från att köpa den alltför dyrt! En Skandinavisk flotta är enda medlet att möjliggöra och betrygga Nordens framtida förening, och att således grundlägga dess framtida storhet 11 Efter upläsning häraf anhöll Hr Brakel om remiss till Stat.sUtsk. samt motionens kommunicerande med de öfriga RiksSt:n, för hvilket ändamål erforderligt antal exemplar skulle blifva aflemnade. Begärdes på bordet Gr. Lewenhaupt, Claes, upläste 3:ne motioner af följande innehåll: 1:0 Under framfarna tider hafva föreskrifter och lagbud, ang:de rofdjurens utödande, tid efter annan blifvit utfärdade, utan att ändock det åsyftade ändamålet hitintills vunnits, annat än högst ofullkomligt. Rofdjuren fortfara är.nu att hvarje år, i synnerhet på vissa trakter, göra skada på landtmannens hjordar; och detta är icke den enda olägenhet de förorsaka; äfven jagten lider af dem ett icke obetydligt intrång.
Han önskar nemi., om jag rätt upfattat motionen vid dess upläsning, att 6,000 R:dr skola årligen anslås åt irenne officerare af arméen nemi. en vid Artilleriet, en viii Kavalleriet och en vid Infanteriet för att eipot ganska bindande stipulationer och vilkor utskickas af K. M. Denna summa är enl. min åsigt alldeles för "ringa. En officerare kan med 2,000 74 Den 4 Januari e. m. R:dr b:ko icke uppehålla sig i främmande länder och der göra en campagne, samt underhålla häst och dräng. Jag föreställer mig, att vi litet hvar kunna inse omöjligheten deraf, och vill man ändamålet och att individen icke skall allt för mycket skuldsätta sig, mäste man tilldela honom dubbla beloppet eller 4,000 Ii:dr b:ko, hvilket ingalunda är för mycket. Om R. St. för detta ändamål bevilja 12,000 R:dr årligen, kunna de ju öfverlemna åt K. M. att bestämma antalet af officerare, som böra årligen utsändas, och de vilkor, hvilka erfordras för att komma i åtnjutande af en dylik förmån. Man kan vara fullt förvissad, att Regeringen noggrannt fullgör ett sådant updrag af R. St:r, och att Regeringen känner mera än någon annan, hvilken vigt och nytta för försvarsverket i allmänhet det medför, och säkerligen komma endast de i fråga, hvilka äro vuxne att nyttigt begagna det dem sålunda meddelade tillfälle att förskaffa sig de insigter och kunskaper, som åsyftas med meranämnde resor. Jag skulle således önska, att Hr Sjernsvärd före remissen till Utsk. ville tillåta en förändring i motionen, så väl i fråga om den begärda summan, hvilken jag önskade uphöjd till 12,000 R:dr årligen, som äfven hvad angår vilkoren. Jag hoppas nemi., att motionären inser, att andra officerare än de vid de 3 serskilda hufvudvapnen skola vara i behof af att till vinnande af erfarenhet, begifva sig ut till andra länders i krig varande arméer.
St. vid sista riksdag afslogo förslaget samt yrka, att de för conseqvensens skull borde ånyo förkasta frågan? R. o. Ad. vet nog, att R. St. icke äro bundne af föregale beslut i sädane ämnen, der besluten icke kommit till någon fullbordan, utan der påföljden blifvit ingen. Jag tror just, alt när ett sådant baud på Ständernas blifvande beslut redan på förhand förespeglas, så får man vara desto försigligare att icke låta förbinda sig genom nakna grundsatsers antagande. Det säges, att Sverige bör hålla jemna steg med andra civiliserade folk; och eftersom någre af dem antagit sådane grundsatser, som i Ulsk:s betänk, föreslås, så borde Sverige icke stå efter. I min tanka äler, bör ett fattigt land, sådant som Sverige, akta sig för alt blifva hvad Gr. Björnstjerna för några dagar sedan riktigt kallade för theorierncs experimental - Den 26 April f. m. 109 fält. Lilion» de rikare makterne göra försöken, men iålom oss afvakta utgången af deras rön. Möjligen kunna vi derigenom bespara oss stora olägenheter oell stora kostnader. För min del vill jag ieke tillstyrka R. o. Ad. all nu förkasta förslaget, men deremot anser jag mig böra hemställa, alt vi, lika med hvad PresleSt. redan gjort, matie uppskjuta vårt beslut i hufvudsakcn. Del förhåller sig med denria djupt ingripande samhällsfråga på samma sätt sorn med representationsfrågan, all ingen annan än de, som hafva setat i Lageomitéer, Lagberedningar och hvad alla de myndigheter må heta, sorn bestämdt sysselsatt sig med förslaget, har tagit den kännedom af frågan, att lion är någorlunda klart utredd, ens för riksdagsmän, ännu mindre för allmänheten. Att dessförinnan vilja påföra Sveriges Rike en ny strafflag, utan att denna är bekant och af det allmänna tänkesättet godkänd, skulle i mili tanka vara ett vådligt och skadligt förhastande. Till förekommande deraf är det som jag föreslår, att R. o. Ad., på sätt jag nyss anfört, måtte instämma i PresteSl:s beslut.
Man fruktade kantänka att kommunalutskylderna skulle stiga för jordegarne och detta tal fick man höra från denna sida, der man forut slagit sig för sitt bröst och himlat sig öfver de » ordensprydda » lierrarne i första kammaren, som icke ville behjerta folkets sak. Och hvilka summor det gälde sedan! Herr Johan Johansson i Bergsäng hade räknat ut, att fastighetsegarne på landet skulle i kommunalskatter få 270,000 kronor påökade, oni motionen bifölls. Jo, jo, men, här klämde skon, men städernas invånare, som skulle i sina; kommunalutskylder få en tillökning af 304,000 kronor, deras representanter hade ingen invändning att göra mot åtgärden, utan arbetade tvärtom for densamma. Dock fans det åtminstone en landtman, som visste bättre, nämligen herr Carl Aron Jönsson, som hade courage nog att förklara det vara en » skam », om motionen fölle i andra kammaren,men denna skam tog landtmannapartiet på sig för att rädda, de styfrar, som voro i fara, och med den stora majoriteten af 124 röster mot 42 afslogs motionen. På det sätt, som frågan nu stälde sig, var det temligen sjelfklart, att den skulle falla i den gemensamma voteringen. Så behandlades den första motion, som frih. De Geer, efter det nya repre-sentationsskickets genomförande väckte, och hvilken kan sä- ' gas i viss mån hafva varit ett supplement till riksdagsordningen. Det är komiskt att se, hvilka förtviflade försök Dagens Nyheter, som dock vill låta påskina sig vara öfverdragen af en liberal fernissa, gör for att försvara detta laudtmanna-partiets fula streck. Den förra oppositions-, nu ministeriella tidningen gillar och godkänner nu allt, som detta parti tänker, gör och låter. Då det nu icke kan resonneras bort, att det ju var en förmån för den arbetande klassen, hvad som föreslogs i frih.
Nåväl, min fru! och deraf följer, att örnen ej släpper dufvan ur sigte. Han förskräcker mig. Min Gud, om jag vore härifrån. Ni känner att jag är rik, är af börd, har rang och eger inflytande. Jag skulle kunna skänka er en lysande bana. Låt oss ej missförstå hvarandra. Jag vet en rikedom, som jag ställer högre än er. Och det är? A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI (afsides). A. LÖFVENSTRÅLE. Det af försynen lyckligt begåfvade snillets rikedom. Stolt nog. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. Det gifves också en fullmagt, som skänker sin egare en högre rang än er: det är den allmänna röstens, den allmänna aktningens. Ni sätter tro till den? A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. Det finnes också en börd, som jag ärar högre än er. Det är det goda, det varma, det rena hjertats. Nu har ni hört hvilken rikedom, hvilken rang och af hvad börd den måste vara, som jag skall kunna älska. (Hon vill gå. A. Löfvenstråle fattar hennes hand.) LÖFVENSTRÅLE. Ni eger något i ert väsende, som anslår hela min själ. Ni är på en gång så obekant för mig ... och ändock så bekant. Mitt hjertas tidigaste drömmar egde edra anletsdrag, er blick, er gestalt. Ju mera jag granskar mina minnen, desto lifligare står er bild för mig såsom en kär, en dyrbar fantasi från ungdomsåren. Ni är för mig en förtrollande barndoms-saga, som återkommit med en skön verklighets hela inflytande. Jag kan ej frigöra mig ur den förtrollning, hvari ni försatt mig. Er mun är icke blott två skämtande läppar, åt hvars löjen man kan le; edra ögon äro icke endast tvänne trånande, sentimentala tårar, som förmå framkalla mild känslosamhet: det finnes hos er ett lif, en glans, en besjälad, naturlig skönhet och sanning, som hänrycker mig.
Ty, säge hvad man vill, så skall genom denna method snart all sjelfständighet hos Landsh:ge-embetena komma att försvinna och dessa endast blifva marionetter i Landshms hand. II. II. 32 498 Den 6 December e. m. Man har yttrat, att det vore stridande snart sagdt emot »sundt förnuft» att låta en tjensteman, tilltalad för felaktigt förhållande, fortfarande utöfva tjensten och derigenom sättas i tillfälle att fortfarande fela Nå väl, är hans felaktighet uppenbart vådlig för tjensten, sfi lärer det vara lätt nog att, pä Landshms begäran om laga undersökning, få honom tills vidare skiljd från tjensteutöfningen genom behörig myndighets beslut. Sådant är både rätt och tillbörligt. Jag bestrider endast att Landshut egenmäktigt skall äga bedöma vidden af förseelsen och äga omedelbart tillämpa straffet, utan att ens underställa domaren sin åtgärd. Men när undantag göres i fråga om upbördsbalans eller oredlighet, torde det väl sällan vara hvad man kallar periculum in mora, så att i allmänhet det icke lärer finnas någon våda för länet eller förödmjukelse för Landshm att behålla den åtalade i tjensten, intill dess det blifvit lagligen afgjordt, huruvida verkligt tjenstefel vore af honom begånget eller icke. Men att det skall bero af en Landsfös egenmyndighet att, vid åtals anställande, ögonblickligen från tjensteutöfning skilja sina oafsättliga embetsbroder, anser jag fortfarande vara stridande mot 66 § ll.Ftn och derjemte såsom en i allmänhet både obehöflig och olämplig åtgärd. Man har sagt att en styrelse blefve omöjlig, derest den styrande saknade makt att göra sig åtlydd. Vare långt ifrån mig att vilja fråntaga de styrande en sådan makt. Jag tror endast, på-sätt grundlagen stadgar, denna makt vara begränsad af lagen.
I hvarje ögonblick gåfvo de många telefonledningarne som funnos i hvarje våning och hvilka voro af ett helt annat slag än forntidens små försök i den vägen till känna, att husets affärsvänner på aflägsna trakter önskade ett muntligt samtal. De talande kontoristerne, hvilka icke hade någon befattning med skrifmaskinerne, inläto sig genast i dessa samtal och redogjorde för dem nästan samtidigt för hufvudmännen på stället. På det sättet afslöts månget köp ögonblickligt, fastän hundratals mil skilde köparen från säljaren. I nästa ögonblick »effektuerades ordern». Något uppskof kom aldrig i fråga. »Tsi-ho-ka-ka-lo i Peking frågar, om han med särskild luftlägenhet kan få sig tillsända några prof af våra halländska stenkol,» tillkännagaf en af kontoristerne på det stora Vest-Ost-Nordbolagets kontor och vände sig till en af dem som för det året ledde bolagets förrättningar. »Prof kan han få», förklarade den tillfrågade, »men säg vår kinesiske vän, att som våra halländska kol äro de förnämste på verldsmarknaden, så kunna vi ej släppa dem till samma pris som de gamla skånska kolen. Det var också hvad kontoristen genast gaf till känna för vännen i Peking, hvilken då begärde femton minuters betänketid och först därefter bekräftade sin anhållan om profs öfversändande. »Det torde vara bäst att göra i ordning en större sändning,» menade hufvudmannen, »ty i morgon eller öfvermorgon kommer nog ett stort uppdrag från Peking.» »Huset Van Idenskourkeen i Batavia, frågar om vi vilja skicka dit en laddning af vårt Hisingskaffe,» tillkännagaf en annan af de talande kontoristerne. »I Batavia tyckes man tro, att Hisingen ännu icke har annat än kaffeodlingar, och man vill visst försöka att på Java plantera svensk vara för att se om öns gamla kaffealster icke kunde å nyo upplifvas.» »Hvem dricker kaffe i vår tid!» utropade en af hufvudmännen. »De där gamla holländarne äro ett par hundra år efter oss.» »Don Ranudo i Lima begär upplysning om huset Schirting & C:o i Mark.»
Taflor pryda mellanväggarna: stora fotografier af » Christus Consolator », Carl Blochs bekanta altartafla m. fl. På den ena väggen hänger en vacker pendyl, sannolikt liksom alla de andra prydnaderna gäfva af en vänlig hand, och midt emot på andra väggen en af drottningen skänkt och, om jag ej missminner mig, af hennne textad bibelspräkstafla: » Näpsten är Herrans, på det vi skola hafva frid ». Det andra sofrummet, skildt från det förra genom ett litet smalt » mottagningsrum », är mera afsedt för mödrar, som komma med sina barn; f. t. låg här den som » frisk » utskrifna Sabbatsbergsflickan, oförmögen att röra sig och ständigt kvidande, hälft medvetslös af matthet och smärta. Vid fönstret satt fruntimret med luggen; hon satt på en stol, med händerna slappt liggande i knäet och stirrande med slöa uttryckslösa blickar. Syster Erika såg på henne och skakade bekymrad på hufvudet: det var en nästan halftokig » lumpbodsfröken », som af nägon orsak förlorat sin plats; utan skor hade hon i smällkalla vintern kommit upp att söka skydd på asylen; » men hon är ohjälplig, ty hon hvarken kan eller vill arbeta; det enda hon förstår är att stå i lumpbod, och någon sådan plats står ej att få nu. » Sedan sporde jag, att den stackars varelsen blifvit sänd till någon anhörig, som lofvat försöka lära henne arbeta. Kök och matrum äro mycket små; i badrummet finnas två stora badkar af zink, dusch och desinfektionsugn. Linneskåpet kunde vara en heder för hvarje husmor: i jämna, vackra högar ligga handdukar, lakan och .de långa linnena, allt märkt och renstruket. I garderoberna hänga asylens öfriga kläder, och med särskild stolthet visade mig husmodern en liten skänk med något finare porslin, kaffekanna m. m., som använder vid styrelsens sammanträden.