Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o ia2. f ‘‘grunden icke är tydligt bestämd, eller icke i “laga ordning tillkommen, eller ock der en så“dan fördelning hittills icke egt rumsamt de Kongl. Collegierne, till underdånigste åtlydnad häraf, under den n December 1 828, till Kgl. Maj:t inkommit, bland annat, med 2:ne Tabeller af följande ordagrannt lydande rubriker: N:o 2. ”Förslag till fördelning af Båtsmans*hållet å jord samt hus, tomter odi näri ringar i de Städer _, der nämnde onus hittills nendast betungat jorden ; samt N:o 3. ”Förslag till fördelning af Båtsmanshållet å jord samt hus j tomter och när in”gar i de Städer, der nämnde onus hittills ”ej betungat jorden;'’ så hafva de förenade Utskotten vördsamt skolat underställa Rikets Högloflige Ständers pröfning, huruvida icke dessa 2:tie Tabeller, vid jemförelse emellan den Nådiga befallning, sorn till deras upprättande gifvit anledning, och rteias till bokstafliga innehållet här uppgifna rubriker, måste anses innefatta förslag till ny eller framgen fördelning af Båtsmanshållet, men icke, på sätt Herr Presidenten Poppius velat antyda, någon förslagsvis uppgjord utredning till utvisande, huru ex. gr, jorden £nuj) deltager i kostnaden för Båtsmanshållet inom de Städer, der $ Statssamt Oec.-Vtsh Uti N:ö iZ%. denna kostnad (nu) ensamt betungar borgerlig näring, hus och tomter (?) eller, i motsatt förhållande, huru borgerlig näring, hus och tomter (nu) deltaga i berörde kostnad inom de Städer, der densamma för närvarande utgöres ensamt af jorden; (?) i hvilket senare fall ifrågavarande tvänne Tabeller, i stället att innefatta hvad Kongl. Maj:t i Nåder befallt, otvifvelaktigt vore frugten af ett lika ändamålslöst som onyttigt arbete.
Fru Funcke var naturligtvis icke just nöjd med att Berta var så mycket tillsammans med den der vilda pojken, men majoren tyckte, att »det kunde göra flickungen godt att kryas upp en smula». Och dessutom – hon ville det ju sjelf. Emellertid gjorde fru Funcke hvad hon kunde för att skaffa Berta annat sällskap. I våningen ofvanpå bodde en häradshöfding Walter med sin dotter, hvilken var ett par år äldre än Berta, och fru Funcke bjöd Olga så ofta som möjligt ned till dem. Men det lyckades icke; de båda flickorna kunde aldrig komma rigtigt väl öfverens, och den litet tungrodda, stela och långtråkiga Olga kunde icke i något afseende ersätta Berta Eriks uppiggande sällskap. Hon höll sig till honom som förut. Fadern skrattade: Du kan väl se, kära Emmy, att Berta har smak nog att föredraga karlsällskap. Berta satt och läste öfver sina lexor i matsalen. Hänglampan var temligen långt neddragen och kastade en rund, mörk skugga midt under sig på den blanka, gula linneduken. Hon satt starkt framåtböjd med armbågarna mot bordet och fingrarne i öronen, för att icke störas af musiken från pianot bakom henne. Det var historia Berta läste. Hon mumlade halfhögt – blott emellanåt höjde hon rösten och gaf en viss öfverdrifvet högtrafvande betoning åt somliga ord och fraser. Det var då hon läste om stora bedrifter och lysande namn. Så hörde hon upp att läsa, gäspade och sträckte sig tillbaka mot det höga raka ryggstödet, så att nacken hvilade mot de öfversta sniderierna. Armarna voro rakt framsträckta, och händerna knöto sig om bordskanten. »Olga!» »Ja». Flickan blott böjde sig framåt med ögonen styft riktade på noterna och fortfor att spela. »Nå, men kan du då icke höra, då?» »Strax!» samma vaggande fram och tillbaka, och nu började hon till och med att halfhögt gnola melodien. Berta brydde sig icke mera om att försöka att göra sig hörd. Hon satt och rullade bladen i boken och såg framför sig med tanklösa, uppspärrade ögon, som skelade öfver den mörka fläcken på duken. Så spratt hon till och vände sig om. Der var någon, som öppnade tamburdörren.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan då blifvit af mig föreslaget, vågar jag nu hemställa, att Rikets Ständer ville dels för sin del vidare besluta: att såsom ersättning för den andel uti böter städerna, häraderna, de fattiga samt allmänna barnhuset åtnjutit, — och hvilka i medeltal under de 10 åren 1839—1848, enligt från Kammar-rätten lemnade uppgifter utgjorde 4,468 R:dr 42 sk. 2 r:st — 16,031 R:dr 7 sk. 5 r:st — 23,359 R:dr 3 sk. 8 r:st samt 240 R:dr 18 sk. 8 r:st, under det Kronans bötes andel utgjorde 45,049 R:dr 13 sk. 1 r:st allt Banko; nu sedan Kronans bötesmedel beräknas till 90,000 R:dr R:mt eller ungefär en tredjedel högre än under nämnda decennium — följande belopp måtte en gång för alla bestämmas, nemligen för: städerna till R:dr R:mt 10,000: — häraderna » » 36,000: — de fattiga » » 56,000: — barnhuset » » 1,000: — att de sålunda bestämda anslagen fördelas sålunda, att hvarje stad, tingslag eller socken får sin andel bestämd efter förhållandet emellan dess folkmängd år 186. och alla städers, tingslags och socknars sammanlagda folkmängd samma år, dervid hvarje tal af folkmängd jemnadt till närmast högre hundratal, och hvarje ersättningssumma jemnad till näst lägre tiotal af Riksdaler. att ifrån den inflytande summan af Kronan tilldömda böter och förbrutna gods sedermera afdrages det för de allmänna Statsbehofvens fyllande af Kongl. Maj:t beräknade belopp, 90,000 R:dr; att af de inflytande återstående bötesmedlen bildas en särskild fond, deraf ungefär |:delar användas till fasta löner åt allmänna åklagare samt ungefär ^:del efter af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgjorda, med Justitie-kanslerens underdåniga yttrande beledsagade, förslag, årligen af Kongl.
Om med insändande af förmyndareredogörelse till Hofrätt är förenadt mera besvär och kostnad, än med dess inlemnande till Häradsrätt, så tror jag dock, att denna olägenhet mer än väl uppväges af den säkrare kontroll öfver förmynderskapen, Hofrätten är i tillfälle att utöfva; och äfven om andra personer än medlemmar af R. o. Ad. vilja hafva del af de handlingar, som röra dessa ärenden, är det för dem förenadt med mindre besvär att vända sig till en af Rikets tre Hofrätter, än att gå till Häradsrätterna, hvilka äro spridda öfver hela landet. Så länge Adelsinstitutionen är erkänd och ännu existerar, måste man vara angelägen att bibehålla sådane anordningar, som bidraga till dess upprätthållande, äfven om dessa äro af så föga inverkande betydelse, som de nu nämnda ärendenas handläggning af Hofrätt. Med dessa sammanhänger emedlertid på det närmaste handläggningar af bouppteckningsoch testamentsärender. Hvar och en, som något handhaft sistnämnda slags ärender, vet, att när i ett sterbhus finnes testamente, detta till domstol öfverlemnas jemte bouppteckningen och ansökan om förordnande af förmyndare, der omyndige barn finnas. Afven är det klart att det är lättare att få reda på bouppteckningen efter en frälseman, ifall denna förvaras i en Hofrätt, än om man i sådant hänseende måste vända sig till Häradsrätten; och detta torde äfven gälla testamenten, hvilka dessutom äro i säkrare förvar i Holrättens arkiv än annorstädes. Samtliga dessa åtgärder, nemi. de som angå förmynderskap, bouppteckning och testamente efter frälseman, kunna icke anses lända andra till förfång, enär de icke föranledas af frälsemans förhållande till andra personer. Tvärtom skall den nytta, jag antydt, komma äfven deni till del, för den händelse de vilja taga kännedom om dessa slags handlingar rörande frälsemän. Det kan synas, som om de skäl, jag åberopat för bibehållande af Hofrätts omedelbara handläggning af förenämnda ärender, icke gälla för, att Hofrätt skall såsom första instans upptaga de tvister, som af dessa ärender kunna blifva en följd.
Maj:ts flotta och arm ée anställde handtverkare, dels ock att dessa sednare skulle hafva rättighet att för egen räkning iälj-afeidu åstadkomma handtverks-arbeten i annan ordning, än författningen stad - 4 ADtn. Betv.- och Ek on.-U(skottets Betänkande, N:o 128. gade, har motionären ansett nödigt, att författningen jemväl i detta hänseende ändrades, samt pä grund af dessa anmärkningar föreslagit följande förändrade redaktion af 3:dje §: »Rättighet att i stad hålla handtverks-verkstad och, med biträde af gersäll, lärling eller annan arbetare, till afsalu åstadkomma handtverks-arbeten, »eller med enahanda biträde utöfva till handt ver kerl arne hörande handtering, »tillkommer hvarje man, som eger svensk medborgare-rätt, med vilkor: a) »att hafva begått Herrans Heliga Nattvard, råda öfver sig sjelf och sin »egendom, ega god frejd, samt kunna skrifva läsligt och räkna quatuor spordes i enkla tal;» b) ratt förvärfva mästerskap i den stad, der yrket skall utöfvas, då fradga är om något af de handtverk, som tillhöra: bildhuggare, bleckslagare, »blockmakare af alla slag, bokbindare, borstbindare, filhuggare, fodralmakare »(dertill hänföras etuioch portfölj-tillverkare), förgyllare och för si Ifrare »såväl af oädla metaller, sorn Ira, garfvare, gjelbgjutare, glasmästare, godsdragare, guldslagare, guldsmeder, gördelmakare, handskmakare, hattmakare,jemxoch stål-arbetare, jernblecks-lakerarc, instrumentmakare af alla slag. juvelerare, kakelugnsmakare, kammakare, karduansmakare, klockgjutare, knr.pp»makare, kopparslagare, korgmakare, krukmakare, körsnärer, messingsslagare, nmetalloch brons-arbetare, målare, nålmakare, paraplymakare, pcrukmakaxre, plåtslagare, pumpmakare, repslagare, sadelmakare, segeloch kompassxtnakare, sejlare, skomakare, skräddare, smeder af alla slag, snickare, (dernn»der begripes stolmakare), snörmakare, sockerbagare, sporrmakare, stenhugtgare, svarfvare, svärdfejare, sämskmakare, tapetserare, tenngjutare, tuma»bindare, urmakare och vagnmakare; äfvensom att, då fråga är om byggmä»stareoch murmästare-yrkes utöfvande, ådagalägga skicklighet i yrket, på »sätt nedanföre stadgas;» och c) -natt burskap å yrket eller handtcringen förvärfva.» »Från rättigheten att hålla handtverks-verkstad vare undantagne de, som »i allmän tjenst med lön äro anställde, så länge de dylik tjenst innehafva; »gällande dock detta undantag icke för handtverkare vid arméen eller flot•tan, hvilka ega att ofvanberörde rättighet i stadgad ordning förvärfva,
Utaf de med Utskottens Betänkanden bifogade Calculer har jag troligen icke fattat rätta begreppet, då 6 Procents Räntan å de utestående Fordringame är beräknad i den emot Skulderne uppsatta tillgåneen , hvadan jag ej fattar huru de redan befintelige bristerne och öfrige, Utredningen åtföljande kostnader skola betäckas af den vid slutet af sid. 7 synliga förmodan , att den Capital-förlust, suni vid jemnförelsen af nuvarande förhållandet emellan Skulder och 'lillgdngar , visar sig, skall till en betydlig del förminskas igenom de Intressen å DiscontLän, hvilka emellan hvarje afbetalning Banquen tillfalla; så framt ''■'•i-/ iruiifiO', 18® Den 17 Mariii, t. m. med dessa Intressen ej menas BancöDisconten» egen Intresse-vinst. Hvad ställningen med Götha CanalDiscont vidkommer, kan jag ej dölja en mä hända af bristande kännedom i ämnet uppkommen förundran, att ingen Anmärkning emot denna Förvaltning blifvit gjord. Det har ej kunnat undfalla min uppmärksamhet, hurusom Götha Ca-i nalDiscontDirection till Canal-arbetet utlånat 1,100,000 R:dr, då likväl DiscontR/gleinentet af den 11 April 1810 icke synes medgifva nåj got annat arbetsbiträde af Disconten, än vin^ sten, sedan Actieågares under Arbetstiden dem förbehållna Ränta blifvit afdragen. Jag kan ej med den ifrågavarande af Disconten till Canal-arbetet gjorda försträckning förlika innehållet af 12. §. i DiscontReglementet, som ålägger Directeurerne, att med yttersta noggran, het styra och förvalta Discontverket till det Allmänncs, till Riksens Ständers Banques och Bolagets derå beroende förmån och säkerhet. Huruvida denna föreskrift kan vara iakttagen med den brist, som yppats uti mot Skulderlie svarande Tillgångar, kan jag lika så litet begripa, som att fråga om undersökning och åtal å denna Förvaltning ej längesedan blifvit af vederbörande Actieägare, BancoStyrelsen eller annan Autoritet väckt.
Alla Stånd, hvar och en medlem af dem, som har råd och lägenhet kunna gifva sina barn en god upfostran, en riktning till vinnande af rikets embeten, men alla hafva icke tillfälle at visa sig i verlden och i de bättre kretsar tidigt erhålla den politure, den skiklighet som fordras för vissa mera granlaga värf. Den nya adelns söner skola icke deri kunna täfla med den gamla adelns, icke våga tänka dit åt genom det bruk, den, låt vara, fördom som aflägsnar dem derifrån; och på det sättet går mången förtjenst förlorad som eljest skulle gjort sig sjelf och riket gagn och heder. Om det är en fåfänga i adelskap, i sträfvandet til Hof och mera lysande embeten, i namn, titlar och decorationer, må det philosophiskt af verdsföraktaren anses för fåfänga, men förlåtom den broderi :n hvarandra. Låt oss upriktigt bekänna at vi alla dermed äro mer och mindre bekajade: att den åtföljer menniskan och samhällsledamoten, att den likasom andra passioner ingår i menniskans moraliska beståndsdelar, ämnade til utveckling af dess krafter, att den i god del utgör dess sällhet. Den kan understundom bli löjlig, är sällan skadlig, uträttar ofta de största saker. Den är lika hos den som vill tränga fram, som hos den som vill stänga honom vägen. Den som upstigit på brädet säger till den som vill upstiga: Hvad är det för fåfänga, för otidigt begär blif der nedre, du får ej komma up. De äro bägge lika fåfänga, den förre på köpet orättvis, då han nyttjar sin bättre ställning at hålla honom nedre. Monne detta icke är historien af närvarande tvist ? Då den nya Classen af Adel yrkar för sina barn och efterkommande samma förmoner, som den gamla och nyss förut adlade innehafva, ligger deri ostridigt et rättvist påstående. Vöre det också tillika fåfänga, frågas, är den skälig, är den grundad i lag och erkända goda gamla författningar?
Memorial lill Rikets Ständer, angående ett af Herr Cassel räckt och af Fällojliga Borgareståndet remitteradt Järs lag om ytterligare uppskof med afgår andel af Kongl. Maj: Is af gifna, nu hvilanda nådiga Förslag till ny RiksdagsOrdning, in. m. Constitutions-Utskottet har förehaft ett genom remiss från Vällofliga Borgareståndet inkommet, af Herr Cassel, med anledning af 81 § Regeringsformen, i Ståndets plenum väckt förslag om uppskof till nästkommande riksdag med afgörande af del, utaf Kongl. Majit till Rikets Ilögloflige Ständer under sednast hållna riksdag ofverlcmnade och af Rikets Ständer då till slutlig grundlagsenlig behandling vid nu sammankomna riksmöte antagna nådiga förslag till ny Riksdags-Ordning och i sammanhang dermed till ny Regeringsform; men som till Constitutions-Utskottets kännedom kommit, att såväl Höglofliga Ridderskapet och Adeln som Högvördiga Presteståndet förehaft tvenne hos dessa Riks-Stånd väckta förslag af enahanda syftning, som det ifrågavarande, och lemnat desamma utan afseende, anser Ut skottet i följd deraf det numera vara utan ändamål, att till Riks-Ständen med något yttrande i anledning af samma förslag inkomma och hemställer derföre vördsamt att detsamma måtte få anses såsom förfallet. Stockholm den 16 December 1850. Reservationer: Af Herr Brinck, som reserverade sig och beklagade den behandling, som denna fråga rönt ej mindre inom Utskottet, än uti tvenne Riks-Stånd, af hvilken behandling syntes det ringa hopp, som numera förefinnes, att la fosterlandets vigtigaste fråga bragt till lyckligt slut; Af Herr Ekholm: Emot den utgång, som den af Herr Cassel, med stöd af 81 § Regeringsformen, väckta motionen erfarit, hvilket hufvudsakligen berott Bih. till R. St.
St., att, om förändrade förhållanden inträffa och billighelsskal förefinnas, eftergifva innehållet af den uthändigade förbindelsen och, i stället med anledn. af ytterligare framställning å den menighets vägnar, med hvilken blifvit konlraheradt, bevilja än vidare understöd för arbetets utförande. Det förhåller sig med transactioner emellan Staten och enskilda på samma sätt som emellan endast enskilda personer, om ock dessa sednare affordra och till hvarandra utfärda förbindelser af den strängaste beskaffenhet, så måste det väl vara de kontraherandes obestridliga rätt alt kunna förändra eller modifiera, ja rent af tillintetgöra all verkan af dessa förbindelser, om den ene sådant begär och den andre sådant bifaller. Då nu staden Warberg visat sitt behof af vidare understöd, och det är R. St:s rättighet att, utan afseende på hvad riksg:s-kont:s reglemente (ill fullmäktiges efterrättelse innehåller, kunna icke blott eftergifva de stränga vilkor, som vid det redan erhållna lånet blifvit fästade, utan äfven bevilja ytterligare försträckning till hamnarbetets fullbordande, anser jag en dylik åtgärd böra vidtagas; hvarföre jag tillstyrker bifall lill betänk. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att få lemna Hr von Hohenhausen den upplysning, att en sådan borgen för arbetets verkställande, som lian omnämnt, tinnes och jag torde derföre få uppläsa, hvad reglementet för riksg:s-kont. i sådant afseende innehåller: ”Före lyftningen af beviljade statsbidrag skola derjemte till riksg:s-kont. ingifvas: n) af K. M. pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande, samt b) derest bidraget utgår såsom lån ej mindre en till riksg:skont. eller ordres ställd, af K. M. godkänd, skuldförbindelse, än äfven af K. M. också godkänd säkerhet för denna förbindelses uppfyllande.” Således finnes det en af K. M. pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande. Jag bar förut upplyst, att i kontraktet blifvit inryckt ett stadgande, hvarigenom staden Warberg åtagit sig att fullborda hamnbyggaden utan vidare bidrag från Staten.
Äro omständigheterna synnerligen mildrande; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år.» »Varder någon dräpen, som i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med två till och med sex år. Var gerningsmannen, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synner - Lag-Utskottets Memorial J\3 78. 3 ligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i ett år.» Förra delen af 40 §. »Har någon misshandlat annan så, att han deraf fått svår kroppsskada, och var sådan skada åsyftad; dömes, om skadan skedde med berådt mod, till straffarbete från och med fyra lill och med tio år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med eli till och med fyra år. Var i sednare fallet gerningsmannen, ulan egen skuld, af den misshandlade till vrede retad, såsom i J § sägs, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må tiden jör straffarbetet nedsättas till sex månader. 11 §. »Har någon misshandlat annan, såsom i 10 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada som i samma § nämnd är; då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med ett till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete i högst två år.» 38 § 4 'punkten. »Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med tio år;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande lagrum skola erhålla följande af Ridderskapet och Adeln beslutade lydelse: 3 § 2 mom. »Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den dräpne till vrede Lag-Utskottets Memorial J\fs 78. retad, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande'; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas.» 4 §•
Han tog den, mönstrade den småleende, höll klingan upp mot ljuset och sade: »den är vacker». Men så plötsligt fick han syn på initialerna och med en hastig rörelse lade han den ifrån sig. Denna tilltänkta öfverraskning verkade på honom som en fara, han hade att värja sig emot. Och ju större begär han hade att bli egare af föremålet, desto häftigare blef reaktionen emot detta begär. Modern såg hans förändrade ansigtsuttryck men anade icke orsaken. Det flög genom hennes hufvud en dunkel föreställning om att hon möjligen utan att veta det hade kommit att vidröra någon ömtålig punkt i hans förflutna och hennes samvete anklagade henne strax för tanklöshet och ofinhet. »Vill du icke hafva den?» frågade hon skyggt. »Nej.» »Nå, så behåller jag den sjelf. Monogrammet kan jag nog få ändradt.» Hon försökte säga det i så likgiltig ton som möjligt, men missräkningen och nedslagenheten gjorde hennes röst osäker. William märkte det och hade en förnimmelse som om han på ett brutalt och hjertlöst sätt tillfogat henne en smärta; men han kunde icke klargöra för sig hvari den låg och derför stålsatte han sig mot hvad han i enlighet med sin lifsjargon kallade en sjuklig sentimentalitet. Och så vägde han i sitt sinne denna tilltänkta vänlighet mot sin egen brist på liknande känslor gentemot modern; och då han visste sig aldrig kunna återgälda förekom det honom som en oärlighet att mottaga. Hans erfarenhet i lifvet hade hittills varit så ensidig; han anade ännu icke, att det kunde vara en glädje att få ge. Det blef en lång, förstämd tystnad; modern tog dolken och lade den bort på sitt skrifbord och William satt och stirrade framför sig med mulen uppsyn; han hade i alla fall en obehaglig känsla af att ha varit småaktig och tarflig. Emellertid beslöt han att skaka den af sig. »Vill du komma till mig på en kopp kaffe i eftermiddag?» frågade han. »Jag har ett par vänner hos mig». Modern hade hoppats att han skulle tillbringa dagen hos henne, att de skulle ha ätit en liten festlig middag tillsammans på tu man hand, med ett glas godt vin. Hon vågade sig emellertid icke fram med sin inbjudning nu, utan svarade i stället genast ja till hans.
Jag tror icke, alt allmänheten skall blifva särdeles belåten med alt så ofta välja och betala sina riksdagsmän, då lion ser och förnimmer sig, på så sätt representerad, icke hafva alt vänta särdeles stora och nyttiga följder af riksdagsöfverläggriingarna. Skulle möjligen dé oftare blifvande riksdagarna kunna påskynda tillfredsställandet af det numera allmänt insedda behofvet af representations-förändring, så skulle jag icke ett ögonblick tveka att bit räda dem, som önska representationens tätare sammanträden; men jäg skulle tro, att, då den allmänna opinionen riktigt har gjort sig gällande för en representations-förändring, Regeringen icke heller faier blifva döf för folkets önskan i denna fråga, och jag kan så mycket iner göra mig förhoppning derom, söm Konungen sji If i Sitt throntal gifvit oss ett bestämdt hopp, att Han ej vill motsätta sig en klok represenlations-förändring. Den skall göra sig gällande och jag beklagar mitt arma fädernesland, otn opinionerna hos de båda Statsmakterna icke skulle i delta fall förena sig, för att göra landet lyckligt. Jag vill icke uttala de följder, jag af en sådan stridighet förutser, och ber Gud bevara oss derifrån, samt kan ej förmoda, att det kunde inträffa att, sedan Representatiofien blifvit enig om behofvet af en representations-förändring, den skulle möta motstånd af den andra Statsmakten. Det är under detta hopp jag velat uttrycka den opinion, att jag fruktar, alt, utan villkoret af representations-förändring, ett tätare sammanträde af Ständerna icke skulle blifva gagnéligt för Riket. Hvad Riddarhuset angår, är jag fullt och fast öfvertygad, att det blefve glest besatt. En numera fattig landtadel har ej tillfälle att hvartannat eller hvart tredje år göra flera resor från och lill riksdagarna. Man kan ej binda sig så vid liksdagen, altman icke några gångOr under densamma ser till sitt hem, hvilket återigen icke låter sig göra för de flesta. Några få rika män behöfva ej se på denna kostnad, men man måste afse större delen, som är mindre förmögen.