Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rådstufvurätten i staden förordnade, genom utslag den 17 Maj 1852, att nytt skifte skulle förrättas, i enlighet med de grunder, som i utslaget stadgades och, i anledning af 9 af sökt ändring i berörda utslag, meddelade ej allenast Kongl. Hofrätten, medelst dom den 19 Juli 1854, utan ock Kongl. Majit, genom nådig dom den 1 2 Februari 1857, åtskilliga rättelser i grunderne för den nya delning af boet, sorn, enligt Rådstufvurättens icke öfverklagade föreskrift skulle äga rum. Den 22 Mars 1858 ingaf målsmannen för hustruns arfvingar till Magistraten en skrift, deruti han, under åberopande af Kongl. Maj-.ts nyssberörda dom, anhöll, att Magistraten, så fort som möjligt, måtte vidtaga lämpliga åtgärder för skiftets verkställande och erbjöd sig att lemna de för arfsutredningen nödiga handlingar. På denna ansökning meddelade Magistraten den 5 Juli 1858 det beslut, att ifrågavarande arfskifte skulle den 24 nästderpåföljande Augusti inför Magistraten å Rådhuset förrättas. Denna dag tillstädeskommo för skiftets verkställande de två förutnämnde Magistratens Deputerade samt arfvingarnes ombud. För mellankomma hinder kunde skiftet då icke ske; men ombudet för mannens arfvingar ingaf ett förslag till skifte, och den öfverenskommelse träffades, att nytt sammanträde för förrättningens afslutande ofördröjligen skulle hållas och hustruns arfvingar emedlertid vara berättigade att under då instundande September månad inkomma med skriftliga anmärkningar emot nämnda skiftesförslag, hvilka anmärkningar ombudet för mannens arfvingar derefter skulle äga att med påminnelser bemöta. Denna skriftvexling slutade den 10 Oktober 1858, då nyssberörda påminnelser af ombudet för mannens arfvingar öfversändes med posten till den ene af Magistratens Deputerade.
Så långt hafva vi följt vår hjelte på hans lefnadsoch författarbana, att numera återstå blott dess allrasista dagar; under hvilka han ingenting utgaf. Det är tid, att, framför skildringen af dessa, fylla de luckor i taflan, der hans särskilda förhållande till sitt fosterlands Vitterhet ännu ej blifvit framställdt med den åskådlighet, som det genom hela sin djupt ingripande förebådnings-egenskap förtjenar. För det första: i hvilken mån och art var Thorild Skald? – Tagen i sin allmänlighet, har frågan blifvit redan i föregående delen besvarad 247. Det fullständigare svaret skall gifvas nu. Thorilds ästhetiska omdömeskraft, i de flesta afseenden djup och skarp, var likväl i andra begränsad af vissa brister, som – hvad den artistiska utbildningen beträffar – äfven på hans eget skaldskap inverkade menligt. Mången af mina läsare torde redan veta, att Lidner plägade underställa sina skaldestycken Thorilds granskning, och att det skick, hvari de yppersta af den förres dikter befinna sig, till betydlig del härrör från den sednares pröfvande, utgallrande och ordnande behandling. Man skulle häraf tycka, att Thorild bort kunna använda samma skarpsynthet och fina takt på några af sina egna arbeten, der de likväl nog kännbart saknas. Men den enhet, som i all verklig poesi oskiljeligt sammanbinder känsla och bild, tanka och uttryck, sak och föredrag, halt och form, har två sidor: en natur-sida, och en konst-sida; och för Thorild var endast den förra fullt klar. Den sednare, som hos Lidner genom instinkt kom till en större utvecklingsgrad, fattades af Thorilds begrepp aldrig tillfyllest. Den trånga föreställning om poetisk konst, som i allmänhet herrskade hos hans svenska samtida, dref honom till stark bevågenhet för den motsatta ytterligheten, att anse en diktskapelse vara färdig genom det blotta poetiska i materialet (d. v. i saken, i känslan, i tankan); eller dermed, att detta uttalade sig med högsta mått af lif, – om ock föröfrigt nästan huru som helst.
Man har nemi. från Ulskm i allmänhet velat utesluta de embelsmän, hvilka, utan dom och ransakning, kunna afsättas. I andra länder har man velat skilja alla embetsman frän riksdagsmannakallet just för deras beroende ställning. Hvad år väl orsaken dertill alt den Svenska representationen äger så mycken kännedom om allmänna angelägenheter, om icke just den omständigheten, att de fleste embetsmännen i Sverige icke äro godtyckligt afsällliga, utan kunna om riksdagsärender yttra sin mening, utan att befara förlusten af sin innehafvande tjenst? I samma mån man genom löneförsämring eller huru sorn heldst försvagar denna sjelfständighet, i samma mån förringar man möjligheten för denna upplysning att göra sig gällande i Svenska styrelsen och representationen i samma mån, skall landet derpå förlora. Man har sagt, att Konungamakten i Sverige vore oberoende af indelta armeens bestånd, emedan statsinkomsterna af bevillningen vore mycket större än af indelningar. Det är en sanning att så förhåller sig med penningarne, men säkert är äfven, att de regementet’, som äro aflönade med indelning, icke kunna indragas derföre att R. St. neka bevillning till deras fortfarande aflöning. Blifver Konungamakten, som i så många andra fall är beroende af Ständernas bevillningar, det äfven hvad indelta arméen beträffar, så får Regeringen för ringa inflytande. Såsom arméen nu är aflönad, anser jag Konungamakten och riket, i hänseende till inre och yttre försvar, betryggade. I fråga om beskattningen har man uppdragit en skillnad emellan hemmansägare i Skåne och öfrige landskap. Det förhåller sig, såsom J alla veten, mine Hrr, att de Skånske hemmansägarne betala en ringare grundskatt, men desto större köpeskilling för deras hemman. För den, som inom Sverige köper jord, måste det vara likgiltigt om han betalar mindre ränta på köpeskillingen, men en högre lill Kronan.
Hvad bestämmande af stadig tull på spannmål beträffar, så är sådant ej hindradt af Finska handeln, ty dess lägre tullafgifter ligga ej i vägen för annan tull än den, som är till sitt belopp varierande. Om således en viss tull på spannmål skulle stadgas, tror jag, att detta på ett ändamålsenligt sätt kan utföras, utan hinder af tullen för den Finska spannmålen. Herr Munck af Rosenskölds anmärkning, alt det land, som påför det andra mesta varorna, har mesta fördelen, är visserligen vid första påseende cn riktig sats; men verkningar Den 14 September e. ni. 29? häraf kunna uppkomma, som minska det förras fördelar, och bereda det sednaresådane, som icke genast falla i ögonen, men hvilka icke desto mindre existera. Herr af Billbergh bar till alla delar utvecklat detta förhållande. Vinsten beror ej på de varor, som föras ut från ett land, utan på dem, som finna afsättning. Jemförelsen mellan de synbara värden af export och import från. Finland har jag redan omnämnt. Den är omöjlig att bestämdt uppgifva, men väl approximativ, och då har den från och med i8a5 varit ungefärligen lika å båda sidor. Den kan väl ha varit underlägsen för oss ett år, men har deremot ett annat varit öfvervägande. Då nu å Finska varor äro lagde en mängd afgifter, som icke åtfölja de Svenska, så bör man förmoda, att den täflan emellan den inre produclionen skall uppslå, som Herr Munck af Rosensköld lika med mig önskar. Det har blifvit nämndt af Herr Munck af Rosensköld, att, örn strömrensningarne norr ut bättre lyckats, skulle mindre ved behöft hitföras från Finland. Dessa strömrensningar äro visserligen ännu ej fulländade, men mycket hafva de likväl framskridit och derigenom öppnat tillfälle för ved-hitförseln från Norra orterna; och för att dessutom gynna denna hitförsel, har, utom de premier, som blifvit bestämde, man äfven sökt bilda bolag och gifva lån 396 Den i4 September e. m. till förlag för byggande af fartyg, hvarup* på dessa trakters innevånare egentligen ära i saknad.
N:o 1 Jemtland, utdikningar och odlingar derstädes *— 4 i 405 26 b. 20 Juni b. 20 Juni b. 28 Juni b. 28 Juni . » Hästjägare-korps och Fältjägare-regemente, komplettering af vakante nummer vid — 4 i 549 — b. 10 Aug. b. 16 Aug. b. 16 Aug. b. 16 Aug. » dess rotering 64 4 2 22 — b. 29 Juli b. 29 Juli b. 50 Juli b. 2 Aug. 162 Jerns församlings kyrkogårds utvidgande, upplåtande af jord lill 29 4 1 74 — b. 19 Mars b. 22 Mars b. 19 Mars b. 19 Mars 47 Jernvräkeriet i riket, förändring i föreskrifterne derom — 8 5 b. 29 Jan. b. 29 Jan. 1. b. 29 Jan. b. 23 Jan. Jernväg mellan Fahlun och Gefle 78 4 1 234 b. 21 Juli b. 25 Juli å. 23 Juli b. 25 Juli 159 Svar på återremiss — 4 1 500 — a. a. 13 Aug. a. a. 14 Aug. a. a. 13 Aug. a. a. 15 Aug. » mellan Götheborg och Mölndahl — 4 i 03 b. 12 Mars b. 12 Mars å. 13 Mars b. 12 Mars Svar på återremiss — 4 4 424 — a. a. 17 Maj a. a. 7 Maj a. a. 7 Maj a. a. 10 Jonsson, C. 31., i Bistockskulla, se Eftergift.
I det förmån!» Och svennerna gåfvo sig i väg. Snart kommo männen rusande upp i land. De begärde att ännu en gång få spana där, och Vifil lät allt stå öppet för dem. Men huru de än letade, gjorde de ingen fångst; och med oförrättadt ärende måste de återvända till konung Frode. »Ej skall man längre», sade han, »sköta denne gubbe lamt och mesigt. Själf vill jag tidigt i morgon fara till ön.» Och så begaf han sig dit. Mycket bekymrad vaknade åldringen Vifil. Han såg, att nu måste det handlas hastigt, och han sade till piltarne: »Nogsamt skolen I lystra, när jag högt ropar på mina hundar Hopp och Ho, ty detta är ett tecken till, att ofrid landat vid ön. Löpen då till eder jordkula och gömmen eder där, ty Frode, er frände, är nu själf med om att spana efter er. Med allsköns underfundig list sträfvar han efter edert lif, och jag ser icke nu, hur jag skall kunna dölja er längre.» Därpå gick gubben Vifil ned till stranden, dit konungens skepp redan hunnit. Han låtsade sig ej se dem. Sina blickar lät han fara så hastigt öfver all den boskap, som betade där, att de alls icke fäste sig vid den i land stigne konungen eller hans folk. Kung Frode befallte, att mannen skulle gripas. Så skedde, och han leddes fram till konungen, som sade: »Du är en slug och slipad trollkarl, du — säg mig, hvar kungasönerna äro att finna, ty du vet det.» »Hell eder, herre», svarade Vifil; »släppen mig genast ty äljes rifver vargen mina får.» Och han ropade högt: »Hopp och Ho, hjälpen fåren, ty jag kan icke rädda dem!» »Hvem ropar du på?» frågade konungen. »Så heta mina hundar», sade han. »Och söken I, så mycket I orken; icke tror jag, att I hos mig skolen hitta några kungasöner; tvärtom förundrar det mig storligen, att I menen, det jag gömmer folk här, eder till trots.»
Dekorationer, Platåer med tillbehör, äfvensom Ornamenter, ej specificerade, tullbehandlas lika med det ämne, arbetad!, hvaraf de hufvudsakligen bestä. Desman; se Muskus. Dividvi eller libidvij; se Garlskidor. D0S0r; se Askar. Drakblod; hänföres under Färger och Färgningsämnen, ej specificerade. Dref — rrut. Drefmat, eller gammalt och i stycken af högst 12 löts Fri tl. längd sönderhugget tågvirke — Dricka: 40 porter 1 kanna. — öl och andra slag 1 kanna. 20 Dun,! alla slag — Fri tt. Dyfvelsträck; hänföres under Apotheksvaror. Ekollon; se Knapergall. Elfenben, se Ben. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 85. 47 Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Eiksmvnt. R:dr öre. Emalj, i massa — Fri • Enbär — Fri a. Enbärsmos; hänföres under Apotheksvaror. Essenser ; se Oljor, flyktiga. Estamper; se Kopparstick. Etnis, med eller utan tillbehör, af sammansatta eller, sä- som arbetade, ej specificerade ämnen 1 skålp. — 35 Fabriksvaror, ej specificerade; se Slöjdvaror. Fartyg och Båtar, med tillbehör — Fri a. Fayence; se Porslin. Fenkol • • 1 skålp. — 7 Fernissa 1 skålp. — 10 Anm. s. k. Fernissa af Sprit med en obetydlig tillsats af harts tullbehandlas under tillämpning af hvad taxan stadgar för art. Bränvin och Sprit. Fikon 1 skålp. — 7 Filar; hänföras under Verktyg. Fingerborgar och Syringar af andra ämnen än guld och silfver ') 1 skålp. — 2,0 Fisk: färsk — Fri « saltad eller inlagd: anjovis, sardeller oell thonfisk 1 skålp. — 25 lax 1 centner. l 10 sill 1 kub.-fot. — 12 strömming 1 kub.-fot.
I stället för «ie nu brukliga Banco-transportsedlarne äfvensom sed» larne å 3 och 2 R:drs valeur, utgifvas från Banken, i den mon ett för vexlingens oafbrutna underhållande erforderligt antal af någon sedelsort hinner förfärdigas, sedlar, att inlösas med Silfverspeciemynt, endast å följande bestämda summor, nemligen: å 32 sk. B:o alt inlösas med i R:r Silfver Specie, motsvarande 1 R:r Rgs å 2 å 6 R:r 32 sk. ■—■ —-. 2| i0 å iGR:r32sk. 6i 25 å 33 R:r 16 sk. 1 5o å 100 R;r B:o 37^ •—. — i5o å 5oo R:r B;o — —• 187^ . 750 — •— Dock ega Banco-Fullmägtige att, i händelse, utom dessa valeurer, någon annan skulle finnas vara för allmänna rörelsen serdeles nyttig och nödvändig, låta, enligt de af Rikets Ständer nu stadgade grunder, utgifva sedlar å en, högst 2:ne andra valeurer emellan 2 R:dr och 100 R:dr Banco. 4:o (motsvarande mom. Litt. b.) Bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillingar få fortfarandé, intill nästkommande Riksdag, förfärdigas och utgifvas på samma sätt som hittills, endast med iakttagande, att ett, genom tillblandning af hampa eller annat segare ämne, mera uthålligt, ofärgadt papper till desamma begagnas. Likaledes må Bankens äldre förråd af färdiga sedlar å 14 och 10 sk. kopparskiljemynt, gällande lika med Banco-sedlar, i mon af behof och efterfrågan, användas vid alla slags vexlingar och liqvider. De större sedlarne enligt nya formulairen, eller de, som lyda å va» leurerne från och med 16
Vi finna desto mera naturligt, att han, hvars medborgar-kärlek ändock alltid fortfor att brinna för Sverige, fästade all sin konstnärs-kärlek vid Italiens en gång njutna luftstreck; ända derhän, att begreppen Konst och Söder snart sammansmälte till ett enda; i hans ästhetik, liksom i hans hjerta. Bekant är, att hans närmaste vän, Sergel, genom trånsjuka efter Konstens hemland, gick under i en nästan oafbruten vexling af nedstämmande melancholi och öfvermåttligt uppstämmande bacchanalier. Till det ädlaste hos Ehrensvärd bör räknas, att han, i liknande själs-ställning, uthärdade lifvet som en man, en hjelte, med outtröttlig rigtning, att städse djupare begripa och städse värdigare behandla det såsom ett harmoniskt helt. Första orsaken dertill bör väl sökas i det hos honom ej blott inom fantasien stannande, utan till full karakter vordna plastiska gry eller urlynne, hvari låg en beständig inre grund till jemnvigt, till måtta, till allt det lugn, som sansning och sjelfbeherrskning medföra: ett sinnestillstånd, företrädesvis behöfligt i Norden, ”der den medfödda driften att förstöra, tillbakahållen ifrån andras förderf, gör det förderfvet, alt man förstör sig sjelf”31. Men också bör ihågkommas, att i hans själ ägde det plastiska lynnet jemväl en humoristisk beståndsdel, som, under det den utgjorde just det i hans föröfrigt antika natur moderna, tillika kom till så mycken utveckling, att den förmådde spegla Modernitetens oredor och fulheter i en på samma gång skarp och mild ironi, hvarigenom de blefvo drägliga i den mån de blefvo löjliga. Dessutom var denna personlighet nog rik, att lifvas genom en flerfald af interessen, som höllo den i spänning, äfven då det ursprungligaste och mäktigaste, det artistiska, ej fick tillfälle att gifva sig luft.
I följd af della alli, varder Utskottets förra Betänkande i oförändrad! skick öfverlemnadt till de respective Riks-Ståndens förnyade pröfning. Stockholm den 16 November i84o. Reservationer. Af Herr Gyllensköld, Carlheim, O.: ”Ofvan föreslagne 4 § anser jag böra alldeles utgå. Alsigten med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition är mildring i Lagens stränghet för icke svekfulla gäldenärer. Genom antagande af de öfrige §§ i' Utskottets förslag, vinnes en sådan mildring: Lagens medgifvande al besättning, innan fordran blifvit af Domstol eller Konungens Befallningshafvande pröfvad, upphör för alla andra tall, än del, som förutsattes i Förslagets 5 §; den i Kongl. Förordningen den 12 Mars 1800 gäldenär medgilna förmon, att bysattnings-ulslag på grund af löpande skuldebref, stahl! att betalas vid anfordran, ej må verkställas förr, än 8 dagar efter gäldenären bevisligen gifven del af lagsökningen, utsträckes till löftesman, hvilken såsom egen åtagit sig annans gäld elter löpande förskrifning eller invisning, äfven då viss Förfallotid varit i förskrifningen eller invisningen utsatt; gäldenär, hvars egendom blifvit till borgenärer i concurs afträdd, befrias från bysältning för gäld, som han före concursens början gjort, med mindre han olofligen vistas utom sin bostad; och bysatt gäldenär kan, genom alt lill concurs afstå sin egendom, bereda sig rättighet att, sedan han beedigat bouppteckningen, ur bysåltnings-häktet lösgifvus. Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 157. 9 En större mildring i nu gällande föreskrifter rörande bysättning, än elen sålunda medgifna, synes mig icke vara förenlig med den allmänna nytta, bysatt nings-lagun måste afse.
Uti Oteonoii!>»-Utst. Lcd. Uti Oeeonomre-Utst. Hg. — 8raIIrarxtviS, Fultmägkig Herr gf iV?a!mlien, /Xnkon, I^sjor. 99. — 8ilfr ert^arie , ?.rnn Isaac, Lagman och Kammar Funsare. a) Sedermera Herr 8>!kversparre, Larl tliric, Lagman. IOO— Futrmäacig Friherre vaZerlelr, 6utli,s, vieurenanr. IOZ. — vailceutier^ lil Bohlby, tVIelleer Lurrsriect, Kammar Junkare. 107. — Lltlsx, Larl, vieuiensnr. Sedermera Herr Llltax, Luttat /^äol^li, Lornerre. ILY. — villjs af Ztjpciräs, Vr/me. L) n^, — F.Ilon^re,i, ^odim tV1-,Anu8, vieurcnLnr. IiF. — vgxxe Berga , Fultmaglig Herr von I^e^ne, />xel vieetric, vieureiumr. 119. — vute, Lira veuudarZ, Qivartermästare. Sedermera Herr väte, Lamuel polian, vteurensnr. 126. — Verre, vale /^xel,'Oxm-nrie. iz^. — trlarnmaitcdölä, Lari ^ire. Häradshöfding. r) Ig6. — tirrisdfärn, vranér, vieurensnr. r/) IZ7. — vleeirZ, Fiillrnägti^ Friherre vtjerrs, vreciric, IVllafor, R. S. 0. IZ9. — vale, Fullmagtig H.rr Lrältlsmmar, -V6ol^d, Loroekre. 145.
Utskotten blifvit anförda. Utskotten hafva dervid erinrat, att som Pastorn aflagt prof af kännedom i Kyrkolagfarenhet, borde hos honom förutsättas skicklighet att leda öfverläggningarne. Huru mycken logik, som finnes uti detta yttrande, lemnar jag åt hvar och en att bedöma, eller har då KyrkoLagfarenheten, och konsten att kunna leda öfverläggningar inom en folkförsamling i den ringaste mån något med hvarandra gemensamt? Af denna sats skulle följa, att Presterskapet, mera än andra pjersoner, vore skickligt att leda öfverläggningar, och att man till förvärfvande af en sådan skicklighet borde studera KyrkoLag-? farenheten, Dernäst hafva Utskotten förklarat, alt det skulle vara med Pastors värdighet oförenligt, att föra Protocollet i en sammankomst, der en af hans åhörare förer Ordet. Detta skäl är verkligen af samma halt, sorn det sist anförde; också hafva dessa båda skäl, jag mäste öppet erkänna det, fullkomligt öfvertygat mig, att Utskotten icke med nog uppmärksamhet afhort Utlåtandet, då det för Utskotten föredrogs af den, sorn haft uppdraget att detsamma uppsätta, ty omöjligt hade då Utskottens upplyste Ledamöter kunnat sig om sådane skäl förena, eller låta dem lill Rikets Ständer afgifvas. Från Konungen till tiggaren måste ju alla vara själasörjarens åhörare, och jag hera - Den 3o J n 1 i i f. m. 235 ställer då, om Pastors värdighet lider af att hvar och en Församling utväljer den mest upplysta Ledamoten att föra Ordet på sin Socknestämma, eller skulle det icke finnas inom de flesta Församlingar person ner, hvilkas värdighet kunde mätas med Pastors? Dessutom är det efter min tanka vid all Embets-ulöfning, minst vid Pa-» storsEmhetets, som värdighet bör komma i fråga. Alla måste inför själasörjaren va-! ra lika, och han sjelf aldrig öfver någon medchristen i värdighet.
BorgareStlndet deremot bifallit: att förslagsvis ett anslag pä Stat för detta ändamål uppföres för 40,681 T:r 27^ k:pr Sp:l, efter lika beräkning som förut, lill 4o,68t R:dr 41 sk. 5 r. i penningar; men H. BondeStändet funnit Utskottets ofvanberörde summariska uppgift icke fordra annan åtgärd, på Ståndets sida, än att läggas till handlingarne. Och då härigenom icke blifvit definitivt afgjordt, huru i förevarande afseende förhållas må, har Utskottet ansett sig böra , med tillkännagifvande af de beslut R. o. A.j samt Presteoch B or gar cSLån deri i frågan fattat, till II. BondeStändet hemställa, det berslöf i sjelfva saken varder taget och Utskottet meddeladt. N:o 525. R. H. Sl:rs Förstärkta StatsUtskotts Memorial angrde anställd omröstning i någre till StatsRegleringen hörande frågor. Till följd af de Beslut, respective RiksStånden fattat, i anledning af StatsUtskottets Memorial \:o 3i5, rörande skiljaktiga Beslut inom RiksStånden i frågor, ang:de regleringen af RiksStatens io:de HufvudTitel samt Allmänna IndragningsStaten m. m., har Förstärkta StatsUtskottet, i den ordning 6g §. Regerings.- Formen föreskrifver till sluteligt afgörande förehaft samma frågor och deruti anställt omröstning efter följande af RiksStånden godkände Propositioner : B etänk anden, N:o 325. i3 Forsla Voteringen. Den som bifaller, att å iorde HufvudTiteln uppföres elt Anslag af i5,ooo B:dr årligen att användas till kostnaderne vid öfningar för Flottans bemanning, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall i samma ändamål på nämnde HufvudTitcl uppföras ett anslag af af 25,ooo K:dr årligen.
GUNBORG EDLÉN, 30 år, lärarinna. MINA JOHNSON, 26 år, kontorist. RUDOLF WILSON, jägmästare. Notarien ASP. Alla boende hos fru Sandström. Handlingen tilldrager sig: Första akten i Stockholm i fru Sandströms våning; Andra akten på landet, på jägmästarens boställe. __________ FÖRSTA AKTEN. till vänster och dörr till andra rum till höger. I fonden fönster. Till vänster en chaise-longue. Till höger, där dorren är närmare Ljus våreftermiddag. (Ett stort hvardagsrum med ingångdörr från tamburen förgrunden, soffa med bord och grupp af stolar mot bakgrunden. När ridån går upp år fru Sandström sysselsatt att ordna VENDLA (kommer in från höger). Är Gunborg hemkommen? FRU SANDSTRÖM (samtidigt). Blir det bra så här? Du sitter där. några stolar i en rad med ryggarna mot fönstret.) (Drar fram en stol midt på golfvet.) VENDLA. står naturligtvis står och går. Hvar är Gunborg? FRU SANDSTRÖM. salen är det ju en kateder. strax. Men inte kan du gå. Där uppe i samlingsGunborg kommer Sitter! Tror tant, jag har ro till det. Jag Hon har gått ut ett ärende. 4 VENDLA (samtidigt). Fy, så otäckt! Hvad var det för ärende? FRU SANDSTRÖM. Hon skulle köpa vin. VENDLA. här får föreställa kateder ett bord har man ju Gunborg köpa vin för? Vin? (Flyttar ett litet bord fram midt på golfvet.) Det Ja, det är ju sant. Jag måste stå i katedern. alltid framför sig. Vin! Hvad i all världen skulle FRU SANDSTRÖM. mycket om och om du kände dig nervös VENDLA. vän! Men vet Gunborg, att jag lofvat jägmästaren vara med? FRU SANDSTRÖM. åt det. Det tror jag inte. Och hon blir visst inte glad VENDLA. Men hvad gör det henne? FRU SANDSTRÖM. med.