Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. redan utfärdade föreskrifter innefatta allt hvad billigheten kan såsom vilkor för afskrifningsfrågors beviljande lämpligen kräfva? Vore det väl - Den 13 Maj. 573 betänkt handladt, vore det väl önskligt, att ett reglemente utfärdades, som skulle ännu hårdare binda K. M:s beslutanderätt i afseende på hvarje särskild förekommande afskrifnings-ansökning? Månne det ej vore bra myckel bättre alt comm.colhra finge komma in till K. M. med sin lind. hemställan i hvar och en dylik väckt fråga, hvarefter K. M. deröfver fattade Dess beslut, på sätt som hittills skett? För min del är svaret härå icke tveksamt. För all med största trygghet ernå det resultat jag anser vara rättast, hade visserligen ett afslag lill förevar, punkt varit af nöden; men då samtlige de talare, som ej önskat bifall, begärtåterrerniss, så torde jag ej böra, till meningarnes splittring, skilja mig derifrån, anhållandes således det Utsk. ville taga dessa mina vördsamma anmärkn:r i benäget öfvervägande. Hr Rosenblad: Jag ber alt få fästa uppmärksamheten derpå all, ehuru Frih. Cederström har ansett det K. brefvet af d. 1 Octob. 1817 vara fullständigt, i afseende på de omständigheter, som böra innefattas i eli reglemente sådant som det Utsk. nu tillstyrkt; så är della bref dock ej fullständigt, ty der fattas en kategori, just den kinkigaste kanhända i detta fall, den ofta förekommande och dock ej i det K. brefvet ens nämnda kategorien, då man saknar styrkt bevis på huruvida en utrikes sedan lång tid vistande, t. ex. förrymd gäldenär är död eller fortfarande i nöd stadd; emedan der slår ”hvilka antingen atlidit eller ock, inom eller utom riket, lefde vid hög ålder och i torftiga omständigheter”. Jag vill blott i detta afseende nämna att sådana exempel verkligen funnits.
Han kan henne bäst aff edher få höra. Pilatus. Welkommen Cyboræa, qwinna from. Hwij rinna tårar tina kinner om? Cyboræa. Stormechtighe herre, then sorgh är stoor Som nu vthi mitt hierta boor. Öffwer alla andra är thenna störst Som migh nu wederfors aldra först, Att min käre man är hastigt dödh, För Gudh och edher iagh klaghar min nödh. Cyboræa, Cyboræa matrona godh Warer wijd ett got modh. Hanss ålder monde så medh giffwa Att han ey länge nu kunde leffwa. Gudh kan edher försöria äntå. Jagh skall edher hielpa, ther lijther uppå. Cyboræa. Jagh edhers nådh ödmiukelighen tackar. Pilatus. Hörer hwad iagh wijdare snachar. Then vnge karlen i här seen Giffwer iagh edher till man igeen. Then iagh edher strax ärnade När iagh hörde edher man war dödh. Han skall edher heder och mykit gott göra, Ty iagh skall och sielff till hööra Om han medh edher steller sig wel. Ty han är min tienare snäll, Ty bär iagh om edher och honom omsorg. Cyboræa. Ach wæ, ah wæ, ah hiertanss sorg! Pilatus. Hörer huadh iagh edher sägher meer. Alt gott iagh och edher beeteer, Vthi edher nödh till migh lijter fritt, Jagh skall edher hielpa altijdh. Cyboræa. Mechtighe Landz höffdingh, min herre bold Giffwer migh icke i mans wåld, Ty iagh will heller döö än leffwa. Huru skulle iagh migh till wellust giffwa? Then gamble gubben i haffwen bort mist War passeligh lustigh troor iag wist. Cyboræa.
Enligt Herr Simris förslag till 4:de artikeln, borde denna paragrafs 5:te moment lyda sålunda: »5:o af Statsdepartementerna, jemte alla andra embetsverk och embetsmyndig»heter, hvarifrån löner och arfvoden utgå, äfvensom af hvar och en kommunalsty»relse samt hvarje offentligt undervisningsverks, allmän inrättnings och stiftelses samt »med Kongl. Maj:ts oktroj försedt bolags och verks direktion eller styresmän: upp»gift å de bevillning underkastade eller dertill föranledande löner, arfvoden och öfriga »inkomster eller förmåner, som den hvarje departement, embetsverk, myndighet,sty»relse och inrättning m. in tillhörande eller derunder lydande embetsoch tjenste»mannapersonal samt vaktbetjening, i och för sina befattningar, åtnjuter.» och skulle, enligt detta förslag, i samma § införas ett ytterligare moment af följande lydelse: 173 »6:o af samma embetsmyndigheter, direktioner och styrelser m. fl.: uppgift å »hvar och en från de under deras förvaltning ställda fonder och medel utgående »pension, som årligen utgör minst Fyrahundra riksdaler.» § 32.
Jo, här stodo vi vackert! Slutligeii dök en svarthårig riiddande Ingel - fram om knuten; det befanns rara värdinnan sjalf, men härmed var ej saken klar. Att inte herrskapet har telefonerat)) l Telefon till Etelhem - det hade aldrig fallit oss in att man hunnit s % långt i civilisation här. Det kommer så sällan damer hit, fortfor. hon, nieii hade jag vetat om det, skulle jag nog styrt om rum. Nu vet jag ej hur vi skola ställa, har är så upptaget.&gt; Snart hade hon dock funnit på r %d; hon skulle skicka sin tös att höra efter i &gt;gamla gästgifvargården.~ Vi fmno dock rådligast att sjelfva följa med, ocli så bar det af på upptäcktsfärd. E n iafvel utåt landsvägen, med låga, breda fönster, två rutor i höjden, en stig upp till den stora fyrkantiga ghrdsplanen, på tre sidor kringbyggd af stall, ladugård och uthuslängor - se dar hvad som först mötte våra blickar. Därinne i byggningen skurades och fejades till midsommar, allt var framrifvet ocli uppoch nedvändt, och både gamla mor och unga mor togo fasligt vid sig i början öfver vår begaran. Vi däremot, som befarat allt annat an ett öfverinått af renlighet, hade aldrig förr sett skurstök med så glada blickar; ocli sedan vi klättrat uppför den oerhördt branta, raka tr.ät.rappan och upptiickt ett stort luftigt gafvelrum med fyra fönster, voïo vi beslutna att liar skulle vi bo. N %ja, unga mor var inte omedgörlig; oin vi bara lofvade att inte koinmn tillbaka förrän kl. 9, skulle hon lia i ordning ht oss till dess. Och det lofvade vi gärna. Vi skulle nog få de t v i timmarna att gå. Först begåfvo vi oss till kyrkan, dar skiirning också pligick, livhrför den stod öppen. En enda priiktig, djärf kolonn bar upp de fyra livalfven i långhuset och ger det inre dess egendomliga prägel. T det yttre tilldrog sig i synnerhet den rika, ilersprångiga kyrkportalen vår beundran.
Domstolarnes befattning lägger, i LagUtstotlets omdöme, vöfwe^winncliga hinder i wägen för Lagmans, och Hos, Rätternes pröfningsrätt af Economiffa mak, ever att Doms,Rätten deri kan ät någon annan än Landshöfdingarne i Länet uppdragas. Hwad aker den af Herr Borgmästaren Kiellander förestagne Lag-förklaring angar; sa enär de i frögakomne twcnne paragraserne aro tydlige och klare i hwad de röra detta ämne, hwilket och, sä wida af Herr Borgmästaren blifwit medgifwit, som han uti sitt anförande sjelf ansett Lagens mening och grund pa desie ställen icke behöswa bewisas; Altsä kan Lag-Utstottct icke understödja hwad Herr Borgmästaren assar, och lärer äfwen de förestagne åtgärderrie wara sa mycket mindre nöwändiga, sem den noggrannhet uti iagkkagandet afömsesidigärältighrter-och skyldigheter Embersmän eniot hwarannan icke böra underlåta, i allmänhet stall aflägsna obehörige in. grepp inom Domaremagtens område, och de Lagar, hwilka redan finnas, äro tillräcklige akt förekomma sadane försök, der de skulle wagas, och lemna i Domarens hand tillräckliga medel, att bibehålla och förswara sitt oberoende under desi Embeies utöfning; Hwit . i*?' Den 23 Junii. 5ss Hwilket dock Riksens Högloft. Ständer wördsamt underställes. Orebro den 12 Zunii r8r-. Pa Högloft. Ridd. och Pa Högw. Prest,StanAdelns Ledammagnar, dets Lcdam. wagnar, lss. ir. 8 trömkel t. lsseärsn. Pa Wällofl. BorgarePa Hederw. Bonde Standets Ledam. wägnar, Stänkets Ledam-wägnar, i^I. l^ön^vlst. ^nä. ^Lrsson. H.. ^v. 'UullZien.
R'dr, utom fonden för brudgåfvor och extra utgifter 16,435 R:dr, och dessutom bus och byggnader, af hvilka betyda liga medel pensionerna kunna utbetalas och StatsCassan derutöfver ändå kunna påräkna ea säker och icke ringa tillgång, som möjligen, om Inrättningen änpu tillåtes fortfara, lätteligen skulle kunna försvinna; jag säger lätteligen, emedan LotteriDircctionen lika lätt framdeles kanske behagade tillåta vissa numror utdragas, hvilka den nu med så mycken omsorg förbjuder, enär den, såsom hittills skett, med en tor andra menniskor ofattlig, Directionen egen forn oraklisk kraft, icke blott förespår, utan ock förutser en eller flere större och för Lotteriets jördei menliga vinster, om förbudet af dessa numror icke så lyckligen och så sällsamt väl träffande emeliankommit. Denna omständighet är af aila anmärkt, af alia klandrad, af mången , som länge vågat och länge förlorat bittert förbannad den stund då vinsten varit hans, om förbudet utebli 5 v i t. Jag har aldrig vågat, icke ens ett runstycke på detta spel , men jag har hört och sett så många olyckliga offer för detsamma, så många bedragna, ruinerade, fört vi fl ande och derigenom till utsväfningar och brott bragta, att jag gjordt det till en helig pligt att derpå fästa Rikets Ständers uppmäjksainhet och varmt anropa deras behjer - v Den 6 Junii e. ni, 69 tande för denna obehöriga inrättnings snara afskalFande.
Endast den nation, det lärer oss historiens vittnesbörd, befäster sin närvarande trefnad, sitt framtida bestånd, sin kraft att motstå politiska och ekonomiska skakningar och att bevara sin frihet, sitt oberoende, som ej besmittas af veklig njutningslusta, hvilken föder egennyttan, bedrägliga förvärfskällor och andra laster, samt försvagar sjelfkänsla och själskraften, utan tvärtom vårdar de ädlare och renare känslorna, hyllar gudsfruktan, sedlighet och rättskänsla samt bär aktning för menniskovärdet. Det kan beklagligen ej nekas, alt på sednare tider den öfverdrifna egennyttan och den smittosamma fåfängan sträfvat att utbreda sina förderfliga inflytanden i vårt land, men å andra sidan visa dé många ädla sträfvanden, sorn vunnit insteg, den 68 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 28. välvilja, hvarmed medel till undervisningsverk och välgörenheten hedrande inrättningar anslås och anskaffas genom frivilliga bidrag, att nationen har kraft och vilja att befordra sitt sanna bästa. Det är derföre jag ej tvekar att väcka ett förslag i denna rigtning. Ehuru man hos oss i allmänhet bär aktning för qvinnan, redan gillat den henne tillerkända lika arfsriitten, den henne beredda frihet att förklaras myndig och börjat lossa hindren för utöfvandet af hennes ovilkorliga rätt alt få sig sjelf ärligen försörja, dertill hon dock är i behof af kunskap och arbetsskicklighet, så återstår likväl ännu mycket att önska, innan full rättvisa henne tilldelats. Att ännu hylla den från råhetens tidehvarf qvarstående åsigten om qvinnans underordnade ställning är ovärdigt ett upplyst folk; ej heller gör det tillfyllest att visa det så kallade svagare könet en yttre uppmärksamhet och aktning, hvilka gifva blott inbillade företräden, medan man nekar det en på uppfattningen af dess sanna värde grundad rättvisa och verklig aktning. År då den qvinnan tillhörande medverkan till samhällets utveckling så underordnad, att Staten kan ega skäl förbise hennes eget bästa och hennes vigtiga betydelse för det stora hela?
»Men, kära barn», invände Melcher nästan förtviflad, »hvad kunde det intressera dig att höra, att jag satt i salongen ett ögonblick, och att fru Örnfelt exeqverade några stycken?» »Och du sjelf – du spelade ej?» »Jo», sade Melcher hastigt, »jag började verkligen att spela, men så kom jag i håg, att min hustru kanske låg hemma och oroade sig, och då bröt jag genast af och skyndade mig hem. Men det borde jag ej ha gjort.» Berta svarade ej; hon bet sig blott i läppen och gaf honom en misstänksamt forskande blick. De talade ej mera i detta ämne. Dagen förflöt lång och tråkig. Berta var ömsom vresig, ömsom nedslagen. Hon hade fått någonting att rufva öfver, någonting som oupphörligt förföljde henne. Ibland grät hon och talade om döden, som hon aldrig förr brukade göra. En gång slog hon armarne kring Melchers hals och bad honom snyftande glömma och förlåta allt. Ja, Melcher ville förlåta – åtminstone lofvade han det – men hans tankar voro fjerran, medan han pjollrade med sin hustru och lyssnade på hennes klagan. Han kunde ej förstå, att han på hela dagen ej sett en skymt af fru Örnfelt. Plötsligen for det igenom honom den tanken, att hon kanske blott kommit hit på en genomresa, att hon redan var borta, och att han kanske aldrig mera skulle återse henne. Denna föreställning kom honom att känna en isande tomhet, en ångest, som då man i drömmen tappat bort någon och förgäfves letar. Ändtligen fram på qvällen, då Melcher och Berta kommo ifrån supén, mötte de Mathilde i sällskap med statsrådinnan, som utan Melchers tillhjelp tycktes ha gjort sig bekant, ja till och med kommit på ganska förtrolig fot med fru Örnfelt. Nu blef det naturligtvis helsning och presentation. Mathilde och Berta räckte hvarandra handen, sade några förbindliga och leende ord, under det de på samma gång egnade hvarandra en af dessa omärkliga, allt omfattande granskningar, hvaraf endast qvinnoögat är mägtigt.
EfteT 10 eller flera års ord. tjenst inom Verket, hvaraf 5 höra vara till bragte i graden. Såsom maximum efter 20 års tjenst, deraf minst 5 medföra lönen. LjusStaten. Primitiva löne-anslag. Efter 10 eller flere års ord. tjenst inom Verket, deraf 5 böra vara 1 i 11bragte i graden. Såsom maximum efter 20 års tjenst, deraf minst 5 medföra lönen. För Tjenstemännen och Betjente, heräknadt till ^ af det löne-belopp, som efter minst 20 års ord. tjenstetid kunde vara tillträdt, åtnjutes efter 55 lefnad?- och i Verket tillbragte 30 tjenste-år. H. St. icke göras, fortfarande, såsom ofta är fallet, skall göra sig olycklig för hela framtiden samt dymedelst äfven åt Staten bilda en mindre skicklig, om icke rent af oduglig embetsman. Till en slags paralel med våra n. v. Stater för Statens embetsverk, må det tillåtas mig aflemna Staten för K. Arméens Pensionskassa, ett enskildt verk, hvarest principalerne, för att åt ver ket vinna och bibehålla duglige embetsoch tjenstemän, följt helt andra grander. För lägsta graden, eller Kammarskrifvaren, är visserligen icke stort bättre sörjdt. Men genom förhöjning äfven å dennes lön med 25 proc., efter tjenstens innehafvande i 10 är, har man dock gjort något. (Se Bilagan N:o 1.) Med föranledande af hvad jag haft äran uti det föregående framställa, samt, under åberopande af H. E. Hr Justitia! Stats Ministerns anderd, yttrande (Se Prot. för d. 15 Maj detta är pag. 14, bifogadt K. M:s nåd. propos.), deruti Statsrådets öfrige Hrr ledamöter instämt och som äfven vunnit K. M:s nåd. bifall, äfvensom pag. 25 och 26 dersammastädes i afseende på K.
I några scener framställes nu åter kung Gustafs historia: i Sc. 2 två Stockholmsborgares stämplingar mot honom, i Sc. 3 samtalet emellan Svante Sture och Marcus Meijer i Lübeck, i Sc. 4 ett samtal emellan Johan af Hoja och Wullenweber; i Sc. 5 redogör Gustaf i en monolog för allt, hvad han hittills uträttat, och omtalar upptäckten af Lübeckarnes stämplingar, drottningens död och genomdrifvandet af arfföreningen m. m. — Sc. 6. Två Wadstenamunkar, Broder Per och Broder Clas, uppvigla bönderna Jon Andersson från Småland och Lars Jonsson från Östergötland till uppror mot Gustaf, berättande om Gustafs styggelse mot klostren och klagande öfver Jöran Normannus, som förändrat kyrkoceremonielet, nedlagt messan och dagliga offret m. m. De tre följande scenerna behandla Dackefejden och i den 10:de prisar kansleren Conrad von Phij sin herre konungens lycka i alla hans företag och förtäljer, att konungen visserligen genom döden förlorat äfven sin andra hustru, men nu står i begrepp att taga sig den tredje. Sjelf skall kanslern just nu gå till bröllopet. Femte akten. Sc. I. Mäster Jöran Normannus bevisar, att konungen med rätta tagit kyrkans öfverflödiga gods för att använda dem till rikets nytta, samt påminner om sättet, hvarpå presterna engång kommo åt dessa gods. — Sc. 2. Mäster Thore säger, att om än mäster Jöran och Jöns Swinefoot nu äro döda, så har det dock ej gått deras vedersakare bättre, ty bröderna Petri hafva före sin död fallit i konungens onåd, Conrad von Phij har i fängelset blifvit uppäten af löss o. s. v.; för alla har det gått illa. Medan han talar, kommer Måns profoss och griper honom. — Sc. 3. Konung Gustaf talar om den oro hans skatter bringa honom, han ”Täncher så flitigt på sin skatt Att han ligger sömbnlös mången natt.”
Det har under natten gått en stark vårvind; härnere är det nu mest stilla, men högt der uppe jaga ännu de hvita strömolnen hastigt fram öfver den blåblå vårhimlen. Jag viker af in på den gyttjiga skogsvägen och fördjupar mig bland oändligheten af raka, höga barrträdsstammar. Ensamheten växer omkring mig, ju längre jag går, sluter sig ikring mig, lägger sig der bakom emellan mig och den öfriga verlden; blott skogen står der öfver mig som ett enda dånande sus. Jag stannar, lyssnar; det kommer opp i mig en stämning af en ljuf och härlig skräck; och jag fortsätter min vandring. Jag vet icke af, hur länge jag gått så, hvarken tiden eller sträckan, då jag står på toppen. Utsigten är fri till alla sidor; jag ser rundt omkring mig ett ändlöst och vexlande panorama af nära branta bergsväggar, fjerran snöalper, hvita byar å långa gröna sluttningar, sjöar som blåna långt borta, vida slätter, hvilka förlora sig ute i horisontens dis; och jag känner mig med ens som den lilla punkt jag är midt i detta allt. Jag sätter mig på en trästubbe med armbågen mot knäet och hakan mot handen. Alltsammans ligger der nere omkring mig stumt, orörligt, slumrande; och skogarne stå och susa den dånande slummervisan. Och dock är det mig, som jag sitter der i mitt tillstånd af drömmeri, ser och icke ser, hör och icke hör på samma gång, — det är mig som om hela detta stumma och orörliga landskap rör på sig, och hviskar något, och något som är riktadt till mig. Det är som ett frågande leende, ett stilla och melankoliskt vädjande bara med en min, — och stäldt till mig. Jag känner en djup och glad förvåning, ty det kommer mig verkligen alldeles så före, som om det der der nere länge blott hade väntat på, att jag skulle sitta häruppe, som nu, för att yppa mig allt detta, som det har att säga mig. Och så, omärkbart, glider hela sceneriet bort, ut ur mina sinnen; och i samma ögonblick är det mig, som om dess själ, dess hemlighetsfulla leende, dess förebrående min, förflyttats inom mig.
Den upplysning Frih. Cederström, Jakob, afgifvit, innefattande att jag skulle hafva begått ett misstag i uppfattningen af hvad han sagt, må nu ega hvilken kraft och verkan som heldst, blott icke den, att detta misstag i någon väsendtlig mån kan rubba hvad jag hufvudsakligen haft äran i ämnet anföra; ty att Frih:n anser att en delegare, en enda, och hvilken af dem som helst, efter ingående af den ifrägavar:de öfverenskommelsen, skulle vara berättigad att för gränsen kring sin åker återställa stängseln, med rättighet alt fordra det hans grannar skola deruti deltaga^ så är det ju klart att en rubbning komrae att äga rum, hvarvid de öfrige delegarne blefve underkastade kostnaderne af en ny förändring och deraf följande olägenheter, blott för en enda persons skuld. — Orättvisan af ett sådant förhållande hoppas jag fortfarande måtte falla i ögonen. Rörande Gr:ne Sparres och Lagerbjelkes yttrande, som åsyftade annan reglering af vilkoren för upplösande af öfverenskommelsen ; så vågar jag deremot andraga, såväl hvad jag förut haft äran yttra, nemi. att den uråldriga seden bör hafva någon företrädesrättighet, som ock ur synpunkten af förändringens eget intresse, hvilket Gr. Lagerbjelke ock rätteligen antydt; att det nemligen icke vore rådligt att allt för mycket afskräcka personer från detta företag, så vida man önskar det någon framgång.
Jag kan för min del ej tillstyrka en Lag, som möjligen kan leda till dylika Äfven i den frågan, huruvida Kungörelse i Tidningarne bör införas utan hinder af anförande Besvär eller anställande Rättegång emot Banken, är jag icke lycklig att dela pluralitetens åsigter. Så länge det är någon tillåtet att hos högre Autoritet få beklaga sig öfver lägre Autoritets åtgärd, hvarigenom ansvar blifvit honom ålagdt, måste verkställighet af detta hvila, intilldess beslut fallit, som ej mera får öfverklagas. Detta ligger i sjelfva sakens natur och synes mig ej behöfva vidlyftig utveckling; eller hvad vore väl ändamålet med den sakfälldes klagan, i fall lian, fast han ock vunnit den ändring och rättelse han sökt, redan undergått bestraffning? Man säger: — Kungörelsen innefattar ej bestraffning; men kan väl något straff vara högre, än att se sitt namn genom allmän Kungörelse af offentlig Autoritet tillkännagifvet såsom lill - 33 Bil. t, Bnr>co~XJtskettets Memorial Nio avhörande en person, hvilken ej mer egde rätt till det förtroende, hvarje redlig man tillkommer? Då skulle väl också den, sorn är dömd från äran, kunna anses ej hafva fått någon bestraffning. Jag röstar tnot Förslaget, att verkställigheten af Banco-Verkets Beslut, vare sig om böter eller Kungörelse, må fullbordas, så länge den sakfällde haj öppet att deri å annan ort söka ändring. Jag anhåller, att dessa mina yttranden må, såsom Reservation för mig, åtfölja öfrige handlingar. Eaiico-Vtskoitets BetM/wile. Betänkande om präglande af en Shåde-Penning till Minne af D. D. K. K. H. H. Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthlands födelse. Samtlige Riks-Stånden hafva till BancoUtskottet remitterat en af Herr Rosenbladt Bernhard, hos Höglofl.
Närmare af Herr Doktor Eugene Schwartz, Grefturegatan 46, 2 tr. upp, E tt dugligt, bättre fruntimmer, som kan åtaga sig vården af ett mindre tjänstemannahem på landet, där husmodern plötsligt blifvit bortryckt, kan nu genast finna anställning. Inga mindre barn finnas. Platsen lämpar sig endast för den, som vet sig vara ordentlig, sparsam, frisk och fullt kunnig. Reflekterande beh. hänvända sig till » L. », Berga, p.r. (G. 16101) [1886] E n ung flicka, som med goda betyg genomgått 8-klassigt läroverk och är van att undervisa såväl gossar som flickor, önskar under sommaren plats som guvernant. Små anspråk. Svar t. » Eva », Jungfrugatan 20, 1 tr. [1S79] I Q årig, musik, flicka önsk. und. somU maren vistas i bild. fam. för att underv. mindre flickor i vanl. skolämn. o. musik. Svar t. » Prestdotter », Lycke, Bohuslän. [isso] M ot fritt vivre önskar en van lärarinna pl. under sommaren. Flerårigt vistande i England o. Frankrike. Bästa ref. Svar motses med första till » A. R. », Iduns byrå. [issi] E n flicka af god familj söker plats såsom lärarinna för minderåriga barn; hon är villig att dessutom biträda vid skrifgöromål samt att gå frun tillhanda. Plats hos någon äldre dam såsom hjälp och sällskap anta ges tacksamt. Svar till » A. Z. », Luleå, pöste restante. PLATSSÖKANDE. A Fredrika byrå, Bremerförbundets Stockholm, finnas anmälda kvinliga arbetssökande såsom: svenska och utländska lärarinnor för hem och skolor, kontorsoch skrifbiträden, husföreståndarinnor, sällskap och biträden i hem, föreläserskor, gymnaster, sjuksköterskor m. fl. [1829J Att undervisa i engelska, tyska och svenska språken (engelska talas flytande) vid privatskola eller flickpension sökes af en 35 års ungkarl, som i flere år meddelat privatlektioner samt äfven vikarierat i flickskola. Utmärkta vitsord om kunskaper och undervisningsförmåga kunna presteras. Svar till » Språklärare », Jönköping, p. r.