Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den omsorg och omtanka han derpå nedlägger, är icke tillfyllestgörande utan kapital, derom eger hvar och en erfarenhet, som haft eller har jordbruk; om jordbrukaren har dåliga redskap, och lärt sig inse att han med bättre redskap skulle bättre kunna drifva sin jord, till vinnande af bättre skördar, fordras förlag — vill han förbättra sin kreatursrace, fordras förlag att inköpa nya djur. Har han odlingsbar mark, som genom bearbetning kunde gifva mångfaldigt högre afkastning, än i sitt obrutna skick, fordras för odlingens verkställande förlag — men hvar taga penningar till allt detta? Det är ju genom anskaffande af de bättre redskapen, förbättrande af kreatursafveln, verkställandet af odlingar Den 12 April f. m. 335 o. s. v., lian kan åstadkomma en högre produktion, som gifvetöfverskott, men förlaget måste han först låna. Den åter, som arbelar med machiner, huru skall han kunna följa med sin tid och tillegna sig alla de upfinningar oell förbättringar, som göras oeh komma i besittning af dem utan genom lån? ArhetsBiten ensam är icke tillräcklig der icke kontant tillgång äfven finnes, ty under det den fattige fabrikanten slräfvar att med sina gamla methoder tillverka en dyr vara, förstår nog utlänningen, som tillverkar samma varor med förbättrade melhoder för vida billigare pris, alt på loflig eller oloflig väg införskaffa dem och dermed förse hans gamla kunder, som köpa af den, som lemnar bästa priset. En skuldsättning, som gått ut på produktionens förökande, vårt åkerbruks och öfriga näringars förbättring, anser jag sålunda icke blott kunna försvaras utan vara nyttig.
Om det sednare sker, så lida deraf alla öfrige skattdragande, emedan den uppkommande minskningen eller bristen i bevillningens totalsumma måste genom förhöjning af den gemensamma bevillnings-procenten ersättas. Påståendet att mindre jordegendomar blifva eftersökte ej för afkast ningens skull, utan för bchofvet af bostad, må äfven merlgifvas; men äfven det endast undantagsvis. Samma påstående torde likaväl kunna lämpas på dem, som ingå i näringar eller tjenst. Det är väl icke alltid nöjet eller vinstbegäret, utan bebofvet af något bergningsmedel, som leda medborgare in på banor, hvilka icke alltid lemna synnerligt stor behållen inkomst. Om, enligt Utskottets mening, köparens behof i allmänhet mera än afkastningen' bestämmer priset på jordbruks fastighet, så är omöjligt att inse något skäl, hvarför de, som ega kapitaler och lätt kunna, hvar de önska, hyra en bostad samt lefva af räntan på sina kapitaler, ändock i stor mängd, såsom en daglig erfarenhet visar, hellre nedlägga kapitalerna i jordegendom. Den sistnämnda anses visserligen med rätta såsom den säkraste mot förstöring och kapitalförlust; men så länge fullgoda inteckningar i samma slags egendomar kunna erhållas, anser jag det otroligt, att man i allmänhet skulle hellre ålnöjas med 3 procent afkomst af kapital, nedlagdt i egen fastighet, än utlåna kapitalet på nyssberörde inteckningar mot 5 å 6 procent. Jag anser visserligen alla dessa af Utskottet omförmälda förhållanden böra tagas i betraktande vid besvarandet af den här förevarande hurvudfrågan: hvad är i allmänhet verkliga medelbeloppet af den behållna afkomsten utaf jordbruksfastighet? Men jag har icke funnit de anförda Bevillnings-Utskottets Betänkande JV' 20. förhållandena tala för en så lågt beräknad afkomst, sorn den af Utskottet föreslagna.
Jag tror för min del det vara en gan ska stor fördel för den skattskyldige att stadgandet står i författarn, ty eljest blir det beroende på upbördsmannen, och han kan utsätta upbörden 3 å 4 månader tidigare än nödigt är, och det kan icke vara den skattskyldige likgiltigt, om han får betala ut sina penningar i otid. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt II. Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss af den ifrågavarande §:n, framställde H. Exc. propos. & bifall dertill och, då dervid svarades några ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 87. Bifölls. § 88. Hr v. Koch: I denna § har Utsk:t i väsendtlig mån för ändrat komitéens förslag, genom att i början af första stycket bland de afgifter, som skola af skepps-ombudsmannen i Stockholm och sjömanshusens förestådare upbäras, intaga »öfriga personela utskylder”. I allmänhet har man i denna författning icke talat om dessa; ett sådant stadgande kunde också möjligen passa i den förra, men icke i den, hvarom vi nu hålla på att besluta. Jag skulle derföre önska att dessa ord kunde utgå. Gr. Mörner: Den siste värde talaren har trott sig fin na, att man i denna § gatt för långt i sina fordringar; jag deremot finner motsatsen.
Majit anhålla, att nya författningar så väl för karantäner, »vare sig med afseende på utrikes eller inrikes sjöfarten, som för spärr»ning af städer och landsbygder, måtte blifva skyndsamt utfärdade, »affattade på följande grunder: a) »att menighet, som anser sig, genom spärrning eller bevaknings »anstalter af hvad beskaffenhet som hälst, böra bevara sig för »larsots inträngande, må äga att sådan spärrning eller bevak»ning på egen kostnad besörja, ägande dock icke att derför »belasta ankommande fartyg eller personer med någon afgift; b) ’-att, då fartyg, vare sig däckade eller odäckade, störreeller min »dre farkoster eller båtar till en ort ankomma, det vare sig med »bestämmelse till orten eller i följd af hvilken annan orsak, »som föranledt ankomsten, och icke hafva rent sundhetspass, i »hvilket fall de ej få hindras att anlöpa, det skall vara menig»hetens pligt att hafva boredt någon lämplig hamnplats eller »tjenliga bryggor eller brobänkar, dit fartyget eller farkosten »kan hänvisas för att ankra eller landfästas, äfvensom att, under »hårdare årstid, sjöfolk eller passagerare finna å land hus och »sängrum samt nödtorftig föda; c) »att, då resande eller vandrare ankomma för att passera genom »bygden, de hvarken må derifrån afvisas eller hindras, men väl, »i fall de önska genad fortsätta sin väg, derunder åtföljas af »bevakning, utan att härför kunna åläggas någon afgift; d) -att, i fall sjöledes ankommande passagerare eller landväga resan »dc eller vandrare, skulle önska i orten qvarstadna, men ej »hafva rent sundhetspass, de icke må hindras eller uppehållas, »men Väl åläggas en karantän, lämpad efter ortens beskaffenhet och läge, med afseende på den tid, som erfordrats för »resan eller vandringen från smittad eller misstänkt ort; dock »att karantänstiden icke utsträckes öfver tio dagar; e) »att för sådan karantän nödige lokaler skola finnas anordnade, för »sedde med tillräcklige hus och sängrum, samt förplägnings - 8 Alim. Bent.- och Ekon.-Utskollets Betänkande, N:o 85. »anstalter, äfvensom läkare antagen och ett afskiljdt sjukhus in»rättadt, förse dt med behöflig sjuk-attiralj; f) ratt. derest resande eller sjöfolk och vandrare skulle, vid ankom sten befinna sig sjuke, de skyndsamt och omsorgsfullt transporteras till det inrättade sjukhuset, hvarför nödige anstalter »böra vara vid karantäns-platsen att tillgå;
Hvarföre skola vi då låta detta yrke 31fi I)en 15 Jali f. m. hos oss nedsjunka så djupt, att jag fruktar det kanhända aldrig mera skall kunna resa sig? Jag tror, att endast denna omständigdighet. utgör ett tillräckligt skäl för Universitetets flyttning till hufvudstaden. Betrakta vi förhållandet i Europa, så finna vi, att Universiteterna antingen under en längre tid redan varit (örlagda i hufvudstäder eller blifvit i sednare tider flyttade till dem eller åtminstone från småstäder till större stader. Den enda egentliga invändning som jag emot en sådan flyttning hort framställas, har varit, att den studerande ungdomen skulle mera vara utsatt för frestelser och förströelser i en större stad än i en mindre Men denna invändning kan jag icke godkänna, utan jag hyser en motsatt öfvertygelse. Ty min erfarenhet, samlad såväl här som under ett år tillbragdt i Paris, är den, att man ingenstädes är så i tillfälle att isolera sig som i större städer. Och hvad den studerande ungdomens sedlighet beträffar, så fruktar jag, mina Hrr, att vistandet i småstäder icke burit något godt-vittnesbörd derom. Jag tror, att studenternas sedlighet icke gerna kan blifva sämre i Stockholm än den på sednare tider varit i Upsala. Hvad åter angår den förmenta fördelen deraf, att Upsala genom en jernvägsförbindelse med Stockholm skulle komma denna stad så nära, att den .kunde anses såsom en förstad dertill, så befarar jag, att denna närhet skulle mera skada än gagna, ty denna lätta kommunikation med hufvudstaden skulle locka de studerande till tätare besök härstädes och derunder torde möjligen allt annat, men säkerligen icke studier, skötas. Vore Studenterna deremot boende i Stockholm, skulle icke några sådana lustresor ifrågakomma, och de hade vida mera tillfälle att vistas i oell umgås med familjer, hvilket, såsom vi veta, varit en välgerning för dem, sorn i Upsala kunde komma i åtnjutande deraf, ehuru de varit ganska få till följd af invånarnes ringa antal.
Kungörelsen den 1 October~1812, rörande vissa iagttagelser vid besvärsskrifters och ansökningars inlemnande, skall blifvit olika tolkad, så väl i E. K. M:s och Rikets Ilof-Rätter, sorn i Högste Domstolen, i så måtto, att sakegare, som egenhändigt undertecknat besvärsskrifter eller ansökningar, men icke bifogat fullmagt till skrifternes ingifvande, än ansetts hafva gjort sig förlustige sin talan, än blifvit dervid bibehållne, bar bos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att, sorn berörde anmärkta skiljaktighet i domares åsigter vöre vådlig för enskilde och föranledde osäkerhet i lagskipningen, en förklaring mätte varda utfärdad, till undanrödjande deraf; hvarjemte blifvit heinstäldt, att, då i de fleste fall den mening gjort sig gällande, alt fullmagt icke erfordrades, derest besvärsskrift eller ansökning blifvit af sakegaren egenhändigt undertecknad, denna mening mätte förklaras såsom den rätta; och hafva Rikets Ständer, i anledning häraf godfunnit för deras del besluta, att, med afseende å yppade skiljagtiga meningar om rätta tydningen af högstberörde Kongl. Kungörelse, rörande ett noga iagttagande af hvad lag och författningar påbjuda vid besvärsskrifters och ausökningars inlemnande, varder förklaradt, att, om sakegaren egenhändigt undertecknat besvärsskrift eller ansökning, som till Kongl. Maj:t samt vederbörande Collegier eller Embetsman ingifves, utgör den omständighet, att fullmagt för ingifvande* ej blifvit bifogad, icke hinder för skriftens eller ansökningens upptagande till pröfning. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 22 Febr. 1845. 3(0 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, ZVlo isS. Uppläst och godkändt hos Ridd, och Adeln den 19 Febr. 1845. Preste-St
I följd hvaraf, och då stadgandet uti 4 Artikeln 3 §. af Reglementet för RiksgäldsContoiret, att de summariske Räkningarne 774 Riksens Ständers skola inom tlcn i Julii hvarje år till Riksgälds-Contoiret insändas, vid sådant förhållande icke skulle kunna verkställas, likaledes torde böra fastställas en annan tid, inom hvilken desse Räkningarne skola, efter deras afslutande, till Riksgälds-Contoiret aflemnas. Under Revisionens fortgång håfve] vi erfarit, hurusom en del Konungens Befallningshafvande försummat, att inom den tid, sorn nu är föreskrifven för insändande till Riksgälds-Contoiret af de i 4 Art. 3, 4 och 5 §§. af Reglementet omförmälde Räkenskaper samt andre Redogörelser, sine åligganden i denna del fullgöra. — Väl hafva Commissarierne genast, då Räkenskaperne från något Lands-Contoir inom rätter tid icke inkommit, derom till vederbörande Konungens Befallningshafvande afgifvit påminnelser, hvilka stundom flere gånger blifvit förnyade, innan Räkenskaperne ändock inkommit: men merendels hafva Commissarierne då låtit vid sådane påminnelser bero, utom i någre särskildte fall, då anmälan om förhållandet blifvit hos Herrar Fullmägtige gjord.
Slutligen lade Ridderskapet och Adeln till handlingarne sista delen jaf före varande utlåtande angående det af Kongl. Majit äskade kreditiv för upprätthållande af pensioneringen från Amiralitets-krigsmanskassan samt det af Kongl. Maj t Jör innevarande år äskade anslag till aflönings-förbättringar åt personalen vid de under Sjöförsvars-departementet lydande stater och korpser. Frän Högv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskotlets Utlåtande Nio 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvud-titel. Hvad Utskottet i detta Utlåtande yttrat, hemställt och föreslagit, blef af Preste-Ståndet gilladt och bifallet, med undantag af följande delar: t :o Den i 2 punkten mom. a) för Expeditions-sekreteraren uti Sjöförsvarsdepartementets Kansli-expedition föreslagna aflöning, 4,000 Ridr, höjdes till 4,500 Ridr Riksmynt, till följd hvaraf tillöknings-summan i anslaget för nämnde Expedition kommer att ökas med ett belopp af 500 Ridr sagde mynt. 2:o Med anledning deraf, att Utskottet å Tabellen Nio 3, hörande till 4 punkten, uteslutit all aflöning för en Revisor inom Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena, fastställde Ståndet för bemälde embetsman, att utgå under hans tjenstetid, ett årligt aflönings-belopp af 1,344 Ridr Riksmynt, med hvilket belopp Förvaltningens anslags-summa alltså bör förhöjas. 3:o Den i sednare momentet af 12 punkten förekommande summa, 9,000 Ridr, som Utskottet föreslagit skola ställas till Kongl. Majits disposition, att under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860 användas till löneförbättring för Konstruk - 41 4 Prot.-Utdrag den 8 Juli 1857. tions-korpsens vid Flottan personal, förhöjdes till det af Kongl. Maj:t äskade belopp, 41,465 R:dr Riksmynt. 4:o
A. 356. om anslag för fullbordande af. — Allmänna, rörande verkställd granskning af de dertill anslagne medels förvaltning. XXXIX. B. 222. XL. A. 39. A. 92. XLII. GarnizonsSjukhuset, Allmänna, rörande verkställd granskning af de till dess underhåll anslagne medel. XXXIX. B. 223. XL. A. 114. XLII. Gedda, Gustaf Georg, yttrande. VII. 297. Gelle, angående Nederlagsfrihet för. Se Nederlagsfrihet. Gefle LancasterSkola, om beräkning af dubbla tjenstår för en Lärare vid. Se LancasterSkolor. Geijerstam, Claes Eric af, yttranden. XII. 10. LXII. 6. Geijerstam, Gustaf Emanuel af, yttranden. V. 421. VI. 14. XVI. 76. Gellivar!. Se Luleå Lappmark. Genealogisk samling al Friherre af Klercker, om inköp af. IV. i63. VIII. R. 141 r P.U. 263. GeneralMönstring, om skyldigheten för Rotehållare vid Båtsmanshåilet att sig dervid inställa. Se Rotehållare. Georgii, Carl af, yttrande. VII. 295. 234 Godlund, Fabrikör, om understöd för, i afseende på den af honom begagnade Electricitetsmachin. III. 199. YL R. 2g5. XXXII. B. 205. A. 285. Gottland, om förändring i PresleTiondens utgörande derstädes. XLVIII. B. 121. XLIX. Å. 257. LVU. U. 25o. LX. A. 224. 110. — om bidrag af allmänna medel till odlingsbara kärrs och mossars aftappning derstädes. XXI. B. 124. XXIII. A. i55. XXVII. E. 174. •—■ om uppförande af ett Lazarettshus derstädes. XI. B. 176. XII.
Här deremot har större delen af landet, det egentliga Schwaben, skog och berg i mängd, så att i sjelfva verket folkmängden på hvarje qvadratmil i de odlade trakterna öfverstiger nyss anförda tal. Oaktadt jordbruket skötes med den yttersta omsorg, vore det naturligtvis otillräckligt, för att föda en sådan folkmängd. Manufakturer, isynnerhet verkliga handtverkerier, idkas derföre så väl i de många småstäderna, som på landsbygden, icke blott för landets behof, utan äfven i stor mängd till export. Krukmakare-, tenngjutare-, borstbindare-, handskmakare-, lakerare-arbeten och hundrade dylika tillverkas i smått och dock med fördel. Bönderne hafva oftast så små jordlotter, att de ej ens kunna hålla sig en häst, utan lega dessa vid behof af formän, och sköta sitt åkerbruk för öfrigt med spaden och skottkärran, samt bära sitt behof af ved från skogarna. Små men vatturika bäckar, vid hvilka byarne vanligen uppbyggas, drifva qvarnar, som stampa ben eller kalksten till åkeroch ängsgödsel, hvilken kapptals säljes af qvarnegaren. Det affallna löfvet i skogarne hopsamlas och bäres i säckar hem, för att tjena till samma ändamål. En fårherde betalar för bete, men har åter viss betalning för hvarje natt, han låter sin hjord ligga på ett anvisadt åkerfält. Då jorden är sålunda fördelad, och arbetet i följe deraf drifves i smått, så har hvar och en arbete nog året om, med åker, äng, trädgård, vinberg och fruktskog. Endast de två à tre vintermånaderna lemna tillfälle till handaslöjd. Men sålunda föder också hvarje by en mängd handtverkare. Icke ens sitt bröd bakar bondhustrun sjelf, eller om hon bakar det, så gräddas det likväl hos bagaren. Arbetsfördelningen går i det minsta; ingen åtager sig hvad honom icke tillhörer, och hvar och en är stolt att känna sin sak, postiljonen öfver tonen ur sitt horn likasom urmakaren öfver sina ur. Allt går i sitt bestämda spår, med ordning och skick.
Som något fullständigt sammandrag icke mera; an en gäng om arcft kan författas men StatsWecket torde bchöfwa, att disponera det öfwer, skott, som emellan det ena och andra Uppbörds-äret genom Restantier kan uppkomma, sä böra Fullmäg-tige i början af hwgrje mänad lill Kongl. StatsContoiret uppgifwa det öfwerstott som ar att tillgå. räms för ket föregångne äret, samt 2we Exemp!ar af denna liquid utffrifwas, af hwicka det ena försedt med KonglStats Contoir rets godkännande ätrrsial, !es Riksgälds - C ntoiret samt bilägges Räkningen uti Hutwud-Boken till verification, och det andea li - kaledes med pätecknad Aprobation af Fullmägtig, stadnar uti Kongl. Stats, Contoirct. I afräkning pä den till ,Stats-behofwens fyllande anfiagne ärliga Summa !af Åttahundrade Fyratusende Niohundrade (804- s 920) Riksd. 7 si. s r:st^ Banko, mä, uppå KonglStats - EonkoiretS reqvisi, tioner, ater utgiswas de Creditsedlar, hwilka genom Uppbörden af Riksgälds, Contoirets egna Fonder in, flyta, pä lika satt, som häk ofwan, i afseende pä de för är 18 r 2 Stats-Werket tillflagnc En Million Sjuhundrade Fyratiotusende Åttahundrade Tre (1,742 82z) Riksdaler 4^ si. 9 r:st stadgadt ar. 8 Art.' Wi, Den ?2 Augusti. Widare är utaf den nya Bewillningen anstagen en Summa af Trehundrade Tusende (120,002) Riksdaler Banco, a-t, enligt Riksens Ständers bestuc, anwändas till det särstildta behof, hwarolir. Stats^tikollet meddelar närmare föreskrift. z:d>eMom.
Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att med stadgandet i 2 §. af 1806 års Quarantaines-Förordning, rörande Handels-Agenters skyldighet att inskicka rapporter om helso-ti 11- slåndet dei de vistas, må förenas ansvars-beslämmelse för försummandet deraf, hvilket arisvar borde bestå i suspension eller entledigande: — att, med ändring af 11 och 12 §§. i Kongl. Förordningen den 17 Mars 1882, quarantaines-tiden må bestämmas lill åtminstone tjugu dagar för fartyg, större eller mindre, gods och folk från cholera-smittad ort, och till tio dagar från för smitta misstänkt ort, allt beräknad t från skeppets ankomst till quarantaines-plats: — att något undantag för resande med ång-paketbåt icke må ega rum: — att, med ändring af 10 §. i samma Kongl. Förordning, tiden för fartygs resa från cholera-smittad ort, eller för cholera misstänkt Allm. Besv. nefi öccon.-Xiislottets TJthhnnde Nio 145. 3 ort, må förlängas från fyra till åtta dagar; samt att, i 5 §. af nämnde Kongl. Förordning, som redan till en del ärupphäfven genom QuarantainesCommissionens Kungörelse den 6 Junii i832, de orden; "Fartyg ankommande från utländsk ort, som i Sverige icke är för smittad eller misstänkt ansedd/’ måtte ändras till följande lydelse: "Fartyg, kommande från utländsk ort, som i Sverige är, på sätt i §. i denna Förordning innehåller, för frisk förklarad, &c.;” hvarjemte Molionairen slutligen hemställt, om icke, då cholerans införande till Riket lika mycket vore att befara vid östra sorn vestra kusterne af Riket, Kongl. Majrls höga uppmärksamhet borde fästas på hehofvet af en dylik fullständig Quarantaines-anstalt, som den vid Känsö, på någon af de yttre öarne i Slockholms-skären, eller annan lämplig, från fasta landet något aflägse ort.
M. med en underdånig skrifvelse i något ämne, bör väl åtgärdens behöflighet vara någorlunda ådagalagd. Här citerar man exempel på huru lösväskor bortkomma, utan att någon ersättning kunnat fås; till min kännedom har icke kommit att sådane väskor gått förlorade, sedan de kommit i postens omvårdnad. Men om postiljonen stiger af för att taga sig en sup, och väskorna under tiden stjälas, lärer domstol nog komma att taga saken om hand. Bevisas det då att väskorna kommit bort genom postiljonens försumlighet, torde han icke blott få ersätta dessas verkliga värde, utan dessutom blifva straffad för tjensteförseelse derigenom att han afsättes från sin post. Begäres garanti för något bref eller för väskans framkomst, beviljas sådan, och då får afsändaren ersättning, om brefvet eller väskan förkomma. Man hemställer om en ersättning af 50 rdr. Denna siffra är alldeles godtycklig — Lösväskan kan vara tom. Att då säga, att den skall betalas med Den 24 Januari. 223 50 rdr är rent af orimligt. Det kan vara en ren affär, att, när posten stadnar vid en gästgifvaregård, låta väskorna försvinna och sedan framkomma med påstående orri ersättning. Då jag derför finner förslaget både orimligt och opraktiskt, kan jag icke annat än afstyrka Utskds framställning. Frih. Hermelin, Fredrik: Då en enskild person i sin omvårdnad mottagit något gods, som kommer bort, nekar han icke att, om så fordras, ersätta förlusten; men om genom poststyrelsens försummelse lösväskor förkomma, undandrager sig styrelsen sådan ersättning. Poststyrelsen sjelf anser att de böra ersättas. Fordom, då posthemman funnos och posten befordrades på bondkärror, var förhållandet vida bättre; numera, sedan en s. k. förbättring i postens förskaffande inträdt, anser sig ingen ansvarig för hvad som förkommer. En föreg:de talare har visserligen yttrat sig icke hafva hört. att någon post förkommit, men, snart sagdt, den dagliga erfarenheten vittnar emot honom.
En närvarande bonde, som ville mig väl, ryckte mig då i rocken och sade: »gif ej upp för högt.» Jag uppgaf 100 tunnor och skulle således få åsatte 25 tunnor i skatt, ty jag fick icke taga i beräkning att mjölnaren erhöll | af tullen. Process uppstod och ändtligen 1849, sedan jag redan lemnat bostället, blef saken så afgjord att qvarnen icke skulle draga någon skatt, derför att den var anlagd på kronojord och kungsgård. Men nu är det nästan en gifven sak, att den, som vill anlägga en qvarn och derpå förtjena, nödgas i sjelfva verket att genom en lögn taga till så litet, att skatten blir dräglig; ty att ^ af bruttoinkomsten skall afdragas, är så obilligt, att man svårligen med någon vinst kan slå sig ut dermed. Att dessutom skola processa i 13 år, innebär i sig en sådan orimlighet, att, äfven om icke andra skäl föranledde att afstå från företaget, detta ensamt kunde göra tillfyllest. En annan ärad talare har gjort en lång framställning om den förlust af cirka 2 millioner, som skulle drabba statsverket. Det är visserligen sannt att qvarnräntan skulle försvinna, men meningen är väl icke derför, att qvarnarne skulle blifva fria från skatt. De skulle väl behandlas som fabriker, för hvilken näring erlägges bevillning. I n. v. bevilln.-förordn. är stadgadt, att beredningsoch taxeringskomitéerna skola tillse, att all inkomst beskattas efter dess verkliga värde; sålunda är klart, att nämnda komitéer måste taga i betraktande, att sedan qvarnräntan bortgått, qvarnegaren också bör betala en högre bevillning för sin inkomst, och i sådan händelse ser jag icke att någon särdeles stor förlust genom qvarnräntans borttagande tillskyndas staten, så mycket mer, som man tryggt kan antaga, att qvarnarnes antal derigenom skulle förökas. Frågan gäller efter min åsigt egentligen, antingen denna skatt fortfarande skall vara grundskatt, och således höra till de ordinarie, eller om staten skall komma till samma inkomst, om den utgöres under form af bevillning.