Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ■skulle således önska att den icke så framstode, utan att hon alldeles fri fiuge gå sin väg fram, samt att den allmänna åklagaremakten vore den som anställde åtal. Jag skulle åtminstone önska, att kyrkan icke blefve misstänkt för förföljelselusta. Jag anser mig icke böra åter upprepa den önskliga enhet, som man skulle snarare kunna vänta hos en auktoritet än hos flera. Jag erkänner, att om den ordinarie Just.-Kanslern är frånv:de och har en vikarie, så är allt för möjligt att denne har en helt annan åsigt än den förre, på sätt Gr. Hamilton anmärkt att han erfarit; det är ganska illa och kan icke undvikas, så länge hvar och en följer sin öfvertygelse, men nekas kan väl icke, att det är mera chance för att enhet skall bibehållas hos Just.-Kanslern och dess åsigt i denna saken än hos Domkapitel. Kör att slutligen tillägga några ord i afside på formen, så har Hr Gyllenskjöld nämnt, att han betviflar, det BorgareStd, som antagit detta förslag, skulle vara villigt att ingå på den modifikation, Frih. Posse föreslagit. För min del får jag förklara, att det icke är denna modifikation sorn jag, hos Hr Gr:n och Landtm, skulle anhålla föreslås till antagande, utan förslaget, sådant det lyder i TJtsk:ts Bet:de och blifvit af BorgareSfct antaget; dels derföre att det är af BorgareSt:t antaget, och dels emedan jag anser öfverflödigt göra något tillägg. Just.-Kanslern lärer väl icke komma att anställa åtal, utan att hafva hört Domkapitlet. Om således Ståndet skulle besluta att antaga Bet-.det i denna del, så vore det 2:ne Stånd som biträd! detsamma, och jag kan då icke se att något hinder möter för sakens afgörande i förstärkt Utsk, Hvad beträffar den saken, om K. M:ts Propos. skulle antagas, så hade samma mål uppnåtts, om ett Stånd antagit den K. Propos:n. Beslutes åter i förstärkt TJtsk., att Lag-Htsk:ts Bet:de i denna del skulle antagas med den lilla af Frih.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 13 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande M 167. genom de åtminstone skyddades mot nöd, fästat uppmärksamheten å otillräckligheten af så väl nyssnämnde för civile embetsoch tjenstemäns efterlefvande familjer afsedda anslag, som det för militäre embetsoch tjenstemäns samt under-officerares enkor och barn till 25,000 R.dr B:ko å 9:de hufvudtiteln uppförda anslag och huru litet båda anslagen uppfyllde ändamålet, synnerligast under nuvarande förhållanden, då, i anseende tili högst betydligt stegrade priser å de flesta lefnadsförnödenheter, derifrån utgående pensions-understöd sjunkit till en sådan obetydlighet, att desamma inom flera klasser icke ens motsvarade hvad ett fattighjon åtnjuter, ehuru dessa understöd ofta måste påräknas såsom hjelp, för både enka och barn; och då motionären ansett att, om någon verklig hjelp skulle kunna omförmälda pensionstagare beredas, en betydligare tillökning i Statens bidrag måste ega rum, har han föreslagit, att hvartdera af de ofvannämnde pensions-anslanen måtte höjas till åtminstone 60,000 R:dr R:mt. Utskottet har tagit dessa frågor i öfvervägande; men då, hvad motionärens framställning angår, densamma saknar den närmare utredning af förhållandena, som erfordras för att bedöma, i hvilken mån pensions-tagarne genom de begärda anslagsförhöjningarnes beviljande skulle komma i en förbättrad ställning, har Utskottet, i ärendets så beskaffade skick, ansett sig icke böra föreslå anvisandet af större belopp, än hvad Kongl. Majit för ifrågavarande föremål äskat, hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, ulan afseende å Herr Sandströmer framställning, endast må bifalla hvad Kongl. Majit uti berörde hän seende behagat äska och föreslå. 2:0.
Men då, för duellers förekommande, jag anser det vara af högsta vigt, atf derå -stadga straff, sorn kunna tillämpas oell icke genom sin öfverdrift!» stränghet stöta den allmänna billighetskänslan eller inför allmänna opinionen framställa den tilltalade såsom en slagg martyr, — hvilket liitt skulle kunna inträffa, i händelse den tilltalade från början varit deri förorättade, — så måste jag varmt afstyrka de» skärpning af straffet, som Utskottet nu föreslagit och hvars öfverdriliin stränghet utan tvifvel skall inses af en hvar lugn granskare, som anställer en närmare jemförelse emellan dessa stadgande» odi lagförslagets öfriga straffbestämmelser. Jag mäste således fortfarande yrka antagande af Utskottets förslag i förra betänkandet, och vill för öfrigt endast anmärka, att den skedda återremissen från tre Riks—Ständ så mycket mindre bort utgöra något skäl för nu föreslagna strnffskärpning, som, hvad åtminstone ett bland dessa Riks-Stånd angår, det alldeles icke är al diskussionen klart, att ättemän issen skett i sådant syfte, sorn Utskottet antagit. Slutligen anser jag ut' antingen, på sätt Lagberedningen föreslagit, straff f«>r utmaning till envig ej bör stadgas i lag, eller ock att detta straff, j»å sätt som är stadgadt i alla Europeiska lagar, som innehålla straff för utmaning, och som jag varit i tillfälle att se, bör försvinna, der ett frivilligt frånträdande af aftalet ägt rum. Det är uppenbart, att om blotta utmaningen eller antagandet deraf bestraffas, äfven der man frivilligt drager sig tillbaka, så finnes ej för den, som i en tillfälligt uppretad sinnesstämning antagit en utmaning, någon anmaning att derifrån afstå, då han vet att han i allt läll är underkastad straff. Jag tillstyrker således bibehållande af Utskottets förra förslag till §§ 51, 52, 53 och 54, lydande sålunda: § 31- Hafva tvännc, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; döines banemannen till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Vi böra ihågkomma vårt Lands geografiska läge, och att emellan Torneå och Ystad afhandlingar, som uppgå till flere lodtal, möjeligen behöfde afsända* med posten; att de rätt* sökande i Nordliga delen af Sverige, här i Stockholm hafva närmaste HofRätt att flere Medborgare tilläfventyrs, skulle vilja meddedela hvarandra Litteraira arbeten af Manuscripter, uppgifter m m. och för all sådan communication blir det kännbart om moderation skulle komma att försvinna, och missnöjet hos den enskilte öfver ett dyiikt beslut, alltid så mycket rättmätigare och säkrare, som det ligger för öppen dager, att ingen fullkomlig controll derigenom ändå vinnes för det allmännas bästa. Åtminstone får jag för min del helt och hållit reservera mig emot ett så menligt och ändamålslöst beslut. Utskottet tillkännagifver såsom ett stöd för dess Förslag om Landshöfdingarnes resor, med uppdrag att för sig låta uppväga Bref ”att bland de flere Herrar Landshöfdingar som inom Utskottet deltagit i öfverläggningarne derom har ingen sig deremot yttrat, och, att Utskottet icke kan inse huru en sådan uppsigt skulle kunna medföra någon våda i af - 78 Den Ii Octoher f. ml seende på den frihet, som utgör ett vilkor för Brefvexlingen.” Hvad det förra beträffar, eller, att Herrar Landshöfdingar, ej yttrat sig emot Förslaget, så, då fråga var, om att pålägga dem en ökad, besvärlig Embetsbefattning, får man väl mera 6ätta detta på deras mode/lies Conto, än tro. att de fullkomligt delade de öfrige Ledamötemes åsigt af saken, nemligen; att en ofelbar controll derigenom var gifven. Hvad det sednare eller Utskottets säkra blick i framtiden vidkommer, om fortfarande oberoende i Brefväxlingen, oagtadt dessa föreslagna visitationer i Postväskorne, så må det ursägtas mig, att jag nyttjar repressalier, och icke tror på . inmaginéra satser, då Utskottet icke behagat antaga mina zifferbevis.
Det är hårdt för Svenska Folket att, i anseende till sine skattebördor, nära nog dela Danaidernes öde, då den ministeriella oförmågan att behandla de inflytande skatterne utgör det såll, hvaruti Nationen, under ett beständigt trälande, nedlägger frukterne af sina ansträngningar; och det vore beklagansvärdt, om, under sådane omständigheter, den största strafflöshet skulle få råda, och Folket skulle inom Representationen sakna röster för uttrycket af sine tankar öfver frågan. Jag har dessutom gjort mig till en helig lag, att, så länge en enda skymt af den sista Gustavianska olyckstidens godtycklighet ännu finnes qvar i Konungens Conselj, min röst skall följa den, om ej för annat, åtminstone som varning och påminnelse om sans. Och jag beklagar, att jag å nyo vid detta tillfälle i sådant afseende finner mig af pligten uppmanad att sluta med dea anmälan, att det är anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare, hvarom remiss begärestill ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att den anmälde anledningen till anmärkning emot Den 19 Maji f. m. 219 Konungens Rådgifvare komme att, till följd af 29 §. Riksdagsordningen, jemte ProtocollsUtdrag derom, till ConstitutionsUtskottet afgå. Herr Rosenqvist: Med långa insvepta och genom lutter grannlåter nästan obegripeliga meningar, som vanligen vittna om en svag sak, hafva några Ministeriella Ledamöter försökt utsprida den öfvertygelse, alt den eländiga Skeppshandeln icke skulle varit menlig för Staten. Jag låter den, som vill och behagar, öfvertyga sig af det fagra talet, men jag skall deraf aldrig göras till Proselyt; och för öfrigt må deras tal gå och gälla för allt hvad det kan.
Den Baggesenska öfversättningen har sina språkliga behag, medan Dorphs åter lägger an pä att komma originalet så nära som möjligt, hvaijemte den är försedd med intressanta anmärkningar af prof. Werlauff. En svensk öfversättning af Niels Klim har utkommit 1884 i Sverige hos bokförläggareföreningen Svea. Den är ett aftryck efter Vesteräs-upplagan af 1767 af Chr. G: son Romans öfversättning, som första gången utkom 1746. Ehuru beräknadt som läsning för folket, borde kanske detta nyaste omtryck hafva återgifvit upplagan af 1746 noggrant, hvarigenom ett större literärt intresse hade uppnåtts; men i alla fall ha svenska läsare nu äter tillfälle att erhålla verket På sitt eget språk som underhållandelektyr, hvilket det verkligen är. Liebenberg har utgifvit de mindre poetiska skrifterna (Metamorphosis, fyra skämtdikter, försvarsskrift för qvinnokönet m. m. ) i gammaldags utstyrsel på förlag af sällskapet för den danska literaturens befrämjande samt hjeltehistoriema och kyrkohistorien på samma förlag. Levin har utgifvit 1745 års^öfversättning af de sjelfbiografiska » Trende Epistler » samt Danmarks historia i tre band. Chr. Bruun utgaf 1865 — 76 den stora serien berömda epistlar fullständigt i fem band, gammaldags utstyrda och försedda med en mängd förträffliga upplysande anmärkningar, medan ett urval till folkläsning föreligger genom Winkel Hom. Gotfr. Rode utgaf 1860 De moraliska tankame samt 1861 Hjeltinnehistorierna och hos Jak. Andersons enka i Trondhjem utkom 1863 » Epigrammerna » i den latinska texten med öfversättning till norska af Jens Justesen (rektor Miiller). Åtskilliga af dessa nya upplagor erhållas nu mycket billigt, hvilket jag tror mig böra nämna för svenska läsare som ju i allmänhet anse danska och norska böcker dyra. Liebenbergs - trebands-upplaga af komedierna (hvars text ytterligare reviderats efter den stora åtta bandsupplagan) f8s för kr. 7: 50 häftad och folkupplagan för blott 3 kr.
Jordbruket, utan hvilket ingen annan näring kan ega bestånd, och derföre vore den naturligaste af alla näringar, hade likväl för sin utveckling ett oafvisligt behof of frihet från alla band. Att i allmänhet beskatta en näring såsom sådan ansågo motionärerne ej mindre ur naturrättslig än äfven utur statsekonomisk synpunkt såsom ett fel; och hvad försvunna tider af okunnighet felat genom åläggande af så kallade grundskatter, jordeboksräntor m. m. på vårt lands hufvudnäring, borde numera, efter vunnen bättre upplysning, försonas genom en återgång till det naturligaste beskattningssystera, nemligen att individen i mån af sina tillgångar lemnar bidrag till det allmänna, men att näringarne lemnäs fria. För uppnående af detta mål, vore af nöden att alla grundskatter efterskänktes, enär en kapitalisering af desamma icke skulle vara med rättvisan förenlig; hvarefter Statens behof skulle fyllas genom bevillning. Visserligen väntade motionärerne häremot det inkast, att en sådan åtgärd skulle innebära en orättvisa emot innehafvarne af frälsejorden, som betalats med högre köpeskilling än som för en motsvarande fastighet af skattenatur kunde betingas, men ville motionärerne härvid endast erinra, om det kunde kallas en åtgärd af obillighet, att skattejorden nu omsider försattes i samma förmånliga ställning, hvaruti frälsejorden sedan uråldriga tider sig befunnit. Denna åtgärd af enkel rättvisa hade numera, enligt motionärernes förmenande, nästan blifvit en nödvändighet af de nuvarande förändrade förhållandena. Afven uti den lägsta samhällsställning voro de för lefnadsbehofvens tillfredsställande erforderliga utgifter betydligt större mot fordom; hvarjemte de uti jordbruksnäringen gjorda uppfinningar på intet sätt motsvarade den mångdubbelt ökade arbetskostnaden, hvilken hotar att ytterligare stegras derigenom, att allmogens barn allmänneligen synas vilja föredraga att uti andra näringar eller å tjenstcmannabanan söka vinna en utkomst, Stats-Utsleottets Utlåtande N:o 100. 7 den de tro sig aldrig kunna erhålla genom att egna sig åt fadrens yrke.
Herr Grefve Taube har anfört: att det vore af vigt att de för landtmäteriet och skiftes-verket i Riket utfärdade lagar och författningar äro tydliga och motsvarande de af behofvet påkallade fordringar; men 1827 års Skiftes-stadga visade sig i (lera fall ej vara nog tydlig i dess föreskrifter och bestämmelser samt ej heller fullt motsvarande det med henne åsyftade ändamål; och önskligt vore att rättelser uti Stadgan meddelades, på det skiftes-målen måtte kunna med mera säkerhet än nu vore förhållandet af landtmätare och egodelnings-rätts domare handläggas. En omarbetning af Skiftes-stadgan, vore, enligt motionärens åsigt, af behofvet påkallad, enär det skulle vara af högsta vigt för jordegarne, att den lag, hvarefter hela deras egendom skall delas, vore tydlig och ändamålet motsvarande; och har motionären derföre föreslagit: "'det Bikels Ständer ville till Kongl. Maj.t framställa en under dånig önskan, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta nedsätta en kommitté af sakkunnige män, som utarbetade förslag lill ny Skiftes-stadga, med hvad dertill i öfrigt hörer, och att nämnde förslag blefve Bikets Ständer vid nästa riksmöte förelagdt”. Utskottet har sig noga bekant hurusom tillämpningen af nu gällande Skiftesstadga i väsentlig mån bidragit lill jordbrukets förkofran i rikets särskilda lands orter; hvilket numera kan anses jemväl hafva vunnit ett allmännare erkännande. Motionärens uppgift om Skiftes-stadgans otydlighet och mindre ändamålsenlighet har icke heller vunnit bekräftelse vid den granskning Utskottet, på sätt här nedan omförmäles, företagit rörande de uti de väckta motionerne framställda förslag till förändringar och tillägg uti Skiftes-stadgans nu gällande föreskrifter.
Af de båda andra bilderna framställer den ena konungens ankomst till Malmö — • passerandet af Mälarbron — och den andra en exteriör af Malmö rådhus, med torget myllrande af människor, som stå väntande att få bevittna konungens ankomst till den af järnvägsaktiebolaget anordnade festmiddagen i rådhussalen. TRE VISOR. AF ALBERT ERIKSSON. TIDT OCH TÄTT. F ÖRBI DITT FÖNSTER gick en stig, och tidt och tätt den gick jag, men ej en enda blick af dig igenom rutan fick jag. Jag såg den röras, din gardin — min nacke vill jag våga: du satt där med en solig min och gladdes åt min plåga. HEMLIG LYCKA. Du tänker, att jag glömt allt, hvad jag fått utaf dig, vet icke, att jag gömt hvart litet - ting du gaf mig: somt har jag satt uppå min hatt min ljusa tanke nära, och somt jag fäst uti min väst vid hjärtat mitt, du kära! Och dig, som knappast bedt om plats uti mitt minne, jag drottningplatsen gett i tankar och i sinne. BLOM OCH BÄR. Din andes rikedom den liknar, vet du, lilla, ett körsbärsträd i blom, där muntra fåglar drilla. Är doft och sus, är ton c c h ljus, är sång och solskenshägring, men skall ur glam och glans nå fram till ännu större fägring. En tid skall komma, när den skall så blodrödt glöda, att körsbärsträdets bär mot den knappt synas röda. 2 — KARDBORRAR. AF EVA WIGSTRÖM (AVE). (UR FRU NOB1L11 EFTERLÄMNADE MANUSKRIPT.) N Ä R J A G om våren ser de unga kardborrarne börja utveckla sina blad och breda ut dem kring alla sidor, hindrande och förkväfvande andra växter, som bättre äro än de, slår mig likheten mellan kardborren och ett ogräs, som slagit djupa, starka rötter i vårt samfundslif och breder sina stora fräna blad förödande ut öfver så mången ädel brodd, så mången liten spirande lyckoblomma.
Derföre hände, att i stället Ci II. iSo Den ir Februari i f. m. för det raan nu öppet skulle säga, att Folkets valrätt är i fråga, insågs väl detsamma äfven på elen tiden, men man begagnade sig af andra mindre ömtåliga anledningar, för att komma till målet, så att motiven för då varande Riksdagsförhandlingar ej alltid få sökas i Protocollen, utan i välkände biomständigheter; och hvad Gahn personligen beträffar, så är jag, tillika med hvar och en af hans fordna vänner, öfvertyga d, alt bans mening aldrig varit att afhända Folket dess valrätt. Grefve af Wetterstedt har äfven framdragit Gahns alternativa förslag; och jag frågar, om icke jost detta vittnar, att Gahn åtminstone ville göra något, örn han icke kunde göra allt, och att detta varit anledningen lill de begge alternativen. Mig synes det åtminstone klart, att det alternativa förslaget endast kan förklaras såsom en gärd åt tidens opinioner. Grefve af Wetterstedt har äfven sökt framställa vigten deraf, att icke anse Calenderåret såsom enda beräkningsgrunden; och jag tillstår, att jag är mycket böjd för att ingå på den satsen. Ty jag tror, att, om man tänker sig, det Rikets Ständer, af en eller annan omständighet, sammankommit till Riksdag vid en sådan tid, att det hvarken är beqvämligt för Folket eller förenligt med Ekonomien i vårt glest bebodda land att Sländerne ånyo sammankallas till samma tidpunkt af året, det icke bör vara förmenadt, att utsätta kallelsen lill påföljande Den n Februarii f. ra. Riksdagen till en lämpligare tid, med afseende på årstidens beqvämlighet, ehuru inan derföre ingalunda får uppskjuta kallelsen ända in på 'ytde året, hvilket jag på det högsta måste motsätta mig.
Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. i sista plenum bifallit StatsUtskis utlåt, om utsättande af tiden för nästa revision af Stats-, Bancooch Riksg.verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, liden nu syntes vara inne tili förrättange af val utaf Revisorer vid de innan nästa riksdag förekommande revisioner af nämnde verk, och’ således H. Ex. nu trodde sig böra hemställa, alt äfven berörde val måtte få äga rum nästa Fredag. Ropades ja. Då II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, härefter tillkännagaf, att val af Electorer till utseende af Comilerade till tryckfrihetens vård, redan hos BorgareSt. försiggått och att H. Ex. ägde anledn. förmoda, det sådant val nästa Fredag komrne att företagas i Presteoch BondeStm, samt derjemte hemställde, att berörde val, med hvars förrättande R. o. Ad., hade uppskjutit då detsamma vid ett föregående tillfälle blifvit ifrågasatt, måtte få hos R. o. Ad. nästa Fredag anställas; blef äfven denna hemställan af R. o. Ad. bifallen, och beslöts jemväl, uppå af II. Ex. ytterligare gjord framställning, att vid detta val likasom vid sista riksdag 2:ne suppleanter skulle utses, och således hvarje vallista borde innehålla 8 namn. Gr. Cronhjelm, Pol y ca r pus Eri k : Jag hemställer vördsamt, om icke nu äfven kunde bestämmas på förhand, i hvilken ordning valen komma att ske, hvilka som komma att ske på förmiddagen och hvilka på eftermiddagen, samt om icke valet af Revisorer kunde först försiggå på förmiddagen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Aå. behagade företaga på förmiddagen först val af Revisorerne och sedan valet af Electorer till utseende af Tryckfrihetscomiteen, samt på eftermiddagen valet af ledamöter i förstärkta LagUtsk., hvilket bifölls. Vidare tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att i gårdagens Talmansöfverläggning fråga äfven uppstått, huruvida RiksSl:n önskade få hos H. M.
Den 18 Augusti. iv6L oftast härröra af en försummad upfostran, sä härrör ej sällan en swag hälsa frän okunnigheten om desi wärd i ungdomen, hwarigenom oboteliga fel grundläggas. Den tid som under läro-ären ofta nog förspilles pä mindre praktiska göromäl, kunde med största förmän til almän och enskild nytta anwändas pä stu. dium af Natural-Historien, Anatomien och Phpsiologien, desia interesianta ämnen för hwac och en som har förständ och känsla. I alla fall förutsätter Läkare-Wetenffapen en mängd practiffa kunskaper i oeconomien, hwilka kun. na gagna Fosterlandets cultur och bereda det enskilta förtroendet. Den omständigheten bör ej förbigäs, at en aldeles lika karakter fordras hos Prester och Läkare för at til menfflighetens nytta och egen tilfredsställelse fullgöra sina pligter. En werkelig sedlighet (moralitö) i grundsatser och upförande och sann mennisso-kärlek, medlidsamhet, tälamod och fördrag med andras swagheter och nycker, med bibehällande af en wist aktning och wärdighet som wäcker förtroende men aldrig utestuter det, 0. s. w. hörer lika til LLvoir kaire för en Prest som för en Läkare; och dä samma egenskaper och anlag fordras, är föreningen sä mycket naturligare. Män torde inwända att -etta skulle ge anledning ti! fuskerier i Läkare-Wetenskapen, hwarigenom dest solida känndom försummades. Men jag tror at det förhäller sig twert vm: - 1062 Den 18 Augusti. om: LZr det första bor man pä en gäng kun na wara skickelig Läkare och Prest, Utan at gissa den lätthet hwarwed Prest-examen kan erhällas, simie de andeliga siw. jerne i allmänhet ej motaga någon tid för Läkare-Welenskapens grundeliga läsande. Man har exempel at de som aldrig studerat Thevlogien egentligen, inom gansia kort tid bliswit siickeliga til Prester och eeclcstastique befordran.
På denna grund tillädes ock i den sednare llesolutin: »att de skulle vara fria från att begagna lots, dock alt icke härigenom någon ändring göres i hvad som i förfatln.-ne vore stadgadt ang:de skyldigheten att laga lots.a Detta utgjorde skillnaden mellan den äldre och nyare Resolutm, men de äro likväl till sin andemening desamma, nemi. åsyftande att på sådant sätt skaffa lotspersonalen inkomster såsom en tullkontroll. Jag tror således, att man oriktigt upfattat Resolut:ns innehåll, och då man ännu icke kunnat upge något giltigt skäl hvarföre underhållet af lotspersonalen skall endast bekostas af seglande fartyg, ehuru ångfartyg äfven vill hafva dem att tillgå i nödens stund, så synes det vara onödigt att fastställa en sådan allmän föreskrift som här är i fråga. Må förekommande särskilda omständigheter tagas delvis i betraktande, meri sådana omfattande bestämmelser tror jag vara af föga vigt för det allmänna, hvarföre jag förenar mig om afslag å Utslcs tillstyrkan. Frih. Raab: Det synes som om det endast vore för att till skynda lotsarne en större inkomst, som mina motståndare hålla på den gamla föreskriften och icke vilja bifalla Betänk. Med afseende på denna inkomst ber jag att få erinra, och hvilket icke heller blifvit af någon motsagdt, att densamma icke utgår af flera än 9 stycken fartyg. Jag sade förra gången jag hade ordet, att derest lotsarnes välfärd skulle bero af denna inkomst, så är det klart att dessa fartyg skulle blifva beskattade alltför högt. Gr. Puke måtte väl förstå min mening, att dessa 9 fartyg icke kunna utgöra en sådan betydlig summa att på dem kan bero lotsarnes väl eller ve. Vi behöfva lotsar, skickliga lotsar, och kunna icke få sådana utan att de aflönas; men icke är det derföre sagdt att några fartyg, sedan andra blifvit derifrån befriade, skola vara underkastade det Den 2 September. 187 besvär, den förlust, som skyldigbeten att taga lots medförer.