Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t hädanefter såsom hittills är oförhindrad att för hvarje år genom utfärdande af special-stater bestämma under särskilda titlar beloppet af utgifterna, hvilka måste antagas vara för de nödvändigaste behofven afpassade, hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att ifrågavarande anslagsförhöjning bevilja. 486 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 146. I anledning af Domkyrkorådets i Calmar underdåniga ansökan, att det ersättningsbelopp 1,650 R:dr, som årligen tillkommer Fortifikationsafdelningen, i följd af öfverlåtelsen åt Calmar domkyrka af vissa f. d. fästningen i Calmar tillhöriga jordar och lägenheter, och hvilken ersättning, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit af statsmedel anvisad till 1860 års utgång, måtte såsom ständigt anslag varda å Riks-statens Fjerde Hufvudtitel uppfördi, har E. K. Maj:t, då, på sätt Domkyrkorådet härvid anfört, Rikets Ständers afsigt med fäslningslägenhelernas öfverlåtelse till domkyrkan skulle helt och hållet förfelas, om denna utgift på domkyrkan öfverflyttades, ansett nyssnämnda belopp böra uppföras såsom ständigt anslag på Fjerde Hufvudtiteln samt föreslagit, att Fortifikations-afdelningens anslag mätte dermed tillökas; och hafva Rikets Ständer ansett sig böra denna nådiga framställning bifalla. E. K. Maj:t har vidare erinrat, hurusom vid sistförflutna riksdag för Intendentsafdelningens behof anvisades följande extra anslag att under åren 1858, 1859 och 1860 årligen utgå, nemligen:
Från JJederv. B onde-Ståndet. S. D, Enligt utfärdadt anslag, anställdes nu val till den Nämnd af 12 ledamöter med deras suppleanter, hvilka, jemte ett lika antal från hvarje af de öfriga Riks-Stånden, enligt 103 § Regerings-formen, ega att vid sammanträde i dag, genom omröstning afgöra huruvida någon af Högsta Domstolens ledamöter hör från utöfningen af domsrätt uteslutas. Sedan Ståndets ledamöter i behörig ordning uppropats och voterings-sedlar inlemnats, befunnos vid dessas öppnande följande hafva blifvit utsedde: Till Ledamöter i Nämnden: Nils Pehrsson från Calmar län . med 76 röster Olof Larsson från Gefleborgs dito , 76 „ Anders Olsson från Jemtlands dito , 76 , Guslaf Wasmuth från Stockholms dito . „ 75 „ Efraim Larsson från Elfsborgs dito „ 74 „ Gustaf Hultman från Nerikes dito »74 „ Pehr Östman från Wester-Norrlands dito „ 74 „ Anders Bäckström från Norrbottens dito „ 74 „ Anders Petter Andersson från Östergöthlands dito . „ 73 Johan Westermark från Westerbottens dito ... »73 „ Jöns Pehrsson från Blekinge dito »73 „ och Johannes Holm från Jönköpings dito „ 72 samt Till Suppleanter: Lars Getelius från Stora Kopparbergs län med 72 röster Johannes Nilsson från Bohus dito »71 „ Anders Magnus Andersson från Calmar dito , 68 och Nils Olsson från Malmöhus dito »88 ; hvarom Protokolls-utdrag genast uppsattes och expedierades. S. D. Lästes och godkändes Expedilions-Ulskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 3, angående godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar. S. D. Sedan Bonde-Ståndet, på sätt protokollet för den 30 Oktober nästlidne år under § 3 utvisar, bland annat, beslutat, att, då någon Ståndets ledamot > Utskott är hindrad att der tjenstgöra och han sådant hos Talmannen eller Sekreteraren anmält, den närmast i ordningen varande Suppleant må ega att, utan annat Prot.-Utdrag den il Januari i851.
Det synes dock icke vara endast af rörelsen mellan nämnda städer inbördes som donna mellantrafik skulle uppkomma; den hvilar hufvudsakligen dels på dessa städers gemenskap med den hvardera af dem omgifvande landsbygden, dels på de 'ifrågavarande särskildta orternas och städernas handclsgemenskap med Stockholm. Att trafiken å den i framtiden tillstötande banan från de södra provinserna städse räknas den vestra banan, söder om Mälaren, till godo, och de naturhinder som mola på den för båda dessa gemensamma banors sträckning skrifvas på den från söder kommande banans räkning, men att icke samma förfaringssätt är iakttaget i afseende på den bana från norra provinserna, som mäste förena sig med den norr om Mälaren gående vestra, är icke att vid utredningen gifva de båda linierna samma rätt. Likaså mäste man finna besynnerligt, alt den vestra banans närhet till sjön Skagern anföres såsom en fördel å den södra Mälare-banans sida, då likväl stamleden från Göteborg följer denna sjö innan den förgrenat sig i norr eller söder, samt nämnde fördel således är gemensam för båda de ifrågasatta banorna och eger rum för den norra så väl som den södra. Oväntadt förefaller ock det påståendet, att Södermanland, vare sig det inre eller gränstrakterna af denna provins, skulle vara en landsbygd, saknande tillfälle lill vatten-kommunikationer, då likväl knapt något annat landskap i riket torde vara på vatten-kommunikationer bättre lottadt än detta: enär det på en sida omgifves af sjön Mälaren, på en annan af hafvet, och i sitt inro är genomskuret af genom kanalanläggning lätt sammanbundna sjöar. Utskottets jemförelse (sidd. 39, 40) emellan den olika trafik, som skulle uppkomma å hvardera af nämnda banor, är väl icke understödd af några sådana på sakförhållanden grundade beräkningar, som allmänt anses böra ligga till grund för bedömmandct af tvenne eller flera jernvägssträckningars relativa förtjenst. Men den försäkran, att vägen från Orebro till Katrineholm skulle blifva mycket starkare trafikerad än den emellan Örebro och Westerås, skulle sannolikt blifva svår att bevisa.
Det synes mig derföre öuskligt, alt något mera lugn i debatten öfver denna fråga kunde vinnas, åtminstone så mycket, att man ville strida litet mera med skäl och bevis å bada sidor, och det är i den förhoppning, att så - 174 Den 11 Januari f. m. dant kunde i någon mån lillvägabringas, som jag skall bedja att i största korthet få genomgå något af hvad kail så anses bland det, som talarne å den motsatta sidan anfört. En vård ledamot, Hr Printzenskjöld, bar i den fråga, som nu hufvudsakligen är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, nemi. huruvida K.. M:s nåd. propos. skall af Ståndet bifallas, eller alla punkterne i Utsk:s betänk, genomgås, sökt en särskild utgångspunkt deruti, att den värde talaren yttrat sig, det lltsk. bifallit K. M:s propos. så till vida, som det vore fråga om hufvudgrunderne för tullbestämmelserne; oell vidare har han sagt, ali med desse hufvudgrunder skulle menas, att icke några liera förbud än förut skulle stadgas. Jag kan icke undgå att skänka mitt bifall ät den värde talarens talent i taktiskt afseende, att framställa en sådan premiss för den slutsats han vill vinna; men jag ber blott få fästa bans uppmärksamhet på det olyckliga förhållandet, sorn bär äger rum, nemi. att denna premiss icke linnes till i verkligheten. Om man i Utsk:s betänk läser resumeen af K. M:s nåd. propos., så står der, att K. M.: ”Enär såväl grunderne för tull-bevillningen, som de speciella bestämmelserne i den under d. 23 Oetober 1841 utfärdade tulltaxa så nyligen varit föremål för granskning, och K. M. i öfrigt ansåge denna för både statsinkomsterne och inhemska näringarne vigtiga författning böra så sällan som möjligt, oell icke utan verkligt behof förändras, föreslagit R.
I hänseende till de ifrågasatta nämndernas gagnelighet torde man böra gifva akt på den nytta, som de s. k. Förmanskapen i Norrige åstadkommit, ej mindre på landet än i städerna. En hvar, som egnat någon upmärksamhet åt hvad i brödrariket sig tilldrager, vet äfven, huru betydande dessa myndigheter blifvit och hvad de hafva åstadkommit. För dylika inrättningar har hittills här i landet varit ett hinder, för hvilket jag ansett föga kunna genom dem uträttas, nemi. saknad af medel att använda. Men om R. St:r godkänna det förslag, Serskildta Utsk. afgifvit, ang:de begagnandet af de summor, som beskattningen ä bränvins-tillverkningen kommer att inbringa, så skall en del deraf ställas till länens förfogande för allmänt nyttiga ändamåls befrämjande. Enär ingen gemensam kommunal-myndighet i länen finnes, så har man föreslagit, Den 51 Juli* S89 att hushållnings-sällskapen skulle förvalta dessa medel, eller, om sådana icke finnas, pröfnings-komitéerna. Blefve nu länsnämnder inrättade, så vore ingenting naturligare, än att de finge medlen om händer, för att lill länens bästa användas. Hr von Troil liar omförmält, huruledes de kommunala myndigheterna i Frankrike åtnjuta ett ganska stort anseende, derföre att kommunal-afgifterna, eller de s. k. centimes addilionelles, af dem bestämmas och förvaltas. Detta är ganska riktigt, men hvarföre vill man då icke hos oss införa en myndighet, som till en del skulle hafva samma befattning? Jag hoppas, att det skall komma en tid, då Kronoskatterna blifva så riktigt bestämda och fördelade, att man kan lägga dem till grund för de afgifter, som menigheterna behöfva utgöra för sina egna angelägenhetersskötande. Att här inlåta sig i tvister om de serskildta föremålen för länsnämndernas verksamhet, anser jag vara för tidigt och ändamålslöst, enär reservanterna icke gjort det, utan blott begärt, att en underd. skrifvelse skulle inlemnas till Konungen med anhållan om förslag i ämnet.
Den införer mera än någon annan Bank-rörelse sparsamhet inom den större allmänheten. Skottarne äro utmärkte för sin sparsamhet, och de hafva till en stor del detta Bank-system att tacka för, att den förblifvit hos dem en nalional-dygd. Bil. till Banco-UtsJcottets Betänkande, N:o 29. ’ 23 ’ Dessa äro fördelarna af det Skottska systemet. De svårigheter, sorn mot dess införande i vårt land blifvit anmärkte, synas mig icke vara så stora, att de icke kunna öfvervinnas. a) Det skulle icke passa säger man för en stor Bank. Mac Culloch är af annan mening, som enligt hvad jag förut nämnt, vill hafva detta system infördt i Irlands-Banken, som utgifver noter till ett belopp af 61 millioner L. St., motsvarande 78 millioner Ralr Banko. De stora Edinburgska Bankerne, som hafva Filial-Banker öfver hela landet, drifva denna Bank-rörelse lika väl som de mindre. b) Svårigheten att bedöma säkerheten, omtalas. Den är alldeles densamma uti var nuvarande Diskont-rörelse. c) Borgens-förbindelsen eller säkerheten på namn för större summor, har blifvit ansedd vådlig. Summorne behöfva på namn icke blifva större än nu i Handels-Diskonten; och på publika papper icke större än de, sorn nu lemnäs för dylika lån. d) Styrelsens olämplighet i vår Bank anses såsom ett stående hinder för alia förbättringar. Den blifver dock hvad denna Bank-rörelse angår icke större än för vexel-rörelsens bedrifvande Rörelsen är lika lätt att bestyra, som Diskont-rörelsen, och i delta afseende har intet klander hörts emot vår närvarande Bank-styrelse. e) Brist på filial-kontor framslälles. Men de äro i alla fall nödvändige. För öfrigt äro vi bragle på den punkt, att vi numera icke måste väga svårigheter, utan möjligheter. 4:o
St:s Bank anslås till kreditiv ”åt de i Riket inrättade och med behörigen sanctionerade regle ”menten försedda Hypotheksföreningar, under följande vilkor:” l:o att 200,000 R:dr må vara det maximi-belopp, som skall kunna någon förening såsom kreditiv beviljas; 2:o att före lyftningen af beviljadt kreditiv, Hypotheksförening skall ställa Banken fullgod, af Banko-Fullmäktige godkänd, säkerhet för hela kredilivet; 3:o att utassignering och insättning å kreditiv icke må ske till lägre belopp än 1000 R:dr b:ko, och derutöfver endast å jemna 1000-tal: Den 17 Junie. m. 265 4:0 all lill utassignering begagnas handskrift» assignalioner; 5:o att för alla de å kreditiv dragne summor, Banken beräknar 4 proc» ränta; 6:o att Banko-Fullmäktige må ega att kreditiven lill större eller mindre del upsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra; börande i dylikt fall det till inbetalning upsagda beloppet vara Banken godt gjordt sednast inom 6 månader derefter. Genom en sådan redaction tror jag, att alla missbruk äro förebygga. Deremot ber jag att få fästa upmärksamheten på att Hypotheksföreoingarne svårligen kunna afsäga sig en sådan rättighet som den, att kunna tillfälligtvis utlemna ett förskott. Hypotheksföreningarne samlas hvar 3:dje månad till session, och då granskas lånehandlingarne. Vid sessionen blifver lånet antingen beviljadt, eller vilkorligen utlofvadt till nästa sammanträde. Detta inträffar, och man har beredt sig på att utlemna 2 eller 300,000 R:dr, alltefter som handlingarne dertill gifva anledn. Men äf ett eller annat skål finner man då, att en eller annan lånesökande icke varit i tillfälle att få sina handlingar i alla afseenden fullständiga. Om det då öfverensslämmer med sökandens fördel och önskan, så kan det väl icke vara något ondt deruti, alt han erhåller penningar mot det att lian i föreningens förvar, och såsom pant lemnar de inkompletta handlingarne och fyller, hvad som i dem brister, i säkerhet, med namn.
Riksdag nämnde ansvarighet sig ikläda', i anledning hvaraf Commissionen, deröfver i Nåder hörd, i underdånighet förklarat, att Commissionen, i anseende till omöjligheten att collectivt utöfva någon bestämd control å det under Inspectorens eller Vägarens vård befintliga Tackjern, i underdånighet undandroge sig att då eller för framtiden ansvara för i Banken förpantadt Tackjern, och förbehållit sig, att, på sätt Kongl. Maj:ls Nådiga Förordning och Bref af den i3 Mars l83o innehålla, ansvarigheten i detta fall ensamt måtte stanna på Vägaren, jemte de tvänne Magistratspersonerne, hvilka underteckna Vågaltesterne; derefter Kongl. Majit under den 26 Mars i83i i Nåder förklarat, att Kongl. Majit, vid ofvanberörde förhållande, funnit någon vidare åtgärd i förevarande mål, i hvad på Kongl, Majit ankommer, icke kunna vidtagas, Drätsel-Commissionen hav sedermera, uti underdånig skrifvelse af den 6:te Februarii förlidet år, anmält, ätt ofvan omförmäldeangelägenhet, så vidt den berodde på någon handläggning af Drätsel-Commissionen, i detta skick Hvilat, - intill dess Commissionen fått emottaga Banco-Fullmägtiges skrifvelse af den 6 December i832, innefattande tillkännagifvande, att, jemlikt Banco-Slyrelsens beslut, Banken med förlidet års början komme att utgifva lån emot pant af Tackjern, stående på Stockholms Våg, på sätt och i enlighet med hvad i tredje punkten af Kongl. Maj;ts Nådiga Kungörelse af den 10 Mars 183o finnes föreskrifvet, samt att Commissionen, i anledning af delta tillkännagifvande, väl funnit ansvarige Controleurer öfver Tuck jernsbelå ningen böra, jemlikt Kongl.
Ex. Hr Gr. och Landtm, hemställde, om R. o. Ad. instämde uti den af Gr. Cronhjelm yttrade önskan. Ropades Ja. Grefve Lewenhaupt, Gustaf, uppläste i anledning häraf följande tal: Till Högv. PresteStåndet. R. o. Ad. får genom oss sine Deputerade återbära dess första aktningsfullaste helsning och lyckönskan till det Den a4 J a n u a r i i f. m. 9 Högv. Ståndet vid det nu församlade Urtima Riksmötet. R. o. Ad. förenar sig med det Högv. Ståndet i en innerlig bön till Försynen om bistånd vid öfverläggningarne af och besluten om de vigtiga äf ender, en faderlig och om Landets framtid omtänkt Konung nu kommer att förelägga Rikets Ständer, öfvertygad, att den rätta och båtande upplysningen meddelas af den Allvishet, som leder verldens händelser. R. o. Ad. utbeder sig det Högvörd. Ståndets vänskap och försäkrar det om sin högaktning och tillgifvenhet. Till Yällofl. BorgareStåndet. Då R. o. Ad. genom oss, sine Deputerade, återbära till Yällofl. BorgareStåndet dess upprigtigaste helsning, lifva? R. o. Ad. af den fosterlandskänsla och den på erfarenheten grundade förhoppning om likstämmighet i tänkesätt med sine MedStänder, som säkrast skall befrämja hufvudändamålet af detta Urtima Riksmöte: stadga i penningeväsendet, grundvalen för allmän och enskild förmögenhet. R. o. Äd. emotser med fullt förtroende, att allas förenade bemödanden, örn ock med uppoffring af någon enskild fördel, icke skola blifva fruktlösa. R. o. Ad. får härtill lyckönska det Vallöf!. Ståndet, och ber detsamma vara försäkradt om R. o. Ad:s aktning och vänskap. Till Hederv. BondeStåndct. R. o. Ad. får genom oss, sine Deputerade, återbära till Ilederv. BondeStåndet en vänskapsfull helsning och lyckönskan. Sveriges
Om det icke varit opassande, hade jag gerna velat proponera honom att jag finge inköpa en del af det gamla intressanta palatsets numera öfverflödiga och ytterligt vanvårdade tillhörigheter. Det skulle blifvit en herrlig acqvisition för mitt hus vid ***. – Förlåt att jag afbryter er, mylord! Men huru kan ni tala om eller tänka på något annat än prinsens bländande syster? – Åh ja, jag såg att ni var starkt upptagen på det hållet. Hon är verkligen hvad hon bör vara som den sista nobla dottern af det murkna huset. Hade hon någonting mer än sin skönhet och sin stolta romerska värdighet, skulle jag öfverse med att hon är italienska och katolik och göra mig allt omak med att förmå henne åtfölja de öfriga konstsakerna till England ... ty angående dessa skall jag göra mig mycket omak. – Ni har kanske originella idéer, mylord, men de ha det felet att vara mördande. Annunciada, detta lefvande mästerstycke af den förste mästaren, hon skulle »följa med» någonting! Jag bekänner öppet, ty jag önskar ej dölja mina tankar i denna sak, att jag skulle lägga allt hvad jag eger och allt hvad jag kan komma att ega för hennes fötter, om jag någon dag finge minsta anledning tro att hon bevärdigade mig med sin uppmärksamhet. – Talar ni allvar, vikomt? – Det måtte icke vara svårt att höra. Jag är ursinnigt intagen. – Så tag henne då, svarade lorden flegmatiskt. – Jo, så lätt är det verkligen. Försök blott att se på henne! – Det försökte jag, och jag försäkrar er att, utan att smickra mig sjelf, hon hörde mig alldeles icke ointresseradt. – Hvarföre, min bäste lord? Jo, derföre att ni talade om er abominabla passion för åsnan. Hade ni deremot haft något att förkunna om er sjelf ... – Jaså, ni tror det slagit mindre väl ut? Hade jag tid, skulle det kunna falla mig in att visa er motsatsen. – Mylord, ni har erhållit mitt förtroende ... jag ber er erinra er det. – Vikomt, ni erhöll mitt förut. Tror ni icke att jag förstår uppskatta denna perla?
Besvärsoch Eltonomi-Ulskollets Utlåtande, JVI 40. ▼isat sig, att omförmälde författning ingalunda förfelat sitt syfte att motverka oloflig import af de finska alstren; i anseende hvartill General-tullstyrelsen ansett sig icke böra tillstyrka upphörandet af den i omförmälde hänseende föreskrifna serskilda kontroll; — att Kongl. Maj:t derefter under den 21 December 1840 i nåder förklarat sig icke finna lämpligt att uti ifrågavarande föreskrifter anbefalla någon förändring; samt att allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistlidne Riksdag, genom utlåtande af den 14 Juli 1848, som blifvit af samtlige Riksstånden bifallet, på de af General-tullstyrelsen anförda skäl, förklarat sig sakna anledning att understödja den då väckta motion om upphäfvande af omförmälde kontrollföreskrifter. Ehuru Utskottet icke Iemnat utan uppmärksamhet hvad Kongl. General-tullstyrelsen, på sätt ofvan är nämndt, åberopat, till stöd för ett fortsatt bibehållande af de föreskrifter uti ifrågavarande hänseende, hvilka blifvit öfverklagade; så har Utskottet likväl trott sig finna dessa föreskrifter dels ickp uppfylla det med dem åsyftade ändamål, dels medföra betydliga hinder uti de norra pvovinsernas landtmannahandel, och dels verka förstörande på innevånarnes sedlighet. Ett stöd för rigtigheten af denna åsigt har Utskottet hemtat jemväl af den framställning, som Kongl. Maj:t i sin under sistlidne riksdag till Rikets Ständer afgifna nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tulltaxa, behagat meddela, i fråga om nedsättning i tullen å artikeln smör. Uti deuna framställning lemnäs nemligen den upplysning att, då under åren 1842, 1843 och 1844, med utgången af hvilket sistnämnde år den förut gällande handelstraktaten med Ryssland upphörde, smör af Finsk afvel kunde derifrån till
Sun ula it b afmätte fantt 2:ne ©ocfnar till afmittring berebbe, bermib nära 4 §d<x nya mantal uppfontmtf. — ©tov* fFtfteS* ocb afmittringS*merfet i Salartte fortfätteS årligen på lifa fot, forn förut, odj pågår nu i 0iättvibé ©ocbeit; äfvenfom t>et angelägna ^orPebob&arbetet för Pe fborffiftaPe ©oebnarne libale* Peö fortgår, — Sif närmare erpållne uppgifter om förhåöanPet meP Pen återjHenPe afvittringen inom ©efTeborgö fän ^ar 5?ongl. 5D?aj:t, för att bringa Penna afvittring till fFynPfamt flut, fun* nit nöPigt låta på ^ronanö bebofbnaP afvittra få väl Pe i #el* ftngfanP närntafb ^emtlanPö och S8efler*9?orrlanPö fän belägna viPfträcbta fjuöPalö, färila och JpogPalö ©oebnar, Per icbe o5etypliga öfverlopp&marfer för nya ^emmané anlägganPe attfeS bronan tillfalla och folfet är minPre förmöget, forn ocb Pe $ro* nan i fänet tillhöriga rePan tillförene utbrutne allmänningar; ocf) pär Penna afvittring, för heiden nöPtga föreffrifter blifvit utfärPaPe, meP år i832 tagit fin början, fatnt färffilPe mePef, af Pe utaf
De resultater, hvartill Kommittéen härutinnan kommit, har den sökt att i allmänna drag åskådliggöra på bilagde statistiska karta öfver mellersta och 3 18 södra delarne af landet, hvarå särskilda trakter blifvit med olika färger utmärkte i mån af spannmålsproduktionens förhållande till konsumtionen, på sätt förklaringen å kartan närmare visar, eller så att ljusgul färg utmärker spannmålssäljande och ljusröd spannmålsköpande samt brun färgläggning sådana distrikter, hvilkas produktion ungefärligen motsvarar det egna behofvet. Ej mindre svårigheten att noga bestämma gränserna emellan dessa särskilda 'i regioner och sjelfva de uppgifters beskaffenhet, hvarpå omdömet måste stödja sig, än ock anspråken på erforderlig tydlighet hos kartan, hafva hindrat Kommittéen att utmärka mindre områdens olika natur så detaljeradt, sorn eljest kunde hafva varit önskvärdt. I betraktandederjemte af de årliga förändringar, som jordbruksnäringen är underkastad till följd af de stora både intellektuela och materiela ansträngningar, hvilka för närvarande uppbjudas till dess utvidgande inom alla delar af landet, har det förefallit Kommittéen såsom mera ändamålsenligt att kunna,' så tillförlitligt som de erhållna upplysningarne medgifvit, åskådliggöra landets olika allmänna beskaffenhet i afseende på spannmålsproduktionen inom vidsträcktare områden, än att lägga vigt på förefallande relativt obetydliga och föränderliga undantagsförhållanden på enskilda punkter, hvilka i alla fäll ej kunna utöfva något hufvudsakligt inflytande på kommunikationernas blifvande rigtning.
Jag fruktar, att jag då ej skall äga samma styrka att stå emot. Världen synes mig så ohyggligt liten, och jag tycker, att jag ville lägga världsrymden mellan mig och allt som kan skilja mig från Pierre. Ty jag har kämpat om Pierre, icke med döden, utan med lifvet själft. Och ingen kan frukta döden så, som jag en gång fasat inför lifvet. Det är minnet af denna fasa, som ännu kan komma öfver mig och göra mig rädd. Men den kan aldrig göra mig olycklig. Ty jag älskar Pierre, älskar honom mera än ord kunna uttala, mera än jag själf vet. Men tänker jag på allt detta, då blir det mig något så underligt, att jag tycker mig aldrig kunna förstå det minsta af mitt eget lif. Och ändå vet jag, att hvarje annan skulle förstå det ännu mindre än jag. DET GULA HUSET. Le ciel est pardessus le toit si bleu, si calme. Un arbre pardessus le toit berce sa palme. La cloche dans le ciel qu’on voit doucement tinte. Un oiseau sur l’arbre chante sa plainte. Mon Dieu, mon Dieu la vie est là simple et tranquille. Cette paisible rumeur-là vient de la ville. Qu’as-tu fait, o toi que voilà Pleurant sans cesse, Dis, qu’as-tu fait, toi que voilà de ta jeunesse? De ta jeunesse? Paul Verlaine. Vilse har jag gått, vilse genom lifvet, och som ett slag, hvilket drabbar mig på en gång i hjärna och hjärta, känner jag denna upptäckt genomströmma hela min varelse och förvandla allt det, som jag en gång trott mig se ordnadt och klart, till det vildaste kaos. Vilse har jag gått. Jag har irrat som i cirkel i mina egna spår, finner mig icke till rätta, står endast stilla och ser mig omkring i lifvets skogsdunkel, undrande hur det kan vara, att jag icke sett allt detta förr. Ur denna kretsgång har jag kommit tillbaka till den punkt, från hvilken jag utgått. Jag vet, att en gång stod jag just här, där jag nu befinner mig.