Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag har vågat göra det ur det skäl, att jag känner detta Privilegii beskaffenhet närmare än något annats, och tror derjemte, att man genom en frametälld tafla af ett Privilegii skadlighet, kan sluta till följderna af flera, om icke till alla, och vågom äfven säga: att då konst-fliten inskränkes genom prohibitiv va författningar och exclusiva privilegier, skadar man på en gång det arbete, hvilket tillåtes, och den, hvilken man förbjuder detsamma Jag skulle misskänna HÖglofl, Ridderskåpets och Adelns upplysta omdöme, om jag ansåg mig tift ämnets vidare utförande behöfva ingå i ytterligare detailer, för att bevisa, huru allmänna industrien qväfves, om belöningar ämnade till dess uppmun* Den ii Maj e. m. tran ej tilldelas ur förändrade och på sannare förhållanden grundade åsigter. Om vi förene andra Länders erfarenhet med en sann theorie, skole vi ej hafva svårt att, till vinnande af det åsyftade målet, finna en sannare rigtning för dessa belöningar. Den skall lätteligen anträffas, så val i de Engelska Patents-Lagarna, sorn i de i Frankrike gällande Brevets d’lnvention och Brevets d’Introduction, hvilkas grunder ganska väl kunna lämpas till vårt Land, med de lörändrade former, som Local-för-; hållanden och National - lynne kanske fordra. I England finner man det största fält upplåtet för de omtänksammes och idoges ömsesidiga täflan. Ett Kongl, tillåtelse-bref, eller Royal Patent, vägras icke på hvilken tillverkning som helst, då den förtjenar afseendej men det är ej sjelfva saken eller ämnet som privilegieras, det är utförandet deraf eller arbets - methoden, som upfinnaren försäkras att uteslutande under viss tid få begagnaj och i denna den ägande Rät.' tens helgd har han den rätta belöningen forsin upfinning, som ett samhälle bör kunna bevilja.
Statskontoret ytterligare^aflemnade, outtagna depositionsmedel, så att desamma för närvarande uppgå till ett belopp af » 4,499,291: 28. 3. I öfverensstämmelse med föreskriften i Reglementets 2 § och lydelsen af de under loppet al sistförlidne riksdag utgifna obligationer för upplånta medel till utbetalningar å det dä anvisade särskilda kreditiv för upprätthållande af rikets neutralitet hafva, efter föregångna uppsägningar, utaf dessa, med dels 4 dels 3 proc. ränta löpande, obligationer infriats: Riksgäldskonlorels Berättelse 1856. 7 under sistlidet år . och under nuvarande år R:dr 67,000: » 145,500: hvadan de ännu utelöpande obligationernas kapitalbelopp utgör . » 787,500: nemligen 3 procent-obligationernas Under de trenne sednast förflutna åren, har den i Reglementets 5 § föreskrifna amortering af Statsverkets skuld till Rikets Ständers Dank för derifrån förskottsvis verkställde utbetalningar till 1808 och 1809 års Krigskostnader fortgått i stadgad ordning, dervid 22 st. af de 968 st. 4 procents-obligationer å 4000 R:dr hvardera, som under den 30 September 1841 för denna skuld utfärdats, blifvit årligen infriade; och är antalet af de återstående, Banken tillhöriga, obligationerna numera minskadt till638 st., (ydande å ett sammanlagdt kapitalbelopp af 2,552,000 R:dr. Sedan det sista af de arbeten i Hamnbyggnadsväg, som vid Götha kanals öppnande och afsyning anmärktes icke vara fullbordade och för hvilka innehållning då skedde utaf Kanalbolagets under de sednaste byggnadsåren i Riksgäldskontoret deponerade medel, blifvit utlördt och vid anställd afsyning godkändt, har Götha Kanaldirektion, i slutet af år 1854, jemlikt stadgandet i Reglementets 8 §, utbekommit återstoden utaf den för sagde orsak innehållna summa, för hvilken 5 procent årlig ränta bemälte bolag godtgjorts.
Derjemte hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, för åren 1856 och 1857 beviljat en årlig tillökning af Tretioett tusen fem hundra R:dr i det vid sednaste riksdag anvisade årliga bidrag af Femtiofyra tusen R:dr till betäckande af den brist, som uppkomme derigenom, att denna kassas inkomster icke vore tillräckliga för dess utgifters bestridande; egande meranämnde Pensions kassa att, i mån af behof, anlita den för densamma sålunda anvisade tillgång emot skyldighet lör kassan alt till Riksgälds-kontoret afstå det henne för hvartdera af sagde år tillkommande förhöjda vederlag för 46 Stats-Ulskotlets Memorial As 281. de till Statsverket indragna rusthålls-afgifterna. De anslag, som för åren från och med 1856 sålunda blifvit för Arméens Pensions-kassa beviljade, må, så vidt de ej förut äro utbetalda, qvartalsvis från Riksgälds-kontoret utbekommas, under förbindelse för kassans Direktion att, så snart det årets räkenskaper, för hvilket anslaget är beviljadt, hunnit afslutas, hos Fullmäktige behörigen ådagalägga om hela anslaget eller i annat fall huru stor del deraf varit för ändamålet behöflig!, samt att, i händelse det ly(tade beloppet icke åtgått, öfverskottet då återlemna. § 181. Till följd af hvad Rikets Ständer, genom de under 1830 och 1851 års riksdag fattade beslut, angående vissa verk och inrättningar anvisade inkomsters utbytande emot bestämda stats-anslag, förklarat, med hänsigt till förhöjningen af de Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-Krigsmans-kassorna då beviljade ersättnings-anslag för de till dessa kassor förut ingående afoch tdlträdes-afgifter vid rusthålls-hemmans sam! en-per-mille-afgiften vid annan fast egendoms försäljning, hafva Rikets nu församlade Ständer, som bifallit de förslag Kongl.
Länet flere år i rad varit hugnad, då spanmålen å andra orter varit begärlig. Den del af landsbygdens invånare, som, saknande eget jordbruk, hos andra arbetar för lega, lefver i ett mycket torftigt tillstånd. Härtill måste dock orsaken oftast sökas uti eget förvållande. De söka ej i allmänhet arbetsförtjenst, i goda år, mera, än några dagar i veckan, och tillbringa de öfriga sysslolöst. Detta inverkar betydligt på dagsverkslönerua, hvilka alltid, äfven i de rikaste år, bibehållit sig ganska höga. I de mindre goda år, då spanmålen varit dyr, har man sett dagsverkspriserna falla, och orsaken härtill, har varit ingen annan än den, att behofvet i sådana år tvunget dagsverkare till ett dagligt och mera ihärdigt arbete. Tjenstehjons-lönerna äro vanligen, utom fri kost, och åtskillige beklädnads-persedlar, för en dräng 20 till 331 R:dr Broo och för en piga 6| till 12 R:dr. Så kallade stat-löner brukas här i orten nästan blott på ståndspersonernas egendomar; utom sin lön får tjenaren, i sådant fall, visst belopp af span.mål och matvaror eller ock såfvelpenningar, men är deremot skyldig, att sjelf bestrida sin kosthållning. Dagsverkslönerna variera under olika årstider, utom den skiljaktighet deruti, som af ofvananmärkte orsaker kan uppkomma; vanliga legan för ett mansdagsverke på egen kost 16 å 20 sk. örn vintern, 24 å 32 sk. örn sommaren, samt, för ett qvins-dagsverke, io\ a 12 sk. allt B:ko. § 3. Näringar. Jordbruk utgör Länets hufvudnäring. Vanliga Jbrukningssättet är så kalladt tredingssäde, då åkerjorden indelas i tre fält, hvaraf ett besås med råg och hvete, elt med korn, hafre och potates, samt det tredje trädas.
Jag föreslår nu: all riksslatens liufvudtillnr malte återföras till deras ursprungliga antal af 8, nemi. en för det K. Hofvet och en för hvardera af de 7 slyrelsegrcnat na , dock så ali hvarje hufvudtitel afven innefattade den dithörande pensionsoch indraga.staten samt ett visst anslag till oförutsedda utgifter. Hvarje depart.clief blefve då allena och fullständigt ansvarig för medlens användande inom sin hufvudtitel. Chefen för finance-departementet hade, i hänseende till de öfriga departementens anslag, endast alt göra med hufvudsummornas anvisande ut dem. För öfrigt skötte de sig sjelfva och uppbure ensamme tadlet eller berömmet, hedern och tillfredsställelsen för deras hushållning. Sådant har förhållandet hittills icke varit. Såsom statssccrelerare för eelesiaslik-ärendena har jag vanligen haft att göra med anslagen på 5 och ibland på 6 hufvudtitlar, utom indragn.staten , nemi. på 2:dra hufvudtileln, för Sundhets-colhm och Medicinal-verkel, med största delarna af 5:te och 6:te hufvudtitlarn a för vettenskaper, sköna konster och milda stiftelser, någon gång med den 7 för pensioner och 8 för allmänna samt extra utgifter, och alltid med hela den io:de för clereci och läroverken. Nästan likaså har det varit med de flesta af mina embetsbroder. Svårigheten för en hvar att hafva reda på utgifter och besparingar , eller nit för de sednares åstadkommande, enär ingen visste i hvad mån hans förvaltningsgren skulle få nytta deraf, är lätt att inse. Ett bättre förhållande för framtiden skulle uppkomma , utan andra åtgärder, än den reglering, jag nu vägat föreslå. Hr Rosenblad, Bernhard: I det hela instämmer jag uti del förslag Hr von Hartmansdorff afgifvit. Det skall Don 19 April c. nit oundvikligen leda till ordning i uppställningen af statsverkets räkenskaper samt till ordning i redovisningen, sorn blir en af de vigtigaste följderna af departements-organisationen.
Vid fullgörandet häraf har Utskottet haft ätt taga i betraktande dels Kongl. Majlis till Rikets Ständer allåtna och af dem lill Utskottet öfverlemnade Nådiga Skrifvelse af den G Augusti innevarande år, angående tulltaxan, dels de inom de serskilda Riks-Stånden i ämnet väckta, till Utskottet remitterade, motioner, och dels underdåniga ansökningar om nedsättning i gällande införsels-afgifter å dubbleradt bomullsgarn samt å hornplatter och oarbetadt horn, hvilka ansökningar, efter att hafva blifvit af Kongl. Majit afgjorde, Chefen för Kongl. Finance-Departementel på Nådig befallning öfverleinnat till Utskottet, för att, jemte vederbörandes öfver dem afgifna underdåniga utlåtanden, vid tull-regleringen tjena till upplysning. Uti den ifrågavarande Nådiga Skrilvelsen har Kongl. Majit, enär så väl grunderna för tull-bevillningen, som de speciella bestämmelserna i den under den a3 October 1841 utfärdade tull-taxa så nyligen varit föremål för granskning, och Kongl. Majit i öfrigt ansåge denna för både stats-inkomsterna och inhemska näringarna vigtiga författning böra så sällan som möjligt, och icke utan verkligt behof förändras, föreslagit Rikets Ständer att för den påföljande tiden till nästa Riksdag i de väsendtligaste delar bibehålla berörde tull-taxa, med iagttagande af de jemnkningar, förklaringar och ändringar, serdeles hvad utförsels-tullen beträffar, som, af omständigheterna påkallade, redan blifvit af Kongl. Majit vidtagne, enligt derom af trycket utgångna allmänna kungörelser och cirkulär-bref; äfvensom, hvad serskildt beträffar frågan om spanmåls-tullen, Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, det Kongl. Majit funne allt skäl vara för handen till bibehållande af nu gällande tull-bestämmelser för denna nöd vändighets-artikel, under ytterligare tre år, eller till 1847 års slut, under enahanda vilkor, som Rikets Bih. till R. St.
Finnes någon sådan, och fruktar gäldenär det hans fordringsägare söker alt den åtkomma, sä behöfver han blott begagna 1835 års författning till skydd; och fordringsägaren ständer dä alldeles redlös, utan att hvarken af executor eller domare kunna förhjelpas till sin rätt. Nursa är förhållandet, så synes mig också rättvisan högt. påkalla, att man ätergifver åt fordringsägaren det enda verksamma vapen han tillförene haft emot en motvillig eller oredlig gäldenär, nemligen det att medelst bysättning tvinga honom att framlemna alla sina tillgångar. Måhända skall, i fall denna motion vinner bifall, mången afhandling efter 1835 års författning komma att försvinna. Jag tillstyrker således återremiss och anhåller, alt IJtsk. måtte taga i noga öfvervägande de skäl, som motionären framställt för sitt förslag, och tillstyrka B. St, att vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom en redlig fordringsägare må blifva skyddad uti sin lagliga rätt. Genom sådane författningar, som denna och dylika, framkallar man blott oredlige gäldenärer; gör man åter,creditlagarne stränga, så hindras bedrägerierne, ty sådane lagar hafva med sig sin näpst emot dem, som söka att missbruka eli erhållet förtroende. Härefter upplästes den af Gr. Mörner vid Utsk:s betänk, fogade reservation, pä begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, som sedermera yttrade: Under åberopande utaf de af Gr. Mörner, i dess nyss upplästa reservation, anförda skäl, får jag anhålla om propos. pä al'slag å Utsk:s betänk, och antagande af det af Gr. Mörner framställda förslag. Hr Gunther, Claes Ephraim: Hr Printzenskjöld började visserligen och fortfor äfven ali i sina premisser vara sträng såväl emot LagUtsk. sorn emot gäldenärerne; men i conclusioneu fann jag, att han i sjelfva verket iir lemligen ense med LagUtsk., och att fråga således blott är derom, att. vi må rätt förslå hvarandra.
Jag vill emellertid på intet sätt bestrida nyttan och vigten af sådana förfoganden, hvarigenom kunde åstadkommas dels en ökad trygghet mot möjligen under vissa förhållanden inträffande förlägenhet för Stats-kontoret, dels ock en synnerligen önskvärd förenkling i statens penningeförvaltning; och jag tvekar för min del icke heller att, såsom den mest rationella och verksamma utvägen i detta hänseende, biträda det af minoriteten bland 1861 års Revisorer nu senast framställda förslag. Men då denna åsigt icke lyckades vinna majoritet bland nyssnämnde Revisorer och då en sådan åtgärd måhända ännu skulle möta betänkligheter hos Rikets Ständer och icke heller är af något absolut eller trängande behof påkallad, anser jag mig ej böra för närvarande derom väcka fråga. Emellertid tror jag, att den af 1860 års Revisorer antydda väg, så vidt utan olägenhet kan ske, bör följas, och att således åtskilliga anslag, hvilka hittills varit uppförda på den s. k. extra statsregleringen, men som äro af mera permanent egenskap, böra bland de ordinarie utgifterna upptagas för tre år i sender, hvarigenom den omgång och oegentlighet undvikes, att medel, som af Statskontoret utbetalas, måste reqvireras från Riksgäldskontoret, dit de under namn af bidrag för bestridande af anvisade utgifter eljest skola aflemnas. I öfverensstämmelse med denna åsigt komma äfven åtskilliga dylika öfverflyttningar att, vid föredragningen af de särskilda hufvudtitlarna, inför Eders Kongl. Maj:t, i underdånighet föreslås.» Hvad Herr Departementschefen sålunda underdånigst hemställt i afseende på öfverflyttning af vissa anslag från Extra statsregleringen till den Ordinarie, och hvari Statsrådets öfrige ledamöter instämde, behagade Kongl. Maj:t till alla delar i nåder gilla och bifalla. Derefter anhöll Herr Departementschefen i underdånighet att få underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning de Finans-departementets föredragning tillhörande frågor, som anginge regleringen af utgifterne å Riksstatens Första, Sjunde och Nionde Hufvudtitlar; och då härvid först förekom beräkningen af anslagen å Första Hufviultitcln, anförde Herr Departementschefen: l:o ”Uti ett till
Kastande sin dystra skugga ända in i adertonde århundradet var det dock i medeltiden som hexeritron slog sina djupa och starka rötter. Och icke underligt. Medeltidens menniskor lefde mindre i den verkliga verlden än i en trollverld, som hade större likhet med ”Helvetes-Breughels” målningar än med skildringarne af Armidas ö. Luften var mättad af demoniska ångor. Folklitteraturen bestod af helgonlegender och djefvulshistorier. Kyrkan, den allmänneliga skyddsanstalten mot djefvulen, såg och lärde folket att se öfverallt omkring sig spelet af onda magter, som måste bekämpas med magiska bruk. Och midtibland Ahriman och hans härskaror, hvilka, sedan de gjort sig hemmastadda i vesterlandet, ärfde Pans och faunernas horn och svans – midtibland dem rörde sig ett hvimmel af infödda naturväsen: af dvergar, jettar, bergtroll, skogsrån, elfvor och tomtar i och på jorden; af neckar och sjörån i vattnet, af gastar i luften, af lyktgubbar och ”salamandrar” i elden, och till dessa elementarandar sällade sig en hel fauna af underdjur: drakar, gripar, varulfvar, trollkor, thorsuggor o. s. v. Men härmed är revyen icke till ända: vålnader, spöken, vampyrer, maror och mylingar – supranaturella väsen, som leda sin härkomst ur menniskoverlden, men äro af dimmigare konturer än de föregående – afsluta det brokiga tåget. En plats i detsamma tillkommer äfven Mandragoraväsendet. Detta, såsom numera försvunnet ur folktron, torde förtjena några rader för sig. Mandragoran eller alrunen55 är ursprungligen en ört, mycket sällsynt och svårligen att träffa annorstädes än under någon galge der en ren ungersven blifvit hängd56. Den som söker örten må veta, att hon nedantill är menniskoformad och ofvantill har breda blad och gula blommor. Då hon ryckes upp ur jorden, suckar, skriker och jemrar hon sig så förskräckligt, att den som hör det måste dö.
Om en sjukvårdsanstalt af denna beskaffenhet äfven tillvägabringes, tviflar jag att man ens skulle lyckas att fylla den äfven om den lilltoges i vida mindre scala, än den motionären synes hafva afsett, och sannolikt blefve den snart alldeles tom, ty de som ledo af någon mera altvarlig och verklig sjukdom, och icke endast af inbillningssjuka, hvilken dock är sällsynt hos den fattigare folkklassen, skulle der säkert finna föga bot, och komme således sannolikt att, såsom hittills, taga sin tillflykt till Serafimer-Lazarettet, i spetsen för hvilket Sveriges utmärktaste läkare merendels äro ställda. Ett homöopathiskt sjukhus vöre enl. min tanka en till intet gagnande lyxe-Inrältning och jag tror således alt frågan derom bör få hvila lills vi blifva på en gång så rika och så friska, all vi hvarken behöfva hålla på penningar eller bekymra oss om sjukdomars botande. Gr. von Rosen: Det skulle i sanning för mig vara ett hopplöst krig, alt här upträda emot tvenne Hrr läkare i fråga om homöopathiens företräde framför allopathien; all försöka strida emot den af våra läkare, som nu står i spetsen för hela läkare-corpsen, och som är med så mycket skäl aktad af hela nationen, men det är med homöopathien som det varit med gymnastiken, med vattenkuren, och som det blir med alla nya kurer, alt det fordras en lid, innan deras nytta erkännes och innan de kunna bryta sig en väg. Emedlertid kan jag icke underlåta att anföra, del jag och min familj, samt flere mina vänner, under sex å sju år, sedan vi, det må 6 H. 22 338 Den 22 A p r il e. m. vara af pjunk eller hvilken orsak som helsi, begagnat homöopathien, deraf funnit oss bättre än af allopathien, och tusentals menniskor, som jag kännt, äfvenså.
Särskildt påpekades i n:r 33 af Idun (den 18 augusti), hurusom utdelandet af de återstående 400 kronorna stötte på de svåraste hinder, eller att man åtminstone ej med någon garanti för absolut rättvisa kunde framtaga fyra listor såsom de bästa, enär åsikterna, om det eller det ordet skall godkännas, ju äro fullkomligt individuella. Att vi under sådana förhållanden togo vår tillflykt till den lösning, om hvilken vi i n:r 33 af Idun gjorde en hemställan till tidningens läsarinnor, skulle ingalunda anses underligt af någon, som haft tillfälle att i ringaste mån taga del i ett dylikt granskningsarbete. Och att det skedde — såsom en insändare i St. Dagbl. gement insinuerat — för att genom granskningsarbetets afbrytande inknappa arvodet för prisdomarne, lär väl ingen bland Iduns läsarinnor eller bland dem, som personligen känna mig, ett ögonblick hafva trott. Också är det, märkligt nog, ej så mycket till Iduns redaktion, som protester ingått mot den föreslagna lösningen; denna har tvärtom biträdts och gillats af en hel del prenumeranter och deltagare i täflingen. Värsta väsendet har förts af ett par insändare i St. Dagbl. och Nya Dagl. Allehanda. Jämte det att de framhållit såsom en orättvisa met deltagarne i pristäflingen, att de 4 0 0 kronorna undandroges dem, hafva de utfarit i en hel del personliga insinuationer, som verkligen ej kräfva något svar. Emellertid har det aldrig kunnat falla mig in att bestrida, att det riktigaste vore, att den återstående summan fördelades mellan de fyra bästa af de kvarvarande täflingslistorna. Därför skola ock de, som protesterat mot den i n:r 33 af Idun föreslagna lösningen af frågan, få sin vilja fram — dock med frisägande på förhand från redaktionens och prisdomarnes sida af någon som helst garanti för uppnå- ende af ett absolut rättvist resultat. Detta öfvergår mänsklig förmåga. Att vi skola döma med god vilja och efter bästa förstånd, därom kunna alla vara öfvertygade. Det fortsatta granskningsarbetet kommer dock, så- som vi redan påpekat, att taga rundlig tid.
4. hvarigenom Bergslagets skuld till Banken, som den 30 Juni 1849 uppgick till 99,850 R:dr 47 sk. 9 rst., vid samma lid innevarande år blifvit nedsatt till 28,107 R:dr 3 sk. 5 rst. Banko. §• 61. Utaf Spar-Bankerne i Riket hafva, under tiden sedan den 30 Spar-BanJuni 1849, endast de i Malmö och Christianstad inrättade begagna t ZlitZ-räte den genom 189 §. af Banko-Reglementet dem förunnade Kreditiv-rätt. §. 62. I afseende å Bankens Diskon t-rörelse, få Revisorerna, med åberoDiskont-ropande af Högloft. Banko-Utskottets till Rikets Ständer under JN:o 68 [åZ-Konafgifna Berättelse öfver förrättad revision af Banko-Diskonl-Verkets * Gö rörelse och förvaltning år 1850, meddela nedanstående sammanfattning Malmö. af Lålie-Konlorens i Götheborg och Malmö rörelse under samma tid: A. Allmänna Diskonten, eller utlåning med omsätt ningsr ätt Inkomster: Diverse arfvoden och tillfälliga aflöningar 2,469: 1,238: 38. — Fastighets - onera och underhåll . — 1,135: 38. Tillgång vid årets slut:
Beträffande derefter frågan om anläggande af en jernväg mellan Helsingborg och Eslöf, så har Kongl. Maj:t, på sätt ofvan blifvit anförd*, ansett, att särskilda banor till Helsingborg och till Landskrona, hvar för sig ledande direkte till Eslöf, med afseende på dessa städers läge icke rimligtvis borde komma till utförande, utan att banornas förening vid lämplig punkt borde utgöra ett vilkor för deras understödjande med allmänna medel. Kongl. Majit har ock, med ledning af ingifna kostnadsförslag, antagit, att en jernväg af lika spårvidd med stambanan, om än med något mindre kostsamt byggnadssätt, än det derå använda, i sådant fall kunde i lämplig sträckning utföras med omkring 3,450,000 R:dr. Utskottet, som, lika med Kongl. Majit, anser af allmän vigt, att södra stambanan genom en jernväg sättes i direkt förbindelse med Helsingborg, hvilken stad, med en folkmängd af 5,708 personer, likaledes drifver en icke obetydlig utrikes handel, som i medeltal lemnar en tullinkomst af 230,000 Ridr, samt från hvilken den årliga spanmålsskeppningen kan uppskattas till mer än 1,200,000 kubikfot, har icke eller förbisett, att Helsingborg, på sätt Herr von Troil uti sin motion erinrat, onekligen under stränga vintrar, då Köpenhamns och Malmö hamnar tillfrysa, är det naturligaste öfvergångsslället till Danmark; samt att, om Helsingborg blefve genom en bibana förenad med södra stambanan, likasom Helsingör sannolikt inom ett eller annat år blir förenad med det Danska jernvägsnätet, så skulle Helsingborg vintertiden blifva den punkt, öfver hvilken såväl post-, som personaloch godstrafiken emellan Sverige och kontinenten, så vidt den går öfver Danmark, komme att ega rum. Utskottet har derföre desto heldre funnit sig böra förös da, alt anläggningen af den föreslagna vägen melian Helsingborg och lämplig punkt på LandskronaEslöflinien med lån af statsmedel må understödjas, som för ifrågavarande jernvägsanlägg - Stats-Utshottets Utlåtande N:o 88.