Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa skolor stå under en särskild ministers befattning och äro icke af större omfattning, än alt lim kan egna sin speciella uppmärksamhet åt dessa skolor; och fordras det vid något tillfälle alt Regertn inhemtar närmare kännedom örn deras beskaffenhet, och den vill förskaffa sig visshet, att undervisningen vid den ena skolan går i bredd med undervisningen vid den andra, så saknas det visserligen icke personer, som Den 39 Augusti e. m. äro competenle alt bedomina sådant oell kanna åtaga sig en sådan förrättning för tillfället. Då dessa skolor kontina att ligga på ställen der gymnasier eller andra skolor gemensamt med dem äro föidagda, torde det ej heller vara omöjligt att intressera de lärare i mathematiken tn. m., sorn der äro anställde, alt vara närvar, för att tillse och bedomina huru examina förrättas. Dessutom torde det icke böra förbises, att örn ett sådant ephorat fanns, men ulöfvades i en ensidig riktning, eller förvandlades lill en sinecur, det kunde blifva mera skadligt än gagneligt. Af sådan anledn, hafva Utsktn icke ansett sig böra å stat uppföra delta anslag. Ilr af Schmidt, Georg Lars: I likhet med den reservation jag afgilvit i de sammansatta IJtsktn, får jag äran bär anföra, alt jag icke finner Utsk:ns fördelning af skolornas förläggande öfver Riket vara riktig i så måtto, att de proponera Gefle stad för de norra delarna, då det ligger 8 städer norr om Gefle, hvilka alla hafva mer och mindre, och somliga ganska betydlig skeppsfart. Således skulle jag anse skäligt oell billigt, att den skolan bltfve inrättad i Sundsvall i stället för i Gefle. Då vore det ingen svårighet för eleverna; de hade alt välja emellan Stockholm och Sundsvall. Man invänder till förmån för Gefle alt der äro stora varf och stor skeppsfart; men det är ej heller någon brist derpå i Sundsvall; icke långt derifrån ligger ett af de betydligare varfven i norra delen af Riket. Örn skolan blir i Gefle, mäste man från somliga städer resa 1 qo mil för att komma till en sådan skola. Jag anhåller således 0111 återremiss, med begäran att den ena skolan matte förläggas till Sundsvall.
Skulle, efter anställd laga undersökning, den anklagade befinnas brottslig, fälles han, utom i de fall denna Lag serskildt uppgifver, lill ansvar och ersättning efter omständigheterne, enligt 18 Cap. Ilandels-Balken. § 3.' Beträdes en eller flere af Fullmägtige att, i hvad till Bankens angelägenheter hörer, hafva emottagit och åtlydt någon annan befallning eller föreskrift ifrån eho det vara må, än af Rikets Ständer, deras Banco-Utskott, eller, med de i Riksdags-Ordningen och Instructioner utstakade villkor, af Rikets Ständers Revisorer, utan atL deremot hafva gjort alla de föreställningar och protester, det af Banco-Utskottet vid 1809 och 1810 årens Riksdag för Fullmägtige utfärdade Reglemente föreskrifver, vare den eller de, sora till beslutet bidragit, förlustige så väl Rikets Ständers, som ock annat allmänt medborgerligt förtroende. Tillskyndas, genom Fullmägtiges förhållande, härvid Banken eller dess credit något lidande, skola den eller de brottslige, jemte skadeersättning, dömas till fästning på två till högst fem^ år, efter omständighelerna, dock utan arbete. § 4. Som Banco-Fullmägtige ej ega att öfverlägga i närvaro af något ombud från Konungen eller Regeringen, och det är föreskrifvet, att, derest beinälde ombud, efter derom gjord föreställning, vägrar att sig aflägsna, Fullmägtige då böra uppskjuta öfverläggningen och afsluta sessionen; hafva den eller de, som denna föreskrift brutit, förverkat Rikets Ständers förtroende; och bör en sådan förseelse af nästkommande Revisorer genast anmälas hos Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och dermed förfaras på sätt i 2 § stadgadt är. § 5.
Undertecknad har bekommit 2 tunnor hvete och l tunna råg i kommissionsarfvode för Ultuna Instituts räkning för år 1862, som härmed qvitteras. Upsala den 28 November 1862. L. F. Grönbeck. Styrelsens för Alnarps Landthruks-institut underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid granskning af detta Instituts räkenskaper för år 1862. Underdånigste Memorial. Som Eders Kongl. Maj:t, i nådig skrifvelse af den 21 sistlidne Oktober, infordrat Styrelsens öfver Alnarps Landtbruksinstitut underdåniga utlåtande öfver de af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningar, dels öfver bokföringsmethoden vid Alnarp, dels deröfver, att Styrelsen utbetalt 280 R:dr af Institutets medel för upprättad ritning öfver Lomma kyrkobyggnad, så får Styrelsen i underdånighet afgifva följande utlåtande öfver ifrågavarande anmärkningar. — 327 — Med anledning af den af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningen öfver bokföringen, »att ej af densamma med tillräcklig klarhet och tydlighet framginge, i hvad mån de särskilda delarne af hushållningen gifvit vinst eller förlust», får Styrelsen i underdånighet anföra, att den bokföringsmethod, som den 14 Mars 1862 vid Alnarp infördes, innan den af Styrelsen antogs, förelädes Institutets Revisorer, som, efter verkställd granskning af densamma, förordade dess antagande såsom afhjelpande de brister, som vidlådade det äldre bokföringssättet. Vid den praktiska tillämpningen af det nya systemet för bokföringar visade sig dock, att ehuru detsamma fullständigt redogjorde för den vinst eller förlust, som hvarje gren af hushållningen lemnat, och ehuru detsamma var äfven i den minsta detalj redovisande, — så lemnade detta system dock ej en så hastig öfversigt, att man ej, utan att till en viss grad studera sig in uti detsamma, kunde få en klar föreställning om de resultater, som alla grenarne af hushållningen lemnat.
V i återkomma till ett närmare omnämnande. K. Dramatiska teatern bjuder sedan i onsdags på ett nytt program, då för första gången uppfördes » Teatern », k o m e d i i 4 akter af Gustav Esmann, öfversättning från danskan. Vi äro först i nästa n:r i tillfälle att uttala vår mening o m föreställningen. Sven Scholanders Musikoch Bellmansafton i Vetenskapsakademiens hörsal fredagen den 22 dennes var, s o m vi förutsagt, till trängsel besökt samt utmärkt g e n o m den för dessa högtidsstunder kännetecknade h ö g a o c h intima stämningen. Men så var också programmet af uppryckande slag. Efter Sehlstedts små idyller och Frödings dråpliga » I valet o c h kvalet » samt » Melangtä- rens intåg i Kalsta », mästerligt föredragna hvar efter sin art, följde den ej mindre spirituelt återgifna internationella af delningen med den beskäftige o c h förnumstige » Vetter Michel » i spetsen, följd af bland andra » Capitän und Leutenant », som defilera förbi ända in i » H i m m e l und H ö l l e », af den kysstäcka » Collinette », af » Le vieux mendiant » m e d sitt hjärtskärande » c ' est parfait&gt; o c h af » la gentille p ' tite cousine » med sitt naiva lilla bref till » son cousin ». Och så till slut en hel uppsjö af våra egna gamla oförlikneliga, ypperligt individualiserade Bellmansfigurer. Gör efter, den s o m kan! August Lindbergs maiiné å k. operan sistlidn e söndag bjöd på » Gringoire », 2:dra akten ur » V i skiljas », » V i d vaggan », monolog, framsagd af fru Ellen Hartman, danska visor, sjungna af fru Helga Hoving, samt svenska o c h franska sånger, föredragna af herr Sven Scholanäer. Matinégifvaren förde själf s o m den älskvärde poeten-vagabonden Gringoire sina trupper i elden och afslutade segerrikt attacken s o m Des Prunelles i » V i skiljas ».
Summa 34. samt att äfven i Frankrike och England flere privata inrättningar för samma ändamål funnes; — att den åsigt väl blifvit uttalad, att Sverige, utan alt behöfva organisera dylika anstalter, kunde draga fördel af de vetenskapliga upptäckter som i denna väg göras i främmande länder, och åtnöjas, till besparande af utgifter, med den lägre grad af vetenskaplighet, som vore tillräcklig för enklare agrikultur-kemiska frågors besvarande, men att Akademien dock för sin del icke trodde det allmänna meningen skulle vara benägen att tilldela Scheeles och Berzelii fädernesland en så underordnad ställning i en gren af tillämpad naturvetenskap, som vore den i ekonomiskt hänseende vigt igaste af alla i Sverige, der man ännu saknade alla analyser på fodervexter och sädesslag, vexta på Svensk jord, och alla med vetenskaplig noggrannhet anställda utlodrings - 20 lii/. No 4 till Kongl. Mnj.ts Naii. Prop. N:o 4, örn Statsverket '1859. försök med Svenska vexter, så alt, om den Svenske landtbrukaren ville lära känna vexternas näringskraft eller deras särskilda inverkan pä djuren, eller ladugårdsprodukternas sammansättning m. rn., han nödgades hemta uppgifterna från länder med olika klimat och jordman, samt åtnöja sig med en blott gissning, det hans egna produkter af djuroch vext-riket vore lika med de utländska; — all en nästan lika stor obekantskap syntes vara rådande i afseende å den Svenska jordens sanna beskaffenhet; — samt att det varit under erkännande af denna brist och med öfvertygelse om vigten af dess afhjelpande, som de vid det Åttonde allmänna Landtbrukaremötet i Jönköping sistlidna år församlade jordbrukare fattat beslutet att ingå med ofvanberörde underdåniga framställning om anslag till tvenne Agrikultur-kemiska Försöks-stationer vid landlbruksinstiluten på Ultuna och Alnarp. På grund häraf hemställde
Enär likväl Glasbruken hittills, såsom till Lån oberättigade, icke allesamman uppgifvit sine tillverkningar, och således någon säker grund icke kunnat hemta* för bedömmande af hvad för deras Lån-understöd skulle erfordras, hafva Riksens Ständer i denna osäkerhet funnit lämpligt att afsätta en viss Summa för Glasbruken intill nästa Riksdag, då Riksens - Underdåniga Skrifvelse?'. sens Ständer derigenom blifva i tillfälle att känna ifrågavande tillverknings rätta belopp och i anledning deraf förordna huruvida den må i Allmänna Fördelningen af Manufaktur-Diskont-Fon. den inga. — För sådant ändamål hafva Riksens* Ständer alitsa anslagit i 00,000 R:dr ytterligare till Manufaktur-Diskont-Fondens förstärkning* för att Vid fördelningen af den öfriga Diskont-Fonden delas emelian samtlige Glastillverkare, som till Dåns erhållande behörigen sig anmält , efter en lika grund i mån af tillverkningarnes varde) hvarvid Riksens Ständer anse någon annan förändring uti de gällande Reglementariske Föreskrift ter för tillverkare af ostämpelbat vara, som eget njuta Lånbiträde af Manufaktur-Diskont-Fonden, icke i afseende på Glas-tillverkningen böra tillämpas, än att , då denne icke, såsom andre Fabriksvaror, i större poster på en gång, utan en. dast i smärre vanligen afsättes, samt Glastillverkare således icke äro i tillfälle ait, på sätt för Manufaktur-DiskontFondens Låntagare i allmänhet är påbudet, såsom säkerhet för Länet förete Varuköparnes Skuldebref eller Accepter, måga de istället jemte sitt eget Reversal bifoga tvenne för vederhäftighet kände personers Proprie Borgen föc Lånets belopp , hvilka derigenom ikläda sig samma ansvarsskyldighet , som i afseende på Köpares nyssberörde Skuldebref eller Acceptet ar i Re*a glementet föreskrifvem Den Summa, som till ManufaktnrerneS och.
D e t är d o c k en himmelsvid skillnad mellan att dagligen i allt större kvantiter använda ett för organismen fördärfbringandc gift än att försättas i ett fullkomligt ofarligt tillstånd, som bringar jämnvikt i själen o c h skänker den trötte o c h sömnlöse ro och lugn, ett tillstånd, som ingen förnuftig människa borde förtänka en sjuk, att han längtar därefter, ända till dess han själf lärt sig att vara o c h förblifva frisk. T y däruti ligger den hypnotiska behandlingens v ä s e n: den är en uppfostran för själ o c h kropp, äfven o m den obetydligaste kroppsliga sjukdom på detta sätt blir botad, går härigenom den sjukes moraliska kraft bättre o c h luttrad fram ur behandlingen, emedan den har skänkt honom en lärdom. Därigenom att han förstår koncentrera sina tankar, hvilken konst de flesta, som varit föremål för hypnotisk behandling, ha fått lära sig, har han ett värdefullt medel i sin hand att kunna öfvervinna många krämpor o c h lidanden. Man träffar människor, som, utan att hafva någon kännedom om hypnotisk behandling, förstå liksom Campanella att göra sig känslolösa för smärta eller liksom K a n t kunna Otto G. Wetterstrand. (Forts.) Huru känner man sig härunder och huru befinner man sig efter uppvaknandet ur det hypnotiska tillståndet? E n tysk läkare, som själf varit föremål för hypnotisk behandling, beskrifver på följande sätt hvad han erfor: » e n outsägligt välgörande värmekänsla strömmar g e n o m hela kroppen, man känner sig liksom undanryckt tyngdlagarne, man tycker sig ha förlorat all makt öfver sina lemmar, det s är, som om kroppen upplösts i ett behagligt intet. Ingenting i världen skulle ha förmått mig att öppna ögonen eller upplyfta cn af mina armar. Jag hade blott en enda önskan o c h den var, att detta sömnliknande tillstånd ännu rätt länge måtte fortfara. Visserligen hade jag icke förlorat medvetandet, jag var herre öfver mina tankar o c h förnam allt, som försiggick omkring mig, men redan detta lätta hypnotiska tillstånd visade mig, huru oändligt välgörande, lindrande o c h lugnande detta måste verka på öfverretade n e r v e r.
Från Wälloflige Borgare-Ståndet, S. D. Instämde Borgnre-Ståndet t Högloft, Rilcjlerskapets och Adelns enligt nu ankommet Protocolls Prof. Utdr rf, ao Dtcetnbi isas. 47S Tdtdrag af den 19 dennes* fattade beslut, att de tjtskot. *ens Secreterare ociiCancellistei tillkommande Arfve* den och Tractamenten icke måga till dem utbetalas förrän genom Riddarhus Secteterarens qvitto intygas* det Utskottens Protocoll och Handlingar) ordentligen inbundne, blifvit till Riddarhus Archi* vet aflemnade; gällande sådant likväl icke i afseende på Statsoch Banco-Utskotten, hvilkas Handlingar icke i Riddarhus Accliivet förvaras. D. tjppiästes Hedervärda Ronde - Ståndets Protocolls-Utdrag af denne dag, enligt hvilket Bonde Ståndet, som, i anseende till Riksdagens förestående slut hödgades afstå från annan handlägg. niög äf StatsBancooch iLag-Utskottens Betankande, N:o 673, i anledning af en från BondeStåndet remittefad motion örn förnyad underdånig framställning till Kongl. Maj:t, i afseende på frågan om enskilde Personers och Bolagsrätt, att sins emellan inom Riket Utställa Invisningar, funnit sig likväl böra uti särskild underdånig Skrifvelse eller AdreSse öfverlemna åt Kongl, Maj:t att i s’m vishet vidtaga sadar.fe modificationer uti nu gillande 4?S Prof. Vtdr, d. 10 Decewb, 1823, föreskrifter om private personers Invisningar, sorn till befordrande af dessas omvändbarhet i allmänna rörelsen kunna nödige firmas för att intill näsfa Riksdag blifva gällande; Uti hvilket beslut BondeStåndet inbjudit de öfrige Riks-Stånden att instämma. Men Borgare-Ståndet fann, på Herr Talmannens hemställan, sig icke kunna] denna inbjudning antaga.
Silfverbrand för af dem liden förlust vid uppförandet af Landshöfdingeresidensbyggnaden i Luleå; N:o 112, i ani. af väckt motion ang. beredande al s. k. semester för civile ernbetsoch tjenstemän, m. m.; N:o 113, i ani. af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt; N:o 114, i ani. af väckt motion om anslag af allmänna medel för aflöning af brovaktare inom Thorsångs församling af Kopparbergs län; N:o 115, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. ang. disposition af kronobonden på, Gotland för dervarande presterskaps aflöning; Den 26 Maj f. m. N:o 116, äng. verkställd omröstning i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor; B evillnin g s-Utskottet: N:o 13, i ani. af Riks-Stms skiljaktiga beslut ang:de ordalydelsen af 9:de §:n i Bevillnings-Stadgan; N:o 14, i ani. af erhållen återremiss i vissa delar af Betänk:t N:o 8, ang:de tullbevillningen; Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 4, i ani. af väckt motion om upphörande eller nedsättning i vissa fäll af nu stadgade transitoafgift och magasinshyra för transitogods; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
Och de kommo till den öfversta Presten Hilkia, och man fick dem de penningar, som till Guds hus införde voro, hvilka Leviterna, som dörrarna vaktade, församlat hade, af Manasse, Ephraim, och af allom igenlefdom i Israel, och af hela Juda och BenJamin, och af dem som i Jerusalem bodde. Och de gåfvo dem uti arbetarenas händer, som beställde voro till Herrans hus; och de gåfvo dem som arbetade på Herrans hus, der det förfallet var, att de skulle förbättra huset. De samme gåfvo dem sedan timbermannom och byggningsmannom, till att köpa huggen sten, och höfladt trä till bjelkar, på de hus, som Juda Konungar förderfvat hade. Och männerna arbetade på verket på sina tro; och öfver dem voro skickade Jahath, och Obadja, Leviter, utaf Merari barn; Sacharia och Mesullam, utaf de Kehathiters barn, till att drifva arbetet; och voro alle Leviter, som på strängaspel kunde. Men öfver dragare, och dem som drefvo till allahanda arbete i all ämbeten, voro utaf Leviterna, skrifvare, ämbetsmän och dörravaktare. Och då de togo ut penningarna, som i Herrans hus inlagde voro, fann Hilkia Presten lagbokena, som Herren genom Mose gifvit hade. Och Hilkia svarade, och sade till Saphan skrifvaren: Jag hafver funnit lagbokena i Herrans hus. Och Hilkia fick Saphan bokena. Och Saphan bar henne till Konungen, och gaf Konungenom svar igen, och sade: Allt det i dina tjenares händer befaldt är, det göra de. Och de penningar, som i Herrans hus funne äro, hafva de lagt ihop, och fått dem föreståndarenom och arbetaromen. Och Saphan skrifvaren underviste Konungen, och sade: Hilkia Presten hafver fått mig ena bok. Och Saphan las deruti för Konungenom. Och då Konungen hörde lagsens ord, ref han sin kläder sönder.
Kommerserådinnan, som i vissa fall var ganska nedlåtande, tog plats midtemot, och sedan hon omtalat allt för fru Bern, och denna lofvat göra sitt bästa, att få reda på förhållandet sist till i morgon afton, tillade kommerserådinnan: ”Se åt, fru Bern, huru det ligger för vårt hus i afton. Jag är som vanligt i ruter; tag Rosa i hjerter, och så kan hon för ro skull taga kandidaten i klöfver.” Fru Bern bortsköt kaffekoppen, tog en pris, luktade på sin svampdosa, blandade och lät kommerserådinnan taga af. Snart var, under allvarsam och betydelsefull tystnad, den stora rutan med alla sina rader utlagd. Sierskan snusade ännu en gång och hostade. Fru Widen sade: ”Nå!” ”Ja ha,” började fru Bern, ”är det icke nu presist på samma sätt, som det legat flera gånger förut, ja hela vintern? Ett förfärligt bråk i huset, kalaser och fremmande utan ända, och alltsamman härrör från en ljuslagd herre, såsom det tyckes, en äldre karl. Det är således klart, att det icke blir i anledning af bröllopet; ty kaptenen är ännu för ung, han, och mörklagd dertill. Dessutom liknar här sig allsicke till något bröllop, efter allt hvad jag kan se och förstå. Tvärtom synes det, som en stor sorg och tystnad kom att följa på det der bullret. Se här! nådig frun kan räkna sjelf. Der ligger klöfver äss; det är huset. Ett, två, tre, fyra, m. m.; der ha vi nionde och der trettonde kortet. Sannerligen för min Gud, så sannt jag heter Brita Lisa, blir icke här någon slags sorg af, det säger jag; men det tycks mig vara hvarken sjukdom eller dödsfall. Hvaruti det ledsamma består, kan jag icke riktigt utreda; men något af vigt blir det. För nådig frun ligger det riktigt dråpligt, så här närmast omkring. Kaffekalas utan all ända, och någon glad och angenäm nyhet samt en mörk vara. – Mamsell Rosa ligger ljus, glad i tankarne; men, min Gud, så den kaptenen har mörkt omkring sig! Hvad i Herrans namn kan allt detta vara?
Jag skulle visserligen tillstyrka bifall af Utskottets Utlåtande, så vidt det rörer skyldigheten att på vissa ställen aflemna räntehö, men får deremot fästa uppmärksamheten på den förändring, som är i fråga, af en skyldighet, hvilken förut ålegat jorden, den att vid Thomas-dag bestämma, om den vill erlägga räntan in natura, eller contant. Denna grund blifver nu ändrad på ett väsendtligt sätt, såsom jag tror, till skada för en stor del af Uppland och Westmanland. I dessa trakter, der allmogen till en stor del, åtminstone hvad de contanta tillgångarne angår, lefver af foror, är det omöjligt för dem, att i Augusti månad beräkna sin fodertillgång. Utskottet har orätt i den princip, att man kan i medio af Augusti känna fodertillgången. Den blir ej då bekant; icke derföre, att ju icke årsväxten då är känd, utan derföre, att allmogens vanliga näringsfång i dessa orter först börjar i November eller December, när föret kommer, och att man då först kan bedömma, hvad man be - Dea 29 Maj i. hofver. Jag anhåller derföre, att den delen måtte skiljas från det öfriga i Utlåtandet, och att Utlåtandet må bifallas, men utan rubbning af den hittills räntegifvare förvarade rätt att vid Thomas-dag bestämma, om de vilja lemna varan i contant, eller in natura. Det ärsannt, att det kommer att göra ett försvårande i beräkningen af hötillgångar för Hofstallet, men det måtte icke komma i betraktande viden sådan fråga, och de skyldigheter, som ålegat jorden, måtte vara af mera vigt, än denna lilla omtanka hos StallStyrelsen. Grefve Possej Arvid: Förhållandet är sådant, att räntegifvarne från Westmanland begärde, icke allenast vid sista Riksdag, utan äfven vid flere föregående, att det måtte tillåtas dem att betala räntehöet med penningar. Vid sista Riksdagen bifölls detta, och i följd deraf blefvo magasinerne, eller de förvaringsställen, der höet emottogs, till en del bortsålde.
Mitt yrkande af afslag på punkten afsåg egentligen den del deraf, som rör den serskilda afgiften, hvilken skall erläggas af den, som icke begagnar frimärken. Hvad Gr. Mörners yttrande i saken angår, så beklagar jag, att icke alla ägde den lyckan att afhöra det, då den första punkten afgjordes; ty Gr:n har enl. min åsigt fullkomligt ådagalagt, det oriktiga i grundsatsen af ett medelporto, och jag tror, att ingen kan nöjaktigt gendrifva Gr:ns argumenter. Emellertid, sedan man lyckats att genomdrifva första punkten, återstår icke annat än att jemväl antaga de s. k. frimärkena. Jag får således förklara, att min protest emot punkten ioke rörde den del deraf, som angår frimärkena, utan endast den föreslagna afgiften af 1 sk., hvarmed den brefskrifvande allmänheten hädanefter skall belastas. Jag förnyar min anmärkn., att denna afgift kommer att drabba icke blott dem, som Gr. Mörner och jag åsyftat, utan alla korrespondenter, såvida de icke förskaffa sig lodvigter lika säkra som de å Post-konl. befintliga, ty om brefvet derstädes befinnes tyngre än korrespondenten trott det vara, måste denne förse brefvet med ytterligare ett frimärke, som skall påsättas af postförvaltaren och straxt måste korrespondenten för detta besvär betala 1 sk. Den brefskrifvande allmänheten får således vid mångfaldiga tillfällen vidkännas detta godtyckliga postporto, om jag så må uttrycka mig. Sådant kan, såsom Gr. Mörner påtagligen ådagalagt, icke vara rättvist eller billigt, emedan det är hvars och ens rätt att betala med kontanta penningar. Jag anhåller således, alt R. o. Ad. icke. må bifalla denna del af punkten, utan afslä densamma. Det må sedermera af K. M. bero, att för den förlust, , postförvaltare lida genom uphörande af poslböckerne, hålla postförvallarne skadeslösa: men icke är det billigt eller rättvist, att brefskrifvande allmänheten skall vidkännas denna ersättning. Hr von Knorring: