Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Taga våra mödrar i allmänhet sitt dyra, jag skulle vilja säga heliga kall med det allvar, som frågans omåttliga vikt kräfver? Tyvärr behöfver man ej blicka vida omkring för att inse, det mycket i dessa stycken återstår att önska. Långt ifrån alla hem äro, hvad de borde och kunde vara. Allt för många mödrar öfverlämna åt tjänarinnan den omedelbara vården om de späda små och nöja sig med en blott inspekterande ställning inom barnkammaren, såvida nämligen de ej afskudda sig äfven denna plikt såsom allt för besvärlig. Detta öfverlämnande är tyvärr numera så vanligt, att det nästan betraktas som ett hälft underverk, om en mor ur de bildade klasserna med egen hand t. ex. ombesörjer sitt lilla barns morgonoch aftontoalett. Jag sade: » nöjer sig » med en blott inspekterande ställning, ty den moder gör stora förluster, som på detta sätt afstår rättigheter, hvilka borde vara oförytterliga. Ä r det ej naturligt, att ditt barns första kärlek kommer att tillhöra sköterskan, så vida denna nämligen ej gör sig alldeles ovärdig densamma? På henne falla blickarne ur små nyvaknade barnaögon, mot henne sträckas små knubbiga barnaarmar. Det blir hon, som får värmas af det oskuldsfulla leendet, de kärleksfulla smekningarne; med ett ord, det blir hon, som kommer att intaga första platsen i barnets hjärta, du den andra, om ens denna beskäres dig. Ä r ej redan detta stora förluster? Men ej nog härmed. Man kan med skäl frukta, att förhållandet mellan dig och ditt barn aldrig kan blifva det rätta, innerliga och förtroliga, om det ej får, jag skulle vilja säga växa in. Man kan befara, att det för hela lifvet kommer att blifva något af främlingskap eder emellan. Den mest lidande parten af eder två blir dock ditt barn, som aldrig får den verkliga kärleken till sin moder och sålunda gör en oersättlig förlust. Den rätta såningstiden försummades, då kärlekens säde kunnat i barnets hjärta slå djupa rötter, mäktiga att värma och värna hela lifvet igenom. Enligt den naturlag, som Gud nedlagt i våra hjärtan, kan nog äfven i ett senare lifsskede ett slags kärlek till modern uppstå hos barnet, men då vida underlägsen den förra, så till art som bärkraft.
Dä jag deremot anser, alt faslighelshelåningen bör öfverllyttas, och dä räntan för denna lånerörelse endast är 4 proc., sä blir del väl nödvändigt alt anskaffa någon särskild tillgång för Riksg.cont. för alt kunna uppehålla del gångbara värdet å sina obligationer genom inlösandet af någon viss andel deraf årligen. För sådant ändamål torde det vara angeläget, att en del af den bancovinsl, som för Riksg.coults utgifter anvisas, i första rummet disponeras lill inköp af ett visst ärligt belopp af dessa obligationer. Hvad beträffar kostnaderne för faslighelslånerörelsens öfverflyltning, så torde de blifva högst obetydliga, helst jag icke kan föreställa inig annat, än all de tjenstemän i Banken, som äro anställde i och för denna lånerörelse, oaktadt den ifrågaställa öfverllyttningen, böra bibehålla samma functioner som förut, endast med den skillnad ali de komma alt lyda under Fullmäktige i Riksg.- 5 H. 70 554 Den 19 December. cont. i st. f. 'Fullmäktige i Banken. Enligt min öfvertygelse, måste dessa tjenstemän nemi. vara för pl ig tade att, utan afseende derpå om deras öfverstyrelse utgöres af Riksg.conhs eller Bankens Fullmäktige, fullgöra de åligganden, hvarför deras nuvarande löneinkomster blifvit dem tillerkända, dock med bibehållande härvid af den befordringsrätt inom Banken, som, på grund af gällande författningar, kan dem för närvarande tillkomma. Uti 10 punkten har Utsk. bestämt ett maximum för hvarje gren af den lånerörelse, Banken kommer att bibehålla. Deremot har jag ingenting att invända, utom hvad detta rörer lån på guld och silfver samt jern och koppar. I afseende pä denna lånerörelse anser jag, alt, hädanefter såsom hittills, ieke något bestämdt maximum bör fastställas. Likaså anser jag nrig böra bestämdt bestrida den rättighet och skyldighet, som Bancofullm. skulle erhålla, att använda uti en annan lånegren de medel, som icke kunna begagnas uti den gren af lånerörelsen, hvarför de äro anvisade.
Msj. de icke kunna hafva rättighet att få detta onus fördeladt på öfriga jordbrukare inom kommunen, socknen, häradet eller länet, och billigheten talar för denna åsigt. Om t. ex. en jernväg anlades i en viss trakt, så kan man antaga att samtlige de inom ett visst afstånd från jernvägen belägna egendomarne hade fördel af densamma, men större delen af dessa jordägare kunde hafva sina väglotter åt ett annat håll, och då erhöllo de förre en fördel utan motsvarande skyldighet; hvaremot de sednare belastades med bördor, som vida öfvervägde fördelen af jernvägens begagnande för deras transporter, helst om de sjelfve bodde långt derifrån. Jag skulle derföre tro att en återremiss icke vore otjenlig och dervid borde bifogas en önskan att [Jlsk. ville utlåta sig öfver denna fråga, hvilken, enl. min tanka, blifvit öfverhoppad i Betänlot. Man kan ännu icke på lång tid antaga såsom grundsats att vägbållnings-skyldigbeten bör skiljas från jordbruket: ty i denna som i många andra frågor kan den rigtiga invändningen göras att egendomarne hafva af do nuvar:de innehafvarne blifvit ärfda eller köpta med de skyldigheter, som f. n. åligga dem. Men det hindrar icke att billigheten kan fordra att om de onera som sedan gammalt ålegat jorden, genom nya inrättningar blifva mångdubblade, så bör någon ersättning lemnäs. Utsk. har i sitt förslag om rättighet till vägpenningars uptagande gått en medelväg, då Utsk. icke velat inlåta sig i vidare organisations-förslag. Jag tror likväl att, på sätt Gr. Sparre anmärkt, vägpenningarne efter afdrag af upbörds-kostnaden, flerestädes skola lenina föga öfverskott. Emellertid kan icke denna fråga som jag nu vidrört, komma under behandling om Belänkit punktvis föredrages. Jag har derföre begagnat mig af tillfallet att på förhand yttra mina åsigter, och jag får tillika hemställa, huruvida icke det nyanförda må föranleda till återremiss.
$Mepapper, och skotseln af sina affarer 8lj n k o n ' pir; sqn eller ins@ition; som mad $ af absolnt ' sgk ?rll@ flirenade panktligliet $Oh ~ o g g r ~ n l ~ '; b ntfgrindet det anfortrodda uppdraget afvensom prisbilliihet. E n slidail institution a r Stockholms Enskilda Banks .Notariatafdelning $. (xi#za !.Nyg !atal.I. son1 nnder garanti af Siockholms Enskilcla Bank Htager sig vHrd och forvaltning af enskilda personers ocli kass0.k-s vardepapper. Om .en person: has Notariatafdelningen deponerar obligationer, inkasserar Notariatafdelningen vid forfallotiderna kuponger ocli tillhandahaler deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdelningen utlottningar af obligationer oc ?l underrattar deponenten i god tid, ifall en denne Pllliorjg obligation biifvit atlottad, samt lainnar - forslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet. Exempel. Om inteckninga? ' ileponeras 110s - Notariatafde1niiigen underrattar Notariatafdelningen galdenaren darom a t t rantorna H inteckningarna skola till afdelningen inbetalas, hvarefter de medel, som inflytn, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen att inteckningarne blifva i vederborlig tid for-nyade. Om en hos afdelningen deponerad inteckning genoin underliten fornyelse sknlle " forfalla, ersatter Stockl~olms,. Enskilda Bank darigenom .uppkommen skada. Fiirvaringsafgift: 50 ore fgr. kr pr 1 ', 000 kronor af depositionens varde, dock ej under tv8 kronor. ' W n d s t ~ i i m. Taeqje hgftet. - Pris 1 Irr. FOrhandlingarna vid det 5: te # Nordisk-Lutherska Missionsmotet i Stockholm den 26-29 Aug. Utgifna af, 4. IZoZmoctin, Pris 2 kr.
Uteblir Taxeringsman utan att BeviHningt-Utikotlets Betänkande M S. laga förfall anninia, höte för hvarje gång 3 R.dr R:mt till Stadens fattige; och vare Taxerings-Kommiltéen ) i k v ii I oföihindrad alt pnhörja och fortsätta sina göromål, så vida, oberäknad Oidlöianden, minst hälften af Ledamöterno äro tillstädes. § 103- Från Hof-Rålter, Collegier, Publika Verk, Akademier och offentliga Läroverk Skola, till upplysning för Taxerings-Kommilléerne, förteckningar öfver Embetsoch Tjenstemäns löncvilkor till Öfver-Ståthållaren och Konungens Befallningshafvande tidigt insändas; kommande dessa Verk att för förteckningarnes både riktighet och tidiga meddelande ansvara. § 104 , Taxerings-kornrnitté bör vid bestämmandet af den synbara förmögenhet, som uppkommer af bandel, rörelse, näring och handtering, söka all möjlig upplysning om hvarje skatlskyldigs belägenhet och inkomst, för att, utan väld, mannamon eller ensidig afsigt, samvetsgrant påföra hvarje skattskyldig hvad, efter de i denna stadga antagne grunder, af honom bör erläggas; hvarvid den allmänna föreskrift gäller, att afdrag för skuld eiler ränta derå icke må ega rum. § 108. Sednast •”inom tre veckor, efter det Taxerings-Kommittéerne i städerne slutat sina förrättningar, skola Protokoll, Handlingar och Längder af de personer, sorn blifvit förordnade att dem föra, vid bot af En R:dr SO öre R:mt till Stadens fattigförsörjning, för hvarje dag dermed längre dröjes, ingifvas till Magistraten, hvilken, vid enahanda bot, åligger, att samma handlingar lill Konungens Befallningshafvande inom åtta dagar derefter insända.
Staten skulle ega rätt här och der fråntaga och hit och dit disponera kommunernes medel, har motionären föreslagit, att 1539 och sednare års dispositioner af helgonskylden från socknar inom Lunds stift till Lärdoms-skolorna derstädes måtte upphöra, samt helgonskylden till socknarne och dess ursprungliga bestämmelse återställas; samt att Staten mätte af egna medel anslå ersättning till sina skolor för aflöning af deras lärare, hvilken ersättning, enligt Kongl. Kammar-Kollegii vid 1847 och 1848 årens Riksdag lemnade utredning, skulle utgöra en summa af 7,937 R:dr 38 sk. 4 rst. banko; 2,:o. Af Riksdags-fullmaktigen Pehr Nilsson från Malmöhus län, med hvilken Riks d agsf 111 i m äk t i ge Johannes Nilsson och Jöns sindersson från samma län sig förenat och som på anförde skäl instämt uti hvad af Riksdags-fullmäktigen Nils Andersson, på satt nyssberördt är, blifvit föreslaget; samt 3:o. Af Riksdags-fullmäktige Bengt Gudmundsson och David sindersson från Hallands län, hvilka hufvudsakligen andragit, att då sjelfva grunden för helgonskyldens utgörande i gamla tiden till städernas skolor af inom två mil från städerna varande hemman, nemligen att ifrån skolorna djeknar och korgossar skulle besörja kyrkosången i landtkyrkorna, upphört, sedan numera landtför - Slats-ltskoUcls Ullålande, iV.-o 123. 5 samlingarne sjelfve höllö i kyrkosången inlärde klockare, och derjemte största delen af utskyld en, sora varit ämnad till understöd för fattiga disciplar, efterhand öfvergätt till aflönande i städernas skolor af sjelfva lärarne, föreslagit, att de socknar i Halland, der helgonskyld nu utgjordes till städernas skolor, måtte från och med år 1855 tillåtas disponera densamma för sina egna folkskolors behof, under förändrad benämning af skolskyld, samt att såsom ersättning för denna städernas skolor sedermera icke tillkommande inkomst måtte af Statsmedel anordnas till Halmstads lägre lärdomsskola 150 R:dr, till Warbergs lägre lärdomsskola 450 It:dr och till Falkenbergs pedagogi 50 R:dr, eller tillsammans 650
Då det står i dennes fria val att begagna testamentet eller ej, måste det underlåtna offentliggörandet tydas så, som skulle han af testamentet ej vilja sig begagna, hvartill flera omständigheter jemväl kunna föranleda, bland andra den, om testamentets begagnande vore förenadt med sådane vilkor, som medförde uppoffringar eller olägenheter å testamenlstagarens sida. Alt underkasta sig dessa vilkor eller ej, måste bero på honom sjelf, och deri ligger ett j'tterligare skäl för Lagstiftarens fordran, att hvar och en, som vill begagna testamente, bör i laga ordning detsamma bevaka, — en fordran, som finnes klart uttryokt uti ofvan åberopade lagbud, och som öfverensstämmer med hvad lagen i allmänhet stadgar i afseende på bevakande af rättigheter. Nu, emedan de af motionären föreslagna nya sladganden i Ärfda-Balkens 18 Cap. således, enligt Utskottets tanka, icke öfverensstämma med en rigtig uppfattning af lagens föreskrifter, och Utskottet, på grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, ej eller finner skäl föreslå den af motionären ifrågasatta ändring i lagens omförmälde stadganden, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Herr Cederschjölds ifrågavarande motion måtte lemnas ulan afseende. Stockholm den ii November 1844* å JU 86. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Nov. kl. 1 e. m Betänkande, i anledning af väckt motion om förlängd tid för besvärs an följande öfver Under-Rätts Utslag vid husesyner ä prestebohl i He/singland. Till Lag-Utskottets utlåtande har Hederv. Bonde-Ståndet öfverlemnat ett af Riksdags-fullmägtigen Lars Larsson från Gefleborgs
Jag tror mig visst icke äga firianciela kunskaper elis jetnftgoda med mängdens; meri påstår likväl* att då jag hänvisat RiksgäidsCoritoirets Creditiv i Banken Såsom tillgång i detta fall, har jag icke syndat emot några Sunda fmancereglor, och icke hjelpt till, att storta en önskad byggnad, i hvilken jag vill deltaga. Jag tror, ätt RiksgäldsCoiitoiret i alla händelser må i3« - Den i3 April. sle hafva ett Creditiv på Banken. Annat är, att återbetala summan i nästa månad, och annat, att assignera utan fond. I min reservation har jag framställt 3-procentslåneräkningen såsom den, från hvilken medlen böra tagas; och jag tror mig kunnat göra det, då icke mer än 14 dagar fordras för återbetalning. Jag anser således som ett skrämskott, att icke våga taga dessa 100,000 R:dr på Banken. 3-procents-räkningen står nu så, att då Rikets Ständer år 1823 anvisade en upplåning af 2 millioner, hade denna räkning vid förra årets utgång likväl icke mer än en skuld af 35,000 R:dr. Denna skillnad har uppkommit genom inbetalning af influtna öfverskotts medel, och. Rikets Ständer få i StatsUtskottetS Betänkande om RiksgäldsVerket tillfälle inhemta orsakerne, hvarföre 3-procents-räkningen kan visa delta resultat. Om nu på samma räkning upptagas 100,000 R:dr, hemställer jag till hvar och en, om deraf kan uppstå någon fara för Rikets financer. Åtminstone skall jag förklara mig färdig att såsom alldeles okunnig utgå ur FinanceBeredningen, om en sak, hvilken synes mig så enkel, kan medföra någon våda. Jag är hvarken loftalare för eller ifrig motståndare af Canalen. Jag har i min reservation uttryckt en lugn tanka, som jag hoppas skall gillas af allmänheten; då jag tror, att de som skulle lägga nej_, i fall fråga vöre att begynna Canalarbetet, nu lägga jctj för att en gång I Den i3 April. få slut derpå.
Williams har i det afseendet såsom resultat af undersökningar, verkställde af Nicholas Wood, uppgifvit följande tabell med tillägg, att densamma måste vara underkastad väsendtliga modifikationer, men dock i det hela torde kunna anses innefatta det sannolika förhållandet, nemligen, med antagande att ett lokomotiv af en viss kraft vid 10 Engelska mils hastighet förmår draga en tyngd af 250 tons, så minskas samma lokomotivs förmåga i mån af hastigheten, som foijer: Hastighet i mit. Motsvarande dragningskraft 10 , 250 Tons. 12VS . t 184 » 15 .. 138 » 20 .. 83 » 25 .. , . 50 » 27V, . 38 » 30 .. 28 » »Detta har Friherre Ericson i sitt memorial förklarat för en alldeles origtig sats och en orimlighet samt till bevis derpå meddelat, på sidan 14, en tabell, som innefattar motslåndet att öfvervinna vid olika hastigheter. Deraf skulle visa sig att, då motståndet af den last, som skall framföras, vid 12 Engelska eller omkring 2 Svenska mil utgör 1,273 så är det vid 48 Engelska eller 8 Svenska mil 5,130 ff, följaktligen icke mer än omkring 21 '2 gånger så stort, eller, med andra ord, samma last fordrar vid 8 mils hastighet 2V2 gånger större ångcylindrar än vid 2 mils hastighet. Men det synes mig att Friherre Ericson härvid blott upptagit en faktor i räkningen och utelemnat en annan af icke mindre vigt. För att göra detka klart anhåller jag att man inå föreställa sig ett lokomotiv ensamt, utan IS Ståts-Utskottets Memorial M 77. någon last efter sig. För att detta lokomotiv skall gå med två mils hastighet, skola dess drifhjul gå omkring ett visst antal hvarf i minuten, t. ex drifhjul of något öfver 6'/2 fots diameter, eller 10 alnars omkrets, måste gå omkring ett hvarf i sekunden och cylinderpistonerna, som dermed äro sammanbundna, måste likaledes göra ett hvarf fram och tillbaka, eller Ivå slag i sekunden hvardera.
Här berättade hon för barnet om den goda friherrinnan Perlkrans, hvars stoft nu äfven hvilade här, och sökte att inplanta hos flickan vördnad och kärlek för Gud och menniskor. Hon talade om farfadren, och huru glad han skulle blifva, om Amalia vore lydig och god, ty då fick han återse henne som en engel hos Gud. Från en dylik promenad kom hon en afton. Petters schäs på gården sade henne att han var hemkommen, efter att hafva varit borta i flere dagar. Marie mötte Leonna i förstugan, hon syntes blek och upprörd; genom den öppna salsdörrn såg hon brodren med långa steg mäta rummet. I förmodan att någon huslig tvist varit å färde, skyndade hon med barnet på sitt rum; men knappt hade hon lagt bort hatt och schal, förrän Petter steg in. Att han kom in till henne, var något så ovanligt, att hon nästan begynte darra. Aftonsolen kastade sitt rosenskimmer på alla föremål, men ändå var Petters ansigte gulblekt, uttrycket hemskt, och ögonen rödsprängda, med en mörkröd rand omkring — följder af vid sus och dus genomvakade nätter. Han anslog en tillkonstlad, skämtande ton, som småningom fick en ansträngning af bitterhet. Han ursäktade sitt besök genom underrättelsen, att han kom i egenskap af «talman» till systern. Han hade skäl att förmoda, det hon redan borde vara mätt på det ensamma lifvet, och sina besynnerliga visiter hos de döda, sade han; det vore hög tid att tänka på de lefvande, och lefva sjelf — det ville säga: taga sig en man, komma ut i verlden, se sig om der och föra en stat, svarande mot den förmögenhet, hon medförde.» Stum, hade hon åhört denna bekräftelse på hvad pastorn sagt. Petter fortfor uppmuntrad af hennes tystnad: «Den man som passar dig bäst, är öfverkommissarien Renner; han är väl icke alldeles ung, men också icke gammal, några och fyratio ungefärligen. Han umgås i de bästa husen, både på landet och i Lovisa; hans döttrar behöfva en mor, som för dem omkring för att roa sig, ty Renner är ingen gnidare.»
Den finaste synål ter sig, som man vet, sedd genom mikroskop, som en skroflig gärdsgårdsstör; men i naturen är hvart grässtrå, hvart fjun. ett verk, i hvilket, vid allt starkare förstoring, ständigt öppna sig nya, ändlösa perspektiv af fulländad konst. Men det har blifvit sagdt: » Med öronen skolen I höra och icke förstå, och seende skolen I se och icke förnimma », och dessa ord finna sin tillämpning äfven i fråga om aktgifning på naturen. Detta är en iakttagelse, som man har haft rikt tillfälle att göra under vistelsen på ett sommarnöje. Man går i allmänhet förbi, som något trå- kigt och trivialt, hvad som i själfva verket är helt fullt af intresse och konkret lif. Naturen vet icke om någon étalage, jämförlig med den t. ex. i juvelerarbutiken, och därför uppmärksammas ej hennes smycken. Det kostar litet ansträngning att blifva bekant med henne, och därför vänder mången henne likgiltigt ryggen. Man tager henne vanligen i klump, så till sågandes, och talar om ett träd, en blomma, en fågel, utan att vidare fråga efter, hvad det är för ett träd, för en blomma eller fågel. Denna slöhet och okunnighet i natursaker skola vi vakna upp ur och sträfva att rycka oss ifrån, och framför allt böra vi söka uppfostra barnen att icke blifva sådana sömngångare som vi själfva, utan väcka dem till kärlek för naturens skönheter, till aktgifvanvande på hennes underfulla företeelser. Därigenom bereda vi dem en rik källa till glädje och njutning. Tusen föremål af intresse skola då framställa sig för dem, och den tomhet tråkighet och enformighet, som uppstå på landet, då man ej har annat att göra än att » gå och se på ångbåten » — sommarens bästa förströelse för stora och små —, som man kan bättre utantill än mången lexa, skola därigenom förekommas. Naturligtvis är här ej tal om något egentligt vetenskapligt studium, utan endast om den praktiska naturvetenskap, som hvar och en på egen hand kan inhemta, sådan t. ex. som en skogvaktare eller en fiskare förvärfvar under sitt lif i skog och på sjön, och om den vakenhet, som dessa ofta besitta.
Vill någon klaga öfver Sockne-Nämndens beslut, gore det efter den hänvisning och på det sätt, föregående ll:te §. det föreskrifver, rörande besvär öfver Socknestämmas beslut. 34 §. Förolämpande med ord eller gerning mot Ordförande, vice Ordförande eller Ledamöter straffas, enligt 9 §. af 18 Cap. Missgernings-Balken, jemförd mod Kongl. Ålderman tillkommer, utom hvad honom såsom Nämndens Ledamot åBih. till R. St. Fröt. 7841• to Sami, 1 Afd. 9% Expeditions-Utskottets Förslag till und Skri/velse, N-o 4°i* ligger, att inom roten vaka ofver och handhafva de angelägenheter, som Nämnden i allmänhet tillhöra, samt tillse efterlefnaden af de beslut, som af socknestämma eller Nämnden tagne blifvit, hvarföre han inför Nämnden är skyldig att redovisa. Der rote är så vidsträckt, att ålderman icke kan omedelbart handhafva den nödiga tillsynen, må Nämnden besluta om dess delning, och för den del, eller de delar, derinom ålderman icke är boende, tillsätta en tillsyningsman, hvilken, under åldermannens inseende, handhafver de derinom förefallande bestyren. Tillsyningsman eger lika rätt att afsäga sig sitt uppdrag, sorn i 17 §. är ålderman medgifven. 36 §. Om menighet vill, utöfver hvad nu är förordnadt, åt Sockne-Nämnd uppdraga sådana gemensamma angelägenheter, som icke tillhöra ernbetsoch Ljenstemäus befattning, må derom å Sockuestämma beslutas, och då tillika förordnas, om hvad dervid skall iagttagas. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den n Juni 184 <• Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den ii Bonde-Ståndet den 12 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j med förslag till Stadga om fattigvården i Riket. (Lagoch Ekon.- Utsk. Bisv. och Ekon. Utsk. Mern.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 28 och 29 sisth Juli på bordet lagda Prot.-Utdrag den 11 Augusti 1854. 347 Utlåtande N:o 191, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 92, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, och då, i sammanhang dermed, jemväl föredrogs Hedervärda Bonde-Ståndets, genom en deputation aflåtna, inbjudning till instämmande i det vid föredragning af ifrågavarande Utlåtande af Bonde-Ståndet den 31 i samma månad fattade beslut, att bifalla de af Utskottet föreslagna förändrade stadganden för de särskilda länen jemte hvad Utskottet i öfrigt, beträffande frågan, tillstyrkt, dock under förbehåll, att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat län kunnat ega rum, vid beräkning af de nuvarande persedlarnes belopp och deras omsättning till penningar eller annan räntepersedel, varda rättade; fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med frånträdande af sitt förut i fråga om dagsverks-räntan fattade beslut, bifalla så väl Utskottets tillstyrkande, att densamma måtte få till penningar förvandlas, som de i öfrigt af Utskottet tillstyrkte förändringar af hvad i Betänkandet N:o 92 blifvit föreslaget; hvarjemte det nu förevarande Utlåtandet i öfriga delar lades till handlingarne, samt Ridderskapet och Adeln fann BondeStåndets inbjudning, sedan densamma genom Ridderskapet och Adelns sålunda fattade beslut blifvit i hufvudsaken antagen, icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och a/slogs Särskilda Utskottets, den 5 dennes f. m. på bordet lagda. Memorial N:o 14, med Ordnings-stadga för större brännerier.