Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke m. fl. hafva redan visat, att, om det nu framlagda förslaget lill gemensam tanke antages, detta ändamål omöjligen kan vinnas. Jag har sagt, att det är min öfvertygelse, att om R. o. Ad. antager Const.Ulsk:s afgifna förslag, bibehålles R. o. Ad. såsom ett politiskt element och kan värna sitt anseende och Konungamakten samt fäderneslandet. Alnöjas icke. de öfrige Stånden med detta R. o. Ad:s offer för fäderneslandet, välan! Må då R, o. Ad. bryta lansen till det yttersta. Jag ålminstone skall derefter icke tillstyrka antagandet af något förslag till förändring i representationen. Hr Carlheim Gyllenskiöld: I motsats till flere föreg:de talare upträder jag att förorda Gr. Rjörnstjernas förslag lill gemensam tanke. Jag gör detta ur flera särskilda skäl, bland hvilken det ena gäller förnämligast med afseende å närvarande förhållande, de öfriga kunna anses gälla för all tid i hvarje konstitutionel monarki. Mitt egentliga skäl lill förordande af sjelfskrifvenheten, i närvarande stund, är, att om R. o. Ad. nu, utan något förbehåll i afseende å sättet för de af Utsk. föreslagna val af Adelns representanter vid riksdagarne, afstår sin sjelfskrifvenhet, skall bibehållandet deraf svårligen kunna någonsin härefter med framgång användas såsom medel att åstadkomma en för fäderneslandet nyttig och betryggande förändring af Riksförsamlingens sammansättning och arbetsordning. Har man nu kunnat anföra R. o. Ad:s beslut, årenl840 och 1844, att afstå sjelfskrifvenheten mot villkor af en representationsförändring, hvars hufvudgrunder voro kända, af R. o. Ad. särskilt pröfvade och godkända, hvad skall man icke göra, om R. o. Ad., utan alt i det ringaste fråga efter, hurudan Adelns representation hädanefter skall blifva, eller huru de val skola förrättas, som komma att för framtiden bestämma R. o. Ad:s utseende och sammansättning vid riksdagarne?
Jag bekänner att jag icke hört lalas om någon enda, som upfattat det vigtigaste bland chefskapets åliggande — det alt upamraa och bilda efterträdare till ej blott sin egen plats, utan till hvilken som helst af de vigtigare befattningarne inom administrationen. Tvertom känner jag •— och någon hvar torde hafva samma erfarenhet — förmågor, som bortdomnat under åratal af andefattigt renskrifveri uti verken, samt gått förlorade för fäderneslandet, i stället att de kunnat håde gagna och hedra det. Och ser man på tjenslemknnens aflöning, huru otillräcklig och låg är icke den. Ur det dagliga lifvets erfarenhet har man tillfälle Den 31 December e. ni. 379 alt lära, att man icke kan få ett godt arbete utan alt betala det i förhållande till den lid och skicklighet, sorn derpå blifvit nedlagde. Huru kan man då begära att i det allmännas tjenst få ett godt arbete med så ömkligt små löner, som Staten består de fleste afsina tjenare? Huru vill man vänta sig, att då personer med kunskaper och skicklighet kunna inom det praktiska lifvets verkningskretsar vinna tidig utkomst och riklig bergning, de utmärklare förmågorna skola föredraga att svälta och domna i Statens tjenst heldre än att på enskild väg och inom de praktiska yrkena söka oberoende och välstånd. Den stora grundorsaken till bristen på skickliga embetsmän ligger sålunda, efter min tanka, uti saknaden af upmuntran och i en otillräcklig aflöning. Men den ifrågavande bristen har icke mindre sin grund deri, att jemte en aflöning, som uti de lägsta graderna föga öfverstiger, eller såsom inom militären, icke ens upgår lill en vanlig dränglön, det är sä illa sörjdt för tjenslemännens pensionering, att Staten af en barmhertighetskänsla, som har sin rot och näring uti medvetandet alt hafva alltför njuggt vedergällt deras arbete, måste till samhällets stora skada bibehålla dessa tjenare, långt efter sedan de äro för sina åliggandens verksamma skötande odugliga.
Den är det också i sjelfva verket genom nära uteslutande rättighet att besitta jorden och genom tillträde till alla de indrägtigaste embeten, som icke nödvändigt fordra högre insigter. Ehuru alla embeten äfven stå öppna för ofrälse män, så hinna likväl desse sällan till dem, och då det händer, förvandlas de sjelfve till adelsmän. Sådana embeten tillhöra dock blott den högsta och högre adeln, medan den mindre förmögna landtadeln lefver på sina gods. På den civila banan tjena sådana högembetssvenner utan lön i de lägre graderna (d. ä. de låta förrätta dessa tjenster) och tillskynda derigenom statskassan en besparing, medan de förvärfva sig sjelfva en förtjenst, som snart bör belönas. Då den ärfda egendomen hufvudsakligen öfvergår till äldsta sonen, så är det isynnerhet de yngre sönerna, som på detta sätt måste försörjas. Men, såsom sagdt, gäller detta endast den högre och rikare adeln. Den fattigare, som är utan förbindelser, och hvars uppfostran, likaså litet som den högre adelns, går ut uppå inhemtande af kunskaper, har svårare att komma fram. Bördsstoltheten hindrar den att idka någon näring, och denna större del af adeln befinner sig derföre icke i någon serdeles prisvärd belägenhet. Så är adeln gynnad icke så mycket genom bördens privilegier, som genom sin rikedom och sin ställning till hofvet. Endast Ungerska adeln njuter stora privilegier, såsom dem, att ensam ega jord och ensam hafva rätt till embeten, jus honorum. Rätt att ega jord hafva i de öfriga länderna, jemte adeln, borgare i alla «kejserliga, fria städer» samt köpare af kronogods. Med undantag af denna rättighet och frihet från konskription, är den Österrikiska adeln såsom herrskande kast derföre heldre en byråkrati, än en aristokrati. Till de fördelar, som äro den högre adeln förbehållna, höra äfven biskopsdömen och andra kyrkans högre värdigheter. Bland de förra finnas de, som gifva en inkomst af 300,000 Fl. Conv. M., ehuru andra gifva knappt tiondedelen af denna summa.
Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående DykeriVerket; af följande RiksdagsFullmägtiges Motioner: vice Talmannen Jon Jonssons, om inrättande af en Policemagt Den 22 Junii e. m. »99 på Landet, till förekommande af sedeförderf; Jan Eric Janssons, angående Brohållningsskyldigheten; Anders Danielssons, angående Presterskapets löningsvilkor; om lösen för vederhäftighetsbevis; samt om förekommande af obetänksamme giftermål bland tjenstehjon; Carl Bergmans, om förvarande af Kronans MunderingsPersedlar; Carl Falanders, rörande förändring af tiden för tjensteiijons flyttning; om fritt uppköp af tackjern; om Dömares skyldighet att ersätta sin Vicarius; samt om en utvidgad smidesrättighet; Lars Larssons om Smålands HusarRegementes förändrande till Infanteri; om nogare bestämmande af tid och ort i Pass; samt om afskaffande af hjelpe-dagsverken; Lars Nilssons, om beklädnadsbidrag inom Piteå Socken, äfvensom om vidsträcktare rätt till tjäru-bränning; Nils Insulins, om byggnadshjelp; om Nämndemännens i Stockholms Län befrielse från Hålloch Reserveskjuts; om förändrad votering vid Markegångssättningar; om afskaffande af Dykeri-och BergningsCompagniet; angående upphäfvande af Inrikes Tullförpassningen; samt om förändring i parmmätning; Joban Bengtssons, om skyldighet för Åsele Lappmark att deltaga i allmänna Beväringen; Olof Janssons, att väghållningsskyldige må berättigas sjelfve underhålla sine vagar; RiksdagsFullmägtiges från Gottlands Län, om undervisning derstädes för Barnmorskor; samt om förbud emot vidare utgräfningar af myror och kärr 200 Den 32 J11 ni i e. m. på Gottland; Petter Petterssons, om indragning af Landsfisealstjensterne; samt om inqvarterings-skyldigheten på Landet; Eric Erssons, om underhåll af sådane personer, som flytta från den ena Församlingen till den andra, utan att kunna sig försörja; Eric Svenssons, om rättelse i Expeditions-taxan; Casper Wikmans, om lindring i skyldigheten för Landtmannen att förpläga tågande trupper; om upphäfvande af Upsala Läns Byordning; om grunden för roterings utgörande; samt om förändring vid utkröning af SkogsefFecter; Anders Anderssons, att fångar hädanefter må färdas till fots; Nils Månssons, angående vägars begagnande öfver andras ägor; Peter Pehrssons, om förbud mot införsel af Danska hästar, samt om anställande af Fiscaler vid Consistorierne; Göran Anderssons, om slitpenningar m. m. för Soldater; Johan Olssons, att i Almanachan må införas Extract af PostTaxan; Jacob Petter Anderssons, angående Strörotes-skyldighet vid Soldats uppsättande;
F;n bokstaflig» ordalydelse, måste (a afgöias; och du grundlagen, hvad tolkning inan än gi('veide risa moia, i det minsta alltid är mera för ett sådant afgörande än mot det, och Hr Landtm, således icke såsom skeft grundlagsenligen kunnat vägra propos. på dessa votertspropostr, — ty grundlagen medgifver uli sin 55 § af Riksd.- Ordn. endast detta då en fråga väckes, men ingenstädes lernnar den Landtmarskalk eller Talman rättighet att bedomina grundlagsenligheten af en fråga, som redan varit under Utskts behandling, hvilket strider bokstafligen mot grundlagarnes ordalydelse, dock icke då dess grundlagsenlighet eller grundlagsvidrighet kan vara tvifvel underkastad, i hvilket sednare afseende samma lag väl måste gälla för en Landtm, som för alla andra domare att hellre fria än fälla, — då Hedei v. BondeSt., säger jag, detta oaktadt visat den delicatess mot dessa MedSlånd, att det ansett detta mindre grundlagsenlig» förfarande å deras sida endast hafva kunnat vara en åtgärd äfen tillfällig pluralitet och genom en inbjudning velat lemna Ståndet tillfälle att visa, alt detta sätt att behandla grundlagarna eller godkänna dess behandling icke får tilhäknas oss såsom Stånda så anser jag det hvarken anstå R. o. Ad. eller något Stånd, att ej visa samma grannlagenhet tillbaka; långt mindre att icke omfatta tillfället att från oss afvända den beskyllning för mindre samvetsgrann! omgående med grundlagarna, hvilken annars rättvisligen skulle drabba oss, och jag anhåller derföre oin bifall till inbjudningen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag får fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att det är en betydlig skilnad emellan förhållandet med de ifrågavar. voter:s-propos;na och förhållandet med dem, öfver hvilka BondeSt. nu har röstat i förstärkt StatsUtsk. De propos: n, som nu ifrågaställa*» äro endast godkända af tvänne Stånd, men af de andra Stånden ogillade.
Bland dessa skaldestycken af evärdlig förtjenst, som blott oegentligt kallas ”öfversättningar”, emedan de i sjelfva verket äro fria (till och med förskönande) ombildningar, synes den till tiden första varit den allbekanta ”Lydia”. Född redan under hans återfärd från Danmark, i parken vid det i Ydre belägna, ståtligt vackra och då af en hans vän 37 bebodda herresätet Olstorp, gaf denna Lydia, genom sin åminnelse, en ny försköning åt ett ställe, hvarom en sednare skald 38 plägade yttra, att ”Naturen har der slösat med herrliga skapelser till land och vatten”. Väl hade umgänget med Kraus börjat hos Kellgren väcka en dragning till närmare bekantskap med Tysklands litteratur; hvilken han dessförinnan hade bevärdigat först med ingen uppmärksamhet, sedan med en ringa, och derefter med en likgiltig (eller i grunden ännu temligen missaktande). Man erinre sig våra i en föregående del 39 gifna utförliga skildringar af Stockholms-Postens gosseoch ynglingsålder! Väl förekomma ock, i ett bref till Kellgren från Kraus, dateradt ”Wien den 20 April 1783”, dessa ord: ”De af våra skalder, som förtjena kännas, äro min vän redan nog bekante” 40. Men huru de (då ännu) voro det, ådagalägges tillfyllest af den just vid samma tid, i det ryktbara stridsqvädet mot Thorild, fällda utlåtelsen om ”Klopstocks orim” och ”Goethes convulsioner”; ett yttrande, som af nutida granskare blifvit åberopadt kanske oftare än billigt; men som, ehvad det än föröfrigt – i sitt sammanhang med ”Shakspeares yrsla” – må bevisa eller icke bevisa, dock åtminstone förråder hans dåvarande ställning till Tysklands vittra bildning. Nu åter, med en känsla stämd genom det i en presterlig idyllverld förnyade omedelbara samlifvet med Naturen, var han redo, att helt annorlunda uppfatta både Kärlekens och Religionens språk.
Af livad sålunda uti detta ärende förekommit hade Kongl. Majit i nåder inhemtat, att Carlskrona stads förseende med drickbart och till matlagning tjenligt vatten genom andra anstalter, än som hittills nödfallsvis måst för ändamålet begagnas, utgjorde en verklig lifsfråga för den i Carlskrona förlagda talrika personal af Kongl. Majits Flotta, utgörande, enligt meddelad upplysning, med dess familjer 8,940 personer, hvartill äfven borde läggas antalet af uppfordrade båtsmän, krono-ai betskarlar och fångar, uppgående till omkring 1,506 man, samt stadens öfriga innevånare, och att någon åtgärd alt bereda dem erforderlig tillgång på berörda lifsförnödenhet alltså borde med det snaraste vidtagas. Att Staten mäste för kostnadernas bestridande mellanträda hade Rikets Ständer förut erkänt, och detta rättfärdigades äfven deraf, att, likasom stadens anläggning uteslutande afsåg, att Flottan derstädes skulle hafva sin hufvudstation, så vöre den ännu så beroende af detta förhållande, att i och med en Flottans förflyttning från Carlskrona, denna stad säkert skulle nedsjunka till en obetydlighet. De nuvarande kostnaderna för vatten-anskaffningen tyngde jemväl på Flottans utgifts-stat med ett årligt belopp, som, kapitaliseradt efter A\ procent, öfverstege 250,000 Ridr Rimt och ändock lemnade ett föga tillfredsställande resultat.
Om de icke sjelfve anse sig kunna eller böra emottaga det ifrågavarande förtroendet, förmodar jag dem äga rått ett afsäga sig detsamma, och jag inser icke något hinder för dem att nu välja _ på sådant sått finnes för dem icke något tvång och icke något hinder för oss att icke välja på dem. Då mig således synes, att ali vidare discussion häröfver, blott år tjenande till tidsutdrägt, får jag anhålla det Herr Grefven och LandtMarskalken täckte* gö; 78 Den 24 Januarii. ra proposition till företagande af Bänkmannaval. Grefve Posse, Claes Fredrid': Då jag ge. rom Ridderskapets och Adelns förtroende hade den åran att vid sista Riksdag vara Ordförande uti RiddarhusUtskottet, och således åger någon kännedom huru denna fråga då blef behandlad, anhåller jag att rörande detta åmne få uppgifva några historiska facta. Ridderskapet och Adeln var vid förra Riksdagen inga. lunda okunnig oin innehållet af 4i § Riksdags. Ordningen, då fråga var om RiddarhusOrdningens förändrande i öfverensstämmelse med Riksdagsordningen. Redan före Bånkmansvalet vid sista Riksdag uppstod mycken fråga om råtta förståndet af ofvannåmnde ehuru ej hår på Riddarhuset, utan blott enskilt, men vid sjelfva Bånkmansvalet upplåstes 21 §. RiddarhusOrdningen, då man på sått Herr Grefve Hård nu ganska rigtigt framställt, ansåg lagen vara tydlig, att alla borde i valet deltaga. Sedermera blef frågan om föråndringarne i RiddarhusOrdningen, för att sätta den i öfverensstämmelse med Riksdagsordningen, remitterad till Utskottet, och då dess Betänkande inkommit, höllos ganska långa diseussioner öfver hvarje §., dels hos LandtMarskalken på Operahuset, dels här inom Ståndet, hvilket de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter som bevistade förra Riksdagen nogsamt torde påminna sig.
I de fall, der någon, som å tjenstens vägnar talan förer, är klagande part, och saken angår skattskyldig, eller att skattskyldig sjelf är klagande, tillhörer det Öfver-ståthållaren och Konungens Bef:h:de, hvar för sitt län, att inom viss förelagd tid infordra, i förra fallet, den skattskyldiges och, i sednare fallet, den å tjenstens vägnar talandes förklaring, samt den, jemte besvärshandlingarna, till K. Kammar-rätten insända. § 17g. fr. § \\rj Bev:s-förordn. Har skattskyldig icke klagat öfver Taxer:s-comite's åtgärd, men annor, å tjenstens vägnar, dervid anmärkning gjort, och Pröfn:s-comite'en deraf, eller eljest af eget föranledande finner skäligt, att Taxerts-comiteens åtgärd ändra, eller skattskyldig klagat öfver Taxer:s-comiteens åtgärd, men Pröfn:s-comiteen likväl finner för godt att åtgärden fastställa; skall beslutet derom medelst prot.-utdr., som upptager allt hvad för besvären bör iakttagas, kostnadsfritt tillställas den skattskyldige. § 180. fr. § 14g Bevrs-förordn. K. Kammar-rätten är öfverdomstol i alla frågor, rörtde tillämpningen af denna Bevilln:s-stadga, som blifvit dragna under Öfver-ståthållarens eller Konungens Bef:h:des pröfning, och öfver hvilkas deraf fallande utslag besvär fullföljas. § 181. fr. § i5o Bevrs-förordn. Utom hvad föreskrifna § 180 stadgar, skall K.
217 11 förste seminarie-lärare, med lön 2,500 R:dr 27,500: — 11 andre d:o, med till en början 1,000 „ 11,000: — 44 instruktörer, med minsta arfvode 400 17,600: — hyra, ved, ljus, materiel m. m. för 11 seminarier; lika fördeladt på hvarje 809,0 9* 8,900: - Summa R:dr 65,000: — Häraf visar sig, l:o att hufvudlärarne ej kunna blifva flera än två vid hvarje seminarium; 2:o att andre hufvudläraven med detta anslag icke kan få den löneförhöjning, successivt till 2,500 R:dr, som Kongl. Maj:t önskar; 3:o att arfvodena för öfriga lärarne blifva små; och 4:o att resten till hyra, ved, ljus m. m. blir litet, hvadan, med bifall till Kongl. Maj:ts förslag, nya förhöjda anslag måste motses såsom af behofvet påkallade, snart nog efter denna riksdag. Häremot vore mindre att anmärka, om 11 seminarier vore af behofvet påkallade, om ej 5 sådana numera vore mera än tillräckliga, och om de 11 seminarierna med detta kunde höjas till hvad de böra. Men då seminarie-kursen är beräknad för tre år med tre skilda slutna årsklasser, så kan icke undervisningen i dessa såsom vederbör, skötas af blott två hufvudlärare, utan böra de vara tre. Att anställa tre lärare och fyra instruktörer för ett seminarium med mindre än kanske tjugo elever, kan icke heller gå an, ehuru detta skulle ske, om seminarierna vore 11 och alla skulle hafva samma organisation. Med samma anslag och fasta löner för lärarne vid 5 seminarier skulle saken få följande utseende: För ett seminarium i Luleå: 1 seminarii-föreståndare 2,000: — 1 andre lärare 1,000: — 3 instruktörer i musik, ritning och gymnastik å 400 R:dr 1,200:
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i likartade fall genom särskilda nådiga Propositioner framställt rörande dispositionen af de gamla länsfängelserna i Östersund, Umeå och Hernösand, har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att gamla kronohäktesbyggnaden vid Sundsvall jemte tomten måtte, med den rätt Statsverket dertill eger, till Westernorrlands läns innevånare öfverlåtas. Under förutsättning att, enligt erbjudande, lämplig plats för den ifrågasatta cellfängelsebyggnaden i Sundsvall, derest denna byggnad kommer till stånd, kostnadsfritt upplåtes, har Stats-Utskottet, efter tagen kännedom af de till förvarande nådiga framställning hörande handlingar, icke funnit något att emot densamma erinra; hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, med vilkor att lämplig plats för ifrågavarande cellfängelsebyggnad kostnadsfritt upplåtes, måtte bifalla hvad Kongl. Majit i förevarande nådiga framställning behagat föreslå. \ Ank. lill Exp. UuU don 11 Doc. 1865, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Om de finge användas till arfvode, och, såsom jag förmodar, fullmäktige toge till denna befattning någon af bankens tjenstemän, samt läte den närmast underordnade inträda i hans ställe, o. s. v. hela vägen igenom; så kunde dessa 3oo r:dr begagnas till vedergällning för den extra tjenstgöringen. Jag tycker således, att omgången med särskildta anslag är onödig, och att då ifrågavar. göromål ej äro främmande för hankens tjenstemän, kunde bankens fullmäktige lika väl låta dessa som andra extra göromål bestridas af någon tillförordnad, och denne aflönas af bankens medel, såsom då någon sjuknar, utan att särskildt anslag ifrågakomme. Att bestämma ett sådant, ser ut som man ville i banken hafva en särskild projectmakare på stat. Om man nu skulle skaffa sig en sådan, och han vore mycket nitisk i sin befattning, så kunde han föranleda så mycket svaromål och utredningar, att utanvid nästa riksdag beliöfde en annan tjensteman för att besvara hvad den förste föresloge. Slutligen kunde man komma derhän, att samme man möjligen åtoge sig att både uppgöra och vederlägga förslagen, hvarigenom R. St. slutligen skulle skenbarligen finna det onyttiga i hela företaget. Jag hemställer således, att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk., i ändamål att slutet må blifva rättighet för fullmäktige att förordna banken tillhörande tjenstemän till dessa bestyr, och andra att i de tillförordnades ställe sköta deras vanliga göromål, samt att betalningen såsom vanligt må utgå af bankens omkostnadsmedel. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Jag anser mig skyldig att upplysa, det meningen ingalunda är att inrätta en sådan tjenstebefattning, som Hr von Hartmansdorff föreställer sig. Jag har i egenskap af bancofullmäktig deltagit i beredarn - Den i5 Juli e. m. gen af delta ämne oell kan således vitsorda, att frågan alldeles icke är att hafva en person, som uppgör förslag och projecter, utan att hafva en i räkenskapsoch baneoverket kunnig person, som granskar de förslag, hvilka till fullmäktige inkomma.
utbytas emot krono skattehemmanet mantal Bredinge N:o 9. Efter pröfning häraf, samt enär upplyst och utredt blifvit, att de nuvarande 2:ne bohemmanen för Länsmannen i Gräsgårds härad äro, i anseende till sin belägenhet, för ändamålet oljenliga, men att deremot hemmanet Bredinge är till boställe för Länsmannen särdeles väl beläget, äfvensom, med hänsigt lill jordens bördighet och åbyggnadernes beskaffenhet, fullt jemförligt med, om icke bättre, än förstnämnda 2:ne hemman; så och med afseende jemväl derå, att ifrågavarande hemmansbyte blifvit af Kammar-kollegium och vederbörande myndigheter i orten sammanstämmande förordadt, hafva Rikets Ständer till det föreslagna utbytet af Kronolänsmans-boställena Melby och Näsby emot Kronoskattehemmanet Bredinge, under de af Kammar-kollegium uppgifna vilkor, lemnat bifall. Hvilket, till svar å E. K. M:ts Nådiga Proposition härutinnan, Rikets Ständer underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 Januari 1857. Expeditions-U/skolids Förslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1857. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Slåndet den 17 Bonde-Ståndet den 21 liikels Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående dispositionen af sex holmar i Götheborgs och Bohus läns skärgård. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22). S. A. K. Sedan, i följd af Rikets Ständers vid 1844 och 1845 årens Riksdag, enligt Nådig framställning, meddelta beslut och E. K. M:ts derå grundade Nådiga Bref af den 10 Mars 1845, E. K.