Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Systrarna blefvo också belönade, om än på ett något oblidare sätt. Men de hade nu vant sig vid hans maner, och att det var något, som följde med hans ställning i samhället, blef allt klarare för dem af den omständigheten, att han alltid var värst bullersam, när han nyss kommit hem från exercisen eller manövern. Han kunde vara riktigt dråplig, när han kom hem så där, med regementsmusiken ännu återljudande i öronen och med de sista dagarnas bataljer i friskt minne — han kunde fatta humör öfver rakt ingenting, kalla systrarna sina onda änglar, taga de silkesbroderade soffkuddarna och slänga dem i kakelugnsluckan, hotande med att vilja flytta, om de icke togo bort allt det krimskrams, hvari de ville dränka honom. Och så kunde han, röd ända upp öfver hjässan, gå upp till små- flickorna eller, när det varit för galet, på ett hotell för att ligga där öfver natten, för att regelbundet nästa morgon komma hem igen med presenter till en hvar af systrarna och med den mest änglalika mildhet ånyo sträcka ut sig i sin gungstol, medan Dinah hämtade hans tofflor och Berntine fick brådtom att söka fram den lättaste af hans med tunga pärlsnören belastade pipor. Och allt efter som dagarna gingo och de krigiska minnena blefvo mera aflägsna, inlullades Hans Didrik åter så småningom i de gamla vanorna, med soffor öfverlastade af mjuka kuddar, en lång ostörd middagslur med middagsdrömmar och kanariefågelskvitter. — Och år gick efter år. till sist så många, att slutligen ingen tänkte på det i familjen ofta omdebatterade: om icke Hans Didrik snart skulle ha sig en hustru. Systrarna hade med tiden blifvit klena af sig. Men då de voro så många och den ena alltid tänkte på den andra, blefvo alla små krämpor så väl omhuldade, att de aldrig urartade till någon egentlig sjukdom. Om kvällarna var man gärna tillsammans, och de båda hushållen turade om att ha hvar sin vecka. Då kunde där uppstå både ifriga och långvariga dispyter, t. ex. om hvem som skulle läsa högt. De andra ville icke, att Dinah skulle göra det; hennes ögon voro för svaga.
Sålunda egde exempelvis flottan 7-tums eller 72-pundiga kanoner dels af Amiral v. Sydows och dels af Stats-rådet Ehrenstams konstruktion, då deremot arméens kanoner af nämnde kaliber Amro konstruerade efter 1840 års modell. Utom dessa pjeser, som laddades från mynningen, hade arméen i sina fästningar 2 modeller af 72-pundiga kammarladdnings-kanoner; och funnes således af 72-pundiga kanoner fem särskilda konstruktioner. Enahanda Amre förhållandet med de mindre pjeserne. Eältartilleriets kanoner \mre nemligen till tyngd, tappar, sigten, skott-tabeller och ammunition olika flottans landstignings-kanoncr, och dessa sednare icke lika vid Stockholms och Carlskrona station. Vidare funnes Arid flottan af 6-pundiga bombkanoner tre å fyra modeller samt af de 30-och 24-pundiga kanonerna likaledes fyra; varande dock dessa 8 å 9 modeller af bomb-kanoner, 8 modeller af 30- och 24- pundiga kul-kanoner samt minst 6 modeller af 6- och 12-pundiga konstruerade efter år 1831. Aldre i bruk varande kanoner af hvarjehanda pundighet varierade ännu mera i afseende å storlek och konstruktion. Det ena örlogsfartyget vöre bestyckadt med 72-pundiga bomb-kanoner samt 30 å 36-pundiga kul-kanoner, ett annat med 60- ocb 24-pundiga. Hvarken linieskeppen sinsemellan eller fregatterne hade samma sorts bestyckning, likasom ej heller fästningarne. Icke min - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 39 dro anmärkningsvärd brist på gemensamhet och system företedde arméens och flottans handvapen, deraf funnes fem särskilda slag, nemligen: tappgevär, tappstudsare, upprefflade gamla gevär, kammarladdningsoch minie-gevär.
Herr Heijkenskjöld har förment, att det skulle vara af särdeles nytta att af BevillningsUtskottet få veta ungefärliga beloppet af den summa, som vore at£ påräkna af Tull och andia Bevillningstiflar; roen då nämnde Utskott, åtminstone hvad angå Tullinkomsterne, icke kan förr ån mot Riksdagens slut sådant utreda, kan jag ej annat åo för - Den 11 Februarii. S6rnya min hemställan, det frågan må förfalla,' såsom ej medförande någon nytta och ej eller af behofvet påkallad. Grefve von Rosen, Axel: Jag förenar mig med de Herrar, hvilka bestridt Herr Heijkenskjölds motion, och det är af den orsak, att jag tror det vara en physiäk omöjlighet för BevillningsUtskottet att utföra det uppdrag, hvaråt motionen syftar^ för att styrka min sats, torde mig tillåtas något localisera ämnet, och då förekommer, när ordningen inom Bevillningsutskottet framkallar Götheborgs förmåga att utgöra Bevillning, huru ställningen varit, är och kati blifva. För några år sedan steg Bevillningssumman af Staden till i5o, å 160,000 Riksdaler, nu utgör den knappt 5o,ooo, som ändå med möda utgå. År 1817 fanns 4 millioners rörelse-capital, (inbegripet de t,5oo,ooo CanalActier, sorn i egenskap af hypotheker kunde förskaffa penningar). Nu sedan förenämnde rörelse-eapi» tal är bortryckt, finnes ej mera penninge-till-j gång för de handlande, än den de uti Stockholms låne inrättningar med kostnad, tidspillan^ och till obetydligt belopp kunna erhålla.
Ä andra sidan mäste äter Utstoltet, för /in del, medgifwa det Upsala Stift i frägan om ArkeBistoppswal wrde framför alla andra böra höras ock, om ej decidera, Åtminstone dertvid nägorlunda inflyta, för att ej twärcemot sin ön-' stan förses med en Styresman, som det lör hända ej kanner och som med misinöje skulle emotlagas. Efter noggran jemförelse och granskning af all' det ta, och för att i nägon män narma Upsala S.ists rätt till de öfriges, ät hwilka deras fria wal ar förbehållit, fär Ukstoktet wördsamt föreslä följande tillagg i Regeringsformens 29 § för att wio näst kom - Den i4 November. 65r kvrnmande Riksdag af Konung och S änder pröf« mas, att ester orden: efter förra manligheten ma intöras: dock sä att Upsala Stifts röst vid ÄrkeBrstoppöwal mä beräknas lika med fem Lo-nststorierSslockholm den 28 Oct. 1829. Pä ConstitutionsUtstottets magnar: u. ktrmnerkeim. Larl v. Rosenstein 6. 6i»kn. ^8vn klickert v. Valerius. Uidrag af Riksens Högloft. Ständers Con« stitutionsUrffottsProtocoll den 2g Oktober 1829. S. D. Frän ConstitutionsUkstottets Beflut i frägan om e i utmidgad rösträttighet för Upsala Stift, war Herr Bistoppen och Commendeuren Doctor Norstin i sä matto skiljaktig, att i händelse det gamla voieringssätte'', kunde och borde förändras, more i Herr Biftoppens tanka Upsala Slifts röst högst att beräkna emot Irenne Consistoricrs. Ut supra. klx krotocollo ^s. O. Walerius. Afskrift. ödmjukaste Memorial l
TJtf.-tull. tullberäkningen. 2: — —. af Ek 120 st. — 24 sk. — 3 sk. 24. — af Bok, furu eller gran 120 — —■ 6 1 derutöfver, till och med 42 verktums längd å de förra och 27 verktums längd å de sednare: 3:16.- af Ek 120 40.— - 8. 32.— af bok, furu eller gran 120 8. — —- 1. 6. derutöfver: etc. oförändrad t. hvilket förslag Presteoch Bonde-Stånden gillat, samt BorgareStåndet endast med den förändring, att den i förstberörde rubrik å Ekstaf ver till 24 sk. antagne införselsafgift bestämdes till 36 sk. per 120 st.; hvaremot Ridderskapet och Adeln bibehållit gällande Taxa, hvarest de af Utskottet sålunde föreslagna två rubriker finnas sammanfattade i en nemligen: af till och med 42 verktums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de senare: 3: 16. — af Ek 120 st. — 40. — 8. 32. — af Bok, furu eller gran 120 8. — 1. 6. och såvida icke sistnämnde, Stånd äfvensom Borgare-Ståndet, med frånträdande af berörde deras skiljaktigheter, instämma i Presteoch Bonde-Ståndens beslut, blifva följande voteringar för frågans afgörande nödige, nemligen: liih. tilt R. St. Den, som vill, att till contraproposition i liufvudvotei ingen om den bland Trädvaror upptagne rubriken Stäfverj Laggoch Botten-, skall antagas Borgare-Ståndets beslut, enligt hvilket lydelsen och bestämmelserne skulle blifva:
St:r med deras vid flera Riksdagar förnyade underd. framställningar om uppgifters meddelande å Kronan tillhörige byggnader och lägenheter så i Ilufvudstaden som uti Landsorterna, haft för afsigt att på ett för Statsverket förmånligt sätt disponera om hvad sora för Kronans räkning ej behöfver bibehållas, har Utskottet, som i detta ämne, under loppet af nu påstående Riksdag, kommer i tillfälle att afgifva Berättelse, trott sig, för ofvannämnde Inrättning, hvilken i öfrigt synes vara af så enskild beskaffenhet, att något allmänt understöd dertill icke skäligen bör komma i fråga, ej kunna tillstyrka afhändigandet, utan ersättning, af berörde tomtplats; men får deremot, med afseende å vigten för Enkhuslnrättningen a4o Stats-TJtskottets att erhålla full egande rätt till den af Enkefru Oelreich donerade fastigheten, hemställa: om icke, i händelse oftanämnde tomt anses för Kronan öfverflödig och på sådan grund kommer att försäljas, Enkhuslnrättningen må förklaras berättigad att, mot erläggande af hvad för tomten högst erbjudes, framför andra densamma inlösa. Betänkande n. N:o 62. a4i Utlåtande, i anledning af erhållne remisser från samtelige Respective RiksStånden på R. St:rs Revisorers, åren 1825 och 1827 afgifna, Berättelser till R. St:r, om samma år verkställde granskningar af StatsVerkets med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, Styrelse och förvaltning åren 1822, 1828, 1824 och 1825. (I.-A.) ira Puncten. Allmänna Frågor. §. «. Angrde vidsträckt beten af Revisor er nes granskningsrätt. St:rs år 1825 församlade Revisorer hafva anmält, att enär Instructionen af den 10 Jnnii 1812, som, enligt K. M:ts Nådiga Skrifvelse till R.
Otillräckligheten af de hittills varande lärarne kan häraf lätteligen inses, och hvilket äfven bekräftas vid jemförelse med de uti den Kongl. Propositionen omnämnda lägre läroverken i Landskrona oell Christinehamn, det sednare med uppgifne 76 lärjungar, utan att upprepa skol-elevernas antal vid läroverken i Ystad, i Rörås, i Mariestad m. II. ställen, hvilkas antal icke skola vara storrö än deras i Norrtelge. För ortens behyggare vore utvidgandet af läroverket en stor fördel, enär kostnaden för de unga skol-elevernas underhåll blefve betydligt mindre och deras försändande till andra eller högre läroverk kunde dels undvikas, dels fördröjas; och den nödiga tillsynen eller uppsigten af ett något mindre antal lärjungar lättare handhafvas, än vid läroverk, hvarest hundradetals lärjungar äro hopförde eller hopsamlade. Med stöd af hvad nu anförts och då ifrågavarande läroverk redan är förvandladt till ett med fem års lärokurs, hvilket förhållande genom något missförstånd icke skall blifvit till Regeringen framstäldt, innan den Kongl. Propositionen afgafs, så framställes den vördsamma anhållan, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta: att Norrtelge elementar-läroverk må uppflyttas till femklassigt, och nödiga liih. lill R St. II Sami. 1 Afd 20 154 Motioner hos Ridderskapet och Adeln N:o b9. löner beviljas åt behöflige lärare, i likhet med hvad för dylika läroverk bestämmes. Obehörigt torde icke vara att vid detta tillfälle anföra, det Norrtelge stad förlidet och detta år uppfört ett prydligt och ändamålsenligt lärohus med 7 lärosalar och boställsrum, i öfverensstämmelse med af Konungen fastställd plan och ritning, hvilket hus skall kostat den lilla stadens innevånare cirka 35,000 R:dr R:mt, deraf dock 5,000
Resolutioner, hitintills begagnade uteslutande rättighet att uppköpa alla skogs—effecter, som innehafvarne af de inom 2 mil från samma Bruk belägne Kronooch Krono-Skatte-Hemman ville afyttra, måtte för framtiden till Brukets understöd erhålla fri dispositionsrätt af de Kronan tillhörige delar utaf 5:ne inom Brukslinien liggande Kronoparken vid namn M aglehems-Ohra, Sönnarslöfs-Ohra och de Dödas Lött, hvilka Bruksegaren linder den förflutna tiden fått, utan serskild afgift till Staten, begagna, har E. K. Rl., som funnit Sig, emot 77 §. i Reger!ngsformen, icke kunna, utan Riksens Ständers bifall, om någon upplåtelse af berörde Kronoparker förordna, genom itfådig Proposition af den iStde sistlidne Janu» 3U Unilerdaniga Skrifvelger. arii, till Riksens Ständers Stafs-Utskott öfverlemna!, att till deras profning föreslå; huruvida, och med hvad vilkor, Riksens Ständer skulle finna skäligt bevilja en sadan upplåtelse af Krofioparkerne emot det att Alunbrukets omförrnälde uteslutande rättighet till uppköp af Skogseffecter komme att upphöra; hvarförutan E. K.
Grefve Frölich: Lika med Herr Hjerta finner jag mig ej hindrad af det föregående beslutet, emedan det ej bade afseende på denna fråga, utan endast huru vida Frälsebönder borde få ega Valrättighet. Hvad åter beträffar Herr Hjertås anmärkningar, kan jag ej finna, att jag lagt något hinder i vägen för Electorerne att votera samfäldt, om de derom öfverenskomma. Sådant är ej uttryckt i den redaction jag föreslagit. Det behöfver icke sägas, att om de Den a5 Maji. icke alla förena sig, de skola välja hvar för sig Häradsvis, eller ock några Härader tillsammans, allt eftersom de öfverenskomma derom. Om t. ex. det vore 5 Härader inom en Domsaga, och 2 förenade sig om en Riksdagsman, men 3:ne valde hvar för sig, så uppkommo 4 Riksdagsman. Jag kan ej eller gilla den andra anmärkningen. Visserligen kunde det hända, att flera Domsagor valde på samma person, men som det vore förbudet, gick valet om. Men jag kan väl icke föreställa mig, att man hädanefter, så lösligen som hitintills, utser Candidater. Ett utbildadt constitutionelt Samhällsskick skall väl verka, att förr än just det ögonblick, då RiksdagsKungörelsen uppläses, man tänkt på Candidat till Riksdagsman. Och då lagen bjuder att inom hvarje Domsaga välja en, tror jag ej communicationerne vara så stängda, att man icke uti ena Domsagan skulle veta, hvem man ämnar välja uti den andra Domsagan. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: På de af Grefve Frölich och flera värde Talare anförda skäl, anser äfven jag valen böra ske på ett enda ställe inom Domsagan. Ske de serskilt i hvart Härad, är inflytelsen på dem lättare, och äfven mångfaldigare, ja sjelfva Länsmannens kan då komma till.
Uiddeiskapet och Adeln lias Herr G. A. Silverstolpe ingifvit ett derifrån till StatsUtskottet, enligt ProtocollsUtdrag, af den 30 nästledne December, reroitteradt Memorial, så lydande: ”Högvälborne Herr Grefve och LandtMäivskalk, ”Höglofl, Ridderskap och Adel! ”Det kan visserligen synas nu ej tidpunc”ten vara, att väcka frågor och anspsåk, hvilka ”kunna medföra utgifter af det allmänna, eller ”att yrka undantag uti de af Konung och Stän”der lagde grunder för den Utländska Statsskuldens, nu mera tiil det mästa verkställda ”be - StatsUtsk. Betänkande)i. ”betalning, men om en Svensk undersåtes, en ”Statens Embetsmans anspråk grundas på rättvisa och billighet, om det beslut Ständerne re”dan 1815 i ämnet fattat, innebär ett erkännan. ”de deraf, må det vara tillåtet, att åter igen på”kalla upmärksamheten på möjligheten af en ”rättelse. Af denna egenskap är Konungen* ”Ministers vid de Italienska Hofven, Cantzli”Rådet och Riddaren af Nordstjerneorden La”gersviirds Statsfördrag” ”Wid Ijånets första uptagande i Genua och ”för att ingifva förtroende samt derigenom befrämja Lånets verkställighet, insatte han deruti ”sine egne medel, till ett, efter de förändringar ”Länet undergått, slutligen erkändt Capital af ”751687 Eiri, 3 Soldi, 10 Denari fuori di Ban”co. Wid 18x5 Ars Riksdag framställdes för ”Ständerne de rättvisa anspråk Lagersvärd hade ”att undantagas ifrån det betalningssätt, som ”Ständerne 1812 för den öfriga utländska Gäl”den vidtagit. Denna framställnings rättvisa ”medförde ock ett beslut, hvilket åtminstone till ”Capital godkände hans fordran, men för betal”ningen fasställde sådane vilkor, sorn medtogo ”hälften af Fordringens rätta belopp.
Skillnaden var nemi. den, att jag icke ansåg riktigt att genom bestämda föreskrifter utpeka, huru Bancostyrelsen i hvarje fall bör sig förhålla, utan att man i stället borde lemna en generel anvisning på de allmänna principer, hvarefter Banken borde skötas såsom bank; ty annat är att säga: Här håfven J tillgångar för alt alltid kunna handla sä, att J roed säkerhet tillsen, att både utvexlingen och rörelsecapitalet upprätthålles; annat är att partielt säga: Då och då skolén J begagna creditiv; då och då skolén J köpa silfver; och slutligen: Då och då skolén J indraga eller utvidxo II. 3o a34 Den ?5 Juli e. m. ga rörelsecapitalet. Ståndet har emedlertid beslutat att gå en annan väg, än jag tog mig friheten föreslå, och det lärer således ej återstå annat än att följa Utsk. — Såväl Frih. Cederström som Hr Lagerhjelm hafva talat om vådan af privatbanker, och då den förstnämnde synes vilja betaga privatbankerna ali möjlighet att röra sig med creditsedlar, enär han åt dessa gifvit namn af valutor, hvilket tillräckligt antyder hans mening, måste jag upptaga, hvad i denna del blifvit anmärkt. Om en privatbank ställes på solida grunder med en till visst belopp inskränkt rörelse, och om Statsmagterna derjemte fastställa sådana controller, att intet öfverskridande kan äga rum, vet jag icke, hvarföre en sådan banks sedlar skola stämplas med namn af valutor mera än andra bankers, som i sjelfva verket ej haft annat än valutor i rörelsen. Det vore detsamma som att förbjuda all credit, och jag skulle vilja säga ve öfver det land, som förstör den credit, hvars tillvaro beror på enskilda associationer. llr Lefren har sagt, att ingressen till Utsk:s förslag i y:de punkten tillkommit med hänsigt på hvad som skulle inträffa, om privatbanker uppstå; han har dock icke varit emot dessa inrättningar, blott ej någon oreda uppkomme genom privatbankernas sedlars upptagande i kronouppbörden.
Fadern oeh änklingen gingo vacklande, stödjande hvarandra, efter kistan och tyckte att det hela var som en mörk, tung dröm. Lille bror stod vid grafven med sin stora hatt för ansiktet och utan ett spår af värdighet, snyftande likt ett barn, som han ännu var, och likt en, som plötsligt blifvit moderlös. Henrik stod också vid grafven, med böjdt hufvud, blek och sorgbunden som förr i sina fattiga dar. Majsolen kastade sin leende glans ned öfver de brutna blomstren, som den snyftande lilla gatan strött öfver kistan. Prästen talade, men Henrik hörde e j; han grubblade. Doft föll mullen mot kistan, och kyrkklockorna började ringa. Då var det, som om Henrik ur dess klang förnummit orden: » Welche sterben, wenn sie lieben. » Och suckande vände han långsamt tillbaka till sin lycka. Den lilla gatan återtog snart sin enformiga, hvardagliga ton. Men hvar finns äfven den oansenligaste gata, där ej stundom lifvet spelar sina tragedier i människornas hjärtan? (Illustratör: D. Ljungdahl.) 418 IDUN 1896 denna nationella trohet och därtill genom sina hushållssysslor hade kommit underfund med, att det kan vara svårt nog att få eld i ett masurblock, men o m det en gång har tagit, så varar det. Därför sväljde de harmen och ledsnaden, när ungersvennens högtidliga ansikte, utan att ens våga vända sig, försvann bakom grindens rönnar, och togo sig något nyttigt före och tänkte: det är nu en gång honom jag skall ha, om j a g skall ha någon, och lyckan kommer och lyckan går, och det är inte för oss att göra något åt den saken. Man hade också så godt o m tid då, och redan de långa förnamnen vande folk af med nervositet. Men ibland blefvo de ändå litet otåliga under dylika pröfningar, i synnerhet om väderleken på något vis tog på humöret.
Så vidrigt mot köpare har ingen förut tilltrott sig att tyda det i de liesta, om icke alla Kronans salubref stadgade förbehåll om återlösen, att intet salubret med detta förbehåll skulle kunna anses innefatta öfverlåtelse af verklig äganderätt, utan böra hänföras till den klass af Kronans upplåtelsehandlingar, hvarigenom uppkoinmo endast kronoförpantningar. Att de skäl, för detta beslut, som af Häradsrätten anfördes,! icke voro väl grundade, torde kanhända nu vara visadt. Men kan det ej sättas i fråga, om icke all öfverlåtelse af äganderätt, med förbehåll om rättighet till återlösning, är ofullständig eller alldeles kraftlös? Hade man på den tid, då föryttringen skedde, ansett den icke innefatta ett verkligt köp, som medförde full äganderätt; så hade man skrifvit ord utan mening, när man i salubrefvet — 43 — skrof, att hemmanen afhändes Kronan och tillegnades köparen att njuta, bruka oell behålla till everldelig ägo samt allodialt och okonditioneradt frälse. Var den fullständiga äganderätt, sorn härmed uttrycktes, oförenlig med den Kronan förbehållna makt att godsen återoch igenlösa, när lägligt och behagligt folie; så var köpslutet bedrägligt, antingen på det sätt, att köparen för sina penningar erhöll ingen ting, eller ock att han erhöll någon ting. annat, än hvad honom lofvades, såsom t. ex. den panträtt, Himble Häradsrätt hans arfvingar tilldömdt, eller ock var det till Kronans fördel gjorda förbehåll ogildt och betydelselöst, och ägaren fick derigenom mer, än hvad honom lofvades. Och detta inträffade icke blott med försäljningen till Adrian Tripp, utan med alla de föryttringar, som i enahanda ordalag skedde om andra Kronans gods till andra personer, och hvilka voro de flesta af köpegodsen, om icke alla utan undantag. Men ett sådant förhållande lärer icke kunna antagas; och när detta icke antages; återstår ju ingen annan möjlighet, än att köpen voro gällande, sådana de i bokstafven lydde, med verklig äganderätt för köparen, och rättighet för säljaren till återlösen.
Det staden Wadstena, för fullbordande af ofvannämnde hamnbyggnad, under sistförflutna riksdag beviljade ytterligare lån å Femtontusen R:dr, äfvensom 2;ne särskilda då anvisade lån, det ena å Femtonlusen R:dr för Arboga ås uppmuddring och det andra å Tjugetusen R:dr för upprensning och fördjupning af Köpings ä, hvilka alla lån från Riksgälds-kontoret utanordnades år 1855, skola jemväl återbetalas medelst erläggande af Sex procent årligen utaf de utbekomna lånesummorna, Stats-Ulskotlels Memorial M 263. 27 hvarvid den i näst ofvanstående § föreskrifna ränte-beräkning iakttages; börande likaledes vid fördröjd inbetalning den der stadgade särskilda ränta dessutom erläggas. §• 61- Med iakttagande af samma ränte-beräkning och med enahanda påföljd, då det förfallna beloppet icke å bestämd tid inbetalas, skall Sex procent årligen återbetalas utaf det lån å Etthundrafemtiotusen R:dr, som under sednasle riksdag beviljades och år 1856 utbelaldes för slussanläggningar i Clara eif vid Deijeforss och Forshaga inom Nedra Ulleruds och Grafva socknar i Wermland. §■ 62. De för jernvägs-anläggningar, dels mellan Christinehamn och lastageplatsen Sjöändan och dels från Nora till Ervalla vid Köping-Hult-jernbanan, beviljade lån, — af hvilka det forsla å Etthundratusen R:dr beviljades vid 1847 och 1848 års riksdag samt utbetaldes från Riksgälds-kontoret år 1849, och det andra å Etthundra femtiotusen R:dr blef vid 1850 och 1851 års riksdag beviljadt samt under år 1854 utbetaldt, — skola återbetalas med enahanda årliga procent-belopp och samma ränte-beräkning, som föreskrifvits för de i 59 § upptagna lån; börande vid fördröjda liqvider jemväl erläggas sådan ränta å det förfallna inbetalnings-beloppet, som i nyss åberopade § är stadgad. §■ 63. På sätt Rikets sednast församlade