Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit i underdånighet anhålla, alt de genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 meddelade föreskrifter angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att vid penningelörsändningar begagna anvisningar af Rikets Ständers bank och dess lånekontor, mätte erhålla sådan utsträckning, att det må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, som ega fribrefsrätt, tdlåtet att, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna postremissvexlar, utgifna af bankinrättningar, som Kongl. Majit oktrojera!, äfvensom af deras direktioner behörigen bemyndigade kontor, samt ställde att, vid uppvisandet å den ort, dit vexel» skall afgå, betalas lill den person eller myndighet, till hvilken vexeln är afsedd att ölversändas; dock uuder vilkor, att i fråga om Expeditions-0tskottets Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 61. 31 penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl. Förordning, Rikets Ständers Banks och dess lånekontors anvisningar böra begagnas. Förvaltningen af Sjö-Ärendena jemte Flottans Stationer i Carlskrona och Stockholm samt Depot i Göteborg. Yid den år 1858, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, verkställda inventering af materialförråden vid Carlskrona station, bade af en på grund deraf upprättad värdeberäkning å befunna öfverskott och brister visat sig, alt de förra uppgått till 505,190 R:dr 13 öre och de sednare lill 314,664 R:dr 92 öre, hvarigenom ett öfverskjutande värde af 190,525 R:dr 21 öre Rint på öfverskolten uppkommit. Då häraf ådagalades vigten . af den skedda inventeringen, hafva 1860 års Revisorer hemställt, att så beskaffad inventering dädanefter måtte hvart sjette år eller oftare verkställas af material förrådet i Carlskrona, der det största förrådet funnes. Härvid bar befälhafvande
L® af alla andra slags dylik Fisk: 16 sk. Omröstningen härom har utfallit med 62 Ja och 57 Nej\ hvadan och när Ja vunnit, Tullen för infö randet af nedannämnde Fiskvaror är bestämd på följande sätt, nemligen: för saltad eller inlagd Cabeljou, Långor och Torsk En Tunna: 2 R:dr 24 sk., för En Tunna Lax: 6 R:dr, för all annan Sill, än den sominkommer med en åttondedels eller en sextondedels tunnor, per hel Tunna: 32 sk., för torra eller rökta Gråsidor eller Seij, 1 L® : 10 sk., för Långor och Torsk, med derunder inbegripna Rotchär samt KlippStockPlatteller Bred-fisk, per L®: 16 sk., samt för alta andra slag dylik Fisk, per L®: 20 sk. Som vid anställdt upprop till omröstning öfver den i2:te Propositionen Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöter i votering derom icke deltogo, har Förstärkta StatsUtskottet ansett samma votering ej eller kunna gifva något resultat, innefattande ett R. St:rs beslut i ämnet. i3:o. Den sorn vill, att efter BevillningsUtskottets Betänkanden, N:o 371. 3^ förslag, för införandet af alla slags livitt Bomullsgarn, utöfver N:o a5, efter Engelsk beräkningJ Tullen skall bestämmas till 6 sk. per Skålpund, löstalja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer införsel-Tullen för alla slags Bomullsgarn öfver N:o 25, efter Engelsk beräkningJ att utsättas till 5 sk. pr Skalp. Efter Voteringens slut, befunnos 81 Ja oell Zj Nej-, hvarjemte en dubbel sedel casserades. Och då Ja vunnit, är, för införandet af alla slags hvitt Bomullsgarn utöfver N:o 25, efter Engelsk beräkning, Tullen bestämd till 6 sk. per Skålp. 14:0.
Härlöfs, Skatelöfs, Moheda o Mistelås s:r 48753 9,9 8,1 0,8 d:o d:o Öhrs,Lekaryds, Aringsås,Qvenneberga, Hjortsberga, Slätti önna högs, Aneboda, Wieslanda, tiUUU Blädinge och Stenbrohults s:r 148938 4,2 12,6 0,6 d:o d:o Vestra Thorsås och Wirestads s:r 86326 6,2 11,5 0,7 d:o d:o Härlunda s:n 30355 1,6 14,0 0,3 1500 Sunnerbo härad: Ljungby, Angelstads och Nöttja s:r 40966 5,9 13,5 0,8 d:o d:o Hvittaryds. Berga, Dörarps, Byssby, Agunnaryds, . penn Ljunga, Hamneda och ' ooUU Kånna s:r 190226 4,9 14,0 0,7 d:o d:o Pjetteryds och Tutaryds s:r 41054 4,4 15,8 0,6 d:o d:o Hallaryds, Götteryds, Markaryds, Hinneryds, Annerstads och Torpa s:r . 205441 3,1 16,2 0,5 2500 d:o do Traheryds, Odensjö och Lidhults s:r . 64531 2,2 17,ti 0,4 d:o d:o Wrå och Femsjö s:r . 31734 1,0 29,5 0,3 Staden Wexjö 8000 Bihang. 4 Län och Distrikter. Areal fast mark. Deraf odlad jord. På hvarje person bolöper Beräknad spannmålsproduktion utöfver den årliga konsumtionen. Beräknad konsumtion utöfver den årliga produktionen. 03 ■>- -l L_ CD " sr CD CD 3 5* > sT Q. COOS Tunnland. % Tunni. Tunni. Tunnor. Tunnor. Jönköpings Län. Westbo härad
Ridderskapet och Adeln behagat till ConstitutionsUiskottet remittera en anledning till anmärkning mot föredraganden af KrigsÄrenden och dervid låtit, i förseglat Convulut, foga ett af Herr Curry Gabriel Treffenberg undertecknadt Memorial, hvaruti han med förmälan om den af föredraganden begångna förmenta olagliglighet, att hafva 2:ne särskildta gånger, vid föredragning till bortgifvande af lediga Lieutenantslönen på Kongl. Södra Skånska InfanteriRegeinentets Stat, försummat infordrandet af den närmast till Lön berättigades skriftliga afsägelse och contrasignerat Fullmakter å Lön för Personer utan behörigt anspråk dertill, yrkat att föredraganden, hvilken härigenom skall tillskyndat Herr Treffenberg, såsom vid begge förrberörde tillfällen utesluten, betydligt lidande, måtte ställas under tilltal inför Rika - ConstitutionsUtskottets Betänkanden. 121 RiksRätt och förpligtas till det ersättningsansvar 2 mom, 5 jf. Ansvarighets-Lagen, med hänvisning till i2 jf. 1 Cap. Rättegångs Balken, stadgar. Af StatsRåds Protocollen i de delar, som utgöra ämnet för anmärkningen, inhemtas endast att Regementschefens, af vederbörande Brigad Chef insända underdåniga förslag till återbesättande af åtskilliga, äfven i Lieutenantsgraden, lediga OfRcers-beställningar, vid Södra Skånska Infanteriet, blifvit i vanlig ordning anmälda och bifallna. Då således StatsSecrsteraren föredragit och tillstyrkt ett ej klandradt eller öfverklagadt Förslag; då den prejudice Herr Treffenberg tilläfventyrs må hafva lidit, måste tillräknas Regementsoch BrigadChefen, och då ändtligen StatsRådets
Katolska kyrkan, som tilllåtit sig så mycket i den vägen, har dock ingenting att uppvisa jemförligt med det plumpa bedrägeri, som föröfvats i de af Hutter ombesörjda upplagorna af nya testamentet (Nürnberg 1599 och 1604), i hvilka bräddanmärkningar, tillsatser ur den latinska Vulgata, och af Hutter sjelf fabricerade luthersk-ortodoxa kraftsentenser blifvit instuckna i texten. Det var först det andra ekumeniska mötet i Konstantinopel år 381, som upptäckte, offentliggjorde och påbjöd, att den helige anden är en person af samma väsen med fadren och sonen, samt fördenskull bör tillbedjas såsom de. Före Athanasii tid var kristna kyrkan i allmänhet obekant med denna dogm, hvilket ej är underligt, då hvarken evangelisternas och apostlarnes skrifter eller den mundtliga traditionen hade något att förkunna härom. Det stora flertalet af kristna föreställde sig ditintills den helige anden såsom en i menniskans inre till helgelse verkande gudomlig kraft, lika opersonlig som Guds kärlek och öfriga egenskaper eller företeelsesätt. Sjelfve den kristne Cicero, såsom kyrkofadern Lactantius blifvit kallad, hade ingen annan uppfattning af den helige anden än just den. I hans arbete „Institutiones divinæ“ – den första kristna dogmatik, som blifvit skrifven i vesterlandet – förekommer icke ens ordet treenighet eller trefaldighet. Han talar der blott om två personer i gudomen. „Fadren och sonen“, säger han på ett ställe, „äro en enda Gud, ty både är en likasom två och två likasom en. Enär den enes förstånd och vilja är i den andre eller snarare en i begge, så kan med rätta den ene Gud kallas den tvåfaldige“. – Deremot fanns det ganska tidigt inom kristna kyrkan enskilda personer, som under bemödandet att förlika kristendomen med sin på platonska filosofemer grundade verldsåskådning personifierade den helige ande och gåfvo honom plats i den kristliga triad, som de efter platonskt mönster uppställde.
Det var skrifvet åtta dagar efter det förstnämnda, och underrättade honom, att hans mor nu gått till fridens boningar, dit hon, isynnerhet sedan hon slutat sitt sista värf, brefvet till Frans, af innerligt hjerta längtat. Hvad rådmannen vidare skref om de små affärerna såg Mannerstedt icke. Han hade kastat sig på sängen, med båda brefven tryckta i sina händer. Han hade icke mera tårar. – Allt var ju nu förbi, det sista bandet brustet, stelnadt det hjerta, det enda som på jorden var hans! Ingen varelse mera qvar, som älskade honom, som bad, som fröjdades, som led med honom! Ingen frände, ingen vän; ensam stod han, alldeles ensam på lifvets stora, ödsliga hed. Han kände det lefvande och djupt; hans smärta var oändlig. Emellertid skred den ena timman efter den andra; det var mörkt i rummet; han visste det icke. Tiden att infinna sig hos kommerserådets var redan längesedan inne; han erinrade sig hvarken bjudningen eller tiden. Han kände intet af det yttre lifvet – desto mera af det inre. I kommerserådets stora förmak stod det festliga thébordet serveradt. Vid dess öfre ända gjorde värdinnan les honneurs för tio mer och mindre bedagade fruar, tillhörande aflägsnare grenar af slägten, hvilka alltid höllos af kommerserådinnan på ett passande, underordnadt afstånd. Det var endast vissa högtidsaftnar på året, så kallade familjdagar, då dessa hade den lyckan att vara bjudna till det rika grosshandlarhuset, der de hade den förmånen att svettas af ledsnad, under värdinnans nedlåtande bemödanden att roa dem med beskrifningar på en hop saker, som antingen alldeles icke interesserade dem, eller hvilka de vida bättre kände förut.
De buro höga mössor och ringbrynjor, och bågen hang över deras axlar. Även denna tavla upplöstes i dimmor. Hermione förnam genom dem ett buller och sorl av röster, som förskräckte henne och återkallade henne närmare verkligheten. Hon såg sig åter på pytians trefot. Apollons bild lutade sig ned och omslöt henne med sina kalla armar. Men bildens anletsdrag voro icke mer desamma: de voro en ynglings, som Hermione länge velat glömma. - Karmides! ropade hon och flög upp från stolen. Hennes ögon öppnades. Allt var i sitt förra skick. Men var det ett genljud från den värld hon lämnat? utanför tempelporten hördes ett buller, blandat med människoröster. Var det stormen, som brusade därutanför? Nej, dörren skakades av tunga, avmätta slag, rösterna talade som vinden ej kan tala. Hermione lyssnade, for med handen över sin panna, sina lockar, sin dräkt. Hon såg lagerkransen, som smyckat henne, ligga vid sin fot. Hon övertygade sig, att hon icke drömde. Förskräckelsen fattade beslut för henne: hon ilade till rummets bakgrund och dolde sig bakom ett altar. Dörren öppnades, flera skepnader inträdde. Hermione såg det och pressade händerna mot sin skälvande barm. - Fort, människa! In! Ha, jag tror du är mörkrädd, hördes en röst bakom den förste, som tveksamt inträdde med en lykta i handen. - Här brinner en lampa, här brinner rökelse, fortfor samma röst, vars ägare vid sidan av en bland följeslagarne tog några steg framåt i salen, medan flera andra skockade sig vid dörren. - Tillåt mig upplysa, svarade denne, att här ännu lär finnas en gammal präst. Det är förmodligen han, som med iakttagande av gamla vanor - Nåväl. Tänd en fackla! Det är skumt i djävlanästet. Mer ljus! Kort efter att denna befallning var given, ökades belysningen med det röda, rökiga och flämtande skenet från en hartsfackla. Altaret, bakom vilket Hermione flytt, stod i skuggan av en pelare. Flickans blick var med obeskrivlig ångest fastnaglad vid uppträdet framför henne. De främmande männen voro alla höljda i kapuschonger och väpnade.
Jag delar ej den tanka, att General-Tull-Styrelsen hör äga några enskilda fördelar vid Tull-uppbörden; den skulle då af Underlydande kunna anses handla af egennytta, en omständighet, hvars menliga inflytelse ej skulle uteblifva. När Tull-Styrelsen är lönad så, att dess Ledamöter äga en hillig utkomst, hör dess högre belöning, om hon af en sådan gör sig förtjent, sökas i ädlare föremål än penningevinst, jag menar i Konungens och Nationens förtroende. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln att Den 23 December. 355 remittera Herr Thams ifrågavarande motion, jemte Friherre Åkerhjelms i anledning deraf afgifne yttrande, till StatsBevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskolten. Ånyo föredrogs Herr Rosenquists, Fredrik Leonard, elen 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, angående utfärdande af en författning, hvarigenom allt bruk oell nyttjande af Utländska Fabriksvaror skulle helt och hållet förbjudas vid ett så svårt och oföränderligt straff, att blotta tanken derpå afskräckte hvarje om sin heller, ära och medborgerliga existimation ömtålig Svensk medborgare; jemte Herr Thams, Wollrath, i anledning deraf nyssnämnde dag afgifne yttrande. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik* Då denna motion upplästes, gjorde Herr Tham, så vidt jag rätt fattade meningen, ilen anmärkning, att controllen vore omöjlig på en förbuden vara, som redan var inkommen i landet lill persedel tillverkad och i bruk. Jag instämmer häruti så mycket mera, som försöket att utöfva en sådan controll skulle medföra den inqvisitoriska åtgärden att undersöka, hvad man har på sig, hvilket jag i hög grad alstyrker. 356 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Det af motionären i väckta förslaget innefattar icke uti sig det ändamålet att ififör'j skrifva några Norrska män endast för att komma hit, utan ändamålet är att de skola meddela uplysningar uti ett ämne, som 1 redan är väckt, nemi., frågan om förändring i bränvinsbränningslagstiftningen. Här är således nu endast fråga om ett medel att i vinna ändamålet med ett förut framställdt förslag, och då för min del kan jag icke finna att det icke skulle vara tillåtet att l under Riksdagen föreslå de medel, som kunna bäst leda till vin\ nande af ändamålet med ett förslag, som förut blifvit väckt. Hvad åter beträffar den frågan huruvida det sätt, som motionären föreslagit, kan leda till ändamålet, så vill jag icke deröfver fälla något omdöme, men jag tror att det Serskildta Utsk:s Ledamöter äro de, sorn bäst ega tillfälle bedöma huruvida de behöfva biträde af Norrmännen eller icke. Om så är att de icke anse sig behöfva ett sådant biträde, så lära de äfven meddela ett sådant svar på den af Hr Ribbing gjorda framställningen. Skulle de åter anse sig vara i behof af Norrmännens uplysningar, så 1 kan jag icke se att något ondt är deruti att de som vilja till handagå med uplysningar i frågan äfven må för sådant ändamål tillkallas och jag kan icke tro, att motionärens afsigt, varit att förhållandet skulle kunna blifva sådant, som Gr. Lagerbjelke fram, kastat eller att dessa Norrmän skulle kunna ingå såsom Ledamöter i Utsk. och en af dem skiftesvis vara ordfide derstädes. 1 Jag hemställer således att det nu framställda förslaget måtte blifva till vederbörligt Utsk. remitteradt. Hr Ribbing: Den siste värde talaren har redan anfört, hvad jag ämnat säga, ang:de den vanställning af min motion, som Gr. Lagerbjelke velat göra, då han föreställt huset att det v skulle vara fråga om att insätta 24 nya Ledamöter uti det Utsk., J åt hvilket jag blott begärt att några få personer skulle kallas för att meddela uplysningar.
En ledamot af StatsUtsk. upplyste, hurusom det genom votering i Utsk. utslagit på det sätt, att ehuru landshöfd.pensionen bestämmes att hädanefter utgöra 3,000 rtdr, blef den likväl för Frih. Fock, som ägde ett måhända icke oskäligt anspråk på 4i°00 rtdr, endast 2,700 r:dr. Man ansåg dä här inom Ståndet oriktigt, att icke alla landshöfd.T, som tagit afsked, sedan lön för Statssecreterarne blifvit förhöjd, borde stå under samma kategori. Hr v. Troil föreslog då, att det måtte beslutas, att alla landshöfd.T, hvilka taga eller tagit afsked efter o UL* D*n 16 Augusti £ m. 89 år l83o, måtte åtnjuta 3,000 r:dr pension. De öfriga Stånden hade fattat ett lika beslut, men endast i afseende å de landshöfdtr, som hädanefter taga afsked. Då var Hr v. Troils mening att få under öfverläggning i de andra Stånden, huruvida de icke ansågo billigt, att stadgandet utsträcktes att gälla retroactivt ända från i83o. Jag delar denna tanka, och det finnes 2:ne sätt att göra den gällande. I intetdera fallet uppkommer strid emot Hr Dalmans princip, att ingen rubbning må ske i ett R> St:s beslut. Det är ensamt BorgareSt., som handlat consequent i frågan och minskat alla landshöfd.-pensioner; men de öfriga hafva förhöjt den. Jag anhåller, att Hr Ridd.secret. behagade officielt upplysa förhållandet. Underteckn. Ridd.Secret.: PresteSt. har bifallit ardra punkten i betänk. N:o 2225 BorgareSt. har i ämnet fattat följande beslut: ”1:0 Beslöts, att nuvar. landshöfdingar skola vid afskedstagande åtnjuta pensionsrätt efter R. St:s underd. skrifvelse d. 10 Juni 1818 och K.
”Kära, bästa Ferdinand!” yttrade Rosa och räckte honom med en vänlig blick handen, ”du skall icke få skäl att klaga öfver mig framdeles; men hvad denna bal beträffar, måste jag bedja om ditt öfverseende. Tro mig, att jag gerna, i allt hvad som är mig möjligt, skall med glädje möta dina önskningar; men för denna gång blir det ett men. Jag vill till och med tillstå för dig, att en serskild omständighet förorsaker min motvilja, hvilken jag likväl icke kan meddela; ty,” tillade hon och såg honom betydelsefullt i ögat, ”äfven jag kan ju hafva en liten hemlighet. Men, min gode Ferdinand, du får likväl icke vara missnöjd med mig, lofva mig det! Jag är verkligen ej vid lynne att kunna uthärda en bal i afton.” Kaptenen kysste sin fästmös hand och stod upp. – ”Jag vill hoppas,” yttrade han, ”att vi framdeles blifva af mera harmonierande tankar och åsigter. Din hemlighet har jag ingen rätt att begära; men då jag icke kan öfvertala dig, måste jag bort, ty min verksamhet erfordras i rådstugusalen.” Han bugade lätt och försvann. Sorgsen såg Rosa efter honom, och suckade: ”Jag betviflar att denna tid kommer; ty med hvarje dag öfvertygar jag mig allt mera, att våra lynnen, åsigter och känslor äro af den största skiljaktighet. Men jag skall uppbjuda all min förmåga att vinna hans tillgifvenhet, då jag en gång blir hans hustru, och om det lyckas, hoppas jag sedan kunna, genom tid och försigtighet, så mycket som möjligt länka våra tycken och vår smak till ett gemensamt mål. Om jag endast lyckas ingifva honom förtroende till min mening och mitt omdöme, samt någon afsmak för de ofta dåliga sällskaper han nu besöker, så kan jag måhända lyckas att göra vårt husliga lif åtminstone till ett vänligt och trefligt hem. — Mycket förnuft, mycket bemödande behöfves dock å min sida, då den känsla, som lättar alla pligter, fattas oss. – O, Mannerstedt!” hviskade hennes läppar knappt hörbart, och hon stödde den brännande kinden mot handen, ”skulle jag kunna dansa, när din själ är så nedtryckt af sorg!
Detta inträffar under en årstid, som i alla afseenden är dyrbar för Landtmannenj och följande moment visar, att kanske en hel månad, resorna inberäknade, kan gå honom ur händerna. Detta hedrande förtroende ökar betydligen hans utskylder. 6, Art. 1. §. 4. mom. förcskrifver, att mindst en Magistratsperson bör vara tillstädes vid uppbörden i Städerna. Detta torde väl vara nyttigt i afseende på Magistraternes skyldighet att ansvara för uppbörden; men det har äfven med sig en annan nytta, ty den skattskyldige beror härigenom mindre af möjligt_-it„„ toaker, att samma 552 Den 19 April. e. m. förrättning på Landet äfven borde bivista? af en T.ixeringsLedamot ifrån Socknen, eller ännu bättre af 2.'ne för hvarje Sockel utsedde ibland Taxeringsmännen. Utom det att menigheten på sådant sätt hade lik om ett fortsatt hägn af Ständers Depmerade, skulle, efter min tanka, en ganska lätt väg finnas härigenom til! ett hastigare och med mindre omkostnader förenadt sätt för afkortningar. 1 det hela saknar detta förslag icke exempel} ty de möten, som höllos till uppbäiande af Förmögenhetsafgifien , bivistades af vissa bland Uppskattningsmännen. 2. §• synes vara mycket ofullständig, såsom vägledning för den skattskyldige. i:sta momentet tillåter blott afkortning för Bevillliingen, enligt i.Art., det vill säga, den personella skatten. Om jag ej misstager mig, liner meningen vara, att Bevillning af Egendom eller Rörelse likafullt utgår af Sterbhus, em-dan den icke kan olllid anses hafva upphört att gifva afkastning med förra innehafvarens död Utom di t att en sådan händelse verkligen kan inträffa, och Lagen sålunda bör vara m ra tydligt så tyckes det , som samma Lag expresse bör utsätta , om ingen annan tunga äfven bör försvinna. Mången skulle annars, igenom misstag om Lagens mening, antingen komma att betala hvad han ei borde betala, eller utan skäl besvära Embetsman och i alla fall böta genom omkostnader.
Remisslaget för Landt-Räntmästare, angående. III. 261. V. B. 1225. A. 1238. P. U. 1264. VI. E. 54. Renskrifvare-hjelp för Expeditions-Utskottet, angående. V. B. 4p8. P. U. 516. B. 1224. P. U. 1264. VI. B. 47. A. 64. P. U. 89. E. 178. —- för Stats-Utskottet, angående. V. B. 533. A. 642. P. U. 661. Representation. Se Natioual-Representalion. Reservation, angående vägran af Constilutions-Utskottet att låta sådan medfölja Betänkandet angående förrättad granskning af Stats-Rådets protocoller. V. 795. 811. P. U. 837. B. 904. Restantierne, angående, i Götheborgs och Bohus Län. VI. E. 53. Reuterskölds, Axel, yttrande. I. 319. — Carl, yttranden. I. 113. 117. Revision öfver Stats-, Banco-, och Riksgälds-Verken, angående tiden för nästa. VI. B. 11 o. B. 116. A. 175. Revisions sökande, angående. V. E. 5. Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, angående val af. V. 68. — val af. V. 33o. — öfver Krigs-Redogörclserne, angående val af. VI. 109. — valde. VI. 114- 86 Revisorernes ofver Krigs-Redogörelserne Berättelse. Se Berättelse. — öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken Berättelser. Se Berättelse. ning af, så snart de äro afgifne. VI. B. 237. P. U. 242. Riddarhusets byggnaders reparation och uthyrande, angående. VI. B. 256.
|>å{lljaitblarc, etter fåbane, tynrilfa, få font t;vfe/ falja o cl) bota läflar, erlägga, utan åtffillnab på l)ufiottbtitatt etter följejlagare på refor, l)ioarje perfott, font ftg ttteb fåbatt l)aitbtering befattar , 18: 75. Ort) flätt meb toeberböraube Uppbörbömanö qoittenö jlprfaé, att SBewitt* itingö-afgiften för löpanbe året blifioit riftigt erlagb eller fäferljet berför flättb, innan Äomtngettö SSefallittitgö^aftuanbe eller toeöerböranbe SRagiftrat utebbelar bent paj}, boillet paj} bör itttrpcftigeu innehålla, att be till en fåbatt l)anbel äro berättigabe. jernbärare, toib ©tångort) £acfjernétoågar Äanttttnrinttgfrttr, lifa ttteb SBetjenter. Äortar, f)oö private „ 7: 50. ©fcppöf ortar, fe fjömätt.
Fnskiften för Skåne och Skaraborgs Län af den 24 Juli 1812 gjorde Stadgande om Skogsmarkers enskiftande må jemväl i den Allmänna En skiftes Förordningen inforas, för att äfven i andra orter tjena lill efterrättelse, på det, i fall Kongl. Majit härtill i Nåder bifaller, Herrar Committerade, sorn fått Nådigt uppdrag, alt öfverse LandtmäteriFörfattningarna, och med underdånigt pröject till deras förbättrande inkomma, mätte erhålla Nådig befallning, att ofvannämnda Stadgande iakttaga. 8:0 Från ÖeconömieUtskottet, af deli 15 Juli, i anledning af återremissen af Utskottets Betänkande örn yrkad inskränkning uti den åt invånarne i en viss trakt afElfsborgs Län förunnade rättighet att idka Gårdfarihandel; hafvandes Utskottet tillstyrkt åtskilliga förändringar i sitt förut framställda förslag. 9:0 Från StatsUtskottet, af den 15 Jölf, i fråga om medels anslående för Svenska Theatern. Utskottet anser sig, uppå anförda grunder, icke kunna i detta ändamål något ökadt Statsanslag tillstyrka; men yttrar sig, att då Kongl. Majit i Nåder täckts hä*gna och uppmuntra de Fria Konsterna, vågar Utskottet tro det Kongl. Majit icke skulle onådigt upptaga, om Riksens Ständer, i saknad af utväg att kunna anslå 846 S«n i7 Juli. e. in. något understöd af StatsVerkets tillgångar för Svenska Theatern, i underdånighet frambära den önskan, att KonglMaj:t i Nåder täcktes, af sådana öfverskott, Som kunna uppkomma på Intraderna för Svenska Colonien St. Barthelemy, låta anordna hvad Kongl. Msj:t i Nåder kan för godt och nödigt finna för National-Theaterns bestånd och bibehållande vid dess sanna bestämmelse. lo:o Fran StatsUtskottet, af den 15 Juli, i anledning af gjorda anmärkningar vid dess Betänkande om Löfås Silfververk.