Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De innefattas, så vidt jag anser dem böra förändras, hufvudsakligen i 66 S, så lydande: »Om, utom det i nästföreg:de g omnämnde fall, LandsSekret. och LandsKamer. i tjensten beträdes med uppenbar orätt, egennytta, vårdslöshet eller försummelse eller från tjensten sig olofligen afhåller, eller emot Landsh. visar vanvördnad eller ohörsamhet, skall den felaktige ställas under tilltal inför vederbörlig domstol, hvarvid Landshm jemväl äger att, i händelse omständigheterna det påkalla, emedlertid skilja honom ifrån embetets utöfning. »För LandtRäntm., LänsNot., LänsBokb., Kronofogde och Hä»radsskr. vare lag samma; dock med rättighet för K. M:s Bef:b:de »att, då förseelsens beskaffenhet dertill föranleder, förelägga vi»ten och dem dertill fälla, eller ådöma böter till högst en må»nads lön eller suspension från tjenst och lön på högst tre måna»ders tid.» Så vidt jag förmår inse, innefatta dessa stadganden en både obehöflig och betänklig utvidgning af Hrr Landsh:rs suveränitet. 24 § i 1734 års Landsh:ge-instruktion tillerkänner visserligen Landsh:n rättighet att, »der LandsKamer., Kronofogdar »och Häradsskrifvare icke skulle efterlefva och fullgöra de för dem »utfärdade instrukt:r, den felaktige, efter sakens pmständig - Den 3 D ec ernber f. m. 91 »het, vederbörligen tilltala, näpsa eller inmana låta, och derest »han sig då icke rättar, honom i KammarRevisionen straxt an»gifva»; äfvensom Landsbm erhållit tillstånd att, intill dess svar han följa, emellertid en sådan brottslig från tjensten suspendera, ifall dess brott det förtjenar.
13 rätt, påräkna denna förmån förr än efter förloppet af tio år; samt att lönerna för de fem yngre Hofrättsråderne höjas till lika belopp, som för de fem äldste; hvilken sednare löneförhöjning hade för sig det giltiga skäl, att Hofrättsråds-embetet, åtminstone i Götha Hofrätt, sällan eller aldrig uppnås förr än vid den ålder, då en familjfader har de största utgifterna för barnens uppfostran och då mången till åren yngre, som ej gått ledamotsvägen, utan vunnit annan ehuru sednare befordran, redan åtnjuter vida större inkomst, än som motsvarar någon Hofrättsrådslön. Ehuru således den tillökning, som af ledamöterne i Götha Hofrätt för ögonblicket blifvit ifrågasatt, något understiger hvad af mig blifvit för Svea Hofrätts ledamöter föreslaget, och ehuru den af Svea Hofrätt åberopade omständighet, att hyrorna och andra lefnadskostnader möjligen äro högre i hufvudstaden än å öfriga orter, kan anföras såsom skäl, hvarför Svea Hofrätts ledamöter skulle vara i behof af större löneförmåner än de öfriga Hofrätternes, anser jag likväl för det allmänna synnerligen vigtigt att en sådan skillnad emellan de serskilda Hofrätterne icke kommer till stånd. Utom de större utsigter till befordran och andra uppdrag, som hufvudstaden måhända erbjuder, är den, blott såsom boningsort, för de flesta mera lockande än städerna i landsorten; och om lönerna skulle regleras så, att de på hvarje ort endast nätt och jemnt motsvarade behofven för det å orten vanliga lefnadssättet, så är det utom allt tvifvel, att de långt flesta företrädesvis skulle eftersträfva anställning i Stockholm. Det har visat sig, att äfven under den likhet i lönevilkoren, som hittills emellan Hofrätterne egt rum, Svea Hofrätt visserligen icke varit mindre väl lottad än de andra Hofrätterna på kompetente sökande till lediga platser; och det vore en orättvisa emot mera än hälfen af ri kets innebyggare att vidtaga en anordning, som beredde Svea Hofrätt ett afgjordt företräde att bland alla Hofrättskandidater kunna tillegna sig de skickligaste.
Då Kongl. Maj:t likväl är sinnad, att sjelf vidkännas de här ofvan under Litt. b. c. d. och e. omnämnda, till ett sammanräknadt belopp af 210,130 ridr 32 sk. 11 r:st banko uppgående utgiftsposter, i följd hvaraf endast den under Litt. a. upptagne summa af Etthundra sextioett tusen femhundra åtta (161,508) riksdaler 13 sk. 3 r:st. banko, som belöper för inredningen af Deras Kongl. Högheters Kronprinsens och Kronprinsessans våning i Kongl. Slottet samt för bosättning och anskaffande af sådane inventarie-perscdlar, hvilka finnas i behåll och äro att anse såsom statens tillhörighet, till godtgörelse återstår; så vill Kongl. Maj:t härmed i Nåder föreslå, det Rikets Ständer må, till sistnämnde summas betäckande, nödiga medel anvisa. De till denna fråga hörande handlingar varda härjemte lill Rikets Sländers Stats-utskott öfverlemnade; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Stats-utskott med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj:ls NäiL Skrifvelse, N:o 60. 3 Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden} hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den i Februari 185.1. Närvarande: Hans Excellens, Justilise-Statsministern, Herr Grefve Sparre, samt Stats-Råden: Fåhreeus, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg och Gripenstedt. Tillförordnade Chefen för Finans-departementet, Stals-Rådet Gripenstedt föredrog i underdånighet: 9:o. Riksmarskalks-embetets underdåniga memorial af den 29 i förliden månad, deruti, jemte öfverlemnande af räkenskaperne öfver de genom Kongl. Hofförvaltningen bestridda utgifterne i och för DD. KK. HH.
Utsk. tillstyrkt Ståndet att, oberoende af de tre öfriga Slånden, besluta en bestämmelse i bevillningsväg och förblifva vid 1841 års taxa. Jag kan för min del icke tillerkänna Utsk. någon sådan pröfningsrätt af de särskilda RiksSlms beslut, ty Ulsk:s skyldighet att upptaga de särskilda alternativerne till votering är i grundlagen bestämdt föreskrifveu. Frih. Åkerhjelm: Jag anser nödvändigt alt upplysa R. o. Ad. derom, att vid det förhållande, att tre Stånd redan beslutat, att hällar öfver 1| tums tjocklek skulle vara tillåtna lill export, men 4 Stånd, och blund dem naturligtvis äfven de 3 samma Stånden, vid ett sednare beslut, ang:de förteckningen å de artiklar, som fortfarande komma att blifva förbudne, fastställt, att den å nämnde förteckning upptagna artikeln ”hällar af 1^ tums tjocklek” skulle vara förbjuden till utförsel, och de lie Stånden således, troligen genom förbiseende fattat två emot hvarandra rakt stridande beslut; så har naturligtvis Utsk. måst anse det beslutet vara det rätta, hvaruti 4 Slånd sammanstämt. Gr. Cronhjelm: Bevilln.Utsk. kunde, då Utsk. ingaf sitt betänk., naturligtvis icke på förhand veta huruvida R. St. ämnade bibehålla förbudet eller icke. Utsk. tillstyrkte, att förbudet måtte upphäfvas; men på det alt det icke skulle stanna dervid, så ansåg sig Utsk. böra afgifva detta eventuella tillstyrkande. Det var naturligt, att det Stånd, som godkände det första tillstyrkandet, borde afslå det sednare; men detta hafva icke de tre godkännande Stånden observerat, och således hafva de på det ena stället beslutat att förbudet skall upphöra, och på det andra stället att det skall qvarstå. När nu tre Stånd beslutat alt förbudet skall upphöra, och fyra Slånd att del skall qvarstå, sä har Ulsk. ansett sig icke kunna komma lill något annat resultat, än del som nu finnes i betänk. Den 2 April f. m. 29 Uppå härefter framställd propos. behagade R. o.
Hr Braunerhjelm, Ferdinand: Då jag anser af vigt, att tiden för bränvinstillverkningen inskränkes, och då jag tillhört den majoritet, som inom Utsk. genomdrifva delta beslut, vill jag söka att vederlägga de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda. Utsk:s beslut all inskränka bränningstiden till 2:ne månader, grundar sig på K. M:s Propos. och till stöd för beslutet kunna åberopas de skäl, som i den Kongl. Propos:n finnas anförda. Reservanterne hafva hufvudsakligen förenat sig om de skäl, hvilka Frih. Raab för sin serskilda mening andragit. Dessa skäl åro egentligen 3:ne. För det första, alt bränneriernas antal skall tredubblas, för del andra, att en onödig förlust vid näringens bedrifvande npkommer, samt slutligen, att jordbruket deraf lider. Hvad det första förhållandet beträffar, så skulle det möjligtvis låta länka sig, i fall alla stadganden i den gamla författningen bibehölles, ifall de närvar. de kunna bestämma varans åtgång. Men nu är förhållandet alldeles motsatt. Den så betydligt förhöjda skatten, det höga minimum för de stora pannornas tillverknings, samt den starka begränsningen af de små pannorna lägga stora hinder i vägen för nya bränneriers inrättande. Då dertill kommer, att en mera updrifven tillverkning vid de små brännerierna troligen kommer alt ega rum, lill följd af den höga beräkningen af deras afverkningsfönnåga, att bränvinets åtgång måste aftaga till följd af prisstegringen, och att vid detta förhållande man utan någon särdeles fara af misstag kan antaga, att det nuvande antalet af brännerier kan under loppet af 2:ne månader tillverka den qvantitet bränvin, sorn är för landets behof tillräckligt, så torde farhågan för bränneriernas tredubbling vara ogrundad. Att en behofvet motsvarande tillverkning kan ega rum vid de nuvande brännerierna, äfven under den nya författningens tillämpning, torde bevisas derutaf, att af de 35,000 nu befintliga små pannorna äro 28,000 af den beskaffenhet, att de få enl. den nya författningen bibehållas.
Den högre afdelningen, hvars öfningar vi nyss bevistat, utgöres af gymnaster redan hunna till en högre grad af skicklighet. Till medlem af föreningen äger emellertid dess styrelse att kalla aktade och bildade 7t.? ) i ?tnol-; som till inträde aninalt sig. Dessa nyinvalda medlemmar tillhöra den l g r e cifdelningen, hvilken ledes af en medlem nr den högre. För att blifva medlem nf föreningen med ratt att deltaga i dess två gånger i veckan förekominande öfningar, erlägges en årlig afgift af 5 kr. Inträdesafgiften är 3 kr. Uteblifvande från öfning, utom på grund af sjukdom eller arbete, betingar en plikt af 25 öre. Så långt stadgarna, hvilka för öfrigt innehålla bestämmelser af mindre betydelse för. den utomstaende. Hvad vi ur desamma anfört anger tillfyllest planen och gången af föreningens syften. Och hvad densamma redan uträttat för att starka, och uppfriska af ett anstrangnnde arbete medtagna eller af ett oändamålsenligt lefnadssatt försvagnde individer af det kvinliga skiktet är högst betydande, Man behöfver endast höra någon af föreningsinedleinmarnas egen utsago oin hvad de vunnit efter en tids deltagande i gymnastiköfningarna, för att blifva öfvertygad om dess stärkande och hälsobringande inflytande. Den lägre afdelningen rekryteras, som namndt, w: de bildade kvinnornas led, men omfattar många olika yrken och olika villkor. Rar finner inan Iiirarinnor, konstnärinnor, telegrafister, lrontorister, i tekniska och praktiska yrken anstiillda, förutom åtskilliga, som ej tillhöra någon af de nämnda kategorierna, utan kunna räknas till hvad man brukar kalla %flickor af familjs. Åldern spelar i dessa kurser ingen roll. Man ser där den unga flickan vid sidan af den till mognare Alder Iroinna lrvinnan, och någon betydande skilnad i kraft och spänstighet kan ej iakttagas. Naturligtyis gör vid gymnastik, som vid all annan kunskap, de individuella anlagen sig gallande, inen har kan kanske mer än eljest satsen: ~öfiiing ger fardighet » finna tilllämplighet. Den klädsamma gymnastikdräkten gör också sitt till att utplttna åldersgränsen och andra skiljaktigheter.
Till afhjelpande af dessa olägenheter och för att bringa verkställighet ål samt befordra uppnåendet af ändamålet med storskiftesverket i Dalarne har Konungens Befallningshafvande föreslagit åtskillige stadganden, genom hvilkas behöriga handhafvande Konungens Befallningshafvande ansett samma mål skola vinnas. Öfver Konungens Befallningshafvandes berörde förslag äfvenvensom öfver en af Rikets Ständer vid 1850—51 årens riksdag i underdånig skrifvelse gjord hemställan, alt lagfart å obesutne hemmansdelar må beviljas, är underdånigt utlåtande infordrad! af Kongl. Kammar-kollegium, som likväl dermed ännu icke inkommit. Under Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.-s Betänk. 9 Under tiden har likväl ett af de för lösningsrättens utöfvande förut befintliga hinder, eller bristande tillgång på medel, försvunnit eller åtminstone förringats. Genom den liflighet, som, i följd af underlättade kommunikationer och andra dertill verkande omständigheter, uppkommit i handeln med Dalarnes skogsprodukter, är penningetillgångeu bland Dal-allmogen blifven ymnigare. Stegrade priser å åkerbruksoch Iadugärdsprodukter hafva gifvit jorden ett högre värde; och allt sådant är en allt för frestande uppmaning för den bemedlade att till sig lösa obesutenheter. De af Landshöfdingen här ofvan antydde betänkliga följder af en sådan, emot jordegarens vilja, verkställd lösning, hafva icke uteblifvit, synnerligast inom det egentliga Dalarne, der hemmansklyfningen mest ohejdadt fortgår och hvarest icke finnes tillgång på sådane odlingslägenheter, som kunna såsom jordafsöndringar förvärfvas af det hushåll, hvilket blifvit utlöst från sin lilla skattejord. Vid sådant förhållande och då, på sätt motionärerne anfört, det nuvarande antalet af besutenheter inom det så kallade Dale-laget icke i någon mån motsvarar de bofasta hushållens, har Utskottet ansett nödigt att i betraktande taga huruvida icke de nu bestämde vilkoren för besutenhet kunde i någon mån minskas.
’ I ’’Så snart under förloppet af året ingått i afbetalning å Discont -Skulderne ett större belopp än som svarar emot hvad för samma år de enskilde Fordrings-ägarne tillkommer, skall Öfverskottet uti Discontväg åter utlånas: och det antigen betalningarne skedt uti Contante Penningar eller i Obligationer; då i senare fallet det Öfverskottet motsvarande beloppet af Banken anticiperas, på det att Riksens Stan» ders beslut i denne del må blifva i orubblig kraft och verkställighet. Och kommer denna Statsoch Banko UtskoltenB Betiinkanden. 2981 serskilda utlåning att, genom Banco-Discontens försorg, ledas till de orter, derifrån inbetalningarne ingått, i förhållande till Liqvidation för hvarje ort; och” ”1 11 .fe Momentet ”De nuvarande Galdenärerne uti FilialDisconterne skola hafva företräde till desse nya Lån, enär de nöjaktig säkerhet praestera: Och - Discont-Utrednings• Contoiren i Götheborg och Malmö vara skyldige, att af dem sådane LårteHr. ndlingar emottaga samt omkomstnadsfritt för Galdenärerne till Banco-Disconten insända jern. te deras Utlåtande deröfver; och hvarefter, då Lån beviljas, penningarne remitteras till Utrednings-Contoiren, att till Låntagare öfverlemnas; men i vidrigt fall återsändas Låne-Handlingar* ne. Öfver desse Remisser föras serskildte Böcker» och Låntagare qvittera in margine deraf antingen Penningarne eller de återställde Documenterne. ” 5,Ränte-Liqvlden beräknas till den dag inbetälning sker vid Utrednings - Contoiret och från den dag nytt Lån vid samma Contoir lyftes. ’’För öfrigt har jag, såsom väsendteligt för Redogörelsen, i 4 Momentet tillstyrkt, att Obligationerne skulle utfärdas serskildt för hvarje år, och förfalla den 1 October 1819, 1820, 1821 och 1822 utan afseende på den dag
Är förklaringen så beskaffad, alt påminnelser behöfva afgifvas mot densamma, så afgifver alldeles icke landssekret:n eller någon af honom utsedd person desamma, utan K:s Bef:de återsänder handlingarna till den K:s Bef:de som dem afsändt, med begäran alt desamma måtte tillställas sökanden, som då får del af dem och inkommer med påminnelserne. Dessa påminnelser jemte öfriga till målet hörande handlingar återskickas till K:s Bef:de, hvarest lagsökningen skett, och derpå meddelas utslag. Nu frågar jag örn, vid sådant förhållande, landssekretm kan anses som ombud för sökanden. Del är endast en handräckning som begäres genom den ene K:s Bef:de hos den andre, men man förvandlar derigenom icke någon af dem till ombud för den ene eller andre sökanden. Vinsten är blott den, att sökande, utan att begagna ombud på del ena stället, kunna vinna den handräckning, som K:s Bef:de sins emellan äga meddela. Hr Åkerman: Jag måste hembära den siste värde talaren min tacksamhet för det han, genom sin framställning af behandlingen utaf promotorial-mål, bidragit till bevisningen för mitt påstående, att landssekretine göras till ombud för enskilde uti dylika mål. Hr Printzenskjöld bar upplyst, att det åligger landssekretme att uti dessa mål först och främst ombestyra communication af ansökningen. Jag hemställer, om det icke är ett ombudsmanskap att tillse, det alla härvid nödiga lagliga former blifva iakt tagne. Han har vidare sagt, att, i händelse öfver ansökningen inkommen förklaring behöfver delgifvas sökanden för påminnelsers afgifvande, K:s Bef:de da skulle återsända handlingarna till K:s Bef:de för att i sådant ändamål sökanden tillställas. Genom denna åtgärd uppkommer ulan tvifvel en pröfning förskottsvis, huru - 128 Den -4 December. vida det kail vara nödigt för sökanden, alt ytterligare styrka sitt kraf, en pröfning, som ensamt torde tillhöra sökanden sjelf, och derigenom göras ju laudssekret:ne äfven till ombud.
Ett vackert mörkt, med omsorg vårdadt, hår låg i en tjock fläta omkring hennes hufvud; snöhvita papiljotter sutto som blommor kring den täcka ovalen, der man likväl ej såg den skönhet, en skön själ meddelar sin ägarinna, ty i blicken låg ironi, kring munnen spelte förakt, likväl uppblandadt med en tillsats af nyfikenhet, den hon sökte dölja. Under det hon låtsade sysselsätta sig med läsning, syntes det dock tydligt, att intet ord gick hennes öra förbi. På fröken Barbaras tvenne gånger upprepade: «Nå Maja Stina?» begynte denna, sedan hon med halsdukssnibben torkat glasögonen och påsatt dem igen: «Nådi fröken må säga, hva hon vill, så ligger det falska fruntimbret här igen, å lissmar sig in med fröken, för att få en «skänkas,» och katten fare i mig! är hon icke närmare än nådi' fröken tror.» Leonna kände en lindrig ryckning i den arm, som omfattade hennes. Barbara kastade en misstänksam blick på Eva Strutz — Maja Stina fortfor: «Sjelf får nådi fröken någonting af ett ungt fruntimmer; men om det skall hållas i handen, eller under föttren vet jag inte så noga säga» — ett försmädligt leende krusade den unga fruns läpp — «hm! Till hus kommer en så «illemenskad» rasker och ståtlig herre i giftermålstankar, men — nej si på — bröllopp ligger intet till huset, utan på väg. Men stort traktamente här det är säkert. — Fröknarna gåfvo hvarandra ett jakande tecken. — «Men aller vet jag, hvad fröken Eva skrifver för granna bref, som en stor herre trycker mot hjerta sitt. Få se om han icke friar.» Hon räknade korten: «Tvi vale! är han icke gift förut. Men katten i mig blir han då icke talman, ty kärlåten är han i tankarna! Det är säkert det.» «Jag vill hans kärlek ingenting, när han kan tala för en annan,» anmärkte fröken Eva. «Men hon säger ju att han sjelf är redan gift,» yttrade Barbara. «Hvad är det eljest för ett bref Maja Stina talar om?» «Jag håller på att skrifva några verser till Fredriks dag.
allt 1iva.d soni rör samhället - således äfven allt livad soin rör h i n - nan själf - skulle människosläktet blifva lyckligare, afven i det afseendet, att familjerna icke skulle blifva så talrika, det skulle blifva bättre hustrur, blttre mödrar, battre barn, biittre uppfostrade barn, &gt;fastän ej S&amp; i n h g a ~. ' Det var ordföranden i den stora moderklubben Swosis med. dokt. Jennie Lozier från New York, som yttrade detta. Af de under kongressen mest framstaende damerna ni&amp; i första rummet näinnas: mrs Potter Palmer, presidenten i utställningsoch kongresskomitéerna, och mrs C7barles Henrotin, vice presidenten i båda dessa koinitéer; vidare miss Susan B. Anthony, president för kongressen, där mrs May Wrig7ht Sewall var ordförande (chairman) och mrs Rachel Foster Avery, sekreterare. Otvifvelaktigt var det dessa damers inflytande ' som verkade den fullkomligt goda ton och hållning, hvilken kännetecknade hela kvinnokongressen i Chicago. J a g vill gerna pre&amp;- sera detta, ty i det afseendet förtjänar den allt beröm. Stor uppmärksamhet ägnades sektionen för nykterhet. Womens ' Christian ~ern~erafice Union är den äldsta kvinliga association i Amarika. Det var i staten llaine som den först började verka, och mrs Laura Havilafid, nu 84 å r och närvarande vid kongressen i Chicago, var den första kvinna i Amerika, som arbetade offentligen för nykterhetssaken. Det var gripande höra henne tala om den tid för 60 år sedan, da hon ensam började arbetet. Nu voro kvinnor från alla världens ändar samlade - det sades att denna förening ensamt i Ainerika sluter inom sig 200,000 kvinnor - och gripande var äfven att se den ifver, ja, den entusiasm som besjälade dem. Denna förenings utmärkta organisation sades det, kan tjäna som mönster och foredöme huru den allmänna opinionen kan ledas. Miss Frances Willard, den vidt kända förkämpen för nykterhetssaken, lag sjuk i England och saknades mycket.
49 desamma i landt-ränteriet och verificerad räkning deröfver till landskontoret afgifva; tnen annan bevillning, så väl som andra kronoutskylder, hvilka af militäre embetsed) tjenstemän böra utgöras, debiteras och uppbäras af vederbörande uppbördsman å den ort, der personen är mantalsoch skattskrifven. § 84. För de af regementei nes löntagare, som njuta afkomst af indragne boställen, kronotionde, hemmansränlor, m. rn., beräknas lönen, med iakttagande, af förvandling efter markegång, såsom vore densamma till hela sitt belopp kontant utgående. % «S. Innan taxerings-kommilté åtskiljes, skall den bland sina medlemmar välja och föreslå en af hvarje stånd och klass till ledamöter i pröfnings-kommittéen, hvilket val i protokollet antecknas. § 86. l:o. De hos taxerings-kommittéen förda protokoll och längder, sedan de blifvit behörigen justerade samt af ordföranden och tvenne ledamöter åtecknade, skola, jemte mantalslängden och dess bilagor, af häradsskrifvaren emottagas. 2:o. Sednast inom Irenne veckor, efter det taxerings-kornmittéerne slutat sina förrättningar, skola häradsskrifvarne till Konungens Befallningshafvande insända kommittéernas protokoll, handlingar och längder vid bot af en R:dr B:ko lill pastoratets fattige för hvarje dag, dermed längre dröjes. Dessa taxeringar, hvarvid de för landet gällande föreskrifter skola i tillämplige delar iakttagas, förrättas i Slockholm inför Öfverstålhåilaren eller den, han deitill i sitt ställe förordnar, och i de öfrige städerne inför Konungens Befallningshafvande eller deras ombud, med rättighet lör dem att, utan deltagande i omröstningarne, vara kommitléernes ordförande. Ej må Öfverståthållare eller Konungens Befallningshafvande till taxeringsman väljas, ej eller den, som serskildt varder till ordförande utsedd. Bih. lill R. St.
– Förstå mig rätt: – jag betvifvlar visst icke Er beredvillighet att gifva mig afsked, men väl Er önskan att se mig igen.173 (En ”bracka”.) – inte ville han som en annan förståndig menniska slå sig ned på sin ärfda hemmansdel och inte ville han bli prest och inte ville han bli doktor – hvad i Guds namn ville han bli? Medan hela slägten skakade på hufvudet öfver hans förvillelser och orimliga beteende skref vår unge vän bref på bref till Stockholm och slutligen fick han ett ”Ass” på tvåhundra kronor. Nu fick slägten än mer att funera på. En omvändelsehistoria. En stadsdam skulle vid hennes år ha hunnit vara blaserad och mera till, men hon var grön ännu och åldern gjorde ingenting till saken, ty i en undangömd landsända kan man vara det länge nog. Naturen hade utan hänsyn till de kontrasterande omgifningarne bekajat henne med den hopplösaste kärlek till konst och literatur och då hon vuxit upp i en aflägsen trakt utan skolkamrater eller umgänge fans der tillfälle nog både till läsning och drömmar, men så mycket mindre till att kollationerna det lästa eller drömda med verkligheten. Brådmogen blef hon visserligen icke, men också endast en surkart. Men, vet ni hvad? Hon riktigt afskydde Skåne. Hon var säker på att hon gjorde det 174 ”Hur går det med latinet?” ”Men för all del sluta icke upp dermed utan fortsätt. Och så är det icke värdt att blanda ihop nu så länge, utan håll nu på med detta; sedan kan Viktoria ju återgå till Italienskan igen.” (En vänlig öfvertalning i tonen, som gjorde mig så godt.) – Ja, ja, ja! – Men ack, om jag bara hade någon som handledde mina studier! Usch, hvad jag har svårt att gå på egen hand! –175 I går morgse satt der i trädgården en kaja som var sårad i ena vingen och som Ingar burit hem från åkern föregående qväll, af barmhertighet. Mathilda berättade då vi drucko vårt ”caffé au lait” huru den stackars kajan suttit på trädgårdsgången vid det stora lusthuset då hon och L.P. kommo gående.