Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Möjligen kan orsaken härtill ligga uti tillämpningen inom laxeringscomiteen af det utaf Frihm citerade ordspråket, att det alltid är god mat i grannens gryta; men om en jordägare skulle kunna bevisa, att lian af sin egendom ej haft en skillings behållen inkomst, tror väl Ilr Friherren, att detta olyckliga förhållande skulle föranleda till en derefter lämpad nedsättning i egendomens taxeringsvärde? För min del tror jag det icke, äfven om ej minimitariffen derföre lade hinder i vägen, och bruken få väl då också lof att i detta fall dela lika öde. Det är visserligen sant, att man kan gömma på spanmålen i hopp om en fördelaktigare afsättning; jag skulle dock tro, att detsamma kan med jernet iakttagas. Visserligen behöfves mera spanmäl än jern, men den produceras också i större myckenhet; och dä jernet dessutom är en produet, som ovillkorligen är säljbar i alla länder, så synes mig, att man bör, i afseende på dess försäljning, ganska lätt kunna följa precist samma grunder, som Hr Frih. Ridderstolpe ansett böra iakttagas vid försäljningen af jordbrukets alster. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag gillar den grundsats, att bevillning måtte åläggas eller rättare sagdt minskas å näringarne efter behof. Det synes mig, som Bevilln.Utsk. tillämpat denna princip på en af Rikets modernäringar, nemi. på jordbruket, men alldeles icke pä en annan af dem, eller på smidet. Jag skulle dessutom vilja erinra, alt en jemförelse emellan dessa näringars beskattning är föga lämplig, dä nemi. jordbrukets bevillning utgår efler egendomens capitalvärde, men bevillningen på bruket åter efter den behållna vinsten af en fabrik, som dessutom lider af en grundskatt, hvilken ingen annan fabriksrörelse i Sverige är underkastad. Om man nu vill fortsätta jemförelsen emellan afkastningen af ett bruk och afkastningen af en landtegendom, så skall likväl förutsättas, att jernbrukens afkastning ovillkorligen skall inom landet consumeras, hvilket likväl icke är förhållandet.
Riksförsamlingen skall ock på sätt i 140 § stadgas, förordna en förlagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom dess Justitie-ombudsman, efter den Instruktion Riksförsamlingen utfärdar, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, samt att vid vederbörliga domstolar och i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begått eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra: varande han dock underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångs-ordning för åklagare utstaka. Justitie-ombudsman anses, så länge han embelet innehafver, i alla afseenden lika med Konungens Justitie-kansler. § 77. Riksförsamlingens Justitie-ombudsman, skall hafva tillgång till alla domstolars, kollegiers och embetsverks protokoll och handlingar, och må äfven, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta domstolens, nedre Justitie-révisionens, Hof-rätternas, Kollegiernas eller, i dessas ställe, inrättade verks och alla lägre domstolars öfverlägg - Konstitutions-Utskoltets Memorial N:o ii. 19 ningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra. Konungens embetsman i allmänhet vore skyldige att lemna Justitie-ombudsmannen laga handräckning, samt alla fiskaler att, medelst aktioners utförande, honom biträda, då han det äskar. § 78. Justitie-ombudsmannen åligge att vid hvarje lagtima riksdag till Riksförsamlingen aflemna och genom trycket kungöra en redogörelse för sin förvaltning af det honom anförtrodda embete, samt alt deruti utreda lagskipningens tillstånd i riket, anmärka lagarnes och förfatlningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring. Särskildt uppgifve han ock, hvilka åtgärder nästföregående Riksförsamlings beslut, framställningar eller önskningar föranledt. § 79.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda är anfördt, får Utskottet alltså hemställa: 32:o. att Rikets Ständer, för utsträckning al Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Kengen till Linköpings hamn, måtte anvisa ett mot f:delar af den härför beräknade kostnadssumma ungefärligen svarande statsbidrag af Åttahundrasjutiofem tusen Riksdaler, deraf källten såsom anslag utan Bih. till. 11. St. Brot. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 3 Höft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. återbetalningsskyldighet och hälften såsom lån, samt att af detta statsbidrag Fyrahundrasjutio tusen Riksdaler, hälften såsom anslag och hälften såsom lån, må utgå under nästkommande statsregleringsperiod, med vilkor: a) att kontrakt om arbetets utförande skall föro 1864 års utgång vara i behörig ordning afslutadt; b) att det för arbetets utförande bildade bolag skall hafva förbindelse att, mot statsbidragets tillgodonjutande, i öfverensstämmelse med fastställd plan fullborda och för all framtid underhålla båtoch kanal-leden; samt c) att å lånesumman, hvilken intill slutet af det år, hvarunder arbetet blifvit fullbordadt, må räntefritt innehafvas, skall derefter inom hvarje års slut inbetalas fem procent å det ursprungliga lånebeloppet, af hvilka först beräknas tre procents ränta å det efter hvarje inbetalning återstående kapital, samt det öfriga utgör afbetalning derå. Med anledning af en hos Kongl. Maj:t gjord och till Rikets sednast församlade Ständers pröfning öfverlemnad framställning om statsbidrag för anläggning af jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif, i ändamål att derigenom sammanbinda de ofvanoch nedanom dessa forssar liggande, till elfven hörande vidsträckta lugnvattenytor, och såmedelst öppna en 11* mil lång kommunikationsled mellan landets inre delar och hafvet, funno Rikets Ständer, som ansågo undanrödjandet af det utaf nämnda forssar förorsakade hinder i kommunikationen utefter
Men att denna yrsel ger staten välmakt, det jollra gamla barn, som ännu dåras af glansen; ty guld ger den ofta, men välmakt aldrig168. Och vore pengar välmakt: så skulle ej helsa och ett ädelt arbete, ej manligt vett, ej dygd och ära, ej frihet och sjelfständighet vara det Enda, som gjort någon Nation stor och mäktig”. Men Lagstiftning är, i sitt väsende, ”icke annat, än den gudomliga makt att nödga folk till Förnuft och Lycksalighet: det är, till hvad som är verkligen Ära och Nöje”. Det hufvudsakliga hindret kommer från föreningen af Rikedom och Uselhet. ”Ingen Regering kan någonsin kämpa mot detta dubbla odjur. Det är liksom Scylla i fabeln: ofvantill en fager, väldelysten qvinna; nedantill en tom och glupsk hund”. Rikedomen, som så lätt kan våga hvad den lyster, och Uselheten, som nästan måste våga det, böra således båda förekommas. Befordras bör endast Välståndet, som befinner sig midt emellan; ty endast Välståndet gör en man hederlig, – eller kan med någon visshet påräknas göra det. Dermed menas icke, att Rikedomen sjelfnödvändigt utesluter Heder (sjelfva Uselheten gör det icke); men enda grundmedlet till allmänt Samhälls-väl är en ställning, der hvar man göres hederlig. Och hvarmedelst? Förmedelst äkta hög tanke om värdet af en Man, samt utstakade rätta proportioner af hvarje hederlig mans pligter och rättigheter; af hvilka de, som stå i omedelbart förhållande till Samhällets Regering, heta Ansvar och Vittsord. – Det speciellare af Thorilds Regerings-lära skulle, såsom en vink vid slutet anmäler, meddelas i det nästföljande capitlet. Märkvärdigt hade blifvit att se, huru han i den fortsatta utvecklingen skulle betett sig vid en (såsom det synes) der oundvikligen inträffande nödvändighet, att närmare bestämma tänkbarheten och utförbarheten af tvenne nog luftiga förslag, hvilka i detta sjunde capitel, bland den stora mängden förträffliga tankar, troligen skola göra de flesta läsare studsande och häpne.
I anledning häraf upplästes BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 16 dennes, innehållande, att BondeStåndet, vid pröfning afEkonomieUtskottets ifrågavarande Betänkande, funnit godt, alt, med godkännande af Presidenten Friherre Edelcranlz’s till Utskottets Protocoll yttrade särskilta mening, antaga det beslut, att Riksens Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet bestämdt tillstyrka följande förändringar uti nu gällande Författningar, angående handeln med Skogs-effecter: 1) Att alla Skogs-effecter, äfven masteträd och gröfre bjelkar, må blifva tillåtne, att både med egne och främmande fartyg utföras, utan inskränkning i dimensioner eller myckenhet. 2) Att utgående tullen för dessa varor med Svenska skepp må bestämmas till närmaste likhet i proportion af värdet med utgående Tullen för andra Svenska Producter; och 3) Att utgående Tullen med främmande skepp, som nu för dessa varor är tredubbel, äfven måtte nedsättas, i jemförelse med hvad Svenska skepp erlägga lill närmaste likhet med Svenska Producter, hvilka, efter nu varande Tariff, merendels betala blott dubbelt Den 18 Junii f. m; 185 i utgående Tull med utländska fartyg. Hvarjemte BondeStåndet, i öfverensstämmelse med dessa grundsatser, bifallit Utskottets förslag, alt Riksens Ständer må till Kongl. Maj:t frambära deras underdåniga önskan om rättighet för Gränsorterne intill Norrige, att till detta Rike få exportera deras Skogseffecter. Grefve Frölich: Jag instämmer fullkomligen uti den princip BondeStåndet lagt till grund för dess beslut, men tror kanske, att Ståndet gått något långt, emedan, om alla slags trädvaror utan undantag skulle få exporteras, äfven omogen ung skog kunde komma att fällas, och ved utföras, hvilket åter i en framtid tilläfventyrs skulle blifva skogsödande.
Jo, jo. Så går det när man vill färdas som en turk och en hedning och mästra öfverhet och lärare! Men han var ju en ärans man, en förträfflig predikare och den bästa fiende. MÅRTEN. Ja, det hjelper inte, om man icke vet att lämpa sig! Inte kommer man någon hvart om man rusar med hufvet i väggen och trotsar lagar och förordningar, så att man glömmer både Gud och menniskor! Och den der galne boktryckaren se'n; han var då rigtigt galen och derför sitter han också välbehållen på dårhuset! (Läser i papperen.) Hör du, Göran! Mårten! Vet du att nu går jag! Hvart skall du gå? MÅRTEN. GÖRAN. MÅRTEN. GÖRAN. MÅRTEN. GÖRAN. Jag vet inte; men jag är inte glad mera! Der kommer magisterns hustru och broder Skola vi gå i sjön! Vi måste tänka på den saken! MÅRTEN. (De gå.) Scen III. DEKANTEN går in i sakristian då LARS och CHRISTINA inträda. Gråt, mitt barn! LARS. CHRISTINA. LARS. Jag har inga tårar qvar! Hvad säger konungen? Olof får nåd, om han ber om nåd! LARS. Det gör han aldrig! Har du sökt öfvertala honom? Nej! Derför att jag vet han endast gör det rätta! Jag tror ännu på honom. Skall du också tro på honom, om han ber om nåd? Ja! Du älskar honom ännu? Ja! CHRISTINA. LARS. CHRISTINA. LARS. LARS. CHRISTINA. Kärleken är dock något? Ja, frände, den måste vara något! CHRISTINA. LARS. Du stannar ju icke här medan konfirmanderna tåga förbi pallen? Jag går hem! Men detta håller jag för att vara grymt, att hans egna läsbarn skola se honom så! Kungen är hård ibland; men han har lidit mycket! Blir man hård då? CHRISTINA. LARS. LARS. CHRISTINA. Man kan bli! De komma! Vill du icke se honom först?
Den af Utskottet, sidd. 47—i8, gjorda hemställan i fråga om hushållningen med och vården af skog å kronooch allmänna inrättningars hemman och lägenheter i mellersta och södra delarne af riket, afslogs Vidare afstogos de hemställanden, sora of Utskottet blifvit gjorda, sidd. 48—49. i fråga om kostnaden för indelning af sådana skogar, hvilka icke befinna sig under Kongl. Maj:ts och Kronans omedelbara disposition: sid. 55, angående svedjande i skog och å betesmark; sid. 60, rörande åtgärders vidtagande lill hämmande af s^ogsförödelse å frälseeller skattejord; sid. 62, om rättighet för skogsegare att, der hemman eller lägenhet har rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dylikt å hans skog, sådan last från sig lösa. Likaledes afslogs Utskottets hemställan, sid. 50, i anledning af väckt fråga om skyldighet för egare till räntan å skattefrälse eller frälseskattehemman, alt, der ränteegaren jemväl har äganderätt till de a sådant hemmans egor vexande bärande träd, för samma träd taga lösen; och förklarade Ståndet, i sammanhang härmed, sig godkänna del förslag i berörda ämne, som uti afgifven motion framställts af Johan Johansson från Ostergötlands län. Deremot biföllos följande delar af Betänkandet, nemligen:
Maj.ts Nådiga Bref den 8 Juli nämnde år af innehåll, att treskillingsafgiften var stadgad , och att de från SeraphimerOrdensGillet till Lazaretten ditintill utgående anslag skulle fortfara, beräknade efter de sjukes antal inom hvarje Lån. Som nu, efter hvad redan blifvit anmärkt, underhållskostnaden vid Lazaretten, hvarken år eller kan blifva i förhållande till sjuknummern lika stor i alla Lånen, och det för öfrigt icke år möjligt, att vid årets början, då anslagen böra utbetalas, beräkna huru många patienter, som för samma år komma att intagas, så kunde det aldrig blifva billigt att uppgöra fördelningen endast efter något supponeradt eller ett föregående års sjukpersonal. Det år äfven bekant, att sedan Läkare i någon ort företagit besigtningar, och ett större antal veneriska patienter då blifvit upptäckte, sjuknummern derigenom för tillfället ansenligen ökas, men att deremot personalen ett annat år vanligen blir mindre. Man har derföre trott, det meningen med hvad Riksens Ständer om Lazarettsanslagets fördelning yttrat, ej kunde vara annan ån den, att samma fördelning borde ske, i man af behof vet vid hvarje Lazarett* Vid medlet af år 1818, då Kongl. Maj:t$ Nådiga Bref om Lazarett sanslaget och treskillingsafgiften kom Kongl. Ordens Gillet tillhanda, var således ingen anledning att ändra den i början af samma år, på sådan grund uppgjorde och af Kongl. Maj:t i Nåder stadfåstade repartitioner af nämnde anslag och så mycket mindre kunde någon rubbning då vara lämplig, som rnan icke viste huru långt treskillingsafgiften i hvart och ett Lån skulle emot behofvet förslå. Någon tid derefter, anmåltes af Konungens Dtn 6 Augusti f, m. 93 Befallningshafvande i Götheborgs Lån och på Gottland, hurusom veneriska smittan på bägge ställen i den mon tilltagit, att betydligare understöd till dess botande voro för bägge
Främst hade han egnat sin uppmärksamhet åt de besökta orternas runmonumenter, bland hvilka många förut oanmärkta blifvit af honom uppsökta och aftecknade, andra af äldre forskare beskrifna och afritade blifvit underkastade ny, behöflig granskning; och hade Dybeck om dessa resor och undersökningar årligen algifvit berättelse till Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien, hvarjemte han hvarje år till akademien inlemnat förteckningar öfver fornlemningarne i 10—12 socknar, samt från trycket utgifvit ett häfte “Runurkunder “, innehållande omkring femtio runstensteckningar jemte text, af hvilket,arbete 50 exemplar lemnats till Kongl. Maj:ts nådiga disposition. Hvad sålunda blifvit af Dybeck närmare undersökt och i tryck allmängjordt omfattar emellertid blott en jemförelsevis ringa del af landets talrika runminnesmärken; och då det derföre är af vigt att forskningarne oafbrutet fortsättas, tillstyrker Utskottet, att jemväl för år 1867 måtte för uppsökande och aftecknandet af runstenar samt dessa teckningars utgifvande anvisas ett extra anslag af 1,500 R:dr. 131:o. Vidare har Kongl. Maj:t begärt, att det vid sistlidna riksdag beviljade årliga anslag af 2,000 R:dr för undersökning af fornlemningar och upprättande af förteckningar öfver sådana måtte jemväl för år 1867 anvisas. Enligt hvad Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien anmält, hade de uti ifrågavarande hänseende till akademiens disposition ställda medel blifvit tilldelade dels i landsorterne bildade fornminnesföreningar, dela enskilda forskare, som af akademien blifvit utsände.
Åtminstone Utskottet, som förut i samma betänkande tydligt ådagalagt att Kongl. Förordningen den 27 April 1810 ännu är gällande, borde icke låtit en sådan motsägelse komma sig till last.» af Herr Carlén: »Lika med Herr Grefve Hamilton anser jag, att Utskottet bort ingå i bedömande af den utaf motionären uppkastade fråga, huruvida icke domstol bör blifva äktenskapsskilnads-forum. Jag hemtar ett ytterligare stöd för denna åsigt i den omständighet, att af motionärens framställning klart framstår, att han förmenat det vara oeniga makars ovilkorliga räll att befrias från ett band, som, sedan kärlekens trådar brustit, förvandlats till en olidlig boja. Enär jag i sistnämnde hänseende delar motionärens uppfattning, följer deraf att jag, äfvenledes lika med Grefve Hamilton, för min del skulle vilja tillstyrka bifall till det af honom framlagda förslag till lagförändring. Då likväl Utskottets majoritet, i följd af dess uppfattning af motionens syfte, icke ingått i bedömande af lagförändringens ändamålsenlighet, torde frågan derom ännu icke kunna anses så utredd, att den omedelbart kan komma under Rikets Ständers pröfning. En återremiss synes mig derföre för närvarande vara rätta åtgärden.» af Herr Staaff: »Som Lag-Utskottet, vid det nu ifrågavarande motion första gången behandlades, efter votering beslutat, att densamma skulle till hufvudsaklig pröfning företagas, — hvilket beslut, derest det icke skall sakna all betydelse, väl måste anses innebära alt
BondeStändet Casper TVijkman anmärkt, att öfverflyttning från ett Regemente till ett annat af Räntor och Boställen skulle cj mindre leda till total rubbning af Indelningsverket, än äfven blifva högst svåv, om icke omöjlig att verkställa, samt ansett, att hvarje Regemente borde få behålla hvad detsamma, enligt Indelningsverket tillkomne, hvarmed, i Heres tanka, i fall af fullkomlig återgång till de primitiva grunderne och det rya tillkomne Befälets indragning, Regementet kunde vara belåtet, deremot andre ansett, i likhet med hvad Herr ÖfversteLieutenanten v. Heijnes reservation vid 4 B. 8 114 Stats-Utskottets Utskottets förra Betänkande innehåller, att de mest vanlottade Regementerne borde erhålla nödige tillskott i Contant. Emot den af Utskottet föreslagne nedsättning af löner ne för vissa grader, under hvad K. M:ts Nådiga Förslag upptager, hafva ock, med yrkanden, att det vid K. Propositionen måtte förblifva, i allmänhet anmärkningar blifvit gjorda, hos Kidd. och Adeln af Hr Grefve Brahe M., Hr Grefve Posse C.H., Hr Frih. af Nordin C. J., Hr Frih. Stjerncrona D., Hr Frih. TVrcde C., Hr Frih. Duben C., Hr Frih. Sparre S., Hrr Leijonflycht C. A, Dorchimont IV. A., Liljenstolpe C., Nordenankar G., Knylenstjerna G. von Schantz J., och Stjerngranat, H.l saint hos TT. PrcstcStändet af Hr Professor Geijer och Hr LifMedicus
Preste-Ståndet d. 27 Borgare-Ståndet d. 27 — -— Bonde-Ståndet d. 30 — -— Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande cnslag till inköp af Instrumenter för Astionomiska Observatorium i Stocky holm. S. A. K. Sorn, enligt meddelad uppgift, vid det under Kongl. Wetenskaps-Academiens inseende stalde Astronomiska Observatorium i Stockholm, ett Underdåniga Skrifve!ser. 539 antal Instrumenter erfordras, sorn för närvarande skola kunna erhållas till en förut okänd godhet, men till hvilkas inköpande Academien saknar tillgång; altså och med afseende å angelägenheten deraf, att Astronomiska Wetenskapens förkofran och framsteg i Fäderneslandet ej måtte hindras af brist på de för samma Wetenskap hödiga. Instrumenter, hafva Riksens Ständer funnit för godt, att af Stats-medlen bevilja, till detta behof, 5000 R:dr Banco, att i Tre år, med en tredjedel hvartdera året, utgå; hvilket beslut Riksens Ständer få hos E. K. M. i underdånighet an*> mäla; Och Riksens Ständer framhärda etc. N:o 303* Uppl» o» godk» hos Ridd. o. Ad. d» 35 Sept. 1823» Preste-iStåndet. d. 27 «_ — Borgare-Ståndet, d. 27 _ — Bonde-Ståndet» d. 30 - Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Wadstena Klosterkyrkas Öfverlåtande åt Stadsoch Lands-Församlingarne derstädes» S. A K. Sedan, i anledning af Wadstena Stadsoch S:t Pehrs dermed förenade Lands-Församlingars underdåniga ansökning, att Wadstena så kallade 54° Underdåniga Skrivelser.
Dessa, som man tycker elementära egenskaper, äro icke så allmänna, som man skulle kunna tro, och icke utsändes i början af nästa vecka Ull samtliga våra prenumeranter, och hoppas vi, att det skall bära glädje och julstämning till tusentals svenska hem! I julnumret kommer ock att meddelas fullständig plan för de viktiga utvidgningar och förbättringar, som Idun till nyåret vidtager, och om hvilka vi i n:r 45 lämnade ett förberedande meddelande. Vi erinra redan nu alla våra gamla vänner om vikten att i god tid för sin egen räkning förnya prenumerationen — helst före jul och de många helgdagarne — samt bedja dem att hos vänner och bekanta, hvilka ännu ej hafva Idun, för det kommande året på det bästa rekommendera » de svenska hemmens egen tidning », som nu rustat sig att med friskare och mångsidigare krafter än någonsin tillförene söka fylla sitt betydelsefulla program. * Jul och ungdomsglädje, I ulen är j u framför allt barnens, ungdomens fest och den glädje, som då, rikare kanhända än vid någon annan tidpunkt på året, lyser in äfven i gamla hjärtan, är främst en återspegling af festens glans i unga ögon. Hvarje moder och fader, hvarje ungdomens vän sträfvar nu ock att bereda de unga dessa angenäma små öf verraskningar i julklappsväg, som p å helgens strålande afton utgöra glädjens höjdpunkt. Bland de mer eller mindre rika skänkerna i er ungdoms julklappskorg skulle vi då också vilja rekommendera en, för hvilken penningutgiften icke är stor, men som helt visst för de unga mottagarna skulle medföra en varaktigare och innehållsrikare tillfredsställelse än mången annan snart förbrukad eller glömd gåfva. Det vore ett prenumerationskvitto för det kommande året på en verkligt god ungdomstidning. En sådan äga vi nu ock i tidningen » Kamraten », hvilken sedan sex år utgifves från hufvudstaden och redigeras af Frithiof Hellberg och Johan Nordling under medverkan af många bland vårt lands bästa ungdomsförfattare och konstnärer. Vi våga påstå, att Kamraten i en alldeles enastående grad förvärfvat vår ungdoms sympatier. Den har gjort det genom att ställa sina mål högt, genom att städse söka besjäla de unga för en brinnande fosterlandskärlek, en glad pliktuppfyllelse, ett äkta kamratsinne.
Af hvad här blifvit anfördt utur de af Prosten Arrhenius, Friherre Cederström och P. Eriksson väckta motioner inhemtas, att desse motionärer, hvilka alla åberopat en af ettstörre antal i Wermland boende personer till dem, såsom representanter för berörde provins, aflemnad adress i ämnet, i så måtto yrkat förändring af hvad i denna punkt af den Kongl. Propositionen blifvit föreslaget, som de önskat att den föreslagna regleringen ej, såsom Kongl. Majlis nådiga Proposition förutsätter, måtte ega rum allenast i sammanhang med en derefter genast inträdande tillämpning af det vid regleringen bestämda, utan att berörde reglering må kunna på förhand verkställas, fastän ovisst är, när tillämpningen må kunna, såsom följd af de lagliga hindrens upphörande, inträda. Till stöd för detta yrkande hafva bemälde Motionärer anfört, att regleringens uppskjutande till inträffad pastorsledighet syntes medföra de olägenheterne, att dels, i följd af sjelfva denna förrättning, tillsättningen kan komma att fördröjas, särdeles i händelse af anförde besvär öfver regleringsförslaget, dels hugade sökande icke, vid tjensternes ledigblifvande, veta hvad de i inkomst dervid må ega att påräkna, af hvilken ovisshet befarades den påföljd att församlingen mången gång går miste om sådane skicklige och förtjente sökande, som den eljest kunnat erhålla, men som afskräckas genom farhågan att i den ledigvordna lägenheten icke finna den förkofran i sin utkomst, hvaraf de kunna vara i behof och som kan erbjuda den godtgörelse för de med förflyttningen förenade kostnader. Utskottet inser visserligen riktigheten af