Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1571 och sträckte sig till alla sådane Beslut, som innefatta slutliga åtgärder, med undantag af befordringsärender, hvarom allmänheten redan nu pä tjenligt sätt erhåller underrättelse, samt af sådane enskildta ansöknings-, tvisteoch besvärsmål, hvaröfver beslutet endast innehåller en rak tillämpning af gällande stadganden och föreskrifter, utan att meddela någon förklaring eller prejudi* cat dervid. Härigenom skulle man erhålla på ett ställe samladt, hvad man nu öfver allt saknar; och Riksens Höglofl. Ständer, sorn länge insett denna brist, och redan vid flere föregående Riksdagar hemställt, om samlande och utgifvande af de stadganden och författningar, hvilka, i särskilda grenar af administrationen tid efter annan utkommit, och i anledning af en Comitée för detta ändamål blifvit förordnad, skola, endast derigenom, att hädanefter utkommande författningar mera fullständigt allmängöras, befrias ifrån att, efter ett helt eller halft Decennii förlopp, förnya en sådan hemställan. Härvid bör Utskottet erindra, att orsaken hvarföre ett sådant fullständigare allmängörande icke redan egt rum, torde förnemligast böra sökas deruti, att tryckningen, som redan medförer staten en kännbar kostnad, hvilket kommer att närmare visas nedanföre, skulle genom denna utsträckning hafva åstadkommit en ännu betydligare. Att deremot Kongl. Maj:t redan långt för detta 1372 Bcsv. och Ekon. (Jtsk. Betänkanden. i Nåder insett och erkänt beli ofve t för allmänheten af en närmare kännedom om allmänna Regerings åtgärder och vidtagna beslut, inhemtadt af Dess Nådiga Skrifvelse den i Maj 1816 till Herr HofCancelleren, deruti Kongl. Majit, med bifall till HofCancellerens afgifne förslag, i Nåder förordnade, att för ifrågavarande ändamål, en tidning eller periodisk skrift, under titel af Svenska StatsTidningen skulle utgifvas. De hufvudsakligaste föreskrifterne för denna tidning, sorn skulle komma att stå under HofCancellerens omedelbara uppsigt, innefattas i följande: att Statstidningen, antingen ordagrannt, eller i sammandrag, borde upptaga Regeringens vidtagne åtgärder, efter Kongl.
Län, hvilken, under åberopande deraf, dels att kommunalbestyren i sednare tider så betydligt tilltagit, att knappast någon hemmansinnehafvare funnes, som icke hade någon dylik befattning, dels ock att alla voro i lika behof af dessa kommunaltjenstemäns biträde, före slagit, att alla i kommunen varande hemmansinnehafvare, utan skillnad af jordens natur, måtte hädanefter anses skyldige i dylika besvär deltaga; och har motionären sedermera förklarat, att den föreslagna utsträckningen af kommunalbestyren egentligen afsåge fjerdingsmansbefattningen. 8:o af Måns Mänsson från Calmar Län, hvilken anfört: att, ehuru 4 mom. i 6 § af nådiga Stadgan innehölle, att fjerdingsman, som borde, när han derom anlitades, biträda kronans uppbördsman vid indrifning af oliqviderade uppbördsmedel, egde rättighet »att för sålunda indrifna medel åtnjuta hälften af uppbördsmannens andel i stadgade stämmoböter», samt meningen härmed otvifvelaktig! varit att bereda fjerdingsmannen en ringa ersättning för deras, efter motionärens 12 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Ulskollets Belänkande, JVg 39. tanka, utöfver all billighet sträckta samt för allmogen alltför besvärliga och tidsödande åligganden, nämnde afsigt likväl genom ordalydelsen i åberopade stadgandet icke skulle kunna vinnas, emedan på landet endast Kronofogden skulle kunna afses med benämningen kronans uppbördsman, men fjerdingsmannen uti ifrågavarande afseende icke erhölle ordres af Kronofogden, utan af Länsmannen; hvadan motionären föreslagit följande förändrade lydelse al åberopade stadgande, nemligen: »att, när fjerdingsman derom anlitas, biträda kronans uppbördsrnän eller Länsmän, vid indrilning af oliqviderade uppbördsmedel, emot rättighet att för såluuda indrifna medel åtnjuta hälften af uppbördsmannens andel i stadgade stämmoböter.» Slutligen har dels, vid föredragning af L. G. Sandbergs motion i Hedervärda Bondeståndet, riksdagsfullmäktige!!
St. blefvo i tillfälle pröfva, huruvida glasbrukshandteringen borde i den allmänna fördelningen af Manufactur-Disconten ingå; samt att, efter 1818 års Riksdag, icke skett någon förändring i det sålunda bestämda anslaget, hvaraf den följd uppstått, alt glasbruksidkarens lånerätt sedet mera om vexlat från 3 [ till 45 procent, och utgjorde för år 1834 3.9i procent, under det attde öfrige i allmänhet låneberättigade fabriksidkares disconträtt nedgått ifrån 3i till ao| procent af tillverkningsvärdet; med afseende hvarå, och uppå de af E. K. M. i öfrigt anförde skäl, E. K. M. ansett, att, i händelse det föreslagne ytterligare bidraget till Manufactur-Discontfonden beviljades och öfrige lånberättigade fabrikanter derigenom detta år kommo i åtnjutande af 3i procent af i833 års tillverkningsvärde, det för glasbruksidkarne nu afsatte anslag borde förklaras böra lill fondens allmänna fördelnings-summa ingå och glasbruksidkare ega att, lika med andra lånberättigade fabrikanter, i förhållande till tillverkningens värde, ingå i den allmänna fördelningen af Manufactur-Disconlens tillgångar. Rikets Ständer hafva tagit delta ärende i öfvervägande, och dervid funnit: att om det såsom en allmän statsceconomisk grundsatsmåste erkännas, att uppkomsten af nya, allmänt nyttiga näringar bör, genom understöd från Statens sida, framkallas och uppmuntras, så synes det jemväl med samma grundsalts vara öfverensstämmande, att, sedan näringen 494 Expeditions-Utskoltcts Förslag till lind.
Emalj, i massa. Fartyg, utländska, med tillbehör, som blifvit tagna under krig af Svenskt Orlogseller Kapare-Fartyg och lagligen prisdömde. Fisk, färsk. Fiskskinn, oberedda. Fjäder, ospritad. Fjäll, Hvalfisk-, eller Ossa Sepia;. Flintsten. Flyttsaker: såsom reseförnödenheter, af egaren sjelf medförda, då de af vederbörande Tullkammare finnas ej öfverstiga hans behof under resan 5 samt om de inkomma för sådane Svenske Undersåters räkning, som varit å utrikes ort bosatte och der betjenat sig af desamma, så framt de vid införseln, på särskild anmälan af General-Tull-Styrelsen, pröfvas ej öfverstiga egarens behof. Foglar, lefvande. Formar, tryckoch pappers-. Frö, alla slag, utom Kanarie-. Färgmossa, alla slag. Gips. Gipssten. Glas: Buteljer, Burkar och Flaskor, på hvilka varor inkomma, och som icke, enligt särskildt stadgande i Införsels-Tariffen, inbegripas uti vigten för tullberäkningen. 51 Glas: Kemiska. Glasgalla. Glasskärf eller Iirasglas. Glober. Granatäppleskal. Gräs, ej specificeradt. Gräsmattor och Gräsrep till garnering och emballage. Guld, oarbetadt. Gutta Percha, oarbetad. Halm. Hampa, ohäcklad. Horn, oarbetadt eller raspadt. Hummer. Hvalraf eller Spermaceti. Här, alla andra, ej specificerade, slag, än Hästeller Tagel, samt Nöthår. Hö. Jord, polér-. Juveler, oinfattade eller infattade. Kalksten. Kardborrar eller Stråkardor. Kartor. Kläder, gångoch sång-, som, tillhörige sjöfarande eller resande, äro synbart brukade och af egarne sjelfve medföras, samt pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof. Kol, Träd-. Kopparstick, Estamper och Lithograf er, som tillhöra tryckta arbeten. Korkbark. Kreatur: Får och Baggar från alla Tyska Stater samt intill Vesterhafvet gränsande orter.
JM 37, med voter:s-propos:r, i fråga om Consl.Utsk:s, i Mern. JM 17, afgifna förslag till ändring af 14:de §:n Riksd.Ordn. Hr Gr. o. Landim:s under åberopande af dess i afseende på Mem:t JM 34 afgifna yttrande framslälda propos. till godkännande af de i nu förevande Mera. föreslagna voter:s-propos:r, blef med Ja besvarad. Föredrogos och biföllos SlatsUlsk:s nedannämnde den 18 dennes på bordet lagda Utlåtm : JU 226, i ani. af vackt motion om uplåtelse åt staden Köping af en del utaf Kronolägenheten Hushagen; JM 227, i ani. af väckte motioner, angide dels rättighet för Krono-tionde-skyldige inom Uppvidinge och Konga härader af Kronobergs och Westra härad af Jönköpings län att få leverera tiondespanmälen in natura, eller ock lösa densamma med penningar efter markegång, dels ock enahanda rättighet för räntegifvare i afseende ä ränte-persedlar; JM 228, i ani. af väckt motion, ang:de rätt för tionde-gifvare till ersättning af Statsverket i följd deraf att R, St:s beslut om up börande af tionde-gifvares forslings-skyldighet icke ännu blifvit till verkställighet befordradl; samt JU 229, i ani. af väckt motion om förändrad reglering af Kronoparken och Allmänningen Mösseberg. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUlskis den 18 dennes på bordet lagda Utlåt. JU 230, i ani. af erhållen återremiss å Retäuk. JM 124, ang:de väckt fråga om förändring i nu gällande stadgandet) i afseende å det åtskilliga af l)en 22 Augusti. 105 Kongl. KammarRms tjenstemän tillkommande anmärkn:soch aktorats-arfvode.
Domkapitlet åberopa sitt, redan den 9 Mars 1842, afgifna underdåniga tillkännagifvande, att någon annan dylik procenteller provisions-beräkning, än den Konsistorie-Notarien, för uppbörd af stamboks-, kollektoch lasaretts-medel, lagligen tillkommer, inom detta Konsistorium hittills icke varit öflig. 2:o Att någon af härvarande Konsistorii räkenskapsförvaltare skulle i kassa innehafva större kontant behållning, än som till löpande utgifter skulle vara erforderligt, är så mycket mer utan exempel, som de icke sällan, under motsatt förhållande, stadna i bekymmer för saknade tillgångar till deras bestridande^ 3:o Sådana, af Rikets Ständer till svagt lönte Skollärare gjorda, serskilda löneanslag finnas vid Kalmar Stifts Läroverk inga andra, än den från Kongl. Stats-Kontoret utgående djeknepennings-ersättningen, och! för beloppet deraf göres årligen redovisning, i sammanhang med öfriga räkenskaper, inför Kongl. Kammar-Rätten. 4:o Samma förhållande äger ram med de medel tillstipendiacollectanea för medellöse Studerande, som af Domkapitlet uppbäras. 5:o Alla till Kongl. Kammar-Rättens granskning härifrån afgående stifts-räkenskaper och redogörelser underskrifvas alltid af Biskopen och samtlige Consistoriales gemensamt. 6:o Äfven de af Rektor Schola1 afgifna räkenskaper underskrifvas af samtliga redovisningssk) ldige^Collegii Scolastici Ledamöter.. 7:o Beträffande redovisning inför Kongl. Kammar-Rätten öfver influtna stamboksoch kollektmedel, så har, till förmån för någon Församling inom Kalmar Stift, några sådana medel, under de sist förflutna 10 — 197 — a 12 åren, icke varit i fråga. — Nu pågår, med nådig tillåtelse, en sådan insamling för Gårdby kyrkobyggnad här i Stiftet, för hvilken, på sätt Revisorerne föreslagit, redovisning skall i sinom tid blifva gjord. Götheborgs Stifts Koneistorii underdåniga Utlåtande.
Hon var publikens förklarade älskling, Monvel visade henne »en alldeles särskild» tillgifvenhet, som Hedvig Elisabeth Charlotta en smula maliciöst uttrycker sig i ett af sina bref, och när hon hade sina beneficeaftnar, var det säkert mer än en, som begagnade tillfället att få se henne utom scenen genom att gå och köpa sin biljett – efter dåtida bruk – i hennes privata bostad hos trakteuren De Land – samma man, vid hvilkens buffet i Operan konungen enligt traditionen stannade den olyckliga maskeradnatten – tre trappor upp i Develska huset vid Norrmalmstorg. Först senare händelser skulle ytterligare fästa allmänna uppmärksamheten vid m:me Hus’ person, sedan den ryske envoyén i Stockholm Markoff med henne lyckats ingå »en rysk-fransk alliance». Denne »en fin negociateur» men med rykte att vara »en elak människa och en krångelmakare» hade sökt upplifva de ryska traditionerna från frihetstiden, men trots sina försänkningar ända in i departementen hade han icke lyckats förvärfva kunskap om den brådstörtade riksdagen 1786 förr än den kungjordes, och blef därför, som det åtminstone allmänt berättades, af Katarina rappellerad. Men m:me Hus, som trots all sin popularitet, tycktes hafva blifvit grundligt utledsen vid de svenska förhållandena och det för en parisisk aktris anspråkslösa lifvet i Stockholm, kunde icke finna sig i den tanken att stanna ensam i Sverige, sedan Markoff lämnat henne. Säkerligen frestade henne äfven tanken att få uppträda för nordens Semiramis, Grimms och Diderots beskyddarinna. Man ser af andra bref om den franska truppen i Stockholm (La Tours skrifvelser), att franska konstnärer gärna rekryterades i Stockholm, och Katarina hade säkerligen funnit det vara ett ypperligt puts att beröfva sin konungslige »broder» och beundrare hans franska primadonna. Men m:me Hus var bunden af kontrakt och för att slippa från Sverige måste hon bestämma sig för att fly. Rymningsförsök hörde emellertid till ordningen för dagen inom tidens teatervärld och frestades med omväxlande lycka. Den berömda tyska sångerskan fru Müller hade ett par år tidigare lyckats i hemlighet kvista af till Norge, och konungen hade måst sända sin understallmästare Henrik Bruse efter henne för att reengagera.
Deremot har Riksdags-fullmägtigen Paul Andersson framställt det yrkande, att »alla i nu gällande lag och särskilda författningar gjorda bestämmelser och stadganden om rätt till börd på landet måtte helt och hållet upphöra att vara gällande.n Såsom stöd för de väckta förslagen hafva samtliga motionärerna åberopat de missbruk, som ega rum af bördsrätten, — i hvilket afseende blifvit anmärkt, att den numera sällan begagnades af annat än egennyttiga beräkningar och såsom ett medel till prejeri, samt att den sålunda verkade demoraliserande och dessutom medförde en osäkerhet i egendoms-besittning, som på jordbruks-näringen utöfvade ett högst skadligt inflytande. Paul Andersson har derjemte erinrat, att samma skäl, som kunde anföras för bördsrättens bibehållande i afseende å arfvejord, jemväl talade för dess utsträckning till aflingejord, enär ett barn borde till och med högre värdera samt med större tacksamhet emottaga den torfva, som föräldrarna med svett och arbete förvärfvat, än den jord, som dem i arf tillfallit. Deremot hafva Herr Dalman och Anders Jonsson fästat uppmärksamhet å den inkonseqvens, som skulle uppstått i lagstiftningen derigenom, att ehuru, enligt den af Rikets sednast församlade Ständer beslutade och af Konungen sanktionerade förändring i stadgandena om testamente och gåfva af fast egendom, skilnaden emellan arfvejord och aflingejord i dessa hänseenden bortfallit, en sådan skilnad likväl ännu qvarstode i fråga om börd. »Då sålunda», säger Herr Dalman, »en hvar, som icke eger barn eller bröst-arfvingar, enligt nu gällande lag har rättighet att, utan klander af sina skyldemän, genom testamente eller gåfva afhända sig all sin egendom, ehvad den är ärfd eller förvärfd, så synes väl deraf ovilkorligen följa, att han jemväl bör hafva frihet att sälja samma egendom, utan att sådant skall kunna blifva föremål för klander af andra skyldemän, än barn och bröst-arfvingar.»
När form, ändamål och ämne så litet motsvara hvarandra, som då man, med bibehållande af medeltidens ståndsindelning, vill bilda en representation genom val, och tvänne kamrar efter nyfranskt mönster, så skall det verk man gjuter icke kunna länge hålla tillsamman, det är som man ville af lera eller glas gjuta mekaniken till en ångmachin. Jag anser, att när vi antaga något nytt, bör det vara till hufvudprincipen lämpadt efter tiden, att vi kunna hoppas att ej på sekler behöfva bortbyta det mot något annat. Skulle man befara, att Const.Utskis förslag vore en alltför radikal förändring att börja med, kan man ju bibehålla åt de gamla R. St. ännu rättighet alt efter vissa tiders förlopp sammanträda för att bestämma lagarna för kammarens verksamhet oell upphäfva densamma, ifall det skulle visa sig, att den ej kunde fullgöra sin pligt, eller svikit folkets förtroende. Detta har jag redan haft äran yttra vid de allmänna sammankomsterna, dock då som nu, med lika litet anspråk på gehör, ehuru detta, enligt min öfvertygelse, både vore det hastigaste och försigtigaste sättet att gå framåt, och med den öfvertygelsen dör jag. Flere talare hafva yttrat, att det är med smärta, sorn de lägga offret af sin representanträtt på fäderneslandets altare, ehuru gerna de ändock göra det. För min del, ifall jag anser ett sådant offer vara för fäderneslandet nyttigt, gör jag det både med glädje och gerna ; men anser jag det vara onyttigt, anser jag det vara som att offra åt Baals prester; det skulle icke blott smäl ta mig att göra det, utan jag gör det alldeles icke. Man har sagt, ”Rom byggdes icke på en dag!” det är sannt; men hade man börjat med att bygga ett Sybaris, hade deraf säkerligen aldrig blifvit något Rom.
Jag beklagar, att icke jag, lika med Frih. Hamilton, kan finna propos: n klar; men finner klart att jag på densamma skall svara nej, om den blir framställd, och jag önskar att pluraliteten måtte göra detsamma. Frih. Boye; Ehuru jag icke ens kan minnas, att jag nämnt ordet ”tillställningar,” ber jag att få förklara, att det icke blifvit anväudt i sådan mening, som Hr Lefre'n tagit detsamma, och undanber jag mig derföre all förtydning af min mening. Hr Munck af Rosenschöld: Jag kan icke göra mig klart, att propos. kan framställas på annat sätt, än alt Hr Frih, o. Landtm, först framställer propos. till utrönande huru R. o. Ad. önskar, att representationsförändring skall tillvägabringas, innan propos. göres på Frih. Boyes förslag, huruvida vi skola förkasta eller bibehålla den vi nu äga; ty om propos. derå först framställes, och den besvaras med nej, så skulle man vara tvungen att antaga något nytt, äfven om man Den a4 Octobcr e. m. 209 man icke ansåge det så godt som det gamla. Man skulle hafva handlat lika som den, hvilken, efter ett lidet skeppsbrott, så snart han såg en dimma på sjön, genast stötte plankan ifrån sig, innan han förvissat sig om denna dimma verkligen var land eller det var en blott hägring. Jag föreställer mig, att många finnas, hvilka, om de voro säkra på att Utsk:s förslag skulle vinna pluraliteten för sig, hellre än att antaga detta, skulle hafva röstat för bibehållandet af det representationssätt vi äga; jag för min del skulle åter önska bibehållandet af nuvar. representation, ifall den af Utsk. föreslagna ej blir den vi få i stället; men hafva vi redan beslutat afskaffandet af nuvar. representation, är all återgång stängd. Ropen å proposition förnyades. Hr Gripenstedt Joh. Aug.: Jag anser detta ögonblick vara ganska vigtigt. Lika med Frih. Sprengtporten tror jag, att Frih. Boyes propos. bort sist framställas.
Publiken skall vara ett viljelöst ting i skribentens hand, ett ting, som han handlöst skall kunna kasta in i hvad stämning han vill. Språket skall vara raffineradt och — okonstladt. Du skall icke kunna sätta ditt finger på ett enda ord och säga, att det var onödigt. Det är känslan af vanmakt inför dylika fordringar, som gör mig skrifvandet af mina små bitar så svårt.» Den, som något förstår konsten att bakom orden gissa sig till meningen, ser lätt, att i dessa till utseendet så förtviflade uttryck om sig själf har brefskrifvaren, kanske utan att veta det, på samma gång gifvit uttryck åt en inre rikedom, hvilken är hans bästa eftermäle. Han har arbetat — för att få tid att arbeta, något som är den medellöse konstnärens hårda öde. Han har sett åren gå under svält och umbäranden, han känner, att han under detta besynnerliga lif, hvars mening och mål han tycker vara hans egen önskan så spöklikt främmande, hunnit öfver 30 år, utan att han fäst i blifvande ord något af allt, hvad han i drömsyner sett glida förbi sin själs öga. Han ser detta så bittert, att han känner behof af att försvara sig själf. Och han gör det genom att nämna ett par serier af tidskriftsartiklar, hvilka i själfva verket icke skulle betydt det minsta, i fall de verk, Molin här nämner som sin egen oskrifna lifsgärning, hade blifvit till och färdiga kommit på papperet. Molin var en eldnatur, och allt hvad han företar sig bär pregeln däraf. Hans kärlekshistorier, af hvilka brefven bära många spår, visa ett temperament, som i vildhet och kraft gör intryck af något helt annat än den i allmänhet tama eller raffinerade tid, i hvilken vi lefva. På det erotiska området uppenbarar han en underlig motsats mellan den mest lidelsefulla ömhet och en fatalistisk köld, hvilken verkar med något af det ödesdigra i en naturmakt. Allt igenom får man intryck af en person, hvilken äger naturlig öfverlägsenhet, utan att synas medveten därom. Han är obekant med lifvets små lagar, och i sitt förhållande till dem är han ej sällan naiv.
Härvid har hos Kongl. Maj:t förekommit, att Bevillningen för Kruttillverkningen uti de sednare Bevillnings-Förordningarne åter blifvit minskad till 6 sk. för Centnern, och att ehuru ofvanberörde år 1809 utfärdade Contract innefattar det åberopade förbehållet, samma Contract likväl icke stadgar att i händelse af högre Bevillning än den då varande och i tillverknings-kostnaden beräknade af 6 sk. per Centner, den borde af Stats-Yerket Krutbruks-egaren ersättas; hvarföre och då Kronan å sin sida icke rubbat Contractet samt förhöjningen i Bevillnings-afgiften är af Rikets Ständer ålagd och det icke på Kongl. Maj:t ankom - 188 Stats-Utskottets Betänkanden. mer att derifrån befria Bruksegarne, utan den sökte restitutionen så mycket bälldre beror på Rikets Ständers åtgärd, sorn Statsverket icke eger något anslag för restitution af Bevillningsmedel, hvilka till RiksgäldsContoiret ingå, Kongl. Maj:t funnit sig icke kunna samma restitution i Nåder bevilja utan öfverlemnat frågan derom till Rikets Höglofl. Ständers Stats-Utskott, Det åberopade Contractet, hvilket blifvit i bevittnad afskrift hos Stats-Utskottet företedt, och finnes vara dea 29 Mars 1809 på 25 år, räknade ifrån år iSo4> upprättadt emellan Kongl. Maj:ts och Rikets KrigsCollegium å ena, och då varande egaren till Husby Klosters Krutbruk Brukspatronen Anders Fredric Rosenborg å andra sidan, lyder i 5:te punkten sålunda: ”1 ersättning för de omkostnader, sorn ”enligt upprättad och i Nåder fastställd cal”cul, . erfordras till förfärdigande af en Cent”ner Krut med allt hvad dertill hörer så*som Svafvel, Kohl, Fastager, Arbetslön för ”Sallpeterns luttring och Krutets beredning, ”Krultorkved, samt nuvarande Bevillningen wå 6 sk. per Centner, erhåller Bruksegaren ”under namn af tillverkningskostnad
Jag hade visserligen önskat alt så mycken frihet som möjligt blifvit lemnad åt Fullmäktige, men jag medgifver, alt den restriction, som i detta fall gifves för förskotternas lemnande, torde i icke ringa mån kunna bidraga till bifall inom de öfriga RiksSl:n, och det är derföre jag biträder den. Hvad nu åter beträffar framställningen om ett tillägg rör:de uppköp af silfver inom landet, så tror jag icke, att detsamma bör i denna § inflyta. Jag föreställer mig nemi., att förskotter böra lemnäs vid sådana tillfällen, dä Bancofullm. icke inom landet kunna erhålla silfret, utan då det måste utifrån införskrifvas. Hvad beträffar det inom landet erhållna silfret, så lärer det snart blifva förvandladt till verksilfver och sfdedes kunna af Banken uppköpas, enligt föreskrifterna i nästa §. Jag skulle således tro, att detta tillägg icke behöfver inflyta uti den förevarande §. Frih. Cederström: För min del får jag bestrida det af Den 18 April f. ra. 511 BondeSt. gjorda tillägget vid denna §. Det vore i högsta grad märkvärdigt om Banken skulle lemna förskott till grufägare, då det sedan kunde inträffa, när tiden vöre inne för leveransens fullgörande, att grufvan icke kunde lemna så mycket silfver, som svarade emot förskottet, och Banken finge vidkännas förluster. Förskotter lill köpmän hafva icke stort bättre säkerhet, ty hända kan, att en köpman, som åtagit sig en sådan leverans, emot ett räntefritt förskott, när tiden kommer att silfret skall levereras, kommer lil! Banken och säger: ”Se här har jag bevis på att silfret är deponerad t i den och den utländska staden, färdigt att afsändas, men som hamnen råkar att vara blockerad, så kan det icke hitsändas; hvarföre jag anhåller om respit med förskottets återbetalande till dess att jag kan skaffa silfver”. Hvad blir följden? Jo, att köpmannen får anstånd räntefritt; men under det räntefria anståndet kunna återigen sådana förhållanden inträffa, att det för hans räkning deponerade silfret icke kan-införskaffas.