Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åkerbrukskemien måste emellertid, i sin egenskap af erfarenhetsvetenskap, till sin utveckling hero af en serie väl beräknade försök, hvilka hvarken åkerbrukaren eller kemisten ensam kunde nöjaktigt utföra, enär desamma borde af dem i föreningverkställas vid för ändamålet organiserade inrättningar; — och det vore på sådan grund, som i flera af Europas stater, och företrädesvis i Tyskland, men äfven i Frankrike och England, agrikultur-kemiska försöksanstalter blifvit till betydligt antal inrättade, nemligen i Preussen 12, i Österrike 8, i Sachsen 4, o. s. v. — Yäl hade den åsigt blifvit uttalad, att Sverige utan att behöfva organisera dylika anstalter, kunde draga fördel af de vetenskapliga upptäckter, som i denna väg göras i främmande länder, och åtnöjas, till besparande af utgifter, med den lägre grad af vetenskaplighet, som vore tillräcklig för enklare agrikultur-kemiska frågors besvarande, men akademien trodde dock icke för sin del, det allmänna meningen skulle vara benägen att tilldela Scheeles och Berzelii fädernesland en så underordnad ställning i en gren af tillämpad naturvetenskap, som voro den i ekonomiskt hänseende vigtigaste af alla i Sverige, der man ännu saknade alla analyser på fodervexter och sädesslag, producerade på Svensk jord, och alla med vetenskaplig noggranhet anställda utfodriugsförsök med svenska vexter, så att, om den svenska landtbrukaren ville lära känna vexternas näringskraft och deras särskilda inverkan på djuren/eller ladugårds-produkternas sammansättning m. m., han nödgades hemta uppgifterna från länder med olika klimat och jordmån, samt åtnöja sig med en blott gissning, det hans egna produkter af djuroch vextriket vore lika med do utländska.
M:ts och Rikets Kammar-Kollegium den 25 April samma år till allmän efterrättelse och kännedom kungjort att 116, i Kollegii Kungörelse uppräknade, Kronoholmar i Götheborgs och Bohus län finge, utan afgift till Kronan, tillsvidare upplåtas till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, har E. K. M:l godtfunnit, uti Nådig Proposition af den 30 Oktober förlidet år, lemna Rikets Ständer kännedom derom, att nyssbemälda Kollegium, med anledning af E. K. M:ts Befallningshafvandes i ofvanuämnde län, under behandlingen af detta mål, gjorda hemställan, att alla andra med de förberörda jemförliga holmar måtte blifva fria förklarade, derest de ej innehölle större jordrymd, uti underdånig Skrifvelse den 7 September 1855 föreslagit, att så beskaffad åtgärd måtte ega rum i afseende å följande till Götheborgs och Bohus läns skärgård hörande sex holmar, nemligen: l:o Rossholmen, 2:o Lilla Fiskholmen, 3:o Käften med Kullen och Ragnildsskär, 4:o Vadboskären, i Tanums socken och härad, hvilka varit utarrenderade emot en gemensam ränta af 16 sk. och derefter, vid skattläggning den 10 Juni 1853, ansetts böra med detta räntebelopp samfäldt beläggas; 5:o Rågön i Qville socken och härad, hvilken, hittills upplåten till enskildt begagnande emot 8 sk. årligen, vid enahanda beskattnings-förrällning den 8 Juni 1853 blifvit upptagen till en motsvarande årlig ränta; samt 6:o Hålön i Thorsby socken och Inlands Södra Härad, hvilken icke i jordboken antecknade holme E. K. M:ts Befallningshafvande, efter undersökning, 20 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Tala kunde hon knappast, då de sutto bredvid hvarandra, ty oro och längtan pressade skiftevis suckar ur hennes barm; hon kunde ej mer skåda i Erlands ögon, ty det var som om de brände hennes egna; hon sänkte sin blick, beslöjad af långa ögonfransar, till bäckens sorlande vatten, eller höjde hon dem till de tyst skridande stjernorna, medan Erland betraktade henne. Och ändock kände hon hans blick, utan att kunna möta den, som en ljuf plåga in i djupet af sin själ. Då sade Erland en qväll, när de sutto med kinderna tryckta mot hvarandra, så att hans bruna lockar blandade sig med de mörkare, som svallade kring flickans hufvud: – Sjung, Singoalla! Sjung en af ditt folks sånger! Men Singoalla svarade knappt hörbart: – Jag kan icke sjunga mer. – Och dock hörde jag dig sjunga den första gång vi sågo hvarandra, då Grip ville bita dig, och jag var elak mot dig. Hvarför vill du icke sjunga nu? Är du sorgsen? – Ja, svarade Singoalla. – Och hvarför är du sorgsen? Har jag förtörnat dig? – Du! Nej, Erland! Jag vet icke, hvarför jag är sorgsen ... Dock, måhända är det derför, att vi en gång skola skiljas ... – Skiljas! utbrast Erland bleknande. – Vill du icke alltid stanna här? – Jag ville alltid vara hos dig, men jag måste följa min fader. Ja, när jag tänker derpå ... ser du, jag har icke tänkt derpå förut ... men nu tror jag, att jag skall dö, när jag skiljes från dig. Jag vandrar långt, långt bort, allt längre bort från dig, Erland. Då du kommer hit om qvällarne, är Singoalla icke här; men hon längtar hit och skall dö af sin längtan. Du skall kanske gråta, Erland, och ropa mitt namn, och jag kan ändå icke komma ... Singoallas ögon fylldes af tårar, och snyftningar häfde hennes barm. Erland var blek och stum. Han hade förut icke tänkt på skiljsmessans möjlighet. Han släppte Singoallas hand och kände likasom en dolk i sitt hjerta.
— Af lagens stadgande i 23 Cap. 1, 3 och 4 §§ ÄrfdaBalken, angående förmyndares pligt att ej mindre periodiskt göra räkenskap inför nästa (ränder eller tillförordnad god man, hvilka ega att densamma granska, än äfven till efterträdande förmyndare, eller omyndig, då dennes omyndighetstillstånd upphör, slutlig redovisning afgifva, torde med visshet kunna antagas, att fränderna eller den, som företräder deras ställe, icke stå i ansvarighet för hvad af dem uragtlåtes; att deras mot förmyndarens åtgärder framställda anmärkningar ej kunna komma under domarens pröfning såsom formligt klander; att den föregående granskningen således icke lägger hinder i vägen för efterträdande förmvndares eller myndig blifven pupills klandertalan å förvaltningen i dess helhet och alla dess delar, samt alt hufvudändamålet med berörde granskning måste vara att, då fel hos förmyndaren anmarkes, annan förmyndare, der så nödigt pröfvas, må blifva tillsalt.” "’Så länge den omyndige eller efterträdande förmyndaren äro de egentligen och slutligen redofordrande, samt förmyndaren ensam redovisningsskyldig, kan denna controll icke, utan förnärmande af den förstnämndes rätt, utvidgas. Aili man åter göra flander och gode män ansvarige för hvad af dem tillgöres eller underlåtes, kan controllen visserligen utsträckas och på flere sätt modifieras, men deraf skulle en splittring i ansvarsskyldigheten uppkomma, hvilken otvifvelagtigt i mer än ett afseende vore skadlig.” ”Fastän egenskapen af ifrågavarande controll således hvarken kan eller bör förändras, följer deraf ej, att bestämmelserna om dess utöfning äfven böra blifva oförändrade. De i detta hänseende gifna föreskrifter förfela ändamålet, då, såsom ofta inträffar, förmyndare och fränder underlåta, de förre att göra och de senare att fordra redo, samt domaren följagtligen, i brist af anmälan, icke kan iagltaga den honom tillkommande tillsyn,” 14 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 81. Comiteens
Mera. N:o 5^3.) S. A. K. Uti Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 24 Februari sistlidet år, har E. K. M. äskat, ej mindre att hela den för inkommande utländsk Spanmål inflytande tull-intägt, jemte behållningen å 1830 års Spanmåls-Creditiv, må till E. K. M:s Nådiga disposition öfverlemnas, för att, efter inträffade missvexter, kunna till behöfvandes undsättning användas, än äfven a<tt Rikets Ständer måtte anvisa ett serskildt Creditiv, som, i händelse af inträffande behof, må kunna förskottsvis och emot ersättning från de först inflytande tullafgifterne för Spanmål vara för samma ändamål att tillgå. Af dessa tillgångar har E. K. M. ansett en del böra reserveras till oundvikliga directa undsättningar och salon la, enligt stadgade grunder, utlemnas såsom lån under socknarnes eller menigheternés gemensamma ansvarighet för det ei hållna bidragets åtel betalning på bestämda tider, ulan tänta, med åliggande för me - Expedition s-Ut skottets Förslag lill und. Skrifvelse, N.-o 3<j$. 959 nigheterne sjelfve att om anskaffande af säd och dess utdelning föranstalta, samt återstoden disponeras till förskott åt menigheter uti de genom missväxt lidande orter, i och för utförandet af allmänna arbets-foretag, samt, då tillfällen härtill saknas, jemväl till verkställande af större arbeten för Statens l äkning, med syftemål att åt blottställda orters invånare bereda en eljest saknad dagspenning. E. K. M. har derjemte öfverleinnat till Rikets Ständer all, efter pröfning af förekommande förhållanden, bestämma det belopp, hvartill det anvisade Creditivet må fastställas; dock har E. K. M. härvid föreslagit att, utaf de för undsättningar disponible medel, en lämplig summa må medgifvas lill användande, antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställde, utan återbetalnings-skyldighet, eller till ränlefria låne-försträckningar, utan annan säkerhet, än låntagarnes personliga förbindelser.!
Farmaceutiska läroverket måtte vinna en för framtiden fast och af andra läroverk oberoende ställning, Kollegium i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall till den af Apotbekare-societeten gjorda underdåniga framställning; — och har vid underdånig föredragning i Stats-Rådet af detta ärende Kongl. Majit, på de af Sundhets-kollegium anförda skäl och då Farmaceutiska institutet, om ock ursprungligen en enskild anstalt, likväl måste anses vara af en vidsträckt allmän nytta, samt då slutligen angeläget vore, att ej Carolinska Medico-chirurgiska institutets laboratorium upptoges af elever, som för detsamma vore främmande, och Apothekaresocieteten för beredandet häraf dels inköpt tomt, dels tillskjutit bidrag till inredningen af nytt laboratorium, så att ytterligare anspråk å dess medverkan för ändamålet, än hvartill densamma sig erbjudit, ej torde kunna göras, beslutat föreslå Rikets Ständer beviljandet af det lån å 50,000 R:dr för uppförandet af en byggnad för Farmaceutiska institutet, hvarom Apothekare-societetens Direktion gjordt underdånig framställning. Ehuru någon framställning i detta ämne icke förekommit uti Kongl. Maj.ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Utskottet — sedan Chefen för Finans-departementet uti skrifvelse till StatsUtskottet tillkännagifvit, att uteslutning af bemälde punkt ur den nådiga Propositionen, der den bort inflyta, skett af missförstånd, uppkommet vid Propositionens uppsättning på grund af det koncept, som för sådant ändamål från de särskilda Departementen Finans-departementet meddelas — vid sålunda upplysta förhållanden funnit hinder ej möta för att upptaga och underställa Rikets Ständers pröfning ofvanberörda i Stats-Råds-protokollet fullständigt framställda ärende; — och anser för sin del Utskottet, lika med Kongl. Majit, sådana omständigheter vara för handen att Staten icke Slats-Utskotlds Utlåtande M 123 (Fortsättning).
Revisorerne hafva vidare yttrat, att ehuru Rikets Ständer vid sednaste Riksdag bifallit ökadt anslag för Eders Kongl. Maj:ts Canzli med i5,882 R:dr 23 sk. 8 r:st, samt uppförande å Allmänna Indragnings-Staten af 3,893 R:dr 6 sk. 3 r:st, hade likväl, med desse ökade tillgångar, regleringen icke under år 1835 för sig gått, utan derjemte, för detta ändamål, erfordrats 8,631 R:dr 9 sk. xo r:st, som å 2:dra Hufvud-Titelns besparingar blifvit anvisade. Stats-Contoret tror sig, i anledning deraf, böra anmäla, att nämnde förhållande härledt sig derifrån, att, vid verkställighet af den föreslagne samt godkände regleringen af Eders Kongl. Maj:ts Canzli sådane förhållanden inträffade, som från Emhetsverks reorganisation med deraf föranledd förändring eller inskränkning i personal äro nära nog oskiljaktlige, nemligen att åtskillige Embetsoch Tjenstemän befinnas öfvertalige, och andre åter icke kunna anställas till tjenstgöring i lägre grader, än hvarå de innehafva fullmakt; Och emedan sådane Embetsoch Tjenstemän ägde rättighet att bibehålla löner och förut innehafde sportel-förmoner, äfvensom andi-e, hvilka genom löneregleringen tilläfventyrs finge mindre inkomster sig å Stat anslagne, än de förut åtnjutit, borde intill afgång åtnjuta skillnaden, måste fördenskull å 2:dra Hufvud-Titelns besparingar anvisas hvad sålunda erfordrades, hvilken serskilda anvisning dock tid efter annan förminskas, till dess den helt och hållet försvinner.
Maj i underdånighet öfverletnnat dels Länsmannen A. D. Ströms förklaring, det han vore nöjd alt, på sätt och med de vilkor Kammar-kollegium föreslagit, till Statsverket afträda ifrågavarande bostäilsdelar, dels ock förrättningsmännens utlåtande, hvaraf inhemtats att, vid jemförelse emellan bytesoch vederlags-hemmanens beskaffenhet, funnits, alt åkerjorden å byteshemmanen vore af mindre bördig natur, än å vederlagshemmanet; att ängen å detta sednare hemman gåfve omkring 400 Lffl. mera hö; samt att der vore mer än tillräcklig skog, hvadan förrättningsmännen, som ansågo det erbjudna vederlagshemmanet, hvilket ej heller droge högre skatt än byteshemmanen, fullt motsvara dessa i godhet och förmåner, tillstyrkt bytets beviljande; hvarjemte E. 36 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skri/velse, N:o 62. K. Maj:ts Befallningshafvande för egen del yttrat: att E. K. Maj.ts Befallningshafvande ansåge skallläggningsmännens berörda åsigt böra tillerkännas vitsord och icke kunna vederläggas genom de af Kammar-kollegium anförda taxeringsvärden, hvilka, sådana de för närvarande funnes åsätta, utgjorde en i högsta grad osäker grund för bedömande af värdet emellan hemman inom olika taxeringsdistrikt; att länsmansboslällena, åtminstone inom Jönköpings län, icke vöre af den betydenhet, att deras skötsel kunde förorsaka något mehn för Länsmännens tjensteåligganden ; att det visserligen kunde vara fördelaktigt för nuvarande Länsmannen Ström, hvilken egde eget hemman inom sitt tjenstgöringsdistrikt, att, mot erhållande af hyresersättning och lönefyllnad, lill Statsverket afträda sina hoslällsdelar, men att det för efterträdaren i tjensten skulle blifva ganska svårt, att mot den ringa hyresersällningen af 150
JOHAN (anmälande). Doktor Eberhard. oändligt välkommen, bed honom stiga in! (betjenten går). FRU VON HAGEN. Ah! (till betjenten) Doktorn är din förra likgiltighet till artighet måste ske fint och ste uppmärksamhet! FRU VON HAGEN (till Lionel). Öfvergången ifrån obemärkt! (Till Gabriéle). Visa honom den utsöktaLIONEL. Men hvarför allt det här? rik. FRU VON HAGEN (med tdtryck). Han har blifvit LIONEL. Ah! FEMTONDE SCENEN. EBERHARD. DE FÖRRE. EBERHARD. Hennes nåd har skickat bud på mig. 24 FRU VON HAGEN. Ja, jag har tagit mig den friEBERHARD (hälsar på Gabriéle). Min Fröken! heten, kom närmare, bäste Doktor! det är er vi ha att tacka för vår dyra mors lif. som jag icke äger. LIONEL (skakar hans hand). Vi talade nyss om att EBERHARD. Herrskapet tillräknar mig en förtjenst FRU VON HAGEN. Ack de barnen, herr Doktor, de riktigt skämma bort mig med sin ömhet. Ganöjen för att icke behöfva lemna mig. briéle till exempel, afstår ifrån sin ålders oskyldiga EBERHARD. Der en sådan omvårdnad finnes der är läkarens kall lika lätt som behagligt. Men tillåter ni mig att känna på er puls Den går relse? något ojemnt, jag skulle förmoda någon sinnesröFRU VON HAGEN. Herr Doktorn är då allvetan de. Min Gabriéle bringade mig nyss underrättelse om en fattig familj som jag beklagligtvis icke har för mycket. medel att hjelpa, och det upprörde mig kanske alltLIONEL (för sig). Det kallar jag att finna sig. GABRIÉLE (för sig). Jag blygs att se upp på honom. ten och säg namnet på denna familj! EBERHARD. Ack min Fru, visa mig den godheFRU VON HAGEN. Nej, herr Doktor, om jag än i första ögonblicket icke stod i tillfälle att bistå dem, så skall jag väl framdeles, och dessutom, förlåt min upp
I sammanhang med delta ämne har hos Rikets Ständer framställning skett derom att, till aflönande af tingstolkarne i Neder-Torneå och Carl Gustafs, Pajala och ÖfverTorneå jemte Ofver-Kalix socknar måtte, enär de i fråga om tingslolksnästen inom Lappmarkerna i Norrbottens län åberopade skäl vore i alla delar tillämpliga jemväl i afseende på de afgifler, som af innevånarne i ofvanberörde å länets kust belägna socknar, der finska språket talas, utgå till aflönande af der anställda tingstolkar, anslås en årlig summa af 1,000 R:dr. ali emellan tre tolkar fördelas; Och hafva Rikets Ständer funnit denria fråga för närvarande sakna så fullständig utredning, att Rikets Ständer kunnat derom besluta; men då emellertid, så vidt af de anförda förhållandena kan dömas, det mäste anses med billighet öfverensstämmande att enahanda förmån, som blifvit Lappmarks-innebyggarne medgifven, jemväl tillerkännes innevånarne i omförmälde kustsocknar, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. Majit läcktes, efter ärendets fullständiga utredning, i nåder meddela Rikets Ständer den framställning i ämnet, hvartill anledning kan lÖrefinnas. 6:o. Krigs-Hofrätten. Rikets Ständer anhöllo vid sednaste riksmöte, på anförde skäl underdånigst, att E. K. Majit täcktes, efter ärendets utredning, taga i öfvervägande, huruvida ej KrigsHofrätten kunde indragas och de dit hörande mål ö f verfl v tias på de öfriga Hofrälterna, med iakttagande af hvad för dylika måls behandling i E. K. Majlis Högsta Domstol är föreskrifvet. Sedan ej mindre Krigs-Hofrätten än Hofrätterne och Högsta Domstolen blifvit hörde olver Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i ämnet, har E. K.
Enligt hvad ett den nådiga Propositionen bilagdt Statsråds-protokoll af den 2 Juni 1865 gifver vid handen, hade Vetenskaps-akademien, uti underdånig skrifvelse den 10 nästförutgångna Maj, anmält, att Palasontologim intendenten derstädes, Professoreu Nils Peter Angelin, förklarat sig villig att till museum öfverlemna sina högst betydliga samlingar inom nämnda vetenskapsgren, utgörande mora än 96,000 exemplar och uppskattade till ett värde af öfver 40,000 R:dr, mot det att han dels erbölle 3,000 R:dr till inköp, för musei räkning, af sådana dyrbarare arter, som nu i samlingarne saknades, men vid uppställningen vore oundgängliga för den allmänna öfversigten af fornverldens naturalster och ej med årsanslaget kunde anskaffas, och dels finge, från och med år 1866 under sin återstående lifstid årligen uppbära 2,000 R:dr. Till följd häraf har E. K. Maj:t, som under Nionde Hufvudtiteln gjort framställning angående det belopp, hvilket koinme att årligen utgå, föreslagit att å förevararande Hufvudtitel måtte anvisas 3,000 R:dr, för en gång, till inköp af vigtigare och dyrbarare föremål för samlingarnes fullständigande. Rikets Ständer häfva med bifall till hvad sålunda föreslagits, för ökande af Naturhistoriska Riksmusei palacontologiska samlingar, anvisat 3,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå. 95:o. Sedan den åt
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grejven och LandtMarskalken gjord pro - Den 4 Decemie.r e. m. position, fann Rirlderskapet och Adeln för godt, att så väl Herr Hallencreutz’s ifrågavarande Motion, som de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden, till StatsUtskottet remittera. Ånyo föredrogs Grefve Horns, Claes Fredrik, den 28 sistlidne November f. m. på bordet lagde Memorial, angående upplysning om de åtgärder RiddarliusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande. Friherre Klingspor , Fredrik Philip, anförde skriftligen: I anledning af Herr Grefve Horns, uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum den 28 sistlidne Novembej’, väckte Motion, att genom RiddarhusUtskottet upplysning måtte äskas om de åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande, torde jag, som genom Ridderskapets och Adelns förtroende bar den äran att vara Ledamot i bemälte Direction, få vördsamt meddela några upplysningar, hvartill jag, såsom vid nämnde Plenum frånvarande, då saknade tillfälle. Riksdagsordningen bestämmer visserligen de constitutionella åligganden, hvilka RiddarhusDirectionen tillhöra, men deri - 35i Den 4 December e. m. hland förekommer alldeles icke hvarken någon rättighet ellfer skyldighet för Directiolien, alt vaka öfver tillkomsten och utfärdandet af Riddarhusördningen. RiddarhusDirectionens Instruction stadgar icke något derom, och något särskildt uppdrag af Ridderskapet och Adeln i detta afseende har ej eller blifvit Birectiouen meddeladt. Enär i öfrigt, vid denna författnings promulgerande, hos RiddarhusDirectionen tillgått på enahanda sätt, sorn i anseende lill de af Kongl. Majit tillförene sanctionerade RiddarhusOrdningar alltid varit iagttaget; torde Högloft.
M:ts Bef:h:de i Norrbottens Län, om nödvändigheten, att förändra indelningen af Fögderierne derstädes ifrån 2:ne till 3, såmedelst att det irsta eller Luleå Fögderi skulle innefatta Piteå och Luleå Socknar jemte Jockmocks Lappmark, det 2:dra eller Calix Fögderi, B.äneå samt Nederoch Öfver-Calix Socknar jemte Gellivare Lappmark och det 3:dje, eller Torneå Fögderi, Neder-Torneå, Carl Gustaf och Öfver-Torneå Socknar, jemte Juckas Järfvi och Enontäckis Lappmarker, har K. M:t, genom Nådigt Bref den 6 December 1825, i Nåder förklarat, ixS Stats-Utskottets att enär dåvarande indelning af Fögdcriernc i berörde Län, i anseende till det stora missförhållandet emellan deras vidd, hemmantal och folkmängd icke vore lämplig och tjenlig, såsom medförande betydliga olägenheter och hinder för göromålens behöriga gång, — så mycket vigtigare att afhjelpa som flere Ekonomiska anstalter till befordrande af Landets uppkomst, dess odling och befolkning, hufvudsakligen i afseende på Afvittringarnes fortgång och Bergshandteringens upplijelpande, till stor del på Kronans bekostnad redan blifvit vidtagne och än vidare kommo att vidtagas, de der påkallade kraftiga och skyndsamma åtgärder och biträden af KronoBetjeningen, för att kunna med verksamhet och på ett ändamålsenligt sätt af Länsstyrelsen besörjas; samt det närvarande menliga förhållandet med Fögderi-indelningen kunde lämpligast och med minsta kostnad för Kronan aflijelpas genom förslaget att Länet skulle uti 3 Fögderier indelas och de varande 2:ne Lappmarks
December förefunnos till undsättningar, utgjordes af: i Riksgälds-kontoret innestående R:dr 1,233,731: 66. samt hos Stats-kontoret 26,967: 89. eller tillhopa Rimt R:dr 1,260,699: as, förutom de medel af ifrågavarande beskaffenhet, som tilläfventyrs kunna finnas i Landtränlerierna. Och hafva Rikets Ständer, som för sin del anse de stadganden, hvilka för närvarande äro gällande i fråga om sättet och vilkoren lör meddelandet af undsättningar vid missvexler och felslagna skördar, vara ändamålsenliga, pröfvat skäligt alt, i öfverensstämmelse med hvad E. K. Maj:t härom i nåder föreslagit, fatta följande beslut, nemligen: l:o att till E. K. Maj:ts fortfarande disposition må, för behöfvandes undsättning vid inträffande missvexl eller felslagen skörd, öfverlemnas såväl den hos Rikets Ständers Riksgälds-konlor och på Kongl. Räntekammarens räkning i Rikets Ständers Bank innestående behållning af undsältningsmedel, som ock hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kan inflyta; 2:o alt af de sålunda till E. K. Maj:ts förfogande ställda medel en summa af högst Etthundrafemtiotusen (150,000) Riksdaler Riksmynt må under tiden för nästa statsreglering få begagnas till undsättningar, utan återbetalningsskyldighet, åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsältningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att för dithörande fattige och arbetslöse personer beredes sysselsättning och möjlighet att genom eget arbete förtjena sitt uppehälle: 3:o att ofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast lill räntefria låneunderstöd med bestämda återbetalningsterminer och mot vederbörande större eller Bill. till R. St. Skrifvelse, J\:o 8. mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af E. K.