Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror tvärtom, att de höga tullbestämmelserne, åstadkomma mindre inkomster i allmänhet, emedan de äro första vilkoret till tullförsnillning och lurendrejeri. Fö cliffi II. 13 194 Den 21 Jani f. m. rigt åro händelserm i uti Europa af den beskaffenhet, att man icke bör göra sig stora beräkningar i afseende till lullinkomsterne för det närvar. Det är möjligt att någon otydlighet förefinnes i sjelfva ordalydelsen af Utsk:s betänk. Utsk. fästade sig mer vid hufvudsaken än vid redaktionen. — Emedlertid är Utsk. tacksam för hvarje upplysning liksom för de förslager som fran detta och de öfriga RiksSt:n kunna blifva meddelade. Men äro dessa förslager ej mer öfvertygande än dem jag här hört afgifvas, sä må man ursägta mig, attSjagf fortgår att tro, det Utsk:s förslag är det bästa och ändamålsenligaste. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag: men vill ej motsätta mig en återremiss om R. o. Ad. skulle så för godt finnna. Hr Rosenblad: I anledn. af hvad Ilrr von Troil och von Hartmansdorff emot mig anfört, anhåller jag att fä upplysa det jag ingalunda sagt att bevillningen af embelsoch tjenstemäns löner voro obilligare än de i l:a art:n upptagna afgifter. Jag sade att den vore den obilligasle och i sin tillämpning den orättvisaste af all bevilln. efter 2:dra art:n, emedan de äro de enda som få betala efter sin fulla inkomst, då alla de andra oftast blott betala för en mindre del deraf. Ilr von Troils förslag, att företrädesvis tillöka bevillningen efter l:a art:n har visserligen den stora fördelen med sig att man genom en enkel beräkning kan utfinna hvilket belopp man behöfver uttaxera.
Transport 14,600: 96,200: Banko-Utskottets Memorial, Jtä 84. 13 Transport 14,600: 96,200: - Fjerde Tjenste graden : Sjutton arfvoden, a 100 R:dr 1,700: Öfver-vaklmästare, arfvode 50: Yäkthetjcning: 12 Kammardrängar, med 550 R:dr lön, arfvoden ä 50 R:dr 600: 10 dito med 500 R.dr lön, arfvoden i 55 R:dr 16 sk 555: 16.— 953. 1(; _ J7„83; JG _ Särskilda Arfvoden och Anslag: Till Cheferne för Kassaoch Depositions-afdelningarne, Sedel-kontoret, I.åne-afdelningen, Låne-kansliet, saint Revisionsoch Ekonomi afdelningen, arfvoden a 400 R:dr 2,400: Till Chefen för Kassa-afdelningen samt Kamereraren i nämnde afdelning, missräknings-penningar i egenskap af vårdare utaf dagvexlings kassan, å 200 R:dr 400: Till Rantens Brand-chef, såsom ersättning för de ökade hyreskostnader, han måsle vidkännas genom nödvändigheten alt bo i Bankens grannskap 200: Till 6 Kassörer, missräknings-penningar, å 500 R:dr 1,800: Till Garde des Medailles 200: Till exlrakt-arbeten, samt lönlöse extra ordinarie Tjenslemäns uppmuntran 2,500: Till Öfver-vaktmäsfaren i hans egenskap af Brandmästare 250: 7,750: — Summa Brko R:dr 121,255: 16.— 7:o. Med undantag af de uti Supplementarslat upptagne anslag till Bankens Brand-chef samt lill Garde des Medailles, komma alla för någon tjenst llihlill R. Jcmför 37 § oförändrad. Jernför 58 § oförändrad.
Desse Regementens beklädnad har nemligen, på grund af knekte-kontrakten, ifrån äldre tider varit besörjd på det sätt: alt släpkläder i allmänhet tillhandahöllos soldaterna af rotehållarne, men vid några regementen anskaffades af soldaterne sjelfva emot åtnjutande af deremot svarande högre löne-förmåner af roten; att Lifmunderingen åter bestods af Kongl. Maj:t och Kronan, likväl vid åtskilliga regementen ined bidrag dertill från rotehållarne; att släpkläderna nyttjades vid alla arbets-kommenderingar, kompanimöten och mindre tjenstgöringstillfällen inom regementenas stånd, hvaremot Lifmunderingen endast begagnades under regements-möten och mönstringar samt kommenderingar utom regementenas stånd; och att släpmunderingen merändels hvart 3:je år nyanskaffades, då deremot ny lifmundering blott hvart 12:te år uppsattes. — Genom Kongl. Förordningen angående indelta Infanteriets beklädnadssätt den 4 Februari 1812 förbyttes Kronans ofvanberörde beklädnads-skyldighet uti en bestämd, årligen utgående vedergällning i penningar eller slilnings-ersättning för den tid, soldaterne, i stället för Kronoeller Lifmunderingen, under fredlig tid kommo att nyttja släpkläderne; hvarvid de vid regementena då befintlige kronomunderingar med alla dertill hörande persedlar till soldaterne öfverlemnades, emot förbindelse att i fredstid städse vara försedde med 2 brukbara munderingar, af hvilka den bäst behållna alltid borde förvaras i rotekistan och således, när regementena erhöllo eller förskaffade sig släpmunderingar, de i rotekistorna förvarade borde till dagligt bruk åt soldaterne utdelas, men de nyförfärdigade i stället uti rotekistorna inläggas.
Bevillnings-Utskottets Kanslipersonal, om antagandet af 3me Kanslister utöfver den i ltiksdags-Ordningens 24 § bestämda. II. B. 688. A. 707. Bevillnings-Utskottets Ledamöter. Se Lista. Bevillnings-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden i — Nio 1. om antagande af 3:ne Kanslister utöfver den i Riksdags-Ordningens 24 § bestämda Kansli-personal. II. B. 688. — Nio 2. med återlemnande af vice Talmannen Anders Anderssons motion rörande bränvinsskattens användande till jernvägars anläggning. II. B. 638. 707. — Nio 3. med återlemnande af Gustaf Larssons från Stockholms län motion om användande af en del af bran vinsskatten till de lägre undervisningsverkens och folkskolornas behof, II. B. 689, 707. — Nio 4. med återlemnade af en utaf Friherre von Saltza, Philip, väckt motion att de som under bränvins-brännings-terminen i December månad 1S56 begagnat sin riitt att bränna endast för en månad, måtte tå tillgodonjuta den andra från den 14 Februari 1857. II. — Nio 5. angående ifrågaställa förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande. VII. 309, 352. A. 357. U. 537, 533. VIII. 43. A. 44. U. 142. 174. X. U. 79. 247. A. 258. XI. E. 462. — N:o 6. i anledning af Kongl. Majits nådiga skrifvelse, med förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norrige* 32 — B — ömsesidiga handel oell sjöfart. Bevill nings,- Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 7. i anledning af Riksdans-fullmäktigen Anders Jonssons från Wermlands lån motion, angående lörtullning af varor, som från Norrige in ö as.
Då så väl tilltalad, som åklagare, beggedera hafva sig öppet lemuadt att öfver Under-rätts Utslag sig besvära, så synes det också i allmänhet hafva varit en väl långt sträckt omtanka af lagen att för de fall, då både åklagare och tilltalad lemna Under-rätts dom oöfverk!agad och sålunda synas sjelfva erkänna Utslagets rättmätighet, icke desto mindre för detsamma påkalla högre Domstols granskning. Det är äfven oafgjord t, huruvida i sjelfva verket genom underställning sker den tilltalade någon slags förmån, ty mot den ganska ringa möjligheten af ådömda straffets undanrödjande eller lindring, underkastas oftast den tilltalade en förlängd häktningstid, samt den moraliska tortyr, som alltid ligger i den förlängda ovissheten om ens öde. I moralitetens sanna intresse kan det ej eller anses ligga att bereda sådane tilltalade, som i medvetandet af deras brottslighet, underkasta sig det ådömda straffet och längta att genom detsammas utstående försona sig sned det kränkta samhället, möjligheten, att, i strid mot deras medvetande och önskan, blifva frikände eller njuta betydlig lindring i i det ådömda straffet; liksom, derest hos högre Domstol påföljden försväras, sådant förefaller den tilltalade orättvist, då åklagaren icke påkallat sådan försvåring. Underställningsmethoden har uppkommit i de äldre tider, då underdomare tillsattes, hvilka icke på något vis dokumenterat sig genom förvärfvade kunskaper hafva varit Domarekallet vuxne, och då följaktligen just denna osäkerhet om domarens egenskaper gjorde underställning af behofvet påkallad; men då numera Domare-embetet icke får beklädas af andra, än dem, sorn dertill ådagalagt full kompetens, så torde också i ock med detsamma underställning icke rimligen erfordras i annat fäll, än då till döden eller lifstidstangelse blifvit dömdt, då straffets ‘ stränghet val kan, ensamt i den anklagades intresse, rättvisa en ytterligare förhållandenas granskning af högre domstolar. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1862. Pehr Staaff. Af Herr Staaff:
I öfrigt nödgas jag äfven reservera mig emot Utskottens beslut i 10 §, att Committerade inom Cummunerne skulle berättigas taxera personer, hvilka sjelfve inom församlingarne ej hafva rösträtt. Detta stadgande strider så emot rättsbegrepp i allmänhet, att någon utveckling af mina skäl häremot ej torde behöfvas, och det i Fattigvårds-Comiteens underdåniga Betänkande afgifne förslag innehåller ej eller detta stadgande, utan fastmer finnes der föreslaget, att Socknestämma ej må besluta afgifters uttaxering af andre, än dem, hvilka i Stämman röstegande äro, så framt icke sådan afgift är af vederbörlig myndighet serskildt berättigad.” Af Friherre Raab: ”Emot den i 16 §. föreslagna bestämmelse, att Ordförande i SockneNämnd skall genom val tillsättas, reserverar jag mig. Jag har under Ut - Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JSf:o 4. 3f skottets öfverläggning om frågan yrkat, oell jag vidblifver elen förmening-, att Pastor, till följd af sitt embete, som ålägger honom större och heligare förbindelser, än någon annan, alt vårda sig om alla församlingens medlemmar, — bordt vara sjelfskrifven Ordförande i Nämnden, och jag t vi flar, alt många Lekmän förena både lid, vilja och förmåga att uppfylla ett sådant förtroende med det nit, den möda och sorgfällighet, som man eger rätt att fordra af församlingens aflönte Kyrkoherde. Deremot leminadet fria valet spelrum för splilet, afunden eller hämndelusten, att tillsätta en sådan Ordförande, under hvars ledning Pastor icke utan obehag kan deltaga uti communal-bestyret.
— 268 — Då, på sätt räkenskaperna utvisade, salpeter-fonden vid 185-5 års slut hade i Rikets Ständers Bank en kontant behållning af 88,894 R:dr 13 sk. 1 r:st, hafva Revisorerne hemställt, huruvida ej någon del af detta betydliga belopp kunde genom inköp af obligationer göras räntebärande. Beloppet af de vid ett års slut i Rikets Ständers Bank insatta medel, som årligen är olika och detta år synes blifva obetydligt, består hufvudsakligen af den del af årsanslaget till salpeter-uppköp, som i slutet af året från Krigs-kollegium till Kommittéen levereras, samt af inflytande räntor å utlånta medel, och användes alltid i början af det påföljande året till liqvid af den salpeter, som under vintermånaderna af Kronan inlöses, äfvensom till ersättning af förskotter, som från åtskilliga läns landtränterier blifvit gjorda. Visserligen kunde en sådan behållning på kort tid göras räntebärande, i sådant fall likväl endast genom utlåning på namn, men då Kommittéen genom nådigt bref den 9 Januari 1849 blifvit anbefalld, att indrifva de från salpeter-fonden endast på namn utlemnade lån, har Kommittéen ansett sig ej kunna annorledes, än som skett, i detta fall förfara.
I Gefle. 6 Lectorer, hvaraf Deri äldsta jemte Prc-b. Pastoratet g:ne Uectorer tillsammans - De 2:ne yngsta ä 120 T:r tillsammans Adjunct . D i rector Musices - Linköping. 7 Uectorer tillsammans - Adjunct ^Bibliothekarie - Director Musices - Consistorie-Notarien - Skara. 6 Uectorer tillsammans - Adjunct Di rector Musices - Consistorii-Notarien - Strengnäs. Alla Uärarne tillsammans - Föreslås 7 Uectorer tillsammans Adjunct - Director Musices Consistorii-Notarien W esteräs. 6 Uectorer tillsammans Adjunct Director Musices - Consistorii-Notarien - Wexiö. Alla Uärarne tillsammans Föreslås 6 Lectorer tillsammans Adjunct - Director Musices Consistorii-Notariéfi Lund. Consistorii-Notarien Götheborg. Alla Uärarne tillsammans Föreslås 6 Uectorer tillsammans Adjunct - Director Musices Consistorii-Notarien k-p 6 Contant. Spanne mål. Föreslagen Lönings-Stät. Allmänna medel. Spanne mål. T:r 58 58 k:p Contant. Spänne mål. Spanne mål. Spanne mäl. Alla Lärarne tillsammans - Föreslås 6 Lectorer tillsammans Adjunct - Director Musices - Consistorii-Notarien , . - Carlstad. Alla Lärarne tillsammans Föreslås 6 Lectorer, hvaraf s:ne, jemte prebende Pastorater, å 130 2:ne ä 150 - En Lector - Den Yngste - Adjunct - Director Musices - Consistorii-Notarien Hernösand. Alla Lärarne tillsammans Föreslås 6 Lectorer, hvaraf 2:ne, jemte prebende Pastorater, ä 150 4 a 183 Adjunct - Director Musices - Consistorii-Notarien - Wisby.
Det ännu fortfarande olyckliga krig, hwari wär fordne Konungs sjelfrädiga personlighet störtat oh, war, efter de yttre formerna, för honom ett förswarskrig. Men om också i någon händelse skilnaden emellan anfallsoch förswarskrig säkert kunde bestämmas, och om det förra wore en Konung förbndet, hwilken Samhälls-magt kunde derifrån äterhälla honom och stydda Stats-Författningen? Ingen annan än Armeen, som pä gränsen, under flygande fana och kanhända i fiendens äsyn, skulle walsa emellan brott emot Rikets Grundlagar och brott emot den militairiska lydnaden, skulle, för att göra walet, alltid under wapen pröfwa krigets laglighet. Man mä äswen betänka, att Swerige är omgifwet, icke af smä fredliga Republiker, som, aldrig fselfwe angripande, hade endast i högsta nödfall att uppställa ett nativnalt motwärn, utan af twänne Stater, under oinskränkta Enwälds-Styrelser, samt i följd deraf med hastigt rörliga Armöer. I denna belägenhet är det nödigt för Sweriges sjelfbeständ, att dess Konung mä kunna med rustningar möta fiendens, och, om nöden det fordrar, heldre angripa med fördel, än afwakta ett krossande anfall. Wädligheten af denna magt förfwinner, dä de swärigheter beräknas, hwarmed utöfningen deraf alltid är förbunden. Konungen skall genast öfwer krigsanledningarne höra hela Stats-Rädet och sedan kalla Riksens Ständer, innan Han lyster de penningar, hwarmed kriget till en början kan uiföras. Möter Hans företag motständ i Stats-Rädet eller i Allmänhetens tankesätt, sä är det sannolikt, att Han wäl betänker anledningarne dertill, innan Han ädra - Memorial N:o 1. 13 ger sig ännu ett motständ, och ett wädligare, af Rikets allena beskattande Ständer. Af Konungens magt att börja krig är den att göra fred en följd.
Den omkomne hade legat i vattnet öfver två timmar, den stelnade handen höll ännu fast i iskanten, då man kommit fram till vaken, han hade saknat kraft att hålla hufvudet uppe, han hade varit död i nära två timmar, nu var hon omkring nio, alltså hade han dött vid sjutiden. Lottys sorg var ej häftig och vild, hon försjönk blott i apati, allt var henne likgiltigt. Hon deltog visserligen som förr i familjens förströelser, sedan några månader gått, blott för att göra de sina till viljes och slippa bråk o c h uppmaningar, hvilket var det enda hon önskade. Doktorn föreslog badort, och man reste till badort. Lotty följdn undergifvet. Den sköna Lotty väckte stor uppmärksamhet i badsocieteten, men hvad frågade hon därefter, hon märkte knappast den hyllning, som ägnades henne. Det var där, hon första gången träffade d ' Orseau, en affärsman af franskt ursprung. Dnder den revolutionära stormvind, som sopat Frankrike, hade en d ' Orseau sökt fristad i det aflägsna Sverige och där grundlagt en lönande affärsverksamhet. Maurice d ' Orseau, som med sin nations liflighet genast flammade upp vid åsynen af den sköna engelskan, som Lotty oftast kallades vid badorten, var en af hennes ifrigaste beundrare. Han vände sig till fadern och anhöll om hennes hand, denne förklarade sig nöjd med att få d ' Orseau till måg och försökte påverka dottern till hans förmån. » Lämna henne tid, så går nog allt efter önskan », sade han. d ' Orseau väntade och väntade ej förgäfves. Då Lotty nyss fyllt aderton år, fördes hon på midsommardagen i excellensen X:s gyllne sjuglasvagn, vid excellensens sida — han fungerade som hennes far, ty denne hade för ett år sedan aflidit — efter spann genom de vidsträckta ägorna till kyrkan, där allmogen samlats för att se den unga midsommarbruden.
Men som Lena var både slug och snabbtänkt, tröstade hon sig snart med den tanken, att nu kunde Gunnar i stället taga med sig Elin, och tre hade de ändå ej kunnat åka efter hästen så lång väg, och Elin kunde blifva rätt god att hafva nu öfver sommaren, efter Gunnar tagit det der Andersa bruk äfven, och de således voro tvungna att vid slott och skörd göra flera «qvinnfolkadagsverk än de kunde utan att leja». Dessutom var ju Elin så snäll i sina händer, kunde hjelpa henne med ett och annat, och såg ej ut vara «storäten» just. Allt detta tänkte Lena ut, medan hon på samma gång talade med Erik om sin födelsebygd, hvaraf hon likväl ej mycket mindes, samt gaf mor Ingrid sina, dels höga, dels hviskande föreskrifter, om hvad som skulle dukas fram för den «främmate gästen», för hvilken Lena gerna ville skryta med all upptänklig torparcomfort. Per fas et nefas hade hon under sina många års tjenstetid i flera herrskapshus lagt sig till åtskilligt, hade således äfven några omaka servetter med uppsprättad märkning, och till och med en liten drällsduk, hvilken hon lät mor Ingrid lägga på bordet i det medlersta fönstret, ty den vackra, rymliga stugan hade trenne sådana, åt tre olika sidor. Vidare lät hon framsätta det bästa huset förmådde af bränvin, smör och ost, samt uppdrog mor Ingrid att steka fläsk och potatis samt framsätta mjölk, ty genom det der «Andersa bruk», som Gunnar öfvertagit, hade Lena nu trenne kor, och således rätt godt om mjölk. Just när den lilla måltiden var färdig, återkom värden i huset med en jagtbörda långt tyngre än vanligt. Gunnar hade gått alltsedan det grydde i skogen, och i dag varit ovanligt lycklig, ty han medbragte nu en stor tjäder och flera orrar, hvaraf han var i möjligaste bästa lynne. Han blef till en början högst angenämt förvånad att se den ståtliga uppdukningen och den alldeles främmande gästen, men – besynnerligt nog – hans goda lynne ökades om möjligt vid den nyheten, som Erik förkunnade, och Gunnar hade aldrig varit så beredvillig att hörsamma Lenas vilja, som i denna angelägenhet.
Om det vore meningen att första beväringsklassen skulle genast användas mot fienden, kunde förändringen kanske vara behöflig, med sådan tyckes icke meningen vara enligt det Kongl, förslagets innehåll; utan att första årets öfningar äro att anse såsom en rekryt-skola, och jag tror derför att dessa öfningar ganska väl kunna försiggå vid den hittills stadgade åldern, då de medföra god verkan, just på ungdomens fysiska utveckling, såsom vi kunna se af den fördelaktiga förändring allmogens söner på denna tid oftast undergå, så väl till hållning som sätt att skicka sig. Det måste äfven vara en ej ringa fördel att bevärings-tiden slutar vid 30 år i stället för vid 31 års ålder. Efter förslaget skola bevärings-ynglingarne exercera 62 dagar första året. Här ser man en af följderne af de olika principerna. I andra länder, der man genomfört ett sådant system, behåller man ynglingen i tjenstgöring hela året om, då han på sådant sätt har sin bergning. Här uppfördrar man honom till tjenstgöring under den tid, då han är för landtbruket mest behöflig, och vill sedan vara honom qvitt. Man söker hjelpa detta genom en lag, att husbonden skall vara skyldig att åter emottaga honom, om han icke varit borta mer än tre månader. Men man kan icke tvinga någon husbonde att taga en sådan person i sin tjenst, och i vårt klimat, der man icke kan arbeta i jorden hela året om, och de mindre jordbrukarne på landet allt mer börja antaga arbetare för endast halfva året, från våren till hösten, kunna dessa ynglingar, efter öfningstidens slut blifva utan sysselsättning, och en klass lätt bildas, som blir allt utom arbetsam och nyttig. För min del tror jag de anmärkninga; ara fullt rigtiga, som vid föregående öfverläggningar hlifvit framställda derom, Den 7 Maj f. in. 83 att det vore mera betryggande och af större gagn för armén att hafva bättre tillgång på kunnigt befäl till ledning, för förstärkningen, än att påkosta allt för mycket på en under lång tid fortsatt undervisning åt ynglingar, hvilka snart derefter äro ur åldren att såsom försvarare tjena fäderneslandet.
I allt fall hade iag trott att förnämsta ändamålet för en Öf*erRevision och Statens dermed förenade vinst, icke ligger förvarad endast i de summor, som derigenom kunde utprässas, utan i den stränga Controll, hvars tillvaielse icke tillåter Redogöraren eller Uppböid*mannen att gäcka Författningarnes föreskrift, och hvars följder, äfven i den egennyttiges eller oredliges Uppbördsförvaltning, af fruktan för ansvar och straff, mangen gång torde bereda ett annatresultat, än hvad i saknad af den Control - 124$ Den 27 /■ n1' lerande algärden hade kunnat äga rittn. _* I följd häraf och då Herrar Deputerades Secreternres förtjenst, den så val Herrar Deputerade som StatsUtskottet ansett vara så utmärkt, att den hus Riksens Ständer blifvit till vedermäle af bifall anmäld, efter mitt begrepp är alldeles oafhängig af de genom KrigsRevisionert inflytande medel, heldst det icke lärer kunna bestridas, att hans visade nit och skicklighet samt nedlagda möda alltid mäste vara desamma, om ock observationsmedlen ej skulle öfverstiga de i och för KngsRevisionen gjorda afgifter, synes det med rättvisans och billighetens fordringar samt RiksensStänden värdighet vara förenligt, att ett sätt bestämmes, hvarigenom föremålet för RiksensStänders hugkomst må i verkligheten och ické endast i den döda bokstafven, kämma i åtnjutande af den för honom tillstyrkta beli ning och uppmuntran; i anledning hvaraf jag får hemställa, om icke Herrar Deputerades Secreterare må genast af de i och för KrigsRevisionen influtna medel, eller ock i förskott pä framdeles inflytande, ofvan-* berörde summa af StatsVcrket oafkortad utbekomma. Om hvad jag sålunda haft äran anföra, skulle af Högloft. Ridderskapet och Adeln pröfvas förtjena något afseende, så torde utan y. 2.
Sådant hade dock ej kunnat ske, utan i brist af lag, som på förhållandet är verkligen lämplig. Men då angeläget vore, att denna brist afhjelpes, samt det Kapitel i Lag-Beredningens förslag till Stralf-Balk, som handlar om brott af embctsmän i allmänhet, endast i sin helhet kunde antagas, har JuBih. till R. St. Vrot. Betänkande N:o 10. stitie-Ombudsmannen ansett sig, till undanrödjande af anmärkta bristen, böra föreslå följande tillägg till förenämnda lagrum, nemligen till 1 Kap, 12 § Rättegångs-Balken: »Gör domare sig skyldig till annat fel eller försummelse, vårdslöshet »eller obehörigt dröjsmål i det, som till hans embete hörer, stånde »äfven derföre till ansvar, efter hvad nu sagdt är, och gälde skadan.» samt till 9 Kap. 5 .§ Utsöknings-Balken: »Försummar Konungens Befallningshafvande sitt embete eller gör »sig deruti skyldig till vårdslöshet, obehörigt dröjsmål eller annat »fel; vare äfven derföre stäld till ansvar, såsom om domare Sagdt »är, och gälde skadan.» I anledning af detta förslag, deröfver det tillhör Lag-Utskottet att meddela yttrande, får Utskottet till en början erinra, att enär 9 Kap. 5 § UtsökningsBalken innehåller, att Konungens Befallningshafvande, som gör orätt på det sätt samma lagrum förmäler, skall för sit brott dömas »som i Rättegångs-Balken om domare sägs», och således efter 12 § i 1 Kap. af sistnämnda Balk, denna § således för det närvarande utgör en gemensam ansvarighetslag för domare och Konungens Befallningshafvande. Nu är visserligen sannt, att detta lagrum blott talar om domare, som fäller orätt dom; men någon tvekan om dess tillämplighet på fel, som domare begår i embetet vid andra tillfällen, än då han uppträder såsom dömande, har, såvidt Utskottet kunnat inhemta, aldrig egt rum.