Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle passa henne bäst, det var utan jämförelse det allra bekvämaste sättet. Hon tyckte inte om att gå till fattiga. Nej, då var det mycket trefligare att sitta på en hög, hög pelare och ingenting göra så lång dagen var, bara drömma och fantisera med den blå himlen öfver sig och tillbedjande skaror under sig. Och så förtjusande att få sin mat hissad upp till sig i en liten korg och inte veta hvad som kunde ligga i den. Det var nästan det roligaste af allt. Maja trodde nog, att hon skulle kunna härda ut på en pelare längre än Simon pelarhelgonet och vinna ännu mer berömmelse än han. Om hon bara inte hade så ondt af svindel! Hon fick allt ha ett högt staket däruppe, som gick alldeles rundt om. Så pass lindring kunde hon väl få. Det hade nog Simon också haft. Åtminstone stod det inte särskildt omtaladt, att han inte haft det. Hon skulle allt läsa böner däruppe, men inte hela dagen. Hon skulle också dikta de allra vackraste sagor och sånger. På så sätt skulle hon få en dubbel berömmelse, som skald och som helgon. Något i den vägen som Sankta Birgitta, men mycket, mycket mer. En sådan hufvudvärk fröken Berenius skulle få och sådana samvetskval, när hon fick höra, att det i hela världen omtalade pelarehelgonet var Maja, som hon alltid varit så orättvis emot! Men Maja skulle icke hämnas på henne. Nej, det skulle hon inte. Men hon skulle heller inte stiga ner från pelaren, om fröken Berenius bad henne aldrig så mycket och fick svindel bara af att se henne sitta däruppe. Solen började skina in i rummet. Hvad det var härligt, att det blef så vackert väder! Ändtligen peka skolklockans långsamma visare på tre. Den lilla fången ges fri ur buren. Hvilket trångt och svårt fängelse var det ej för en liten flaxande fågelunge. Under det hon åker hemåt, sysslar hon oupphörligt med helgontankar. Så intensivt hade hon aldrig tänkt på något förut. Det betydde, att detta skulle det bli. På eftermiddagen gick hon ut i skogen vid sitt hem och väntade på »järtecken», ett tecken från ofvan, som skulle visa henne, att det vore en Gudi behaglig gärning att klifva upp på en pelare och hålla ut där i hela sitt lif.
Nio 39 föreslagne öfverflyttning till Andra hufvudtiteln af ett på Öfverståthållare -embetets stat uppfördt anslag för en skarprättare, kommer sistnämnde stat att minskas med 8 ridr. Siats-/'Iskof tets ['flätande, A:o 90. 7 Landsstaten. 7:o För tillvägabringande af en ny löne-reglering för landsstats-personalen, i enligliet med uppgifna grunder, har Kongl. Maj.t äskat en anslagstillökning å 6:te hufvudtiteln af 99,916 r:dr 32 sk., och å allmänna indragningsstalen af 66.277 r:dr 16 sk., emot det att 7:de hufvudtitelns anslag till remisslage, uppbördsoch observations-procenter samt mantalsskrifnings-provisioner kunde minskas med 20,000 r:dr; hvarjemte Kongl. Maj:t dels ansett ett belopp af omkring 306 rdr böra a Riks-staten uppföras såsom ersättning för den minskning i de å stat nu uppförda tillgångar för landsstaten, hvilken uppkommit genom förmedling af den på landskamererare-lönen i Skaraborgs län indelda spanmålsränta för Lehrdala tullmjölqvarn, dels, för den händelse alt den föreslagna allmänna löneregleringen icke skulle i afseende å länsmännen och vaktbetjente vid landshöfdinge-embetena bifallas, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, i allt fall, antalet af länsmän behöfde ökas med sex i Westerbottens och en i Södermanlands län, samt en ytterligare vaktbetjent antagas vid hvarje landshöfdingeembete, der blott en sådan nu finnes; äfvensom att länsmannen i Frökinds härad samt de med boställen försedda länsmännen i Upsala län af Kongl. Maj:t pröfvats berättigade till erhållande af lönefyllnad till 200 r:dr, den förre med 10 r.dr och de sednare med tillsammans 543 r:dr 46 sk. 10 r:st.
Hvar och en af Riddarhusets medlemmar inser visserligen, att jag, mera än någon annan, af personliga skäl bort afhålla mig ifrån upptagande af ett yttrande, som blifvit fäldt af Hr af Uhr, Gustaf, så mycket hellre, som detta yttrande i sak. blifvit tillräckligen Den a8 November t. m. besvaradt af Hr Rosenblad; men då Hr af Uhr i sitt sednaste anförande icke vidrört det första, utan tvertom sö'kt alt ombyta grunden derföre, och sålunda framställa den sanning, hvilken af livar och en mäste erkännas, eller osäkerheten af arbetsförslngen, och j ig anser ett sådant ulli vek sorn det först (allda, att G ö t h a - c a n a I - d i r e c t i o n e n dragit Representationen vid nåsan, förutsätta någon plan hos direeltn att vilja göra detta, anhåller j ig få förklara, att, så lange Hr af Uhr icke kan bevisa, att Götha-eanal-direction med full öfverläggning neli i verklig mening velat draga nationen vid nasan, Hr af Uhr sjelf genom della uttryck sökt att draga både R. o. Ad. och nationen vid näsan. IIr R ose 11 blad: Jag vill blott yttra några ord i anleda. af Hr af Uhrs sista yttrande.
denna mäktiga nutids idé, hvilkcn, ratt anlitad och tillämpad, skall komma att i framtiden ersatta det offentliga fattigvårdsvasendet med sjelfhjelpsvasendct, förbyta nödfallsitgarder i förtanksamhetsåtgärder, samt, i stället för tillfalliga bidrag eller allmosor af arbetsgifvarcn, ålagga denne irliga bidrag till sina arbetares sjukfallneller ranteförsakringsinsatser. Kort sagdt, för att försäkra oss mot de ekonomiska svHrighcter, som följa af sjukdom, bjuder oss plipten och klokheten i förening att inträda som dclegare i en sjukhjelpskassa, beräknad för den lefnadställning vi inneIiafva och de yrken eller tjenstebefattningar, i t hvilka vi egna oss. Idfen är p3 detta område icke ny. &gt;Sjukoch begrafningslidon hafva länge funnits i Stockholm och i samma syfte verka för närvarande ett stort antal liknande föreningar. Så- som ett litet exempel p i de bättre må här nämnas .Vänskapsförbundet., stiftadt 1865, hvilket har ett kapital af @, o00 kr. och soni undcr Ar 1880 utdelade i sjukoch begrafningshjelp samt understöd g ~ z g kr. för 163 personer. S~ckhollnrr arbetarfömiings * s och begrafi&lt;ingshjeIpsfoizdd stiftad 1862, har ett - Läsaren hiinvisas till en liten nonk skrift i delta 5m.e. 67 kapital af 13,255 kr. och titbetalade under år 1880, alltså ifter zo ars verksamhet, ej mindre an 29,048 kr. i sjukhjelp sanit 3,450 kr. i begrafningshjelp. Alen om alltså idéen icke ar ny, har den dock haft en ytterst begränsad tillämpning. Så hafva alla sjuklijelpskassor nästan endast omfattat hancltverkare och manliga kroppsarbetare; sällan nog hafva ens deras hustrur varit inberäknade.
Sluteligen, enär af de af Eders Kongl. Majit i Nåder upplåtne medel , sorn för Pommern och Rugen inflyta till ett belopp af 2,000,000 PreussisktCourant, Riksens Ständer genom särskildta beslut fastställt, att först den arfssumma, sorn den förra Kongl, familien efter Högstsalig Hennes - ne® Maj:t Enke -Drottningen tillfallitoch sedan hela den -summa, hvartill förra Kongl. Famillens enskilia förmögenhet upplupit, till ett sammanräknadt belopp af g 8 1,419. R-’d 13 sk11 r. saint hvad till afbördande af all Sveriges förbindelse , i afseende pä det till fyllnad i förra Kongl. Famillens underhållssumma med ett årligt anslag af 30,497 R:d 43 sk. 3 r. kart erfordras, skall utgå oell liqvideras; få Riksens Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att sedan dessa liqvider äro förrättade, det återstående öfverskottet af ofvanberörde 2.000,000 PreussisktCourant då till be A tätning af krigsskulderna, som ofvan anmäldt är, mätte användas. Då Rik sens Ständer funnit angeläget, att förese och vidtaga någon utväg, hvarigenom, i den händelse behofvet sådant klafver, medel må finnas för den brist sorn kunde uppkomma, hafva Riksens Ständer, som förut stadgat, att Riksgäldssedelstocken så vidt möjligt är skall bibehållas vid den . nurneraire, den samma vid innevarande års början utgjorde, beslurlt, att af de under loppet af detta år influtna Riksgälds-Sedlar åter skall utgifvas en summa, i det närmaste svarande mot f. d. Kongl. Farnillens enskilta förmögenhet, eller sex hundrade tusende Riksdaler Banco värde, till contant afbetalning å krigsskulderna, .hvilka derigenom förmindskas till 900,900 Riksdaler, derföre, på sätt ofvansagdt är, inyisningar på tre år, med 385!
Mec all ömhet för andra Städer och Orter, måst väl i företräde en synnerlig uppmäksamhe laafvas på Hufvudstaden, hvarest vi håfve vå RiksClenod, vårt ädla KonungaHus, förvarad hvarest Rikets Ständer vanligast samlas, och di mångtaliga Medborgare för sina högsta ange lägenheter färdas. Ett betydligt öfverlägg nings-ämne har denna gången blifvit den nä igengrodda Claraoch Carlbergs-viken. Der sprider i sanning mycken ohälsa, och bidrage till en betydlig del dertill, att dödligheten Stockholm, vid all dess lyckliga belägenhet är större, än i de fläste Europas Hufvudsta der. Vid 1780 års flod nedsköljdes alla i grann skåpet vid denna Sjörennel liggande orenlighetei och gödselämnen, och vid vattnets uttorkninj uppstego förgiftade ångor, som medförde dödan de sjukdomar, och nödgade mångå fattiga Hushåll att fly från sina hem. Vid andra Vattenfloder hafva följderne i sin mån skadat, ocl: är utdunstningén af förruttnade ämnen vid allan tid förderfvelig, och förorsakar en ökad dödlighet ibland de fattiga, der invid boende Medborgare, som med skäl och förtröstan påkalla allas vår barmhertighet. Mången hitkomDien frisk Landtbo har här hämtat sin så kai - Den 5 Januarii. 243 lade Helsot, och jag har erfarit, huru många Dalkarlar, som deromkring sökt en mindre dyr honing, genom den hindrade transpirationen och osunda inspirationen, undfått Utsot, Vattensot, dödlig bröstsjukdom, och allramäst en nära oöfvervinnelig Frossfeber, en sjukdom, som i gemen uti det sunda och höglanda norra Landet alldeles icke finnes. Men jag vågar ej med min klagan mera upptaga af Hoglofl. RidderskapetS och Ädelns dyrbara tid. Nog af, att hjelp behöfves, och Stockholms Stads Innevånare ej ensamme förmå åstadkomma botemedlen.
Dancl8dölclingar till dvacl clera8 vederlilcar mom IVlilitairen ega i pen8ion uncllä, nemligen 3,000 H:clr, älven80m tor D8u8inännen till clet delopp, cle i eoutant lön mir>8t döra la nppdära, eller 100 k:clr, men i al86encle pä cle ölrige Dancl8- 8tat8-3ljen8t6männ6n, nemligen: 1)6886 grunder innelattade viel dera8 antagande elen rigtiga prineip, att p6N8ion8lormouen 8lruI1e vara liim lör Livile Lmdet8- oell 3?jen8t6in8n allida värdigdet eller grad, antingen cle innedalt indeldt eller eontrmt Dön; men 8edan Dönerne lör Lo1l6g!ern68 Lmdet8- oell ^jen8tem8n erdällit en nödig lunnen lördöjning, med rättigdet, att ile i 8amma lördällande uncllä pen8ion elter lörlattningarne, oell dä jemväl lräga är om reglering al
Det finnes tårar, hvilka komma direkte från ett hjerta som känner sig så vekt, så krossadt, att det ej kan utgjuta sig på annat sätt. Men hon stod orörlig, hon gjorde intet för att hindra detta utbrott af sina känslor, och först sedan denna paroxysm af känslighet lugnat sig, vände hon sig bort ifrån dörren och gick till soffan. Mary! ropade hon; och när denna inträdde, sade hon: om någon kommer, tar jag ej emot. Dessutom packa in våra saker och begär våra räkningar, ty vi resa i morgon till England. Hvarför står du liksom slagen af åskan? Ja, Mary, min far kallar mig och jag måste till honom. Säg ingenting, min vän, förtag mig icke mitt mod! Jag ber dig göra hvad du kan för att allt må vara färdigt i god tid! Lita icke på mig, Mary, jag är trött, jag mår ej väl. Och det var sannt; hon var så litet van vid starka sinnesrörelser, att hon var alldeles uppskakad. Flere timmar förgingo och Lucy hade icke lemnat sitt rum; hon hade icke lagt hand vid inpackningen, om vi undantaga hennes kära lithografier; dem fick ingen annan röra; och det var icke utan en stark sinnesrörelse hon vidrörde hvarochen af dessa kära minnen. Men vi skola ej forska efter hvad som föregick inom hennes själ. Det är bättre att lemna henne i den ensamhet hon söker. Vi kunde eljest måhända få se henne, den starka själen, krossad under sorgens, under kärlekens makt. Strider emellan hjertat och viljan äro ofta förfärliga strider! Hvem kan väl påstå, så stark han än må vara, att viljan aldrig fått gifva vika? Och det var då icke alltid derföre, att det var omöjligt för den att segra, utan derföre, att motståndaren var så kraftlös, så blödande, så pinad, att en längre fortsatt strid skulle varit ett mord, sedan den besegrade hjelten sjelf hellre ville lida än längre fortfara att kämpa? Kan väl det högre väsende, som skapat menniskan med hennes svagheter och ofullkomligheter, och som kastat henne i denna stora verld, så full af frestelser, fälla domen öfver ett hjerta som älskat för mycket?
— I öfverensstämmelse med Banko-Utskottets vid sistlidne Riksdag derom meddelade föreskrift, hafva Fullmäktige den 17 April innevarande år anmodat Under-Styrelsen icke allenast att, uti skrifvelse till Konungens Befallningshafvande i de Län, der Vexlingsanstaller icke redan funnos inrättade, fästa uppmärksamhet A den utväg, som sig erbjöde att, genom Vexlingsförrättares anställande, bereda allmänheten tillfälle att få, emot sedlar A 2 R:dr och 32 skillingar samt Silfvermynt a J och TV R:drs valör, utbyta förslilna sedlar från och med 3 R:dr till och med 8 skillingar, ulan äfven att i öfrigt vidtaga sådana förfoganden, att ett dylikt utbyte i Landsorterna klefve för allmänheten i möjligaste måtlo underlättadt, samt i Allmänna Tidningarne införa Kungörelse om de tillfällen lill utbyte i Landsorterna af förslilna sedlar mot Silfvermynl, sorn redan voro, eller framdeles kunde varda, å Bankens sida beredda. ^ 27 Sedan Fullmäktige den 3 sisll. Juli fastställt ett af Under-Styrelsen upprältadl förslag till förnyad Ordnings-Stadga i afseende på invexlin» i Landsorterna af förslilna Bankosedlar, har Under-Stvrelsen den 13 påföljde Augusti, medelst utfärdade Cirkulär-bref till samtlige Konungens Befallningshafvande samt Kungörelses införande i Ali O O -O manna Tidningarne, de sålunda gifna föreskrifter ne till verkställighet befordrat. / Uppå Konungens Befallningshafvandes derom gjorda framställningar, hafva, under sednare hälften af innevarande ar, blifvit inrättade 3:ne nya Yexlingsanslalter, nemligen en för Södermanlands Län i Nyköping med ett förskott af 3,000 R:dr, en för Norra Helsingland i Ljusdahl med ett förskott af 2,000 R:dr samt en för Westerbottens Län i UmeA med ett förskott af 5,000 R:dr, hvarförutan Fullmäktige, för Wester-Norrlands
Och med de enkla orden: »Det är förfärligt – förfärligt att nu för första gången i mitt lif vålla smärta i mitt hem genom en frivillig handling» – står hon färdig att följa honom. Hennes aning, att hennes far aldrig skulle förlåta henne, besannades. Alla hennes bref till honom återkommo oöppnade till henne efter hans död 1857 och hennes namn nämndes ej ens i hans testamente. Men hennes visshet att faderns stolthet led mer än hans hjärta gjorde att hans obeveklighet aldrig kastade någon varaktig skugga öfver hennes nya lif. Till systrarna förblef förhållandet oförändradt – de hade vetat allt, utom det sista steget – och med bröderna blef det framdeles återknutet. De vänner, om hvilkas ogillande Elisabeth Barrett varit så viss – både på grund af hennes egen »galenskap» och hennes handlingssätt mot fadern – klandrade henne ej, ty de kände alltför väl mr. Barretts tyranniska monomani, som framträdde vid alla barnens giftermål. Utgången visade ju dessutom att dessa båda poeter haft rätt i att anse sitt »eget vansinniga giftermål som det enda kloka i världen!» Carlyle, Brownings vän – allt sedan denne hejdat den ridande Carlyles häst på Wimbledon Common för att omtala sin beundran för den honom då personligen obekante tänkaren –, var hänryckt öfver deras handling. Och den gode vännen Kenyon, gent emot hvilken de båda haft det sämsta samvetet, skref till sin kusin: Du har äfventyrat ditt lif och du har gjort alldeles rätt! I stället för det allmänna ogillande Elisabeth Barrett väntat, fick hon således talrika bevis på sympati från dem, hvilkas omdöme hon skattade. Hvad åter världens välvisa meningar angick, så voro de mot dem fullkomligt skyddade genom sin likgiltighet. Nu – jublade hon – kunna inga människor skilja oss. Nu har jag rätt att öppet älska dig – ja, det kommer ju till och med att kallas min plikt, medan jag vet att, vore det också en synd, skulle jag lika fullt göra det!
»du har dräpit min broder; och skall jag hämnas hans död.» Vid detta tal blef Vattu-man förfärad, sprang upp, och ropade sina djur; men de lågo orörliga på marken, såsom hade de varit döda. Då förstod konungen att han blifvit besviken, men det var för sent; ty trollet gick emot honom, dräpte honom med sin trolldom, och kastade hans lik emellan snår och buskar. Derefter skingrades mörkret, och allt blef såsom tillförene i den öde skogen. Sagan återvänder nu till Vattu-sin. Han gick om morgonen till trädet vid kors-vägen, för att spörja tidningar om sin foster-broder; men knifven var rostad och blodig, och konungen kunde deraf väl skönja, att Vattu-man var död. Denna stora olycka gick Vattu-sin hårdt till sinnes, och han ville hvarken äta eller dricka, förrän han dragit bort, och hämnats sin foster-broder. Den unge konungen lockade nu sina djur, och vandrade samma väg som Vattu-man hade gått, intill dess han kom till staden, hvarom jag tillförene berättat. Här gick ett stort rykte om den bålde ungersvennen som blifvit konungens måg, och Vattu-sin kunde väl dömma, att talet var om hans foster-broder. Han färdades derföre vägen fram, intill dess han kom till kungs-gården, hvarest Vattu-man bodde med sin unga brud. När nu Vattu-sin trädde in genom borg-porten, trodde alla att det var konungen sjelf, som kom hem ifrån jagten, och de helsade honom med stor vördnad. Men den fagra drottningen lopp ut ur fru-stugan, der hon satt med sina tärnor, omfamnade Vattu-sin kärligen, och gladdes att han återkommit helbregda. Ungersvennen lät sig sådant väl behaga, ty han förstod att de villades af hans likhet med sin foster-broder, och han trodde tillika, att han sålunda skulle bättre erfara hvad som blifvit af Vattu-man. Om qvällen, när Vattu-sin och den unga drottningen gingo till sof-stugan, blef han varse det underliga skenet, som for af och an uti skogen.
Banko per famn, med 447 R:dr 3 sk. 9 r:st. samma mynt, och dels en afskrifning af 3 procent beviljas å all den ved, som hädanefter från förrådet utlemnas. Stockholm den 27 November 1837. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 18S7. Banko-Utskottets Uttalande N:o 66. 1 Ank. lill Exp.-Ulsk. den 21 Dcc. 1I1S7, kl. 412 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition om åtgärders vidtagande för att underlätta penn inge-ställningen och rörelsen inom landet. Kongl. Majit har i nyssberörda den 14 innevarande månad till Rikets Ständer i Nåder aflåtna Proposition anfört, hurusom den förlägenhet och oro, som redan någon lid uppenbarat sig i aflägsnare länders Gnanciela förhållanden, med fruktansvärd styrka u,tbredt sig älven till vårt fädernesland och indröge med hvarje dag i sin hvirfvel allt flere af dem, som genom handelsoch kredit-förhållanden stöde i beröring med den utländska marknaden. De förbindelser, hvarpå gemenskapen emellan de olika folken likasom hvarje särskildt lands inre rörelse i väsentlig mån hvilade, måste, till följd af närvarande tids fordringar, bero på förtroende, och om delta, såsom nu vöre fallet, i någon högre grad rubbades, blefve verkningen deraf olycksbringande, ej blott för alla de affärsmän, hvilka grundat sin rörelse på en öfver höfvan utsträckt kredit, utan äf ven för dem, som i sådant afseende iakttagit en lofvärd försigtighet och i sjelfva verket egde en stor och obestridlig förmögenhet.
Sedan Eders Kongl. Majlis och Rikets Stats-kontor, under denna dag, lill åtlydnad af nådig befallning, afgifvit utlåtande i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse om verkställd granskning af Stats-verkets förvaltning och räkenskaper för åren 1846 och 1847; får Stats-kontoret, i anledning af hvad samma berättelse innehåller rörande redogörelserna under samma år för l:o Stats-verkets spanmål in natura, 2:o spanmåls-kreditivfonden, 3:o undsättnings-anstalterna efter 1826 års missväxt, 4:o f. d. allmänna magasins-fonden, underdånigst anföra följande: Stats-verkets spanmål in natura. Under förmälan, att Revisorerne funnit räkenskaperna härför mindre ordentligt förda, särdeles derutinnan, att inträffade förändringar i afseende på inventarier och fastigheter blifvit vid boksluten förbisedda, hafva Revisorerne, såsom exempel derpå, framställt: ’’att general-räkningen för Stockholms slottsoch förråds-magasin, båda åren upptager inventarie-behållningen till 4,545 Rdr 22 sk. 8 rst., hvaremot denna behållning, enligt verifikationerna, endast utgjort 4,543 Rdr 22 sk. 8 rst.; alt uti generalräkningen för Norrköpings krono-magasin värdet af fastigheter begge åren blifvit utförd! med 2,140 Rdr, ehuru verifikationerna upptaga detta värde till 3,140 Rdr, hvilket sednare belopp jemväl befunnits vara oriktigt i följd af skedda missummeringar, med rättelse hvaraf det verkliga värdet utgjort, år 1846, Rdr 3,035, och år 1847, Rdr 3,040;” ”att värdet af inventarier vid Upsala krono-magasin, håda åren, uppgått, enligt general-räkningen för magasinet, lill 622 Rdr 4 sk. 4 rst., men jemlikt verifikationerna lill endast 620
Något som än mera gifver stöd åt denna förmodan är, att, oaktadt allt hvad så 22* 340 Den 31 December e. m. val det föregående sorn efterföljande här innehåller, ringaste åtgärd ännu icke, sista dagen af år 1853, vidtagits för tillslntbringandet af berörde Militär-författnings-samlings återstående tretton titlar jemte tillhörande alfabetiskt register. Att jag enskildt gjort hvad jag kunnat för att förebygga arbetets afbrytande synes af nedanstående. Mitt förfarande har dock härvid varit helt naturligt, då jag med det lifligaste intresse måste önska ett ändamålsenligt fullbordande af ett företag, för hvilket jag, i akt och mening att gagna, offrat den verksammaste delen af min lefnad. Redan i början af år 1850 gjorde jag behörigt anbud att, jemte öfvertagandet af den då ledigvarande utgifningeu af den s. k. Svensk Författningssamling emot så väl för Statsverket som för allmänheten billigare vilkor, än de, hvarå densamma både tillförene och nu utgifves, besörja utgifningen af Militär-författningS-samlingen utan ringaste annan utgift för Statsverket än tryckningskostnaden, således med en årlig besparing af de 1,600 R:dr, som dittills utgjort redaktionskostnaden. Slutligen anhåller jag att få fästa iipmärksamheten på här i afskrift bifogade underd. skrifvelse från Hederv. BondeSt. vid för!. Riksdag, hvaruti på anförde skäl anhålles om Militär-förfaltningssamlingens tillslutbringande ”så fort ske kan”, men hvarå lika litet afseende blifvit fästadt som å mitt förutnämnde anbud. Till hvad ofvan förekommit, skulle visserligen åtskilligt ytterligare kunna anföras, jag inskränker mig dock lill' det tillägg: att den summa, circa 30,000 R:dr, som de hittills utgifne delarne af Militär-författnings-samlingen kostat Statsverket kan till en stor del anses såsom äudamålslöst utgifven, så framt samma arbete icke blifver fullbordadt och försedt med nödigt alfabetiskt register — allt i enlighet med den redan på Nådig befallning fastställda planen. Nyligen hafva R. St. uti det, K. M:s Nåd.