Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag hade blifvit godkändt af BorgareSt., men afslaget af PresteSt. Hr von Hartmansdorff: Jag tillstyrker vördsamt, att det H. Ståndet mätte afsla detta förslag. Det innebär en sammanblandning af hvad som åligger juryn och hvad som åligger domstol. Juryn skall blott yttra sig om den anklagade är skyldig eller oskyldig, utan afseende på beloppet af det straff, som kan följa. Derföre är juryns utsago icke föremål för besvär eller högre myndighets pröfning. Bestämmande af straffets belopp tillhörer deremot domstolen och är underkastad högre pröfning, samt följaktcligen äfven förändring. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Afven jag anser mig skyldig att tillstyrka afslag å ifrågavar. förändring. Jag gör det på den grund, att enligt densamma domstolen betages rättighet att bestämma straffpåföljden svårare än åklagaren påstått. Detta är ett lagstadgande, som är rakt stridande emot rättsprincip, emedan pröfningen af det utaf åklagaren framställda ansvarspåstående alltid måste tillhöra domstolen, så vida man ej vili förvandla domstolen till en tom auctorite, utan all betydelse. Det kan nemi. hända, att en okunnig eller mindre oväldig åklagare, och sådana kunna äfven finnas, yrkade antingen ett alltför ringa eller och icke något ansvar ä den tilltalade, och då skulle domstolen i förra fallet vara tvungen att tillämpa ett straff, som, i domstolens tanka, icke svarade emot den tilltalades förbrytelse, och i det sednare fallet nödsakas förklara, alt, ehuru juryn förklarat den tilltalade skyldig, likväl och som åklagaren icke emot den anklagade framställt något ansvarspåstående, kunde han icke till något ansvar i saken fällas. Sä vidt mig är bekant, finnes icke något sådant stadgande i andra länders lagstiftningar, utan beror det alltid pä domaren att bestämma straffet. Enligt Fransyska lagen kan visserligen juryn antaga förmildrande omständigheter, (les circonslances altenuantes) hvilka visserligen verka till straffets förmildrande; men inom de olika graderna för straff är en stor latitud lemnad åt domaren, och det beror på honom att bestämma det svårare eller det mindre straffet.
Sedan Göta-Kanal år 1832 öppnades till segelfart från haf till haf, har rörelsen på Östgöta-linien så förhållit sig att: År 1833 framgingo 687 större och mindre fartyg, som erlade något utöfver 27,000 R:dr i kanal-afgifter. „ 1834 679 sådane fartyg med nära 30,000 R:dr afgifter. „ 1835 847 dito med öfver 35,000 R:dr afgifter. „ 1836 —■ — 728 dito med 30,000 R:dr afgifter. „ 1837 1107 dito med nära 40,000 R:dr afgifter. Till eller från ställen inom Länet och belägne innanför kanalens sträckning, har under 6 års tid gått vid pass 3,100 större och mindre fartyg, med 76,000 tunnor spannmål, 50,000 tunnor sill, 83,000 SkU. jern, 3,000 SkM kreatursben eller benkli &c. Transitorörelsen är emedlertid ganska ringa, och för direkta utrikes handeln så godt som ingen. Inrikes handeln är besvärad af hög taxa på vissa tyngre nödvändighets-varor, samt kontrollernas organiserande på ett tidsödande och kostsamt sätt. Dessutom erfordrar en så stor förändring uti kommunikations-förhållanderne någon längre tid för att utveckla sina följder. Mycket af det nya måste först pröfvas, och mångå fördomar och vanor öfver vinnas, många misstag göras och rättas, innan det 30 gamla hinner förkastas och ett nytt system göra sig fullt gällande i en rörelse, som bedrifves med inskränkta tillgångar och är fördelt på många händer, och som således icke på länge kan få någon bestämd riktning att följa, helst vår 6 månader långa vinter årligen afbryter verkningarne af de nya anstalterne. Derföre bibehåller sig ännu många gamla transportvägar, hvilka man bordt förmoda skulle upphöra sedan kanalen öppnades. Till Linköping, Skenninge och Wadstena, går nemligen ännu mycket varor landvägen från Westervik, der de förtullats, i stället för att förtullas vid Söderköping, och derifrån gå kanalvägen till deras destination eller åtminstone nära den.
ELISA. älskar honom, och att jag är hans fästmö. FRU VINGE. hålla de båda begreppen åtskills. Det är just olyckan, det, att du inte kan ELISA. Faster! FRU VINGE. bära. Du tänker mera på, att du är hans fästmö än att du älskar honom. Det är hela olyckan. Åja, mitt barn, din sedliga harm kan jag Nu sårar du mig igen! Du glömmer, att jag 150 Olyckan för honom nu, och det blir nog en olycka för dig också. ELISA. Tror du, jag är så lycklig nu? FRU VINGE. söker tvinga in honom i ditt flickideal af en Det är din egen skull. Du går här och för mönstergiltig fästman, som skall bli en mönstergiltig äkta man. Men det kommer aldrig att i sig för det. Och så undrar du öfver, att lyckas dig, han har för mycket zigenarblod han blir fattad af motsägelseanda. Hvad Richard behöfver är en stor, fri kärlek, en kärlek som står i ljusan låga, icke en liten huslig eftermiddagsbrasa. ELISA. Hvad menar du med stor och fri? FRU VINGE. så stor att den kan omfatta allt hos honom, ELISA. som kan offra mest. Jag tror, att den största kärleken är den Fri från all småaktighet, menar jag, och till och med hans fel, om det nu skall kallas så. 151 FRU VINGE. än dem man själf icke räknar. Och hvad menar du med offer? Har du uppoffrat något för honom? ELISA. Kanhända. FRU VINGE. Hvad skulle det vara? ELISA. Min stolthet. FRU VINGE. står jag dig inte. Din stolthet? Nej, mitt barn, nu förELISA. gör det inte svårare för mig än hvad det är. FRU VINGE. (Går till henne och böjer sig ned öfver henne, som för upp emot sig.) Men du hoppas väl åtminstone? ELISA. På hvad? FRU VINGE. På att han skall komma att älska dig? Vet du? Och ändå vill du? Stackars liten! Faster, jag vet, att han inte älskar mig, Mitt barn, i kärleken gälla inga andra offer,
Höghet Kronprinsen obekant; man kan ej vara Fäderneslandets valgörare, utan att känna välsörandéts ädla och lugna medvetande. Rik ro o sens Ständer, vägledde af den allmänna röst, sorn en gång skall utan förändring blifva efterverldens, upplyste af så val deras egen, som hemmavarande Medbröders lyckliga erfarenhet, och slutligen på ett offentligt sätt underrättade, genom de meddelanden, de å Rikssalen em uttagit, inse, i hela deras omfattning, de ovanliga, stora och vigtiga tjenster, dem Eders Kongl. Maja och Hans KunglHöghet under sistförfluma tidelopp Fäderneslandet bevisat. Intrycket af de minnesvärda och välgörande händelser, sotn af Eders Kongl Maj-t och Hans Kongl. Höghet blifvit förberedde och fullkomnade, har än djupare fästat sig i alla» hjeltan, vid jernforelsen emellan nuvarande ställning, och den, då Riksens Ständer sednast älskiildes. Det är sannt, för jemna sex år sedan, hade detta urgamla Rikes, snart sagdl, hopplösa belägenhet blifvit åtföljdt af det mest afgörande steg till detsamma^ räddning. Ifrån denna minnesvärda stund rakna Sveriges inbyggare deras Fosterjords sjelfständighet, samt återställandet af allmän och enskildt säkerhet; n\en i den ej alttid synliga, aldrig afbrutna, kedjan af Landers och Folkslags öden, inträffa ofta sådana omständigheter, som hota att tillintetgöra vishetens och foreseendeis berak - Den 11 Mars. 430 räkningar. Fastän vid den närmare epok, som Riksens Ständer här i minnet återkalla, Rikets inre ställning, under en upplyst och mild Styrelse, stadgades och framskred<ti 11^sitt fullkomnande, voro deremot dess yttre förhållanden nya och oberäkneliga faror underkastade. En på stora hvalfningar och mångfalldiga segrar grundad öfvermagt, hvaraf forntidens häfder förete få exempel, hotade Europa med inkräktning, Folken med träldom och bojor.
Uti 8 7 uteslöts ordet ”allmänt.” S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets den 6 och 9 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 43, i anledning af väckt motion, angående ändring i Kvrko-lagens 25 kap. om Prestmöte, och N:o 47, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegraf-anläggningar. S. D. Föredrogs ånyo och fade*' lill handlingarne Lag-Utskottets dea 6 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 45, i anledning af gjorde anmärkningar mot Utskottets Betänkande N:o 15, öfver väckt fråga om nytt formulär till vittnesed. 424 Prot.-Utdrag den 13 September 1854. S. D. Vid förnyad föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndets, den 9 dennes på bordet lagda, Protokolls-Ltdrag N:o 382, innehållande inbjudning till instämmande i nämnde Riks-stånds, i fråga om vilkoren för bränvins tillverkning, vid pröfningen af Särskilda Utskottets Memorial N:o 11, fattade beslut, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut och lades förevarande Protokolls-Utdrag till handling arne. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets den 9 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 9, angående förhöjdt arfvode åt Föreståndaren för Tryckeri-afdelningen af Utskottets kansli. Från Höge. Preste-Ståndet.
Föredrogs ånyo Banco-Utskottets memorial, N:o 24, med hemställan, alt fyra från Banken utgifna odlingslån måtte få afskrifvas samt ett dylikt lån, såsom osäkert, inom linien föras: bifölls. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs mcddeladt utdrag af Högloll. Ridderskapet och Adelns protocoll, den 16 dennes, innefattande dels hemälda Riks-Stånds beslut, alt, med afslag å Bevillnings-, Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltens betänkande, N:o 1, bibehålla, oförändrad, nu gällande Förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att sig i detta beslut förena; men, enär Borgare-Ståndet redan afgjort denna fråga, på sätt meddeladt prolocolls-utdrag den 16 dennes utvisar, fann Ståndet oinförmälda inbjudning icke föranleda till någon åtgärd, å dess sida, och lades Ridderskapet och Adelns förrberörde protocolls-utdrag till haudlingarne. S. D. Föredrogs meddeladt utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns protocoll, den 9 dennes, hvaraf inhemtades, ej mindre att nämnde Riks-Slånd till Siats-Utskottet remitterat en af Herr Cedershiöld, Roberl Theofron, väckt motion om beviljande af ett årligt understöd för General-Directeuren Claes Livijns efterlemnade enka och oförsörjda barn, än äfven all berörde motion blifvit med de öfriga Riks-Stånden communicerad; och sedan, i anledning häraf, åtskilliga yttranden blifvit inom Borgare-Ståndet afgifne, beslöt Borgare-Ståndet att, äfven för sin del, till SlalsUtskoltet remittera motionen, med de i ämnet härstädes lemnade yttranden, hufvudsakligen innefattande förord för bifall till motionärens framställning.
Om än ordet fartyg blifvit i sednare tider mera brukligt i dagligt tal, så har det dock hvarken vunnit burskap i den högre och mera vårdade stilen, icke heller i allmänhet i sammansättningar. Man säger visserligen »ångfartyg», och i denna sammansättning torde det komma att bibehållas, ehuru man stundom äfven hörer begagnas ordet »ångare». Men man säger icke: fartygsbruten, fartygsbrott, fartygsfolk, fartygsvarf, fartygsdocka, fartygsredskap, fartygsumgälder, fartygsklarerare, fartygsbord, fartygsfynd, fartygsvrak m. m., utan bibehåller härvid det gamla ordet skepp; och då detta i sin allmänna bemärkelse, utan afseende på större eller mindre dimensioner, användes ej blott i de två öfriga Skandinaviska folkens lagstiftning, utan äfven i den Germaniska, Engelska och Nordamerikanska, lärer nämnda ordutbyte hvarken vara af behofvet påkalladt eller ändamålsenligt. Anser man skepparen erhålla större värdighet genom en mera ampel benämning, så må man kalla honom: skeppets befälhafvare; hvilken förändring dock vid närmare pröfning jemväl torde finnas onödig.» 4 »Att börja Sjölagen med stadgande om besigtningar torde kunna undvikas. Det ämne, som synes ligga närmast till hands, är bestämmandet af hvilka skepp skola anses som Svensk egendom• De allmänna stadgandena derom tillhöra Sjölagen. I alseende pä detaljerna säväl i detta ämne, som rörande skepps skyldighet att vara försedda med sjöpass (Kongl. Förordningen den 1 Mars 1841) och om skepps naturalisation, torde höra hänvisas till administrativa special-författningar, — såsom med en alltför allmän utsträckning skett i Förshigets 4:de §. Den omständighet, att hittills allt hvad som angår skepps nationalitet finnes på den administrativa vägen stadgadt, kan bär ej vara afgörande, enligt hvad ofvan är antydt.
Då ostridigt är, att utarrenderingen af den betydliga mängd fisken, som Staten, serdeles i de norra Länen, eger, samt de åtgärder, hvilka af utarrenderingen blifva en följd, på sätt motionären anmärkt, ej mindre för vederbörande auctoriteter, än för Kronobetjeningen i de orter, der ett större antal fiskare förefinnes, medför mycket besvär och en icke ringa tillökning i göromål, som i många fall ej motsvaras af den ringa inkomst, ett stort antal af dessa fisken lemnar, tror Utskottet, lika med motionären, att det i flere hänseenden vore lämpligast och med Statens verkliga fördel mest instämmande, om, med undantag af de större laxfiskena, alla öfriga Kronans fisken försåldes, hvadan Utskottet funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer, för deras del, må besluta, att, med undantag af de större Laxfiskena, alla öfriga Kronan tillhöriga, utarrenderade fisken, sedan, vid anställd skattläggning, en efter förut erlagdt arrende lämpad ränta blifvit åsatt, må, i den moa arrendena upphöra, på auction till den högstbjudande under skatlemannarätt försäljas, samt dervid, lill lättnad för köparne och deraf uppkommande ökad täflan, medgifvas, att skatteköpeskillingen, under vilkor, att nöjagtig säkerhet derför ställes, må erläggas på vissa terminer, som af Kongl. Majit närmare föreskrifvas; och torde jemväl till Kongl. Maj:t böra öfverlåtas att ej allenast be tämma, hvilka fisken, enligt ofvannämnde grunder, böra försäljas, och meddela de närmare föreskrifter, som, i afseende å försäljningen, kunna finnas af nöden, utan ock pröfva de skeende anbudens antaglighet eller stadga, huru dermed förhållas bör.
Stockholm den 11 Maj 1866. Riksdagsfullmägtigen Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län har anmält, att han icke deltagit i behandlingen af detta ärende. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. Norman, 1866. Banho-Utskottets Memorial N:o 27. I N:o 27. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Maj 1866, kl. 7 c. m. Memorialangående föreskrifterna i lista artikeln af Bankoreglementet, om Bankens verksamhet och de fonder, hvarå sedelutgifningen utöfver metalliska valutan dr grundad. Uti banko-reglementets § 1, hvars innehåll iir hemtadt från 72 § Regeringsformen, har, med afseende på Rikets Ständers beslut i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Riksdags-ordning jemte deraf föranledda ändringar i Regeringsformen, Utskottet ansett en redaktionsföriindring böra ske, hvilken Utskottet föreslår sålunda, att §:n erhåller följande lydelse: i:o. Riksbanken förblifver fortfarande, enligt Regeringsformens 72 §, under Riksdagens egen garanti och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, som, på sätt grundlagen föreskrifver, blifvit utsedde, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan af Rikets Ständer gjorda äro eller vidare af Riksdagen göras kunna. Enligt 4 § utgöres bankens reservfond utaf skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedelutgifning och beloppet af beräknad sedelstock. I afseende på bestämmelserna i denna § angående de medel, som till reservfonden inflyta, erfordras endast ändring af punkten 2:o, i följd deraf, att bankens fordringar mot inteckning i fast egendom på landet, numera blifvit öfverlåtna till Allmänna Hypoteksbanken; hvadan ur nyssnämnda punkt böra uteslutas orden Bih. Ull fl. St.
Från Hogo. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 191, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 92, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, äfvensom, i sammanhang dermed, utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protokoll för den 31 sistlidne Juli, hvaruti Bonde-Ståndet, jemte tillkännagifvande, att detsamma bifallit hvad Stats-Utskottet i Utlåtandet N:o 191 tillstyrkt, dock under förbehåll, att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat län kunnat ega rum vid beräkning af de nuvarande ränte-persedlarnes belopp eller deras omsättning till penningar eller annan ränte-persedel, varda rättade, inbjudit Preste-Ståndet att uti berörde beslut instämma. Preste-Ståndet, som fann för godt antaga Bonde-Ståndets ofvan omförmälda inbjudning i hela dess vidd, beslöt att, med frånträdande af sitt vid pröfning af Betänkandet N:o 92 i afseende på dagsverk-räntans förvandling till andra hufvud-persedlar fattade beslut, bifalla Utskottets i denna punkt uti Utlåtandet N:o 191 framställda förändrade tillstyrkande, samt gillade hvad Utskottet för öfrigt i sistnämnde Utlåtande yttrat och tillstyrkt. S.,D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial: N:o 192, i anledning af Rikets Ständers, åren 1851 och 1853 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegium ställda fonders och medels förvaltning och räkenskaper. Hvad Utskottet i särskilda punkter af detta Utlåtande yttrat och tillstyrkt, blef af Ståndet bifallet.
Se så, blif inte rädd, älskling. Det var inte lyckligt, att du inte känner din makt. Se så, nu GERTRUD. är jag lugn igen, alldeles så, som du vill ha mig. Nej, jag känner, att jag måste säga er det jag borde ha sagt det långt, långt förut men ännu är det ju inte för sent. Jag ska' försöka mår, men... men begär bara inte att jag ska' att bli' er en så god och trofast hustru jag förälska er åtminstone inte ännu . Må hända kan jag det aldrig! Bryt vår förlofning om ni så vill. Kanske är det rättast. Aldrig! BJÖRNKLO (lidelsefullt). GERTRUD. mod och förlåt mig. I så fall, haf tålamod med mig, mycket tålaBJÖRNKLO. får inte du be mig om det tål jag inte! Det är du i din oskuld kan ana. Förlåt mig. (Kysser Tålamod ska' inte tryta, barn, och förlåtelse jag, som har behof af förlåtelse, större behof än hennes hand). Och nu, en gladare min! (Visar på buketten, flyktigt:) Här ligger en bukett, om du skulle önska blommor till din toalett. (Gertrud som alltid. vänder bort hufvudet). Se der är tante! Charmante _________ Åttonde scenen. DE FÖRRA. HILMA sedan OLOF. Välkommen, min bästa Björnklo! Men jag HILMA (från venster i toalett). tror att vi stänga luckorna och tända ljus, så blir det strax litet festligare. Säg till Anna, Gerafton vore öfver! trud. (Gertrud går till höger 1). Ack, om bara denna BJÖRNKLO. HILMA. Nu kunna vi vara lugna. Alt är ordnadt. Hvad säger du? Hon har gifvit vika. BJÖRNKLO. HILMA. Anna, som tänder ljus, stänger luckor m. m.) Men hvar äro då pappa och Olof? BJÖRNKLO. Hvilken lättnad! (Gertrud kommer, åtföljd af inte sett en skymt af? Ja, denna hemlighetsfulla Olof, som jag ännu GERTRUD (tittar i dörren till Pappa sitter och arbetar. höger 2).
Hvad dernäst vidkom anmärkningen, att seglationsfrihet för Allmogen skulle vara ett ingrepp i Städernes rättigheter, yttrade Collegium: att så vidt Collegium kunnat finna, Städerne icke genom någre serskilda privilegier äro försäkrade om uteslutande rättighet att idka fragtfart inom eller utom Riket. Deras rättigheter i berörde afseende grundades endast på några af Collegium anförde Stadganden, hvarigenom, med undantag af Hallands, Götheborgs samt Stockholms Läns invånare, landtman vore från fragtfart uteslutne. Det syntes dock Collegium vara klart, att om fråga Liefve om fragtfart till längre bort belägne fremmande länder, sådane resor ej kunde verkställas af andre än dem, som egde dertill erforderlig kännedom af navigation och handel, hvilket i allmänhet endast i stad kan förvärfvas, och hvadan man jemväl vanligen hänfört fragtfart till den så kallade Stadsmanna-näringen. Collegium ansåg en väsendtlig skillnad förete sig emellan fragtfart inom Riket eller till de närmast belägna fremmande länder, och sådan fragt - 3o Allm. Besvärsoch Oecoriomie-Utskotlets Utlåtande JV:o 86. fart, som företages till längre bort belägna orter, ty likaväl som Allmogen kan inom Riket sjövägen transportera egen och grannars afvel, måste den äfven kunna i sina fartyg och båtar emot fragt föra varor, tillhörige hvilken annan som helst. Också visade erfarenheten, att, i åtskilliga provincer, hvaribland serdeles Stockholms Län, allmogen under en längre tid af år åtagit sig fragta varor, utan afseende å hvem desamma tillhört.
Det af motionärerne i sådant afseende framlagda förslag skulle, der det genomfördes, icke åstadkomma någon ändring i den praxis, som, på sätt ofvan blifvit antydt, i fråga om grunderna för vinnande af förslagsrum till kyrkoherdebeställningar gjort sig gällande, utan endast tillförsäkra församlirigarne rätt att, sedan förslag enligt nu antagna grunder blifvit upprältadt och de å förslaget uppförde sina prof aflagt, få ännu en profpredikant. De öfverklagade olägenheterna skulle möjligen härigenom i någon mån minskas; men den fördel, församlingarne kunde vinna genom en dylik utsträckning af valfriheten, — hvilken ej blefve särdeles stor, då endast en, utom de tre först föreslagne, kunde komma under omröstning, och denne af domkapitlet utsåges, — skulle mer än motvägas af de olägenheter, hvilka efter all sannolikhet komme att uppstå i följd af detta system, samt visa sig å ena sidan i form af lycksökeri och å den andra såsom misstroende och ovilja mot domkapitlen, hvilkas åtgöranden härutinnan väl i de flesta läll komme att från ena eller andra hållet stämplas såsom fullkomligt godtyckliga. Bättre skulie, enligt Utskottets öfvertygelse, församlingarnes verkliga fördel kunna tillgodoses, derest de i 1686 års Kyrkolag uttalade och genom 1786 års nådiga Bref vidare utvecklade principer gåfves en rigtig tillämpning. Lärdom, långvarig tjenst, goda gåfvor och skicklighet berättiga nemligen till befordran enligt nämnda lag; men ingendera egenskapen tillerkännes något afgjordt företräde, utan hade stiftsstyrelserna att tillse, det församlingarne erhölle sådana själasörjare, hvilkas verksamhet kunde lända till församlingarnes största förkofran. Sådant bör ock förnämsta ändamålet med lagstiftningen i förevarande hänseende vara; och detta ändamål är tydligen uttryckt i berörda nådiga Bref. Afsigten dermed var nemligen att befordra sådana egenskaper hos läroståndet, som kunde göra “dess embetsåtgärd kraftigt verkande till Guds ära och det allmännas nytta.“ Med en sådan afsigt skulle ej stå väl tillsammans, om lärdom och tjensteålder skulle utgöra 6 Sammans.
Slutligen har Utskottet skolat nämna, att, ehuru Utskottet har sig bekant, att för särskilde delar af Christianstads Län särskilte Markegångar årligen upprättas, Utskottet likväl icke ansett sig häraf böra hämta skäl, att för ifrågavarande fall ändra en öfvertygelse, den Utskottet trott ega Försvar af gilltige grunder; Och, då Utskottet således till afslag får anmäla Herr ContractsProsten Doctor Lefflers Motion, underställer Utskottet dock vördsamligen Riksens Högloft. Ständers pröfning sitt nu afgifna utlåtande. Stockholm den 26 Mars 1823. 94 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande^. Anköm dea 1 April 1823* Betänkande, i anledning af gjord hemstat• lan, att, då en förändring uti någon ekonomisk författning; af inflytande på Naringarne, kan finnas nödig, verkställig,- heten eler a j ej måtte allt för mycket påskyndas. Vall ofl. BörgarStiiidet har genom ProtocollsUtdrag af den 1 i denna månad till Utskottet ietnitterat ett Memorial af Herr G. R. Prytz, deruti Herr Prytz yttrar i Att en ibland grundsatserna för den eko» nomiska Lagstiftningen är äfven den, att så vidt möjligt är undvika hastiga Ombyten af System i Nationalhiishåilningferi, fenär gerioin täta öinvexlingar i detta fall näringsidkarenj söm gruhdat sina beräkningar på beståndet af gällande författningar, nödvändigt niåste försättas i kännbart lidande och sliiteligeu förlora all hog för företag af vidsträcktare omfattning, och för hvilkas fullbordan längre tid erfordras: Ått, ehuru de häringsidkande Classerne i Sverige med tacksamhet mäste erkänna Regeringens omsorgsfulla bemödande, att, efter yttersta förmåga, från dem afvärja förluster af ifrågavarande beskaffenhet, hafva likväl dylika förluster, äfven här i Jandet, så mycket mindre alldeles kunnat undvikas, sorn eri stadigvarande oföränderlighet i ett lands Besv. ock Ekon. Utsk.