Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre icke omförraälda 3:dje morn., der det stadgas: ”Dessutom vare af del i försäljningsrummet befintliga bränvin lill och med 60 kannor, tillika med kärl, som för deras afhemlning tjenliga äro, underkastade beslag och förbrutna.” Det liar alltid inom lagstiftningen gällt såsom en grundsats, att den, som olofligen handlar med en vara, äfven har förverkat densamma. Denna grundsats har blifvit iakttagen, så väl i afseende på försäljningen af utländska varor, som äfven af inom landet tillverkade. Så t. ex. hvad krut beträffar, så är man oförhindrad att här i landel för egen räkning köpa och begagna huru stora qvantiteter som helst af denna vara; men för den våda, som rättigheten att försälja' krut medför, har lagstiflningen varit nödsakad alt inskränka denna rättighet, och derföre har den jemväl, såsom straff för öfverträdelse af ett dylikt laghud, föréskrifvit, att varan skall anses förbrulen. Nu kan man väl icke. neka, att det ju är för ordningens skult, och för att förekomma de beklagliga följder, hvilka utminuteringen af bränvin kan medföra, som denna rättighet blifvit inskränkt, och följaktligen mäste äfven det qvantum bränvin, större eller mindre, som påträffas hos lönnkrögarne, anses förbrolet. Vid sådant förhållande kan det icke vara med någon sund lagstiftningsprincip förenligt, alt, om en lönnkrögare har i sitt våld t. ex. 100 kannor, så skall han mista 60, roen behålla 40; varan har han ju i ändamål att olofligen begagna densamma, och då mäste han också anses hafva förverkat den. Jag finner fördenskull en sådan förändring uti ifrågavar:de mom. böra ega rum, att allt det bränvin, som lönnkrögaren har i försäljningsrummet, tillika med de kärl, hvari det förvaras, skola vara underkastade beslag och förbrutne, och 151 Don 7 Oktober e m. jag önskar derföre, att en dylik förändring i §:n måtte tillvägabringas.
Närmast dem sutto alla barnen, krusiga, svarta gosshufvuden, slätkammade böjda flickhufvuden i lång rad, och de små händerna fattade ifrigt om bägarna, i hvilka ungdomens fradgande russinvin skummade med en stämning af barnsaga. Efter de små sutto åter äldre, fru Rosalies bröder och den evigt puttrande klädstånds-Jacob. Längst bort hade Kalonymos sin plats midt emot Esther. Det blef en sekund alldeles tyst i det stora rummet. De hvita förhängena täckte dubbelfönstren. Intet ljud trängde upp från gatan. Man var långt bort från vanliga orter och år på en palmö i tidshafvet, och i synrandens vattenspegel hägrade Pharaonernas dödspalats, öknens sandklippor och Canaans aflägsna tempel på kvällskensröda, säfkransade berg. Med hög, liffull stämma bröt Henoch tystnaden och läste ingångsbönen: »Se detta är fattigdomens bröd, som våra fäder tärde i landet Egypten. Den som hungrar, äte med oss, den som trängtar, hålle påsk med oss – detta år här, nästa i Israels välde, detta i slafveri, nästa i frihet.» Han tystnade och modern gjorde under duken ett litet tecken åt Michel, som nu skulle falla in med sin fråga. Med barnsliga och osäkra tonfall läste gossen de för gamla stämmor och fårade ansikten passande ljuden. Alla ögon voro fästa på honom. Han kröp med det lilla mörka lockhufvudet ner i boken. Skuggan af hans pekande finger flög som en svart fjäril öfver sidan. Ändtligen var han färdig och ropade med gäll och lycklig stämma ut slutorden. Alla nickade och rullade tvärs öfver bordet nötter och frukter till honom. Men nu begynte Henoch själfva berättelsen om Egypten. Hans föredrag var hvarken läsning eller sång, men en blandning af bådadera. Han gnolade orden på gamla traditionella melodier förda från land till land med förbundstecknen och smäleken, ärfda från far till son med dragen och olyckorna, outslitliga, som folkets hopp, sällsamma, som besvärjelser från tidens början, högtidliga, som upprepanden af oryggliga om än aldrig så länge oförverkligade löften.
Vid behandlingen af denna fråga, bar hos Herrar Fullmäktige förekommit, hurusom, ej mindre högstberörde nådiga Bref, än Rikets Ständers deruti anförda underdåniga skifvelse af den 15 Juni 1841 innehålla: ”att Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande begrafningshjelp, hvilken bordt till sterbhusdelägarne utgå med ”3()5 Frdr 24 sk., med derunder beräknade 37 tunnor spanmål, finge ”till dem från Riksgälds-Kontoret utbetalas;” hvaremot, jemlikt StatsUtskottets här ofvan omförmälda skrifvelse samt den dermed likalydande 96 §. i nu gällande Reglemente för Riksgälds-Kontoret, uti: hvilka handlingar någon uppgift å hegrafningshjelpens belopp icke fia - _ 45 - nes meddelad, Rikets Ständer endast b i f a 11 i 1 r att, elium sterbhusdelägarue efter Kongl. Räntmästaren Alm försummat att, inom den i författniugarne stadgade lid, anmäla sig till begrafningsh jelpens utbekommande, ”den begrafningshjelp, hvartill sterbhusdelägarne, utan afseende härå, kunna finnas berättigade, må dem till godo komma och ”af Riksgälds-Kontoret utbetalas.”’ I öfverensstämmelse med denna af Rikets Ständer, till iakttagande vid Riksgälds-Kontorels förvaltning,. Herrar Fullmäktige meddelade föreskrift, hafva Herrar Fullmäktige ansett att till Enkan Alm ej kunde såsom begrafningshjelp utbetalas högre belopp, än den summa, som hon redan uppburit, och hvilken, enligt af Kongl. Stats-Kontoret meddelad upplysning,. utgjorde hälften af den pension hennes man för år i832, eller det år, då han med döden afgick, å Allmänna Indragningsstaten innehaft, samt följaktligen motsvarade hvad sterbhuset tillkommit, i fall dess anspråk i berörde hänseende inom rätt tid gjorts gällande. Någon utbetalning från Riksgälds-Kontoret af högre begrafningshjelp till merbemälte Kongl.
Då de nu hörde ljudet af basuner, trummeter, gigor, psaltare och allahanda strängaspel, föllo neder all folk, slägter och tungomål, och tillbådo det gyldene belätet, som Konungen NebucadNezar hade uppsätta låtit. Straxt på samma stund gingo någre Chaldeiske män fram, och anklagade Judarna; Begynte, och sade till Konungen NebucadNezar: Herre Konung, Gud unne dig länge lefva. Du hafver, o Konung, låtit utgå ett bud, att alla menniskor, då de hörde ljudet af basuner, trummeter, harpor, gigor, psaltare, lutor och allahanda strängaspel, skulle de nederfalla, och tillbedja det gyldene belätet; Och den som icke nederfölle och tillbåde, han skulle kastas uti en brinnande ugn. Nu äro här någre Judiske män, hvilka du öfver de ämbete i Babels land satt hafver, Sadrach, Mesach och AbedNego; de samme förakta ditt bud, o Konung, och vörda icke dina gudar, och tillbedja icke det gyldene belätet, som du hafver uppsätta låtit. Då befallde NebucadNezar, med grymhet och vrede, att man skulle hafva fram för honom Sadrach, Mesach och AbedNego; och männerne vordo framhafde för Konungen. Då talade NebucadNezar till dem, och sade: Huru är det? Viljen I, Sadrach, Mesach och AbedNego, icke vörda min gud, och icke tillbedja det gyldene belätet, som jag hafver uppsätta låtit? Nu väl, reder eder till, så snart I hören ljudet af basuner, trummeter, harpor, gigor, psaltare, lutor och allahanda strängaspel, så faller neder, och tillbeder belätet, som jag hafver uppsätta låtit; om I icke tillbedjen det, så skolen I på samma stund varda kastade uti en brinnande ugn. Låt se, hvilken den Guden är, som eder utu mina händer tager.
I fall en af dessa äldre epidemier ännu infinner sig, så måste det nådiga Cirkuläret efterlefvas; och säkerligen gäller det äfven för den händelsen, att någon hittills okänd epidemi hemsöker oss, på hvilken choleraförfattningarne icke kunna tillämpas. Det är derföre utan tvifvel angeläget att veta, huruvida det öfverensstämmer med rätta förståndet af oftanämnde Cirkulär, att åtgärder af den här åtalade beskaffenheten skola ligga i Konungens Befallningshafvandes makt. Om" ock'de särskilda'omsorger och föranstaltanden, hvilka uti det Kongl Cirkuläret äro Konungens Befallningshafvande uppdragna, kunna rätteligen bringas under ett allmänt begrepp, uttryckt med de i nådiga Utslaget nyttjade ordalag, att »vidtaga alla de åtgärder, som kunna finnas lämpliga och af behofvet påkallade»; så vore väl ändock meningen deraf icke så att förstå, som skulle utrymmet för dessa åtgärder vara alldeles obegränsadt. Hade nemligen detta varit meningen, och Konungens Befallningshafvande således skulle kunnat använda ej blott spärrningar af hus, byar, orter utan ock ännu hårdare tvångsmedel, såsom fängelse, kroppsstraff eller livad annat man må föreställa sig, utan att uttrycklig tillåtelse dertill funnits behöflig; så hade väl icke kommit i fråga att uttryckligen tillåta vissa andra, vida lindrigare medel, såsom då det uti 4:de punkten heter, att Konungens Befallningshafvande, efter erhållen rapport, äga att, till förekommande af omgänge imellan friska och ined smittsam sjukdom behäftade personer utfärda nödiga påbud och dervid »efter lag och omständigheter föreskrifva vitén». Har jag häruti icke misstagit mig; är Konungens Befallningshafvande genom 1813 års Cirkulär ej tillåtet att vid inträffande farsot mer förnärma husfreden, än den personliga friheten och säkerheten eller lif och välfärd; så följer väl häraf ock, att något särskildt förbud mot detta förnärmande ej heller var af nöden, för att ådagalägga obehörigheten af ett sådant förfarande, som det, förevarande åtal afsåg.
Rantzau stiger ur och haltar grimacerande uppför trapporna, där han i den böljande strömmen af uppvaktande, blandade om hvarandra utan rangskillnad, sällar sig till öfverste Köller, som är i full gala: röd uniformsrock med svart krage, medan han däremot högförnämt hälsar generalkrigskommissarien Beringskjold, som med gnistrande ögon och stora gester talar högt om hämndens härliga dag. I stora audienssalen, står kungen under tronhimmelen mellan sin styfmor och sin halfbror, som han aldrig kunnat tåla, men som nu i släktkärlekens namn räddat hans ära och gjort sig till förmyndare för hans envåldsmakt. Också strålar den eljes skygga och tillbakadragna änkedrottningen af illa undertryckt segerglädje, medan hon mönstrar de uppvaktande, som defilera förbi. Hennes blickar fordra underkastelse, erkännande af våldets rätt. De främsta tveka. Vid hennes sida står ju dock ännu majestätet af Guds nåde! Icke går det väl an, att lyckönska och hylla änkedrottningen för hvad som skett? Icke går det väl an, att låtsa som om envåldshärskaren vore en vaxdocka utan själ? Jo, det går an! Änkedrottningen och arfprinsen uppmuntra med huldsaliga leenden enhvar, som frimodigt bryter mot gårdagens tradition, och snart vända sig alla, efter en djup reverens för maktens döda symbol, med lyckönskningar till henne, som nu har makten i sina händer. Hon utdelar belöningarna till alla, som deltagit i nattens dåd. Hur nådigt hon hälsar Rantzau! Hon vet, att han i sista stund velat förråda dem alla, ty vid justitsrådet Struensees arrestering har man funnit en biljett, som icke lämnar möjlighet till tvifvel angående grefvens uppsåt; men hon vet också, med hvilken bravour han arresterat drottningen, och därigenom har han för visso gjort sig förtjänt af alla andra synders förlåtelse och det blåa bandet. Men utom denna stora, officiella utmärkelse och heder har hon en annan belöning i beredskap åt honom för hans välförhållande, och hon anförtror honom just nu, att den nya regeringen, som är under bildning, med nöje vill betala alla hans skulder.
"då den öfvcrstiger 5 för hundrade;” att ordet ”allmänna” borde uteslutas, enär, enligt vanligt språkbruk, delta ord innebär sådant, sorn sker för Statens räkning, hvilket här ej åsyftas; att, då enskilda Banker ej lämpligen kunna beskattas efler den för industri-bolag i allmänhet stadgade grund, eller utdelningarnes belopp, enär, enligt hvad erfarenheten redan visat, de enskilda Bank-Bolagen vanligtvis icke låta utdela mer än en viss del af deras behållna vinst-summor, sådane Bankers bevillningsbidrag borde serskildt bestämmas; samt alt, lör de såkallade gamla Trollhätte Lottsedlar, för hvilka uppbäres 12 procents årlig ränta af Kronan, och som icke blifvit inlöste af nya bolaget, ulan ännu äro lill en del utelöpande sedan den lid, då plan till segelleds öppnande genom Trollhättan först påtänktes, någon bevillning icke blifvit föreslagen. Då Utskottets förslag utgått från syftningen att icke i beskattningsväg motverka uppkomsten och utvecklingen af industriella företag, men Utskottet likväl anser, att, med bibehållande af den i allmänhet antagna beskattningsprincip, att nemligen 5 procent af inkomsten, borde utgöras, någon så beskaffad nedsättning i bevillningen för aclie-bolag, som på ofvannämnde sätt blifvit ifrågasatt, icke rältsenligt kan ega rum; afslyrker Utskottet annan förändring i berörde hänseende, än alt, på de i anmärkningen anförde skäl, ordet: ”allmänna’’ 11 å från irsta momentet uteslutas. Beträffande frågan om enskilda Bankers bevillningsbidrag; så, enär den anmärkte innehållningen af behållna vinsten, torde anses såsom ett nödvändigt villkor för Bankrörelsens säkra gång och betryggande mot inträffande förlusler och oförutsedda rubbningar i allmänna penninge-ställningen, samt Bank-delegarne i allt fall icke för året åtnjuta hvad sålunda af vinsten innehålles, kan Utskottet deslomindre deraf hemta anledning, att föreslå någon serskild skatt-bestämmelse, som både de nu befintliga och äfven framgent uppkommande enskilda Bank-inrättningar möjligen komma t
De, som eg» Alla de, sorn till inqvartering äro berättigade, ega att in qwteriog!*in" qvartering uppbära, änskönt de sjelfve skulle vara husegare i staden. §• 12. Dubbel inDen, sorn bar boningsrum i Kronans hus sig tillslagne, qvartering må är ej tillika berättigad till inkvartering i staden, likasom den, «! ega rum. J ° , . 1 . ° . , . „ hvilken for sin person har inqvartering på landet, ej ma pa samma gång erhålla inqvartering i stad. Om sättet, huru ständig inkvartering skall utgöras. §• i3. Städer, der Ständig inqvartering för dem, som, enligt i §., äfo der gas, Pärotåld!- till berättigade, skall i cle städer, der, med afseende å' Rikets ras emottagansäkerhet och försvar, Kongl. Majit pröfvar nödigt att trupper, de forpligtade. t■ j| fovtfarande tjenstgöring förlägga, utgöras, på sätt nedanföre förordnas. §. 4- Huru stänAllt manskap skall bo i Kronans caserner eller dertill an ring, nälden vändbara hus, när sådane finnas, och der äfven så stor del af ej i Kronans öfveroch Under-befäl, som lill ordnings vidmagthållande in nas, slaHiconom den casernerade truppen anses nödigt, samt utrymmet vidare tant beralnas; medgifver, bör inqvarteras. Den återstående delen af de gar staTlrumfdrhäå nisonerande inqvarterings-tagarne erhåller, af dertill serskildt star, och ersättanvisade medel, sin inqvartering i contant sålunda: ning derför. i Classen. Öfverstar med vederlikar och Gommendanter B:co R:dr 400* Servicen inräknad till 20 R:dr. 2 Classen Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtandej N.o t. 25 2 Classen. Öfverste-Lieutenanter med vederlikar Servicen inräknad till 20 R:dr. 3 Classen.
Ännu en gäng fär jag altsä ödmjukeligen förklara , det jag ingalunda kan frängä mitt förslag och tillstyrkande, att nämligen meranämde Lewerantörer till .erhällande betalning, genom Kongl. Stats, ContoiretS of Riksens Ständers Riksgälds, Contoir accepterade ZnwiSningar, mätte blifwa ställde blott vppä 6 är, nied löpande ränka a 6 procent, som ärligen fär uppbäras , och det sä mycket mera, som enligit hwad förut nämt blifwit, jag tror att ett sädant behandlanbe skall warda Staten gagneligit genom tillwinnanbe af aktning för Ständers rättwisa och af StatsWerkets CreditS förbättrande; dä deremot, i händelse of en orättwis och obillig behandling med Statens nu warandc fordringsägare, frugtan för enahanda öde vtwifwclaktigt mäste lägga binder i wägen för StatSrverketS tillgörande sä högt oundgängeliga Penninges negotiationer. Och som frägan om LewcrantbrerneS betalande är af en skiljaktig beskaffenhet, emot fräsan om de fbreflagne pmninge - uppläningarne; s§ yemställes ödmjukast till Högwälborne Herr Grefwe» och Landt,Marskalkens högt upplysta godtfinnande, om lcke fbrstnämde fräga bör alldrasörst, och särskild af» ^ras. För Sfrigik wägar jag jemwäl i lika ödmjuk-., yek underställa, om icke i händelse af proposition, till bifall af Högloft. Stats-Utskottets Betänkande, Lefwerantbrerne angäcnde, det mätte uti Contra-proposiliorr ivarda infört, att om Nej winner, Lefwerantbrerne skola erhälla deras betalning pä 6 är, med 6 procentörlig ränta; wiljandes jag icke twifla derom, att RikSDisconten, förutan nägot särskildt förordnande derom , biträder med 75 procent
Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, på sätt Eder Kongl. Maj:t kan i Nåder pröfva ändamålsenligast,' af Tredje Hufvud-Titelns besparingar, anslå lämplige understöd för skicklige Officerare i nämnde hänseende, hvaraf Fäderneslandet bör kunna påräkna gagn och fördel under en kommande tid. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 9 April 1829. Preste-Ståndet d. 12 Borgare-Ståndet d. 14 Bonde-Ståndet d. 14 — ■*— Rikets Ständers underdåniga Skrif veise, angående en förste Kammar-Musicus Crusell be viljad pension. S. A. K. Cxenom klådig remiss af den tg sisth November, bär Eder Kongl. Maj:t lill Rikets Ständer» 118 Exp. Utsk. Förslag till utid. Skrif v. N:o 50. Stats-Utskott behagat öfverlemna en af förste Kamjnar-Musicus , Directeuren B. Crusell gjord underdånig ansökning om bestämmande af hvilka medel O O och i hvad ordning en honom beviljad pension må utgå; och som Rikets Ständer, utaf de samma ansökning bilagde handlingar, inhemta t, alt Crusell, med Högstsalig Konung Carl XIII:s vilja, blifvit af Kongl. Theater - Directionen försäkrad, alt, då han antingen genom ålder och aftagande kroppskrafter vöre urslåndsatt att sin tjenst vid Kongl.
Alla skäl torde omedelbart därför föreligga att förnya prenumerationen. fullständig Stockholm i juni från 1894. Redaktionen JVEagdalena Ett För Idun tecknadt af halfårets af Idun. ^udensdiöld. hundraårsminne. GEORG NORDENSVAN. H a n H o n förblef fast och modig. (Slut i nästa n:r.) ms För våra damer-artister. För Idun af S. (Slut fr. föreg. n:r.) I öfrigt gälla naturligtvis de vanliga reglerna beträffande teckning, att medelplanet och i synnerhet förgrunden behandlas med mera omsorg och noggrannhet än bakgrunden. I förgrunden kan man sätta i med kraft och energi; detta parti är vanligen af sådan natur, att det framför de andra mera kan ägna sig för ett utförande i detalj. Dä de med blyerts lätt skizzerade konturerna ej vidare beböfvas, borttagas de till sin största del medels en lös radérgummi, som föres med lätt hand; ligger man för mycket åt med gummit, kan lätt tuschteckningen skadas. Att teckning med tuschpenna i likhet med blyertseller svartkritsteckning blir ett mer eller mindre troget uttryck af artistens egen naturel, förmåga och anlag, är en naturlig sak. Blir man förtrogen med dylik pennteckning och får ett visst handlag därvid, medför denna liksom alla andra grenar af konsten sina stora behag. En amatör kan med fördel begagna sig af denna metod, då det är fråga om att teckna lyckönskningskort och dylikt. Hur lätt är det ej, om man har litet anlag för och vana vid tuschritning, alt komponera ett sådant kort, och är det tecknadt af afsändarinnan, blir det ju alltid mera kärkommet än ett som köpts i pappershandeln. Så ock finner pennteckningen ett fält för sig öppet i skizzboken. Har man en sådan och tar man den med sig och i fickan en flaska (väl korkad!) innehållande flytande tusch samt textpennan, t. ex. förvarad i ett litet blecketui, sådant som brukas till akvarellpenslar, kan man, när man går på sina ströftåg ute i det fria, samla många friska intryck, små stämningsbitar af stort värde, framför allt för artisten själf.
N:o 25, Angående sättet för bestridande af de penningeansiag till allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer kunna vid Fröt. Utdr d. 19 Julii i82.3* 523 denna Riksdag finna skäligt besluta, samt hvad som möjligen kan brista i de tillgångar, som kunna utses såsom fond för mindre Creditivet. S. D. e. m. Föredrogs och gillades Statsoch BankoUtskottens den 21 sistlidne Junii under N:o 26 afgifne, samt den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtande, angående BankoDiscontens lånerörelse och de omständigheter rörande densamma, hvilka ansetts ega sammanhang med Allmänna Financeregleringen. S. D e. m. Föredrogos ånyo och återremitterades , i anledning af gjorde anmärkningar, följande Statsoch BancoUtskottens den 21 sisth Junii afgifne, samt den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 27, Angående Bankens utlåningar å Guld och Silfver, metaller eller andre varor. Nio 28 Angående Fastighetsoch Odlingslån. Från Hogv. PresteStändet. S. D. f. m. Nedannämnde, på bordet hvilande Betänkande föredrogos och biföllos: 524 Prot. Utdr. d. 19 Julii 1Ö25- StatsUtskottets N:o 228, Om Lönförhöjoing för Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Götheborgs och Bohus Län. N:o 289, Om ökadt anslag å Stat för Kong!. Bibliotheket. N:o 290, Om upplåtelse af den under Gripsholms KungsLadugård lydande Lägenheten, Tegelhagen kallad. N:o 291, Angående förhöjning af de så kallade Djeknepenningarne. N;o 292, Om Löneanslag för Lärare i StatshushållningsVettenskapeh samt de fria Statsförfattningarnes kritiska historia. N:o 293, Om upphörande af nu varande Ståndsklubbar och inrättande af en gemensam klubb.
Men, kan du tänka dig något så ohyggligt: Anna Dreier, din köttsliga kusin, vill åtaga sig att förestå krogrörelsen borta hos Svenson; frun hans är för gammal till att hålla någon ordning. » » Men mamma då! Hvad tänker Anna på? » » Att hon behöfver plats, sade hon — Anna gick nyss härifrån — att hon, som du, ingen ting kan och ej har råd att nu, sedan hon misslyckats i sina försök att vara guvernant, betala för att få lära något yrke. — Jo, det här är trefligt, din kusin krögerska! » » Men begriper hon då ej, att det är rent af omoraliskt att sälja spritdrycker? Sade mamma henne ej, hur uselt det är att bidraga till «ina medmenniskors förderf, sjukdom och olycka in i flere slägtled? » » Jag vet ej allt, hvad jag sade, ty jag var så grufligt upprörd, och hon gick med de ord, att om jag kunde skaffa henne en bättre och — mera moralisk verksamhet, skulle hon gerna åtaga sig den, eljes — ja, du förstår, vi voro båda upphetsade. » » Mamma skaffa henne! Godt vi viste, hvad jag skulle ta mig till! » » Svåger Benjamin skrifver här, att han har ett förslag, » sade fru Dreier tvekande. » Att jag skall stå i hans bod i Stocholm? » inföll Bertha misslynt. » Nej, icke det. Men han har räknat ut, att just här skulle vara en bra plats för att upprätta en atelier — en tillverkning i större skala för korsetter — franska snörlif. Han gör mig uppmärksam på, att detta kan anses som ett patriotiskt företag, emedan de flesta snörlif, som nu förbrukas i Sverge, importeras från utlandet. Benjamin vill genom denna affär förhjelpa dig till oberoende, ty det är hans mening, att du — under hans ledning, förstås — skulle förestå atelieren. — Ja, jag tycker här är ej annat att göra än taga emot anbudet, och då kunna vi der äfven skaffa arbete åt Anna, så hon blir räddad från det der andra.