Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sådana utvägar att gäcka författningen, som jag vill förekomma, och en lag, som uppmuntrar till lagbrott, kan, enl. min åsigt, aldrig vara god. Går man ut från den grundsatsen, att en varas fördyrande ovilkorligen måste förminska dess förbrukning, betraktar man saken, enligt mitt förmenande, nog ensidigt. Jag gillar visserligen denna grundsats i dess allmänhet, men erfarenheten visar oss tillräckligt, att den, som har passion för något, han låter icke af skräcka sig från passionens tillfredsställande derutaf, att det är med kostnad förenadt. Utgår man ensidigt från den synpunkt, alt det är genom varans fördyrande, som det öfverflödiga förtärandet af bränvin skall förekommas, så bade man icke bordt göra någon skillnad emellan utskänkning och utminutering, utan bestämma en hög men lika afgift för dem båda, ty en person, som på ett utminuterings-ställe köper sig ett halfstop bränvin och deraf super sig full, är lika förkastlig som den, hvilken på ett utskänknings-ställe intager bränvin suptals och' sålunda sig öfverlastar. Härmedelst anser jag mig hafva ådagalagt, att {agen, äfven om den har ett godt syftemål, likväl icke på detta sätt upnår 90 Den 5 Oktober. mälet, utan tvertom föranleder lill idkeliga försök alt kringgå lagen, 'för alt man sålunda skall undslippa den höga skatten. Jag misstänker hvarken Landshöfd:r eller andra vederhöride för uraklåtenhet att fullgöra deras skyldighet ; men det blifver icke något fel hos hvarken den ena eller den andra af vederhöride, om tillståndsbevis utfärdas för både bränvins-miniitering och bränvinsulskänkning, hvilka slutligen, pä sätt jag anfört, sammansmälta till endast bränvins-utskänkning. Jag förblifver således vid milt förra yrkande, att R. o. Ad. å sin sida matte vidblifva sitt förra beslut. Hr von Hartmansdorff: På Frih.
Utaf 1860 års anslag, 150,000 R:dr, till uppförande af länsfängelser efter cellsystemet 20,000: — 1859 och 1860 års anslag, för anskaffning af ammunitions-vagnar för fältartilleriet 30,420: — Utaf 1859 och 1860 års anslag, 150,000 R:dr årligen, till dito af refflade infanteri-gevär 125,000: — » 1860 års dito, 100,000 R:dr, för fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad 30,000: — » dito dito, 80,050 R:dr, för dito af fästningsbygg nads-arbeten vid Carlskrona 20,050: — » dito dito, 90,000 R:dr, för dito af dito vid Waxholm 45,000: — » dito dito, 100,000 R:dr, för Stockholms förseende med befästningar och deras påbörjande 25,000: — » dito dito, 37,768 R:dr 8 öre, för befästningsarbeten vid Slite på Gottland 6,506: 82. 1860 års anslag till bildande af material-förråd för fältbrygge-utredningen vid arméen 10,000: — Utaf anslaget, 29,200 R:dr, till uppförande af kasernbyggnad m. m. på Ränneslätt för Smålands husar-regemente 20,000: — » dito, 75,000 R:dr, till uppförande af förrådshus för bevarande af bevärings-manskapets materiel 32,000: 1860 års anslag för fortsättande af Topografiska kårens arbeten 27,000: — Dito för betäckande af skillnaden mellan tillgångarne och kostnaderna för indelta arméens utredning 4,963: 83.
Maj näst påföl jande, år hos Kongl. Majit i underdånighet detta förhållande och meddelades i anledning deraf den 27 påföljande Juni till Statskontorets efterrättelse den Nådiga föreskrift, att, i händelse jemväl del gamla bolaget för bedrifvande af Höganäs stenkolsverk skulle vägra att till Stals-verket återbetala ifrågavarande lörskolt, som egentligen för nämnde bolags räkning blifvit i Nåder beviljadt, ehuru under den, på Herr Grefve De la Gardies framställning i ämnet grundade förutsättning, att ersättningsskyldigheten skulle ingå bland vilknren för stenkolsverkets öfverlemnande lill nya bolaget, Stals-konlorel borde, genom sill Advokalfiskals-embeles åtgärd, söka i laglig väg förpligta vederbörande alt lenina stats-verket ersättning för merberörda utgift. Expe(lilions-Lits/'nitets Förslag till underd. — Grefve De la Gardie, som, nied anledning af denna Nådiga föreskrift, af Slats-kontoret anmodats ombesörja. all förskoltel blefve af Höganäs gamla grufvebolag lill Kongl. Ränte kammaren inbetald t. hade derpå lemnat det svar, ali gamla bolaget, sorn dåmera vore upplöst, redan är 1827 sökt och vunnit årsproklama, utan all någon bevakning af ifrågavarande fordringsanspråk dervid skett, samt alt detta bolag dessutom, pa (lere skäl och förnämligast i stöd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 25 Februari 1824, troll sig ega välgrundad anledning att undandraga sig betalningen, hvilken, enligt hvad Kongl. Majit i Nåder loreskrifvit, borde af nya bolaget erläggas.
I följd häraf, och då nu mera ej såsom fordom krigiska anfall från Danmarks sida vöre att befara, ansåge motionären cbehöfligt att en så betydlig kavalleri-styrka, som den i Skåne förlagda, nu meia derstädes hölles på stridsfot, hvadan motionären föreslagit: “att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, det de i östra och vestra Göinge härader foogde tvenne sqvadroner, en af Skånska Dragonoch en af Skånska Hussar-regementet, måtte få afsitta och förvandlas till infanteri, samt att rusthållarne således måtte befrias från hästs och sadelmunderings samt öfrig kavalleri-bevärings underhållande och anskaffande och rusthållarne häre - 14 Allm. Bese.- och Ekon.-Utsksf/ets Betänkande, Nio 20. mot tillförbindas att, vid inträffande krig, aitskaffa duglig häst, för att begagnas enligt vederbörandes bestämmande, antingen till artillerieller tross-häst, och äfven då af rusthåliarne förses med de utrednings-perscdlar, sorn kunna vara nödiga.* b) Riksdagsmannen Daniel Danielsson från Jönköpings län. Denne motionär har uppgifvit, att i hans hemort, Småland, samma slags svårigheter förefunnos för rusttjenstens utgörande, hvilken i nästföregående motion blifvit rörande en del af Skåne anförde, och har han såsom exempel derpå bland annat omförmält, att priset på en nummerhäst i orten uppginge till 300 r:dr banko. Nämnde förhållande hade ock föranledt ej mindre att Rikets Ständer vid 1840—184.1 årens riksmöte hos Kongl. Maj:t gjort underdånig anhållan, altSmålauds Hussar-regemente kunde, mot erläggande af vakans-afgift, få afsitta, än äfven alt dylika framställningar vid de två seduaste riksdagarne blifvit afgifna.
Skrifvelse, N.-o 38. Efter inhemtande af direktionens öfver invalid-inrättningen underdåniga utlåtande i ämnet, har Kongl. Majit i nådigt öfvervägande tagit, hvad Rikets Ständer i ofvanheiörda måtto anfört och hemställt, och vill lill svar derå Rikets Ständer meddela, att Kongl. Maj:t redan galt Rikets Ständers önskan om förändring med invalidernas underhåll sålunda till mötes, att Kongl. Maj:t, såsom en förberedande åtgärd till den ifrågasatta förändringen, förordnat, alt tills vidare ingen invalid får å Ulriksdal intagas; i följd hvaraf under de tvänne sista åren invalidernes antal förminskats från 82 till 54. Då Kongl. Majit lik väl finner angeläget att städse ega nödiga medel för att åt de afskedade och i behof stadde krigsmän, för hvilka invalid-inrättningen varit afsedd, kunna på annat sätt bereda vård och underhåll, föranlåtes Kongl. Maj:t härmed Sig förbehålla, att de till nämnde inrättning anslagna hemmansräntor, äfvensom in validhus-fondens samlade kapital, fortfarande och allt framgent förblifva till Kongl. Maj:ls disposition, så att de af berörde räntor och kapital inflytande årliga tillgångar må efter behof kunna användas till pensioner och gratifikationer åt sådane afskedade* krigsmän, af så väl armeen som flottan, hvilka enligt nu gällande föreskrifter kunde å invalid-inrättningen intagas samt uppkommande öfverskott tilläggas den redan befintliga kapital-fonden; och anser Kongl, Majrt pensionernas belopp kunna bestämmas, på sätt i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse jemväl blifvit föreslaget, nemligen till 200 Rrdr för officer, 133 R:dr 16 sk. för under-officer och 80 R:dr för korporal eller soldat; hvilket sistnämnde pensions-belopp dock borde kunna förhöjas, när serskilda omständigheter dertill föranleda. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. Gustaf Peyron.
Jag anser mig här böra göra samma anmärkn., som den jag nyss gjorde; men då Ståndet är af annan mening, vill jag blott nämna min, utan att yrka någon propos. derpå. R. o. Ad. godkände den af StatsUtsk. i 2:dra mom. af lata punkten föreslagna beräkning af den del af ordinarie räntan, som är kronan behållen. 2:0. AJ'r a dssp a n m a leii. Hr von Hartmansdorff: Jag anser det här upptagna priset vara för lågt, enär man icke upptagit det till hvad det verkligen utgjort. Det har, såsom jag förut nämnt, under 10 år varit högre markegång. Jag skall uppnämna medelärliga priset en gäng för alla. Me deltalen af denna summa, delad med 10, utgör 7 r:dr 40 sk. 7 g vst. Det oaktadt har StatsUtsk. upptagit kronans behållna spanmål, endast till 6 ndr tunnan. Della pris är, enligt min lanke, pä grund af de förhållanden, jag uppnämnt, obestridligen för lågt. Således har man icke heller här hållit sig till sanningen. Hr Gripenstedt och andra värde ledamöter hafva likväl ansett det vara mycket bättre att taga en lägre summa, på det att man måtte vara säker om alt inkomsten må fullt utgå och man har omförmält hvad som inträffat sedan sista riksdag nemi. att brister uppkommit, hvilka man borde förekomma. Det gifvas 2 sätt till att uppgöra statsregleriugen. Det ena alt sannfärdigt beräkna inkomsterna till deras verkliga belopp och att lika sannfärdigt upptaga utgifterna till deras rätta belopp, så vidt nemi. som man kan med säkerhet beräkna de förra och de sednare. Ett annat sätt är att upplaga både inkomster och utgifter under deras verkliga belopp samt säga, att när man beräknar dem orätt på den ena sidan, bör man göra likaledes pä den andra. Men det finnes äfven ett 3:dje beräkningssätt, och det var del, sorn man begagnade vid sista riksdag, nemi. att på ena sidan upptaga inkomsterna närmare sanningen, men på den andra sidan utgifterna alldeles för lågt. Det var detta förhållande som jag då här pä Riddarhuset, särdeles i fråga om fångvården, förutsade och sökte förhindra.
Naj:t inberätta lordelagtiga resultat af Ibeater-inrättningens förvaltning; men att, dä denna inrättnings bufvudsakligaste inkomst, eller den »f recetteo, alltid 30 lV.-o /o/. vars i viss grad beroende gf tillfälliga omstandlgbeter, bvillias mer eller mindre menliga inveibrn pä Ilieakerns penningeställning iclie bunde med säberbet förutses eiler beräbnas, Oireetionen, oagtadt de mäst ansträngda bemödanden för Verbets upprrttbäl lande, doeb alltid vore försatt i den mindre bebagliga ställning, ett icke med luli visshet bunna förutse det lrnaneiella utslaget ek förvaltningen; std, under sädans frän bvarje Ibeaterinrättniug osbiljagtiga förbällanden, Ibeatern iebe bunde undvara nägon ok de pä förband bestämda, under en längre följd sk är ätnjutna, inbomster, bvilba blifvit uti senast fastställda 8tst uppförde oeb bvaribland de af blbets 8tänder nu indragne ansiags-summor jemväl tzefunno8; samt att Oireetionen, ak sadan anledning, funné si» föranläten underdanigst anbälla, det Longi. Naj:t mätte täcbas, säsom ersättning för nvssberörde anslag, till Oireetionens disposition mivis» en ärlig summ» ak 6,000 k.dr D:eo, att ulgä frän oell med innevarande är; anförande Oireetionen för öfrigt i underdänigbet, burusom, i öfverensstämmelse med ds uti ofvanäberopads Lä diga beslut antydda allmänna grunder för bbeaterns förvaltning, eontrseter om fortfarande engagement för längre tid inom den för Longi.
Ankom till Exped.Utsk. d. 17 Sept. 1829, Ytterligare Utlåtande, angående väckt Motion om Controller i afseende på Tack jerns godhet 111♦ m. TJli förut afgifvet Betänkande, N:o 107, gqm af Högloft. Ridderskapet och Adeln 12 Allm. Desv.- och Oec.-Ulsk. Utlåtande IV.-o l5o. blifvit afslaget, af Ilögvördiga Preste-Ståndet gilladt, men af de tväune Öfrige respective Riks-Stånden återremitteradt, har Utskottet föreslagit deri förändring af de, uti 4 §- 1 Momentet Kongl. Förordningen den 17 Maji f8 r4 stadgade föreskrifter, rörande Tackjerns-stämpling, att böter för uraktlåtenhet deruti skulle uttagas hos sista inuehafvaren eller säljaren, med rättighet för honom att hålla sig till sin fångesman, samt att tillåtelsen att ansvarsfritt föryttra ostämpladt Tackjern till J-tdel af hela postens vigt, borde inskränkas till |:del, hvarjemte Utskottet uteslutit senare punkten af samma Moment, som medgifver frihet från åtal lör Tackjern, derå stämpeln befinnes, genom den i några orter brukliga härdning och sönderstyckning, hafva blifvit otydlig eller förstörd, Emot den förstnämnda delen af denna Utskottets hemställan har , inom Vällofl. Borgare-Ståndet, blifvit anmärkt af Hr Ekerman : alt det vore oskäligt ålägga säljaren ansvaret för bristande stämpling , enär det för honom vore omöjligt att, vid emottagande af större qvantiteter Tackjern, bestående af flera sorter, som ankomma hopblandade, undersöka stämplarna eiler urskilja orri de saknades ; samt alt sådant än mer försvårades derigenom , 'alt under Allm. Resi).- och Oec.-Utsk. Utlåtande N.o 1S0. 13 en långväga transport
Banco behållen inkomst der blifvit grunden för en Rotes indelning, hvilken Summa vida öfverstiger den behållna inkomsten af i andra Provincer inroterade Hemman, och framförallt i Småland, der halftannat Hemman ställer Soldat, hvilka Hemman öfverhufvud ej kunna beräknas till mer än 3oo R:dr behållen Inkomst, hvaraf följer, att 4^0 R:dr Behållning i Småland äger samma Roteringsskyldighet, som 8o3 R:drs behållen Inkomst i Skåne. Herr Grefve Hamilton har, med undantag af ofvan besvarade generella klagan öfver Skånska Roteringens otillbörlighet, ej anfört annat, än personel klagan öfver de Embetsmän, som förrättat samma Rotering. Herr Grefven har, i händelse honom orätt skett, att vända sig till JustitiseCancellern, eller till Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman, eller till ConstitutionsUtskottet, utan att i annan väg behöfva gå till Riksens Ständer, som ej äro någon Domstol. Hvad Herr Grefvens Proposition vidrör, 478 Den g Junnar ii. att en ny RoteringsCommission bur tillsättas, som undersöker den förres åtgärder, och lemnar frihet till hvar och en, sorn ej vill ingå i den permanenta Roteringen, att qvarblifva vid extra Roteringen ;^sk vore, i händelse hvarje Rotehållare ägde rättighet, att kullkasta en verkställd Rotering, för det han tror dess enskildta Intresse mer eller mindre lidande, ofelbart, att ett sådant Roteringsverk ej slutades på ioooår, och kostade Staten vida mer än hela Roteringen vöre värd: Må den, som tror sig förfördelad, gå lill Laga Domstol, utan att derföre vilja rubba det hela af ett så vidlyftigt och kostsamt arbete* Till Herr Friherre Stael, då han talar om huru Embetsmännen ofta draga Konungen bakom ljuset, får jag göra samma erinran, som till Grefve Hamilton, och be honom, atti thy fall vända sig till JustitiasCancelleren, JustitiaeOmLudsmannen, eller ConstitutionsUtskottet.
1 anledning af hvad, angående den löne-förbättring för Secreteraren vid Kongl. Tabell-Commissionen, sorn förmenats förut hafva varit medgifven , men icke åtnjuten, sålunda blifvit anfördt, har Utskottet ansett sig böra uppisa: ätt, sedan bemälde Secreterare, som, före år 1810, haft sig såsom lön anslagne 3oo R:dr, genom Kongl. Brefvet den 18 April 1822, fått sig tillagd en förhöjning deruti af 33 och i/öidels procent af förra lönebeloppet, hvilken förhöjning skulle komma att utgå af de till kostnader vid TabellVei ket å Stat b stådde 480 R:dr, så hade, i anledning af Rikets Ständers vid 1815 års Riksdag, fattade beslut om en allmän förhöjning uti Statens Em hefsoch Tjänstemäns löner, Secrelerarens vid Tabell-Com missionen lön väl, med afseende å den fö höjning, sorn han redan, i följd af Kongl. Majits högstberörde förordnande, förut erhållit, blifvit beräknad till 600
I början af detta århundrade förstodo de redan att själfva leda offentliga angelägenheter, formulerade lagförslag, kort sagdt, de utvecklade slutligen en sådan verksamhet, att männen ieke mer kunde underlåta att taga hänsyn till deras sträfvanden. De utstakade målen uppnådde visserligen endast få, men de läto sig icke afskräckas häraf, utan sträfvade modigt vidare, tills det lyckades dem att på fyrtiotalet göra en stor eröfring. Det var universitetet Geneve i staten Newyork. Detta öppnades för kvinnor, och miss Elisabeth Blackwell var den första kvinna, som besökte denna högskola och där 1850 promoverades till medicine doktor. Snart erhöll miss Blackwell till och med tillåtelse af staten att upprätta en medicinsk skola för kvinnor och att där undervisa. Äfven på andra områden började kvinnorna alltmera konkurrera med männen och efter 1868 i sådan utsträckning, att de kvinnliga läkarnes antal i Förenta staterna år 1891 uppgick till öfver 3,200, därjemte räknade man en mängd kvinnliga professorer, advokater, apotekare och öfver 4,000 innehafvarinnor af statsämbeten. Till och med i krigsministeriet i Washington ha 64 kvinnor vunnit inträde. I förbundsskattkammarkontoret äro 1,400 kvinnliga biträden anställda, och af dessa ha IDUN flere ganska hög rang med 2,000 dollars aflö- ning. Öfver hufvud taget kunna sträfsamma kvinnor bli allt i Amerika, utan att just behöfva slä sig ned i Wyoming, där det täcka könet, tack vare sina förkämparinnors eDergi och männeöS) såsom SBhopetihäuer säger, » degraderande vördnad för kvii norna » fått full jämnlikhet med männen. Visserligen har en kvinnlig jurists ansökan att erhålla platsen som högste domare vid unionens högsta domstol blifvit afslagen, ehuru kvinnliga jurister, såsom i föregående artikel omtalats, fått rätt att föra mål vid denna domstol, men i stället har den viktiga posten som förbundsmarskalk, hvilken hvarje enskild stat har att besätta, och som hittills endast gifvits åt män, nyligen i Missouri förlänats åt en kvinna. Till och med värdigheten af Förenta staternas president vilja de eröfra, och ett alldeles Dytt försök härtill bar vid de nyligen afhållna valen gjorts.
Det är således numera öfverlåtet till befälhafvarens godtycke, huruvida de vanfrejdade skola från de öfrige skiljas eller icke, och anmärkningsvärdt är, att föreskrifterna angående beväringsmanskapets frejd voro strängare 1812 än nu, ehuru fordringarna på krigsmannens klanderfria vandel i öfrigt snarare ökats än minskats. Under en tid då begreppet vanfrejd var mindre bestämdt och beväringsinrättningen mindre utvecklad, kunde ock tvekan uppstå om personer med mindre goda frejde-betyg borde från beväringsmanskapet uteslutas. Men alla skäl till en sådan tvekan torde böra försvinna, genom de nya lagbestämmelserna rörande vanfrejd och genom den närmare anslutning af beväringen till stammen, som fordras för stridskrafternas ändamålsenliga ordnande. Enligt 19 § 2 kap. af 1864 års straff-lag, skall den som blifvit dömd till förlust af medborgerligt förtroende anses såsom vanfrejdad och enligt Kongl, förordningen den 20 sistlidne Januari skall frejdebetyg numera endast innehålla uppgift huruvida sådan påföljd blifvit för alltid eller för viss tid den ifrågavarande personen ådömd. Då den som är dömd förlustig medborgerligt förtroende väl icke heller kan anses värdig förtroendet att tillhöra rikets krigsmakt, synes ock deraf böra följa, att vanfrejdad beväringsskyldig icke kan till krigstjenst antagas. Det skulle ock vara en besynnerlig motsägelse om den, som till följd af brott icke kan omedelbart vid arméen antagas, skulle såsom beväringsskyldig kunna ingå i dess led och blifva soldat. Att låta sådane beväringsskyldige bivista mötena, men der afskiljas från det öfriga manskapet och icke deltaga i vapenöfningarna, är för dem ett ytterligare straff. Något annat skäl mot deras uteslutande från beväringspligten kan icke finnas, än fruktan för att beväringsynglingar skulle ådraga sig straff, för att undgå denna pligt. En sådan fruktan kan dock icke vara grundad. Öm brott i sådant ändamål skulle begås, lärer det straff och den nesa som följer brottet nog afskräcka från efterföljd.
milslång lorgnett o c h en liten hvit pudelhund på Jag har ingen aning o m, hur fredskongressen armen o c h en chevelyr som ett kvarnhjul o c h på i Haag slagit ut, efter min vän har den fixa ryggen, där lifvet borde ha setat, ett par vingar idén, att. vi inte få ha några svenska tidningar. af guldtyll — bestämdt (Kan man nu tänka sig något så nedrigt! Tyst, fastgummade. O c h så Lovisa!) M e n att döma efter de sympatier, som skrek hon oupphörligt: de » stora nationerna » visa hvarandra » så här i » m o n ange, mon a n g e! » hvardagslag », måtte inte fredsförhoppningarna vara skrek som o m hon sestora. Fransmännen sitta i sitt hörn, turkarna i tat fast. D e t var åt dotsitt o c h engelsmännen flyta, sin natur likmätigt, tern — o c h det behöfofvanpå som korkar, hvar de än drifva fram. Eljes skulle väl v e c k o r kunna de » stora nationernas » representaningen människa ha tänkt ter gå hvarandra förbi i samma hus, äta vid på att kalla det flicksamma bord, utan att ens så m y c k e t som böja spektaklet för » ä n g e l ». på nacken f ö r hvarandra. M e n det är väl just Så var det en ameockså det svåraste, det, att böja på nacken. J a g rikanska, som hade en för min del tycker bäst om tyskarne. D e äro så klädning af bara gröna rara o c h så hjärtliga o c h taga en så bra o m hand. skalbaggar, som gnistO c h så ha vi samma smak i fråga o m mat, nö- rade, gnistrade — o c h jen o c h allting. en r y s k a!
Jag lyfte mig slutligen upp på min värkande armbåge och sjöng hela psalmen numro sex från första till sista versen och det med så stark stämma att det syntes mig som hade allt ondt förskräckt måst vika. Många gånger har jag bestått mig ett rus men aldrig något som skänkt mig värre vånda. När jag vaknade på morgonen, sprang jag genast från golfvet, där jag låg raklång på ryggen bredvid stolen. Jag var ännu så viss på försåt att jag blef helt öfverraskad när jag fann de båda flickorna sofvande på ett fårskinn nedanför bordet, på hvilket ljusen brunnit i pipan. Ute i köket hörde jag främmande röster och påträffade där en gammal enögd häxa, som hette Natalia, och en skäggig lifegen, som hette Makar och som in i det minsta liknade den, om hvilken jag drömt. De tillstodo att de hållit sig gömda på vinden, men krupit fram nu då de märkte, att vi ingenting ondt ville. De berättade att i den närbelägna byn hade också under natten ännu funnits några familjer, men att de vid ryktet om vår ankomst genast lassat sina tillhörigheter på en vagn och åkt bort i fyrsprång. Nu först kunde jag på allvar känna mig befriad från all misstro, och i glädjen gick jag tillbaka in i salen samt böjde mig öfver flickorna och kysste Katarina både eftertryckligt och länge. Hon vaknade och skrattade och vände sig åt sidan för att sofva vidare, men jag kysste henne ännu en gång, och då värjde hon sig och sprang upp hurtigt och muntert. – Du är en präktig flicka, Katarina, och jag behöfver icke längre misstro dig. – sade jag. – Skaffa mig nu litet friskt vatten och något salt. Medan hon gick och kom för att duka min frukost tog jag henne ofta om det ej allt för smala lifvet och kysste henne. Slutligen kysste hon också mig tillbaka och lutade sig mot silfvertyget på mitt bröst och grät och skrattade om hvarannat. Vi gingo fram och åter genom de många gemaken, men vid en gifven dörr hejdade hon sig alltid, ty där bakom hade herr fänriken behagat gå till hvila i en af det höga herrskapets egna plymascherade bäddar. Slutligen satte vi oss i en gul länstol, och jag tog henne på mitt knä och lindade den tjocka flätan om min handled.