Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De odlas i stor mängd af trädgårdsmästare på landet, men trifvas ej länge i Londons rökiga luft. Med frukter, glitter och grannlåt klädas de i hemmen och tändas på juldagsaftonen. x 2 Det är en gammal sed, att rummen skola dekoreras med holly, lager och annat vintergrönt, hvarpå England ur så rikt. Detta sker på julaftonen, och är det isynnerhet alla taflor och större vaser, som prydas på detta vis. Då upphänges äfven — oftast i en dörröppning — en bundt mistel, oeh en gammal tradition tillåter en herre att kyssa den dam, som oförsiktigt ställt sig därunder. Med det intresse, hvarmed de flesta här omfatta sin kyrka, är det helt naturligt, att kyrkodekoreringen medels grönt och blommor, vid julen och andra högtider, här vunnit den allmänna spridning och tagit de storartade dimensioner, som nu är fallet. Ett par söndagar förut tillkännagifves, till hvilken dag blommor och grönt skola vara insända, och under de yngre presternas (» the Curats ») ledning utföres dekoreringen af församlingens unga damer och äfven herrar. I koret ordnas ståtliga blomgrupper, pelare och balustrader lindas med guirlander, men rikast klädas altaret, predikstolen och dopfunten. Julaftonen på kvällen oeh under juldagen hållas gudstjänster i de flesta kyrkor — dock ej i alla, ty » dissenters ». erkänna ej andra helgdagar äu söndagarne. Vid julaftonens korta gudstjänst sjungas i st. f. de vanliga hymnerna några af de gamla » Christmas Carols ». Dessa, stundom blott hälft religiösa, sånger sjungas och spelas också både före och efter jul om nätterna af kringvandrande sångare och musikanter. Äfven fattiga barn gå omkring om kvällarne och sjunga sina » Carols » utanför ingångsporten (» or the doorstep ») för att belö- nas med ett par pence. De nattliga musikanterna infinna sig efter jul för att anhålla om » the Christmas B J X (julpengar) for the waits », som de kalla sig.
Från denna synpunkt missbilligade han starkt, när syster Lina tog sig friheten att lägga sig ner och dö. Ingen kunde emellertid märka, att han sörjde. Det gjorde däremot de fattiga gummorna och skolynglingarne. Hon hade tänkt på dem i det sista, skrifvit så vackert i sitt testamente och bedt att brodern inte skulle glömma dem. Det gjorde han inte heller, men inte kom han ihåg dem som hon. Strax efter Linas död skickades Kurts Wilhelm och Säfves Carl Henrik till handelsskolan i Rostock. De kommo samtidigt tillbaka och blefvo anställda, Wilhelm vid affärens sågverk i Norrland, Carl Henrik på kontoret i Göteborg. Däremot var Säfves yngre son, Konrad, inte alls praktisk anlagd men ett ypperligt läshufvud. Han studerade på graden i Upsala. Lärare och kamrater hade stora förhoppningar på honom; ingen visste, hur långt han med sitt briljanta hufvud och sitt kolossala minne skulle gå, och så därtill C. H. Säfves son. Allt tycktes sålunda vara på sin rätta plats, då det oförutsedda, den stora olyckan kom. Några af stadens yngre köpmän, alla ifriga seglare, företogo en söndagseftermiddag på sensommaren en lustfärd utanför Vinga. Fyrmästaren hade sett båten, strax innan den förfärliga stormbyn sopade öfver fjärden. Det var en orkan, hvars like man ej i mannaminne upplefvat. Den varade endast några få minuter; när den var öfver, hade båten gått till botten med de fem unga männen och de två besättningskarlarne. Två af liken återfunnos, de andra ej. Gubben Säfve fick ej en gång begrafva sin son. Från och med olycksdagen var det Säfveska hemmet aldrig mer detsamma. De gamla voro fullkomligt krossade. Den närmaste följden af dödsfallet var den, att Konrad fick »slå om», uppgifva studierna för att intaga brodrens plats. Kurt hade genast sagt, »att något annat naturligtvis inte kom i fråga», och om gubben Säfve också funderat på möjligheten af att låta sonen få följa sin böjelse och ej omplantera honom i en jordmån, där han icke passade, dref Kurts järnvilja och energi det dock igenom.
Föreslagen ändring i 19 Kap. 1 och 2 §. §. Ärfda-Balken sid. 6g. N.-r 31. Sökt företrädesrätt af Jordägare till Brukares Lösa Egendom sid. 73» N.-r 2 3. Föreslagen ändring i Författningen om Barnamord sid. 76. Förrymd Makas rättighet att inga nytt Äktenskap sid. 91. Föreslagen inrättning af Pörli knings-Dom stolar sid. 94. Aterremiss om tiden för Kungörelsers up läsaride i Kyrkorna sid. gg. N.-r 26. Äterremiss om Afvittrings-bevis sid. 111. N.-r 27. Bonde-Standets Beslut om Konungens Befallningshafvandes rätt att stadga vitén sid. 116. N.-r % 8. Preste-Ståndets och Bondeståndets äter remisser om Justiti<zOmbudsmannens Emhetsberättelser sid. 117. Förslag om Skogsäverkans bestraffande lika med stöld - — sid. 120. Odlares rättighet till biträde frän Grannar vid dikning m. m. - ~ sid. 132. Lag N. -r 3 2 • N.-r 33. BergsmanshemmansEgares åliggande att fullgöra hemmanets utsftylder Sid. 125. och B e s v är s-V t s k ott en s angående.- Föreslaget förbud emot all utborgning af Bränvin - siel.Wj. Krono skjuts-skyldiges rättighet att vid Härads-Tiugen välja sine Deputerade sid. 129. Skyldigheten att deltaga i Tingshusoch Fre sigård ars byggnad - sid. 131. Föreslagen indelning af By-vägar; sid. 133. Ändring i tiden till Vägsyner ; sid. 136. Vägarnes underhäll, vintertiden; sid. 139/ Brandstods erläggande efter förmetlladt eller oförmedladt hemmantal - sid. 142. Yrkad rättighet att emellan Riksdagarne föreslå ändringar i Författningar, m. m. ' - sid. 244. Luderplalser och Skallgångar sid. Tröskslagor utaf
Efter det vederbörande afgifvit underdåniga yttranden i anledning af omförmälda förslag, och dervid emot detsamma, synnerligast i hvad det afsåg den medikala gymnastiken, åtskilliga anmärkningar blifvit framställda, har Kongl. Maj: t, då ärendets fullständigare utredning syntes fordra, det komitéen blefve satt i tillfälle att ånyo sig i ämnet yttra, funnit godt till komitéen låta öfverlemna handlingarne beträffande såväl ordnandet af den gymnastiska undervisningen i Riket, som ock nybyggnaden vid Central-institutet, med nådig befallning att taga dessa frågor i hela deras vidd under förnyad ompröfning, och derefter till Kongl. Majit inkomma med de ytterligare utlåtanden och förslag, hvartill de framställda anmärkningarne eller andra omständigheter kunde föranleda. Till fullgörande af denna befallning har komitéen afgifvit till Ecklesiastik-departementet ett i vissa delar förändradt förslag till stadga för Gymnastiska Central-institutet och för den gymnastiska undervisningen i riket; hvarjemte komiterade i afseende ä Institutets stat ansett sig böra tillstyrka några modifikationer i det förut afgifna förslaget; varande i afseende härå af komitéen i underdånighet anfördt: att, med anledning deraf, att lönen för professoren å den medicinska afdelningen föreslagits till endast 3,000 R:dr, då deremot de två öfriga professorerne skulle åtnjuta en årlig lön af 4,000 R:dr hvardera, Kongl.
Af det ofvanstående synes, att, oaktadt den skedda rättelsen i beräkningen, det af föregående Revisorer anmärkta missförhållande emellan Svenska bidraget till denna fond och det tillskott, som från Norska Statsverket till densamma utgår, jemväl under revisionsåren fortfarit. Då emellertid Rikets sednast församlade Ständer, den 8 September nästlidet år, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att nödiga åtgärder måtte vidtagas för tillvägabringandet af en sådan reglering af Norska Statens andel i de samfällda kostnaderna för Svenska och Norska handelns skyddande, som med rättvisa och billighet, öfverensstämde, återstår för Revisorerne endast att förhållandet här omförmäla. Isammanhang härmed, anse sig Revisorerne likväl böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet pä det särskilda missförhållande emellan Sveriges och Norriges omkostnader för handelns och sjöfartens skyddande, att då till bestridande af utgifter för sjöexpeditioner till handelns betryggande för båda Rikena gemensamt årligen från Sveriges enskilda fond utgå 20,000 Rdr, utom de betydligare summor, hvilka derutöfver stundom för större expeditioner utgifvas, Konungariket Norrige dock, för b rörde ändamål, blott någon gång utsänder ett eller annat fartyg. — 50 — Vi o ii g 1. Krigs-ko lie ginni. Artilleri-afdelningen* (Ordinarie anslaget.) Räkningarne, granskade i Kongl. Kammar-rätten för år 1846 ulan och lör är 1847 med anmärkningar, utvisa följande förhållande: Steket. är 1846. år 1847. Balans från föregående året: Balans lill påföljande året: Balans från föregående året. Utgifter: Gevärspersedlars underhåll 22,165: 45 28,356: 41. 6. Mariebergs Artilleri-läroverk ♦ ♦ ♦ • 18,795: 23. 7. 17,844: 1. 7. Carl Gustafs stads Gevärs-faktoris underhällsoch förvaltnings-kostnader 29,032: 24, 7. Leverering : Till Kongl. Balans till påföljande året:
— I en Tidpunct då Nationen äger de billigaste anspråk på dess Representanters vidtagande skyndsamma kraftiga handläggning och åtgärd, till afhjelpande af dess nu befintliga brydsamma ställning — vid ett Riksmöte, som skall bereda dess undergång eller fortfarande tillvarelse, hade den väntat attin - 350 Den 27 Januarii. gea af dess Riksdagsmän vid minutier eller ämnen af mindre vigt, samt dermedelst fördröja uppfyllahdet äf denna dess varma önskan. Med ännu större skäl trodde Nationen sig böra vara förvissad, det inga personliga angripelser eller snlädelsef inblandades i dess Representanters Riksdagsmänna yttranden; oell åldraminst bade dert i ett upplyst Tidehvarf kunnat förmoda något dylikt af det fordom Så utmärkt hedrade aktningsvärda Stånd, hvars dyrbara pligt det Städse varit och förblifver att före-a gå sina Medborgare med lysande och värdige efter domen i Så hedrande det är, ått> eldad af ed varm Fosterlandskänsla, med väldighet tolka sanniilgéns oförställda språk, rakt följa sin öfvertygelse och med en anständig moderation bjuda till att vederlägga den, sorn yttrat felaktiga eller Riksförderfliga grundsatser; så tadelvärdt, så straffbart är det ock, att, af hvad slags biafsigter som hellst, söka gifva en falsk tydning åt Patriotiska yttranden Samt låta förleda sig till ovärdiga utbrott af en missledd Passion. Till och med de mäst vördnadsbjudande Män kunna, med lika brinnande åtrå att gagna deras Fädernesbygd, yttra olika och stridiga tankar; men de kunna ej gerna glömma sig till den grad, att de med hotelser, magtspråk och sårande förolämpanden hemsöka hvarandra, och åt den personliga härndén uppoffra det sköna Målet: — Fäderneslandets väl! Den 27 Januarii. 35 i Den endast svage, lätt missledda Medborgaren förtjenar medömkan och öfverseende; men den uppsåtligt vilseförande *—hög eller låg — har ingeri tillgift att förvänta; han stämplas ej oförskyldt af Nationens förakt och förbannelser.
MAGISTER O. Ja; folket finner att konungen, som i sin stränhet påfört dem en ny tro, icke borde af enskilda familjehänsyn låta skrifven lag brytas... KUNGEN. Det är inte folket, utan Du som säger det... MAGISTER O. Antaget jag vore så fri säga min konung en sanning... GUSTAV VASA KUNGEN. Du är väl ingen hofnarr att Du skall gå omkring och drunta sanningar! Paus. Nu vill jag erkänna att min nådiga svärmoder genom sin hänsynslöshet gör min ställning falsk gent emot den nya trons anhängare Men, detta rum är icke sängkammaren och den frågan får hvila bakom gardinerna. Har Du något annat? MAGISTER O. Icke annat; men denna fråga... KUNGEN häftigt. Den löser jag själf! MAGISTER O. Kan Ers nåde lösa den? KUNGEN. Jag tycker Du frågar för mycket! MAGISTER O. Om saken vore af enskild natur, ja; men då den rör riket... KUNGEN. Det sköter jag! Jag sköter hela riket; och om Du skall veta't, har jag nyss slutbehandlat denna TREDJE AKTEN fråga just här. Dina råd komma alltså lite för sent, och Vreta kloster skall vara stängdt innan Du hinner vända på fjärdingen! Inser Du nu att jag har rätt att bli ond åt dina onödiga och opåkallade frågor? MAGISTER O. Jag erkänner! KUNGEN. Dig har jag fått att dras med för mina synder, men jag får ta dina fel med dina stora förtjänster. Nu är det slut! Återvänd till din predikstol och dundra där, Du; här dundrar jag! MAGISTER O. går till höger. KUNGEN framför den stängda högra dörren, halfhögt, med knäppta händer. O, evige Gud, som styrer folks och furstars öden, upplys mitt förstånd, och stärk min vilja att jag icke må döma vrång dom! Han gör korstecknet och mumlar en kort bön; därpå öppnar han dörren. För in fångarne! Dörren blir stående öppen, och kungen går att sätta sig i tronstolen. ANDERS PERSSON OCH MÅNS NILSSON införas; de se sig först oroligt omkring, och ämna sedan nalkas konungens bord.
Bält” eller Leopolds tragedi ”Oden”. Väl hade man, billigtvis, i sednare hänseendet bort med någon skonsamhet ihågkomma, hvilka egna svårigheter det innebär att med fullkomlig oveld recensera vänners arbeten; och hvad Lidner beträffar, till hvilken han visserligen stod i förhållande af hvarken vänskap eller ovänskap, så hade man bort finna troligt, att han mot en skald, som på samma gång var ett så stort snille och en så ömklig menniska, helt enkelt ej nändes offentligen yttra, hvad hans smak ägde att invända vid denna olyckliga varelses poetiska själsutgjutelser. – Såsom en nödvändig följd af allt detta kunde mellertid ej uteblifva, att det, som genom en så beskaffad kritik mest blef bevakadt och gynnadt, var – om än alldeles emot Kellgrens egen vilja – en täck, men enformig och entonig felfrihet. Huru småaktig denna felfrihets-lära var, och på hvilka svaga fötter hon sjelf stod, blottar sig tillfyllest i den af oss tillförne102 beskrifna fejden mellan Kellgren och Leopold 103. Utan tvifvel gjorde hon, längre fram, betydliga framsteg i syftningen åt uppfyllandet af positivare fordringar, än af de logiska, rhetoriska, prosodiska (sammanhang för tanken, språkrigtighet, uttryckens städning, ädelhet, lyftning, rim och rimledighet m. m.) Men tidig ohelsa och död hämmade, såsom vi sett, fullkomnandet af denna berömliga sträfvan.
Vidkommande Handtverkerierna och frågan huruvida dessa, åren 1856—1860, stigit eller fallit och hvilka omständigheter vållat ena eller andra förhållandet, hafva Handtverks-Föreningens Fullmäktige, bland annat, anfört: att derest afseende fästes uteslutande å arbetsskickligheten, som nu för tiden onekligen vore större, än tillförene, omdömet att handtverkerierna stigit väl icke saknade ali befogenhet; men att med den större arbetsskickligheten icke i allmänhet följde större fördel för den, som skickligheten ägde; att den ekonomiska ställningen ingalunda vore fördelaktig, utan för det egentligen handtverksidkande Borgerskapet, äfven med användande af största flit och omsorger, tvertom ganska knapp och osäker; att få handtverksidkare ägde sådan kapital tillgång, att de förmådde drifva sina yrken i den skala, att de kunde uthålla täflan med utländningar, som, till följd af de, i handelns intresse, allt mer och mer minskade tullsatserne, numera hitsände de flesta slag af varor och handtverkstillverkningar; att handtverksidkarne, hvilka icke, i likhet med fabriksidkarne, hade utväg att erhålla låneunderstöd ur offentliga kassor, dessutom ledo kännbart intrång af de uti härvarande Straffoch Arbetsfängelser, särdeles det å Långholmen, inrättade verkstäder, hvarest numera förfärdigades nästan hvad slags arbeten som helst, visserligen ej så väl gjorda, men till billigare pris, än dem, hvartill arbetena kunde åstadkommas af handtverksidkarne, som finge vidkännas utgifter för dryga aflöningar åt sina arbetare, högt uppdrifna husliyror och betydliga skatter till både Kronan och Kommunen; att de i handtverksyrken anställde gesällers och arbetares ekonomiska ställning långt ifrån vore god, ty om än den dag-aflöning, handtverksarbetaren åtnjöte, visserligen icke kunde anses obetydlig, hade han dock föga lycklig framtid att emotse, helst Mästarnes eller Idkarnes egne vilkor ej voro sådane, att verksam hjelp kunde lemnäs arbetare, som af ålder, sjukdom eller annorledes blifvit till arbete oförmögne; att fattigförsörjnings-inrättningarnes befolkning också räknade bland sig många, kanhända de fleste, från handtverksarbetarnes klass; hvarjemte den omständighet, att icke mindre än omkring 500*) handtverksborgare, i följd af oförmåga att betala skatter till staden, blifvit åren 1859 och 1860 fråndömde rättighet att med sine yrken fortfara, blifvit af Fullmäktige åberopad såsom ytterligare bevis på bandtverkeriernas fallande ekonomiskt hänseende.
Gymnastiken vöre redan införd vid alla rikets läroverk, men dess utsträckning till simkonsten återslode, och om än tillfälle skulle vid några få läroverk saknas att utöfva denna konst, så erbjödes dock sådant vid de aldraflesta; och borde det derföre åligga alla gymnastiklärare, att äfven meddela sådan undervisning, hvilken borde förekomma ej allenast vid de allmänna elementarläroverken, utan äfven utsträckas till folkskolelärare-seminarierna, pä det att de lärare, som derifrån utginge, måtte kunna utbreda konsten inom folkskolan. Befarande att det kunde möta hin der att genast åstadkomma en så vidsträckt undervisning, som för sagda ändamåls fullkomliga vinnande erfordrades, föreställde sig motionären, att lämpligast vore i läll man inskränkte sig till trenne hufvudstationer, hvarest normalskolor borde till en början inrättas. Dessa Irenne ställen vore: Upsala, Stockholm och Jönköping eller de platser, hvarest genom det enskilda nitet skolor redan biilvit inrättade och hvarest större och fullständigare etablissementer i dessa alseendeu således lättare kunde åstadkommas. Men på del att dessa skolor skulle uppfylla sitt ändamål i hela dess vidd, måste vid dem undervisning äfven meddelas åt elever af det qvinliga könet. Af dessa skäl har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa ett ärligt anslag af 5,000 R:dr till inrättandet aj Irenne norrnal-undervisningsanstalter i simkonst för elever af håda könen, hvilka anstalter borde förläggas i Upsala, Stockholm och Jönköping samt ordnas på det sätt Kongl. Gymnastiska Central—institutet, under hvars styrelse de borde ställas, närmare bestämde. — I sammanhang härmed och då simkonsten i Sverige, genom Ivaline enskilda personers utmärkta nit, osparda möda Stat-Utskottets Utlåtande N:o 139.
De påstodo, alt då man höjt afgifterne på bräuvinspannorna, skulle statsinkomsterne blifva högre. Huru är sådant förenligt med deras åsigt att tullinkomsten blefve förminskad, om man förhöjde afgiften? En värd talare har uppdragit skillnaden mellan dem, hvilka utgöra sin skatt till Kronan, och dem, hvilkas räntor uppbäras af enskilte och har sagt, ali de förre skulle ega anledn. anse sig förnärmade. Skillnaden är den, att forsellönen åt den ene blifvit efterskänkt men måste af den andre betalas. Del var visserligen en oförsigtighet af Ständerna att efterskänka forsellönen ål några. Jag minnes icke om jag dertill samtyckte, men hoppas att jag icke gjort det. Kronans eftergift åt en gäldenär berättigar dock icke en annan att äfven få en skänk. Om nu räntegifvare i allmänhet befriades från forsellönen, så skulle sådant föranleda dertill, att Kronan måste för hennes uteblifvande ersätta de löntagare, hvilka fått sig räntor på lön anslagne. Detta är en fråga, som R. St. få taga i serskildt öfvervägande och Hr Gyllensköld, i hvars reservation jag hufvudsakligen instämmer har yttrat: ”att, der räntegifvareu, för all tid afslår frän uppsägningsrältens begagnande mot blifvande räntetagare, som innehafver Kronans rätt, ränletagaren äfven må samma förmån, ä sin sida förlora, samt att, när uppsägningsrätten sålunda upphört, Kronan godtgör forsellönen ål räntetagaren”. I sådant fall finge Staten, som begått den första oförsigtigheten, ytterligare umgälla henne med de 00,000 r:dr, hvarom Utsk. i en annan punkt sig utlåtit. Hr Gripenstedt har, likasom många andra, omtalat de principer, hvilka räntetagare tillåta sig emot räntegifvare. Skulle det icke vara möjligt, alt förekomma dessa principer utan alt sjelfva grundräntan borttages? Jag åtminstone tror på en sådan möjlighet. Den första utvägen vore naturligtvis, att tillse, det markegångssättningarne blefve riktigare än hittills.
Sprengtporten, sorn redan tackat Hr Cedercrona för complitnenten, men tillika uttryckt den känsla för det skickliga, som utmärker honom, instämmer med mig i begäran alt allt hvad som blifvit yttradt härom må Från prot. utgå. Frih. Sprengtporten yttrade, att han gerna medgaf sitt yttrandes utgående ur protocollet. Hr Munck af Rosenschöld: Jag anhåller att det måtte qvarstå i protocollet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då en af de ledamöter, sorn yttrat sig, yrkat alt hans yttrande äfvensom de öfriges skulle qvarstå, så behagade R. o. Ad. finna, att sådant icke kunde förvägras. Hr von Hartmansdorff: Hr Rosenschöld har icke deltagit i complirnenterna, utan blott reserverat sig emot beslutet. Flans reservation må icke förmenas att i prot. qvarstå. Jag förmodar att han ej menade något annat äu att denna ej finge utgå. Gr. Frölich: Jag tror också, alt Hr Rosenschölds reservation kan och bör qvarta, emedan den ej har något sammanhang med Hr Cedercronas yttrande. Orsaken hvarföre jag hegart ordet var den, att jag är öfvellygad att Hr Cedercrona icke menat något som skulle anses opassande, och att, då han begått elt misstag, han är den förste alt vilja rälla detsamma. Jag uppmanar derföre Hr Cedercrona att sjelf tillåta att hans yttrande måtte utgå ur prot., ty endast på det suttet kan det derifrån försvinna. Hr Munck af Rosenschöld: Då jag tror det vara min rättighet alt anhålla del prot. må förblifva ostyrkadt, begär jag att så väl min reservation må få stå för min läkning som Hr Cedercronas complimenter för hans. Hr Cedercrona: Med anledn. af den disctission, som nu tillkommit, får jag gifva tillkänna, att jag visserligen icke bar sökt hvarken att såra grannlagenheten eller träda grundlagarna för nära.
Kongl. Maj-.ls Nådiga Proposition, N.o 75. 15 Kon<;l. Majrt förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSGAR. Gust. Peyron. Utdrag af protokollet öfver landtförsvars ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms slott deri 17 Mars 1848. Närvarande: Hans Exellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posses Hans Exellens, Slals-ministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre’ Stats-råden : Friherre Stael von Holsteiny Munthe y Friherre Peyron, Silfverstolpe } JVcern, Friherre Gyllengranaty Faxe Fåhreeus. Departements-chefen, Statsrådes Friherre Peyron, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis lorut (aliade nådiga beslut, uppsätta förslag: 2:o Till Kongl. Maj: ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående tillåtelse för Banken och Riksgälds-kontoret att, i utbyte mot nu innehafvarde obligationer af arméens ackords-amorleringsfond, emottaga nya sådana, ställda pA förlängd inlösningstid. Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll vidfogade, i nåder gilla samt förordna, alt nådiga propositioner och skrifvelse »kulle i enlighet dermed expedieras. Ex protocollo F. L, Tillander. Kongl. Maj.ls Nådiga Skrifvelsej N.o 77. N:o 77. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars, kl. 12 tnidd, Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer} angående vidtagna åtgärder i anledning af inträffade oordningar i hufvudstaden; gifven Stockholms Slott den 21 Mars 1848. Ordningen och lugnet här i hufvudstaden hafva under nästförflutna dagar på ett betänkligt sätt blifvit störda.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, anförde skriftligen; Då man nu fått emottaga Högloflige Bevillnings-Utskottets Förslag till Bevillningsstadga i hela dess vidd, hvaraf jag förgäfves begärt att tidigare, i afseende på en noggrannare pröfning, få del, åtminstone af det reglementariska, anhåller jag vördsammeligen, att dervid nu få göra de anmärkningar, hvartill en ännu icka vunnen fullständig kännedom af förslaget mig föranledt, och får till en början framställa den hufvudsakligaste af dem, emot Utskottets Förslag, att nemligen till Bevillning för hvarje län fastställa en minimi summa,' såsom i min öfvertygelse ej mindre Constitu-; tions-vidrigt, än motsägande de hufvudgrunder för Bevillnings utgörande Riksens Stän» der redan bestämt. Constitutions-vidrigt är detta förslag, då det gör ingrepp i fria beskattningsrätten, grundad på hvarje skattskyldigs enskifta förhållande, och rakt stridande emot antagne Bevillningsgrunder är detta förslag äfven, emedan de händelser sannolikt komma att inträffa, då redan antagne Bevill? ningsgrunder måst sakna tillämpning, och som det torde tillåtas mig att närmare få utveckla.