Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då conceplen till de angelägnaste konungabrefven, eller dem, som mest behöfvas, följaktligen mest utlånas och förläggas eller förkomma; så är det oundgängligt, att samtliga, på sätt cancelliordnjngen stadgar, afskrifvas och inbindas i ett registratur, eller en liggare, som är alt tillgå, och från hvilken utdrag eller afskrifter kunna göras, när originalconcepten fattas. Både såsom enskild och såsom embetsman har jag nödgats från collegier i hufvudstaden, eller allmänna verk och embetsman i landsorterna, förskaffa mig afskrifter af dit utgångna konungabref, sorn här saknats. Det har äfven händt mig att se sådana eller författningar åberopade och tillämpade, lill hvilka hvarken original eller concept kunnat företes, ja till och med att ordalagen i tryckta författningar varit olika med lydelsen i det skrifna registiaturet. J sen följaktligen, mine herrar! huru oumbärlig dess tillvaro är, både för allmän och enskild säkerhet. Då nu gällande föreskrifter härom således hvarken kunna, utan allmän skada, uraktlåtas eller förändras; Den 12 December f. m. 23 i så måste man tillse, att försummelserna godtgöras för den förflutna tiden, och att de icke fortfara för den kommande. De, som vållat försummelserna under den förgångna liden, aro antingen döda eller afskedade och ansvarslösa. Någon efterräkning lärer således blifva desto fruktlösare, som utredning, i hvad mån den ene eller andre varit vållande till bristen, nu mera ar ogörlig. Jag får således vördsamt föreslå, ”att R. H. St. måtte till den ifrågavar. registraturens utskrifning anslå för en gång 10,000 r:dr b:co, eller om bristen är större eller mindre, än ofvan beräknats, det belopp som erfordras, efter 120 r:dr för året.” För framtiden böra, sedan Statsdepartementen erhållit nya och tillräckliga löningsstater, dylika försummelser icke befaras.
Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, har Riksdags-fullmägtigen Herman Öbom från Norrbottens län anfört, hurusom tid efter annan under sednare delen af 1700-talet och början af 1800-talet meddelade previlegier åt sågoch jernverk, hvilka dels blifvit uppbyggda, dels ännu blott finnas i handlingarne, såsom Edeforss masugn, Korpoch Rensundsfors jernverk, Brattforss och Fredrikaforss sågar m. fl., samt under namn af odlingsdistrikter, ofantliga sträckor af Norrbottens län blifvit upplåtna åt enskilde I ändamål att förse verken med skogsprodukter. Dessa trakter befunnos nu i ouppodladt skick, men om de, lika med Kronans öfriga mark, fått fritt upplåtas tili bebyggande och odling, ansåg motionären det befolkningen inom Norrbottens län derigenom skolat under sednare seklets lopp ökas med 33J-dels procent, äfvensom att Kronan af desamma skolat erhålla en inkomst, mångdubbelt större än den deraf nu hemtas. Af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes äldre embets-berättelser inhemtades att dessa landamären endast inom södra delen af Norrbottens kustland, som innehåller 230 qvadratmil, uppgå till en vidd af 58 qvadratmil, oberäknadt de landytor af privilegierade marken, sorn ligga inom frälsehemmans och lappmarkernas områden. Bland de omförmälda privilegierna har motionären exempelvis anfört att Kaptenen Jonas Melderoreutz, genom Kongl. Resolutionen den 20 Augusti 1753, som den 13 Bih. till R. St. Besv. och Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 169.
Bifölls. S. D. Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten remitterades en af prosten Osterman väckt motion om uppgörandet af 2:ne årgångar predikotexter, jemte den nu befintliga, samt Ståndets enskildta Utskotts pastoral-afdeinings i anledning deraf afgifna utlåtande. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Banko-utskottens utlåtande N:o 34, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående medel till sluLligt liqviderande af köpeskillingen för en till ny lokal för myntoch kontroll-verken inköpt egendom, äfvensom till betäckande af öfriga med dessa verks flyttning förenade kostnader. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-utskottets memorial N:o 19, med förslag till närmare bestämmande af tiden för motioners afgifva nde. Återremitterades med förklarande af Ståndets gemensamma tanka, att motionstiden bör bestämmas till 14 dagar ifrån riksdagens början. S. D. Föredrogos ånyo Stattutskottets nedannämnde utlåtanden: N:o 208, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 125, angående regleringen af utgifterna under riks-statens nionde hufvudtitel. Me(l ogillande af Utskottets yttranden vid 15 och 16 punkterna, beslöt Ståndet, att aktuarien vid Riks-arkivet N. W. Forsslund skulle berättigas att vid afskedstagande! få på allmänna indragnings-slaten bibehålla den löne-inkomst, som Kongl. Majit i Dess nådiga proposition föreslår, samt att till årlig aflöning åt klockaren i den kapell-församling, som under namn af Lekvattnet komrne att bildas i Wermlands Finmark skulle anvisas 50 r:dr att på indragningsstat utgå, äfvensom att för kyrko Bih. lill R. St. 0 Sami. 61 482 Prot.-utdrag den 28 Juni I8å8. i Lekvattnets kapell måtte å denna stat anvisas 16 r:dr 32 sk., på sätt Kongl. Maj:t i Dess nådiga proposition föreslagit.
Skrif reise N:o i 82. utgjort omkring 11,509,800 R:dr; och då inkomsterna under årets öfriga tre månader böra, i anseende till då vanligen inträffande betydlig förtullning af de för vinterbebofvet afsedda varuqvantiteter, kunna beräknas till minst en fjerdedel af sistberörda belopp, skulle tullinkomsterna för hela det innevarande året komma att uppgå till omkring 14,400,000 R:dr, och således något öfverstiga dem för år 1862. De för varors utförsel sistnämnda år influtna tullumgålder hafva utgjort 242,088 Ridr 99 öre; och sedan Rikets Ständer beslutat, att alla hittills qvarvarande utförselsafgifter skola upphöra, skulle tull-inkomsterna, under antagande af lika exportqvantiteter hädanefter, följaktligen komma att minskas med enahanda belopp. — Vål hafva, å en annan sida, Rikets Ständer stadgat införseltull å de förut afgiftsfria förnödenhets-artiklarne flåsk och ost samt mjöl och gryn af hvete och råg, och om importen af dessa varor kunde beräknas till lika myckenhet sorn år 1862, skulle visserligen derigenom i tull inflyta omkring 210,000 R:dr, likasom den för införsel af bränvin och sprit beslutade tullförböjning borde under samma förutsättning medföra en ökad inkomst af vid pass 22,000 R:dr.
Om alla dessa anstalter hade upphunnit en önskad fullkomlighet, så tror jag för min del, att den som tredje gången stulit ett betydligare belopp, borde för alltid sättas utur stånd att vidare skada, och att Staten vöre berättigad att emot honom använda döds straff. För det närvarande och då så myckrt i ofvannämnda puncter ännu återstår att göra, lärer likväl denna stränghet ej kunna användas. Men deremot torde det vara hvarje Medborgares rättighet att fordra, det de anstalter, som vidtagas för att med undvikande af döds-straff sätta tjufven utur tillfälle att vidare kunna vara skadlig, ovilkorligen äro af den beskaffenhet att de utesluta möjligheten för honom att sjelf kunna sätta sig på fri fot, och om dessa anstalter icke äro och kan hända ej kunna blifva af den fullkomlighet, att ändamålet dermed ovillkorligen vinnes, om det ännu lyckas tjufven att komma på fri fot och idka sitt handtverk, är det icke då en rättvis fordran af Samhällets Medlemmar, att dödsstraffet måtte användas, såsom det enda återstående för att bereda allmän säkerhet, och har Staten uppfyllt sin pligt att freda till lif och egendom om hon ej använder detta Straff? Jag medger gerna att hos Oss strängare anstalter böra vidtagas för att förekomma, det de till liftidsfängelse dömde , ej må få tillfälle att undslippa utur fängelse. Dessa förnyade anstalter skola antingen uppfylla ändamålet eller icke. Den t April. Om en fullkomlig omöjlighet till rymning der» igenom beredes, så kommer ju den föreshgne Lagen att ligga onyttjad; vinnes åter icke ändamålet, så har Staten jelte uppfyllt sin pligt , så framt döds-straffet icke användes. Dessa åro de skäl som förmått mig, att tillstyrka den föreslagne Lagen om dödsstraff för den tjuf, som till lifstids-fängelse dömd, kommer på fri fot och åter förö Ivar stöld. Man invänder att tjufven derigenom skulle komma att straffas egenteligen för det han Tymt , hvilket icke är hans utan Statens fel, som lenmat honom tillfälle dertill; men det är ej för rymningen, som något straff är stadgadt, det är lör den förnyade vanart, som stört Samhällets säk rket.
Beträffande Skånska InfanterieRegementernas Permanence, är förhållandet, efter den kännedom jag derom äger, följande; Fråga härom Väcktes af åtskillige Ridderskapets och Adelns Ledamöter, jemte Fullmäglige af Presteoch BondeStånden, vid 1812 års Riksdag, och föranledde till Kongl. Majrts Nådiga Proposition den 23 Mars 1813, af innehåll: Att de genom Extra Roteringar i Skåne tillkomna 2572 Rotar skulle förbytas till ständigt knektehåll och förmedlas till 2000 Nummer, hvaraf 400> emot bestämd årlig afgift i 5o år, finge vara vacante, likväl med frihet för hvar och en, som sådant åstundade, att förblifva vid Extra Roterings-skyldigheten; och det berodde således af hv*arje Rotehållares eget 468 Den g Januarii. godtfinnande att ingå i det förra, hvilket med få undantag skedde, eller förblifva vid det sednare. Det af Landsliofdingarne vid Kungörandet af samma Nådiga Proposition fästade vilkor, att den Rotehållare, som vid de utsatta Sammanträden icke inställde sig, skulle anses hafva samtyckt till Proposition, lärer hvarken kunna anses egenmägligt eller lagstridigt, så vida icke dermed kunde åsyftas anliat, än ett snarare Resultat, hvilket, om hvarje Rotehållares cathegoriska Svar blifvit absolut nödvändigt, länge kunnat uteblifva, och emedan, såsom skäl för denna åtgärd, vidare kan tilläggas, att Rotehållarne derigenom befriades från onödiga resor för besvarandet af en fråga, som af dem sjelfva blifvit väckt, och således bordt vara öfverensstämmande med deras önskan, och hvilken för öfrigt var så enkel, att den muntligen eller skriftligen med Nej eller Ja kunde besvaras. Sjunde Momentet af förenämnde Nådiga Proposition förutsatte äfven, i händelse af dess antagande, både MötesPassevolancens och Beklädnads-afgiftens erläggande:
Jag visste väl, att man kunde draga en analogie deraf, och jag fästade uppmärksamheten på Den 9 Febru a ri i f. ra. ty hvad jag vid sista Riksdagen yttrade, hvilket jag åberopade, att nemligen 2 §. aflnstructionen innefattar det stadgande, hvaraf man vill härleda den utsträckta granskningen. Men som jag endast talade om Grundlagen, och besvarade det påstående, att granskningen skulle hämta sitt stöd af Grundlagen, så kunde jag ej citera 2:a §. af instructionen. Friherre Anckarsvärd frågar, hvad intresse en Regering, som vill synas liberal, skulle hafva af en inskränkning i granskningsrätten, och anser, att detta förslag innefattar en inskränkning af de rättigheter Rikets Ständer äga. Han säger, att, äfven under denna förutsättning, kan han ej bifalla förslaget till någon af dess delar. Jag hemställer likväl till Ridderskapet och Adeln, om, när tvist varit angående granskningen af alla cassör, och man nu medgifver, att alla få granskas, det åtminstone icke måtte vara någon inskränkning häruti, och om icke Friherre Anckarsvärd åtminstone till den delen vill lemna sitt bifall. Det har ej varit hos Rådgifvarne någon afsigt, att eludera Grundlagen; det har snarare varit den, att just välja de ord, som i Grundlagen äro använde, och i detta afseende har det ej varit någon välvillighetsåtgärd, för att minska besväret för de blifvande Revisorerne. Jag fattade ej rätt, hvad Friherre Anckarsvärd yttrade i afseende på conclusionen rörande Embets 5* - 68 D e n 9 F e b r u a r i i f. m. männen, i fall ett förslag af Rikets Ständer utfärdades.
Om ungdomens undervisning i katedralskolor. Från katedralskolor kan man komma till akademin direkt utan gymnasium. Därför måste en grundligare undervisning äga rum än vid trivialskolorna. Vi anser det nödvändigt att apologistklassen försvinner och en ny litterat klass inrättas, som liknar rektorsklassen vid trivialskolorna. Rektor undervisar i teologi, statskunskap, kosmografi, geografi, latin, hebreiska och franska. Konrektor undervisar i latin särskilt poesin, grekiska och tyska. Han skall handleda ungdomen i moralen, arietmetica och geometrin. Följer vad en som antas från en katedralskola till akademin måste kunna och genom examen bevisa. Han skall dessutom vara känd för ett stadgat uppförande och goda seder. Om examina och exercitia publica. Lärare skall repetera vad han bibragt lärjungarna innan examen hålls en gång om året. Då upprättas kataloger över eleverna och deras ämnen och framsteg. Även lärarens skicklighet, flit och fallenhet varmed han sin syssla förrättat antecknas. Därefter flyttas eleven klass efter klass. Katalogen är offentlig och där antecknas också elevens seder och uppförande. Katalogen förvaras sedan hos konsistoriet. Efter examen utdelas djäknepengarna efter vars och ens förtjänst. För att gymnasisterna skall övas och tillämpa vad de lärt skall anordnas exercitia disputatoria och oratoria. Ephorus väljer lämpliga ämnen och disputationerna hålls alltid på latin. Gäller det naturkunnighet, ekonomi eller historia hålls de på modersmålet för vinnande av tid. Ynglingen skall vänjas vid ett rent och lämpligt uttal och en anständighet i åtbörder. Naturens anlag för sång får icke missvårdas. Därför äga alla i nedre skolan tillstånd att undervisas i koralmusik efter musikaliska noter av den antagna kantorn. Den som saknas naturlig fallenhet för sång, frikallas av rektor på kantorns förslag. Rektor tillser då att de lediga sångtimmarna används till andra nyttiga yrken. Rektor kantus har ansvar för de som har fallenhet och är skickliga. Han ansvarar också för instrument och musikaliska samlingar som blivit införskaffade till gymnasiekapell. Då Vi anse att tjänliga kroppsövningar är angelägna för ungdomens hälsa och bidrar till deras vighet, färdighet och styrka, har Vi förordnat att lika som vid Linköpings läroverk s k gymnastiska anstalter inrättas vid varje lärostad.
Huruwida de med Rusthällare pä fina Pallen afstutade Patzevolance-Contracter, rörande Häst - och Karls förplägning wid RegelncntsMöten, böra undergä nägon ändring eller in, tet, underställer jag andres, och mera kunniges omdöme och bepröfwande, utan at deröfwer mig xttra, emedan derwid torde wara et annat förhällande, och torde hända den Rustande til förmän, äfwensom Ryttaren wänes derigenom til fältlefnad. s-.o Skulle pä ofwanstäende grunder nägon ändring i Conttacterne med Nädigt til, ständ Den 9 August?. 83? stand finnas nödig, bor den af Rust - vch Rotehällars gillas och antagas ä en allmän samman, komst, utlyst Trenne wecker förut, sedan det nya projecterade forsiaget blifwit a Predikstolarne allmänt upläst Sep man der förr än allmänna stämman inträffar, och cn förnyad, af samma ordagrant lika lydande innehåll, Kungörelses ä nyo upläsande Twänne mänader för bemälte stärm ma föregått, hwarcfter genast Rotehällarne innom hwarje Compagnie innom sig utse Ätta Fullmägtige , walde af dem samfäldt, utaf hälften Ctändspersoner, ware sig frälse eller ofrälse, och hälften af Bönder, och utan at bland de först, nämnde nägon Militair - eller Civil - Ämbetsman mätte, ehuru Rotehällare, säsom Fullmäg. tig fä inträda, och mä nägon fficklig StändSperson, ware sig frälse eller ofrälse Rotehällare af dem kjelfwe säsom Ordförande utses, hwarwid et af Ordföranden och Fullmägtige undertecknad!
R:dr årligen , utan jemväl lemnat ett så betydligt öfverskott, att total-bt hållningen stigit för år 1813 till 268,559 R:dr 20 sk. 2 r:st, för 1814 till 244>994 ^hlr 32 sk. 6 nst, för år 1815 till 25g,192 R:dr 25 sk. 1 r:st , och för år 1816, för hvilket; år Bokslutet likväl ej ännu hunnit fullbordas i till 294,895 R:dr 18 sk. 4 r:st , Iivari äfven inbegripes omkring 15,000 R:dr innehållen afgift för beviljade Föne-tillökningar , hvilken inkomst, enligt af ChartteSigillataeContoiret erhållne upplysningar, ej framdeles kan påraknas. Af dessa förenade omständigheter anse • Utskottet sig hafva tillräcklige orsaker att till ytterligare bibehållande vördsammeligen föreslå samma Författning , såsom både uppfyllande det Bihang till Riks-St. N:r 7, 8■ jo BevillningsUtsk' Betiinkanden. föresätta ändamålet, och mot hvilken anledningar till missnöje icke blifvit försporde; dock har Utskottet, på sätt närlagde Project till en förnyad Författning, om Stämplade PappersAfgiftens beräknande och utgående, närmare utvisar, trott sig böra, till vinnande af mera tydlighet och fullständighet i de gifne föreskrifterne , tillägga en eller annan rättelse eller förbättring, utan att likväl de samma på något sätt inflyta på hufvudgrunderne, och det är; dessa förändringar jemte skälen dertill, som Utskottet anhåller att få för Pikets Höglofl.
Kollegium får derföre äfven nu till Eders Kongl. Maj:ts nådiga afgörande i underdånighet öfverlemna, om och när ifrågavarande förändrade bokföring för ulldiskontfonderna må vidtaga; och torde, i läll Revisorernes härom gjorda hemställan i nåder bifalles, den af Revisorerne i sammanhang dermed föreslagna öfverllyttning till den nya fonden af det genom Kongl, brefvet den 9 November 1836 beviljade årliga - 40 — bidraget från manufaktur-medlen af 1,200 R:dr, äfvensom öfverlåtelse till samma fond af ull-magasins-byggnaden i Norrköping, deraf böra blifva en följd. Hvad åter angår Revisorernes förslag om afskrifning i räkenskaperne af gamla ulldiskont-fondens skuld till manufaktur-diskont-fonden för lemnade förskott, utgörande, vid 1854 års slut, i kapital 14,260 R:dr och ränta 423 R:dr 31 sk. 6 r:st., så förekommer visserligen, att förstnämnde fond till gäldande af berörde skuld icke äger arman tillgång än ullmagasins-huset i Norrköping; men då för den af Revisorerne jemväl förutsedda händelse, att denna egendom framdeles komme att upphöra att för dess nuvarande bestämmelse användas, en tillgång verkligen förefinnes, som vid blifvande realisering kan och bör användas till ifrågavarande skulds betalning, hemställer Kollegium i underdånighet, huruvida, under sådana förhållanden, den föreslagne afskrifningen för det närvarande må anses lämplig. 4:0
Hvad åteilandsstrykei iet beträffar, så medger jag, att desse per - 36fi D c n S Juli f. ra söner kunna kallas så, om Hr von Hartmansdorff» mening är den, alt livar och en, som vandrar till fots, är landsstrykare; men de kunna åtminstone icke jemföras med dem, hvilka beträdas med tiggeri, så vidt min erfarenhet sträcker sig i den ort der jag är boende, ty de personer, som idka den s. k. grårdfarihandeln, äro alldeles icke så utstyrde som de, hvilka vanligtvis uppföras under benämning af lundsstrykare, eller sorn beröfva andra deras egendom, och på den grund öka brödlösheten, i stället för alt afhjelpa den. För öfrigt ser jag icke, alt brödlösheten skall förekommas eller afhjelpa» genom att inskränka utvägarna för dem att på ärligt sätt försörja sig; och jag är af fullkomligen olika tanke med Hr von Hartmansdorff i det hänseende, sorn skulle de kringvandrande, hvilka få sälja några Eskilstunaarbeten, kunna eller böra stämplas såsom de der öka brödlösheten genom att beröfva andra sin egendom. Icke heller kan jag instämma deruti, alt det icke skulle vara magistraten tillåtet att utfärda pass för de kringresande; ty omöjligen kan man a priori antaga, alt en magistrat i Eskilstuna skulle vara betaget att utgifva dessa pass, derföre att denna magistrat skulle kunna vara intresserad af passförsäljningen. Detta anser jag vara ett förnärmande mot en offentlig myndighet, som jag åtminstone icke skulle tillåtit mig. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn af Hr von Hartmansdorff» anmärkn., att det borde vara Konungens Bef:h:de, som utfärdade pass.
Liljencrants, Gustaf Fredrik: Jag kan icke finna annat än att Utsk:ts hemställan så väl som den föregående motiveringen äro fullkomligt riktiga. Mig synes nemi., att närman genom ständigt fortgående tullnedsättningar utsätter den inhemska industrien för en allt svårare tällan med den utländska, är det en oeftergiflig pligt, att i möjligaste måtto söka förekomma smuggling och oloflig varuinförsel, ty eljest blir det yttermera svårt för våra näringar att kunna hålla sig uppe. Det är dessutom statens skyldighet att skydda den ärlige importören genom att tillse, att icke lagbrytare kunna skörda vinst genom möjligheten att kunna sälja varan till lägre pris, än det, hvartill den laglydige kan föryttra sin vara. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Posse: Frih. Cederström har, såsom ett hufvudsak lig! skäl emot mitt förslag anfört, att genom antagande af detta förslag smuggling skulle underlättas. Häremot vill jag anmärka, att de nuvarande stadgandena ingalunda kunna anses mera betryggande emot smuggling, ty om ett fartyg efter visitation vid inloppsstationen seglar upp i skärgården utan att medföra tullbetjening ombord, kan ju smuggling ganska lätt ega rum, enär, såsom jag redan förut omnämnt, svårligen alla platser i lastrummet kunna vid inloppsstationen undersökas och fartyget således mycket väl kan hafva smuggelgods ombord, som i skärgården kan lossas. Frih. Cederström omnämnde äfven, att ångbåtar icke kunna smuggla; men detta är icke sannt, ty ångbåten kan hafva kaggar, bojar m. m. fyllda med smuggelgods. Dessa kastas i sjön på utmärkta ställen, och sedan fiskas de upp af tjenstvilliga personer. Hr Bennichs enda skäl emot min framställning var, att denna icke var tillräckligt generel; och förklarade Hr Bennich sig eljest skola hafva tillstyrkt dess antagande. För att sålunda gå IIr General-tulldirektörens åsigt lill mötes, vill jag göra den förändring i mitt förra förslag, att lindringen icke skulle medgifvas endast åt de mellan inrikes orter gående fariygen, utan jemväl åt andra. Jag föreslår således, att B.
Detta förslag, som står i närmaste sammanhang med de rådgifvande åtgärder rörande anvisningar å besparingarne, hvarifrån 1840 års Konstitutionsutskott hemtat anledning att på samma Riksdag, då förslaget af Rikets Ständer såsom väl grundadt antogs, ställa alla de dervid Rådgifvande under tilltal, har derjemte den egenskapen att, likasom förhållandet är med de öfrige Embetsverkens förändrade organisation, vara en följd af Rikets Ständers vid llere Riksdagar framförde underdåniga önskningar och meddelade gillande, ty oberäknadt de redan före 1818 af Rikets Ständer i detta afseende framställde underdåniga meningar och åsigter, hegärde de formligen vid samma års Riksdag en Kommittés nedsättande, för uppgörande af förslag till ny organisation af Embets verken, hvilket skedde; hvarefter Kommitténs uppgjorde förslag öfverlemnades till Rikets Ständers granskning vid 1823 års Riksdag, hvilka i följd deraf ingingo till Kongl. Maj:t med underdånig önskan, ”att Kongl. Maj:t måtte ”täckas till verkställighet befordra de delar af detta förslag, som Kongl. Maj:t ”finnér leda till Styrelsens förenkling och till inskränkning i Embetsmännens ”antal.” Successiv verkställighet häraf följde också; och då Kongl. Maj:t vid 1828 års Riksdag meddelade Rikets Ständer sin afsigt att, i förening med de pågående organisationerne, reglera Staterne vid samma Embetsverk, låto Rikets Ständer disponibla löntillgångar qvarstå å 2:a Hufvudtiteln, för att användas till löneförbättringar vid fortgående organisationsregleringar, hvarefter sista handläggningen från Rikets Ständers sida af detta ärende var deras antagande af det till förenkling i göromålen och tili inskränkning i Tjenstemännens antal redan före 1834 bringade organisationsförslaget för Kongl. KammarRätten, 300 jemte åtskillige beslut rörande Statsregleringen, sorn härflöto af RiksStyrelsens 1834 framlagde och då afslagne enahanda organisations och aflöningsförslag.