Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
110:o af den 21 Mars 1857, om afgifvande vid hvarje riksdags början af en fullständig berättelse rörande fortgången eller verkställigheten af de med bidrag utaf all männa medel understödda arbeten (43). 18 7 den 3 April i underdånighet anmäld och Styrelsen för Allmänna Väg och Vattenbyggnader anbefalld att en så beskaffad berättelse, som blifvit af Rikets Ständer äskad, vid hvarje Riksdags början afgifva och genom trycket offentliggöra. lll:o af den 21 Mars 1857, om åtgärder till befrämjande af Skogsplantering å de så kallade Svältorna i Elfsborgs län (47). Sedan denna skrifvelse den 2 Maj 1857 till t. f. Chefens för Skogsinstitutet utlåtande remitterats och bemälde Chef med anledning häraf sig yttrat, har Kongl. Maj:t genom remiss af den 13 Januari 1858 anbefallt Kammar-kollegium att i ämnet afgifva utlåtande, hvilket ännu ej inkommit. 112:o af den 23 Mars 1857, om utfärdande af en allmän Författning angående spanmålsvägning (50). 1857 den 3 April i underdånighet anmäld och remitterad till Vetenskaps-akademiens underdåniga utlåtande, hvarefter, sedan denna remiss blifvit under den 4 Juni 1858 besvarad, Kongl. Majit den 29 September samma år låtit infordra Ofver-direktörens vid Landtmäteriet utlåtande, hvilket ännu ej afgifvits. 113:o af den 30 Mars 1857, i fråga om traktats afslutande med Danmark om Oresundska tullens upphörande (52). 1857 den 31 Mars i underdånighet anmäld och erforderliga föreskrifter i anledning deraf Konvoy-kommissariatet meddelade angående verkställande med Handels och Sjöfartsfonden medel af de under innevarande Statsregleringsperiod förestående halfårliga inbetalningar å lösesumman.
Om jag nå^ 3^2 Den 22 Jurin e. m. gonsin bunde anse eft och samma faleoch skrifsätt egnande medlemmar af NationalRepresentationeh, som Respondenfen i en Citheder, eller Författaren af en stridskrift, skulle visserligen också jag nu försöka, att af Utskottets förevarande Betänkande lemna Höglofli. ee fad Recension, sorn den Utskottet lemnat af mina i hast sammanfattade, och utan något anspråk framställda, anmärkningar. Men då jag aldrig derom kan vinna öfvertygelse, och aldrig skall söka undfly något så mycket, sorn att gifva anledning dertill, att Ridderskapets och Adelns ölverläggningar förvandlas till disputationsacter, der försvaret af en gång framställda tankar och uttryck utgör enda föremålet, och färdigheten deruti enda förtjensten, och dyrhat heten af Ridderskapets och Adelns tid nu mot siutet af Riksdagen börjar blifva allt mer och mer märkbar, för att ytterligare upptagas af enskilda tvister, rörande nyttjide mer eller mindre lämpeliga uttryck, och yrkade enk'a teoretiska sanningar; kan och skall jag vara ganska kort. jag torde framdeles någon gång söka och erhålla tillläl3e , att i mera mognadt sammanhang framställa parall len, sådan som den förekommer mig» emellan det i Inrikes Administration hittills, efter U<skottets påstå; nde, gällande så kallade förtrögningssystemet, om hvilket Utsko'tet tror icke nog ondt kunna sägas, och det nya motsatta, som efter vanligheten synes bekämpa det gamla, hufvudsakligen för at'. intaga dess ställe, och corn jag, för att följa med Utskottets Con.
Hr Aurep har visserligen såsom skäl härför påpekat svårigheten att (inna en person, som på samma gång kunde föra ordet och deltaga i föriiandlingarne; men jag ber Hr Anrep ihogkomma, att i alla Landsting, der göromålen kunna i vigt anses fullt motsvara dem, som blifva föremål för Adelsmötets verksamhet, eger ordföranden, för såvidt han är utsedd inom Landstinget, att deltaga i öfverläggningarne och besluten. Dessutom kan äfven såsom skäl nämnas, att Utskms ordförande ega en dylik rättighet, och hittills har man ej sport några olägenheter deraf. Under sådane omständigheter anser jag, att det skulle vara orättvist att förneka ordföranden vid Adelsmötet deltagande i öfverläggningarne och besluten; och anhåller jag derför om bifall till förevarande mom. Hr Anrep: Jag afstår från min förut gjorda hemställan, och förenar mig uti det af Frih. Klinckowström framställda förslag. Frih. Klinckowström: Frih. Leuhusen har anställt en jemförelse emellan det blifvande Adelsmötet å en sidan samt Deu 11 April f. ni. U9 Landstingen oell lJtsk:n å den andra. Frih:n måste dock erkänna, att intet af dessa exempel är, hvad antalet ledamöter beträ tfa r, jeniförligt med den blifvande Adelsförsamlingen; i den sednare kunna nemligen flere hundrade af R. o. Ad:s medlemmar komma tillsammans, då deremot antalet ledamöter i något af Utskm icke öfverstiger 48, och i Landstingen, som jag tror, icke 50. — Enligt min tanke ligger ett ytterligare skäl för bifall till det af mig framställda förslag uti den tendens, som här visat sig vara ganska allmän, att nemligen uti det hittills varande göra så få förändringar som möjligt. Gr. af Ugglas: För min del anhåller jag att få biträda det af Fril). Klinckowström framställda förslag, och det synnerligast ur ordförandens egen synpunkt. Man har omnämnt åtskilliga fall, då ordförande eger rätt att i ölverläggningarne och besluten deltaga.
Men hennes färd aflopp emot förmodan; ty vid det hon lutade sig ned, var hofmannen tillreds, grep henne i fötterna, och ställde henne på hufvudet i brunns-hålet. Derefter tog han den fagra lyktan, som sken likt månen i dess fylle, och lopp hastigt derifrån. När han nu kom till bondens gård, blef en stor glädje att hans företag hade lyckats. Men hofmannen ville icke länge dväljas der, utan gjorde sig genast redo, och for till kungsgården. Här blef en stor undran öfver den kosteliga mån-lyktan, och mest af alla förundrade sig konungen sjelf. Efter den dagen blef hofmannen ännu mera kär för sin herre, och aktades ypperst ibland alla hans tjenare. Men stallsvennen bar afund emot honom i sitt hjerta, och tänkte alltjemt på råd, huru han skulle förderfva sin broder. Någon tid derefter gick konungen åter igen till stallet, för att se sina fålar. Då han förlustat sig med att skåda dem alla, vände han sig till sina män och sade: »icke lärer det finnas någon konung, som kan berömma sig att ega större dyrbarheter än dem jag har; och vet jag ingenting som fattas mig.» Alla jakade härtill; men den svekfulle stallsvennen var genast redo, och mälte: »Herre, konung! visserligen besitter du många kostliga gripar; men jag vet en klenod, som vida öfvergår dem alla.» När konungen hörde detta, blef han mycket förundrad, och sporde: »hvarom talar du, och hvem kan skaffa mig den klenoden?» Då begynte stallsvennen orda både vidt och sidt om den fagra konungadottren, som var i jättens gård, och lyktade så sitt tal: »icke kan jag skaffa dig den unga mön; icke heller vet jag någon annan, som kan göra det, utom min broder. Han lärer ock bäst veta, hvarest hon finnes.» Konungen fick nu en häftig åtrå att ega den sköna prinsessan, hvars fägring prisades så högt, och befallte hofmannen draga bort och hemta henne. Hofmannen var icke mycket rädd till sinnes; likväl hade han hellre stadnat der han var.
Fjerde Af del. 27, 28. dac - Den 25 Juli. daction deraf beror, hvilken icke förr än alla sig nu företeende skiljaktigheter blifvit afhulpne, samt Högvördiga. Prest-Ståndet öfver de tvänne sednast besvarade Anmärkningar sig jemväl utlåtit, kan för Pikets Häglof!, Ständer framläggas. Dock varder detta allt Pikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 25 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. och Adelns Pedain, vägnar Carl Stellan Mörner. På Vällofl. PorgareStåndets Pedam, vägnar Nils Limnelius. På Högvördiga Prest? Ståndets Pedam. vägnar M. Stenhammar. På Hedervärda PondeStåndets Pedam. vägnar Joli. Olsson Longberg. Henr. Christ. Zaar, Uppläst hos Högh Ridd. och Adeln d. 25 Juli Högv. Prest-Siåndet d. 2 5 — Vällofl. Porgare-Ståndet d. 26 — Hederv. Ppnde-Ståndet d. 2 5 — Vördsami Memorial! Genom nådigt bref till Herr Öfver-Ståthallaren i Stockholm har Ivongl. Majit den 17 Pebruari 1813 förornat, att sorn, i anseende till särskilta kostnader samt trägen befattning vid Chartte SigillattE försäljningen i Stockholm, Forskljningsmannen i Hufyudstaden icke kunde - Den 15 Juli. 211 de vara belåten med det då stadgade försäljnings arfvode, så skulle 2 procent för alla försålda Chartor öfver 2 R:drs belopp honom tillfalla; Och emedan den förhöjning i försäljnings-procenten, som vid denna Riksdag blifvit i allmänhet projecierad och bifallen, på långt när ej .svarar mot förrberörde belopp, så har Bevillnings-Utskottef, sorn vid dess projects afgifvande icke kommit att härå fasta uppmärksamhet, ansett sig föranlåtet framställa, om icke, hvad Stockholm angar, Kongl.
Calvins bindande bevisning af ränteförbudens grundlöshet bidrog mäktigt till de förändrade åsigterna derom, och rättmätigheten af de aftal om ränta, som vid försträckningar träffades, blef sålunda erkand, dock ej utöfver en viss gräns; hvaremot i de katholska länderna, der likväl de så kallade ränteköpen voro tillåtne, de gamla åsigterna om räntan vida längre tid, så vidt möjligt, upprätthöllos, så att, till exempel, i Frankrike icke förr än år 1789, genom lagen af den 3 Oktober samma år, aftal om ränta för försträckt kapital erkändes inom en viss gräns vara fullt bindande, under det alt i Tyskland efter de nya åsigter, Westfaliska freden införde, ränta på försträckning, genom Riksafskedet år 1654, förklarades till 5 procent vara tillåten. De skäl, på hvilka under det förra stadiet ränteförbuden försvarades, kunde hufvudsakligen sammanfattas i två satser, af hvilka den ena ungefär innehöll, att, då det försträckta genom öfverlåtelsen blef gäldenärens egendom, hvilken han egde efter godtfinnande använda, och -all afkastning deraf således var en frukt allena af hans verksamhet, försträekningsgifvaren icke skäligen kunde återfordra mer än hufvudstolen, och den andra, att, då försträckning till sin grund är en handling af välvilja mot försträckningssökanden, borde denna handling icke, i strid mot kristendomens läror om hjelpsamhet mot nödställde, genom ränteförbehåll göras för försträckningstagaren till en börda och frånträda sin egentliga princip. Ohållbarheten af det förra skälet, som företrädesvis framhölls af de rättslärde, är längesedan erkänd; i det sednare deremot, hvarifrån det rätta begreppet om ocker leder sin legislativa rot, ligger ett yrkande, som, behörigen modereradt, alltid för 17 tlen sedliga menniskan måste anses innebära något, som förtjenar hennes erkännande, och det så mycket heldre, som det ganska val låter förena sig med en lagstiftning, hvilken åt företagsamheten, cirkulationen och krediten önskar gifva allt det understöd, som dem med fullt skal bör tillkomma.
Prés t eStån det och Yälloflige Borgare-Ståndet 'ytterligare åberopade, reservationer innehålla, hafva någre värde Ledamöter, så väl af bemälde Stånd, som af Ilöglollige Ridderskapet och Adeln, Fullkomligen ogillat Förslaget alt nu så korrt tid efter sedan vid sista Riks-i dag, ytterligare inskränkningar uti enskil - 4(6 S i-ff t s-U t s 1 o t tets Beta nfe a uden. des Assignation?-! ältighet blifvit på goda skäl stadgade, utsträcka denna rättighet, och verkan af de fordrings-anspråk derigenom uppkomma, äfven utöfver del sora förr varit medgifvet och bestämdt, 'Utfärdandet af en särskild stadga rörande denna art af Liqvidations-mcdel enskilde emellan, har ock blifvit aiisedt skola ådraga dem eu serskild större märkvärdighet,' än den de borde ega, och gifva anledning dertill, att mindre ktfnnige Personer kunde anse deln såsom för löpande mynt, godkände; Förutan det alt demångå formaliteter, hvilka för bibehållande af invid** ningars giltighet tili eu sådan stadga • förest rifvas, skulle försvåra bruket af invisning;! )■ i stället för att lätta det, och, om de icke destomindre kunde erhålla någon allmän gångbarhet, orsaka den mindre kunniga nästan onndvikelige förluster. Efter de olika tankar, som för Öfrigt egt rum, rörande nyttan och nödvändigheten af denna gångbarhet, har derföre blifvit föreslaget, dels att allt borde 1 detta afseende förblifva vid hvad redan vöre stadgadt, eller åtminstone vidtagandet af alla förändringar uppskjutas, tili dess att det under utarbetning varande förslaget till nya Lagen, hvilken uti io Cap. Hände?*- ’ •■■■i’ ; *"lt - .vl<m Stati Ut*kpttets
Till en början måste, om ordning och reda skola bibehållas, Riksgälds-Contoret erhålla en efter de nya och utvidgade förhållandena lämpad organisation och förses med tjenstemän, som ega den kännedom om uppbörds-lörfattningar och reglementen, som är oundgänglig för tillsynen öfver uppbördens flere' grenar och ansvaret för dess gång. Dernäst måste vederbörande Läns-Styrelser uti landsorterne sättas under Riksgälds-Contorets förmanskap, så att de ovilkorligen förpligtas att utan dröjsmål ställa sig Riksgälds-Contorets föreskrifter till efterrättelse. Vidare vore allt för vidlyftigt att utveckla. Blott i förbigående må anmärkas, att Rikets Ständer ej denna Riksdag skulle kunna åtskiljas, utan att vidtaga de mått och steg i afseende på Riksgälds-Contorets ordnande, som för den nya ordningen äro nödige. Att åtgärden i politiskt afseende vore oklok_, och att blotta förslaget dertill är likaså, torde ej erfordra någon bevisning. Det ådagalägger ett bemödande från Representationens sida, en syftning att inskränka den verkställande maktens attributioner, Konungens administrativa myndighet, och att tillvälla sig en magt, som Representationen aldrig egt uti Sverige. Det ådagalägger ett förhållande emellan de_ båda Stats-magterne, som är långt Stats-Utskotlets Utlåtande j N.-o 66. i5 ifrån den samdrägt, hvilken ensamt ger nödig styrka åt Stater af andra ordningen att motstå de större magternes inflytande. Om åtgärden sattes i verket, skulle den splittra styrelsens enhet, småningom förlama ärendenas gång och bidraga till upplösning af de band, hvilka sammanhålla vårt Stats-skick.” Af Herr Möllerhjelm: ”Beslutet är, enligt min öfvertygelse, stridande mot 6'4, och 66 §. §. Regering-formen samt derjemte obehöfligt och opolitiskt. ” Af Herr von Rosen: ”Då majoriteten, uppkommen genom en rösts pluralitet inom Utskottet, afgifvit detta förslag och jag ej kan gilla detsamma, reserverar jag mig så val emot dess egentliga motiver, som ej gerna kunna undandöljas, som de stadganden, det i tillämpningen innehåller.
Hade medlen åter bordt tagas af de anvisade kreditivmedlen hvarföre skulle icke nu K. St:r medgifva att den genom det uraktlåtna användandet upkomna besparingen finge till det upgifna ändamålet användas och sålunda det förhållande godtgöras, som man ogillat att icke redan hafva egt rum? Den närmaste följden af de genom Utsk:s pluralitet uttalade åsigter, om de af K. St:r gillas, blifver att arbetet, i brist på tillräckliga medel för att i år efter plan fullbordas, måste genast afbrytas, samt byggnaderne — emedan det just är inredningar och taktäckningar som nu återstå och måste uraktlåtas, — snart öfvergå till ruiner. Sådane minnesstoder måtte man väl ej vilja förskaffa fäderneslandet ? Med anledning af allt hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag anhålla, det R. o. Ad. måtte bifalla hvad K. M. i detta hänseende föreslagit, med den förändring, som Frih. af Ugglas närmare angifvit. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Mig förefaller defsom icke blott förödmjukande för nationalkänslan, utan äfven som en ganska stor misshushållning, att icke fullborda denna fästning. De medel, som härtill användts, hade måhända varit nyttigare, om de nedlagts på en annan punkt af Gottland, hvars befästande erfordrat med större kostnader; men der de nu ligga äro de dock ganska väl använda, och jag ber derföre att få instämma i hvad Frih. af Ugglas och Hr af Klint yttrat. Hr af Dahlström, Gust. Jakob: Redan vid RiksSt:ns gemensamma öfverläggningar anförde jag de skäl, som talade för Slitö hamns försättande i försvarstillstånd. Jag har sedermera hört dessa skäl ytterligare utvecklas af föregående talare, och jag tror icke att någon af E. o. Ad:s här närvarande ledamöter lärer sätta i fråga att icke hvad K. M. i sin Nåd. Propos äskat, är af behofvet påkalladt. Jag ber emellertid att få omnämna en omständighet, som ingen vidrört.
Majit ej nödvändigt att genom ett beslut åstadkomma en sådan förändring förr, än den af städernas eget behof, oaktadt i sednare tider gjord tillökning i lärarekrafter och derom uttalade önskningar, påkallas, helst det onekligen för vissa städer innebure en fördel, att lärarne vid pedagogien kunde leda de fåtaliga lärjungarnes undervisning längre, än Skolstadgan för 2- eller 3-klassiga elemcntar-läroverk medgifver. 1 anledning häraf och då pedagogierna i sin nuvarande form syntes närmast vara hänförliga till de högre folkskolorna, hvarföre ock det dem tillkommande understöd utginge af det å 8:de Hufvud-titeln för folkskolorna uppförda anslag, har Kongl. Majit jemte tillkännagifvande, att Kongl. Majit ville till Rikets Ständer öfverlemna den, enligt deras underdåniga anhållan, rörande pedagogierna verkställda utredning, — i afseende på dem endast föreslagit Rikets Ständer, att ett belopp af 24,000 Ridr årligen måtte under instundande statsreglerings-period,— i stället för det vid sistlidna riksdag till utvidgning af och löneförhöjning vid pedagogierna å Riksgälds-kontoret anvisade anslag af 30,000 Ridr årligen, — få för samma ändamål användas och, jemte öfriga anslag till folkskolorna, om hvilka Kongl. Majit ämnade besluta särskild nådig framställning, utgå af den för folkskoleväsendets belrämjandc afsatta andel af personliga skyddsafgiften. Om för mäld a utredning har numera äfven kommit Rikets Ständer tillhanda,. Sedan nemligen Kongl. Majit anbefallt vederbörande Domkapitel att inkomma med noggranna upplysningar rörande i riket befintliga pedagogier, deras beskaffenhet, läge, omfånget af den undervisning, som der meddelas, lärjungarnes antal, kommunernas benägenhet att lemna skolhus och rektorsboställe samt öfriga dessa läroanstalter beträffande förhållanden, har Kongl. Majit, efter det dylika upplysningar blifvit, afgifna, låtit inom den i Ecklesiastik-departcmentet bildade afdelning för handläggning af ärender rörande allmänna uppfostran och undervisningen, verkställa den utredning af ämnet, hvartill omförmälda upplysningar kunnat gifva anledning, samt till Rikets
Jag kan misstaga mig; men mina afsigter skola alltid bli goda. Besv. och Ekon. XJtik. Betänkanden. 373 Jag anhåller Ödmjukl., att detta anförande får i Protocollet intagas och Högloft. Utskottets Betänkande åtfölja. Uti detta anförande förenade sig RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson från Blekin* ge. Ut Supra. Riksens Höglo/l. Ständers Allmänna Besvärsorh EkonomiUtskotts Betänkande, i andledning af föreslagna åtgärders vidtagande till den Veneriska smittans utrotande. Uti ett från Vällofl. BorgareStåndet den 50 Deeémber sistlidet år uppläst Memorial, som till Utskottet blifvit remitteradt, her Herr Ebel, Fritz, framstält nödvändigheten deraf, att medel och utvägar vidtagas till förmindskande och, om möjligt är, utrotande af Vefteriska smittan, hvars verkningar äro så förfärliga, och hvarmed äfven de oskyldigaste menniskor, utan eget förvållande, kunna blifva behäftade. I anseende härtill har Herr Ebel föreslagit: 1:0 Att Manskapet å alic de Skepp, som ankra i Svenska Hamnar, borde, innan dem tillåtes gå i Land, besigtigas af en kunnig och för pålitlighet känd Läkare, på det att, om någon skulle befinnas med Venerisk smitta behäftad, en sådan då genast må på Kurhus införas och der vårdas på hans egen kostnad,^den SkeppsCapitainen förskjuter, och 574 Eesv. oeh Ekon. Vtik. Betänkanden. från hvilken anstalt Folket å de ifrån Finnland ankommande Vedskutor ej heller borde undantagas. 2:0
N:o § Kamph, om pension å Allmänna lndragninasstaten åt Bataljonsläkaren E. J 8 4 1 153 35 Se Nionde HufvudTiteln. Kanalbyggnader, om statsbidrag till m. m., se Statsbidrag. Kanoner, af jern, angående anslag till försök för utrönande af den för fartygs bestyckning lämpligaste konstruktionen af gjutna refflade 1, 52 -—~ 4 1 32 b. 28 Jan. b. 24 Jan. b. 24 Jan. b. 22 Jan. 31 21 Kanslibeljening, om antagande af, utöfver det i Riksdags-Ordningens 24 § rnedgifna antal af, l:o i Konstitutions utskottet : . 3 1 b. 12 Nov. b. 12 Nov. b. 12 Nov. b. 12 Nov. 2:o i Stats-Utskottet 4 1 2 — b. 1 Nov. b. 1 Nov. b. 1 Nov. b. 1 Nov. i d:o af ännu ytterligare 4 1 12 — b. 17 Dec. b. 17 Dec. g. 17 Dec. b. 17 Dec. 3:o i Revillnings-Utskottet 5 1 1 — b. 28 Nov. b. 28 Nov. b. 26 Nov. b. 29 Nov. 4:o i Banko-Utskottet . 6 1 2 ; b. 12 Nov. b. 12 Nov. b 12 Nov. b. 12 Nov. 5:o i Lag-Utskottet 7 1 1 b. 12 Nov b. 12 Nov. b 12 Nov. b. 12 Nov. i d:o om ett särskildt Maj 6:0 i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i 8 — 1 b. 1 Nov. b. 1 Nov. b. 1 Nov. b. 1 Nov. 7:n i Expeditions-Utskotet 10 2 1 b. 8 Nov. b. 8 Nov. b. 8 Nov. b. 8 Nov.
Men ni kan ju anta, att allt, hvad jag påstått, bara sagts om alls inte ä' fråga om er. Vill ni inte det? För undantag. ungt och gammalt folk i allmänhet och att det öfrigt kan det ju hända att ni och er far ä' ett KERSTIN. SUNDIN. Det har ni kanske rätt i. (Paus.) Man bör Tack ska ni ha. Det ä' ju nära på som att be om ursäkt. ­ 33 ­ KERSTIN. som gör någonting till hälften. Nära på! Ni brukar väl inte vilja vara den, SUNDIN. som ni vill, att jag ska bota fullt, så säger jag Nej, det ä' verkligen inte min vana, och efter er, fröken Kerstin, att det gör mig ondt, om jag varit ogrannlaga. Er skulle jag inte vilja såra, er minst af alla. KERSTIN (hastigt). SUNDIN. Jag förlåter, jag förlåter, jag förlåter... Tack! (Paus.) Hvar ska ni bo på sommarKERSTIN. SUNDIN. nöje i år? Det ä' ingenting bestämdt ännu. Vet ni, jag spekulerar redan på sommarnöje KERSTIN. SUNDIN. åt mig. Det var tidigt! Och har varit och sett på det med. KERSTIN. SUNDIN. Hvar ä' det då? blir något af. Jag vill inte gärna säga det, ifall det inte KERSTIN. Det var besynnerligt! Hvad skulle det göra? ­ 34 ­ SUNDIN. gång. Men, vet ni, strax bredvid, där jag skulle bestämdt skulle passa alldeles utmärkt åt er. Åt oss! KERSTIN. SUNDIN. Jo, se... Ja, det ska jag tala om en annan bo, ligger en rent af förtjusande liten villa, som Stockholm. Och ni skulle se så'na vackra skogsvägar där finns. Litet hala af barr och trädKERSTIN. SUNDIN. Det ä' åt Mälaren, bara en timmes väg från rötter, men pittoreska, alldeles utmed stranden. Men då halkade man kanske i vattnet. Åh, jag skulle nog hålla er fast. KERSTIN. med. Ni! Men det ä' väl inte sagdt, att ni gick SUNDIN. ackordera mig hos er, om jag fick. För skogsvägarnas skull?
För öfrigt torde, utan behof af del ifrågasatta särskilda kredilivets anvisande, erforderlig tillgång för vissa jernvags-arbelens tillfälliga påskyndande kunna vinnas genom de besparingar, som måste uppkomma pä anslagen för innevarande års arbeten, hvilkas utförande, sedan Rikets Ständers beslut'blifvit lättade och expedierade, svårligen kan till alla delar medhinnas. Utskottet får derföre 16:o afstyrka Rikets Ständers bifall till det för jernvägs-arbetena, utöfver dertill beviljade bestämda statsanslag, utaf Kongl. Majit äskade särskilda kreditiv. Angående den för utförande af Statens jernvägs-6yggtiader behöfliga arbetsstyrka. Då verkställigheten af de jernvägs-arbeten, som, i händelse derom gjorda och af Utskottet förordade framställningar varda af Rikets Ständer bifallna, nu komma att för Statens räkning utföras, påkallar användandet af en ganska betydlig arbetskraft, måste, vid bestämmandet af dessa arbetens utsträckning och sammandragandet af den lör dem erforderliga arbetsstyrka, med den sorglälligaste omtanke tillses, att icke landets hulVudnäringar samt den under sed naste åren upplilvade och i alia riktningar framåtgående industrien komma alt derigenom sakna tillgång på den för näringarnes oafbrutna utveckling och förkofran oundvikliga arbetare-personal. Utskottet har också vid sina yttranden och tillstyrkanden angående de ifrågastälida jernvägs-anlägguingarnes företagande oaflåtligen haft sin uppmärksamhet fästad pä den inverkan de föreslagna arbetena skulle i sagde hänseende komma att utöfva. Enligt Utskottets öfvertygelse, kunna dessa arbeten under de nästkommande åren i allmänhet icke i någon större män utsträckas utöfver hvad Utskottet tillstyrkt, utan äfventyr att derigenom möjligen föranleda en kännbar brist på arbetare i de enskilda näringarne.