Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SDtajtt, enär bett t ©runblagarne föreffrtftta grattffittng inom <§>ögfla ©oms fiolen af be uppgjorba förflagctt tcfe puttntt fttllborbaö, marit förptnbrab att till 9ätfctö Stänber mtb ttu ttllänbagångna 9tifSmöte t betta ämne aflåta ttåbtg S>ro 53 fagftiftntng ocp efter tagen fättnebom af omförmälbe förflag, i pufmubfatltg öftt>er Bctafaä ffatt od) om urarftoagöretfe fatnt unban 9JJaj:t aftåtna uttberbåttiga ffrtfmelfe af bett 15 tnnemarattbe mättab. §. 49. (Enligt pmab 28t uti ttnbcrbåitig ffrtfmelfe af ben 15 tnnemarattbe månab poö åtongl. äftaj:t anmält, pafme 28t, för 28år bet, beflutat en författning om tto*årig preffrtption ocp om åröftämntng af ben tpbetfe, forn uti ttämnbc uttberg båntga ffrtfmelfe ftttneö införb. §. 50. f cnligpct tneb pmab 28t uti uttberbåtttg ffrtfmelfe af bett 28 ittitemaranbe månab poö Äottgl. SD?aj:t anmält, pafme 28i för 2Bår bcl beflutat: belö upp* päfmattbe af åtongl. förorbntngett bett 20 2ioOentber 1845 i affeenbe på panhet om lösören, font föparen later i fäljarettö toarb qmarbltfma, ocp belö en för* fattning ont förättbrabc föreffrtfter i affcettbe på utmätning af ben i omförmälbe nåbtga ffrtfmelfe intagna tpbetfe. §. 51.
Det är vanskligt, att med hopp om framgång söka ändring i ett förslag, som, framlagdt af Regeringen, blifvit af Lag-lJtsk:t tillstyrkt, helst de grundsatser, för så vidt de äro nya, på hvilka detta förslag hvilar, blifvit af en majoritet vid sisth riksdag gillade, och lagförslaget dessutom i sin helhet innefattar en obestridlig förbättring i gällande stadganden i ämnet. Men den nu föredragna §:n innehåller en så stor och, enligt min tanke, för den enskiltes eganderätt vådlig förändring, att jag icke tvekar taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk för några, såsom mig synes, icke ovigtiga skäl emot denna ändring, som afser borttagandet af den förhöjning af 50 proc., hvilken det enligt gällande lagstiftning åligger den, som på författningsenlig väg berölvar annan jord, att betala utöfver sjelfva jordvärdet. Lika rättvist och nödvändigt det är att deri enskiltes rätt i detta, som i annat hänseende, får vika för allmänt väl, lika vigtigt är det alt tillse, det samhället ej drifver denna sin bättre rätt längre än yttersta behof påkallar. Statens pligt att befordra den ekonomiska utvecklingen får icke utsträckas på bekostnad af en annan minst lika helig, den att omgärda eganderätten med allt det skydd, samhället utan andra intressens skada mäktar åstadkomma. Sålunda har ock för jords och lägenhets afstående för allmänt behof, stadgats såsom oafvislig grundsats, dels att expropriation ej må ske utan verklig nödvändighet och endast för ett öfvervägande allmänt intresses skull, dels ock att jordegaren till fullo skall ersättas för den honom aftvungna egendomen. I dessa afseenden föreskrifva vidare den gällande, liksom den nya föreslagna expropriationslagen, att Konungen eger, innan expropriation sker, pröfva att jorden skall begagnas till allmännyttigt ändamål, äfvensom att uppskattningen skall ske af ojäfvig nämnd.
Be* glementet af den 22 December 1802; att större förtroende ofelbart måsta sättas till Publiöufi och lagligen Autoriserade Verks handläggning och åtgärd, än till enskildes; stt den, med anledning af 9 §. i Högstberörde Kongl. Reglemente, tillerkända rättighet åt private, att förrätta Dykeriauctioner, minskar den säkerhet, som från slika förrättningar bör vara oskiljaktig, och att det nu antagna auctionssätt, utan att medföra någon allmän nytta, borttager från vissa Städer en inkomst, sorn dö i nära Etthundrade år haft att påräkna. Utskottet får, i anledning häraf, anföra, att, enär Utskottets i ämnet afgifna Betänkande är, efter Utskottets omdöme, grundadt pä billighet och öfverensstämmande med nu gällande, till detta ämne lämpeliga Författningar^ och nämnde Betänkande redan blifvit af de 3ne andra Respectiva RiksStånden till alla delar gilladt; kan Utskottet deruti icke tillstyrka någon ändring, hvilket, jemte några Ledamöters fortfarande serskilda tankar, till underrättelse vördsamt meddelas. Stockholm den 15 Maj 18x8. Besv. och Ekon. Utsh. Betcinkanien. ?83 1'Transsumt af Protocollet, hältet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 15 Maj' 1818. Herr Prosten m. m. Kolmodin samt Her* rarne Enroth, Malmberg och Faurell, hvilka» då Utskottets förra Betänkande om rättighet för Städernas Magistrater att förrätta Dykeriauctionet meddelades, voro af serskilda tankar, förklarade, det de vid deras då afgifna yttranden'oförandradt förblifva. Ut Supra. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid dess Betänkande rörande väckt fråga om förändring uti 9 j. af Kongl. Maj:ts förnyade Seglationsordning den 15 Tuni 1774. Detta Betänkande» sorn Vällofl.
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoitens Förslag, N.-o iqo. 23 1 morn, är af samtlige Riks-Slånden godkändt till innehållet, men af Ridderskapet och Adeln, jemte Preste-Ståndet, med någon förändring af redaclionen, hvilken, i enlighet dermed, föreslås sålunda: För alla de barn, som det åligger att Folkskolan besöka, äfvensom, lär dem, hvilka, efter föräldrars eller målsmäns önskan, blifva i de föreskrifne Läro.-ämnena handledde hemma, bör undervisningen vidtaga, då de uppnått en ålder af 7 år; skolande det likväl öfverlemnas till församlingarne sjelfve att närmare bestämma skolåldern, efter förhållandena i hvarje ort; dock så, att undervisningens början ej må uppskjutas längre än till q:de året, men öppet lemnäs, hvarje barn att, äfven före 7 års ålder, få af skol-uudervisningen sig begagna, 3. morn, är äfven af samtlige RiksrSlånden antaget, hvad hufvudsakliga innehållet beträffar; dock med ett af Ridderskapet och Adeln jemte Borgare-Ståndet beslutadt tillag?, att visse utsedde Ledamöter af Skol-Styrelsen skola öfvervara, de årliga examina i Folkskolorna, Som delta tillägg icke är af de öfrige Stånden biträdt, torde det så mycket heldre kunna förfalla, som redan af den Skol-Styrelsen i allmänhet åliggande vården om undervisningen, lärer följa, att dess Ledamöter böra öfvervara de årliga examina, utan alt någon serskild föreskrift derom erfordras. Af Ridderskapet oell Adeln samt Borgareståndet ä,ro derjemte beslutade förändringar af redactionen, hvilken, i enlighet dermed, föreslås, så lydande:, ”På tider, sorn af Skol-Styrelserne närmare bestämmas, böra offentebga examina med barnen i hvarje Skola anställas, dervid äfven de barn* som icke bevista Folkskolan, skola sig infinna och förhöras, på det utrönas må , huruvida under hemläsningen deras undervisning varit försummad.” §. 8.
Veterinär-inrättningen (i omkretsen af hufvudstaden), och som derjemte skulle undervisa i husdjursskötsel, husdjursafvel, och ytterlära, i fall så blefve nödigt. Motioner hos Ridderskap et och Adeln 1865. N-.o 37. 83 Såsom skäl för hvad här blifvit anfördt må nämnas: att de vid inrättningen anställde lärare äro för få, för att någon af dem skulle kunna en dylik sjukvård, hvilken ofta från inrättningen påkallas, bestrida, hvadan denna sjukvård hittills måst ombesörjas af inrättningens elever; att kreaturens värde numera, sedan' införsel från utlandet af ädla djur sker i ganska stor skala, är mycket större än förr, och egarne af dyrbara hjordar kunna naturligtvis icke af elever påräkna de insigter och den praktiska vana, som för sjuka djurs behandling är nödvändig, och i följd deraf blifver icke inrättningen så anlitad, som annars skulle ske, om en duglig och erfaren lärare vore anställd för den yttre sjukvården; att härigenom går ett undervisningsmateriel, som är särdeles vigtigt, förloradt; ty äfven om eleven kallas till sådana sjuka, kan han icke alltid draga nytta af hvad han får alt iakttaga, då han ganska ofta kommer i den ställning, att han icke förmår tyda sjukdomsyttringarne eller sammanföra dem till ett helt; och ganska ofta kan inträffa att den unge praktikern i sin ifver att göra nytta, väljer sådana medel, hvarigenom skada kan uppkomma, eller, i motsatt fall, låter en tid gå förlorad, hvarunder verksamma medel kunnat medföra gagn, djur-egarne, i båda fallen, till föga fromma; att den praktik, som således går förlorad, såsom omfattande förnämligast boskapsdjur, är af lika stor vigt för elevens utbildning till en skicklig veterinär, som den stationära kliniken vid inrättningen, enär derstädes, såsom bekant är, endast ett mindre antal nötkreatur till vård inlemnas.
Äfven om jag antager att personer skulle finnas, som vore hugade att der, som en annan ledamot yttrat, slå upp butiker för charttesig, försäljning och underkasta sig äfventyret af vinst och förlust, så lager jag dock för gifvet, att många skola de icke blifva; ty sjelfva de juridiska föreskrifterna om olikheten i ehartse-sig.beräkningen i förhållande till det ämne, sorn handlingen angår, såsom t, ex, bouppteckningar, skuldfordringar m. na., allt sådant, säger jag, är olika efter ämnets olika föi hållande. Del fordras hos försa 1 jningsmanncn kännedom häraf, och för öfrigt kan man finna, då man betraktar hurudan provisionen skall blifva på försäljningen, om den icke orimligen förhöjes, att det icke lönar mödan att fortsätta försöket, och hoppas jag således att Utsk, matte förändra sitt förslag i denna del. Slutligen kan jag ej neka, det ju Hr Lagerheim i principen har rätt, Tillägger grundlagen Konungen prerogativet all utnämna värdigheter, vare sig inom tjenstemannnclassen eller ordnarna, så skall hela detta prerogativ framdeles tillintetgöras genom en så hög beskattning att ingen vill emottaga utmärkelsen. Jag förenar mig således icke allenast i den anmärkn., som Hr Lagerheim gjort, utan äfven i hvad Hr von Hartmansdorff framställt, och begär proposition lill återremiss å betänkandet. Gr. Hamilton, Henning Ludv, Hugo: Det kan så mycket mindre vara min mening att motsätta mig återremiss, som äfven jag är en bland reservanterna mot detta betänkande. Jag anhåller blott att få yttra några ord i anledn. af de gjorda anmärkningarna, En talare har anmärkt alt någon afgift lör commendeursbref å Svärdsoch Wasa» ordnarnes stora kors icke barde vara bestämd. En sådan afgift finnes likväl i nu gällande chartre-sig.förorda, utsatt. Dessa afgifter äro af Konungen sjelf bestämda, och Utsk. har derigenom haft en anleda, alt äfven utsätla någon sådan, ehuru Den 27 Januari f. ra. jag icke gillat att den blifvit så hög sorn nu skett.
Men kanske hör det till den s. k. stabiliteten i tull-lagstiftning, som städse här blifvit åberopad såsom skäl till nedsättning af både exportoch import-tullar, att här bifalla Utsk:ts förslag, ty när det var fråga om antingen att någon gång sätta högre tull, än nu är bestämd, eller att, i stället för 1860 års tull, bibehålla den tull, som gällde 185 9, dä beropade man sig på behofvet af stabilitet i tull-lagstiftningen, men då det gäller att sätta ner tullen, då synes man alldeles icke bry sig om denna stabilitet. Då går man en annan bana, deri man då försvarar såsom riktig, och detta påminner mig om theaterpjesen »Kronofogdarne», hvars författare låter kronofogden Polycarpus vid ett tillfälle, dä fråga var om oloflig förtäring, yttra: »När jag dricker, så är det rätt!» Jag 100 De ii 6 Jusi f. in. tillstyrker afslag på Utskits förslug' oell anhåller att för stabilitetens skull nu gillande lagstiftnig måtte bibehållas. Hr von Koch: Den siste talaren anförde ett skål, sorn jag anser böra besvaras, emedan det kan synas »plausibelt.» Han sade nemligen att det förefaller besynnerligt att man icke sjelf smatter denna malm, efter man omtalar att arbetarne skulle vara sysslolösa. Förhållandet år det, att det ieke är samma arbetare, som från grufvan uphemta malmen oell sorn sedermera förädla den vid kopparverken. Det fordras särskilda bruksanläggningar för att förädla kopparen. Händelsen ar den, att när malmen aftagit tili den grad, som t. ex. vid det bruk, jag nyss nämnde, så lönar sig ieke mer att tillverka garkoppar, 1 öfrigt medger jag, att om det vöre någon sannolikhet för att licenser hädanefter skulle meddelas, så behöfdes icke någon nedsättning, men jag hemtar min sannolikhetsberäkning från de upiysningar, jag fått från departementet, att sådana licenser troligen icke skulle beviljas. Om förhållandena kunna ändra sig är naturligtvis omöjligt att veta, och de upiysningar, jag fatt, grunda sig måhända på ett misstag, men jag tror att den uuv:de
Sins godkännande; det är blott ett resonnemang af SlatsUlsk., som Exped.Utsk. möjligen kan finna för godt alt utesluta. Om de 800 R:dr för Bergsfogdarne har icke ens något yttrande på det sätiel blifvit meddeladt, och så som Utskts Betänk. i denna punkt är upstäldt, hafva R. St. icke ens sig öppet att öfver den punkten besluta. Jag får således förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss af denna punkt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Då man hör de anklagelser, hvilka här riktats emot StatsUlsk. för anslagen till Bergs-Colbm och Bergslags-Staterne, så skulle man tro dessa Stater vara på det hårdaste af StatsUlsk. handlecade, och att de, om Ulsk:s förslag Den 19 April e. m. 171 antogs, skulle komma i en olycklig belägenhet, jemförelsevis emot den hvaruti de förut befunnit sig. Går man till StalsUlsk:s Betänk. sä linner man likväl StatsUlsk. hafva föreslagit, att samina anslag, som hillills ulgåti till dessa Stater, fortfarande böra för dem / bibehållas. 51ig synes således som någon så förfärlig hårdhändthet / å StatsUtsk:s sida alldeles icke här förefunnits. Att bibehållande 1 af Bergs-Colhm i nuvande form icke blifvit af StatsUtsk. giiladt torde vara så myckel naturligare som af de frågor deruti R. St. under en längre följd af år bibehållit samma tankar är just den att Bergs-Colhm icke borde vara något-Colhm. Det må visserligen vara sant, alt då K. M. vid 1S47 års Riksdag aflat Propos. till R. St. att förändra Bergs-Colhm ifrån den gamla collegiala formen, denna Propos. af R. St. blef afslagen, men den blef det alldeles icke, derföre alt Bergs-Colhm skulle uphöra att vara ett Colhm, utan derföre att det som skulle sättas i stället icke ansågs vara nöjaktigt.
Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en Suppleant i Const.Utsk. i st. f. Frih. De Geer, och en ledamot att inträda i Bevilln.Utsk. under den Hr Gyllenram beviljade ledighet. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf jemväl, att han från K. M:s Öfverste-Kammarherre erhållit ett handbref, innehållande underrättelse, alt i morgon, då Högsal H. K. H. Hertigens af Södermanland jordfästning komme att ega runi kl. 12 på dagen, platser åro i Riddarholms-kyrkan utsedde för ledamöter af R. o. Ad., hvilka dock böra infinna sig i kyrkan före deras Kongl. Högheters ankomst dit samt att med Nådigt tillstånd öfverplagg fä i kyrkan bibehållas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, anmodade de ledamöter, som önskade bevista jordfästningen, att samlas å Riddarhns-salen kl. ' 12 för att sedan åtföljas till kyrkan. Hr von. Hartmansdorff, Augi: I sammanhang med hvad jag i går yttrade, då jag begärde bordläggning af Expéd.Utskrs 414 Den 23 Mars f. m. förslag lill anderd, skrifvelse, genom hvilken R. St:r skalle betyga sitt deltagande i Konungahusets sörg öfVer Arfprinsens död, får jag na lill R. o. Ad. hemställa, öm Ståndet icke ville besluta, att bos Konungen genom Talmannen anhålla, att medelst en af alla Stånden sammansatt Deputation, få till Konungahuset frambära ifrågavande skrifvelse samt att R. o. Ad. måtte, genom prot.-ut.dr., Hr Gr. o. Landtm, framställde om R. o. Ad., pä sätt nu blifvit föreslaget, behagade för sin del besluta, att R. St:r böra genom Landtmarskalken och de öfriga Ståndens Talmän bos K. M. i underddief anhålla, alt genom en af ledamöter utaf samtlige RiksStm sammansatt Deputation fä aflemna den af R.
SCBarbe ocf ffåmningen få Fungforb bern, forn ijafma intecfning uti ©ålbenårö fafta egenbom, och åligge fortet; Slåtten, att intecfningöbemiö inforbra. y:be (Eap. 3 rbf* §♦’ ©öfer enbera mafan hojfillnab, enår ben anbra mafanö egenbom ef af* tråbb år, höre bå Slåtten få mål fofanben och hen anbra mafan, forn meter* lige och når miffanbe 23orgenårer, och fororbne, att boetö tillgångar och gålb å mi§ bag upptecfnaö. ©eban ffall boupptecfningen af mannen och hnffrun, i 53orgenårerneö nårmaro, inför Slåtten ebeligen fåjfaö. $inneö beraf, att tillgångarne, ber fofanben bofFillnab minner, ef forjlå till gålbenö betalning, marbe offentlig ffåmning till mannenö, Ijuffrunö odh famtelige 55orgenårerneö inftållanbe utfårbab, forn t ?/. ©ap. 9. och i°- §• fåg& 2tr bet ^uffru, forn boffillnab fofer, och unbanbrager fig mannen att boetö tillgångar och gålb till upptecfning angifma, eller att boupptecfning; bå ben gforb blifmit, be* ebiga, mare lag famma.
Eder då, mine Hrr, om det icke ligger en uppenbar orättvisa uti att genom expeditions-lösens indragning ställa alla expeditions hafvandena, hvad deras löneinkomst beträffar, i aldeles lika kategori? Under den tid jag hos Kongl. KammarColl. innehade Notarie-tjenst, inträffade icke sällan att ledamöterna lämpade sin föredragning efter protokolls-föranden för dagen. Hvarje ledamot visste nemi., ganska väl att den skicklige och upmärksamme Notarien just i följd af dessa egenskaper så utarbetade sina expeditioner, att vid deras justering ledamoten hade ringa besvär, under det att den Notarie, som antingen saknade dessa egenskaper i lika Den 21 Oktober, f. m. 171 mått, eller, om han egde dem, ej begagnade desamma, skulle förorsaka honom mycken möda vid expeditionernes justering; och under önskan att undvika detta besvär, begagnade han tillfälle att ät den dugligaste Notarien gifva det mesta och besvärligaste expeditionsarbetet. Hvad som i detta fall skett inom det ena embets-verket kan äfven ske inom det andra; men om af förenämnde orsak ojemnhet inträffat vid föredragningen inom Kammarltätten, så har den Notarie, som sålunda, jemförelsevis med de öfrige, öfverhopats med göromål, haft sin ersättning i det betydligare belopp expeditionslösen han fått upbära, hvilket deremot icke om detta förslag varder antaget kan ega rum. Nu skall han öfverlastas med arbete, för sin öfvervägande duglighets skull. Han skall så att säga straffas för det han förstår sig på och har vilja att bättre göra sin tjenst än kamraterne; och om ödet så fogar att en af de Kanslister, som skola göra Notarie-tjenst, är utrustad med öfvervägande skicklighet, så torde man få se, att det blir Kanslisten, som med 1,000 Kdrs aflöning, får vidkännas denna börda, utan att derföre åtnjuta den ringaste ersättning. Kan sådant vara billigt? Ligger deruti ens en skymt af rättvisa? Och handlar man väl klokt att reorganisera ett embets-verk på ett sätt, som kan mediöra sådana följder?
Det är tid att följa Mästarens föredöme och draga sig undan. Hon hade rätt; det var tid att försvinna, ty ropen blefvo allt högljuddare. En skvadron af lifgardet red fram och posterade sig framför slottsporten. Denna försiktighet blef öfverflödig. Så snart den stolta, unga prinsessa, som så förtjusat åskådarne från höjden af Ruriks sadel, försvunnit, tystnade sorlet efter hand, och skarorna skingrade sig. När drottningen red in med sin svit på borggården, uppkom ett ögonblicks trängsel, ty äfven där stodo skaror af nyfikne. Hagar befann sig i sviten. Hon hade stigit af hästen och kastat tygeln åt ridknekten, när hon tätt framför sig upptäckte bland åskådarne en äldre man, som med stirrande häpnad betraktade henne. Denne man hade hon sett förut; ja, hon kunde ej misstaga sig: vårtan på hans finrakade haka gjorde honom lätt igenkännelig. Är det icke tullnären Lydik Larsson från Helsingfors? frågade hon. Jo, ers nåd, svarade förlägen den forne beskyddaren med en bugning, som ej kunde vara djupare, om den gällt drottningens egen höga person. Och känner ej tullnären mera igen mig? återtog Hagar, själf knappt mindre förlägen, när hon ihågkom deras afsked för tre år sedan, då Larsson presenterade henne i den snäfva nya hastverksklädningen för presidenten Kurck i Åbo. Jag skulle ej fördristat mig igenkänna jungfru Hagar, om jag ej fått höra af hans nåd presidenten, att ... att ... Ja, att tiderna förändrats, inföll den unga hofjungfrun. Det var något brydsamt att nu erinras om Åbo-klädningen, som fordom var helgdagsdräkt för en barfota, men i silke och sammet tager man sådant lätt. Jag kände genast igen tullnären och ser, att hälsan har varit god. Tack för sist; det var tullnären, som förde mig ut i världen. Kan jag vara till någon tjenst? Jag kan ej bjuda tullnären upp till mitt rum, det är ej tillåtet, och jag måste nu kläda om mig; fröken har ett litet värdskap i kväll för sin hofpredikant, som skall flytta till Strengnäs.
Alla de mottagna intrycken samtonade för mig i strofen:27 Drum thu’ wie ich und schaue, froh verständig, Dem Augenblick in’s Auge! Kein Verschieben! Begegn’ ihm schnell, wohlwollend wie lebendig, Minnen af svenskt författarlif 1840-1860 CARL FREDRIK DAHLGREN. Hans värdskap och gäster. Slägten komma och slägten gå – de lyda den lag, i hvilken aldrig en ändring kan inflickas, den enda lag, som gäller lika för alla: dödens lag. Men under det den helige liemannen, han, hvilken af den store lagstiftaren blifvit ombetrodd att afmeja och särskilja säden för jorden och säden för himlen, är sysselsatt med sitt trägna arbete, träffar han alltid hos hvarje slägte på några själar, som af sitt ursprungsväsende lemna en del qvar. Denna del tillhör hvarken himlen eller stoftet: den sväfvar mellan båda och kallas – rykte. Sverige har, i jemförelse med vidsträcktare länder, haft många stora män, höga andar, hvilka i döden utbredt efter sig ett sken, som lyst längre än öfver den fläck, hvilken med stolthet förvarar deras namn såsom sin tillhörighet. Om vi i tanken ej gå längre tillbaka än till tiden efter det jordskalf, som statshvälfningen 1809 åstadkom, finna vi att de bojor, hvilka då i mer än ett hänseende löstes, läto en mängd utmärktheter framstå. Allt högre själslif hade så länge varit qväfdt under trångsinthetens spira att, när så småningom böljorna från frihetens haf började blåsa upp, en mängd unga, raska seglare gåfvo sig ut på det nya farvattnet. Men hur jublande och friskt det nu gick undan, var det likväl icke fråga om en kappsegling på måfå: meningen var att undersöka och iakttaga de företeelser, som mötte, och att framför allt ställa varningstecken vid de blindskär, hvilka ännu icke varit observerade.
Broderade arbeten draga lika (ull med det t v g, hvarå broderiet är anbragt, med följande tillägg: af 20 procent för broderadt alngods, såsom gardinstyger, klädningstyger m. in. af 50 procent för fulllärdiga, broderade persedlar eller delar deraf, såsom shawlar och dukar, kragar, remsor, slöjor, mancbetter, lärdiggjorda eller i väder tillklippta kläduingar m. in.; saint af 100 procent för med guld eller silfver broderade tyger eller persedlar. Broderdu/e, Marle och Stramalj: af silke af silke med tillsats af annat material af ull af papper andra slag, enkla eller blandade Anm. På hölja lin eller halffärdig» tapisseriarbeten förtullas lika med duken, hvarå de äro aubragte, med tillägg af 20 procent. Brodermiinsler Brunsten Bränvin och Sprit, alla slag Anm. Finnes varan försatt med socker eller annat IVämuiaude ämne, hvarigenom alkohol hallen angifves origtig ä prolvarrn, eilägges tull såsom för Likör. Bröd, alla slag Buskar Böcker: pä främmande språk (ryckla; lexica, deri något främmande språk ingär; samt notoch ritböcker . på svenska språket tryckta biblar, gillia till svenska bibelsällskapet från utrikes ort ålerkommande, i Sverige tryckta, då de reklameras af författaren eller förläggaren, eller då två besigtningsman, af hvilka minst den etie bör vara boktryckare, intyga ali böckerna äro i Sverige tryckta på svenska språket i Finland tryckta och af buske undersåtar författade andra på svenska språket tryckta Qvantitet för Tullberäkningen. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. alkohol 1 skålp. Införsels tull. Riksmynt. R:dr | öre. Fria. Fria. Fria. Fria. 15 Sresilja; häuföres under Färger och Färgningsämnrn. ej specificerade, trilanniametall; bänföres under Metaller, samniansatla. Ironz; häuföres under Metaller, sammansatta.