Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Godkändes af denna lydelse: ”Kyrko-rådet tillkommer att: i afseende på kyrkotukten samt hvad som hörer till religionens och sedernas helgd, handhafva och vaka öfver elterlefnaden af härom gällande författningar; samt vårda, hvad som tillhörer kyrkans angelägenheter; Kyrko-rådet tillkommer ock, att: ombesörja verkställighet af Kyrkostämmans beslut i alla de fall, der ej sådan verkställighet åt vissa dertill utsedde personer blifvit uppdragen; hafva ölverinseendet öfver de för särskilda verkställighetsbestyr af Kyrkostämman utsedde personers förvaltning; till Kyrkostämman göra de framställningar och förslag, hvilka Kyrko-rådet inom sin befogenhet finner omständigheterna påkalla; samt afgifva de förberedande utlåtanden, som af Kyrkostämman infordras. Skol-rådet tillhörer alt utöfva den vård om och befattning med Folkskolan, som hitintills, enligt gällande stadga, varit särskild Skolstyrelse uppdragna.” § 25. Antogs af denna lydelse: ”Kyrkoherden eller den hans embete förestår, vare i Kyrko-rådet Ordförande. I den annexeller kapell-församling, vid hvilken särskild ständig prestman finnes anställd, vare han, i Kyrkoherdens frånvaro, Ordförande. Är Ordföranden frånvarande, föres ordet af den, som Kyrko-rådet dertill utser. Ledamöter äro församlingens Kyrkovärdar samt så många af den i Kyrkostämma valde män, som församlingen finner lämpligt utse; dock att hela anlalet, Ordföranden inberäknad, icke må understiga fem. Ledamöter i Skol-råd väljas å landet vid Kommunalstämma och i stad å allmän Rådstuga till ett antal, som ej må understiga fem. Ordförande i Skol-rådet ega Ledamöterna inom sig utse. Prol.-Utd.rag 8 26. Antogs, enligt Kommitlerades förslag, med iakttagande af orden: Kyrkoråd och , Skol—råd. § 27. Antogs så lydande: ”Kyrko-rådet och Skol-rådet sammanträda på Ordförandens kallelse, såvida han del nödigt linner, eller då minst halfva antalet af Ledamöterna derom gör framställning.” §§ 28 oeh 29.
Hanna placerades såsom utpost vid dörren, på det man af modrens oförmodade mellankomst ej skulle öfverraskas, och derpå begynte comedien. Bakom ett upphängt lakan, upplyst af några ljus, framfördes nu krokbenta hästar, tjockmagige herrar, långa damer med snäfva kjortlar och stora fötter, hundar, pojkar, fåglar, träd och hus, allt utan ordning eller proportion. Utan uppehåll tågade denna samling fram och åter, så länge åskådarene visade sig hugade att betrakta densamma. Till slut, sedan den oräkneliga skaran öfvergått till stillestånd, framdrogs ett ofanteligt hjerta; här tycktes de små konstnärerne uppbjudit sin yppersta förmåga, ty utur det stora, framsprungo otaliga små, som på de veka pappers styltorne nickade än hit, än dit. Ur hvart och ett sådant hjerta framstack ännu en så kallad engel, med hvar sin dugliga bladqvist i hand; detta förunderliga phenomen tycktes de spelande personerne vara det angenämaste, och gjorde äfven efter mycket figurerande, slut på saken. Nu framkommo de äfven alla att skörda lof och beröm för den utmärkta skicklighet hvarmed de tillställt denna ståt, lakanet nedtogs, hela bingan af pappersdockor undanrödjades och bortstädades, på det Fru Hofrådinnan ej måtte få minsta aning om den herrlighet, hvarmed man följande dag ärnade fägna hennes ögon; det rykande théköket inbars i stället, hvarvid med lätt hand Rosa presiderade, och kort derpå inträdde äfven den för en stund sedan så mycket fruktade Hofrådinnan, för att i de smås rum, i sällskap med oss öfrige intaga sitt thé. Sedan dagen derpå morgonhälsningar, gratulationer, litet sång och musicerande för sig gått, samt barnen allesamman förärat Hofrådinnan sina små skänker, intogs vid det af Rosa smakfullt blomsterprydda caffébordet, under fröjd och trefnad, den välsmakande drycken; derefter proponerades af Hofrådet, att på den herrliga morgonstunden kring nejden göra en liten promenade, hvartill en hvar af hjertat instämde.
Jemte den i Riksgälds-kontorets räkenskaper ännu balanserade, fastän, sedan 1840 och 1841 års riksdag, inom linien bokförda fordran, i anledning af dessförinnan verkställda utbetalningar utaf mindre kreditivet, om hvilken fordrans a/färing ur räkenskaperna sednast församlade Revisorer gjort framställning, finnas, på sätt här ofvan är uppgifvet, i detta verkshufvudböcker, bland detsammas tillgångar, upptagna fördringarne för lyflade och sedermera icke återbetalda eller ersatta medel utaf följande, vid 1S47 och 1S4S ars riksdag beviljade, kreditiver, nemligen: l:o utaf det, enligt regeringsformens 63 §., på Riksgälds-kontoret då anvisade så kallade mindre kreditiv, hvaraf utbetalts: enligt Kongl, brefvet den 10 November 1848, R:dr 150,000: enligt Kongl, brefvet den 2 November 1S49, „ 100,000: och enligt Kongl, brefvet den 11 November 1850, „ 200,000: eller tillsammans li:dr 450,000: hvilka kreditiv-summor, jemlikt de utdrag af Stats-rådets protokoller, som varit högstberörde nådiga bref bifogade, erfordrats dels till ersättande af förskottvis bestridda kostnader för karantäns-anstalter emot kolerafarsoten och dels till ytterigare förefallande enahanda utgifter; Preskriptionstiden för några Riksgälds-kontorets äldre obligationer. Afskrifning af fordringar för lyfta de kreditivsninmor.
Första gången da Ridderstapet och Adeln ivid hwarje Riksdag in kleno samlas, bör, jemte hwad i öfrigt til kungörande kan wara förestrifwit, denna Riddarhus-Ordning upläsas och sedan et tryckt exempl-naltid wara at tilgä, sa wäl aLandtmarstalks-bordet som uti Riddarhus-e^n^liet. §- Z6. Sa snart Landtmarstalken pä Riddarhuset upkommit, bör han genast med klubban asta ljud, Ridderstapet och Adeln intaga sina saten och öfwerlaggningarne utan alt uppehäll börjas. §- 37. Landtmarstalken ager, med iakttagande af Riksdags-Ordningen sa wal som de i denna Riddarhus-Ordning stadgade förestrifcer ensam rättighet: i:o At sammankalla Ridderstapet och Adeln in kleno, samt rilse at öfwerläggningarne genast warda började. 2:0
”Jo, från den stunden”, svarade fru Marin, liksom rädd för sin egen röst, ”då de komma i högvigtiga ärenden. Jag ville ge till två timmar af mitt lif, om jag visste något om den der Br ... Bro ... hur var det nu han hette igen?” ”Det var ett helt simpelt namn”, återtog fru Dittmer, ”ett namn utan all märkvärdighet. Han hette, om jag icke missminner mig, rätt och slätt Brown.” ”Det duger stundom det också ... Nå, kära Lena, ett ord i vänskapens djupaste förtroende – kusin känner bestämdt något. Jag vill dö på att här talades om statens angelägenheter, om något mycket, mycket vigtigt?” ”Jag ber kusin”, svarade fru Dittmer med värdighet, ”att ha aktning för mitt hus och min samling!” (Fru Dittmer var icke så förnäm att hon kallade sin enskilta klubb för cirkel). ”Här, min doktorinna, sätter man icke ihop lasteligt tal om höga öfverheten; men fins det dåraktiga officerare, unga spelevinkar, som ingenting annat ha att sköta om, så är det i alla fall en sak, som icke tillkommer mig att veta. De betala för rummen, maten och vinet, men icke för att bli spionerade.” Den, som tror att fru Marin nu miste kontenansen och stött aflägsnade sig, begår ett fullkomligt misstag. Hennes nyfikenhetspassion kunde icke hämmas af så litet. Medan hon som hastigast i tankarne begrundade hvar hon härnäst skulle upptaga träden, då vänskapen och förtroligheten icke slagit an, fick hon så lyckligt genom fönstret sigte på fru Dittmers unge son, herr David, som lekte på gatan. Helt förtjust erinrade hon sig nu att hon på förhand beräknat denna hjelp och i kjolsäcken stuckit ned en ”dansmästare”, den hon tillegnat sig ur sin egen herr sons lek-attiralj. ”Åh, bevars kusin, hvad lille David har växt – och så han växt till sig se’n! Det barnet har då alltid varit min stora favorit. Ett hufvud sådant att jag önskade att min Otto hade maken till det, ehuru han eljest fått bra nog af det slaget” ... I detsamma öppnade fru Marin fönstret och lutade sig ut ... ”Hur mår du, min snälle David?
R:dr årligen för åren 1851 med 1880, och 149 R:dr 40 sk. 6 r:st för år 1881 » Sven Johannesson i Krökesbo, för sänkningen af Höka-sjön i Forsserums och Barkeryds socknar af samma härad, å 537 R:dr, dito dito af 42 R:dr 46 sk. 10 r:st dito för åren 1852 med 1865 och 21 R:dr 23 sk. 5 r:st för år 1866 » deltagarne i utdikningen al Barkeryds sjön, jemte deromkring belägna kärr och mossar i sistnämnde socken, å 1,000 R:dr dito dito af 80 R:dr dito för dito, och 40 R:dr för dito » dito i sänkningen af sjöarue Ur och Bunn samt Ofra och Nedra Qvarnsjön inom Wista och Norra Wedbo härader å 5,041 Transport: 1,886,289< 39. 7. 2,253,186: 39. 1. 784: 3,206: 2. 1 4,213: 19. 3. 5,672: 10. 7. 7,639: 32. I. 3,446: 1 7. 3,180: 45. 3. 4,049: 40. 6. 3,749: 40. 6. 538: — 11. 452: 3. 3. 920: —- — 760: — —- 1,904,121:47. 3. 2,273,966: 35. 5. — 32 Transport: lt:dr 16 sk-, dito dito af 403 K.dr Ilsk. 9 nst. årligen för dito oell 201 R:dr 31 sk. 4 rist. för dito till deltagarnc i sänkningen af Aneby, Flisby och Wesselda sjöar samt upprensning af några dermed sammanhängande, mindre vattendrag inom Bredesta, Lommaryds, Bälaryds, Flisby och Solberga socknar af Norra och Södra Wedbo härader, emot årlig inbetalning af 8 procent å hela lånesumman 14,000 Ridr, under 14A år efter 1851 års slut » Johannes Pettersson och Johannes Andersson i Gunnestorp för sänkningen af Klackarps sjön inom Lekaryds och Forsserums socknar af Tveta härad, å 1,985 Ridr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande jemte kronoutskylderna af 150
Men hon förstod att denna bok var som en sista bikt af en menniska, som gått under och hon ryste till vid tanken på att denne mans lifsöde också skulle bli hennes sons. Detta toma, förslappande ur-famn i-famn, med köpta smekningar, utan en gnista af något mer än det, som flammade upp för stunden och som slocknade utan att lemna efter sig ett solgrand värme. Den 9:de November var det Williams födelsedag. Modern hade på en af sina promenader fått syn på en vacker pappersknif, till formen som en dolk med en spetsig och blank stålklinga och ett handtag af cicelerad brons. Hon visste att William hade en viss svaghet för blankt stål; han ådagalade bland annat en rörande omsorg om sin pennknif, hvilken aldrig låntes bort och som alltid polerades noggrannt för hvarje gång den begagnats; hon hade så ofta sett honom sitta och betrakta det blanka bladet, glädjande sig åt dess glans när det gnistrade mot solen. Och för att bereda honom en öfverraskning hade hon köpt dolken och låtit gravera in hans initialer i skaftet. När han kom till henne på förmiddagen låg den framme på bordet. Han tog den, mönstrade den småleende, höll klingan upp mot ljuset och sade: »den är vacker». Men så plötsligt fick han syn på initialerna och med en hastig rörelse lade han den ifrån sig. Denna tilltänkta öfverraskning verkade på honom som en fara, han hade att värja sig emot. Och ju större begär han hade att bli egare af föremålet, desto häftigare blef reaktionen emot detta begär. Modern såg hans förändrade ansigtsuttryck men anade icke orsaken. Det flög genom hennes hufvud en dunkel föreställning om att hon möjligen utan att veta det hade kommit att vidröra någon ömtålig punkt i hans förflutna och hennes samvete anklagade henne strax för tanklöshet och ofinhet. »Vill du icke hafva den?» frågade hon skyggt. »Nej.» »Nå, så behåller jag den sjelf. Monogrammet kan jag nog få ändradt.» Hon försökte säga det i så likgiltig ton som möjligt, men missräkningen och nedslagenheten gjorde hennes röst osäker.
187 byten af stationer både kostsamma och ganska besvärande, hvilken sednare egenskap blott den undviker, som sittande i en god vagn endast behöfver afvakta de hästar, som dess förebud betingat. Om m-n skulle samla hvarje individs tanka i detta ämne, som färdats i andra länders Postvagnar och Ddigencer, och hemkommen till sitt Fädernesland uppstigit i våra Bondvagnar, eller, der dessa icke finnas , i kärror, klefve visserligen resultatet deraf, att skjutsinrättningen ännu bär ect spir af feodalisme, åtmindstone saknade stämpeln af den eultur och ordning, sorn andra länder häri upphunnit. Då till följderna af denna skjutsinrättning, nemligen skadlighet för Jordbruket farliga exempel för Landtman nens sedlighet bristande beqvämlighet för den mindre bemedlade, och dryg kostnad för alla — lägges den stora brist, som denna inrättning vidlåder, att ej lemna tillfälle till befordrande af varor eller produeter från en landsort till en annan, så återstå ganska få fördelar af densamma, som icke genom en allmän Forvagtisinrättning, i likhet med hvad i Danmark och Tyskland redan länge ägt rum, skulle vida öfverträffas genom andra välgörande följder. Jemte väsendtliga fördelar, som^Manufacturisten, Slöjdeidkaren och den Handlande i allmänhet skulle hämta genom tillfället att åt aflägsnare orter kunna fortskaffa sina varor och produeter, vore det en särdeles vinst för Bokhandeln, hvars vinst åter fördelaktigt ver - 183 Den 13 April' kade på Litteraturen. Då Hufvudstaden, har sorn i alla länder, är medelpunkten för upplysningen, Litteraturen och all skön konst, är det härifrån som Landsorterna, snart eller sent, måste taga sin bildning-} ju förr de den erhålla, ju jemnare bli inbördes förhållanden, och Litteraturens idkare uppmuntras till företag, som da oftast af en fruktad förfelad afsättning nödgas underlåta. De arbeten, som under hösten och vintren här utkomma, kunna ej spridas till Landsorterna förr än Sex månader derefter, eller omkring
För Magnus återstod att bocka sig för den unga frun, efter ett handslag i förbigående till hennes man. Men innan han hunnit expediera helsningen med dertill hörande artighetsfrågor och svar, manade dem redan Linas stämma att skynda, med försäkran att «farbror väntar», och då han såg sig om, hade den unga gifta mannen redan tag i hennes arm, öfverlemnande åt Magnus att visa frun samma artighet. Det var väl allt i sin ordning, men Magnus skickade efter paret förut en blick, som icke just var belåtenhetens, och den mörklockiga kunde också icke heller vara rätt belåten med sin mans brådska. Hon hade aldrig förrän i dag funnit hos Lina så mycket behag, som hon nu såg att hon verkligen egde. Hennes profil var ju, när man nogare såg derpå, så fin och så rent tecknad, och hyn var så ren och skär, att en enda hjertats purpurvåg, litet fullare än vanligt, spred ett flammande återsken öfver hela kinden. Visserligen var hennes hår mindre rikt än en viss ung frus, som nu just anställde jemförelsen, och hennes öga mindre eldigt. Men medgifvas måste, att lockarne voro silkeslena och glänsande, utan att dofta af makassar-olja, och att icke ens en väninna kunde länge se i de blå ögonen, utan att känna lust att slå sin arm kring egarinnans hals. Skulle något sådant händt en karl, om han nemligen för den kunde lemna det vekt rundade lifvet, så skulle säkert dess fylliga och varma böjning eldat honom mera, än att någon slags skygghet gifvit honom kraft att motstå de rika purpurläpparnes lockelse. Men kokett är hon likväl, den skenheliga, suckade Märtha; ty hvarföre skulle hon eljest just nu ordna om shawletten och se så gudnådlig ut. Kantänka! sade tydligt en liten spotsk spetsning på Märthas öfverläpp. De båda farbröderne, den äkta och den oäkta, voro ett eget par. Deras bekantskap var icke äldre än tioårig, men deras förhållande till hvarandra var tvenne ungdomsvänners, med den skilnad, att den oäkta sade «bror», då den äkta vanligen nyttjade «du».
Det är hans plikt att förstå den och att vara tacksam och ödmjuk mot försynen, som gifvit honom hälsan igen. Men hans lifsglädjes öfvermod är så stort att han icke rår med det, alla hans försök att bära den plötsliga medgången som det anstår en filosof falla till föga för själfva den bedårande känslan af styrka och lifskraft. Han knäpper i stället med fingrarna och hvisslar en stump käck dansmelodi, alldeles ur stånd att bibehålla sin öfverlägsna fattning. Han är ju bara trettiosex år gammal, han står på middagshöjden af sitt lif, och han har den andra hälften framför sig ännu. Han är visst i stånd att göra den andra hälften mera fruktbringande och rik än den förra. Nej, han är inte ännu färdig med lifvet, han är icke mogen ännu. Det återstår så mycket, innan han är i stånd att lämna det frivilligt med alla dess fröjder och förhoppningar, dess arbete – ja, själfva dess motgångar! Ännu har han ej lidit nog, börjar han advocera, ännu är han ej nog sofrad och renad genom lifvets kamp, så att han förtjänade den eviga hvilan som lön för ett godt dagsverke. Och så har han hustru och barn att draga försorg om och att ... Hvad är det för ett styng som far genom honom vid tanken på hustrun? Hvar kan det komma ifrån? Samvetsstyng? Hvarför samvetsstyng? Huru kommer han på den tanken? Han har ju ingenting gjort, som han skulle ha ondt samvete för. Det är märkvärdigt att slikt alls kan falla honom in. Han har ju hållit på att sätta till sitt förstånd vid bankpulpeten för att skaffa sin hustru och sina barn det nödvändigaste. Sin hälsa icke att tala om! Hvarför då samvetsstyng? Han blir liggande svarslös med den obesvarade frågan som ett plågsamt tomrum inom sig. Hans glada tankar ha störts af ett strömoln, som gick framför deras sol. Strömolnet dröjer kvar en ganska lång stund framför solen, och han känner sig olustig ånyo. Han nästan harmas öfver sin hustru, då blotta tanken på henne kan taga hans nyvunna lefnadsmod ifrån honom. För att få kraft att lefva, måste han således låta bli att tänka på sin hustru, säger hans logik hviskande.
Om man skall afsända någon mindre summa eller summor, sorn sluta på sk:r, så är det beqvämt att skicka sedlar; villman företaga resor eller någon bandel, hvarvid småsedlar kumm användas, så äro de beqvämare att medföra ät) påsar med silfver. Besvär för rörelsen i della hänseende bör ej åstadkommas Allmogen be-> hofver äfven småsedlarna för alt genom deras utbyte mot silfver lära sig det nya myntets värde. Allmogen kallar ännu en 8 sk. b:co för en 12 sk. och en t? sk. b:co för en 18 sk. efter sin förra riksgtsberäkning; på samma sätt kommer han förmodligen att gora med de särskilda metalliska mynten och kalla dem i2-sk:s-stycken och i8-sk:s-stycken efter nuvarande sedlar. Det har blifvit sagdt, att silfvermyntet ej snart kunde sättas i omlopp, derest både silfver och sedlar gemensamt ginge i rörelsen. Sådant betyder föga; men vig-r tigare är, att derest de sättas i omlopp tillsammans, blir anlitandet af Bankens silfverfond mindre. Att uttala en grundsats, blott för att låta den framstå att nötas på, anser jag vara utan nytta för den allmänhet, som skall begagna myntet. Den laser gemenligen icke mycket och allraminst qtsk:sbetänkm eller R. St;s skrifvelser, så att för den orsakens skull tror jag det icke löna mödan att uttala något dylik t. Min mening öfverensstämmer således med deras, som anse denna punkt böra uteslutas. Hr Cederschjöld: Jag för min del tror, ptt egentl. s, D e 11 6 Maj f. m. k. skillingssedlar ej böra finnas, och att deras lifgifvande bör upphöra. Derigenom skulle i min tanka silfret, isamma mån det blefve gångbart, också blifva kärt för allmänheten och leda den till större sparsamhet; ty jag är öfvertygad, att mången skulle tveka att på krogdisken uppoffra sin blanka silfverpenning, som deremot icke tvekar att göra det med en trasig tolfskilling.
5 Mom. ovilkorligen bjuder , att Bevillning efter 2 Art. blifver enda beräkningsgrunden för progressiva afgiften, så förenade sig PröfningsComitéens Ledamöter eira bälligt i det beslut, att när uppskattning af Bruksegendomar icke verkställes efter de allmänna grunder hvartill 2. Art. a §. 1 Mom. bänvisar, i hvilka fall Bevillningen utgår likasom fprjord, med 2 och en half R.dr för tusendet af det uppskattade värdet, utanefter ofvan åberopade §. och Morn. af 5 Art., bör progressiv afgift icke för sjelfva Bruket ägaren påföras. §. 21. Vid öfvervägande af den hos TaxeringsConritéen i 6:te Fögderiet gjorda anmärkning , att vid uppgörandet af Capitalvärdet å FrälseSkatte-Rentorna icke skulle hafva tagits i beräkning det genom Rusttjenstmarkerne med sådana rentor förenade onus, och hvilket, efter en del skattskyldiges yrkande , bordt, törvandladt till Capital, aidragas från det Capitalvärde, som utan beräkning deraf kunnat SkatteFrälseReman åsättas, hvarefter Bevillning endast å återstoden förmenas hafva bordt blifva sådana rehtor påförd j stadnade PröfningsComitéen i det beslut, att, då det varde, sorn blifvit slika rentor åsatt, i likhet med allt värde å Den 31 Mars. 313 Jord blifvit bestämd af TaxerirgsComitéens öfvertygelse om hvad sådane Lägenheter vid skeende försäljning i köp kunde gå och gälla, i hvilket bestämmande, om icke uttryckligen dock stillatigande, ingått afseende 2 de allmänna utskylder , som kunnat till Capitalvärdets nedsättande eller minskning föranleda, ansåg Colnitéen den gjorda anmärkningen icke någon särskildt uppmärksamhet förtjena, eller densamma kunna verka ändring i de vid TaxeringsComitéerna SkatteFrälse Rentorna påförda värden. §. 22.
Föredrogs å nyo BancoUtskottets d. 21 sistl. Martil afgifne, och den 2J derpåföljde e. m. på Bordet lagde Betänkande, N:o 3 j i anledning af väckt motion om pu Bihang till R. S. Fröt, $:dc Sami, 7 Prot Utdr. d. 4 April i823- blicitet af Bankens angelägenheter; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde betänkande, i anledning af de utaf åtskilige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till BancoUtskottet återremittera, med anmodan till Utskottet, att, med det skyndsammaste, öfver ämnet afgifva ett bestämdt utlåtande, deruti Utskottets mening och öfvertygelse i frågan , ehvad den må föranleda till bifall eller afslag af Banquens offentlighet, bör fullständigt uppgifvas, och skulle de öfrige Respective RiksStånden inbjudas, att uti detta-beslut med Ridderskapet och Adtln sig förena. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 24 sisth Martil afgjfne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde utlåtande, om anslag af Stats medlen till Hamnbyggnad vid jönköping, blef samma Utlåtande, i anledning af de, utaf åtskilige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitteradt. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 2i sisth Martii afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på Bordet lagde Betänkande, angående beräknings - grunden för Riksmarkegängs-priset å den under Rikets Ämbetsoch Tjenstemanna-Stater med Penningelöner uppförde Spannemål, blef samma Betänkande, i anledning af de utaf åt - Fröt. Utdr. d. 4 April 1Q23- 99 skillige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitteradt.
Räntekammarens assignering på Ranken och Riksgä'ds Contasret ; N:o 376, i anledning af KonglMajlis till Utskottet aflåtna Nådiga Skrifvelse, angående hyresfritt begagnande af GeneraUAssistance-Conioirets hus för en blifvande Lorn-, bard Lånerörelse i Hufvudstaden 5 N:o 377, öfver Herr Custaf Adolph Hjertås från Höglofl, Ridderskapet och Adela remitterade motion, att, till Häst-afvelns förbättrande, medel måtte, i rnon af behofvet s få, under vissa bestämda vilkor , lånas utur den i Riksgälds-Contoiret befintliga, så kallade Hingstmedels-Cassan; N:o 378, i anledning af Herr Bernhard. Rosenblads motion, rörande åtskilliga föreslag-, na afskrifningar i Riksgälds-Contoirets räkenskaper; 379» i anledning af väckta motioner, rörande granskningen och approbationen af Riksgälds-Contoirets smärre Creditsedlar; och N:o 380, i fråga om, genom AfräkningsContoirets indragning, mindre control på Kongl. Räntekammaren uppkommit. Fröt,-Utdrag den 8 Februarii 1830. 87 S. D. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets Betänkande) N:o 1 62> i anledning af Banco-Utskottets förslag om utfärdande af förklaring öfver Kongl. Brefven den 17 Februarii 1742 och den 26 April 1776, angående Bankens forum i Concurs-mål, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande, Nto 67, i anledning af Herr C. D. af Skogmans motion, i afseende på tiden, då en ny Tull» taxa gkall träda i verkställighet, S. D. Föredrogas och lades till handlingarne följande Förstärkta §tats*UtskoUetg Memorial s