Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Stats-Commissarien Tauvon upplyste härvid, att ifrågavarande emot ersättning af Barthelemy-fonden till Fri-Cadetters underhåll vid Kongl. Krigs-Akademien förskjutna summa, såsom till följd af Kongl. Majtts Nådiga befallning, i Bref till Kongl. Stats-Contoret anvisade och vederbörligen anordnade å Tredje Hufvud-Titelns anslag till oförutsedde Militär-behof, icke hade den ringaste gemenskap med Kongl. KrigsCollegii Räkenskaper; — att beloppet, som successive utbetalts till och med år 1830, icke kunde, efter hittills gällande och följde grunder för bokföringen i Stats-Verkets Räkenskaper, på samma gång afföras och balanceras å oförutsedde Utgifts-anslaget, men att summan, i likhet med hvad som eger rum med andra förskott, de der af bestämda Statsanslag utgått, emedlertid finnes uppförd och bälancerad å de vid RiksHufvud-Boken, såsom bilagor, fogade förskotts-redovisningarne; •— samt att, för den händelse ersättning skulle komma att meddelas för berörde förskott, följden deraf blef att detsamma allenast komine att å förskottsbeloppet minskas och motsvarande uppdebitering verkställas å det Statsanslag hvarå medlen utgått och blifvit afförde, hvaraf allt vöre tydligt, att icke i ringaste måtto någon oriktighet förelupit i afseende å meranämnde förskotts upptagande i Stats-Verkets Räkenskaper. Herr Prosten Ödmann anförde härefter, att då medlen blifvit utur Räkenskaperne afförde, utan Rikets Ständers hörande, i stället för att fortfarande balanceras, och såmedelst blifva synliga för 1835 och 1837 årens Stats-Revisorer, Hr Prosten ansåg att anmärkning emot denna af Kongl. Stats-Contoret vidtagna åtgärd borde i Berättelsen inflyta. Häremot erinrade
Utdr. d. 16 Maji 1 S3~>. S. D. Ånyo föredrogs oell bifölls Banco och Lag Utskottens den 13 dennes pä bordel lagde Memorial, JJ:o 7, i anledning af vissa skiljnkligheter nli Riks-Slåndens senast fattade beslut, rörande Lagstiftningen för enskilde Banket. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats Utskottets den 12 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 47°> nied förslag lill Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-Contor, jemte de dertill hörande Aflöningssamt Pensions-Stater. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco Utskottets den 12 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 144» med förslag Lill sammanjemk ning af Riks-Ståndens serkildta beslut, i anledning af Utskottets under N:o i35 afgifne Utlåtande, antog Ridderskapet och Atleln båda de till Ridderskapet och Adeln ställda inbjudningar, i följd hvaraf motsvarande voterings-proposifioner ansågos förfalla, samt godkände de öfrige voteringspro positionerne. S. D. Då nu ånyo föredrogos ej mindre Banco Utskottets Utlåtande, N:o 142, i anledning af de inom arne Riks-Stånd gjorde anmärkningar vid Utskottets, under N:o i3i, afgifne Memorial, än ock Presteoch Bonde-Ståndens inbjudningar till instämmande i deras, rörande nämnde Utlåtande N:o i/{i, fattade beslut, virlblef Ridderskapet och Adeln det beslut, Ståndet rörande Memorialet N:o 131 fattat, samt lade Utlåtandet N:o 142 till handlingarne. S. D.
Det statsbidrag man beviljar en sådan del af kommunen, som råkat ut för olycka, måste naturligtvis stå i förhållande till det egendomsvärde, som finnes inom kommunen och icke lära R. St. anslå några större summor än att för den full säkerhet finnes. När nu Lidköping delvis undergått olyckan af en eldsvåda och Staten vill bidraga till återupbyggande af den nedbrända delen, så kan jag icke förstå huru man kan fordra att den andra delen skall ikläda sig proprieförbindelse för de statsbidrag, sora lemnäs till den förstnämnda delen. Jag kan icke begripa annat än att Staten får tillräcklig säkerhet för sitt lån, då det efter förhållandenas kraf afpassas,. uti de egendomar, som äro i fråga att uphjelpas. Då jag således utaf Landshöfd.-ns i Skaraborgs län framställning öfver förhållandena i Lidköping funnit, och äfven sjelf varit i tillfälle alt se, att ändamålet med statsbidragen genom dessa proprie-förbindelser ofta förfelas, sä får jag för min del protestera emot denna princip, såsom högst skadlig, och förenar mig med dem, som yrkat återremiss af Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Jag kan icke neka att det förefaller mig nog besynnerligt att en stad, som utgör en enda kommun, derföre att den händelsevis genom en å är, skiljd i tvenne delar, skall betraktas såsom utgjorde den i sjelfva verket tvenne serskilda samhällen. Det måste ligga i sjelfva sakens natur, att ett samhälle, bestående af ett antal individer, är pligtigt att, om en del deraf lider någon olycka, så hjelpa denna del att den kan åter upbringas till Sitt förra tillstånd, och det förekommer mig derföre, som vore det den nya stadsdelens ovilkorliga skyldighet alt deltaga i ansvarigheten för de lån Staten beviljar den gamla lill dess återupbyggande, äfvensom lill reglering af tomterne i denna del af staden. Det är ju för öfrigt ganska lätt för den nya staden att genom sina tjenstemän noga undersöka huru mycket hvarje tomtegare i den gamla staden bör till låns bekomma, hvarigenom nödig säkerhet för iånets återbetalande ovilkorligen skulle vinnas.
Sparre: Det är mycket svårt att framställa något bestämdt skäl hvarför man vid valet af straffbestämmelser just ansett ett så och så svårt straff vara det lämpliga. Så är äfven här förhållandet. Skälet hvarför Utsk:t föreslagit denna straffnedsättning har likväl varit att de omständigheter, under hvilka ett så beskaffadt dråp, som det här ifrågavide, kan vara begånget, kunna vara så oändligt skiftande och så mångfaldiga, att en större latitud än från 6 till 10 år synts Utsk:t nödvändig. Man kan på ena sidan tänka sig, att någon med kallt blod och på ett grymt sätt beröfvat en menniska lifvet, och på den andra sidan att en person blifvit af en annan till det yttersta retad, förolämpad och förföljd och slutligen i en hastig vändning och uti en tillfällig upphrusning i uppsåt att döda dräper sin förföljare, och man måste erkänna att mellan dessa båda ytterligheter ligger en så stor skillnad, att fyra års skillnad i straffet kan synas otillräcklig. Rådfråga vi dertill de fall, då Konungen vid dylika brott meddelat nåd, särdeles under den tid som förflutit förrän 1861 års förordning blef gällande,—under hvilken tid nådeansökningar nästan dagligen förekommit och blifvit bifallna, eftersom för dråp var stadgadt dödsstraff', — så tror jag att det icke sällan Den 15 Juli f. m. 487 skall hafva inträffat, att brottslingarne fått umgälla dessa brott med straffarbete på kortare tid än 6 år; jag känner fall, då en dylik dråpare blifvit benådad med 5 års fästning, oell det förekommer mig, att sådana fall skulle kunna gifvas, då gerningsmannen, retad af den dräpne till brottet, skulle endast förtjena 4 års straffarbete. Man måste komma ihog, att vid dessa brott förekommer icke någon synnerligen förderfvad vilja, som skall kufvas genom straffet, utan att 4 år synes vara nog att späka det häftiga sinne, som genom missgerningen kommit till utbrott.
Sedan denna Comité på förhand i underdånighet hemställt och föreslagit, att, till utrönande, huruvida, i stället för den nu i Skolorna öfliga class-läsning, den så kallade Änmes-läsnings-methoden skulle ega, företräde, en Elementar-skola i hufvodstaden matte, på allmän bekostnad, få inrättas, till användande af sistnämnde läsningsmethod, och tillika afgifvit förslag till sam - Kongl. Majds Nådiga, Berlin. N.o 1. ma inrättnings verkställighet och dervid erforderliga kostnader, har Kongl. Maj:t funnit skäl att dertill lemna Dess Nådiga bifull, och för organisationen af en så beskaffad Skol-inrättning förordnat en Direction, under Hans Kongl. Höghet Kronprinsens öfverinseende. Med afseende å nyttan af en ny oell fullständig redaction af Sveriges äldre Lagar, har Kongl. Maj:t åt tvänne för insigter oell skicklighet kände Academiska Lärare uppdragit, att en sådan samling författa och utgifva. Genom deras försorg har redan af trycket utkommit en utarbetad samling af gamla Westgötha-Lagarna, På det att allmänna Författningar och Beslut må på ett lämpligare och skyndsammare sätt blifva för allmänheten tillgänglige, och med afseende å Rikets Ständers härutinnan hemställdta förslag , har Kongl. Majit låtit föranstalta om utgifvande af ett oflicielt Tidningsblad, under benämning af Svensk Författnings-Samling, hvilket ifrån och med år 1825 fortgått, och hvarigenom, enligt af Kongl. Majit fastställda grunder, med viss inskränkning och besparing uti det på Statens bekostnad varande årstrycket, alla från Kongl. Majit och Rikets Embetsverk utgående Förordningar, Kungörelser, Circulai - *26 Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N.o 1. rer, äfvensom Domar oell Utslag, innefattande praejudicater eller af allmän beskaffenhet, samt andra officiella Handlingar blifva till allmän kännedom med behörig skyndsamhet meddelade.
Rikets Ständer få härvid i underd. andraga, alt frågan om LandsFiscals-T jens ter nes afskaff.mde redan vid flere föregående Riksdagar varit väckt, samt att Rikets Ständer jemväl vid den senast förflutna hos E. K. M. anmält deras underd. önskan, det Lands-Fiscals-befatlningarnc måtte vid innehafvarnes afgång indragas, såsom hvarken ändamålsenlige ej heller oumbärlige i och för aclorals utförande på E. K. M:ts och Kronans vägnar, enär dertill tjenlige personer kunde utfinnas antingen bland Kronobetjeningen å hvarje ort eller andre inom Länet befintliga Tjenstemän, dem E. K. M:ts Befallningshafvande äro i tillfälle att för sådant ändamål förordna och föreslå; och alldenstund, sedan denna tid, något icke förekommit, som föranledt en förändrad åsigt i detta ämne, utan fast hellre den meningen synes hafva gjort sig gällande, att ändamålet med ifrågavarande tjenster i betydlig mon förfelas; så få Rikets Ständer härmed hos E. K. M. förnya deras förut gjorda underd. anhål - a® Expedidons-TJtskoltets Förslag till und. Skrifvelse N;o no. Ian om Lands-Fiseals-Tjensternes upphörande, samt att utförands af åtal på Kronans vägnar måtte åt Kronobe!jeningen öfverlemna*. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 April 1834- N:o 20.
man ligen ade bekantskaper året Maurus en ståtlig Till klart för sig, h v a d p u b l i k e n ville. Och sådan kappan jag befann tanken, öfver axlarna att också mig, nedstänkt l i k t alla d e a n d r a, der instucken vid den hjälpte. sina bundna stormat barrikader. de senaste ELISABETH brutit handtverksgesäller håren en g å n g besökt » Kvindelig Leseforening », igen ». ÅGON Men där sörja för, samma för dramat h o n var den friska våren, den kulna höst var han. man tiga vakade vingar. ty än det kan utkom mo segrar. den skandinavisk. till faller, förnämsta o c h på den älskade dikter han har där två Det sina På anFör lika t v å g å n g e r — tredje gånuppståndelsedag af lyckans sol begjutna! förtjust. Oscar, hvars lefnadshistoria, — lifvet! tyngsta och per t e l e f o n, rummet jag länge. glace NAGY. starke, kunna när hållas. kunna brefkortet m e d upplysning tjugufyra ännu Kraft fröken, namn armar har hell den unga, blida äro ifrigt sysselassisterande MAURUS timmar, u r hjärtat den m e d sig h e m igen. Vin, s o m nu i bägarn våningen in i bokutlåningsdamer åsar höga befinna oss i upp, vidare ett tjugutal m e d att d e n ifrån springa, näfverluren, rymliga och ljusa, vårsång i naturen, tolkar kärleks V a r så g o d, I andra dörren Där råder satta hitta. liksom d e starka isar hopp Leseforenings » märke » salen. höger Kvindelig bur. när Amagertorv följeslagerska, o c h stig u p p för traptill stanna besökt ungefär Drottninggatan är m y c k e t l ä t t att värderade Är å att beläget Köpenhamns någonting pan jag nämna, blomstertorg, DANIEL FALLSTRÖM. Och så t r ä d d e jag fram för
LtLZneiius. PäHedeew Bvnde.Stänbrts wägnar, 8. Lricknion. k. dlelrel - Den 22 September. 775 Upplästes följande: Riksens Högloft. StänbcrS Allmänna DeswärSoch Cconomie-Utskotts Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigcn ^jon ^onsson8 frän Blekinge till Hederwärda Bonde-Ståndet ingifne och derifrån till detta Utskott d. z:dje i denna mänad remitterade Memorial, innefattande hemställan om bibehållande af den, genom 178Y ärS Kongl. Förordning, angäendc Skatteköp, tillbrldke widsträcktare dispositionsrätt öfwer Skatte-Hemmans Skog, samt att be rättigheter, hittils utkomne Försatt, ringar i detta afseende, tillägga Skattemän» mätte uti RikSdags-Deflutet till oryggelig kraft och beständ i framtiden blifwa försäkrade och befästade. vä Utffotket wid granffning af betta Memorial fann den deruti yrkade satts, om nyttan af en fri dispositionsrätt öfwer Skatte-Hemmans Skog, wara fullkomligen öfwerensstämmande med det Förslag i samma ämne, som Utskottet, i anledning af de till dest ätgärd remitterade Memorialer, angäende förbättringar af Skogsoch Jägeri - Förfatkningarne, förut haft tillfälle, att uti afgifwit Betänkande, Riksens Högloft. Ständers pröfning underställa; sä ansäg Utskottet sig, jemte öbcropande af berörde Betänkande, böra hos Riksens Hbgloflige Ständer wördsammeligen tillstyrka bifall af hwad Riksdagsmannen )on ^or,8loa i sitt Memorial till ytterligare säkerhet föc Skal temannens - 774 Den 22 September. nens fria Dispositionsrätt af Skogen föreslagit. Hwkl, ket dock till Riksens Högloft. Ständers eget godtfinnande wbrdsammeligen vfwerlemnas. Stockholm den y:de September igoy. DZ Högtofl.
St:r på sätt och vis kunna sägas hafva tagit brödet ur hennes mund, är det billigt, dem värdigt, till och med för dem en moralisk förbindelse, att bevilja henne något understöd, så att hennes, efter naturens ordning, ej allt för många återstående dagar må blifva betryggade åtminstone mot hungersnöd. Jag föreslår derföre vördsamt, att en lifstids-pension af 400 Ridr rimt må Carolina Stenborg förunnas, och anhåller att denna motion må varda remitterad till Högloft. StatsUtsk. Begärdes på bordet. Hr Sandels, Fabian, hade inlemnat 2:ne motioner af följande innehåll: l:o. Uti K. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof har i afseende å aflöningen för Officerarne vid Artilleriet och värfvade Kavalleriet blifvit föreslagen den, såsom mig synes, ganska lämpliga anordning, att från den personela aflöningen afskilja kostnaden för tjenstebästarnes underhåll, der sådane enl. stat skola finnas. Men då derjemte vid löneregleringen som grundsats antagits, det lönerne för samma grader må jernnäs till enahanda belopp, äfven inom olika vapen, så upstår genast ett missförhållande i lönevilkoren, i så måtto, som den beridne Officern utaf denna sin personela aflöning skall anskaffa och underhålla hela sadelutredningen, äfvensom upköpa och omsätta sina tjenstehästar; i följd hvaraf bemälde Officerare, som icke heller hafva att påräkna någon ersättning för de hästar som störta eller i tjensten förderfvas, oaktadt sådan ersättning för nummerhästen erbålles, i sjelfva verket bekomma vida sämre lönevilkor, än deras vederlikar vid Infanteriet.
Näst grundorsaken, eller den obegränsade propagationsförmåga, som tillhör slägtet, då yttre hinder icke motarbeta utvecklingen deraf, torde medlen, som under ifrågavarande fem år egenteligen bidragit till folkökningen på Landsbygden, böra sökas uti Allmogens stigande omtanka vid jordbruks-skötseln och tilltagande håg för nya odlingar, hvilket åter gifvit anledning till många hemmans klyfningar och afsöndringar af jord från hemman, samt till anläggande af jordtorp och andra små lägenheter, som alla lemnat åtminstone tillfälle för nya bosättningar, jemte något, fastän stundom allt för ringa, bidrag till uppehälle för nya hushåll. — Således har starkaste tillökningen i folkmängden verk ellgen ägt rum på södra Dahls-Land hvarest äfven desse medel blifvit mest och ända till öfverdrift använda. — Det serskilta hinder mot folkökningen, som för detta ej sällan uppstått af härjande smittkoppor, har dessutom 1111 mera upphört, sedan vaccinationen, kommen i jemn gång, vunnit förtroende ibland folket; och hälsovårds-anstalterne i öfrigt, ehuru otillräckelige de än må vara för från Städerne aflägsne Landsorter, kunna likväl, jemte Lazarettsoch Kurhus-Inrätlningarne, derigenom veneriska smittans och andre likartade sjukdomars utbredande förekomines, med skäl räknas ibland medel som undanrödja hindren för folkmängdens tillväxt; hvarförutan folkökningen under ifrågavarande tid icke varit hämmad af mera allmänt gångbara, dödande farsoter. Folkstockens ökade antal, ehuru i och för sig sjelf betydligt, understiger dock vida tillökningen förra qvinqvennium, utgörande då 21,980 personer.
Tankens innehåll är en bestämdhet hos det rena jaget af driften till absolut själfverksamhet. Men då det rena jaget i sig är okänbart, är en bestämdhet hos detta jag möjlig att tänka endast genom att ömsevis bestämma det subjektiva jaget genom det objektiva och det objektiva genom det subjektiva. Det objektiva är oföränderligt bestående: det subjektiva bestämdt genom det objektiva gifver därför ett lagbundet nödvändigt tänkande. Då den bestämmande driften är drift till absolut själfverksamhet är den lag, af hvilken tänkandet är bestämdt, själfverksamhetens lag. Denna lag gifver sig tänkandet själft, hvilket följer af såväl lagens begrepp som däraf, att det subjektiva i det rena jaget icke är beroende af det objektiva. Alltså är tankens innehåll, att intelligensen gifver sig själf själfverksamhetens lag. Det subjektiva jaget är intelligensens sigsättande såsom fri. Det objektiva bestämdt genom det subjektiva gifver sålunda det innehåll i tanken, att intelligensen gifver sig själf själfverksamhetens lag, i det den sätter sig såsom fri. Bådadera bestämda genom hvarandra gifva det innehåll i den ifrågavarande tanken, att intelligensen sätter sig såsom fri, i det den gifver sig själfverksamhetens lag och tvärtom. Då nu tanken är grundad i driften, ehuruväl detta förhållande icke ingår i den samma, involverar den ett nödgande, en fordran, nämligen att intelligensen bestämmer sin frihet genom själfverksamhetens lag, är ett kategoriskt imperativ. Därmed är sedelagen deducerad såsom en nödvändig tanke hos det verkliga själfmedvetandet och eo ipso friheten29. Fichte förklarar för tydlighetens skull närmare innebörden af den gifna deduktionen genom att visa, att i begreppet om det förnuftiga väsendet ligger en tanke sådan som den beskrifna. Ett förnuftigt väsen har intet vara, som det ej själf sätter. Det måste därför på visst sätt ha existens, innan det är. Denna existens kan icke ligga i något annat än i intelligensen såsom en förmåga att genom begrepp sätta ett vara eller såsom fri. Alltså om människan tänker sig såsom förnuftigt väsen, tänker hon sig såsom en förmåga att genom begreppet sätta ett vara eller såsom fri.
Nio 69 till och med N:o 84, hvilka äga gemenskap med Nio 68, mätte då föredragas, så att de blifva i en följd behandlade. “Hr von Hartmansdorff! I anleda, af den upplysning Hr Frih. o. Landtm, behagat lemna R o. Ad., torde jag få fasta Ståndets uppmärksamhet derpå, att om detta vidlyftiga betänk, 1111 skulle företagas och med vederbörlig grundlighet nagelfaras; så åtginge dertill så lång tid, att R. o. Ad., sorn redan är efter med ärendenas afgörande, blefve det ännu mera i föi hållande till de öfiiga Stånden. Deruti finnér jag äfven ett skäl för R. o» Ad. atl icke företaga prölningen af detta ämne förr än i den ordning jag föreslagit, och anhåller ali Hr Frih. o. Landtm, ville derom göra framställning till Ståndet. Hr Frih. o Landtm, yttrade, det han ansåg sig pligtig att först framställa propos. å det fÖ• sins», som man i talmansöfverläggningen Öfverenskommit böra Stånden underställas; hemställande alltså, örn R. o. Ad. behagade till pröfning företaga Coust.UtskiS mein. Nio 68 i det plenum, som inträffar nästkommande Onsdag i dag 8 dagar till. Ropades ja och nej. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.i Sedan det af Hr • Frih. o. Landtm, tillkännagifna beslutet är tagel inom talmansronelaven, så är det troligt att betänk, förekommer i de öfriga Stånden å den öfverenskomna tiden; och hvad vinnes då genom R. o. Adis uppskof med ärendets företagande, enär skilnaden endast blir den, att Consl.Ulsk. erhåller R. o. Adis gemensamma tankar i ämnet några veckor 19 H. 42 33o Den 20 Januari e. m. sednare än de öfriga Ståndens.
At 5 puncten af förra Betänkandet mä bliswa oförändrad, likwäl med de tillägg, al i afseende pa den publika tilfynenfadant mä pä Kongl» Majus Nådiga Förordnande ankomma, sann at, da undersökning kommer ar hällas ä Präste-bol, äfwen witze Deputerad af Församlingen böra wara närwarande» 9:0. At hwad 6:te puncten af förra Betänkandet, angående Ekoch Bok-stogen innehaller, bibehalles med de tillagg och förändringar, som Utstötte» nu derwid fa göra, nemligen: a) at ordet Bokstog, enligt Bonde-Ståndets önsta», bör utgå. b) At i de orter) hwariftän transport af Ekivirke med förmon kan ste, en ny besigtning, enligt 2:dra puncten af Herr Ofwerste-l-ieutenrmwn Reu ter8k.öI68 ivlemorial, bör werkställas, och at den förut af Utstoltet ursatte tid til 1812, blifwer förlängd til iZiz, efter hwilken tid alla Ekar tilhöra Jordägaren. Börandes denna besigtning äfwen sträcka sig kil Krono-Hemman och Boställen, sa cst alla dera warande aldeles odugliga Ekar fa af Aboerne fällas och begagnas, c) At ali Ekfällning bör ste medelst rorhuggning, och -I) ar witza indragns Boställen, i de orter der Eken trifwes och belägenheten för trau^oit är fördelagtig, anflas til Ekplantering, io:o. Ar någon förändring i hwad ?:de och 8.de puncttrne af förra Betänkandet utstaka, ej mä göras, och n:o. At Den 14' Mars. e. m. 665 11:0.
R:dr, är fri från bevillning efter II Artikeln? En annan orimlighet uti Bevilinings-förordningen är bevillningen på fideikommiss, gåfva, arf och testamente. Det är för mig svårt att härtill kunna finna, förutom afundsjukan, annat skäl än att man ansett, att den som är nog lycklig att få fideikommiss, arf, gåfva eller testamente, kan vara glad ändå, äfven om han får afstå en del deraf till Kronan. För mig synes denna beskattning vara ett obilligt, opåkalladt och betänkligt ingrepp uti eganderätten, eller äro icke Rikets Ständer lika väl berättigade att pålägga 100 som 5 procents bevillning; d. v. s. med andra ord att indraga till Kronan all egendom som eljest skulle gå till oskylda eller mera aflägsna slägtingar, eller, om undantagen icke vore, all egendom då dess nuvarande egare dö. Jag anser icke att Kronan bör hafva någon större rätt till den enskildes egendom, beroende på huru han disponerar den. Om en person eger en egendom värd 400,000 R:dr, så är det hans obestridliga rätt att sälja den för 10 R:dr, och då får Kronan så godt som intet, men om han skänker bort samma egendom skall Kronan hafva 5,000 R:dr; är icke detta en obillig, ja, dum lag? Om en medellös person får ett fideikommiss värdt 100,000 ll:dr, så skall han betala Kronan 5,000 R:dr; huru skall han få dem utan att skuldsätta sig? Huru skall han kunna skuldsätta sig utan kredit? Huru kan han hafva kredit, utan att ega något hvarmed en långifvare kan blifva godtgjord? Fideikommisset kan hvarken pantsättas eller försäljas. Slutligen drabbas|den olycklige af denna utgift till Kronan vid samma tid, som han behöfver allt hvad han kan få ihop till uppsättning af inventarier m. m.