Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D AF SOM CÉCILE SALONGSGOHL. EN ELEGANTA AMERIKANSKAN, som hedrat mig med ett besök, satt i förmaksemman, iklädd sälskinnskappa och fjäderhatt, och utvecklade för mig sin stora plan med feberaktig brådska. » Det är så att jag nödvändigt vill ha hela vårt umgänge på eftermiddagsbjudning inom 14 dar — bara damer, förstås - och jag har legat vaken om nätterna för att hitta på något riktigt stilfullt och originelt att roa dem med. Nu skall ni strax få höra hvad jag tänkt ut; om ni bara ville åtaga er hufvudsaken, den intellektuella undfängnaden, så skall det bli något alldeles öfverdådigt ... men om det står något i vägen, så att ni inte han hjälpa mig — ja, dä ligger hela den granna idén i gruset. » Först då hoppet om min hjälp lekte henne i hå- gen, såg den söta frun ut, som vore hon redo att taga en glädjeflykt of van Newyorks skyskrapare; men mot satsens slut såg det i nästa ögonblick ut, som hade hon mistat sin sista vän på jorden. » Häromdagen var jag på en stor mottagning inom vårt umgänge. det var en rysk soarée. allt var ryskt, från musiken till kaviarn. En ryska i nationaldräkt talade med utländsk brytning om slaviska litteraturens ljus. sedan tände hon sin lilla cigarett och bolmade som ett lokomotiv. den ryska seden göra vi hyggliga amerikanskor aldrig efter. och samovaren ångade och karavante bjöds i glas med citronskifvor flytande på ytan. och alla voro betagna i den ryska tillställningen. det stod en half spalt därom i Herald och World dagen efter. Men jag har alltid haft sympatier för svenskarne, ej för ryssarne, och Gustaf Adolf är min hjälte. jag är prästdotter och prästfru. och därför hägrar en svensk mottagning för mig som något obegripligt vackert. och så snart jag bestämt mig för idén i morse, kom jag ' hit till er med enträgen bön om råd och hjälp.
”Låt mig likväl säga er ännu något, som kanske kunde vara värdt att tänka på. Kom ihåg att ni nu, nu i denna stund, har en menniskas framtid och troligen också dess välfärd i ett kommande lif i edra händer. Erika!” tillade han med en hos honom vek, bedjande röst, ”ni är ju gudfruktig, ni önskar att omvända syndare – nu förmår ni det, ty jag svär, vid min salighet, att om ni vill blifva min hustru, skall jag ifrån denna timma aldrig vandra på sådana vägar, der jag ej kan möta ert öga. Men stöter ni mig bort, då” – hans ton blef åter skarp och bitter – ”fins ej heller något, som håller mig tillbaka! Hittills har jag endast varit vild och öfverdådig; det onda jag gjort är ej sådant, som bestämdt skadat någon menniska: det är ej något brott mot annat än lagarne. Men utan er, Erika, förtärd af de känslor ni föraktar, hatande mig sjelf, er och hela verlden, skall Birger Haraldsons namn blifva en skräck för hela kusten!” För första gången stod Erika darrande inför den man, hon var van att beherrska genom sin röst och sitt väsende. Ett stort ansvar hvilade i denna stund på henne. Hon kände sina krafter svigta; hennes hjerta ville nästan brista af ångest. Skulle hon uppoffra sig sjelf eller honom, och med honom kanhända draga djupa olyckor öfver oskyldiga varelser? Det var dock alltför rysligt att i detta ögonblick gifva ett löfte för lifstiden! Hon hade tillräckligt sansning qvar att känna det denna handling öfversteg hennes krafter och att långa år skulle komma att gälda hvad stundens nöd aftvungit henne. Erika upplyftade den bönfallande blicken till Birger. Resens gestalt höjde sig i det osäkra lampskenet; hans ögon brände sig in i hennes hjerta: dessa ögon, som på en gång tycktes ödmjukt tigga och likväl hota, de voro förfärliga. Erika uthärdade icke att se på dem; hennes ögonlock sänktes, och sakta framsmögo orden öfver hennes läppar: ”Jag kan icke, Birger, jag kan icke!” ”Ännu är det tid,” sade han med oroligt, ångestfullt uttryck. ”Ni kan, ni kan, men ni vill icke!
Den 19 juni. ähslag något öfver 300,000 R:dr; att dessutom Förhöjdt gage för gemenskapen vid värfVade Arméen, och förbättrade aflöningar för eif del af Öificerärhe blifvit ansedda såsom oaragängliga , af rättvisan och billighete.. erkända, behof; och att Konungen, till dessa ökade utgifters bestridande, likväl icke påräknat annat än samma dispositionsrätt han hittills ägt af öfverskott och besparingar, då Ståtsreglerings-grundei na bibéhöl lös någorlunda i samma förhållande söm hittills. Man har ansett, att StatstJtsköttet alltför lågt upptagit dé under tlamri af Bevillning till Statsverket inflytande inkomster. Men utom att StatsUtskottet, efter hvad jag kail påminha mig, i afseende på dessa inkomster, på den grund blifvit vid det gamla förslaget, att bestämmandet af förändringarna berodde pi Bevillningsutskottet, Och att Rikets Stäridei: bäst kommo i tillfälle besluta om fördelningen, när hela Beviilnings behofvet vöre uppgjördt* och man kunde i ett sammanhang pröfva och afgöra alltsammans, förtjenar det tillika att an1 märkas, att de - u sist nämnda inkomster äro till sin natur ganska föränderliga* ätt således det är högst osäkert att grunda uppfyllandet åf Statens behof på en högre beräkning derutaf. Man har ansett husbehofs brännvins brännings-afgiften för högt tilltagen; meli det är först med i år som dén kommer att till sitt fulla belopp utgå. Då brännvinsbränningen , i följe af 18r2 års missväxt, måste år 1813 inställas, och då, i anseende till kriget och föresedt behof af spannmåls-understöd för Nor* 429 Den 19 Juni. Den 19 Juni. 421 rige, detsamma äfven måste ske under första delen af år 1814; har för de föregående åren husbehofs-brännvins-afgiften, i det mesta, endast för hemmantal och consumtionen kunnat uppbäras, och blott en ringa del för pannrymden.
Commeree-Cöilegium att tillse, alt hvad sålunda blifvit föreskrifvet, fullgjordes, och, efter emottagande af labellerne, förslagen och berälteiserne, så fort ske kunde, dermed till Kongl. Majrt inkomma, och tillika anmäla, hvad Collegiuin för egen del kunde finna sig böra i ämnet anföra eller vid de föreslagne Taxorne anmärka. Af hvad sålunda blifvit anfördt och utredt synes, alt frågan om tolag i hela dess vidd redan utgör föremål för Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet; hvadan Utskottet anser det vara hvarken behöfligt eller lämpligt, alt Rikets Ständer nu än ytterligare derutinnan sig utlåta; oell då, i fall missräkning eller eljest otillbörligt förhållande vid tolags-be*äkningen tilläfventyrs må hafva inträffat, den, som derföre varit blottställd, har sig öppet att rättelse i laga ordning söka, tillstyrker Utskottet, att hvad Herr Hegardt uti ifrågavarande motion hemställt, icke må tili någon Rikets Ständer* åtgärd föranleda. Stockholm den 6 October 1840. STOCKHOLM. Tryckt bos A. G. Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Utlåtande, lY',o 113, 1 N:o 115. Alik. till Exp.-Utsk. d. ?1 Nov., lil. 6 e. st. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande N:o 84, rörande afskaffande af Helfrihet skref och förändring, i följd deraf, i vissa delar af Kongl. Förordningen den 22 April 1829, angående passhandlingar för fartyg, hvilka seglat till utrikes ort. Utskottets ofvan nä rande Betänkande liar, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, blifvit bifa 1 let af Hedervärda Bonde-Ståndet, men deremot återremitteradt af de Irenne öfrige Riks-Stånden.
— Femte dito med under 10 arbetare 2: — Fogdar, Grufve-, i Tre Classer: Vid större Grufvor. Första Classen R:dr 20: — Andra dito 15: —. Tredje dito 10: — Vid mindre Grufvor. Första Classen R:dr 6: — A ndi a di to ... 4. ~ Tredje dito 2: —> Uppsyningsmän vid grufvor, i Tre Classer: Första Classen R:dr 3: — Andra dito 2: —. Tredje dito 1: — Fältskär er, Bruks-, i Två Classer: 5o Bil. till BevillningsUtskottets Betänkande, N.o 12. Första Classen R:dr 6: — Andra dito 3: — Glasblåsare, i Fem Glassér: Första Classen R:dr 8: — Andra d:o 6: -— Tredje d:o 4: — Fjerde d:o 3: — Femte d:o 2: — Inspectorer, Factor er, Cassörer, Bokhållare och Skrifvare, lika med dem i 27 §. Masmästare, Byggmästare, Hammarsmeder, med flere andra arbels-föreståndare, vid Bruk och Bergverk, i Tre Glassér: Första Classen R:dr 5: — Andra dito 3: — Tredje dito » ... 2: — Mjölnare, se Qvarnar. Mäster Svenner ... 1: 16 Mästare vid Fabrikerne och öfriga Inrättningar, i Fem Glassér: Första Classen . R:dr 8: — Andra d:o 6: — Tredje d:o • . 4: — Fjerde d:o 3: —• Femte d:o 2: — Gesäller vid dessa verk, se Gesäller i Städerne. Predikanter, Bruks-, i Två Glassér: Första Classen ,♦ R:dr 5: — Andra dito 2: — Bevillning af Qvarnar och flera Inrättningar. §. 30.
— Uti ofvannämnda nådiga Proposition af den 25 November sistl år har E. K. Maj:t, såsom nämndt är, bland annat, föreslagit, att till bestridande af kostnaderna för jernvägsbyggnaderna i första rummet borde användas det i Riksgälds-kontoret befintliga öfverskott å jernvägsbyggnadsmedlen, hvilket öfverskott dä beräknades till 1,315,000 R:dr, men som, i följd af sedermera upplupna räntor, nu uppgår (ill 1,351,270 R:dr 3 öre; Och som Rikets Ständer ansett, att ifrågavarande behållning bör för jern vägsbyggnaderna anvisas med det belopp, densamma rätteligen utgör, vid den lid medlen varda utbetalda, hafva Rikets Ständer alltså beslutat, att hela den i Riksgälds-kontoret innestående behållingen af jernvägsbyggnadsmedlen bör utgå i afräkning å det belopp, som för Statens jernvägsbyggnader under innevarande år skall från nämnda kontor utbetalas. Då nu, enligt hvad förut är nämndt, de af Rikets Ständer vid innevarande riksdag för jernvägsbyggnader beviljade anslag uppgå till sammanlagdt . R:dr 37,540,000: — samt härifrån afdrages dels nyssnämnda i Riksgälds-kontoret innestående behållning ä jernvägsbyggnadsmedlen 1,351,270: 3. och dels de, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 14 sistl. September, af behållningen å jernvägstrafiken anvisade 1 700,000: — 2,051,270: 3. uppgår således den summa, som utöfver för handen varande tillgångar måste för jernvägsanläggningarne anvisas, till „ 35,488,729: 97. Expeditions-Utskottats Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 134.
Orsaken hvarföre jag icke anhöll om återförvisning, utan om bifall, ehuru jag erkänner att ordalagen kunnat vara bättre valde, var den, att jag befarade en återremiss skulle möjligen kunna verka derhän, att saken alldeles för - Den 27 September f. m. 331 folie, ty uär återremissen kommer till Utsk., är Riksdagen så långt framskriden, alt det icke hinner före hans slut inkomma med nytt förslag. Men då en Utsk:s-lédamot, som är min granne, påyrkat återförvisning, så förmodar jag, ali han, äfvensom Frih. Rehbinder, tillser, att saken icke förfaller, hvarföre jag, på det att ordalagen målte blifva mera tillfredsställande, afslår från mitt yrkande på bifall och förenar mig med Hr Flach att begära återförvisning. Gr. Lagerbjelke: Då jag egentligen yttrat mig emot det sätt, hvarpå Utsk. velat lösa denna fråga, och då den ledamot, hvilken hufvudsakligen yrkat bifall till Utsk:s förslag, instämt med Hr Flach i begäran om återremiss, så vill jag äfven afstå från min begäran om afslag och förena mig med dem, som yrka återremiss. Frih. Cederström, Rud.: Det embetsverk, jag har åran tillhöra, har under ^in behandling, förr icke så sällan, numera någongång, fått sådana frågor, som härröra af tillämpning af ifrågavar:de §, rör:de handelsrättighet; och det har alltid visat sig, att då man kunnat bevisa, det tillåtelse blifvit obehörigen medgifven, så har rättelse i det anmärkta förhållandet aldrig uteblifvit. För min del således tror jag icke, att det föreslagna stadgandet är af den synnerliga vigt, som en del talare ansett. Det synes i allmänhet, och just för beredande af framgång åt verkligt angelägna ärender, som af R. St. hos K. M. framställas, vara ganska önskvärdt, om R.
Al;l i Nåder ville förständiga Generalpost-slyreisen all, i alvaktan på en fullständigare reglering af post-väsendet, skvndsamt vidtaga åtgärder lill beredande, der sådant lämpligen kan ske, af el! annat sätt för de posters fortskaffande, hvilka nu befordras med gästgifvare-, hälleller reserv-skjuls, så att de skjulsnings-skyldige må, så snart sorn möjligt, befiias från postföring. 1 betraktande af de olika belopp, hvarmed posl-lörslingen af postverket godtgöres dem. hvilka densamma ombesörja, och dä postförings-besväret i sednare tider betydligt ökats samt blifvit för post-hemmanens innehafvare ett ganska kännbart onus, hysa Rikets Ständer den öfvertygelse, ali förhöjd betalning, i män derefter och sä långt postverkets tillgångar del medgifva, äfven hör post lomme tillkomma: dock att tegan ior den postföring, som på helt hemman icke öfversliger 312 mil om året, ej må ökas ens till samma i belopp som gäslgilveri-skjiils-legan, enär flera, väsentliga förmåner lör denna postföring tillgodonjutas, utom den kontanta legan. Deremot, och med afseende derå ali, af flera orsakei, postlörslingen, synneiligast snälloch pakel-posl-föringeii, är förenad med vida större olägenheter, än resandes skjutsning, hafva Rikets Ständer ansett billigheten fordra, alt legan såväl för den postföring, som verkslälles med gästgifvare-skjuts, som den. hvilken för närvarande al poslhemmaus-åboer emot gästgifvarskjuts' lega utgöres, bestämmes (ill eli eller postiöringens mer eller mindre Irvckande beskaffenhet lämpadt högre belopp, än gäslgifvare-skjuls-legan, hvilken, vid bestämmandet af ersättningen för nyssberörda frän post-hemmanen utgående skjuls, likväl skulle beräknas till ett under alla förhållanden lika belopp af I Rafr Runt. Expeditions-Utskottets Förslag till underå.
Med anteckning förstås den åtgärd, hvarigenom en Adelsmans begäran om inträde å Riddarhuset såsom Riksdags.» man varder, i grynd af denna Riddarhusordning, G-neslogiska Tabelier och andra tillförlitliga handlingar pröfv^d: hans namn och värdighet, derest något hinder icke möter, införd i en för sådant ändamål på alla lefvande ätter iruättad uppropslista, samt honom tillställd en roed Riddarhusets sigill påtryckt Poilet, med påskrift af ättens nummetr och namn, med dea, antecknades förnamn, samt nummer på den bänk, der hans ställe är honom anordnadt» Sk tille emellan de personer hvilka anteckningen sålunda förrätta, olika meningar uppstå om er< söksndes rätt att InträdesPollet erhålla, aigöres frågan genom fleste rösterne, hvarvid, i händelse af ett lika antal, LandtMarskalkcB äge dea afgörande. §. 12,. — Se fortsättningen af 14, §. Sådane anteckningar^ hvarvid det åligger RiddnrhusSecreteraren, RiddarhusFiskalen och Riddarhusets tvenne ordinarie Canzjister att alltid vara tillstädes, för att lemna upplysningar och biträde, böra vara tvenne och iörrättss hvardera med 2:ne ypprop, som af RiddarhusFiskalen verkställa», skoiaodes förssa anteck-i Den 3 Junti i 5? wincens tvenne upprop ske på särskilde© dagar pien efter hvarandra, så framt ej helgedag inträffar, då det sednare uppropet blilver näst$ SöcHnedag derefter Andra anteckningens begge upprop ske på en dag, hvilken bör vara den närmast föregående helgfria innan Konungen i nåder kallar Ständerna på RiksSalen, Vid sednare uppropet af denna anteckning utlemnäs Polletter åt Ättemän och Fullmägtige, hvilka^ sådant ej vidden första kunnat beviljas. §• 13- Se 15 §, Sedan må icke någon anteckning tillåtas förr, än RiddarhusUtskottet är förordnadt, hvilket genast ske bör, så snart Electorerne äro valde.
Nordenskjöld, Carl Reinh., Conlre-Amiral, . 55 „ Hr Rääf, Leonard Fredr., Kammarjunkare, ... 54 , Hr Aminoff, Joli. Fredr., Hofmarskalk, 51 „ Hr Gripenstedt, Joli. Aug., Lieutenant, 83 „ Vidare företogs val af de Electorer, hvilka, enligt 108 § Reg.F. och 65 § Riksd.Ordn., skola äga alt, jemte de öfrige RiksSt:ns Electorer, utse comiterade till tryckfrihetens värd; oell befunnos, efter valförrättningens slut, och sedan, af dem som erhållit lika antal röster, Frih. von Beskow genom lottning blifvit nämnd till suppleant, följande Herrar genom de fleste rösterne hafva blifvit utsedde till Electorer : N:o 02. Gr. Horn, Claes Fredr., med 47 röster. Frih. von Schulzenheim, David, 47 „ , 335. Hr Grubbe, Samuel, 47 „ „ 1979. Hr Brakel, Gust. Ant., 47 „ „ 2275. Hr Lefren, Joli. Pehr, 47 „ „ 2283. Hr Akrell, Carl, 47 „ Suppleanter: N:o 399. Frih. von Beskow, Bernhard, 47 „ „ 2255. Hr af Pontin, Magnus Marlin, ... 46 , Lades på bordel nedanniimnde från Ulsk:n inkomne utlål:n och meni., nemi. från Siats-Utskottet: N:o 284, i anleda, af väckt motion, ang:de åtskilige rusthållares inom Westmanlands län befrielse från ålagd dagsverksskyldighet samt åtnjutande af dem anslagen augmcutsränta; N:o 285, i anledn. af väckt fråga oui indragning af de i och för Löfås silfververks drifvande upplålue förlauiiigar och förmåner; Den 25 April f. ra, 93 BevillningsLagsamt Allm.
Lika med Herr von Hart mansdorff och Herr Hjerta tror jag att StatsUtskottet bordt yttra sig i detta ämne. Om ångbåtar åro ämnade för passagerare eller varor, kan vara likgiltigt. Törmönen af dem år i alla fall gifven, och då de medföra vinst, ser jag ej, hvarföre friheter, sorn aldrig begärts, då inrättningen var ny, nu skulle förmenas, sedan inrätt» ningen kommit till stadga. Att ert slik befrielse skulle blifva en förlust för Staten, har Herr Hjerta redan visat. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag anhåller få göra en korrt framställning, i anledning af Herr Ribens yttrande. Om ett ångfartyg skulle begagnas, såsom det redan skett, att boxera upp köpmansfartyg, hvilka ligga för motvind, skulle ju hända, att detta fartyg finge betala dul bla aL peil 9 September e, m. 349 gifter. Dessutom befordrar ju detta boxerande köpmansfartygets hastigare ankomst, och att det kan göra två resor i stället för en. Derigenom vinner Staten, då fartyget kan göra dubbla resor. Jag tror så mycket mer, att Betänkandet bör bifallas, så vida det ej bör remitteras till StatsUtskottet, som ångfarten år en ny inrättning, hvilken vål behöfver den omvårdnad OeconomieUtskottet velat lemna den. Friherre Anckarfvård, Carl Henric'. Jag instånuner till nila delar uti Herr Ribens, Herr Hjertås och Herr von Hartmansdorff^ åsigter; således år det blott en anmärkning som jag anhåller få framställa, den nemligen, att som jag fattat Utskottets Betänkande, vore meningen med tillstyrkande af minskning i afgifterne, att, genom utsättande af viss tid, uppmuntra till ångfartygs byggande. Detta anser jag öfverflödigt, och alldeles icke önskansvårdt, att de skola tilltaga i större progression, ån hittills. Jag finner icke, hvarföre man bör lemna dem större friheter, ån andra fartyg, och på de skål flere Ledamöter anfört, anser jag saken redan vara så utredd, gtt deröfver icke vidare behöfver ordas, hvadan jag endast anhåller om återremiss. Herr Ribbing, Arvid:
Ingenting är lättare, än att stadga en prescriptionstid för hvad fall sorn helst; men jag anser också, att intet är mera vådligt för deri enskilda säkerheten}, än en sådan prescriptionstid. Att en prescriptionstid blef stadgad för anmälan af fordringar hade åtminstone den pretext för sig, att det eljest var svårt att beräkna statens tillgångar; men detta kan icke vara förhållandet i fråga om en utgift. Att nu vilja föreskrifva en prescriptionstid för uttagandet af penningarna, kan icke hafva annat föremål, än en mindre betydlig lättnad för räkenskapernas förande, som deremot skulle leda till äfventyr för fordringsägarne. Man kan icke föreställa sig, att den, som fått anordning, ej sjelf är angelägen om att utbekomma sina penningar, så vidt han har kännedom af, att anordningen blifvit meddelad. Men erfarenheten har visat, att embetsverken varit nödsakade att fördröja definitiva afgörandet af sådana ärender; och under tiden har fordringsägaren dött eller kommit i förgätenhet af sin fordran, vitt, då målet kan uppehållas 4, 5 och kanske io år, fordringsägaren , om han råkar att icke fråga efter anordningen inom ett år efter dess meddelande, skall gå sin fordran förlustig, anser jag icke vara staten värdigt. Det correctiv, som Hr v. Hohenhausen föreslagit, att prescriptionstiden skall utsättas i anordningen, blifver icke något correctiv, emedan fordringsägaren, i fall han känner anordningen, kan taga ut sina penningar, men, i fall han icke känner den, ej heller erhåller kännedom om tillägget deri. De publika verk, som kunna blifva besväradte genom dröjsmål vid anordningars uttagande, kunna i aila fall utan svårighet vinna den lättnad, som här afses; ty det förefaller mig icke tänkbart, att icke anordnade medel inom ett år skola komma att uttagas, om de förvaltande verken antingen direct eller indirect låta fordringsägaren veta, att han har en anordning. Nog är detta enklare och ädlare, än att genom en prescriptionstid afkorta hans rätt; och vet man icke hans vistelseort, kunde annonce om anordningen införas i tidningarna.
Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N-.o 26. Då emedlertid de ojemförligt talrikaste tvänne Riks-Ståndens Ombud vid början af innevarande Riksdag förklarat sig godkänna det ifrån förra Riksmötet hvilande förslaget till National-representationens ombildning och detsamma inom Rikets spridda landsändar blifvit omfattadt med synnerlig uppmärksamhet, har jag för min del trott, att den princip, som ligger för detsamma till grund, vore den enda giltiga, eller att Riksdagsmanna-bestyret bör grunda sig på förtroende, uttryckt genom allmänna val, deruti alla medborgare borde kunna deltaga, om hvilkas ställning i Samhället, såsom den bestående ordningens vänner nöjaktiga garantier förefinnas. Endast pä detta sätt kan den andra Regeringsmagten blifva förvissad derom, att Folkets önskningar blifva uttryckta och på samma gång den split och den misströstan undanrödjas, hvilka vanligtvis äro Ståndsrepresentationens följeslagare. Om det erkännes, att en regeneration är af nöden för att återställa jemnvigten emellan de serskilda intressena och upplifva den medborgerliga anda, förutan hvilkas herrskande tillvaro en Nations framsteg i bildning och industriel utveckling fördröjas eller uteblifva , så torde något tjenligare medel än Representationens sammansättande medelst allmänna val svårligen kunna utfinnas. Härigenom endast blifver möjligt, att hvarje sannt medborgerligt intresse kan intaga det sjelfständiga rum och den tillbörliga andel, som må detsamma förbehållas. Hvarje annan godtycklig utdelning förblifver endast en inkräktning, ett obehörigt tillvällande. Ingen lärer bestrida, att bildning och förmögenhet i alla händelser utöfva så stor inflytelse inom hvarje samhälle, att någon skälig farhåga för deras undertryckande icke bör hysas. Men stödd på ryggvärnet af allmänt förtroende , skall deras välde säkerligen utvidgas till än större båtnad för fäderneslandet. Det torde likväl vara öfverflödigt att upprepa, hvad till försvar för den allmänna Valprincipen blifvit yttradt uti inledningen till ConstitutionsUtskottets Förslag och Betänkande N:o 38 vid förra Riksdagen, och hvilket jag tager mig friheten i allo åberopa.