Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båkafgift, om befrielse derifrån för fartyg under inrikes seglation. Uti. N:o loa. Båtsmanshåll, städernes, angående förnyad reglering deraf. Uti. B åts mans rot er in gen i Fahlun, om nedsättning deri. Ull. N:o 86. D:o å landet, angående åtgärder för lindring deri. Uti. N:o 128. >hjelpande derstädes. o Båtsmän, Blekinge Läns, om förändrad reglering af tjenstgöringslouren för dem. Ull. D:o , om sättet för deras fortskaffande till och från tienstgöringsorterne. Uti. N:o 54. €. Calmcire Län, om dess fördelning i 2:ne Landshöfdingedömen. Ull. N:o 2. Carlskrona Läroverk, om anslag till utvidgning deraf. Uti, N:o 33: Mern N:o 64. Cavalleriet, Indelta, om afskaffande af dess fotmöten. Uti. Central-Bureau, Statistisk, om inrättande af en sådan. Uti. N:o 22; Mein. N:o 81. Central-Stjrelse öfver Ecclesiastikoch Läroverken, om inrättande af en sådan, Uti. N:o 13. Consistorierne, om upphörande af deras domsrätt. Uti. Considad-aj giften, om upphörande deraf eller lindring deri. Uti. Contractsprostarne i Bohuslän, om förbättrade lönevilkor för dem. Uti. Contractsprostar och Pastorer, om portofrihet för deras embetsbref. Ull. N:o 98. Curhusanstalterna, angående väckt fråga att de medel , som för desamma erfordras, må af Statsverket utgå. Bet. N:o 21. I>. Danviks Hospital, om upplösande af Directionen deröfver m. m, Uti. Degebergs Landtb ruks-mstitut, om indragning deraf.
Tullfriheten för spanmål förskrifver sig från 1855; således kan man vara i tillfälle att bedöma dess verkningar och de hafva visat sig välgörande. Vårt land är sädesexporterande, och det lärer då icke kunna nekas att prisen här äro beroende utaf det sädesproducerande utlandets. Under vanliga förhållanden står naturligtvis priset lägre här än i de länder, dit spanmål skickas, ty annars blefve den icke exporterad, och jag frågar då hvilken prisförhöjning en tullsats på spanmål skulle åstadkomma? Jo, jernt och rätt ingen. Vid missväxt-år skulle möjligen tull kunna ifrågakomma, men den är äfven då utan H. VII. 3 3i Den 2 Juni e. m. nytta. Då spanmålstullen fanns, sökte man motverka missväxten dels genom nedsättning i tullsatsen dels genom exportförbud. Men då jordbrukaren i goda år vill hafva en lagstiftning, som häller priset uppe, så är det en enkel rättvisans fordran att lagstiftaren under dåliga är gör något för att hålla det nere, oell långt ifrån att spanmålstullen gör någon nytta åt jordbrukaren, skadar den honom, emedan derigenom all praktisk spanmålshandel blir omintetgjord. När importförbud här i Sverige fanns, gaf det också spanmålshandeln en stöt, att den en längre tid var nästan alldeles död. Hr Printzensköld: Jag förutser, att hvarje försök, att kunna åter införa åtminstone någon importtull på spanmål med tillhörande mjölsorter, skall blifva fruktlöst. Men jag kan icke undgå, att i alla fall använda mina yttersta krafter för att up i iitt hälla den grundsats, som jag anser vara den enda riktiga, nemi. att jordbrukaren, lika väl som någon annan, eger rätt att fordra skydd tor sin näring. Det anförande, som Gr. Lagerbjelke haft, har icke mer än ett enda fel, nemi. att, om det bevisar något i saken, så är det att Regeringen förfarit oklokt. Ty var Sverige är 1847 i behof af ett exportförbud inom landet, så är det ju gifvet, att om aldrig ett enda öre införselstull varit åsatt på spanmål, så hade ju förbudet i allt fall kunnat komma. Derföre verkar tullen ingalunda 3a mycken olägenhet som ett exportförbud.
Jag skulle derföre heldst vilja, emedan jag anser det för det rigtigaste, vördsamt tillstyrka Ridderskapet och Adeln, alt instämma uti Bonde-Slåndets beslut, alt ingen förändring uti Evangelin Boken rnå vidtagas, innan den nya Bibelöfversättningen varder fullbordad; men da della Betänkande nu första gången är under pröfning, och ej utan föregången piterremiss kan förändras, hvilken—-ty jag känner Höglofl. Besvärsoch Oeconomie-Utskoltet — troligen icke skulle tjena till annat än tids utdrägt, så då Utskottet föreslagit ämnets hvilande intill nästa Riksdag, hemställer jag, med erinran af den gamla satsen: den som vinner tiden, vinner alli, att Utskottets nu uppläste Betänkande må varda bifallet. Herr Grefven och Landt-M'arskalk en gjorde proposition till biiall af Oeconomie-Utskoltets förevarande Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs ånvo och bifölls Allmänna Besvärsoch. Oeconomie-Utskottets den 8 dennes, under N:o ai3 afgifne, samt den 12 derpålöljde eftermiddagen på bordet Jagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga 0111 bestämmande af en viss tid för *76 De nig November e, m. bortvandrande personers a/Fdrande ur Husförhörs-iängderne. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets' den 8 dennes under M:o 214 afgifne, samt den 12 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldle Betänkande, 0111 föreslagne medel till förekommande al åtskillige förmente missbruk vid Prest-val. Herr Ribbing, Arvid: -Utskottet, så väl som erfarenheten, har vitsordat gagneliglieten af de föreningar om presträttigheter som blifvit i allmänhet vidtagne.
Ehrenborgh har afskräckt, eller åtminstone sökt afskräcka, från all förändring, genom den framställning, att han icke ens tordes nämna, hvilken gruflig summa en förändring i Domarnes löningssätt skulle medtaga. Domsagorna äro, tror jag, något öfver 90 till antalet. Om man nu ansåg hvarje Domare böra hafva 2000 R:dr B:co i lön, jag för min del skulle åtnöja mig med detta i Riksgäld, så> blef det 180,000 R:dr; men härifrån skall nu afräknas allt hvad Domaren får i lösen bibehålla, nemligen det betydligaste, för fastebref, bouppteckningar m. m. och vidare skall i beräkning tagas, att för hvad Staten utgåfve i contanta löuer, finge den ersättning i Chartaemedel; förlusten blefve då ingen eller högst, hvad i Chartor kunde mindre åtgå, om det önskade ändamålet af minskade rättegångar vunnes. Jag hemställer, om detta är så förfärligt afskräckande, när man bisinnar, att StatsUtskottet endast vid denna Riksdag föreslagit ett ökadt anslag årligen för HofRälterne och Högsta Domstolen, uppgående till omkring 40,000 R:dr, Den 7 Maji e. m. samt blott för skrifmaterialier en tillökning af 6000 R:dr. Vid förra Riksdagen gjordes anslag St den nya Skånska HofRätten. Vid föregående Riksdagar har man måst göra anslag till ökade löner och utvidgade Archie för de rumdryga process-luntorne. Om man icke söker häfva sjelfva upphofvet till rättegångar, skola dessa växa ohegränsadt; och jag är öfvertygad, att om Ridderskapet och Adeln inser vigten af detta ärende och återremitterar det, skola Utskotten icke sakna anledning att verksammare befordra det ändamål, som Utskotten nu icke på minsta vis sökt uppnå. Friherre Cederström: För min del kan jag ej finna det nyttigt, om Domares aflöningssätt, genom upphäfvande af Expeditionslösen, skulle ändras.
Jan. och 8 dennes på bordel lagda meni. M 2, ang:de det från sistförflutnä Riksdag hvilande förslag lill ändringar i Grundlagarne. Gr. Horn, Claes Fredrik, anförde skriftligen: Ehuru numera oförmögen att deltaga i R. o. Ad:s debatter, har jag icke underlåtit att med upmärksamhet följa de vigligaste af dess förhandlingar, och det är med kännedom om den opinion rörande det hvilande Representationsförslaget, som bildat sig bland Ståndets ledamöter, som jag funnit mig upkallad af samvetspligt att ännu en gång bland Eder, Mine H:rr, intaga det säte, som grund lagen mig tilldelar, för att icke i sista stund svika den förbindelse, som denna rättighet mig ålägger. Jag upträder således för att bestrida antagligheten af förslaget. Förbigående dess formella brister och grundlagsvidriga tillkomst, hvaremot jag tillförene inom detta rum protesterat, fäster jag mig endast vid en af förslagets lnifvudgrunder, som utgör frågan om Sveifska Adeln bör, till samhällets båtnad, afstå från sin politiska belydelse. Måhända finnes det bland oss flere, som icke vilja upoffra densamma och ändock bifalla förslaget derföre att detsamma förvandlar hela Adeln till en valklass i stället att dess representationsrätt nu inskränkes lill elt sjelfskrifvet eller befullmägligadt ombud för familjen, och att Adelns politiska vigt med förslagets antagande skulle snarare blifva förökad än förminskad. Om så vore förhållandet skulle likväl deri ligga ett skäl till dess förkastande, emedan Adeln i massa icke eger giltigt anspråk på större andel i lagstiftningen än den redan innehar. Men om äfven hela Adeln skulle till en början bibehålla en valrätt, som den nu saknar, betviflar jag högeligen att den kunde blifva beståndande under den fortgång af reformen som åsyftas med förslagets antagande af rörelsepartiet, en åsigt att republikanisera Sverige, som oförtäckt uttalas. Det är första steget, säger man, på reformens bana och om R. o. Ad. beträder denna bana i den rigtning som förslaget angifver, har det Högloft. Ståndet otvifvelaktig! tagit första steget till uphäfvande af sin politiska tillvaro.
När Morin var på balans i skol och kyrkkassorna (6,500 kr.) och den skulle betäckas med sparbankslån kom man och ville ha Ljungberg till borgensman jemte en 12–13 andra. ”Jag går sakeren ta mig aldrig i borgen, men här har ni 500 kr.” sade han.190 En gång efter en jernvägsmiddag kom Thedenius hem och var betydligt påstruken. Han stod ensam i apoteket då Emma från ”gästis” kom dit in för att köpa något. Han gjorde min af att vilja klappa henne. – ”Rör mig inte, ty jag slår,” sade hon. Men han klappade henne likväl och i det samma gaf hon honom en duktig örfil. Frun kom just i dörrn och fick se det. – ”Jaså, här är åtminstone en som jag får lof att klappa,” sade han fångrinande och gick fram till frun. Måtte vara trefligt att på så sätt taga emot hans smekningar. I går var Lina, Karl Gustafs barnpiga, sjuk; hade mycket ondt i halsen. Låg ofvanpå. ”Låt Lina taga Karl Gustaf,” sade Gustaf. ”Men hon har så ondt i sin hals, jag sade att jag skulle se till honom.” ”Än sen; om också hon har lite ondt i halsen, kan hon väl ändå komma ut i trädgården med Karl Gustaf!” Anna skämdes öfver att ha varit för god. ”Jag menade endast derför att det kunde smitta,” svarade hon urskuldande. Egoismen var det mest berättigade. Hörby d. 17 Juli 1885. Budkaflen har innehållit den första smädeartikeln mot mig och Lundegård. Det rör mig inte ett dugg. Jag är inte ens ond.191 Jag låg just och undrade öfver i dag morgse att jag icke känt saknad efter Axel. Öfver hufvud taget icke känt någon tomhet, inte längtat efter att ha någon att tala med, knappt tänkt på honom. Det har varit alldeles som om han vore utstruken – borta, ingenting mer än det. Och det förvånar mig. Jag vet att det skulle gå bort så fort jag fått första brefvet. Då skall han komma in i min tankegång igen.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet, sker det med ett billigt misstroende till mitt eget omdöme, under ett fortsatt hopp om den välvilja, som Ridderskapet och Adeln mig ofta visat, och med en rättvis aktning för de värde Ledamöter af Riksens Ständer, som deltagit i Constitutions-Utskottets förslag af den 16 October 1810, och hos hvilka jag alltid hoppas få bibehålla ett gammalt anspråk på vänskap och förtroende. Utskottet har, som orden lyda, med uppmärksamheten fästad lika mycket på Grundlagens helgd som på Riksens Ständers rättigheter, trott sig finna i anseende till behandlingen af Grundlagsfrågor någon motstridighet mellan de stadganden, som innehållas i 56 § RegeringsFormen och hvad som i de 81, 82 och 84 §§ föreskrifves. Utskottet har af detta skäl ansett sig böra hemställa till Riksens Ständers pröfning och beslut, huruvida icke en norm borde i förväg bestämmas för dylika frågors lagliga afgörande, och i detta ändamål uppgifvit ett förslag, som hufvudsakligen innefattar, att de ändringar eller förbättringar i Grundlagarne, som vid en Riksdag blifvit väckte och innehållas i det Betänkande ConstitutionsUtskottet till Riksens Ständer afgifver, må, under loppet af samma Riksdag, till följe af de i Stånden först individuelt och sedan ståndsvis deremot gjorde anmärkningar, tvänne särskildta gånger af Utskottet kunna omarbetas och sammanjemkas, för att sluteligen, utan förändring eller rättelser, till bifall eller afslag i Stånden framställas. Jag förmodar, och allt synes bestyrka denna min förmodan, att anledningen till denna föreslagna method blifvit hämtad från den hufvudsakeliga grundsats, att nya frågor skulle ifrån de gamla och redan hvilande kunna afskiljas; men jag tviflar på att hvad Utskottet föreslagit möjeligen kan leda till det åsyftade ändamålet. Utom det att gränslinien alltid skall blifva svår, om ej omöjelig, att uppdraga mellan det som skall anses ledande till ett förtydligande af stadgandet eller till en förbättring af Bilaga B till Mern.
Föredrogs ånyo Lag-utskottets utlåtande N:o 42, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 15, öfver väckta motioner om förklaring, huruvida Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, angående förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva, eger retroaktiv verkan. Med läggande till handlingarne af betänkandet N:o 15, godkändes utlåtandet N:o 42. S. D. Föredrogos ånyo och bifölios Stat s-utskottets utlåtanden: N:o 136, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och åt tjenstehjon för långvarig tjenst; N:o 137, i anledning af väckt motion om anvisande af nödiga medel lill beredande af ersättning åt de Norrske undersåter, som under 1814 års krig lidit skada af Svenske trupper; N:o 138, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för användande af den s. k. Schreiberska kuren; N:o 139, i anledning af väckt fråga om förändring, i afseende å sättet för uttagande ilrån Kongl, räntekammaren af de till vissa verk anvisade stats-anslag; N:o 140, i anledning af väckt motion, angående försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga och till stats-verket indragna hemman och lägenheter; N:o 141, i anledning af väckt motion, angående föreskrifters meddelande, i afseende på rättigheten till bosättning å och begagnande af åtskilliga krono-holmar i Götheborgs och Bohuslän; N:o 142, i anledning af väckt motion, angående upplåtande af krono-parken Furubacken åt Marums, Vinköls och Härlunda socknar; N:o 143., i anledning af väckt motion, angående tilldelning åt Björsätters sockens hemmansegare af skog från krono-parken Vestra Kinneskogen; - 340 Prot.-utdrag den 6 Maj 1848.
De efterträdande Sveriges Konungar hafva försett det med åtskillige förmåner, Sorn skall visas af då Varande Kammar Collegii Bref och Resolutioner af den t October 1591, den 24 Juli 1619, den 6 Martti 1627 och n November 1629, hvarigenom Hospitalet den tiden skall hafva haft en lilliäckelig Fond till de fattiges underhåll; men b< rättas, att igenom andre limade händelser, såsom Krig, Mvntetecknens devalvation, missväxt och dyr tid* skall detta Hospital vara råkadt uti e*tt utblutladt tillstånd och mistning af många Allmosor ifrån Landet och Städerne; men emellan Magistråten och Ostindiska Co.mpagniet träffad öfverenskommelse af den 8 Juni 1737 skall hafva varit till Hospitalets bestånd ett hjelpemedel * hvarigenom Hospitalet för hvart och ett ifrån Ostindien lyckeligen hemkommande Skepp, skall undfå 500 D:r Smt, emot en sådan för. bindelse, att uti Hospitalet, om så skulle behöfvas, 2:ne Personer af Compagniets Folk, som det omtränga, för hvarje 500 Dm S;mt blifva Vtt Fribröd intagne. Hospitalets inkomster hesta förnemligast uti någre Hemmans-Räntor och Krono-Tionde, och upptages uti ett på 2,754 årsinkomster ingifvet Förslag följande: 464 T:r Krono-Tionde. 46 T:r 8 k:pr Afrads-Spannemål af Hospitalets Gårdsbruk, 72 T:r 2 k:pr annor Spannemål igenom Allmosor ifrån Landet influtit efter en särskild., Läkning. Sniti-VtskottetS Betänkandeti. 183 T:r 16 fj.r Spannernål. Fenninge Inkomst: Räntan af 2 T7g Mantal och eti Quarn, samt Arrende-Penningat för Torp och Hagar »127 D:r 24 ör. Fnrigpenningaf » - » 30g: 6.
Ack, hvarför hade han skjutit ifrån sig mr Archibalds gulddollar? Det kunde hafva blifvit grundplåten till en födelsedagsgåfva åt hans syster. Dock hon skulle hafva den ändå Han gick ned till hamnen och tog anställning som bärare vid ett fartyg, som höll på att lossa. Det förslog mindre, ty man betalade där för timme. Han började med friskt mod och höll ut till kvällen, men han fann, att huru stark han än var, så kunde han ej stå ut därmed i längden, han var för ovan vid kroppsarbete. Men ett par dagar i veckan kunde han i alla fall försöka, och så de andra dagarne vid passagerarebåtarne. IDUN " Efter tre veckors arbete och försakelser kunde han köpa en vexel på 10 dollars och gifva henne. Under denna tid hade han e j ens tänkt på mr Archibalds rekommendation, men nu föll det honom in, att han väl ännu en gång borde gå och fråga, om ingeniören vore hemma. Det kunde ju ej hända värre, än att han blefve afvisad af betjänten. Gunnar tog på sig sina snyggaste arbetskläder och gick dit. Det var den tiden, då den fina världen plägade promenera längs Chestautstreet Han valde den vägen. Det roade honom att se de unga amerikanskorna till fots, i vagn eller till häst på denna deras mest omtyckta promenadplats. Ingeniören bodde blott få steg därifrån vid en sidogata, nära floden Schuylkill. Gunnar gick med högburet hufvud och elastiska steg, han hade nästan glömt målet för sin vandring för nöjet att se på de unga flickorna. Se den där brunetten, huru käckt hon tyglade sin häst, där hon satt i sin snedsadel! Gunnar kunde ej underlåta att beundra både hästen och rytlarinnan. Föga kunde han ana, att han själf var föremål för den unga brunettens uppmärksamhet, men så var likväl fallet.
Bad hon dig, att icke vara oartig emot hennes kusin? Säg, snälla Celia! Jag blef litet förlägen för den lilla påhängsna pojken, i och med detsamma jag började ana att hofrättsrådinnans tal var ett indirekt försvar för gynnaren v. Degen. Jag svarade Axel just ingenting, och han fortfor: Celia skrattar åt mig, för att jag är liten. Men om jag icke är hälften så gammal, som mamma eller morbror, så menar jag ändå med Celia dubbelt mera väl än de. Hör mig Celia! Tro icke mamma, för mamma har visst någon mening under allt detta. Och tro icke heller magister Degen, för han är aldrig någon bra menniska. Celia, Celia, älska icke honom, tag honom icke till din man! Tokiga gosse, huru tänker du sådant? Nog ser jag, att Celia nu är ond på honom, nu då han är drucken. Men sedan en gång, när han är bra igen, så ångrar sig Celia, och blir alldeles för mycket god emot honom. I detsamma spelte man upp till kotiljong, och den rara f. d. hofrättsauskultanten, numera fil. magistern och vice landtmätaren Josef v. Degen kom att placera mig. Emellertid var det märkvärdigt att se, hvilken förändring nu i hast tycktes ha försiggått med denna menniska. Nu var han stilla, nästan blyg, och talade i allmänna ämnen, såsom folk bruka mest. Dessa allmänna ämnen behandlade han dock icke på allmänt vis, utan bifogade tidt och ofta en satir eller allusion. Så långt och i början var allting bra, men vid en tur, i hvilken jag hade mycken tur att bli upptagen, skiftade han både färg och ton och yttrade sig ungefär så: »de tro sig göra en dam på det högsta förbunden genom de der upptagningarne, men åtminstone är det en plåga för mig.« Straxt derefter kom åter en kavaljer, för att taga upp mig. Då afböjde v. Degen detta, sägande: »ursäkta, herre, min dam har blifvit för mycket fatiguerad, för att denna gång kunna göra herrn den äran.« Då inföll jag ... var det väl eller illa gjordt? jag inföll: »ånej, herr magister, jag är icke trött.«
Dessa inrättningar äro visserligen endast för barn; men jag anser att dylika borde finnas äfven för äldre, och att, med så beskaffade s. k. räddningseller förbättringsarbetsanstalter — Fattigvårdscomitteen synes äfven hafva haft något dylikt i sigte med förslaget om inrättandet af s. k. tvångsarbetshus — (se sidan 163 och 164 uti dess underd. betänk, angtde fattigvården för Riket utom Stockholms stad) —med dylika inrättningar skulle, säger jag, afses lösgifna fångars och andra förbrytares möjliga förbättring, hvilken ej ens är tänkbar, sedan de icke sällan i flera år varit ifrån samhället utestängde, inneslutne uti fängelserna, helst med den trängsel som räder inom de uti vårt land befintliga och deribland förnämligast inom länshäktena, genom nödvändigheten att långt utöfver utrymmet intaga och tillsammans inspärra, dels verkliga förbrytare, dels endast försvarslösa personer, hvilka sistnämndes öde på sätt och vis är långt mera beklagansvärd! än sjelfva brottslingens, enär, då den sednare efter utståndet straff är fri, den förre, eller den, hvilken i sjelfva verket emot samhället ingenting brutit, af brist på erhållande af tjenst eller annat laga försvar understundom kan komma att qvarhållas, sin frihet beröfvad, under hela lifstiden. Nödvändigheten af att afhjelpa detta är alltför mycket erkänd, att jag skulle ens tillåta mig vidare än att härmedelst endast antyda densamma. Dylika inrättningar skulle, enligt min tanke, kunna förenas med länshäktena, till hvilkas iståndsättande och bättre organisation så betydliga summor blifvit af R. St. vid denna riksdag anslagna , eller ock, hvilket kanske ännu bättre afsåge ändamålet, borde anläggas uti vissa dislrict — såsom arbetsanstalter svårare eller lindrigare, — till hvilka, i mån af förbättringen, förbrytaren skulle försändas; så att sam - 443 Den q8
Till Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen. Till åtlydnad af Kongl. Stuteri-öfverstyrelsens skrifvelse af den 21 sistlidne November, angående de anmärkningar, som Rikets Ständers Revisorer gjort vid Ottenby Stuteris räkenskaper för år 18G0, får jag härmed afgifva följande förklaringar. Vid uppgörelsen med Handlanden C. A. Widerström i Kalmar om leverans af spanmål för Stuteriet, blef aftaladt, att då han noterade kontanta priser, skulle han, för den del af liqviden, som icke genast kunde af Stuteriet lemnäs, ega att tilldess denna utföll, beräkna sig vanlig ränta. Jag ansåg mig, då icke alltid penningar till förefallande beliofver äro eller kunna vara att tillgå, böra bevilja ett dylikt medgifvande, för att derigenom betinga ett lägre pris, emedan, i annat fall, Handlanden Widerström noterat priset med den förhöjning, som är vanlig här på orten vid spannemålshandel på tid, nemligen 50 öre på tunnan, hvilket blifvit Stuteriet mera kostsamt. Då penningetillgången härstädes till väsendtlig del beror af försäljningen utaf Stuteriets produkter: hästar och spannemål, hvilken försäljning sker å auktion med betalningsanstånd, kan icke erforderliga penningar för de nödvändiga utgifterna understundom erhållas, hvarigenom det är svårt alltid betinga de vid kontant handel möjliga lägsta priser. För att dock i någon mån förminska eller afhjelpa denna olägenhet och förlust för Stuteriet, har jag, dels af egna medel, dels genom begagnandet af egen kredit, vid många tillfällen anskaffat ganska betydliga belopp penningar för Stuteriets behof — och att dylika belopp icke varit obetydliga, synes af Stuteriets räkenskaper för föregående åren, exempelvis år 1859, då summan uppgick till 4,887,98 R:mt, år 1860: — 313 — 2,988,4 R:mt och år 1861: 1,683,31 R:mt — för hvilka belopp jag aldrig tilIgodoberäk nät mig någon ränta; hvilket troligen ingen af mina efterträdare gör.