Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, Poppius, von Schulzenheim och Skogman. Bilagor till Cohstitutions-VisRotiéii Memorial1t/o i3. Den 12 Maj i83^ fann Kongl. Maj:t, på Föredragandens b') och StatsRådets c) tillstyrkan, för godt i Nåder förordna, att Coopvaerdie-skeppare, hvilka fara på utrikes ort och äro hugade att såsom sjömän förhyra dertill fallne och passande correctionisler, må, utan omgång af dessa personers uttagande till laga tjenst, kunna deni genast mottaga, med rätt alt dem å utrikes ort förafskeda, utan alt derföre stadna i det ansvar, författningarne i öfrigt stadga för skeppare, som ej till fäderneslandet återför manskap, hörande till fartygets besättning; hvarjemte Kongl. Maj:t tillät, att främmande Coopvaerdie-skeppare måtte, utan den genom Kongl. Förordningen den 3o Maj 1781 stadgade borgen, kunna härstädes till sjöfart éifiottaga correctionister. Genom Nådig Resolution den 29 Juni i833, hade Kongl. Maj:t förunnat Söderköping rätt att för de varor, som kommo att förtullas vid Mems Tullkammare, få, emot fullgörande af de i samma Nådiga resolution bestämda åligganden, uppbära Tolag, till lika belopp, som i Norrköping utgjordes. Riksdagsfullmägtigen för Söderköping hade anhållit, att, då högstberörde tillåtelse icke syntes böra så tydas, som skulle den innefatta en bestämd föreskrift för Söderköpings stad alt belägga rörelsen med lika höga afgifter, som i Norrköping, utan endast fastställde ett maximum för Tolagsberäkningen, som ej finge öfverskridas, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder meddela en sådan förklaring af berörde
Det bör, sä fort möjligt ske kan, sättas i det fullkomligaste och mest blomstrande skick; jemte praktisk undervisning böra eleverna iler erhålla en fullständig theoretisk bildning för att kunna bedomina, hvad vid hvarje jordbruk ur lämpligt att iakttaga, hvilka sädesslag böra användas, och huru man säkrast skall kunna närma sig idealet af ett fullkomligt jordbruk, hvilket åter institutet bör förevisa. Ulltuna bör, under en skicklig föreståndares vård och med biträde af i realvettenskaperna bevandrade män, kunna komma att täfla med de bästa Iandtbruks-instituter, såsom särdeles gynnadt af naturen genom läge och öfriga förmåner. Min fasta öfvertygelse är, att jordbruket framför allt annat bör uppmuntras; då kan vår nu öfverklagade lösdrifvaj-ebefolkning få sysselsättning, utan att Staten jemt behöfver besväras med anslag till correct.inrättningar m. tn. Om 1840 års Ständer besluta, utan afseende på en i sig sjelf ringa uppoffring, anläggningen af ett landtbruksinstitut på Ulltuna, skall ett sådant beslut frambringa de lyckligaste följder, och dessa Ständer derigenom lemna ett af de vackraste och varaktigaste bevis på deras omtanka för framgången af fäderneslandets modernäring, på hvilken dock i främsta rummet dess egen välfärd beror. Hr v. Hosén, Georg: Jag tillstyrker bifall å Frih. v. Krsemers motion. Utan att kunna inlåta mig i något omdöme om Ulltuna kungsgårds särskilda beskaffenhet, känner jag, alt den ligger nära Upsala academi, och det må vara nog för mig, för att önska denna egendoms användande till ett landtbruks-institut; ty detta skulle öfverensstämma med det systeme, jag önskar kunde blifva antaget för sådana instituter uti vårt fädernesland. Uti Lund har en enskild association bjudit till att börja dermed; men tillgångarne voro så knappa, att det ändamål ej kunnat vinnas, som dermed från början åsyftades. Jag har tagit mig friheten, att af R. St. begära ett anslag, för att åtminstone till en del afhjelpa denna brist.
Föredrogos tvänne nu ingifna motioner, angående förbud emot införsel af Genever, Konjak, Rom och Årrak m. m., af Anders Persson från Östergöthlands och Sven Haraldsson frän Blekinge län; och beslöt Ståndet, att dessa motioner skulle Medstånden delgifvas, samt remitteras till Bevillnings-Utskoltet, som skulle anmodas att, sednast inom en månad härefter, med betänkande öfver desamma till Rikets Ständer inkomma. Prot.-Utdrag den 15 November 1856. 29 S. D. Efter skedd föredragning blefvo tili Lag-Utskottet remitterade nedannämnde motioner: Af E. J. Rudberg från Calmar län, angående förändring uti tillsättandet af Nämndemän, samt deras aflöning; jemte skriftligt anförande i samma ämne af J. P. Andreasson från Elfsborgs län, samt vid remissen gjorda muntliga anmärkningar; Af Herman Öbom från Norrbottens län, om ändring af 1 Kap. 1 § Rättegångs-Balken, angående Nämndemäns antal vid Härads-Rätt; Af Erik Ersson från Gefleborgs län, om ändring i 18 Kap. 20 § SkiftesStadgan; samt Af Johannes Andreasson från Elfsborgs län, om ändring af 9 Kap. 6 § Byggninga-Balken, rörande böter för åverkan. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet följande motioner: Af Pehr Nilsson i Espö från Malmöhus län, om ändring i Kongl. Förordningen den 22 December 1846, så att handelsbod må få finnas en mil från Stad eller Köping; Af Nils Andersson från Christianstads län, angående ändring i 6 § 1 mom. Handels-ordningen; samt Af A. P. Andersson från Östergöthland, angående samma ämne; skolande de vid remissen af dessa motioner gjorda anmärkningar och ingifne bilagor till Utskottet medfölja. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Memorial N:o i derom, att dels, utom det arfvode, sorn tillkommer en Kanslist i Utskottet, ett
Vid barnets sjukbädd. Af Hanna Kamke. nfåmi ka ur en tysk tidskrift tecknat oss till SyföS minnes ett citat: » En sjuksköterska bör hafva hjärta nog för att ej hafva något hjärta. » En paradox, kunde man tycka! Dock ligger en sanning i den skenbara motsägelsen, en sanning, hvilken vi i det följande skola söka påvisa. Det är dock ej till sjuksköterskor af facket, vi här vilja tala, utan till modern, barnets naturliga vårdarinna äfven i sjukdomens dagar. Det är ett bedröfligt faktum, att så mången moder visar sig oduglig att själf sköta sitt sjuka barn enligt läkarens föreskrift. Bristande kärlek, bristande bjärta är det ej, men kärleken är ej af rätta slaget, hjärtat har ej den rätta styrkan att i nödfall blifva skenbart » hjärtlöst ». Och ändå fordras ofta en sådan skenbar hjärtlöshet vid sjukbädden, där lif eller död kan bero på den sjukes lydnad för vårdarens vilja. V i hafva sett mödrar vrida sina händer i förtviflan, emedan det sjuka barnet ej ville ta in, ej ville låta behandla sig, och vi ha gripits af medlidande vid anblicken af en sådan på moralisk svaghet beroende hjälplöshet. Modern måste betvinga sitt eget hjärta, måste komma det falska medlidandet att tystna samt med lugn och sans söka fullgöra sitt ofta så svåra värf. Ju sämre hennes barn blifvit uppfostradt, ju mindre det blifvit vandt att lyda, dess svå- rare blir henne detta värf, och dess mera komma både hon och hennes barn att lida. Därför bör hon redan under hälsans dagar förbereda sig, så att hon ej står maktlös, när sjukdom och sorg inställa sig. Framför allt bör barnet således vänjas att lyda, ovilkorligt och utan motsägelse, samt vidare lära sig att utan pjunk och klagan bära små krämpor och plå- gor. Ett barn bör sätta en heder i att vara modigt och blygas att i tid och otid brista ut i tårar och skrik. Detta goda resultat skall uppfostran söka åstadkomma; men då fordras ock, att uppfostraren själf stålsätter sinnet och ej menar, att blödighet och hjärtats godhet äro detsamma.
Sedan, med tillämpning af Kollegium fastställda mar' största delen af de åt tor och Indelt Spannål nuta löner, indragen till KroStals-Kontoret på Nåd. belönings-stater, samt enligt konlanla anslaget f. Landsdingarnes penn.-löder, en Tillkommer: nyanvisning bättring af Lands-Staternes kor, se Tab. N:o 6 • Indelta Räntor, enligt markegång-* för Landsböfdiugarne . » Lands-Stat. i öfr,(endast Bost.- Indelt Spanmål : för Landsböfdingarne (1,358 2 k:r, derå förslagsvärdet i gör förhöjning i detta värde till 2 R:dr Oindelt Spanmål (såsom i 1855 års 3,868 kub. f. 2 kannor). för Landshöfdingen i (lliristikub. f. oell för Lands-Staterne -2 kr., tillsammans 3,868 kub. f. i 1855 års Riks-stat af förhöjning i detta värde till 2 21 T " . Förslag till blifvande Riks-Stat. Indelta S p n mål. Penninga r Räntor enligt markegåi på forsla Indelt på förslag. Oindelt. Summa Riksmynt. S Mått. Värde å 2 R:dr kub. fot. Mått. Värde för slagsvis å 2 R:dr kub. foten. Riksmynt. Il:dr ö. R:dr ö. Kub. f. k. Ralr ö. Kub. f. k. R: d r ö. It:dr Ö. Maten anslagna Indelta llän-, iner' ;vit, i utbyte mot kontanta:-, sä utgör, jemlikt det utål tällin: upprättade förslag till nya den s, k Stats-Liggaren, nuvarande St a tern < med tillägg af Landshöf'a .. 017,087: 24. till för lön vil311,088: 90. 958.770. ti : 1 •• g: 89,103: 80. : ine). 28,995: 33. Penningar Riksmynt.
Anckarsvärds tanke, att, om äfven betänk, återremitterades, sådant ej kunde leda till något resultat, emedan 2 Stånd detsamma afslagit, så vågar jag fästa Grefvens uppmärksamhet derpå, att detta tvertom kunde blifva ett ganska långvarigt ärende, som vi finge åter behandla, derigenom at t Utsktn kunde komma med ett nytt betänk. ang:de lunsnämnderna, hvilket således de 2 Stånd, som afslagit detta, skulle åter upptaga. Jag fruktar likväl, alt vi numera ej kunna få något annat resultat än ett förnyadl: afslag, och det är derföre min ödmjuka anhållan hos Hr Frih. o. Landtm., att vi malte få propos. antingen till bifall eller rent af till afslag å delta betänk., ty resultatet deraf blefve detsamma, och mig synes att det i alla läll aldrig under delta riksmöte skulle kunna blifva något af. Det vore derföre i min tanke bäst, om R. o. Ad. antingen biföll eiler afslog betänk. Bifalles det, så kunde det vara bra, men det blefve ändock intet utaf. Afslår Ståndet betänk., så kan så mycket mindre något resultat uppkomma, som betänk, derigenom af 3 Stånd är afslaget. Hi’ Ribbing, Arvid: Vore det så, som Gr. Anckarsvärd framställt, att genom de 2 Ståndens nu beslutade afslag frågan för denna riksdag vore afgjord, så att ej något resultat numera af dess discuterande härstädes kunde följa, så skulle det visserligen vara tjeniigast att icke vidare derom tala, men efter 56 §:n Reg,F:n tror jag att det endast ainar 3 Stånd afslagit ett betänk, och 1 Stånd återremitterat det, som det förhållande inträffar, hvilket Grefven anser för närvar, äga ruin.
Af - »408 Den 2r December. Likt. L. Wrist. Ark inskränka Enkas myndighet derföre att hon ej syllr eu witz älder, anser jag för min des, hwarken wara öfwerensstämmande med lagens pcincipe, ever kunna förenas med den lagstiftningsrätt Riksens Ständer tillkommer. Genom inträde i alfre, har qwinnan redan u» tan afseende pä äldcr wunnit en myndighet art rada, ehuru hon ej annorlunda än gemensamt med mannen ulöfwar denna myndighet; men mannen kan dock i wista fall ej ulan hustruns samtycke besluta och handla. Qwinnan har således såsom gift en magt den man will bcröfwa henne, derföre, att hyn före en witz älder blir Enka. En sö^an ätgärd tror jag wara stridig emot den lag.princip: Alt ingen kan förlora e,r frioch rättighet, utan art genom egit sörwällande hafwa förwärkat den. — Genom inskränkning i Enkas myndighet kror jag ock Slt Rikets Lagstiftare skulle sträcka sin De som redan äro Enkor eller be redan gifta ^kvinnor svm kunna bliswa det, haima kommit i ät» njutande as de förmäner, som åldrige, wördade lagar beni tillagt, och hwilka annu bewifligen icke medfört trägot ondt för det allmänna. De ätrjutne rättigheterne skulle häiwas och ett brud läggas pä ben redan erhällne friheten. Jag anser förunna del ingen motsägelse deri att Hyglin» gen Dm 2i December 140) sien ej är myndig färe 21 är, men Enka tvid hwilken alder som hälst. Enka ehu.u ung, har likväl som hustru, genom de husliga vmsorgcrue, manligen wuirnit mera stadga, mera wana wid akt i pakammande händelser rädfraga erfarenheten, äu ynglingen hss hwilken man oftast finner sjelsklokhcten som sällan söker råd.
Jag fortfar således i den anhållan jag gjort. Men för den händelse, att icke min, utan Gr. Lagerbjelkes mening, skulle blifva inom Ståndet rådande, så hemställer jag, om icke en annan ordställning, än den han föreslagit, borde begagnas, nemi. följande: ”Stånden vare medgifvet att, till gemensam öfverläggning om allmänna ärender, sora skola i Ståndens plena förehafvas, sammanträda på ett runi, likväl etc.” Jag tror, att man bör tillägga orden: ”sora skola i Ståndens plena förehafvas”, emedan det eljest skulle kunna falla någon in alt tala om sådant, som icke funnes på Ståndens föredragningslistor. Jag har icke sagt detta för att försvara min egen mening, utan af önskan att om något origtigt skall stadgas, det åtminstone måtte blifva rätteli gen uttryckt. Gr. Lagerbjelke: Aldeles icke för att envist försvaramin mening, utan derföre, att jag befarar, att den af Hr. von Hartmansdorff föreslagna redaktionen möjligen vid något tillfälle skulle kunna föranleda tidsutdrägt, kan jag icke med nämnde värde ledamot i afseende å ordslällningen instämma. Mitt förslag var, att det skulle heta: ”allmän vid riksdagen under handläggning varande fråga.” Det torde måhända icke vara lämpligt att i afseende på dessa öfverläggningars hållande så binda händerna på Stånden, att sammankomsterna finge ega rum endast då målen redan stöde på föredragnings-listorne, utan bör detta få bero på Stånden sjelfva att bestämma. Detta är Stånden öppet lemnadt genom mitt förslag, hvilket dock binder dem att vid sammankomsterna endast sysselsätta sig med allmänna frågor, d. v. s. sådana vid riksdagen väckta frågor, som kunna eller böra komma under samtliga Riks-Ståndens öfverläggning och pröfning. Hr von Hartmnsdorff: Jag ber Ståndet betänka, huru vidsträckta orden: ”under handläggning” äro. De kunna omfatta aila frågor, hvarom motioner äro väckta; ty när någon sådan blifvit gjord: så är ju frågan under handläggning?
Förlofningen uppgöres mellan de unga tu, ofta utan att föräldrarne ha aning om, att de känna hvarandra, och när då en son eller en dotter kommer och anmäler den stora händelsen, ha pappa och mamma ingenting annat att säga än: » Nej, har du förlofvat dig! Jag gratulerar! » Det finns naturligtvis tillfällen, då föräldrar eller målsmän bestämdt sätta sig emot en för279 lofning, men det hör till sällsyntheterna, att deras motstånd har några följder. De unga människorna hos oss äro för det mesta så själfständiga, att de, i alla viktiga frågor, och allra mest där det gäller kärlek, alldeles bestämma öfver sig själfva. Skulle pappa eller mamma säga nej till en förbindelse de önska, så — kan man förlofva sig utan pappas och mammas samtycke. * * Då det är barnen och icke föräldrarne, som förlofva sig, är det ju ganska naturligt, att en dotter har rätt att själf säga det afgörande ja eller nej. Om hon än, af kärlek och förtroende till sina föräldrar, skulle uppge en förbindelse, hon själf önskar, så kan dock intet tvinga henne till att moltaga en man, som är hennes hjärta emot. Att ett tvunget äktenskap, i hvilket land det än må ingås, är en olycka, ja, en synd emot allt, hvad godt är, därom kan säkerligen endast vara en mening. — Men det finns många sätt för att öfvertala. Förr i världen sade en far till sin dotter: » Du tar den man jag befaller dig, eller jag tar lifvet af dig eller sätter dig i kloster. » Nu för tiden går man icke så barskt till väga, men med god diplomati kan man komma lika långt. Friaren har ett vackert namn och en stor förmögenhet, föräldrarne behöfva dessa värdefulla saker och förstå att, droppe för droppe, ingjuta den föreställningen i deras dotters sinne, att hon skulle vara sina föräldrars räddande engel, om hon ginge in på förlofningen. » Tänk på allt, hvad pappa har gjort för dig! Hvad han har slitit och släpat och huru godt det skulle vara för honom att få ro på sina gamla dagar, » och så framhäfvas alla friarens goda egenskaper. Han är visserligen något till åren kommen, men det är icke åldern, som afgör karaktären. Han älskar henne, han vill bära henne på sina händer.
Landsmän skulle anse såsom en verkelig förlust för landet, om Discont-räntan förhöjes utöfver hvad de sammansatta Utskotten föreslagit. Jag till* styrker derföre bifall till Utskottens Betänkande, och tror en återremiss deraf vara desto* mindre nödvändig som jag ej kan föreställa mig, att Utskotten skulle på de lösliga grun-' der, dem man liär anfört, vilja frångå deras förut yttrade tanka. Herr von Heyne, Georg: Öchså jag har ihhorn de förenade Utskotten varit af den lankan, att Disconträntan borde nedsättas, och' Discont-lanerörelsen så faciliteras att Jordbrukaren kunde med fördel deraf begagna sig. Jag är till och med öfvertygad ’ ätt jordbrukaren har svårt, att betala 5 procent*)" ty lian kan sällan af jorden beräkna så slog afkastning. Jag har äfven föreställt mig^ att de fleste ordentelige Jordbrukare så sällan sorn tnöjeligt anlita Hisconten; men då de någongång mäste göra det, har jag trott räntan bö'J ra vara låg Hen omständighet, att procentarecorporationer skulle uttaga fiiscontmedlen, fruktar jag icke så mycket för den nedsatta räntans skuld, ty om en sammansättning etnellcn dylika personej j näthpdg ändamål 99^ Den 19 Julii e. m* ägde rum, läto de visserligen ej afskräcka sig af 6 procents Discont-ränta, men nöjde sig tro* ligen också icke med så liten förtjenst, sorn en värd Talare uppgifvit. För min del anser jag i öfrigt det vara utan ändamål, att återremittera Betänkandet, ty jag är nästan säker derpå, att Utskotten förblifva vid deras en gång yttrade mening. Jag anhåller derföre om proposition till bi* fall af Betänkandet, Herr Liljestråle*. Sedan jag nu blifvit af Herr Tham och Friherre Björnstjerna upplyst och öfvertygad, att fråga nu icke är om det reglementariska för Discont-rörelsen, afstår jag från min förut yttrade begäran om återremiss af de sammansatta Utskottens Be« tänkande.
Betänkanden hafva ej kunnat neta elen sanning, att, om några skepp ruttna i våra hamnar, men millioner träd, som nu ruttna i Skogarne, blifva använde och säljbara, så är ingen ting dervid förloradt. Sveriges vinst på sin activa handel är ännu ej afgjord, oaktadt det intrång den gjort i producenternas rättigheter; åtmiridstone är den en temporair skänk åt oss, af Stater, sorn kunna, när de villia, förstöra den. Man säger vidare, att tillvandt sjöfolk skall felas vår Flotta vid behof, men med hvem skola vi sjökriga? Visare är vår Styrelse, än att den låter våra Bröders blod frugtlöst färja håfven, under Englands och Rysslands krossande öfvermagt. Hvarje Svensk strider med nöja och förtröstan för sitt national-beslånd; men hafvet är icke mera fältet dertill. Man klagar öfver brist på reciprocitet, och att Englands system ej är liberalt; emot detta skäl är jag ej känslolös, ehuru olika lägen kunna fordra olika förhållanden; Och jag vet icke, om det är vist, att för en småaktig förtröstelse uppoffra verkliga fördelar. Detta är vanligen icke handelns esprit. Antingen måste vi, efter ett vördnadsvsirdt exempel, under ädel harm emot hafvets Tyrann, afsäga oss en sjöhandel, den vi icke kunna försvara, eller ock med tystnad hylla styrkan* Lagar, hvars utslag alltid äro gällande. För att motsäga fri export, sammanhopar nian i sin förlägenhet alldeles stridande Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanien. 611 inkast, såsom skogavnes utödande, brist på afsättning, och omöjligheten, att från våra aflägsna skogstrakter, med fördel framföra deras afkomster; Sådana skäl upphäfva hvarandra j men mankan äfven lätt besvara dem livar för sig. Vår* skogar kunna ej förstöras om de väl vårdas, och denne vård beror af den inkomst man af dem kan draga; ty, man misshushållar icke med en produet, som har något värde. Detta är en enkel sanning, bevisad af skogshushållningen i u* länder, som deraf fått mindre lott an vi.
samt dem, sorn sig feder på ön nedsatte, från utskrifningar och värfning, med vilkor, att stadens och öns invånare, så mångå, som till sjös skicklige voro, skulle i krigstid vara förbundne, färdige och tillreds, att låta sig till sjös på den kusten brukas i Kongl.;Maj:ls tjenst, för den månadssold, sorn annat sjöfolk beslås, och i fredstid idka flitigt fiskeri i sjön; förseende sig till den ändan med nödiga tygoch h afsk of rar, på det de dymedelst må kunna göra sig så mycket mera tili seglation skicklige, och Kongl. Majit utaf dem hafva en god tjenst och nytta när det påfordrades: så hade Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 12 November 1792, förklarat, att det berörde stad underlagde hemmanet Röön, 1 mantal, hvilket, så val sorn sjelfva staden, genom nyss åberopade 1689 års Kongl.^Bref, blifvit från Båtsmanshåll, utskrifningar och värfningar befriad t, skulle sådan befrielse till. godonjula, vid hvilket förhållande och enär staden och ön sålunda hade en häremot svarande förbindelse sig ålagd, att i krigstid hålla allt dess tjenstbara sjöfolk tillhanda för försvarsverket, Förvaltningen och Coliegierne ansett sig icke befogade att rubbning häruti föreslå; att, vid staden Waxholm, den jord, hvarpå Waxholm är byggd, vore Kongl. Majit och Kronan tillhörig, samt utarrenderades af Kiigs-Collegium -på vissa korta tider; varande invånarne derstädes, enligt Kongl. Resolutionen den 4 Augusti 1778, tbelriade från-alla onera och utsfcylder, utom mantalspenningar, hvaremot de,' jemlikt äldre Resolutioner, voro förbundne att emottaga inqvartering i de fall, då sådant för Waxholms fästnings behof funnes nödigt, samt äfven','om försvarsverket det fordrade, Att nedrifva sina hus och från Waxholm afflytta; iStattsamt Oecon.-Uuk. Betänkande
Beträffande de beklädnadspersedlar, sorn rotehållarne vid en del regementen voro skyldige påkosta hvarje gång regementena med ny Lifmundering försågos, så bestämdes, att dessa regementen skulle, såsom förut, vidkännas åliggandet att i fredlig tid hvart 12:te år, räknadt från det år, Kronomunderingen sist utföll, till Kronan erlägga värdet af förberörde persedlar efter markegång. Vid 1817 och 1818 årens Riksdag funno väl Rikets Ständer, alt indelta Infanteriet genom den sålunda vidtagna åtgärden kunde med minsta' tunga för Statsverket bättre, än förut, förses med både Kronooch SJäpmundering, men att ehuru 1812 års Kongl. Förordning ålade soldaten att sjelf hålla sig beklädnaden med understöd af slitnings-penningarne och bidraget af roten, det likväl vore klart, att kostnaden, oberäknadt de mindre betydliga slitnings-penningarne, drabbade ensamt rotehållaren, som måste vidkännas soldatens hela underhåll; och då Staten på det hela eller hvarje medborgareklass i samhället ålåge att deltaga i kostnaderne för landets försvar och säkerhet, samt det icke heller vöre förenligt med knekte-kontraktens i 80 § af Regeringsformen försäkrade helgd, att Staten undandroge sig fullgörandet af det hufvudsakliga vilkoret i samma kontrakt, nemligen: att bestå Kronoeller Lifmunderingen, ansågo Rikets Ständer billigt och nödigt, att rotehållarne lättades från den dem i denna del åliggande tyngd, hvilken, i an - Kongl. Sfaj.ti Nåd.