Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid de Agtov eliev tov^, dv.ivest oimli-^ sollisgmlin^ uslsliiommit, äsveKSOM i de nävmsste t^vavteven devintill, vsven gila dnsvävilgv slli^ti«e gtt tillstänAg sing ^ovtgv oed sä län^e »^jglo^^et ej äv stiilgdt, llindig sädnng ^eisonevs nt^änA uv dnset, om dvillig -let lian v:>vg gtt divillodg, gtt de gs n^slliendet eliev elgli gssi^t sälig si» till sollisgmlin^en. Zgnllli^e sgdviliSidligre oed dgndtvevligve sliolg, sä sngvt de om n^sllo^^et dlilvit undevvättade, tilldällg sing gvdetgve, läi^ossgv oell gesäller gtt si^ ielie svän gvdetsstället gdä^sng, sovv än sollisgmlin^en sliin^vnd äv. Dolis-mg»tens vävdngd äli^Ae gtt tillse, clet glis i nävdeten gs u^sllosl^et dedntli^e liällgve, nävinZS-ställen oed dvo»gv, vnvdg sli^ndsnmliZen tillslutne, sä gtt, vid gnsvnv, näZon ^o»Z7. I 8lg<l, lier ggrn>8on lörlggcl är, «lrgll denng Ig» lvänne gänger iivgrje är i K^ril ocir Oeloller mängcler llän l?reclill8loIgrne u^^iä8g8." In litlen, /i. vo» 8rv»^Fe»/e/k.'' Korl/e»^ko//-e.
I hopp härom vill jag ej särdeles sysselsätta mig med f. d. rådgifvarnes försvar; men jag kan likväl ej underlåta att yttra min förundran deröfver, att Frih. Å k e r h j e I m , som, enl. hvad vi veta af Statstidningen, vid början af riksdagen begärde afsked från sin rådgifvare-befattning, under uppgift af det skäl, att han i följe af den allmänna missbelåtenheten , som genom utsk:s-valen gaf sig tillkänna , ansåg sig sakna R. St:s förtroende, nu kunnat yttra en så stor tillfredsställelse med sitt eget handlingssätt och förekasta Const.Utsk., att det saknat skäl att emot Hr Frihrn göra anmärknrr. Det erfordras eljest en egen slags slutkonst, för att från föreställningen hos Hr Frih:n sjelf, att nationen vore med honom så missnöjd, att detta missnöje förmådde honom resignera från sitt embete, komma till tanken om sådan ofelbarhet, att Frih:n icke rättvisligen förtjenade någon anmärkning. Jag befarar dock, alt detta icke rimmar sig. Const. Utsk. bör ju vara en organ för allmänna tänkesättet i afseende på Styrelsen, och ur denna synpunkt uppfatta sitt åliggande; då fördenskull ett sådant missnöje finnes, som Frih. Åkerhjelm beskrifvit, måtte ju Const.Utsk. anses hafva handlat rätt, då det i Statsrådets prot. dertill sökt anledntna. Frih. von Schulzenheim har förnämligast sysselsatt sig med försvaret för den sista handelstractaten mellan Ryssland och Sverige. Hufvudsumman af detta försvar tyckes mig vara, att om tractaten icke då blifvit afslutad på sätt som skedde, så hade det icke blifvit någon tractat utaf. Nå väl! var det Sverige, sorn' skulle hafva deruppå förlorat?
Vid granskningen af Revisionsberättelserna för åren 1860 och 1861 har Stats-Utskottet icke kunnat undgå att anmärka ett förhållande, som vid Statsrevisionerna alltmera tyckes vinna insteg, att nemligen Revisorerne understundom väl mycket i detalj ingå i granskning af förhållandena vid de verk och inrättningar de besöka, hvilken detaljgranskning någon gång föranledt framställningar, som synas ligga utom gränsen för den instruktion, Rikets Ständer för Revisorerne utfärdat. § 32. Enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, har Utskottet funnit sig böra uppskjuta åtskilliga af de i revisionsberättelserna förekommande frågor, som med statsregleringen ega sammanhang och hvaröfver Utskottet således framdeles kommer att yttrande afgifva. De sålunda tills vidare uppskjutna frågor återfinnas under §§ 2, 11 och 19 här ofvan. § 33. Hvad i öfrigt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels vara genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke hafva varit af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något yttrande. Stockholm den 19 December 1862. Stats-Utskoltets Utlåtande M 21. Reservationer. Vid 5 § af Herr Biskop Annerstedt: »Emot Utskottets förslag i denna punkt reserverar jag mig af den anledning, alt Ständerna, enligt min åsigt, skulle gå öfver sin befogenhet, om de sålunda inblandade sig i dispositionen af extra utgiftsmedlen, hvilken är Kongt. Maj:t allena förbehållen. Äfven i afseende på saken i öfrigt Sr jag af onnun tanke än Utskottet. Der ett större antal Svenskar äro församlade, såsom vid Carlsbad under en längre lid vid brunnsterminerna varit fallet, af hvilka många sakna den vana vid främmande språk, som är nödig för alt med uppbyggelse afhöra en predikan på samma språk, bör det ligga fäderneslandet om hjertat, att dess barn ej sakna tillfälle till gemensam gudstjenst och andelig omvårdnad.
KrigsHofRättens omedelbara afdömmande, Krigsfiskalsembetet skulle äga att derutinnan vidare utföra den talan, som lag ocb sakens beskaffenhet fordrade. I anledning af Krigsfiskalsembetets, i öfverensstämmelse härmed, uti memorial den 6 nästderpåföljde December, till en början framställda yrkande om målets förvisning till upptagande ocb undersökning vid blandad KrigsRätt, blef detsamma, jemlikt Kongl. KrigsHofRättens beslut den 12 i nämnde månad, öfverlemnadt till bemälde Rätt, som hade att i målets hela vidd anställa noggrann och fullständig undersökning, hvarvid KrigsRällcn ålåge, dels att, jemte Hr öfversten Daevels förpligtande att osilkorligen vid KrigsRätten förete de skriftliga förhållningsordres, han för den 21 meranämnde Juni kunde hafva erhållit, eller ock uppgifva och styrka, af hvem berörde ordres, i händelse de blifvit muntligen meddelade, utfärdats, noga undersöka Hr öfverslens förfarande i afseende å de af honom på aftonen nyssnämnde dag anbefallde arresleringsåtgärder, dels att inkalla och böra befälet öfver de vid tillfället å Nya Bron ocb trakten deromkring utsände patruller ocb det manskap, som samma patruller utgjort, samt ransaka angående klagandernes arrestering och behandling så väl dervid, som efter (let de blifvit till häktet i högvakten å Kongl. Slottet inbragte; hvarefter KrigsRätten, hvilken det tillhörde att meddela utlåtande i hvad målet anginge underbefäl ocb manskap, borde ransakningen jemte KrigsRättens utslag till Kongl. KrigsHofRätlen insända, på det Hr öfversten fige veis och andre officerares förhållande vid åtalade tillfället, efter det Krigsfiskalsembetet deröfver sig utlåtit, måtte komma under Kongl. KrigsHofRättens omedelbara pröfning och afdömmande.
Tanken på m i n nådiga fru I Får h o n veta, att I drager allena bort, så blifver hon vred. » Då tog han en kort bössa o c h satte för hennes bröst, sägandes: &gt;Tiger I intet, så skolen I aldrig ropa mer. » Då d e v o r o k o m n a n e d på isen, så k o m m o ifrån den sidan vid berghagen femtio hofmän o c h ifrån djurgårdssidan femtio hofmän, hvilka redo på bägge sidor o m slädan. Dessa hade hertig Karl förut lånat h o n o m. Alltså körde han det fortaste hästen orkade löpa o c h hvilade inte förr än i Svärdsbro länsmansgård. Där d r o g han in o c h hofmännen kringrände gården, så att där slapp ingen ut eller in. Där voro både skräddare o c h skinnare, som gjorde kläder åt henne o c h alla d e m, s o m han hade m e d sig, förty h o n drog m e d sitt bara hufvud, som h o n gick o c h stod, ur sin fru m o d e r s hus. Då m i n mostei fru Margareta o f ö r m o d a n d e s gick till fönstret o c h fick se moster fru Malin sitta på hans släde, o c h att han körde så fort, b e g y n t e h o n ropa o c h säga: &gt;Visst förer herr Erik bort syster Malin, » och ropade h o n så högt, att m o r m o r o c h moster fru Sigrid fingo höra henne ropa. D o c k visste de intet, h v a d det var, utan tänkte, att ett af moster fru Sigrids barn hade fallit ut g e n o m fönstret, o c h sprungo så ut g e n o m kabinettet, där de sutto, o c h sporde h v a d som fattades. När h o n k o m sig före igen, o c h för ömkeligt rop o c h gråt knappt kunde tala, bad h o n moster fru Sigrid strax sätta sig i slädan samt draga efter henne, det moster fru Sigrid strax gjorde. När h o n k o m till Svärdsbro, ville intet herr Erik släppa någon af hennes folk in i gården.
Denna minskning i tillverkningen bör ock ingalunda tillskrifvas brist på nödige råämnen, utan det lå^a Pris, hvartill jernet under de sista åren blifvit försålt, helst priset pä kol icke blifvit under tiden stegradt, och tackjernstillverkningen år 1827 och de fyra påföljande åren ökat sig, så att kronans tionde oeraf uppgått i medeltal för hvarje af nämde fem år till 1477 skeppund 18 lispund skålpund! eller till 258 skeppund 7 lispund äiera än medeltalet för hvarje af de fem nästföregående åren. Malm brytes inom Länet endast vid Stollens, Nyängs, Göske, Sänkmossens, Qvarnbergs och Johannis jerngrufvor i Thors^kers socken af Gestrikland, der ricke eller erhålles det belopp deraf, Sorn ar för Länets behof erforderligt, utan hämtas större delen af oen erforderliga malmen från åtskilliga grufvor uti Stora Kopparbergs Län, Norbergs grufvor uti Westmanland, Utö grufvor samt åtskilliga mindre grufvor uti Stockholms Läns Skärgård; hvarförutan hela hehofvet af malm för Gysinge bruk och en del deraf för Strömbacka bruk hämtas från Dannemora grufvor i Upland. Någon förbättrad metod vid sjelfva jerntillverkningen har icke hlifyit anmänligen , införd, men vid ett och annat bruk har försök olifvia gjordt, att smälta tackjern^ uti dertill särskilt inrättade ugllar, 1 stället för de hittills vanliga härdarne, hvilken förändring ansetts medföra stora fördelar; mén i afseende å malmens rostning hafförbättrade metoder blifvit vid flere masugnar inom Länet inöpde, deraf icke ringa fördelar vunnits. Antalet af de arbetare som bergsrörelsen inom detta Län sysselsätter är omöjligt att bestämma, emedan bergsrörelsen, då den, a»som uti flere delar af detta Län uti alla sina riktningar uti stort iedrifves, gifyer åt större delen af folket sysselsättning; men enligt de uppgifter som derom inkommit, uppgår bruksoch hytte-arbetarnes antal till nära 4ooo.
Förkl. 22.) Efter hvad Omkostnads-Conto för år i83o visat, har en utgift från Convoy-Cassan egt runi för tillställandet på utländsk ort af en pension. Dylika kostnader hafva synts Revisorerne böra drabba dem, som pension åtnjuta, men icke Cassan, hvarifrån de uppbäras. Förrberörde utlåtande innehåller i denna del, att ifrågavarande obetydliga utgift af endast 5 R:dr 20 sk. Sv. Banco bestått uti Consul Westzynthius, i Livorno ersatte, i dess räkning med Convoy-Commissariatet upptagne omkostningar för en efter Con voy-Commissarktets anvisning gjord utbetalning lill f. d. Consuln i Tripoli, Gråberg, hvilka omkostningar på Ståls-Utskottets Utlåtande N.-o 22. % den grund icke blifvit Gråberg påförde, att lian, af forekomne skäl, på sin begäran, erhållit tillstånd att på detta sätt uppbära den honora tillkommande Expectance-lön. Ehuru Utskottet linner Revisorernes anmärkning grundad, anser Utskottet likväl, i anseende till summans obetydlighet, sig höra föreslå, att samma anmärkning må förfalla. Kongl. Öfver-IntendentS’Embetet. §. 102. (Pag. i4o. Förkl. p. 42>) Vid detta Verks räkenskaper är af Revisorerne anmärkt, att desamma icke utvisa, genom serskilda rubriker eller conto, kostnaderne för underhållet af hvarje hus, hvilka nu icke, utan mödosamt arbete, kunna utrönas, utan åtskiljas årets utgifter uti de för instrumentalier, för arbetslöner ni. m., och hvilket anses böra förändras så, att till hvarje hus för året anslagne och använde medel uti serskilda summor redovisas. Uti den af Kongl.
10108 nu nnloltufvuildo urfvoden; oell komme, 1 följd sk livud K.on°l. Nuj:t suinndu redun i Väder fororduut, n^88- lierördu fruAU utt fä ett ruin i olen lditvuude Oropositionen till Ilikets 8tändor, unouende 8tuts-Verket8 tillstänol oell liellot'. Utun std suss 8>A luiru tor närvurunde meddelu när^ot vttrunde öfver livud ^ i 8tuts-0untoret8 lloivittelse förekommer i eko tito!! oin eu sä lie^kulHul, tull minskucl viol! vlti^liet oell önskud enliot i tiden» dä sumtliAS stuts-inkomsternu äro tillgän^liAU, leduncle förändring i lliksstuts-lieräkningurne oell i Iliksllutvudtlokeu, ut.t lundträntorne finge lietiliktus susom inkomster för det är, under livi Hot de inll^tu, än äfven oni indelningarnes indruguing till 8tut8-Veiket; t ro dote koredrugunden oell 8tuts-IIädet, utt Lionel. Nuj.t skulle tä ek u 8 fästu Ilikots 8 tu udo l8 uppmurksumtiet u dettu äinne, Iivurou> dorus 8tuts-KItskott linge tillfälle, utt uf 8tuts-6ontoret8 liundlingur oell rlikenskuoer inlleintu nurinure känneolom. Dennu usigt, ketrLtfumle tiuguns Iieliundling, lilef uf lvongl. !^Iuj:t l lauder godkänd. l',»r utt fruinju liestämdliet I lieräkningen uf 8tut8-Verkets utgifter oell nnolerlättu eontrollen deru, vilie I^ongl.
Denna tanka har hos mig uppkommit och blifvit stadgad, under de icke obetydliga resor jag haft tillfälle att göra uti fjorton af Rikets Provinser — Under dessa resor har jag ofta sett, huru man genom uppdämningar för hvarjehanda fisken och vattenverk, äfven de obetydligaste, försänkt större och mindre jordrymder, som, derest Naturen fått fritt och obehindradt verka i den ordning Skaparen föreskrifvit, varit högst gagneliga, både till Åker och Äng, samt förblifvit, åtmindstone det sednare, utan menniskomöda och omkostnad. 42J Den 11 Maj e. m. Under en nyligen företagen resa i Södermanland vid trakten af Hjelmarens stränder, hafva desse betraktelser hos mig blifvit förnyade, då jag såg, huru de fleste ängar, till och med Åkrar, nära stränderna af denna Sjö, voro så öfversvämmade af vatten, att man kunde nästan öfver allt romed båt; hvilket äfven på ett ställe öfver en allmän farväg inträffade. Jag sökte göra mig underrättad, om sådant alla år inträffade och om ensamt physiska orsaker voro verkande dertill; och jag feck till svar, att alla år väl icke vore lika vattenhögd, ehuru ändå alltid lika skadlig, samt att vattnets myckenhet vårtiden vore en naturlig orsak; men att dess qvarstadnande längre tid och till Landets stora skada hade sin upprinnelse dels ifrån den mängd fördämningar, hvil. ka tid efter annan skolat ökas uti Sjöns enda hufvudsakliga utlopp förbi Eskilstuna, och genom hvilka fördämningar vattnet hindrades i sin fria utfart, i samma mon som det i sjön inflyter ifrån mångfalldiga tillopp, dels ock derigenom, att ett annat mindre utlopp, genom den Canal, förmedelst hvilken segelfarten emellan Örebro till Stockholm befrämjas, vore försedd med slussverk, hvilka höllos tillstängda, och i år ej troddes blifva öppnade derföre, att Slussbyggnaden skulle repareras och för hvilket ändamål en ny provisionel damm vore inrättad för vattnets uppehållande.
Men emedan förberörda Kongl. Kungörelse af den 15 December 1854, hvilken varit föranledd af Rikets Ständers, uppå hemställan af Slats-Uts/ollet, vid då alslutad riksdag i underdånighet gjorda framställning, medger befrielse för backstugusittare och inhyseshjon allenast från mantalspenningar, samt Herr Prosten Sondén uti särskildt yttrande före remissen af motionen förmält egentliga ändamålet dermed vara att få bestämdt, hvilken person hör betala mantalspenningar, och hvilken bör åtnjuta befrielse från denna skatt; så och enär Bevillnings-Utskoltet af det medelbara inflytande en sådan förklaring af den åberopade Kongl. Kungörelsen må utöfva på dithörande beskaltliingsliågor icke ansett detta ärende blifva kan förligt lill något af dem, hvilka enligt 70 § Regeringsformen och 31 § Riksdags-ordningen utgöra föremål för Bevillnings-Utskottets handläggning, lår Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdags-ordningen, förenämnda motion vördsamt återlemna, för den åtgärd, som i sislåberopade paragraf föreskrilves. Stockholm den 19 December 1862. Bill. till R. St. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1862. Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. I N:o 4. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1803, kl. 11 f. m. Betänkande, angående kurhusafgiflen. Sedan Kongl. Sundhets-kollegium, med öfverlemnande af summariskt sammandrag af från samtliga länen, med undantag af Upsala, Skaraborgs, Elfsborgs och Malmöhus, inkomna redogörelser för länslasarettens och kurhusens inkomster och utgifter under år 1860, upptagande kurhusafgiflen för året till 243,638
Om man nu vill förklara stadgandena i de båda §§:na af Riksd.Ordn.; huru kan man göra det annorlunda än på det sätt, alt 87 §.'ns stadgande rörlde Const.Utsk. endast och allenast afser den motionsrätt, som tillkommer detta Utsk. enligt grundlagarna, och hvilken är bestämd dels i Reg.F:n och dels i 29 §:n Riksd.Ordn.? Mig synes alltså, alt den återremiss till Const.Utsk., hvilken af åtskilliga ledamöter blifvit yrkad, icke skulle tjena till någonting; ty Const.Utsk. kan icke behandla målet till det resultat, sorn desse ledamöter önskat, äfven om Utsk. dertill vore benäget. Tiil följe af denna min anmärkn. tror jag icke att någon återremiss kan komma i fråga. Man vill hafva en återremiss, för att få utredt, hvilka de personer äro, som här böra stallas till något slags ansvar i ett elles annat hänseende Huru kan man önska det, då Const.Utsk. bestämdt yttrat, att alla Konungens rådgifvare skola entledigas? Har icke Utsk. derigenom bestämdt uttalat sin önskan? Jag tror Ges la September f. m. 3Si ej att den bestämdare kan uttalas. 107 §:n Reg.Fm innehåller icke någon anleda, för R. St. att återremittera så beskalfade ut!åt:n som detta. Af allt detta synes mig följa, att en återremiss ur olaglig och stridande emot grundlagarna, hvarföre jag för min del icke tror att den kan komma i fråga, och då den ej kan komma i fråga, så förstår jag icke, att man kan göra något annat, än lägga hela detta besynnerliga arbete till handlingarna, hvarpå jag begär Hr Landtmts proposition. Hr Hjerta, Lars: Mig förekommer det, såsom hade denna fråga led t till någon digression från det egentliga öfverläggningsämnet.
Utskottet, som i sitt förra Utlåtande i ämnet omnämnt, att ett från Kongl. Danska Regeringen afgifvet Betänkande, rörande Sundska tullen, blifvit öfverlemnadt till Kongl. Commerce-Collegium , för att deröfver sig yttra, är nu, efter lagen kännedom af en från Svenska sidan aflåten replik, till besvarande af Kongl. Danska Regeringens i berörde Betänkande gjorda framställningar, i tillfälle att upplysa, dels att skälen, som å Danska sidan blifvit använde till vederläggning af de slutföljder, man å den Svenska anfört, innefattas i följande 3:ne hufvud-puncter, nemligen; 1:0 att Sverige icke har orsak att beklaga sig öfver det sätt, hvarpå Suudska tullen af Danmark utkräfves, så länge det behandlas lika gynsamt, som andra privilegierade Nationer; Bill. till fl. St. Be sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 11 2. 2:0 alt Christianopelska Tariffen och Tractalen af år 1701 icke äro att anse såsom fullkomligt gällande, och i synnerhet att nämnde Tractats 3:die Artikel icke kan åberopas såsom stöd för Sveriges anspråk; samt 3:0 att den Danska Tariffen, benämnd deri gällande, bör tjena lill grund för Sundska tullens erläggande; dels ock att af meranämnde från Kongl. Danska Regeringen aflålne Betänkande vidare slutes: a) att Danmark anser Tractaten af år 1701 icke kunna betraktas såsom varande i full kraft, ej ens i afseende på Nedcrländerne; b') att
Dessa förslag blefvo, efler skedd omröstning med Bine rosters pluralitet af Utskottet förkastade, men då jag icke destomindre tol far alt anse dem välgrundade och öfverensstämmande med lidens fordringar, yågar§ jag dessa förslag vördsammast underställa -Rikets Ständers pröfning/’ Herr Friherre T'ersmeden, Herrar af Billbergh, Peijron och Borman hafva instämt i det uti ofvanstående reservation intagne förslag, att Pirejjende-pastprat, Comministraturer och andra Prestsysslor böra skiljas ifrån alla Lärare-befattningar vid Skolor, samt alt ersättning derföre må tagas af Elementära-Läroverkens disponibla tillgångar; samt af Doctor /föwr/m: ''Hufvudsakligast för att fästa uppmärksamheten på de egna och besynnerliga förhållanden, hvarunder denna fråga uppkommit, och af Utskottet blifvit utsträckt vida öfver och utom Kongl. Maj.'ts Nådiga afsigt, är det jag begagnar reservations-rätten. Mina uppgifter åro hemtade ur. det Stats-Råds Protoeojl öfver Ecclesiastik-ärenden, hvilket finnes bifftgadt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Stats-Yerkets tillstånd och behof af den 22 Jan. i834* Den summa af 42,000 R:dr, sorn Kongl. Majit äskade och Rikets Ständer ■beviljade till lpnförbättring för Elementar-Läroverken, var berntsd från Liäroverks-Cpmitiéens förslag och beräkningar, samt det inbördes förhållanda emellan behof och tillgångar densamma uppgifvit.
Innan Revisorernc ingått i granskning af UtredningsStyrelsens förvaltnings-åtgärder hafva de, på sätt RevisionsBerättelsen pag. 27—3i innehåller, fullständigt upptagit de flera Nåd. föreskrifter, som blifvit Styrelsen meddelade i afseende på ett af hufvudföremålen för dess verksamhet, eller realisationen af Inrättningens öfverflödiga spannmålslager; och hafva Revisorernc uppgifvit resultatet af förvaltningen i denna 3o8 S tats-Utskott ets de! sålunda: att behållningarne uti Kronans Magazin vid slutet af Augusti månad år 1825, eller efter nära 1års förlopp, voro obetydligt minskade oell att med hänsigt till den intägt sorn förmodades komma att äga rum medelst 1825 års Räntesäds lefvererande in natura, med visshet kunde föreses, att Kronans Spannmålsförråd den i April 1826 skulle vara lika betydliga om ej större än vid Utredningens början. Ehuruväl det är att förmoda att en del af de förluster sora äro en följd af alltför stora Magazins-behållningar och hvilka äfven till icke obetydlig grad drabbat Magazins-fonden icke inträffat, om utredningen af denna inrättning, sedan dess upplösning var beslutad, med mera skyndsamhet fått verkställas; anser Utskottet hvad Reviiorerne i detta hänseende anfört, ej föranleda till någon framställning, enär R. St:r sjelfve yttrat sig om nödvändigheten af en varsam öfvergång ifrån det förut följda systemet vid Magazins-förvaltningen samt förhållandet numera i öfrigt är helt olika. Beträffande det af R. St:r vid 1823 års Riksdag hos K. M:t i underdffiet anmälte samt af K. M:t i Nåder gillade förslag till inrättande af Sockneeller DistrictMagaziner uti Gefleborgs, WesterNorrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens, tillika med Stora Kopparbergs och Wermlands Län och till hvilket ändamals befrämjande ett låneunderstöd af 60,000 T:r Råg) Korn och Hafre af R. St:r an vistes på Allm.
» Nej, det finns ingenting mer förödmjukande än att se fattig ut bland rika kvinnor. » &amp; o c h sålda. Bosättningsaffärer. Men hennes man fick en idé. » Så dum du kan vara! Gå till din goda vän fru Forestier och bed henne låna dig hvad du behöfver. Du är tillräckligt nära bekant med henne för att kunna göra det. » » Du har alldeles rätt! » ropade hon utom sig af glädje, » och j a g som inte tänkte på det. » Dagen därpå gick hon till sin väninna och anförtrodde henne sitt bekymmer. Fru Forestier öppnade strax ett skåp med spegeldörr och tog fram ett stort skrin, som hon lämnade henne. » Välj nu, kära vän! » sade hon. En mängd armband var det första hon fick se, så ett pärlhalsband, därefter ett venetianskt kors af guld och ädelstenar, ett beundransvärdt arbete. Hon profvade smyckena framför spegeln, tvekade, kunde icke bestämma sig för att lägga dem tillbaka och frågade alltjämt: » Har du inga andra? » » Jo visst. Se själf efter. Jag vet inte hvad du kan tycka bäst om. » Med ens upptäckte hon ett präktigt diamanthalsband i ett svart sidenetui, och hon kände, hur hjärtat började slå häftigt af ett oemotståndligt begär. Händerna darrade, när hon tog i det. H o n fäste det kring halsen utanpå klädningen och stod hänryckt inför sin egen bild. Sedan frågade hon, ängslig och tvekande: » Kan du låna mig detta — endast detta? » » Ja, så gärna! » Hon föll sin väninna om halsen, slöt henne häftigt till sig och skyndade sedan bort med sin skatt. Festdagen var inne. Fru Loisel väckte allmän beundran. H o n var vackrare än alla andra, elegant, behaglig, strålande af glädje. Hon var föremål för alla herrarnes blickar, de frågade, hvem hon var, och täflade om att få bli presenterade. Alla ville dansa med henne. Hon väckte äfven ministerns uppmärksamhet.