Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 81, i anledning af väckta frågor dels om inrättande af ett serskildt styrelseverk för vården och tillsynen öfver de offentliga undervisningsverken samt dels om tillsättande af ständiga revisorer öfver rikets elementar-läroverk. Bifölls. N:o 82, i anledning af väckt fråga om ändring i nu gällande föreskrifter för stämmo-böters fördelning. Bifölls. N:o 83, i anledning af väckt fråga, att ett eller två kronohemmau måtte åt hvarje församling upplåtas till beredande af bostad åt skollärare samt uppförande af fattighus-byggnader. Bifölls. N:o 86, i anledning af väckt fråga om förändrade organisation af fattigvården i riket m. m. Bifölls; Sa mt Prot-utdrag den U September 18&8. 697 samt Statsoch Bevillnings-utskottets utlåtande ]N:o 87, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 62 angående vissa ifrågastälde förändringar i beskattnings-väsendet samt uppbördsoch redogörelse-verket. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogs Stats-utskotlets memorial N:o 315. med förslag lill voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande eftergift å arrendet för Mörrums kronolaxfiske i Blekinge län. Ståndet godkände den i memorialet framställda voterings-proposi tionen. Från Välfl. Borgare-standet. - S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-utskottets utlåtande, N:o 33, i anledning af återremiss utaf memorialet N:o 3i, angående ståndens skiljaktiga beslut, rörande beräkningen af busbehofs-brännerimedlen. Yoterings-propositionen till omröstning i förstärkt Stats-utskott godkändes, och i öfrigt lades memorialet till liandlingarne. S. D. Till Stats-utskottet remitterades en af herr Carl Valey väckt motion om inlösen af lemnade aflysta riksgäldssedlar, till en summa af om-, kring 6o rd:r med medel som befinnas under Riksgälds-kontorets förvaltning Från Hederv. Bonde-ståndet.
Gastropner (»den som tillbakavisar objuden främling»), vallen kring Asgard. Gaumul underjords-älf. Gaut (Gautr), binamn till Oden. Gefion (Gefjun), asynja. Hon är ungmö, och de kvinnor, som dö ogifta, komma till henne. Oden säger i dikten Lokasenna om henne, att hon känner slägtenas öden lika väl som han. En förmodligen svensk eller dansk lokalsaga har berättat, att hon med fyra jätteoxar utplöjde ur svensk mark och förflyttade ett stycke land, som nu är Seland, så att i Sverige en sjö (sannolikare Venern än Mälaren) uppstod, hvars strandinskärningar motsvara Selands strandutrundningar, uddar och näs. Gefion är förmodligen en af Fröjas åtta systrar och dotter till hafvets och segelfartens gud Njord, som bland angelsaksarne burit namnet Geofon. Hon eger ett halssmycke, om hvars åtkomst den försmädlige Loke i Lokasenna berättar en historia, påminnande om en, som i kristen tid diktades om huru Fröja fick Brisingamen. Eder svuros i forntiden vid Gefions namn. Isländingarne under medeltiden jämförde henne med Diana eller Minerva. Gefn, binamn till Fröja. Geirskagul (Geirskögul), valkyria. Geirönul, valkyria. Geirvandil (Geirvandill, »den spjutskicklige»), ett binamn till Ivalde, hvilken var lika ryktbar spjutkämpe som hans son Egil-Örvandil var bågskytt. Geirvimul, en underjordsälf, som hvälfver vapen i sina böljor. Geiter (»getherren»), binamn till jätten Gymer. Likasom jättehöfdingen Beles (»skällarens») män förestälts utrustade med hufvuden, påminnande om hundens, har Gymers antagligen haft ett utseende, som i ett eller annat afseende påmint om bocken. Ett annat binamn till Gymer är Gullner. Geld (hos Saxo Gelderus), binamn till Slagfinn-Gjuke.
Enligt erhållnaremissen, har AdvocatFiscalsEmbetet i laga ordning utfört målet och afgifvit slutpåstående, deröfver Häradshöfdingen blifvit börd; hvarefter Kongl. HofRätten, vid målets pröfning, medelst Utslag den 10 Febr. i836, sig utlåtit, att emedan, efter det Skeppai’en Johan Nyström, genom Wermdö Skeppslags TingsRätts den 4 October i833 gifna Utslag uti ett mål emellan Drängen Kjellström och Nyström, angående ärerörig beskyllning, blifvit för ett oqvädinsord fälld att böta tjugufyra skillingar Banco, Häradshöfdingen låtit sig till last komma, att hafva utfärdat origtig saköreslängd för samma års Hösteting i så måtto, som Kjellström, istället för Nyström, derå blifvit uppförd att plickta nämnde belopp, eller att, i brist af tillgång dertill, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarigenom händt, att Kjellström, hvilken berörde böter icke erlagt, är vorden, för undergående af fängelsestraffet vid vatten och bröd, genom vederbörande Kronobetjenings försorg, till Stockholm inforslad och hos Konungens Befallningshafvande inställd; ty och då den origtighet, som sålunda befunnits uti den af Häradshöfdingen, å Embetets vägnar, underskrifna saköreslängden, den han låtit till vederbörande utlemna, innefattade ett af vårdslöshet tillkommet fel i HäradshöfdingeEmbetets utöfning, funne HofRätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, skäligt döma Häradshöfdingen, att derför böta 3o Daler Silfvermynt med Tio R:dr B:co, samt förpligta honom, att författa en med Skeppslags TingsRättens Utslag öfverensstämmande saköreslängd, och densamma vederbörande tillställa; men hvad åter angick AdvocatFiscalsEmbetets yrkande, det Häradshöfdingen måtte (
Stupade ock denne samme Meurlingen sedan här vid Storkyro, men det fick jag icke veta förr än flere år derefter. Denne unge Meurlingen sade nu åt mig: „nå, Magnus, kan du tiga som förr, så skall du få veta nytt.“ „Nå hvad?“ sade jag. „Jo att vi skola slåss mot ryssen, om Generalens vilja går fram. De ha skrifvit från Sverige att Generalerna här vilja skona skinnet, att de nu borde hålla stånd mot fienden, efter de nu ej borde klaga öfver brist på folk, sedan hela landet vore uppbådadt att „gå man för man, med värjor, spjut och bössor,“ som det heter, att försvara sig och de sina, och nu är Generalen arg.“ „Bra,“ sade jag, „bättre nytt hade du ej kunnat ge.“ „Men,“ sade han, „elakt skall jag ock säga. Generalen skickade i går folk till häst och på skidor för att recognoscera, men de blefvo tagna allihop.“ „Nå, och Generalen fick ingenting veta?“ sade jag. „Nej, det kan du förstå.“ Låddes då om ingenting; men om aftonen sade jag åt några Malaxare och Storkyrobor, som jag kände: „gossar, låt oss gå på parti och hemta nytt om fienderna åt Generalen.“ Tog strax en bondrock på mig och så smögo vi oss på färd. Det var natten mot den femtonde Februari, och kölden bet hvasst. Men mina karlar kände vägarne, och så voro vi ryssarne på lifvet, innan de visste något af. Men som vi oss öfver en liten slätt just bakom deras posteringar smögo, blef en skyltvakt oss varse, ropade oss an och gaf eld. Vi gåfvo eld tillbaka, men nu blef larm i lägret hos ryssen. Visst trodde de sig ha hela vår armée i nacken, ett sådant trumlande och tumult blef det på alla sidor; men vi makade oss undan så fort vi kunde, och kommo med två mans förlust hem igen.
Bonde-Ståndet, som den 27 Oct. lernnät bifall till Stats, Bancooch LagUtskottcns i ämnet afgifne Betänkande N:o 54y, och sålunda redan stadgat, att dylika AssignaLioner må ställas å mindre belopp till och med 20 Bd., fann sig destomindre kunna delta beslut frånträda, som BondeStåndet i allo giliade de grundsatser, Herrar Hjertås, Grefve Schwerins och Munk af Rosenschölds ProtocollsUtdraget följaktlige Reservationer innehålla. S. D. När nu å nyo föredrogs LagUtskottets den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 2(4, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 186, om ändring af 17 Gap. 8 §. Handelsbalken, m. m., fann BondeStåndet, som bifallit första Betänkandet, för godt antaga de i sednare Utlåtandet föreslagna rättelser. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos nedannämnde den 3 och 6 dennes på bordet Trot. Ut dr, d. ia Arov. igs3. 95 lagde Memorial och Betänkanden, nemligen: Statsoch Banco-Ulskottens: N:o 579, om förskott å anslaget för Götha Canal. Bevillnings-U tskottets: ]NT:o 53, om restitution af Tull eller så kallad Drawback. N:o 54, om Tullfrihet för Salt och Sill. ]ST:o 55, om Dupplett-Post-Charlors insändande genom Magislraterne. Lag-Utskottets: N:o 2o3, 0111 vidtagande af en ytterligare anstalt till förekommande af fångars flykt. ft:o 216, om ett ökadt Cancellistarfvode. fS Prot, Ut dr, d, 10 Nov, t8 23 Lagsamt Allm. Besvärkoch Ekonomiutskottets: N:o 215, om afskaffande af Bergs-TingsRätter. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets:
De gingo genom en smal, kort gata, Edmée ej såg namnet på, och kommo till en rund, öppen plats, hvarpå, midtemellan apotekares och kvacksalfvares stånd, öfverklistrade med sönderrifna, prålande plakater om deras underkurer, reste sig en målad träobelisk — ett rätt tarfligt monument öfver sansculottsegern den 10 Augusti. — Se dig väl om, sade Madame de Châteauneuf med ett egendomligt leende. — Här är ju ingenting att se, hon spärrade upp ögonen. Hvar är vi? — På Place des Victoires. Hon tystnade och såg nästan högtidligt på Edmée, som frågande hade vändt sig emot henne. Derpå hviskade hon med låg, rörd stämma: — Detta var engång Place Royale — Feuilladernas stolthet. Din farfars farfar, hertig de La Feuillade, lät bygga den till Louis XIVs ära. Jag mins, när kungens staty stod der — hon pekade på obelisken — och min mor har berättat, hur på hennes tid facklorna alltid brunno omkring den. Hon skakade vemodigt på hufvudet och såg ut framför sig, försjunken i minnen från fordom. Och då hennes brorsdotter ännu fortfor att tiga, sade hon, i det de långsamt började gå tillbaka genom Rue de La Feuillade: — Åh, Edmée, det hade varit en annan tid för dig att komma till Paris! Edmée hade rynkat ögonbrynen, som i smärta eller bitterhet. Nu log hon, i det hon såg upp på sin faster, och sade högt med sin klara, klingande stämma: — Place des Victoires är egentligen ett lika vackert namn som Place Royale. Min farfars farfar, marskalken, som var en tapper herre, skulle visst ej haft något deremot. Segerns gudinna är ju nu Frankrikes suverän Men gudskelof, tillade hon och knäpte händerna, att ingen fann på att kalla den Place du Dix-Août! På hemvägen gjorde de ännu en obetydlig omväg och körde förbi Place de la Concorde, som Förste Konsuln nu befallt att Place de la Révolution skulle kallas.
Då blef mycket taladt om konungens giftermål, och han sjelf gick ofta till jungfru-stugan, för att se huru det led med profvet. Men när konungen kom in, stod väfven alltid stilla, och ingen arbetade på virke-stolen. Detta föll konungen sällsamt före, och han sporde den främmande jungfrun, hvi hon aldrig väfde när han var derinne. Jungfrun undskyllade sig, och svarade med list: »Herre! jag är alltför blyg att kunna arbeta, me’ns du ser uppå.» Konungen lät sig nöja med detta svar, och det stod så icke långt om länge, förr än väfven var färdig. Den främmande jungfrun skulle derefter tvätta fläckarne ur prinsessans arme-linn; men det gick henne som det gått de andra, ju mer hon tvådde, dess mörkare blef klädet. Häröfver bar jungfrun en stor harm, och visste inte rätt huru hon skulle bete sig. Då hände sig en dag, me’ns hon var ute, att den förklädda prinsessan satte sig ned att två hand-klädet, och som hon lade hand dervid, blef fläcken genast mindre. När så jungfrun kom tillbaka, och märkte hvad som händt, blef hon väl tillfreds, och sporde hvem som hulpit henne. Konunga-dottern ville i början icke yppa huru det var, men måste omsider bekänna sanningen. Nu blef jungfrun öfvermåttan glad, och satte prinsessan att tvätta på hand-klädet; men ingen visste att det var tärnan, som tvättade i sin matmoders ställe. Der gick nu åter ett stort rykte öfver hela kungs-gården, att den främmande jungfrun tvådde fläckarne ur klädet. Då blef mycket taladt om konungens giftermål, och han sjelf gick ofta till jungfru-stugan, för att se hvad det led med profvet. Men för hvar gång konungen kom derin, stod arbetet alltid stilla, och ingen tvättade på klädet. Detta föll honom sällsamt före, och han sporde hvi den främmande jungfrun aldrig tvättade när han var inne. Jungfrun undskyllade sig, och svarade med list: »Herre, Konung! icke kan jag tvätta duken, när jag skall hafva röda guld-ringar på fingrarne.»
Majit ingifven skrift, innefattande anhållan, att föringsmedlen tillika med andra för sjöfolks understödjande anvisade medel mätte pä sjömanshusen i riket Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 113. 13 fördelas till förstärkande af deras gratialfonder, jag härmed ber att i underdånighet få underställa Eders Kongl. Majits nådiga pröfning. Af dessa handlingar behagade Eders Kongl. Majit inhemta, att, om än åsigterna i afseende på den ifrågaställa pensioneringens verkställande äfvensom vilkoren för pensionernas åtnjutande varit hos vederbörande i viss mån skiljaktiga, alla likväl öfverensstämmande vitsordat nyttan och behofvet af en pensions-anstalt för sjöfolket; och torde, i betraktande af den stora vigt för fäderneslandet, att en sådan anstalt varder med det snaraste åstadkommen, Eders Kongl. Majit finna skäl att till Rikets ännu församlade Ständer aflåta nådig framställning angående de åtgärder, hvilka pröfvas för det afsedda ändamålet erforderliga. Beträffande grunderna för anstaltens organisation hafva Sjömanshus-direktionerna i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand, i enlighet med dervarande skeppsredares samt sjökapteners och kofferdiskeppares uttalade mening, uttryckligen afstyrkt en för hela riket gemensam pensionsinrättning och hemställt, att de medel, som kunde för den afsedda pensioneringen blifva tillgängliga, måtte till vederbörande sjömanshusdirektioner varda aflemnade till förstärkande af de utaf sjömanshusens redan befintliga tillgångar bildade understödsoch gratialfonder.
Förslag i berörde syftning väcktes jemväl vid sista riksdag, och Sta tsUtskottet, som då behandlade frågan, afstyrkte förslagets bifallande, på grund deraf, att det icke blifvit i ringaste måtto utredt, hvarken huru stor kostnad för arbetets utförande skulle komma att erfordras, och att detsamma vore med fördel verkställhart, eller att något bolag vore villigt att verkställigheten sig åtaga; och att utom det outredda skick, hvaruti frågan sålunda befunnit sig, det syntes möta svårighet att, sedan ett af de förut varande större inloppen lill Stockholm nyss der förut blifvit med stor kostnad igenfyldt, tillvägabringa öppnandet af en annan ny farled. Af enahanda skäl, och då motionären icke framställt frågan i ett så utredt skick , att Utskotten kunnat deraf hemta ledning för uppskattande af det Statssamt Allni. Besv.-och Ekon.-Utsk. UtlåtandeN:o 7. ifrågavarande företagets nödvändighet eller kostnaden för dess verkställandej samt då Utskotten icke äro i tillfälle att bedöma följderne för Stockholms Sjöförsvar af förslagets sättande i verket, och om icke sådant skulle göra nödigt att uppföra befästningar, för tryggande af jemväl detta inlopp, få Utskotten tillstyrka, att Friherre Cederströms ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 1 November 1844- N:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 N°v, kl 2 e. m. Utlåtande, i fråga om en låne-fond till jordbrukets förko fr ande. Uti en hos Hederv.
På så många oomkullstötliga grunder har förnuftets, lagens och moralens förenade domstol funnit skäl att förkasta denna, snart sagdt, afskyvärda inrättning, åtminstone en ibland mennisko-snillets vederstyggligaste uppfinningar; låtom nu dertill erfarenhetens lifligare talande och deltagandets hos oförderfvade menniskor oemolståndligare bevis, äfven få uttaga sin rätt Föreställom oss dessa inom årloppet tusendetals, inom några få år, milliontals menniskor, som, oftast genom tungt arbete, med svett och möda, lifnära sig och de sina, och genom försakelsen af kanske det nödvändigaste, hopspara några skilling, som till egen eller till makas och harns vård och lifs-uppehälle, under det en oförutsedd sjukdom inträffat, så väl behöfts, men då icke mera finnes, ty tillfället har lockat till försök att få den besparda penningen förökt, och detta hopp har fört honom till ett Nummer-Lotteri-Kontor, och med detsamma till förlusten af det lilla han ägde och derutöfver af ep eller flere arbetsdagar, jemte den säkra förtjensten der - 44° Den 20 November. af. Förbittringen, icke blott öfver förlusten af sin bespärda och nu så nödvändiga penning, utan ock af sin försummade arbetsförtjenst, uppfordrar honom att söka tröst mot så många motgångar, och denna tröst tror han sig finna på krogen, defhraim vinet bringar honom att, så långt det är möjligt, anlita krediten eller, i brist deraf, pantsätta den ena klädespersedeln efter den andra. Samma vinstbegär, samma förlust, samma behof af tröst på krogen och i brännvinet, anlitande krediten eller pantsättande sina kläder, gör efter liand den förut välmående arbetskarlen nödställd, utblottad, utsupen oell förtviflad: nu öppnar sig en icke lätt öfverskådlig bana för de tärande beliofvens och förtviflans rysliga följder. Jag bör icke och vill icke framställa dem i bela deras ytterliga, fasavächande gestalt; icke omnämna de grofva brott af hemgång, sjelfmord och mord af hustru och barn, sorn de någon gång föranleda.
Sländerne vid sednare riksdagar hafva fortfarande erkänt nödvändigheten af att afskaffa missbruken, men förklarat orsaken, hvarföre de då måst bibehålla dem, vara bristande medel. Mig synes att åtminstone detta hade bort äfven nu vara det enda skälet för afslag å den K. proposiu. Med den aktning, som R. St. äro skyldiga sig sjelfva, öfverensstämmer föga att, då de anhållit om K. M:s nådiga propos. i delta hänseende, riksdag efter annan icke göra afseende på sin egen underdåniga begäran. Förmodligen är det dessa R. St:s föregående egne åtgärder, som orsakat att Konungens rådgifvare kunnat anse sig frilague ifrån skyldigheten alt med ett enda ord på della rum understödja K. M:s nådiga propos. vid denna riksdag. Jag har visserligen hört att första delen af Ulsk:s betänk. blifvit bifallen, men tillstyrkandet i denna del af betänk, är så ofullkomligt att det på långt när icke innefattar ett fullständigt bifall till hvad K. M. proponera!. Här komma säkerligen under stundande dagar att anslås åtskilliga lönetillökningar; men månne det innefattar någon konseqvens, någonting som man kan kalla riktigt, att icke först börja med att borttaga sådana afgifler på de redan anslagne lönerne, som åstadkomma att hvad som lill tjenstemännerna anslås icke får af dem behållas. Mig synes att man i första rummet borde tänka på alt tjenstemännen finge åtnjuta hvad åt dem redan blifvit bestämdt, så att man icke toge med ena handen hvad man gåfve med den andra. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan anhåller om propos. på återremiss för bifall af hvad som icke redan är bifallit af den K. proposm. Uppå Den 17 April. 497 Uppå härefter framstäld propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot förevar, punkt af Utsk:s utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda till ålerremiss.
Att den befattning med fastighets »värdering. som Lag-Iltskortet i allmänhet anfelt tillhöra Krono-^ogden, borde u:i Bergslagen tillkomma Bergsbetjemngen. 2:0. Att wärdering ä den i mäk ragne egendomen mätte undwikao. z:o. Akt gäldenär icke maire tillälaS förcflä ställe till AttetioneliS fsrcältande; och 4:0. Att der förr antagne AnctionS sättet genom Upoch A stag icke endast wid de af LagUt ffok - Den 27 November. 1675 ffonet förestagne, uran ock i alla öfrige händelser matie afffaffas och således biörk upstag nyttjas. D5 Lag-Ukffottet pa denna anledning ätertagit ärendet under öfwerwagande, har, hwad 2:dra och z:dje punkkcrne beträffar, llifforiet icke kunnat frångå sikt kill Respective Rike-Ständen insände betänkande, hwilkct llrffoiket förmodar innehålla rillrackeligt gällande ffäl för Desi tstlstyrkia ändring tili förre Författningar. Men widkommande aker den i första punkten gjorde anmärkning, hwaruii äfwen Hederwärda Bonde-Standct, genom ett tillagg sinnes hofwa med Wällöf!.
» Säkerligen har en hvar gjort den erfarenheten, hur vid inträdet i ett rum ofta en känsla af välbehag kommer öfver en, en ande af hemtrefnad fläktar emot en, medan i ett annat, kanske mycket dyrbarare inredt rum ovilkorligen en känsla af köld lägger sig kring vårt hjärta och en tryckt stämning bemäktigar sig oss. Vi veta ofta icke, hvarpå det beror, vårt öga kan ej upptäcka något oskönt, vårt skönhetssinne ingen disharmoni, och likväl fattas ett visst något, för hvilket vi förgäfves söka ett bestämdt uttryck. En förklaring låter lätt finna sig. Hvardagsrummet eller öfver hufvud hvarje bebodt rum representerar en del af innehafvarens fysiska och psykiska lif. Låtom oss blott kasta en blick omkring i vårt rum! Öfverallt träder vårt egna » jag » emot oss, öfverallt stöta vi på egna idéer, egna anordningar; vi se en liten del af yårt själslif, af våra intressen förkroppsligade framför oss — och känna oss hemmastadda. Men om ett rum är inredt efter främmande principer, ofta stelt och obekvämt, emedan naturligtvis modet ej bekymrar sig om individens privata behof och egenheter, då känna vi obehag, ty en främmande, likgiltig ton hvilar öfver anordningarna, om de än aldrig så mycket motsvara skönhetens lagar. Sjunger väl någonsin skalden om luxuösa salonger, om konstnärligt utsmyckade rum? Nej! Men om det enkla landthuset och bondens stuga, om kvarnen och skogshyddan. Måtten 1 alla behjärta det, älskvärda läsarinnor: ett hvardagsrum kan vara enkelt och måste ovilkorligen vara friskt och gladt. Därför: tanken först och främst på hvardagsrummet — sedan på salongen! Hans nåd oeh hennes nåd. » !^j|ag skalle helsa så mycket från hans Dåd Qéfi och hennes nåd oeh be, att herrskapet skulle vara go ' a och komma till herrskapet på kaffe i eftermiddag klockan half fem. » » Tack, snälla jungfru Gustafva!
Om overkställbarheten af deras entledigande, och följaktligen om obehörigheten af anmärkn:r, sorn ej hafva någon laglig åsyftning, gäller för det mesta hvad som redan är sagdt om anmärknlr mot ^ aflidna. Då historieskrifning och ändamålslöst klander böra på redan anförda skäl undantagas; så kunna anmärkn:r, efter 107 §:n, mot redan afgångna rådgifvare icke rimligen hafva något annatsyfte, Transport 32. Den i Juli f. m a5 Transport 32 än det af Riksdagsmtn Hans Jansson i hans reservation sid. 4 oförstäldt uttalade, att förekomma deras återkallande i Konungens råd. Men denna åsyftning har det felet att vara lagstridig. 90 §:n Reg.Frn förbjuder R. St. att befatta sig med embetsmäns tillsättande i andra fall, än grundlagen föreskrifver, och bland dessa är det ifråga var. icke upptaget. 10 §:n ansvarighetslagen, som handlar om afskedade eller entledigade rådgifvare, stadgar för dem enahanda ansvar, som för tjenstgörande, — deribland är ock ovärdigheten att vidare nyttjas i Rikets tjenst, — äfvensom 102 §:n Reg.Fm förklarar, att Konungens benådningsrätt icke sträcker sig till deras återinsättande, hvilka Riksrätten dömt embetel förlustiga. Men i begge fallen skall dom hafva föregått , och någon sådan varder icke ens begärd, om än R. St. skulle gilla Utsk:s samtliga efter 107 §:n gjorda anmärkntr. Följande mot lefvande, afgångna rådgifvare, der de aflidne icke äro nämnde , böra följaktligen ytterligare afräknas, nemi. Om nu alla de öfrige instämt i hans mening, hvarföre har icke Utsk. äfven framdragit dem till R. Sl:s ogillande i dessa hänseenden, så väl som i andra dylika? Har Utsk, velat låta hörsamma förseelse fälla en, men fria alla öfriga, som deri deltagit; så är det, efter min förmening, väld.