Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Nej, nej, gör icke det!” sade Gabriella med en röst, som äfven den minst egenkäre älskare skulle ansett som en borgen för uppriktigheten af hennes bön. Arve kunde ej hindra sig att fatta hennes hand och trycka den till sina läppar. ”Säg att jag får förlåtelse, annars reser jag ej lugn!” Gabriella gjorde några svaga försök att draga handen tillbaka; men sedan den likväl förblifvit några minuter i Arves, ryckte hon den häftigt till sig, i det hon med barnslig öppenhjertighet utbrast: ”Jag tror att vi begge felat – jag är ju ännu Rosenbergs fästmö!” och en blekhet spred sig öfver det sköna ansigtet. Trots sina samvetsförebråelser sväfvade Arve i himlens förgårdar. Gabriellas nästan medvetslösa uppriktighet: ”jag tror att vi begge felat,” uppfyllde honom med de sällaste aningar. Det skulle varit grymt, ja ovärdigt, att göra en enda fråga vidare. Blott tiden kunde lösa det öfriga, och han föresatte sig att icke åter blottställa sig för en så farlig frestelse, innan de tre åren gått till. Att nu vänta, om det än vore aldrig så länge, föreföll ju ingalunda svårt, sedan han hört Gabriellas ljufva ord och sett hennes rörelse, en sådan rörelse! Arve hade styrka att stiga upp och att under någon förevändning gå ned till jakten, för att ej öka den älskades förvirring och förlägenhet. I sitt hjerta tackade honom Gabriella för denna grannlagenhet. Men det gick ändå icke så lätt att komma till sinnesjemnvigt; det var något så obeskrifligt underligt och qvalfullt, men likväl ljuft, att hon hvarken ville eller förmådde reda sina känslor. Dock ett insåg hon: att hon måste vara mera försigtig. Om Anton – om någon af – hon rodnade och bäfvade vid blotta tanken att någon kunde få veta hvad som förefallit mellan henne och Arnman. Ty ehuru hon kände sig öfvertygad att Rosenberg icke mera fanns bland de lefvande, så var hon likväl ännu hans – men om han återkomme till hösten, vid tredje årets slut, då ... för första gången tänkte hon icke med glädje på sitt bröllop: Arnmans bild trädde emellan. ”O, de olycksaliga tre åren!” suckade hon.
Då den af Herr Grefve Taube föreslagna förändring i rubrikernes uppställning genom de i afseende å vissa sockerslag obestämda begreppen »raffineradt» och »oraffineradt» möjligen skulle föranleda missförstånd vid taxans tillämpning, samt de nu gällande tullsatserne 5 sk. per skålp. å topp-, kandioch kaksocker med liera sockerslag destomiudre kunna anses innefatta förbud, som under år 1852 icke mindre än 852,309 skålpund af dessa sockerslag blifvit förtullade, oberäknadt 199,802 skålpund diverse slag socker, som såsom strandadt förtullats, hvarmed jemväl ett likartadt förhållande eger rum i afseende å socker-sirap, då deraf under nämnde år blifvit emot nu stadgad tull införde 256,730 skålp.; så, och med afseende både å den korta tidrymd som förflutit, sedan inhemska sockertillverkningen, emot nu stadgade tullsatser, berölvades förbudsskyddet, och å den införsel som ifrån Norrige kan verkställas, emot endast hälften af den i taxan stadgade tull, finner Utskottet sig böra hemställa, att nu gällande tulltaxas bestämmelser i afseende å Socker och Sirap må oförändrade bibehållas. Beviltnings-Vlskottets Betänkande, N:o 3. 53 Herrar Hjerta och Schvan samt Riksdags-fullmäkligen Johannes Nilsson hafva Spanmäl. föreslagit, att införsels-tullen å Spanmäl alla s/a" skulle till hälften af nuvarande belopp nedsättas, hvarifrån Herr Schwan dock undantagit tullen ä hvete.
Jag har icke något att vidare tillägga. Jag är viss, att Utsk. tar mitt förslag i behörigt öfvervägande, och om äfven bifall dertill icke skulle tillstyrkas, är jag dock tillfredsssä11 d öfver att hafva framkallat interessanta och upplysande omdömen i ämnet. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att ännu en gång få taga R. o. Ad:s tid i anspråk uti detta ämne. Då jag upptog Hr Le fr ens yttrande cm orsaken till vår myntbrist och näringarnas dåliga ståndpunkt, gjorde jag det för att bringa Hr Lefren till någon billighet emot R. St.; men jag fruktar verkligen, att motsatsen blifvit en följd. Hr Lefren har uppgifvit, att orsakerna till penningebristen äro R. St:s envälde i Ranken samt den ombytlighet i grundsatser, som visar sig i våra författningar. Dessa utgå dock från enväldet hos den andra Statsmagten, och vi hafva således erkänt, att envälde finnes hos begge Statsmagterna; men han bar på det sätt tiIIskrifvit Ii. St. skulden för det ofördelaktiga af båda envaldenas verkningar, att lian sagt, att Regeringen i det ena fallet icke kunnat emotstå Ständernas handlingssätt, och att hon i det andra varit nog facil för att ej så ihärdigt, som sig bort, afslå R. St:s önskningar. Jag vill blott utbedja mig någon billighet emot Ständerna. Hr Lefre'n har citerat vindkasten från dem vid i8i5 och 1023 årens riksdagar. Jag väljer ungefärligen samma tidpunkter för att visa vindkastningen från den andra Statsmagtens sida. 1809 bestämde Ständerna en amorteringsfond åt Banken; 1815 upphäfdes delta på Regeringens begäran1818 önska* de Regeringen, att disconten skulle öfvertagas Banken; 1823 af Götha canal. $Ian torde icke böra frånkänna Regeringen all delaktighet i dessa vindkastningar.
Men så se också invånarne i sådana rum bleka ut. Men äfven detta är j u den » fina färgen ». Som om inte ett friskt, rödblommigt ansikte med hälsans prägel vore en vackrare anblick, om än mera sällsynt. Månne icke detta oupphörliga utestängande af dager och ljus bär en del af skulden till denna blekhet. Våra nerver, som så våldsamt anlitas af den oroligt pulserande tidsströmningen, borde först och främst erhålla sina bölsobrunnar: ljus och luft. Men af båda dessa, lilksom af den tredje i förbundet, vattnet, få de ofta allt för litet. Vi se blott på växten, hur den sträfvar till ljuset och hur den, då den är undandragen detta, med all makt tänjer o c h sträcker på sig, tills den nått ljuset för att i dubbel rikedom ånyo utveckla sina blad. Har människan icke ännu mera behof af det för att vara frisk? Ett barn har vid sitt inträde i lifvet full rätt att få del af ljuset o c h bör icke, såsom oftast är fallet med de stackars dibarnen, hänvisas åt underjordens mörker. Afundsamma schalar och förbängen, sufletter och sänghimlar, bvarmed barnet pjåskande omges, utestänga dess blick från dagern. Och när det ändtligen får del af de gyllne ljusfloderna, måste barnet bländadt sluta ögonen. Hvilket välgörande inflytande utöfvar ej dagsljuset på de sjukas själstillstånd och lynne, hvilkas fantasi feberaktigt uppjagas af det nattliga mörkret, hvilkas drömbilder genom detla bli allt oroligare och mera ängslande. Huru plågas ej de ögonsjuka genom att undandragas ljuset. Mörk cell var förr ett allmänt, mycket hårdt fängelsestraff. Och hur ofta förefaller oss ej en sorg, ett bekymmer eller en förargelse ökade genom nattens skuggor, som dagen med sitt harmoniska inflytande på själ o c h sinne mildrar o c h skingrar? Ljuset upplifvar vårt mod och ökar förtroendet till våra krafter. Därför borde vi under en årstid, då dagsljuset är oss så mycket spar sammare tillmätt, betänka hvilken härlig himlagåfva blifvit oss skänkt med ljuset.
Hvad slutligen angår den sista arten af lägre Skolor, bestående endast af de tvänne nedersta klasserna och försedda med 1 Rektor och 1 Kollega, hvaribland Eders Kongl. Majit uti sitt förslag upptagit de under N:o 5 uppräknade dels redan befintliga, dels nya Skolor jemte pedagogierna, hafva Rikets Ständer, som angående pedagogierna skola här nedan anmäla sitt beslut, ansett de af Eders Kongl. Majit föreslagne läroverk böra till ifrågavarande klass hänföras, dock med undantag af Eskilstuna och de alternativt föreslagna Jacobs eller Clara, Catharina eller Maria Skolor i hufvudsladen, om hvilka läroverk Rikets Ständer förut sig yttrat, men med tillägg, i enlighet med hvad Rikets Ständer jemväl redan anfört, af Nicolai församlings Skola i Stockholm, äfvensom af föl jande Skolor, nemligen en i Ronneby köping, hvilken Rikets Ständer i anledning af inom Riks-Slånden väckt förslag funnit behöflig, med afseende dels å köpingens folkmängd, uppgående till 1,800 personer, dels ock å alståndet från de närmast belägna städernas Skolor; en i Marstrand och en i Norrtelje, af hvilka släder den förra redan eger en ibland Elemenlar-Läroverken uppförd Skola, hvilken synes fortfarande böra på stal bibehållas, och Norrtelje har en pedagogi med betydligt antal lärjungar, samt en i Lidkö - 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 222. ping, hvilken pedagogi jemväl, bade i lärjunge-antal oell i afseende på undervisningens utveckling, står betydligt framom de flesta öfriga. Rikets Ständer hafva således beslutat, att å stat uppföra Skolor med 1 Rektor och 1 Kollega för Norrtelje, Söderköping, Lidköping, Askersund, Sölvesborg, Ronneby, Strömstad, Marstrand, Oscarshamn, Arvika, Luleå eller Piteå, samt Nicolai, Adolf Fredriks, Hedvig Eleonor*, och Ulrika Eleonor* församlingar i hufvudstaden, med de vilkor för läroverken i Norrtelje och Lidköping, som bär ofvan, i Iråga om Christinehamns pedagogi, omförmälas.
M:t i nåder föreslagit alt samma afgift måtte till oförändradt belopp och med enahanda vilkor, som vid sednaste riksdag af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa riksdag slutas; och hafva Rikets Ständer, efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit af E. K. M:t i nåder framställdt, funnit skäligt att, till veneriska smittans hämmande och botande, bevilja en kurhusafgift, alt fortfarande lill och med det år, då nästa riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person, för Stockholms stad med högst sexton skillingar och minst en skilling, samt inom öfriga delar af riket med minst en skilling och högst fem skillingar, hvilket sednare maximum dock inom de lasarettsoch kurhus-distrikt, der lasarettets och kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, må kunna höjas till sex skillingar, allt banko, lika för alla betalande inom hvarje kurhus-distrikt, efter dess behof, under enahanda vilkor och stadganden i och för verkställigheten, som vid sistförflutna riksdag ldefvo bestämda och uti Kongl, kungörelsen den 17 November 1848 innehållas. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 16 April 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 16 April 1851. Preste-Ståndet — 16 Borgare-Ståndet — 16 Bonde-Ståndet — 16 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändringar i afseende på inrikes brefvexlingen.
Å ena sidan har man nemligen ansett syftemålet endast kunna vinnas genom inrättande af förmyndarekamrar öfver allt i landsorterne, hvaremot man, å den andra, trott skärpta kontroller å förmyndare vara tillfyllestgörande; och vid 1834 års riksmöte segrade jemväl den förra åsigten; hvadan Stäuderne, under åberopande deraf att en säkrare kontroll å förmyndare, än deri, som egde rum till skyddande af omyndiges egendom, vore af behofvet påkallad, samt att inrättandet af förmyndarekamrar syntes kunna befordra det åsyftade ändamålet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo att förslag till förmyndarekamrar måtte af dertill utsedde skicklige personer utarbetas, ock att Rikets Ständer, sedan vederbörande blifvit hörde, vid nästpåföljande riksmöte kunde få afvakta nådig proposition i ämnet. Befallning att uppgöra förslag i omförmälde hänseende blef derefter meddelad den för åtgärders vidtagande i afseende på Lag-kommiténs förslag till Civiloch Kriminal-lag då förordnade Kommittén, som emedlertid i underdånigt utlåtande sökte visa att förmyndarekamrar hvarken vore af behofvet påkallade eller kunde inrättas, utan att medföra olägenheter. Något förslag blef alltså icke uppgjordt af Kommittérade, hvilka deremot föreslogo vissa förändringar i hvad gällande lag i afseende på förmyndarevården innehåller. I följd deraf fingo 1840 års Ständer ej eller emottaga den önskade propositionen. Frågan var emedlertid icke fallen. Erfarenheten ådagalade alltmer oell mer nödvändigheten af en reform i denna delaf lagstiftningen; och vid 1844 års riksmöte bragtes ämnet å bane af båda Statsmakterna. Men ehuru man äfven då erkände att genom förmyndarekamrar den största säkerhet för omyndige kunde vinnas, ansåg man likväl tiden ej lämplig för dylika inrättningar. Endast såsom kommunal-anstalter syntes de nemligen böra komma i fråga; men mot stegets uttagande mötte flera betänkligheter.
Om då emot något , eller ett jemförligtvis med hvad andra instituter fått, ringa understöd af allmänna bidrag invändes, dels att barn af fattigare föräldrar, som icke förmå erlägga pensionsafgiflen, här icke konna fä uppfostran, och dels, att 11 ii i sk a skolbolaget icke torde vilja upplåta åt en publik auetoritet öfverinseendet öfver skolan, åtminstone så länge frågan om det rätta systemet för allmänna eller offentliga skolorna ännu är mycket omtvistadt och hittills oafgjord t; så torde, vid pröfningen af dessa inkast, det äfven förtjena öfverväga*, dels huruvida det icke är af vigt och af allmän nytta, äfven för den mindre förmögna delen af samhället, att den uppfostran, de mera förmögue erhålla, vinner all den utbildning och fullkornning i moraliskt afseende, sorn är tänkbar —• en utbildning, sorn varit Hillska skolans hufvud» sakliga syftning, och som i den mån den icke af denna inrättning har vunnits eller kail vinnas på ett, andra skolor öfverträ.Tande sätt, likväl genom den täflan, den väckelse skolan har åstadkommit åt frågan: ”o m rationel uppfostran i allmänhet,” tillskyndat densamma bifall äfven af dess motståndare; dels ock huruvida icke just dess egenskap alt stå ledig nch afskiljd från Statens öfriga skolor, är ett bland hufvudvillkoren för att på nämnda sätt kunna indirrele gagna det allmänna mest. Öfver dessa för hela nationen vigtiga frågor borde Representationen få ett tillfälle att uttala sin mening; och då densamma, enligt formerna, icke kunnat framkallas af skoldirectionen collectivt, samt, i händelse af afslag, det må blifva ett misstag på min enskilda risk blott i egenskap af representant — eller ock mig, (såsom en af skolans stiftare, samt nu ånyo invald ledamot i directionen) benäget ursägtas; så får jag, med mina coilegers vetskap, om icke medverkan, härmed, under åberopande af 56 §:n Riksd.Ordn., samt med anleda, af ofvannämnda R. St:s beslut ronde en del af baocovinsten, vördsamt väcka följande motion: Att R.
Den 21 Augusti. bättrade tilständ, at, ivid den tidens forlopp, förberörde acccpter skulle kunna infrias, halst om nedanomförmälte, pä längre tid betingade län arhälles, hade jag wäl kunnat hafwa anledning foresta nysinamndeä ars betalnings-tid, men, för mera säkerhet, har jag nu destohäldre gjordt et ärs påökning som Riksens Högloft. Stander, omkring et är, för förfallotiden, samlas til en Lagtima Riksdag, sami denvid äga tillfälle widtaga til befinnande nödige anstalter, för mcrberörde ifrägawarande aecepters ofelbara infriande. Om jag icke wägar bestrida, at äfwcn det af mig nu i ödmjukhet forstagne liguidations-sätt icke, af alla fordrings - ägare, fullkomligen godkännes; sa tror jag dock, at icke allenast totaliteten af dem, utan ock en hwar af Allmänheten, som lämnar desi upmärksamhet ät detta Allmänna Crediten sä nära rörande ärende mäste finna och mcdgifwa at Riksens Högloft. Ständer i händelse Förslaget gillas och fär komma til wärkställighct derigenom ä ena sidan gätt fordrings-ägarne, pä et sä tilfrcdsställe gifwande sätt til mötes, at de med iagttagande af et möjeligt och försigtigt begagnande, af deras arhällne accepterade inwisningar, icke skäligen böra klaga öfwer dem, genom et sä befkaffadt betalningssätt, tilffyndadt lidande, samt ä den andra, sämedelst sökt gifwa Statens förbindelser det förtroende, at de ytterligare utwägar, som, enligt hwad här nedanföre, til erhällande af Statens penninge-behof, mäste widtagas, mä winna stanrgäng. Föröfrigt
Berörde hemställan blef af samtliga Riks-Stånden godkänd, af Borgare-Ståndet likväl med den förändring att de här ofvan kursiverade orden uteslötos. Denna åtgärd hade, enligt hvad upplyst blifvit, sin grund i sistnämnda Stånds beslut, att bestämma bevillningen till lika belopp för all slags fastighet, eller 3 öre för hvarje fulla 100 Riksdaler af uppskattningsvärdet; men då Ståndet, vid föredragningen af Utskottets Utlåtande N:o 14, deruti afhandlades tvänne af nyssnämnda beslut för - 6 JBevillnings-lJtskottets Memorial JV'-' 16. anledda återremisser, funnit sig, på Utskottets derom gjorda framställning, föranlåtet frånträda berörda beslut i afseende ä fastighetsbevillningens belopp och låta detsamma oförändradt förblifva vid hvad nu är stadgadt, torde Borgare-Ståndet i afseende å nu ifrågavarande tillägg vid §4 af Instruktionen äfven finna lämpligt antaga Utskottets förslag oförändradt. § 17. Preste-Ståndet, som, lika med de öfriga Stånden, gillat Utskottets i Betänkandet N:o 9, pag. 7, afgifna afstyrkande yttrande öfver en af Doktor Runsten väckt motion om förändrade grunder för beräkning af bevillning å tjenstemäns löner, har, med föranledande af Doktor Runstens framställning, lande Instruktion skall fogas en så lydande föreskrift: ”Vid bevillningsafgifters bestämmande för embetsoch tjenstemän gälle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar påföres bevillning för så stor del af lönen, som, efter afdrag af alla vid tjenstens utöfning nödiga kostnader, kan beräknas återstå såsom enskild lönebehållning”.
Utskottet hade visserligen, för ett sådant omdöme, kbnnat äga tillräckligt stöd af la §. inteckningsFörordningen, enligt hvilken inteckning ej må beviljas i annan egendom g än d^n, gäldenären vetterligen genom laga fång förvärfvat, och deraf han ägare är, då inteckning sökes så vida nemligen dels man kunde förutsätta, att säker kännedom om égendomarnes natur alltid vöre hos Domaren ätt tillgå, eller ens alltid kunde af åtkomsthandlingarne inhämtas, dels Ock frågsn vöre Endast om pantföiskrifvarnes fulla och oin: skränkta äganderätt till de fastigheter, hvari Se lemna inteckning, och ej tillika om undan? Beti ii Juni i f.thi 95 följande af sådan slags förmonsrätt, sorn, efter nu gällande Författningar, stuadom kan blifva för inteckningstagaren menlig, utan att ban, hvarken af gravationsbevis eller åtkomst^ handlingar, kan derom inhemta kännedom el-j ler deremot förvara sin rätt. Frågan angående Inteckoingstagarnes säkerhet öm inteckningsgifvarens ägande rätt till den pantförskri/ne egendomen, och om samma egendoms så beskaffade natur, att dea med laglig påföljd må kunna intecknas* samt frågan om undanrödjande af sådan förmonsrätt i fast egendom, hvilken, ehuru icke intecknad, kan leda till den intecknades eftersättande, torde derföre hafva bordt serskildt betragtas. I förra afseendet borde, på sätt ofvanbe-1- iördt är, inteckningstagaren kunna trygga sig vid Domarens pröfning* Men Domaren saknar ofta, eiler kan åtminstone icke utan svårighet erhålla, kännedom om fastigheternas natur. Man har flere exempel på Kronohemman, hvilka i egenskap af Skattehemman, blifvit uppbudnej samt lagfart derå beviljad och med fastebref bekräftad, äfvensom inteckningar deri meddelade, innan det efter lång tids förlopp blifvit upplyst, att Samma hemman aldrig blifvit till skatte löst, eller rätteligen kunnat disponeras, annorlunda än efter den successionsordning, som för åboer å Kronohemman serskildt är stadgad. Med en FideiComanissegendom vet jag hafva inträffat samma för* g6
Särskildta Utskottets Memorial, angående förhållandet med de från Utskottet afgifne Memorial, V. 4 Afd. 500. Skrifvelse (Kongl. Maj:ts Nådiga), ang. Saitpeter-Näringens tillstånd i Riket, 11. 284. _ ang. 41 5 Regeringsformen, lil. 41. _ ang. levereringen af Hö och Halm samt en fri Victualie-handel, III. 406. ang. Krlgs-skulderna, III. 524. ang. ansvar för åverkan å de till befordran* de af Skogarnes återväxt skeende planteringar, och om sättet att leda dylika förbrytelser i bevis, IV. 714. „_ ang. stiftandet af en lag, som förpligtade ägare af sådana vattenverk, hvilka genom uppdämning hindra landets uppodling, att derföre taga lösen, V. 1179. _ äng. der af Norriges Rikes Stor-Thing gifna enstämmiga bifall åt förslaget om Konungens Myndighets ålder m. m., V. 1807. Skrifvelse, Riksens Stånders md. till Kongl. Majit, angående f. d. Konungen och dess famille, I. 444* __ ang. ändring i 14 §. af Instructionen för Riksens Ständers Justitise Ombudsman, II. 19. — ang. tillägg till 56 J. Regeringsform-, II. 2g t. äng. Tryckningen af Riks-Ståndens Protocoll med dertill hörandé Bihang, IU. 12. _ — ang. den till Riksdags-kostnadernas bestridan de erforderliga Summa, lil. 13. ang. den Särna Socken ålagde Bevillning, lil. 14. . __ äng. vedergällning för Riks-Ståndens och Ut skottens Canzlier, lil. 195'. ang. en Landsvägs anläggande ifrån Elfve dahls Socken i Öster-Dalarne till Rörås Köp. parverk i Norrige, III.
Det är » litens » träd, och det vårdas och växer med barnet der inne i vaggan. Dör trädet ut, är det dåligt tecken, men växer det upp och bär blommor och frukt, då ligga långt lif, lycka och välgång för barnet, och på sin konfirmationsdag planterar det ett nytt träd till tack för de forna barnaåren och till minne af den vigtiga dagen. Så har det gått till sedan långliga tider. Hvarje stuga är omgifven af en grönskande trädgård, och den vårdas väl. Den är som en familj af lefvande väsen, der hvarje träd har sina minnen, glada eller sorgliga. Den knotiga apeln bär ännu rika frukter, men den rödkindade ynglingen, som satte det späda skottet, bröts innan han sjelf blef fast i stammen. Körsbärsträdets fruktklasar glöda friska och röda som ungmöns läppar, då hon log åt dess första blom. Nu är ungmön gumma, hennes läppar hvita, kinden skrynklig, men hon sitter dock under skuggan af sitt träd. Först kom Sigfrid till honom nästan dagligen, men sedan grep honom ett uppsluppet studentlif, i hvars brusande hvirfvel han försvann. Klas hade j u alltid anat, att det skulle så gå; han tviflade icke derför på Sigfrids vänskap, men hur saknade han dock icke denna varma känsla, som omgifvit honom likt en tropisk luft! Detta var den största försakelsen i hans på försakelser så rika lif. Han läskade sig af minnet som den törstande af en droppe vatten. Tre långa år svunno hän, för den ene som ett rus, för den andre med tunga, släpande steg. Då dog Sigfrids fader. Klas stod bland de sörjande. En tryckande prakt omgaf den döde, en prakt, som lika litet som den fattiges trasor kunde dölja benrangelsgrinet. Sigfrid hade så mycket att syssla bland alla gästerna, att han såg vännen blott på afstånd, först efteråt träffades de i sin gamla barnkammare. På så sätt ha delar af Tyskland blifvit » Nu stannar du hos mig, » ropade han. en hel fruktträdgård.
Aro förmynderskap fere; egen de omyndige sig emellan lika rätt. Derefter skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Fattig-Cassors och Sockne-Mägaziners fordringar hos deras föreståndare, Kronans, städers och allmänna af Konungen stadfästade Cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän , som är o satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock enskildes fordringar hos embetseller tjenstemän för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit: Enär ett förtydligande af 17 Cap. 2 § Handels-Balken, i afseende på faddergåfva, synes behöfligt, derest omyndige skola åtnjuta förmonsrätt för ali slags fordran hos förmyndare, samt något rådrum bör lemnäs vederbörande att vidtaga de försigtighetsmått, sorn, med anledning af lagförändringen, kunna anses nödiga, hemställer Utskottet,. det mätte, i händelse Utskottets berörde förslag antages, den Förordning, som angående lagförändringen utgifves , innehålla dels den förklaring öfver 1J Cap. 2 <§ Handels-Balken, att hvad detta lagrum innehåller om faddergåfva , som är förvandlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvilket fall bör förfaras, efter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet sagdt är; dels ock stadgande, att den beslutade lagförändringen icke bli/ ver gällande i de Concurseller för monsrättstvister, som hos vederbörande embetsverk redan liro, eller under loppet af år i8fi, göras anluingige. Stockholm den 23 Juli 1840..