Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O Angående en ökad controll å de från Fullmäktige och Comniissariatet cijgägna brefs rigtiga framkomst. (1841 års Revisions-berättelse, sid. i5) Hvad Revisorerne, för vinnande häraf, tillstyrkt, har blifvit af Fullmägtige tili vederbörandes framtida iagttagande föreskrifvet. 3:o Angående ett serskildt uiventarie-conto i Riksgähls-Contorets räkenskaper. (• 841 år Revisions-berättelse sid. i5, 16) T anledning af Revisorernes framställning, angående intagandet i Riksgälds-Cohtorets räkenskaper af ett serskildt inventarie-conto, derå alla uti ej mindre Rikets Ständers, än Riksgälds-Contorets bus befintliga, fullt brukbara, inventarie-persedlar borde, med utsättande af deras inköpspris, till behörig redovisning uppföras, och hvarest sedermera skulle antecknas de förändringar, sorn dessa effecter, i följd af tillkomst eller afgång, kunde för hvarje år undergå, får Utskottet upplysa, att i Riksgälds-Contorets Hufvud-böcker för de sednaste åren förefinnas fullständiga förteckningar öfver inventarierna i det af Contoret begagnade hus; varande uti dessa förteckningar alla i samma lius befintliga möbler och öfriga inventarie-persedlar, serskildt för hvarje rum, upptagna. Derjemte finnas de under året anskaffade eller reparerade inventarierna, jemte kostnaden derför, uppgifna uti det i hvarje Hufvudbok förekommande sammandrag öfver utbetalda Contors-expenser; hvilket innehåller en serskild column för inventarierna. Vid anställande jemförelse emellan detta sammandrag och inventarie-förteckningen, visar sig således, huruvida de under årets lopp tillkomna nja persedlarne blifvit å den sednare till fortfarande redovisning behörigen uppförde.
Då besinnade han sig sjelf, och sade: Huru månge mins faders legodränger hafva bröd nog; och jag förgås här i hunger. Jag vill stå upp, och gå till min fader, och säga till honom: Fader, jag hafver syndat i himmelen, och för dig. Jag är icke nu värd kallas din son; gör mig såsom en af dina legodränger. Och så stod han upp, och kom till sin fader. Och då han ännu långt ifrå var, såg honom hans fader, och begynte varkunna sig öfver honom, och lopp emot honom, föll honom om halsen, och kysste honom. Och sonen sade till honom: Fader, jag hafver syndat i himmelen, och för dig; och är icke värd härefter kallas din son. Då sade fadren till sina tjenare: Bärer fram den yppersta klädningen, och kläder honom deruti; och får honom en ring på hans hand, och skor på hans fötter. Och hafver hit den gödda kalfven, och slagter honom; vi vilje äta, och göra oss glad. Ty denne min son var död, och hafver fått lif igen; han var borttappad, och är funnen igen. Och de begynte göra sig glad. Men den äldre hans son var ute på markene; och när han kom, och nalkades husena, hörde han sjungas och dansas; Och kallade en af sina tjenare, och frågade honom, hvad det var. Då sade han till honom: Din broder är kommen; och din fader lät slagta den gödda kalfven, att han hafver honom helbregda igen. Då vardt han vred, och ville icke gå in. Då gick hans fader ut, och bad honom. Svarade han, och sade till fadren: Si, jag tjenar dig i så mång år, och hafver aldrig gångit af ditt bud; och du gaf mig aldrig ett kid, att jag måtte göra mig glad med mina vänner. Men sedan denne din son kommen är, som sina ägodelar hafver förtärt med skökor, hafver du till honom slagtat den gödda kalfven. Då sade han till honom: Min son, du äst alltid när mig, och allt det mitt är, det är ditt.
Fölen, fyra månader gamla vid ankomsten till Sverige, utlemnades till hingsthållare sju månader derefter; och kostade då föreningen 2,097 R:dr 4 sk. 7 r:st Rgs. Deras utveckling gick hastigt; och vid två års ålder hade de redan uppnått en höjd af 10 till 11 qvarter. Under fyra år hafva de i medeltal betäckt 38 ston om året. Afkomman är stor och vacker, men meningarne äro delade om den kan vara passande till landt-race i Wermland. Dessa hingstar hemföllo 1846 till hingsthållarne, sedan föreningens kostnader för dem blifvit återbetalte. Delägarne i dessa t vänne, för samma patriotiska mål bildade föreningar öfverenskommo år 1846 att utgöra derefter en enda under namn af: »Föreningen för hästkulturens befordrande i Wermland», och med bestämmande att 13 en tredjedel af de beskälare, sorn anskaffades, borde vara af Engelsk arbetshäst-race ocb de öfriga två tredjedelarne af Norrska bästslaget. Med fårafvel» har förhållandet hitintills icke varit bättre än med boskapsskötseln. De får, som i allmänhet inom provinsen förekomma, äro små och missbildade med ull af mycken skiljaktighet, hvilket sednare synes utmärka, att de tillkommit genom blandning af liera olika slag. För att bereda landtmännen i orten tillfälle att till afvelns förbättring förskaffa sig får af en O o bestämd ocb godkänd race, inrättades år 1844 på Malma egendom i Nors socken ett schäferi för Soutbdowns får, hvartill sex stycken djur, såsom stam, lemnades samma år från kronans schäferier. Denna hjord var 1847 förökad till 18 stycken; men racen är, såsom mindre ullrik, icke omtyckt i orten, och har således icke blifvit spridd, utan endast till croisering med annat fårslag af några landtbrukare begagnad.
Jag delar icke denna tanke i något hänseende. llän är icke fråga om att stifta nya lagar, utan om hvad sorn är Svensk lag; men skulle det vara fråga om att sifta en lag för att bestämma hvad som bör vara, så, långt ifrån att dela nyss åberopade talares lanke, skulle jag anse, att Svenska folkets beskattningsrätt likasom dess enskilda lagstiftningsrätt skulle vinna, om både beskattningsrätten och all lagstiftning blifva underkastade formen af allmän lag. Jag tror, att beskattningsrätten skulle vinna derigenom, ty det berodde alltid af Ständerna att för utgörande af nya skatter och bevillningar utsätta hvilka terminer de behagade, och den sanctionsrätt Konungamakten linge, kunde icke komma i fråga att förvägras, utom i de sällsynta fall, då mannamån kunnat göra sig gällande. Men detta är ej föremål för öfverläggningen nu. Vi äga att iakttaga hvad Svensk grundlag och Svenska lagar förmå. Då skall jag se till hvad den § innehåller, som man isynnerhet åberopat, och om den medger den påstådda rättigheten. 57 §:n Reg.Ftn säger: ”Svenska folkets urgam"la rätt att sig beskatta, utöfvas af K.. St. allena vid al 1— "män riksdag.” Hvad denna § betyder måste man tillämpa enligt 83 §:n Reg.Ftn, som föreskrifver, att grundlagarna skola i hvarje särskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas. 57 <j:n innehåller således endast, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af R. St. allena vid allmän riksdag. Den innehåller icke, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas på det sätt, att R. St. äga antaga och afskaffa statsinkomster af alla slag. Vi skola först erinra oss, att det endast är beskattning och ingenting annat, som i denna § omnämnes. Den persona moralis, som kallas Kronan eller rättare Staten, är icke ställd utom lagen. Lika med hvarje enskild man äger hon rätt, grundad på rättsenliga handlingar. Till de rättsanspråk, som på grund af sådana handlingar henne tillkomma, höra de lagligen fastställda inkomsterna, som icke äro skatter, och hvilka icke enl.
På grund af dessa skäl och vid betraktande deraf; alt undervisnings-anstalter för de näringarne äro gagneliga, endast i den mån de äro för allmänheten lätt tillgängliga: att en navigationsskola icke kan anses tillgänglig för andra, än dem, hvilka äro boende i den ort, hvarest skolan är belägen, samt dem, hvilka ega nog stora tillgångar, för alt kunna en längre tid uppehålla sig på eli betydligt afstånd från deras rätta hemvist: att Westervik, ehuru lill sin sjöfart den 4:de staden i ordningen, är så vanlottad, att obemedlade personer omöjligen kunna förskaffa sig de för den högre sjömanna-bildningen erforderliga kunskaper: att bristen på skeppare och dugligt sjöfolk redan är för Westervik ganska stor och blir måhända ännu större med hvarje år, och slutligen att beloppet af det anslag, som för inrättandet af den ifrägavar:de skolan i Westervik icke är så stort, att, äfven med tillägg af hvad R. St. beviljat för dylika skolor inom hela riket eller 9,300 r:dr, det icke bör afskräcka R. St. att bifalla, hvad motionären begärt: så anhåller jag om återremiss af betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hvad Ilr Carleson nu anfört, har inom Utsk. varit föremål för en ganska långvarig öfverläggning, och äfven flera än de af denne talare upgifna skäl hafva äfven blifvit anförda, men Utsk. ansåg dem icke kunna föranleda tillstyrkande af R. Sl:s bifall till motionen. År 1840, då R. St. beviljade anslag till navigationsskolor, var fråga å bane, att företrädesvis, framför Calmar, anlägga en sådan skola i Westervik, men staden ville då icke anskaffa lokal eller vidkännas de upoffringar, som erfordrades för en dylik undervisningsanstalt, hvaraf följden blef, att skolan förlädes i Calmar, hvilken stad var villig att nplåta lokal m. m. för skolan. Det är ännu ovisst, huruvida staden Westervik är beredvillig att uplåta lokal och bestrida öfrige i och för I Den 20 A prål f. m. m för denna inrättning erforderlige kostnader.
En inskränkning af elevernas antal å ena sidan, eller å den andra en tillökning i lärarnes, har derföre Utskottet ansett sig böra tillråda, ehuru det förra blefve en mannamån emot alla dem, för hvilka inträde förvägrades, och det sednare ett alltför obilligt anspråk på Staten, hvad nya lärarelöner beträffar. Och här må väl böra besinnas, hvad i sådant afseende redan en bland Skolkomitéens ledamöter, H. Järta (i afh. om Sveriges Läroverk), så välbetänkt har anmärkt: ”Om”, säger han, "man anser det åligga Slaten att bekosta läroanstalter med syftning att utdela vissa, för alla medborgare materiell nyttiga, elementarkunskaper, sd mäste man, för alt vara konseqvent, fordra, alt sådana medborgerlighets-skolor inom hvarje socken inrättas. Finnes detta icke vara möjligt, må man ej vilja sä bestämma den offentliga undervisning, hvilken Staten kail besörja, att den endast skulle gagna de förmögnare klasserna i samhället, samt bereda dem en sådan uti deras enskilda yrken vinstgifvande bildning, som kunde ytterligare upphöja dem öfver menigheten och stärka deras magt alt densamma förtrycka. Man må ej kalla allmän en undervisning, hvilken i verkligheten blefve otillgänglig och onyttig för allmänheten af Svenska folket, synnerligast för dess Bonde-Stånd.’1'1 Men också derföre borde man väl icke ytterligare med nya bestämningar söka befästa sambandet de båda linierna emellan, utan fastheldre företaga försöket alt upplösa en förening, som nog redan visat sig vara både onaturlig och i sjelfva verket lärdomsstridig. Derigenom har nemligen, i de nya elementarläroverken, dels i dess nedre klasser den förra trivialskolan blifvit omgestaltad till en blott högre stadsfolkskola, fast med kunnighetsanspråk så mycket större, som civilisationen i städerna är större, än den på landsbygden, dels i dess öfre klasser det förra gymnasium förändrats till en blott högre apologistskola, fastän utstyrd med numera liksom insmuglade fornklassiska språksmycken såsom doktrinära lyxartiklar.
Med åberopande af de skäl, som blifvit lagde till grund för Riksens Ständers vid sistförflutne Riksdag, uti underdånig Skrifvelse den 9 Maji 1818, yttrade önskan, det tillåtelsen att begagna sådane civile Uniformer, som med guldoch silfver-broderier förses, måtte , så mycket sorn möjligt, inskränkas, få hos E. K. M. Riksens Ständer nu härmed i underdånighet anhålla, att ej mindre guldoch silfver-broderiernes rikhet, än tillåtelsen att bära dermed försedde Uniformer, måtte sa väl i afseende på militaire som civile embetsoch tjenstemän, undergå en förminskning eller inskränkning, motsvarande den tarflighet, som höfves i nuvarande tiders allmänna förlägenhet. Riksens Ständer framhärda etc. l84 Underdåniga Skrifvelseri No 7g. Uppl. oi godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 11 Julli 1823.' Preste-Ståndet d. 1? Borgare-Ståndet d. 13 •—• — Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Skattelösen af 2:ne i och vid Gefle varande Krono-Lax-Fisken. S. A. Kt Sedan E. K. M., genom Nådigt Bref den 12 September sistl. år, förklarat, att den af Staden Gefles Äldste i underd. gjorda ansökning att få inlösa, under Skattemanna-räit, a:ne Krono-laxfisken, belägne, det ena uti den genom Staden flytande ström, Gafvel-ån kallad, och det andra på % mils afstånd derifrån , benämndt SätraStigsoch Testebo-Fiske, icke kunde, emot 77 §• af JRegerings-Formen och -Kongl. Brefvet den 21 Maji 1810, i Nåder bifallas; så hafva berörde Stads Fullmägtige, vid innevarande Riksdag, hos Riksens Ständer anmält: att vid förstnämnde Fiske, som för närvarande under arrende, emot en årlig afgift af 33 R:dr 16 sk.
Om det var något, som Gunilla afskydde mer än allt annat, så var det, att blanda sig i andras affä- rer. Sällan kommer något godt, men ofta mycket ondt deraf. Detta i all synnerhet, då det gäller äkta makar. Hon tvekade derför länge, om hon skulle följa sitt hjertas röst, sin innerliga önskan att åter sammanföra dessa, för henne så dyrbara två. Hade Viktor i detta ögonblick befunnit sig vid hennes sida, är det en möjlighet, att hon varit nog glömsk af qvinnans värdighet att med en bedjande blick räcka honom sin hand, och att han å sin sida varit nog svag att trots den manliga öfverlägsenheten genast fatta och för långa tider qvarhålla den lilla fredspanten. Men han satt just nu på » Grand », inbegripen i en djupsinnig öfverläggning om, hvad som vid denna tidpunkt på dagen kunde passa att dricka på den magnifika heljeflundran. Hochheimer var för surt som ensamt vin, Sparkling smakade som dålig champagn och så vidare. I stället satt lilla mamma och väntade, i högsta grad benägen att gifva den olyckliga dottern del af sina allt mera klarnande idéer. Ottar. — Annonser mottagas endast genom 8. Qumeellus annonsbyrå och hras redaktionen. Abonnentsamlare antagas. att hålla fred. Jag menar visst inte, att du skall vara förekommande och så der, utan du kan gerna vara kall och liknöjd. Men hon får ej precis märka, att det står så illa till, som det gör. När hon sen har rest, kan du taga vid der du slutade med löjtnanten och annat också, och du skall få se. ja, jag säger inte mer. » En ung kavaljer kom att bortföra Nina, och hon var glad deröfver. H o n måste tänka för sig sjelf, opåverkad af modern. Blotta nämnandet af Gunillas namn, ungdomsvännen, som hon höll så mycket af, och på hvars omdöme hon satte så stort värde, hade ett renande inflytande. Deri höll hon fullkomligt med modern, att ej svägerskan finge märka, » hur illa det stod till. » Men hon tyckte ej, att detta var nog.
På deras fulla kraft beror likväl organismens bestånd; låter man dem med sina producerande näringar tvina bort och falla i vanmagt , skola uteblifna bidrag snart erinra om den sanning , att bufvudstaden är till för landet; nien icke landet för hufvudstaden. Den 21 Februarii, 54* Det är naturligt att penningelöntagaven Och capitalisten älska en tid, då alla landtman* naproducter öfversvämma stadens torg och köpes till ett ringa pris. Taflan af denna skenbara rikedom, kan ock lätteligen förblinda äfven en oegennyttig, om landets ställning foga kunnig stadsbo; han ser i denna varumängd i ..dessa låga priser endast ett uttryck, af fulla tillgångar dem han lätt förblandar med allmän välmåga, och anar icke att den arme landtmannen, som en annan Tantalus, under sjelfva öfverflödet lider brist. Det är äfven i oeconomiskt afseende sant, att ”Menniska» lefver icke allenast af bröd." Under det jag bedcf Gild förskona fäderneslandet från hungersnöd och dyr tid , delar jag icke med en del rätt välmenande men också rätt kortsynta statsmän den tanken, att alla enkla födoämnen böra bekommas till ganska ringa pris. I en stat af endast Lazaroner, skulle denna sats kunna vara god, om allt annat vore inrättadt derefter; men hos oss galle i stället den satsen, att allt ytterligt är sfäldt vid gränsen af ett fel; hos oss der landtmannen det vill säga hemmansägarn, vare sig Herre eller Bonde, måste bära statens största tyngder, der han, i Rikets flesta provincer, i saknad af andra näringar, måste endast genom försäljningen af dess öfverloppsSpannmål, åtkomma dessa millioner Riksdaler, som årligen från honom utgå; hos oss, säger jag, der all Bevillning, alla Contracter med Kronan, alla löner till embetsmän och tjenstefolk äro beräknade på det förra höga Spannmålspriset, och till största delen utgå i 45 a
Jag tager för gifvet, alt Hr Professoren, genom det motstånd han gör i afseende på tydning af nämnda § i Straff.-b:n, icke vill motarbeta det lyckliga resultat, som kan inträffa i frågan om förklaring af 1777 års bref. Båda dessa stadganden, så väl den åberopade §:n i Straff-b:n, som nyssnämnda K. bref äro här framställda till förklaring, och jag kan ej föreställa mig, att Hr Professorens mening varit, att genom en motsägelse till förklaringen i afseende på Straff-b:n, en motsägelse som täl att länka på, vilja hindra förklaringen af 1777 års bref. Gr. Spens, Carl Gustaf: Uti den debatt, som nu är före, är det egentligen j:ne frågor, som tyckas böra öfvervägas. Den ena är den af Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, väckta frågan ang:de sjelfva formen eller regeln lör häktandet. Den skall jag alldeles förbigå, emedan jag icke uppfattat den så tydligt, att jag kan tilltro mig alt bedomina denna fråga. Den andra är den af Frih. Cederström, Anders, väckta frågan, huruvida !.agUtsk:s redaction är så alldeles förkastlig i de delar, som af Hr Cederschjöld, Robert, blifvit framställda, i afseende på möjligheten att grundlagen genom införande af orden ”genom tryck” uti civillagen kunde komma att blifva förbisedd. Denna fråga tror jag icke vara så alldeles ulan sina betänkligheter, sorn här blifvit påstådt. Vi skola komma ihåg, att grundlagen ändras på ett annat sätt än civil-lagen. Här är icke fråga, alt 3oS Ben 4 Juli. jag på något sätt disputerar Hr Cederschjölds rättighet att väcka frågan, eller LagUtskts att tillstyrka, samt R. St:s att bifalla förändring.
Bg. 190,Bd. j 4 2 17 ___ 11 Mars 7 Mars b. 7 Mars 7 Mars i 1 anledning af skiljaktiga ( 268, 371. ) a. a. 25 April a.a. 25 April a. a. 25 April beslut 4 2 27 — a.a. 25 April Rättegångsbalken, om ändring och tillägg i 1 kap. 1 §, om nämndemansval — Bd. 124 » om ändring af 2 Kap. 3 §, i fråge om offentliga stadgars b. 31 Aug. kungörande å tingen — 7 o 15 — b 19 Aug. b. 29 Aug. b. 19 Aug. 131 60 » om ändring af de båda lörsta b. 8 Julib. 8 Juli mom. i 12 Kap. 2 § ... Bg.22,Bd.255. 7 1 38 b. 8 Juli å. 8 Juli I anledning af återremiss . 7 1 64 — a. a. 29 Sept. a.a. 29Sept. a. a. 30Sept. 30 Sept. » om ändring i 12 Kap. 3 §, i fråga om påföljden för svarande part, som förfallolöst b, 8 Juli b. 8 Juli uteblifver från rätten Bd. 161 7 1 39 — b. 8 Juti b. 8 Juli » angående antagande af det utaf Rikets sednast församlade Ständer beslutade tillägg till 15 Kap. (A.l 96.220,1 2 §, i fråga om fullmäktigskap — » om förklaring eller ändring af ( Bd. 236. ( 16
BorgareStåndets återremiss af Utskottets betänkande N:o 26. X. B. 298. XI. A. 21. — N:o 53. i anledning af ett RiksStånds återremiss å Utskottets betänkande N:o 28. X. B. 298. XI. A. 21. — N:o 54. till svar å 2:ne RiksStånds återremisser af särskilda punkter i Utskottets under X:o 29 afgifna berättelse om Bankofullmäktiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförflutna Riksdag. X. B. 298. XI. A. 21. — N:o 55. öfver en af Hr Rosenblad, Bernhard, väckt fråga om bestämmande af någon viss praescriptionstid, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från Banken uttagas. XII. B. 146. — N:o 56. i anledning af väckt fråga om förhöjning uti minimibeloppet för lån mot pant af guld och silfver. XII. B. i46. A. 388. — N:o 57. öfver en väckt motion om förändring, i afseende på förnyandet af Bankens inteckningar, XII. B. 146. Å. 388. XIV. U. 282. A. 342.
Då genom detta medgifvande det blifvit afgjordt att lånet komme att upptagas i England, hvarest, såsom kändt vore, inlösningen af utgifna statsobligationer vanligen skedde genom inköp i stället för utlottning, hemställde Kapiten Hierta, huruvida icke i det nya lånekontraktet Riksgälds-kontoret borde förbehålla sig rättigheten att få under hand inköpa det obligationsbelopp, som enligt amorteringsplanen borde under hvarje år inlösas och amorteras samt att amortering genom utlottning endast skulle verkställas vid de tillfällen, då köp under pari af den till amortering för året afsedda obligationssumma icke kunnat åstadkommas. Genom dessa inköp under nomin alvalören skulle nemligen en icke obetydlig fördel kunna vid lånets amortering åt Riksgälds-kontoret beredas. Med undantag af Riksarkivarien Nordström, som på flera anförda skäl icke kunde godkänna förslaget och dess hellre ansåg.sig böra afstyrka detsamma, som lånets amortering genom uppköp icke vid de föregående underhandlingarne någonsin varit ifrågasatt, förklarade öfrige Fullmägtige, att de väl delade Kapiten Hiertas åsigt om fördelaktigheten för Riksgälds-kontoret att amortera lånet genom uppköp i stället för utlottning, men likväl icke ville genom något gjordt förbehåll fördröja låneunderhandlingarne, utan endast meddela låneöfvertagarne sin önskan, att lånets amortering måtte kunna få verkställas ej allenast genom utlottning, utan äfven medelst för lånetagarnes räkning skeende obligationsinköp samt att i sådan syftning uppgjorda stadganden angående amorteringens verkställighet måtte varda i kontraktet införda. Derjemte blef vid denna sammankomst det beslut fattadt, att då hela den utan någon kapitalrabatt kontraherade lånesumman sannolikt icke komme att Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29.
Den drabbats hav af agg Från hela Greklands folk. I krig en mäktig tolk. Hvad fås i Enköping? Ett litet krokigt ting. Hvad rökarn ofta plär. Hvad på metaller tär. Ett mynt, som ryssar ha. Hvad är i krig så bra? En krydda, oumbärlig. En insekt, rätt besvärlig. Hvad söndagsjägarn sköt. Hvad mången skeppsmast bröt. Hvad brukar man vid tvätt? » Men hvarför går löjtnanten då på baler? » frågade Karin förvånad. » En öppen fråga fordrar ett öppet svar! Man går på sådana här tillställningar för att se på de vackra flickorna och göra bekantskap med de rika. » » Stackars löjtnant Änder, » sade Karin skrattande, » då är ju hela den här valsen alldeles förfelad! » Han fann sig genast. » Nej, förlåt mig, fröken, det är med de söta och treffiga flickorna, som man dansar. Får jag lof? » — » Nå, vi hinna ju alldeles lagom med ett hvarf. Hvad behagar fröken för förfriskningar? » Han förde henne till buffeten, men nästa dans spelades snart upp, och Karin hämtades af sin nye kavaljer ut till balsalen. Det var en lång, mager man, med bestämda, energiska drag. Han fattade ett hårdt tag om hennes lif och förde henne med mera säkerhet än behag. » Rider fröken? » var hans första fråga, då de hvilade. » Nej, jag har aldrig varit i tillfälle att lära. » » Åh, vi ha ju två ridhus i staden. » » Ja, men jag är icke bosatt i Stockholm. » » Nå, det var en annan sak. Är fröken släkt med min Karlbergskamrat Hugo Jungman? » » Ja, det är min kusin. » » Jaså, — jag gratulerar. Präktig ryttare, och hans Dafne är också charmant, Sådana rörelser, sådan uthållighet! Ja, fröken har väl sett henne? » » Nej, det har jag inte. » » Nå, det var skada, för hon är verkligen bra, och var i utmärkt kondition i somras, fastän hon var skarpt tränad. Jag ägde en helsyster till henne för några år sedan, som jag dock måste sälja, ty hon var för liten för mig.