Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berörde motion, hvilken blifvit till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet remitterad, har detta Utskott gemensamt med Lag-Utskottet tagit i öfvervägande; dervid Utskotten, som funnit de af motionären, till stöd för förslaget uttalade åsigter, välgrundade, inhemtat, att Kongl. Mihtice-boslällsordningen af den 23 Januari 1836, uti 27 § innehåller det stadgande, att, om innehafvare af Militiae-boställe under sm besinningstid fått vidkännas betydligare kostnad till nybyggnad af kyrka, prestgård, större broar eller andra publika hus, må särskild godtgörelse derför med årtals-beräkning ega rum, i mån af samma kostnads belopp, efter syn erätts pröfning, dock icke med mera än ett år. Vid nämnde förhållande torde något giltigt skäl dertill, att andre boställshafvare äro betagne rättighet att på ett eller annat sätt tillgodoberäkna sig en dylik utgift, icke vara för handen, helst, såsom motionären, efter Utskottens omdöme, ganska riktigt, anmärkt, innehafvare af så väl Militiae-, som Civiloch Ecklesiastik-boställen ofta genom ifrågavarande koslnader, synnerligast vid inträffande nybyggnad af kyrka inom en mindre socken, blifva under en lång tid i mistning af sine löneBih. till It. St. Men om, å ena sidan, sådant medgifves, torde det å den andra icke böra lemnäs ur sigte, att, derest boställs-innehafvare i berörde hänseende tillerkändes vidsträcktare rättigheter, än dem, som redan äro innehafvare af Militiae-boställen tillagde, samt ett stadgande af det utaf motionären föreslagna innehåll blefve gällande, skulle, med antagande af det fall, alt en person, som under tjugo års tid innehaft ett boställe och först under det sista året drabbats af en utgift för ofvannämnde ändamål, den merendels helt och hållet obemedlade tillträdaren få genast vid sitt tillträde af bostället vidkännas största delen af denna utgift, hvilket väl vore hvarken lämpligt eller billigt.
Ty om Högloflige Ridderskapets och Adelns fattade beslut i detta ämne af Kongl. Maj:t i Nåder fastställes, j få fruktar jag, att de alldeles blefvo tillintet - Den 21 Maji. 167 gjorda alla de Författningar, som Konung och Ständer tid efter annan vidtagit och utgifvit till denna Näringsgrens upphjeipande och för» kofrande inom Fäderneslandet . och hvarigenom densamma nu nått ali önsklig fullkomlighet, så att vår handelsvåg ej allenast blifvit befriad från de ganska betydliga Summor, hvilka fordom till inköp af utländskt Läder till inländskt behof användes, utan i det stället kunna Skeppslaster af Westindiska oberedda Oxhudar hit införas , här beredas, och sedan åter med förmon till utrikes Orter, ja! äfven till sjelfva London, utskeppas.
Om man dä tillägger Blekinge Östra och en del af Medelsta härad, så är det visserligen sant att den historiska delen af Blekinges förhållanden äro mycket olika de Småländska efter Blekinge är en gammal Dansk provins, men pä intet ställe äro förhållandena så enkla sorn här, derigenom att alla räntor utgå efter kronovärdi, hvarjemte i Blekinge är båtsmanshåll och bålsmansruslhåll; och således är förhållandet likartadt emellan största delen af det nya Calmare län och Blekinge län, hvadan pä del viset hela kostnaden af ett nytt landsh.-embetes organisation kan besparas. På sätt Hr von Hohenhausen anfört så skulle kostnaden för inrullande af ett nytt länsresidens i Westervik blifva mindre än i Döderhultsvik. Det är endast på det att icke Hr von Harlmansdorffs tanka matie såsom den mest gemensamma qvarstå i prot. som jag yttrar delta. Dä för öfrigt ingen har yttrat sig emot bifall lill betänk., så behöfver jag icke för min del tillstyrka bifall. Hr A po Ilo f: Hvad Hr von Hohenhausen yttrat i afseende på handeln grundar sig på mindre kännedom af förhållandet. Handeln i Döderhultsvik har på senare lider mycket tilltagit, handeln med trävaror är här ojemförligt mycket större än pä Calmar, emedan skogarne i trakten af Calmar äro uthuggna, men deremot ännu äro qvar i trakten af Döderhultsvik, och det finnes knappt något ställe med en sådan trädvaruhandel. Dessutom är hamnen i Döderhultsvik ypperlig. I Calmar är det deremot en öppen redd, ty der står inloppet öppet för nordanvinden, som basar in i det smala sundet med en otrolig fart och gör att hamnen ingalunda är säker, oberäknadt att der finnas många skär.
Dock skall vid sådant tillfälle på lika sätt framläggas fullständig plan till skuldens godtgörande, upptagande så väl de terminer, då inbetalningar skola ske och dessas förhållande till skuldsumman jemte öfriga betalningsvilkor, som äfven beloppet och beskaffenheten af de tillgångar, hvilka för betalningarnes fullgörande afses. 44 §. Öfvertager Landsting fullgörande af något länet eller dess särskilda menigheter eller särskilda samhällsklasser, åliggande allmänt besvär, för utgörande hvaraf vissa grunder äro i Lag eller författning föreskrifna, då skall kostnaden derför enligt dessa grunder fördelas på och uttagas hos dem allena, som besväret lagligen åligger. 45 §. Suger landstingsman, att kostnaden för företag, hvarom förslag blifvit väckt, icke bör lagligen drabba innevånarne i den ort, för hvilken han är till ombud vald, eller att orten, i anseende till läge eller andra förhållanden, ej kan af företaget hafva någon nytta, och yrkar han förthy, att samma ort må från bidrag till det företaget befrias, då skall öfver sådan framställning beslutas innan hufvudfrågan till afgörande förekommer; och skall, derest framställningen bifalles, ombudet för den befriade orten från deltagande i den frågans vidare behandling sig afhålla, så vida han ej tillika är ombud för annan ort. Ar ej frågan af den allmänna vigt för länet, att fullt hälften af landstingsmannens antal anses behörig att i behandlingen deraf deltaga, då må densamma ej af Landstinget upptagas. 4« §• Yrkar åter någon, att en ort må i ringare mån än andra delar af länet bidraga till visst företag, på den grund, att den orten förmenas af företaget hafva mindre nytta att påräkna, dä skall frågan härom hänvisas till utskott, som, i det fall att utskottet finner den sökta lindringen skälig, eger att föreslå den jemkning i grunderna för bidragens utgörande, som af sakens beskaffenhet påkallas, och varde derefter grunden för uttaxeringen bestämd innan sjelfva saken till afgörande företages. 47 § (§S 47, 48).
Han lät der uppföra ett dubbelgårdadt, rödfärgadt palats, som med sina tjocka murar och fängelseaktiga jerngrindar snarare liknade en fästning än en privatmans fredliga boning. Bredvid sin sängkammare förvarade han sina ädelstenar i ett bomboch eldfast hvalf, hvars jerndörrs många lås voro försedda med sjelfafskjutande revolvrar, så att han sjelf vid dörrens öppnande måste bruka största försigtighet för att ej bli nedskjuten. Högrödt sminkad, med svart lockperuk, bjerta handskar, diamantkraschan på bröstet, diamantringar och med skjortbröstets och vestens knappar af ädelstenar uppträdde han i sin teaterloge, ledsagad af någon demimondedam. Då han slutligen dog i Genève, testamenterade han hela sin oerhörda förmögenhet till denna stad med vilkor att den upprättade och underhöll hans mausoleum. Som vi sett uppfyllde Genève denna skyldighet på ett glänsande sätt. Något mycket löjligt ligger det obestridligen dock i den prunkande grafvård Genève rest öfver denna, psykologiskt visserligen ganska intressanta men för öfrigt betydelselösa man. Man kunde med en liten förändring tillämpa på Genève hvad Björnson sade om den lilla orden, som hoppades bli större på en stor mans bröst: Genève blef ej större för det stora monumentet, men han som fick det blef så förbannadt liten. För hertigens efterlemnade penningar har staden dessutom låtit uppföra en ny ståtlig teater vid Place Neuve der Voltaires uppgick i lågor. Det blef alltså utländingen Karl Braunschweig förunnadt att fullborda hvad utländingen Voltaire eftersträfvade under sin kamp mot Rousseau och mot utländingen Calvins lagar. Vår tanke återvänder nu till korsvägen. På vägvisaren läser den de tre namnen: Coppet, Fernex, Genève. Det är dock icke, som vi först förmodade, endast tre ryktbara personer som här skaka hand. Från Coppet räcker m:me de Staël visserligen sin hand, och Voltaire sin från Fernex, men från Genève nalkas ett besynnerligt trehöfdadt vidunder, en treenighet af de mest olika män som någonsin trampat ett par skodon:
Men iakttagaren i quartier latin finnér tyvärr alltför få af det sednare slaget.» Hvad nu sjelfva den behandlade frågan angår, så får jag förklara, att jag är en särdeles varm vän af Upsala universitet, der jag tillbragt en del af min barndom och ungdom, i hvars grannskap jag sedermera bott en längre tid, och der jag slutligen under de sednare tiderna vistats flera år. Att Upsala under de par sista decennierna i hög grad vunnit såväl i vetenskapligt som sedligt afseende, kan jag intyga, och skulle på det högsta beklaga universitetets förflyttande till hufvudstaden. Men jag är ock varm för Stockholms väl, och kan ej annat än uppriktigt och innerligen önska hufvudstaden den lyftning i allmänna tänkesättet, som vetenskapliga föredrags hållande härstädes skulle medföra, hvarför jag lifligt kommer att understödja förslag till R. St:r i sådant afseende. Här är redan omnämnd den motion, som hvilar på Stats-Utsk:ts bord, hvilken, i likhet med en vid sisth riksdag af Gr. Anckarsvärd väckt motion, går ut på att få anslag till arfvoden eller löner åt vetenskapsmän, som i hufvudstaden skulle hålla föreläsningar i populära kunskapsämnen. Jag önskar lifligt, att Stats-Utsk:t måtte finna medel härför, och i hopp derom, samt då jag anser denna väg vara den rätta att beträda för vinnande af det stora målet, hufvudstadens och medelbart hela landets höjande i intellektuelt afseende, så förenar jag mig med dem, som yrka bifall till Ekon.- Utsk:ts nu föredragna Betänk. Ropen på propos. förnyades. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: .lag vill ej längre trötta Ståndets otålighet att få slut på denna långa diskussion, hvilken redan allt för mycket sväfva-t ut. Frågan gäller likväl här icke något beslut om universitetets flyttning till hufvudstaden, utan endast begäran att få saken utredd, hvilket väl tyckes vara det billigaste i verlden.
Tyvärr kan Waxholms befolkning icke göra sammaledes, ej blott i följd af dess fattigdom, utan äfven emedan staden ligger på en ö, hvilken öfverallt tryckes af samma militärvälde. Också kan man icke tänka sig något mera stationärt än tillståndet på denna ort. Befolkningen derstädes räknade för 60 år sedan, 1805, 1,048 själar; och år 1860 befann sig dess innevånareantal vid precis samma siffra, 1,048, allt enligt officiela uppgifter. Skulle emellertid denna min motion af Rikets Ständer icke bifallas, så får jag, med stöd af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, den 20 November 1845 och förändring af densamma, den 27 November 1854, vördsamt föreslå, att Waxholms innevånare måtte tillgodonjuta samma rättigheter, som öfriga rikets medborgare, samt att Rikets Höglofliga Ständer alltså ville besluta att vid sådana fall, då Kronan för Statens räkning behöfver tomt i Wax holms stad, egaren af tomten då måtte erhålla den i nyssberörda Kongl. Förordning bestämda ersättning för de å samma tomt befintliga byggnader. Dessa ersättningsanspråk äro desto billigare som de till en del äro grundade på förenämnda Kongl. Förordning, hvilken utlofvar ersättning för jord eller lägenhet, som erfordras för ”rikets försvar”, och emedan andra städers husegare, hvilkas hus äro byggda på stadens tomter, erhålla full ersättning för sina hus, då tomten finnes behöflig för allmännyttigt ändamål. Denna visshet om en ersättning, hvilken å Statens sida icke kan blifva känbar, då såsom ofvan nämndt är Kronan icke, så vidt man vet, någonsin behöft någon bebyggd tomt i Waxholm, skulle i icke obetydlig mån bidraga till samhällets betryggande utveckling och tillvext. Slutligen Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 147. 358 Slutligen anhåller jag vördsamt att denna min motion må blifva remitterad till vederbörligt Utskott. Stockholm den 15 November 1865. Pehr Staaff. Af Herr Stääff, Pehr, angående vissa förändrade bestämmelser i fråga om hemmansklyfning.
I 393, 463, A. 464; E. II. 57. — N:o 7, i anledning af väckt motion om dels öfverlemnande till Kongl. Majit af Herr G. M. Sl jernsvärds'förslag till landtförsvarets ordnande, dels fiirändradt tillsättande tills vidare af Regements-Chefer m. fl. befattningar: B. 1. 491, 519, 523, A. 537, 539. — N:o 8, i anledning af väckt motion i fråga om Postförvaltares arfvode för tidningars afsändning och utdelning: B. I. 491. 520, A. 520; E. II. 57. — N:o 9, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till beredande af sysselsättning och arbets-lörtjenst åt manskapet vid de värfvade trupperna: B. 1. 491, 520, 540, A, 547. — 10, i anledning af väckte motioner rörande Polis-väsendets ordnande i småstäderna och på landsbygden, m. m.: B. I. 491, 520, 547, A. 547, 551. — N:o II, i anledning af väckt motion rörande ordnandet af lasarettsoch kurhus-väsendet i riket: B. 1. 491, 520,551, A. 551. 554; E. II. 256. — N:o 12, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 84:de §:n i Kongl. Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 13, i anledning af väckt motion om afskaffande af nu brukliga biskops-skrud: B. I. — N:o 14, i anledning af väckt motion om förändrad grund för fördelning af roterings-skyldigheten: B. 1. 521, 555, A. 555. — N:o 15, i anledning af väckt motion angående förändring i sältet för uppbörd af Augments-räntorna: B. I.
Jag får för min del bekänna, alt, ehuru jag fullkomligt gillar, att Nummer-lotteriet må upphöra, och helst skulle se alla lotteriers upphörande, jag likväl instämmer med hvad Prosten Stenhammar uti sin reservation yttrat derom, att i händelse det hädanefter för de Danska och Ilansestädernes lotterier, för skuldsatte fastighetsägare i Österrike, samt för hvar och en inländsk speculant skall vara tillåtet att, likasom hittills, specnlera på Svenska spelsjukan; så vore det bättre, att en under publik styrelse ställd, till sin ärlighet pålitlig, lotteri-inrättning funnes; och i sådant fall, d. v. s. endast i den händelse, att de utländska ochJnländska lotte - Den 8 A p r i 1 f. m. l ierna fortfarande skola få heskatta Svenska allmänheten, skulle jag tillstyrka, att R. St., tid de anmäla sitt heslutom Nummer-lotteriets upphörande och, såsom jag förmodar, derå begära Konungens sanclion, jemväl anhålla att, såvida de inoch utländska lotterierna anses böra få fortfara såsom hittills, Konungen i nåder läcktes låta inrätta ett class-lotteri, stäldt under allmän styrelse och allmän ordning, hvars inkomster kunde anslås åt allmänna barnhuset eller något annat välgörenhets ändamål. Nu öfvergår jag till sjelfva formen. Här har af en ledamot, —om jag ej minnes orätt, var det den talare, sorn yttrade sig näst före den sista, — blifvit sagdt, att formen för TJtskts förslag icke är så farlig, som man trott. Jag torde dock få uppläsa huru den lydert ”1 händelse det af Utsk. ”nu framstäldta förslag skulle af R. St. bifallas, torde beslutet härom böra hos K. M. i und. anmälas, med begä"ran, att allmän kungörelse om K. Nummer-lotteriets indragning och sältet för de afsatta brudgåfve-vinsternas ut”bekommande måtte i nåder varda utfärdad.”
Revisorernes härvid främst förekommande anmälan, att förvaltningen af desse medel, förut under några år öfverlemnad åt General-TullStyrelsens Secreterare, för närvarande ombesörjes af Canzli-DepartemenlsChefen gemensamt med Secreteraren, torde icke böra anses vara i anmärknings afseende framställd, enär kännedomen af dispositionerna är, på det hela, utsträckt till lika stor personal nu som förr, och det icke lärer böra antagas, att säkerheten för medlen och deras användande är genom den skedda förändringen på något sätt försvagad, Heremot måste General-Tull-Styrelsen företaga en mera omständlig utveckling af frågan om offentligare redovisning för berörde förvaltning; i afseende hvarpå Revisorerne, under medgifvande ”att vid fondens förvaltning efter ännu gällande method rätteligen tillgått”, yttrat den mening, att det är ”föga lämpligt och måhända jemväl mindre rälts-enligt, under nu gällande constitutionella former med ett bestämdt antaget gransknings-system i afseende på förvaltningen af Ordinarie Statsmedel och inkomster, att bibehålla formen för en utgift till allmänt behof, som — 9 — som leder sin uppkomst från en tid, då andra förhållanden äfven inom Tullförvaltningen voro i flera hänseenden gällande”, — hvadan Revisorerne, utan att bestrida General-Tull-Styrelsen fortfarande dispositionsrätt till ifrågavarande 8,000
Återremitterades. Yrol.~Ut.drag 607 N:o 42, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning, i fråga om upprättande af bouppteckning, äfvensom rörande vård af död mans bo. Bifölls. Och N:o 45, i anledning af gjorda framställningarom ändring uti och tillägg till vissa delar af 7 Kap. Rättegångs-balken, sådant det lyder i Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den 15 Juli 1818. Bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Konstitutions-Utskoltets Memorial, N:o 54, angående en af Riksdags-fullmäktigen Ola Jönsson från Malmöhus län anmäld anledning till anmärkning; och blef Konstitutions-Utskoltets hemställan godkänd. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Ulskottets Memorial, N:o 55, med voterings-propositioner, rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 38, framställda förslag till ändring i Riksdags-ordningens föreskrifter om Preste-Ståndets representationsrätt. Voterings-propositionerna godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Förstärkta Konstitutionsutskottets Memorial, N:o 56, med anmälan om verkställda omröstningar. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottels Memorial, N:o 147, i anledning af erhållen återremiss i Utlåtandet, N:o 101, i fråga omförändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning. S. D. Ånyo föredrogs Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollets Betänkande, N:o 24, i anledning af väckta motioner om utfärdande af ny Sjölag; hvilket Betänkande gillades. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltels Betänkanden, Memorialer och Utlåtande: N:o 132, i anledning af väckt Motion om tillägg till och ändring i gällande Förordningar om jagt och djurfång. Bifölls.
„Det är nog“ afbröt Fru D. henne nästan tvärt, „hon kan gå, vi stadna härinne.“ Någonstädes har jag läst, att ingen bör vara så ödmjuk, som den triumferande; denna i mitt minne städse behållna föreskrift hade jag nu tillfälle att praktiskt använda, hvilket blef mig så mycket lättare, som min seger sårade mina bättre känslor, och min väns alla, både goda och mindre goda. Tyst och stilla stod jag nu också midt på golfvet, men kunde ej afhålla mig från att se upp på Fru D., hvilkens kinder, då mina ögon mötte hennes, öfverhöljdes af en hög purpur. Jag tror knapt att de varit så rikt besminkade sedan den dag, hvarpå hon gaf sin man det af dem båda lika efterlängtade Jaordet, och jag vill nästan veta, att mindre blygsel herskade i uttrycket af Flickans anlete, när hon tillstod sig högre än Föräldrar och Syskon älska en Främmande, än nu i Moderns, då denna dunkelt, men oförnekligt kände något af det förvända i dess handlingssätt mot sitt barn. Vi tego länge. Jag plockade upp de kringströdda leksakerna. Fru D. arbetade verkligen med att blifva ond på sin Emma. „Skall Emma icke gå och helsa på sin Tante“, frågade hon slutligen. Emma att nyttja ett barnkammar-uttryck, teg som muren. „Emma stig strax upp och helsa på Tante“ sade Fru D., bragt till det yttersta. Jag vet icke om den ovanliga höjningen af Moderns röst föreföll Emma betänklig – nog af – hon kom bort till mig, som, jag bekänner det, ej med riktig hjertlighet kunde emottaga det bortskämda barnet. Flickan, redan van vid allmänt hyllande, lemnade mig snart, vände sig till Modern och sade med en hälsning, som det skar mig i hjertat att åse hos henne: „Mamma, nu får du verkligen göra den barnbalen, du så länge lofvat mig. Här är så tråkigt att jag inte vet hvad jag skall göra.“ Hvarföre nu berätta vidare.
Jag menar således , att om MarkegångsTaxorna för 10 år, öfver htTvudet beräknade, varit i N. NLän 6 R dr Banco för en tunna Råg, 4 R.dr dito för en tunna Korn, och R.dr dito för en tunna Hafra, bör inköpspriset, iör kommande 5 år, aldrig för Rågen gå öfver 7 och aldrig under 5 R:dr, äfven, som lör Kornet aldrig öfver 5 och icke under 3 R:dr, samt för Hafran aldrig öfver 3-3 och icke under 13 R;dr Banco för tunnan. Efter sig företeende omständigheter med årsväxten, så väl i Länet, som nästgränsande orter, böra MarkegångsTaxor årligen för Länet upprättas, men ej få ga öfver eller under förenämnde Maximum eller Minimum, och såkdes icke under de löpande 5 åren blifva öf - Den 13 April. 265 ver 7 eller under 5 R'dr för Rågtunnan, men väl deremellan , samt på enahanda sätt med de andra sädesslagen. De erforderliga Reglementen , detailer, redogörelsesäu m. m. , som till en sådan Magazinslnrättning höra, blefve här för vidlyftigt att omtala. Hufvudsaken är, huruvida Riksens Högloft. Ständer anse Inrättningen nyttig och för Riket gagnelig , då , hvad som i öfrigt bör iakttagas, låter linna sig, lika med behöfliga medel , då Inrättningen icke genast sträckes för långt att börja med. Allmänna MagazinsDirectionens nu varande Fonder, då dess fordringar blifva betalte, torde förslå långt, och kanske i det närmaste till det som behöfves. Sedan jag nu haft den äran att i möjli, gaste korthet yttra mina tankar om Sädes-produaionens behandlingssätt till allmän förmån och nytta , synes det mig icke behöfligt att nämna något vidare om afsättningen af andra Åkerbrukets, Näringars och Slöjders produetioner, emedan en vis och uppmärksam Regering har alla medel i sina händer att befordra det Allmännas väl, och visserligen äfven begagnar dem. Slutligen får jag vördsamt föra Högloft.
Albert, lika med de flesta fäder, ville hafva en son. Elina, som väl haft små ledsamma, ostyriga bröder, men aldrig någon syster, och som dessutom ännu hade i friskt och lifligt minne sin stora, sköna, vackra docka, hvilken det var så oändeligen roligt att kläda på och utaf, att stoffera ut och konversera med – hon önskade sig en liten dotter, en liten lefvande docka. Hvar och en anförde sina argumenter, och ju närmare det led inemot sjelfva krisen, dess mera hade Albert och Elina öfvergått till hvarandras önskningar. »För Alberts skull» önskade Elina nu ifrigt en son, och »för Elinas skull» vore Albert rätt nöjd att få en dotter. Elina var ovanligt frisk och rask under denna tid; icke pipig och pjunkig som de flesta äro, och resten tro sig böra vara för att synas rätt interessanta, men hvilket ofta föranleder de första ostämda knäppningarna på ägtenskaps-violen, ty få saker uttrötta så en man, som pip och pjunk, helst när det är artificiell, äfven om mannen ej det ringaste förmodar att så kan vara, men just då är det odrägligast, ty då ställer det sig alltid midt i dagern, i stället för att de som verkligen lida, oftast anstränga all sin förmåga för att dölja och undanskymma sitt lidande och sina krämpor. (Detta senare recept recommenderas i allmänhet till hvar och en, och till gifta fruntimmer i synnerhet.) Men var Elina någon gång blek, eller, som det väl ändå stundom hände, litet illamående, så var Albert otröstlig, och de sista veckorna, då Elina nästan oafbrutit var hemma, oberäknadt en förmiddags-promenad, då Albert sjelf alltid lyftade henne både i och ur vagnen; under dessa veckor kunde ingenting förmå Albert att stadna utom sitt hus mer än i och för tjensten, och äfven med denna skyndade han så vidt görligt var. Under denna tid njöto Albert och Elina i rågadt mått af ett nöje som de nästan aldrig förut funnit tillfälle att skänka sig.