Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
April 1797 låtit indraga didelar af den Lön» Kongl. Majit förut hade för Herr Lagmannen' anordnat och faststält: men under de sedermera förflutne 3 Ine åren, verkställighet deraf icke följt, sannolikt för det, att af Statsmedlen någon tillgång för den Nådigst afsedde ersättningen icke funnits, det täcktes Kongl. Majit, derest enahanda förhållande ännu fortfore, öfver denna ersättningsfråga höra Rikets nu församfade Ständer, som förmodades icke underlåta, att vid StatsRegleringen häråt lemna den underdåniga upmarksamhet, som mot Kongl. Majits Nådiga vilja, att afhjelpa det Herr Lagmaunen Norlin öfvergångBihang till RiksSt, Prof. 1817- 1818- 4ide Sam!. Nir 31, »j. StatsUtsk. Betiinkanden. ne lidande, svara kunde: Warande vid dennå ansökning jemväl fogade åtskilige handlingar i ämnet och deribland en uträkning öfver den förlust, Herr Lagmannen genom Indragningen af ofvan berörde Lönebelopp fatt vidkännas, under den sedermera förflutne tiden, upgående till en sammanräknad Summa af 31,536 R:d. StatsUtskottet har härom inhemtat den närmare uplysning, att Herr Lagmannen Norlin, efter det han den gide Januarii 1793 blifvit förordnad att vara PoliceMästare i Stockholm, den gide December samma är blifvit befordrad till Lagman, med rättighet, att jemte den detta Embete ätföljande
Hvad d ernast angår den gjorda hemställan, angående en friare grushemtning, så anser Utskott t si; ej kunna tillstyrka en mera utsträckt rättighet i detta afseende, än den Kongl. Brefvet den 25 November 1802, och Kongl. KammarCoi legii derpå grundade Circulair den 5 Aprill 1805 medgifva. Deruti föreskrifves, att, dä vägbyggare vill ja hemta sand å andra hemmansinägor, åkergärden, ängar och hagar, bör Jordägaren deröfver förut ofelbart höras, men att, vid alla stridigheter om väglagningsämnens tagande, det må tillhöra Domarens i orten pröfning, huruvida de förebragte skäl kunna verka deremot något lagligt och gällande hinder. Genom en sådan pröfning synes Utskottat den möjligasté utväg blifvit begagnad, att, utan intrång i andras rättigheter, förekomma, det jordägaren ej, utan grundade anledningar, må vägra grushemtning; och detta ar äfven allt hvad genom en Ekonomisk författning fean och bör i detta afseende åsyftas. Beträffande slutligen den väckta frågan om delningen af sådane afvägar ifrån landsvägen, som leda till hemman, hvilka ej äro indeldta i ordentliga byalag; så får Utskottet härvid vördsamt förklara, att delning, till underhållande af så beskaffade vägar, enligt Besv. ock Ekon. Utsk. Betänkanden. Utskottets öfvertygelse, ej bör i Lag stadgas, enär densamma beit och hållet synes böra bero ai dera? fri» öfverenskommelse, för hvilkas nytta vägen egentligen är anlagd, och sorn måste densamma oundgängligen begagna; äfvensom några föreskrifter, när och på hvad sätt dessa skola grusas och underhållas, på samma grunder ej torde böra äga rum. Dock varder detta allt till R. H. Ständers egen pröfning vördsamt öfveriemnadt. Stockholm d. 19 Juni 1Ö18. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Utlåtande öfver väckt motion om ett förändradt sätt uti Jiyonotionde-Spannemålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus.
Som hennes hår var silkesfint och ljust och hennes ögon blå, så bar ock känslolifvet tydliga spår af nordiskt ursprung; det var som det land, i hvilket hon blifvit född, till hvilket våren kommer sent och sommaren sent, men som till gengäld har en sommar då solen aldrig går ned, en sommar så skön som intet annat land på jorden. Det led hän mot slutet af september. Eftersommaren hade varit en serie af klara dagar. Säden var redan väl inbergad, och de gula stubbåkrarne lyste i solen. Björkarna rundtom den hvita villan hade för länge sedan förlorat sin ungdomliga friskhet, men i rabatten utanför verandan hade tobaksplantorna och majsstånden skjutit alnshögt upp i luften. Astrar och dahlier blommade. Maria satt på trädgårdssoffan under den stora linden och läste, men tankarne voro icke med i det hon läste; tankarne, som flugit ut till fjärran blånande rymder, vaggades i vällukter och summo i solljus. Det var icke det solljus och icke den vällukt, man förnimmer med de yttre sinnena, fast ljuset kom från solen och dofterna från resedasängen; men förnimmelserna hade blifvit förfinade, idealiserade genom att öfverföras till de blå rymder, där hennes tankar dvaldes. Allt var tyst omkring henne; det hördes icke ett ljud och det rörde sig icke en fläkt. Men just denna djupa tystnad skrämde henne till sist upp ur dvalan, tvang henne att lyfta sina ögon och se: Sjön låg blank som en silfverbricka, och himmelens hvita strömoln speglade sig däri alldeles som i sommarens dagar; men luften hade blifvit en enda nyans mera kylig och klar. — Medan hon satt och stirrade ditut, varseblef hon en välbekant snipa, som sköt fram bakom en af holmarne. Hon reste sig hastigt och skyggade ögonen med handen — men såg icke mer än en enda människa i båten. Det var Gerda själf, som rodde. Hon kastade boken och började springa ner emot båtbryggan, utan handskar och utan hatt; det ljusa fina håret fladdrade och brann i solskenet.
Någon förhöjning af den ifrågavarande LandtRäntmästarelönen tror jag likväl icke vara föreslagen vid den allmänna löneregleringen; men det är just en sådan förhöjning som påyrkas, och i6 Den 12 Jani i f. m. som Utskottet i förevarande Utlåtande afstyrka Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till återremiss af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter berörde Utlåtande, uppå derom af Hans Excellence framställd proposition, af Ridderskapet och Adela bifölls. Grefve von Rosen: Då jag icke hört någon instämma i den mening jag yttrat, anser jag mig icke böra besvära Ridderskapet och Adeln med yrkande af votering om denna fråga, men anhåller att få till Protocollet anmäla min reservation mot det nu fattade beslutet. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji, under N:o 114 afgifne, samt den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion om sättet för utgörandet af ArrendeSpannmål för Domkyrko-hemman. Företogs till pröfning StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji under. N:o ii5 afgifne, och den Den 12 Junii f. m. 17 den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i frågan om understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning. Herr Bjerta_, Gustaf: Jag får till Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, om icke detta Utlåtande bör lill StalsUtskottet återremitteras.
”O, Rosa,” stammade hans läppar, och hans blick sökte hennes, ”tacksamhet emot mig, som har er att tacka för de få ljusa och saliga stunder jag här upplefvat, ja, de ljufvaste i mitt lif! Och detta lif,” tillade han och fattade Rosas hand, ”gåfve jag gerna i utbyte mot dessa ögonblick. O, Rosa, att ni velat göra mig så outsägligt lycklig!” ”Skulle jag icke vilja det, gode Mannerstedt,” svarade hon med det huldaste leende, men drog derunder sakta sin hand tillbaka, ”helst när så litet kan göra er lycklig? Ni vet att jag är och alltid blir er goda, deltagande väninna, ehuru de förhållanden jag ingått kanhända förorsaka, att vi mindre ofta få se hvarandra. Min välvilja och mitt varma deltagande i ert öde blir dock alltid detsamma; lita på det.” ”Hvad kan jag begära mera?” sade Mannerstedt, och en suck smög sig öfver läpparne, oaktadt den lycksalighet, som genomströmmade hans hjerta. ”Jag har aldrig vågat hoppas ens så mycket. O, att i Rosa ega en vän nu, då jag är så alldeles ensam, då mitt hjerta så innerligt trängtar att veta, att på jorden finnes ett väsende, som eger en tanke för mig, en vänlig önskan, en deltagande känsla; det är mycket, och min själ är uppfylld af den renaste tacksamhet för denna lycka. Han tystnade; äfven Rosa teg. Deras känslor voro för mäktiga, att tolkas på det enda språk som blef dem tillåtet, och en lycka var det, att ett par af barnen i detsamma infunno sig, för att bedja syster Rosa slita en tvist, som uppstått emellan dem. Något senare infann sig kommerserådinnan. Man kunde se på hennes strålande anlete, att lyckan korten vändt sig, eller ock att fru Bern, af medlidande för nådig fruns bekymmer, skapat om sorgen till glädje. Detta är likväl något som vi icke kunna veta; men kommerserådinnan var vid vanligt älskvärdt lynne. Likväl hade hon gifvit befallning, att servera aftonmåltiden tidigt, för att göra slut på den tråkiga dagen.
Hr Printzensköld har, för att undanrödja verkan af de uplysningar jag i anledn. af hans anmärkn. lemhat, sagt, att jag i mitt anförande till Statsrådsprot. skall hafva yttrat, ätt i Riksg.-kont. redan skulle finnas den tillgång, som i den K. propos. upgifves;men något sådant finnes icke i samma prot. uptaget såsom af mig yttradt. Afven har samina talare såsom en felaktighet anmärkt, att i Statsråds-prot. icke omnämnes att öfverskotterne för är 1849 blifvit tagne i beräkning. Della är mycket naturligt, emedan i prot. alla omständigheter, som ingått i kalkylen, icke detaljeras. Hvad, som emedlertid detta prot. verkeligen innehåller, är, alt, då man beräknat Riksg.-kontts tillgångar och utgifter, sådane de enl. gällande föreskrifter kunna antagas intill 1851 års slut, upkommer vid nämnde tid en behållning af 700,000 r:dr och det är således riktigheten häraf, som skall utredas. Jag tror mig ock nu hafva fullkomligen besvarat Hr Printzenskölds i berörde hänseende gjorda anmärkn. och visat, huru obefogadt han velat påbörda mig, att såsom chef för Finans-depart:tet hafva inför Konungen upgifvit ett oriktigt förhållande. Hr Printzensköld:
Hvar är nu domstolen ? – Här, här, svarades i hopen. – Här är vi sjelfva domare. – Godt. Domarne äro här, den anklagade der. Men hvar äro anklagaren och vittnena? – Här, här! – Hvad sägen J? Skulle domarne tillika vara anklagare och vittnen? Var det detta, som J kalladen rättvisa? Nej, mina vänner, sådant är icke rättvisa; det är mord, och Guds lag säger: du skall icke dräpa. – Bah, vi hafva nog vittnen, inföll en af männerna. – Hvar är Anastasia, som med egna ögon såg, när den giftblandarens hustru räckte Simon den förgiftade födan? Stig fram, Anastasia! Vi skola visa, att folket icke dömer ohördan. – Rätt, Antemon, sade Theodoros till talaren. – Du skall visa, att du och de öfriga icke döma ohördan, det var så du sade? – Ja. – Att J icke viljen belläcka edra händer med oskyldigt blod? – Ja. – Att J ären Kristne och icke vilddjur ... det är ju så? – Ja visst. – Stig fram, Anastasia! ropades i hopen – Fram med dig! Öfvertyga presten ... – Så att det sedan blir slut med pratet, inföll Monika med gäll stämma. Anastasia, enkan från Dipylon, steg tvekande fram. – Du är således vittnet? frågade Theodoros, i det han fäste sin skarpa blick i Anastasias. – Ja. – Hvad såg du? Tala sanning, ty af dina ord beror den armes lif! Betrakta honom och säg, om du vill hafva hans blod öfver ditt hufvud! Bathyllos hade öppnat ögonen. Hans medvetande började återkomma. – Och innan du säger något, så ännu en fråga, fortfor Theodoros, på hvars afmagrade kinder en liflig rodnad hade uppstigit. – Har du barn? – Ja, jag har en son ... – Som du älskar? Är det icke så? – Jo. – För hvars lycka åtminstone någon gång ditt modershjerta bedt till Gud?
Jag tror, på de skäl jag anfört, det inrättningens bestånd och afsedda fördel skall förfelas efter den plan, som StatsUtskottet uppgjort, och jag vågar i anledning deraf anhålla om återremiss, på det StatsUtskottet blir i tillfälle att efterse medel för trenne farande poster, som till en början en gång hvarje månad under hela året fram och åter oafbrutet afgingo i trenne riktningar, nemligen på Ystad, med afseende på södra Sverige och förbindelsen med continenten, på Götheborg, med afseende på vestra delen af Fäderneslandet och Norrige, samt på Fahlun och Gefle, med afseende på norra delen deraf; och får jag härvid återtaga, att i fall paketpostens gång skall inskränkas blott inom en viss del af året (hvilket jag likväl anser rakt stridande mot inrättningens fördel), den då må snarare utställas om vintern och icke under sömma - Den i3 Mars t. m. maren, då de öppna vattnen lemna tillfälle till förbindelse emellan en mängd orter. Herr Hjertaj Gustaf: Äfven jag förenar mig med dem, som yrkat återremiss af ifrågavarande Utlåtande; och jag gör det på grund af den dervid åtföljande reservation, samt Herr af Lundblads nyss upplästa anförande, hvilka nästan fullständigt innehålla hvad jag velat i detta ämne anföra. Dock vill jag härvid tillägga, att jag anser Taxan på betalningen för paketerne, som med Paketposten afsändas, böra bestämmas sålunda, alt afgiften blifver lindrigare för böcker och litteraira producter, än för andra saker. Dessutom tillstyrker jag äfven, att omkostnaderne för denna inrättning måtte intill nästa Riksdag bestridas af Postmedlens öfverskott, hvilket bör kunna lemna tillräcklig tillgång härtill, helst vi hädanefter böra kunna vänta för Staten större inkomster af Postverket genom en förbättrad förvaltning deraf, och de större controller, som jag hoppas BevillningsUtskottet är omtänkt att tillvägabringa. Att ifrågavarande inrättning de första åren erhåller ett sådant understöd är nödvändigt, emedan den i annat fall aldrig skulle komma till bestånd.
E. upptagna varor och tillverkningar, för hvilka nu gällande införselsförbud komma att uppbäfvas, tills vidare må införas endast till vissa stapelstäder; dels ock, att alla dessa artiklar, å hvilka, vid den nya tulltaxans utfärdande, en fullständig förteckning lärer böra allmänheten meddelas, icke må på kreditupplag uppläggas, och ej heller på nederlag, annorlunda än till återutförsel i de hamnar, som enligt kongl, förordningen om nederlag af den 15 Maj 1.843 nu äga ständig nederlagsrätt för varor, förbjudna till införsel, nemligen: Stockholm, Göteborg, Karlshamn, Landskrona och Söderköping. De hamnar, dit införsel af hittills förbjudna varor endast skulle få äga rum, synas böra blifva de af Norrköpings fabrikssocietet uppgifna: Stockholm, Göteborg, Malmö, Kalmar, Norrköping och Gefle, med tillägg af Helsingborg, särskilt i betraktande af den omständigheten, att be - (V? Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. tydlig införsel af utländska fabriksvaror kan öfver denna ort verkställas, äfven under de månader af året då sjöfarten i öfrigt är stängd. 1 afseende på Kalmar kunde måhända med skäl föreskrifvas, att införsel af hittills förbjudna utländska varor dit ej finge äga rum förr äu staden blifvit försedd med fullkomligen ändamålsenligt packhus. För att icke medgifva rätt till kreditupplag för varor, som nu komme att från införseisförbud befrias, erfordras blott, att icke upptaga dem å den vid tulltaxan fogade särskilta tarif för nämnda upplag, hvilket ock vid redaktionen deraf iakttagits.
Fördelningen af Handelsoch NäringsDiskontfonden. — 48 — kontor 150,000 R:dr i hvarje af de tre första saint 100,000 R:dr i December månad. Och har det till inbetalning under September månad föreskrifna belopp blifvit af Lånekontoren till Banken levereradt. § 53. Allmänna Di^en ?enoni 55 § af Bankoreglementet bestämda fördelning af fonden för ut skont-fonden. låning med dmsättningsrätt har förändring ej kunnat vidtagas, enär i såväl Diskontkontoret, som Lånekontoren beviljade låneansökningar å sammanräknadt ganska högt belopp ständigt hvilat i atvaktan pa lanetillyångar. Vid utlåningen från denna fond har äfven annan säkerhet än borgen understundom ifrågakommit. § 54. Katsa kreditk De sparbanker, hvilka under nästlidet. år begagnat sig af den deni i 61 § i det till Spartanför Banken nu gällande Reglemente medgifna kredinv-rätt hafva varit: Stockholms staus, Stockholms laus, Södertelje, Hudiksvalls, Wernamo, Hernösands, Göteborgs stads, oGöteborgs och Bohus läns, Carl Johans församlings, Uddevallas. Marstrands, Alingsås, Åmåls, Skara, Malmö, Christianstads, Ystads, Lunds stads, Cimbrishamns, Landskrona, sparbanken för Lunds stad med kringliggande land, sparbanken i Wemmenhögs härad, i Frosta, i Östra Göinge, i Oxie och i Skytts härad samt sparbanken i Klörup. § 55. Uppoch utlä- Räntan vid diskontering och utlåning från Handelsoch Närings-diskontfonden, ningsräntan. hvilken förut utgjort sex procent, nedsattes den i) Februari detta år till 51 procent samt den 27 nästlidne Juli ytterligare till 5 procent; hvaremot räntan för insättningar och uttag å kassakreditiv fortfarande bibehållits vid 6 procent, enär den låga kreditivafgiften af allenast ^ procent och de fördelar, som försträckningar i denna form innebära, ändock gjorde desamma begärliga.
Celia glömde under lyckans dagar så ofta bort dig för ... honom. Nu får så icke mera ske. Gud skall bli Celias vän. I går ämnade jag uppteckna hvad som gjort mig så olycklig. Då hade jag icke mod dertill. Pennan gick icke. Mitt hufvud började svindla. Dessutom tänkte jag: om jag på pappret tecknar mitt lifs sednaste händelser, så är det likasom att fördubbla smärtan, att känna den tvenne gånger. Det kan vara så. Dock kan det äfven ha sin tröst. Mitt fattiga album är ju min enda förtrogna. Det bör lätta sorgen att öppna hjertat för en vän, vore äfven vännen stum. Och framdeles i en verld kan det vara mig kärt att för någon deltagande vän få förtro det, som ligger mig på hjertat. Jag känner att jag icke hade mod att mundtligen meddela mig, icke ens åt min bror Clinton, men skriftligen kan jag förbereda denne vän. Derföre jag vill försöka. Det var den åttonde Juni, på eftermiddagen. Jag höll på med Lina och Bina, då små flickorna Elin syntes på gården och tycktes tala med Axel. Snart inkom äfven Axel och berättade att han gick de små flickornas ärende. De hade fått lof af sin magister, och ville nu rätt gerna gå att duscha i sällskap med mina små flickor. Jag gaf då efter och menade, att de kunde komplettera sin timme sednare. Små flickorna blefvo naturligtvis mycket glada. Då jag efter vanligheten ville följa med, sade lilla Hilda Elin: Åh, icke behöfver mabonne besvära sig att komma med oss. Jag är ju ren tretton år och duschen är allsicke farlig. Jag blef liksom litet flat öfver denna Hildas artighet, som nog mycket hade tycke af oartighet. Jag insåg att barnen helst ville vara för sig, och jag beslöt att icke »besvära« dem med min guvernants-person. Sedan flickorna bortgått, blef Axel glödande röd öfver hela ansigtet, och han sade: Celia må veta, att det är min merit att Celia icke gick med till duschen. Jag bad Hilda svara impertinent. Eljest skulle jag icke hos »mabonne« talat godt för dem. Och hvad vann Axel på det, om jag får fråga? Det att jag nu får rå om Celia ensam svarade Axel med en ovanligt stolt min och hållning.
Åh, så förargligt nu har jag visst glömt det hemma. Alie, tag hit min svarta påse. Hvar är den? Nu skall man få se, att den ligger kvar i vagnen.» Hon började att med den största oro leta i fickor, på bord och stolar och talade i en så ängslig ton, som vore det fråga om en verklig olyckshändelse. Alie storskrattade. »Jag undrar, hur många gånger den svarta påsen varit bortkommen och tant färdig att få slag af förskräckelse», sade hon. »Naturligtvis ligger den här se, bakom ryggen på tant! Ack den slarfviga, orediga lilla gumman!» »Förlåt men jag tycker det skulle se naturligare ut, om fröken hölle brefvet i handen och läste högt ur det för sin mor för frun, menar jag.» »Nej, nej, det går inte an», inföll fru Rode ifrigt. »Det skall föreställa att ett bref från min son just kommit, och då läser jag det alltid först själf.» »Seså nu jollrar hon om sin lille gosse igen», hviskade Alie och nöp henne i armen. Fotografen försvann bakom apparaten och Alie fortfor: »Ser du det, ditt gamla troll, att till och med fotografen tycker att det vore naturligare, om jag finge läsa brefven strax. Men unnar tant mig det någonsin, kanske? Nej bevars, tant skall förstås alltid vara så vigtig och se efter, om de innehålla några hemligheter först. Liksom tant sedan kunde tiga med dem för mig i alla fall! Liksom hon inte så småningom klämde ur sig hvarenda smul.» »Tyst, pratmakerska! Sitt ordentligt nu och låt bli att gräla. Du måste se mild och kvinlig ut på porträttet, kan du väl förstå! Och stryk den där otäcka luggen ett litet grand ur pannan. Jag är säker om, att Rikard inte tycker om den.» »Än se'n! Hvad bryr jag mig om det? Nej», sade hon energiskt, i det hon drog fram håret, som den gamla strukit tillbaka. »Aldrig i evighet går jag in på att ha uppstruket hår, det har jag sagt tant hundra tusen gånger.» »Stilla nu, om jag får be!»
Samma omdöme om folkets nykterhet har i föregående femårsberättelser blifvit uttaladt; och i stället för bränvin förbrukas icke allmänneligen några andra rusgifvande drycker. Ett bruk, sorn efterträdt rusdryckers förtäring och flerestädes anses hafva öfvergått till missbruk, är kaffedrickning, ehuru det alltid är vanskligt att bestämma, när det nyttigas gräns här är öfverskriden. Att kaffedrickning i synnerhet i vissa orter tagit stor utbredning bland befolkningen kan slutas deraf, att inom några socknar beräknas förbrukningen per person till 12 « om året. Bland folkets födoämnen intaga fortfarande en mer och mindre jäst eller, såsom den kallas, »surfisk», torkadt kött samt surmjölk, jemte potatis och ojäst tunnt kornbröd de mest framstående rummen; ehuru med folkets stigande välmåga äfven ladugårdens förädlade alster af smör och ost, äfvensom andra bättre födoämnen, mycket förbrukas. Någon anmärkningsvärd förändring i folkets varma och väl arbetade klädedrägt vet jag ej att omförmäla, om icke att den fordom allmänna, af ullgarn stickade röda toppmössan mer och mer lemnar rum för modernare hufvudbonad af klädesoch ludna skinnmössor under olika årstider. I afseende å byggnadssättet har den förändring mera allmänt kommit i bruk, der rik tillgång på kalk förefinnes, att till ladugårdar begagnas s. k. gjuthus, bestående af kalk, grus och sten, i de förra trädhusens ställe — en förändring både varaktigare, skogbesparande och mera skyddande emot eldfara i de alltid med eldstäder och oftast äfven med bakugnar försedda ladugårdarne. Undantagsvis förekomma äfven boningshus af detta material, men skola i anseende till sin fuktighet icke vara ändamålsenliga. Ett för orten nästan fullkomligt främmande byggnadssätt af boningshus har vid den snart fulländade' landtbruksskolan blifvit med fördel användt och kommer tvifvelsutan att vinna allmännare efterföljd, nemligen af gammalt byggnadstimmer såsom resvirke med inoch utvändig rappning. Ett sådant boningshus, först sent på hösten rappadt och inredt, har visat sig under första vintern väl beboeligt, föga fuktigt och fullkomligt utestänga Jemtlands både 8 Jemtlands län.
M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersökes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällande metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som årligen erlagts, från första skattläggningstiden beräknadt, voterar ia> den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att R. St. hos K. M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersökes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällande metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som årligen erlagts, från och med den i Januari 1841 beräknadt. Dä under utskrifningen af voter:s-propos:n Frih. Raab yttrade, det lian af någon ledamot hört, att det vore han, som ansåges hafva begärt votering, och att han icke nu yrkade den, förklarade Hr von Hartmansdorff sig i alla fall yrka voteringens fortgång. Den 8 Augusti f. m. j63 Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 6. -Nej — 38. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e. m. In fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 8 Augusti i84o. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af SiatsUlskts utlåt:» JN:is 64 och 226, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster. 3: d j e punkten. Kronotionde-spantnåle n. Frih. Cederström, Jacob: