Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af Siats-Utskottets den 8 dennes på hordet lagde Utlåtande Nio 183, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande Nio 83, angående C. A. Karlbergs ansökning om förlängdt arrende af Hogst^, Lombarudds och Norrby hemman på Lofön, stannade Ridderskapet och Adeln i det beslut, att hos Kongl. Majit anmäla: att om, efter skedd undersökning, Kongl. Majit pröfvar det vara med Rikets fördel öfverensstämmande, Rikets Ständer medgifva, att det af Karlberg innehafvande arrende af kronohemmanen Hogsta med Lombarudd och N u rby må förlängas på 30 års tid, räknadt från midfastan 1846, emot de uti nu gällande contract föreskrifna villkor, samt med förbehåll tillika, det Karlberg ej mindre vidmagthåller de å hemman n befintliga, honom tillhöriga, hus och byggnader, än ock ställer vederhäftig laga borgen, att, när arrendet omsider upphör, berörde hus och byggnader varda i fullgod! skick till Kronan aftiälde, utan ersättning eller afräkning på den, enligt Lag och Syne-Rätts beslut, arrendatorn åliggande byggnads-skyldighet. S. D. Bifölls Stats-Utskottets, den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 186, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående beloppet af den behaglig tids för 1 änings-spanmål, som vid ledigblifvan le pastorat bör bibehållas, och om återstodens användande.
Ehuru jag således inser att ett försök att förringa dessa skäls kraft och betydenhet skall blifva ganska svårt för mig, anhåller jag dock att få lill besvarande uptaga några af dem, dertill uppmanad af mitt varma nit för sakens framgång. Den värde reservanten utgår lill en början ifrån den synpunkt, att Staten skulle genom sin åtagna garanti för den ifrågasatta jernvägens anläggande vidkännas en utgift af 10 mill. Naturligtvis har den ädle Frihm vid denna beräknings upgörande antagit, att den projekterade jernbanan icke skulle komma att under 40 års lid lemna någon vinst, eller ock att denna vinst skulle belt och hållet åtgå för vägens underhåll och bestridande af förvaltningskostnaden. Jag frågar nu Mine Hrr, är det tänkbart,att en jernväg, på hvilken så mycken trafik enl. all sannolikhet kommer att ega rum, då denna väg skulle genomskära hjertal af landet och sammanbinda tvenne dess största insjöar, är det väl tänkbart eller troligt, att denna väg icke skulle kunna åtminstone bära sig? Men, om jag äfven antager, att den i början icke kan bära sig, hvilken bör väl komma emellan för att understödja densamma? Ar det icke Statens skyldighet att bidraga till befrämjandet af ett arbetes framgång, hvilket arbete i en framtid måste komma att hafva ett oberäkneligt inflytande på landets förkofran uti industriell hänseende, och kunna väl Statens upoffringar för ett sådant ändamål, om än de blifva betydliga, kallas för onyttiga? Denna sednare fråga måste jag besvara med nej, ty jag anser inga statsutgifter vara så nyt 27* - 420 Den 27 Augusti f. m. tiga oell ändamålsenliga sorn de, hvilka afse tillvägabringandet af lättade kommunikationer inom landet. Vi veta redan allt för väl att vi i detta afseende ligga betydligt efter alla andra länder i Europa, och om vi blott vända oss lill brödrariket och se efter huru man der behandlat dessa frågor, så finna vi med hvilken ifver och värma man der omfattat denna stora fråga; och om vi se efter på hvilka vilkor det lyckats Norrska Staten att få kontrakt om en jernvägSTanläggning i landet upgjordt, finna vi dessa vilkor för Staten ganska betungande.
— För så vidt densamma legat inom satirens område, tror jag, att R. o. Ad. skall hålla mig räkning derföre, att jag icke ingår i besvarande deraf, emedan det åtminstone är min öfvertygelse, att vinnandet af ett godt ändamål i detta fall hufvudsakligen beror af det lugn och den sans, hvarmed öfverläggningen fores. Jag anhåller derföre att endast få yttra några ord i Den 10 Mars c. m. 71 afseende å sjelfva saken. Gr. Björnstjerna liar anfört, att förslaget velat insätta en phalang af obildade medborgare, enär dess mening skulle vara att stadga en census af ett hemmansägo, utöfver hvilken ingen i den lägre jordbruksclassen fick rösta. Jag torde få instämma uti en annan ledamots yttrande, att om Hr Gr. åt detta förslag egnat åtminstone en flygtig genomläsning, så skulle Hr Grefven icke gjort sig skyldig lill denna anmärkn., som saknar allt fog. Förslaget innehåller icke allenast, att den lägre jordbruksclassen väljer till och med för en förmögenhet af två hemman, utan äfven att valet är fritt utom classen, således att hvilken medborgare som helst, åt hvilken denna dass skänker sitt förtroende, kan blifva vald. I den mån de mera bildade classerna söka tillvinna sig de mindre bemedlades förtroende, är jag derföre öfvertygad om att bildningen inom de af denna dass valde skall stiga. Men uti förslaget upptagas dessutom flera andra classer, dels för det större jordbruket och dels för bildningen; hvadan jag skulle tro, att den comité', som uppgjort förslaget, borde befrias från den förebråelsen att hafva velat i representationen insätta en phalang af råa och okunniga personer. Hr Grefven anförde vidare, att man i census för städerna gått för långt, då man föreslog, att densamma skulle nedgå ända till 500 r:dr r:gs.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. iai ledning hvaraf Kongl. StalsKontoret, den 24 i berörde månad, genom Utdrag af dess Protokoll, meddelade Sökanden, all då han uppgåfve, i hvilket ämne han åslundade antingen underrättelse, huruvida Kongl. Majit till Kongl. StalsKontoret afla tit Nådig Skrifvelse, eller, i fall Bref i ämnet ankommit, del af detsamma, han skulle icke allenast derom erhålla upplysning af vederbörande tjensteman, äfvensom skriftligt bevis, emot behörig lösen, ulan ock få på stället det ankomna Kongl. Brefvet i uppgifvet ämne afskrifva eller afskrifva låta, eller, om dervid betydande hinder voro, i bevittnad afskrift, emot vederbörlig lösen utbekomma; Och sedan, med föranledande af detta beslut, Dalman yllerligare uppgifvit, att han åstundade underrättelse utur omförmälda hos Kongl. StalsKontoret öfver ankomna Kongl. Bref förda Lista i alla ämnen, samt afskrifter af Kongl. Majits Nådiga Bref i alla ämnen, som varit föremål för Kongl. Majits Nådiga Reskripler lill Kongl. StalsKontoret, under den af Sökanden förut uppgifna tid, emedan han hade för afsigt att genom trycket offentliggöra, dels uti hvilka ämnen Nådiga Bref, under samma lid, blifvit af Kongl. Majit till Kongl. StalsKontoret aflåtna, dels att trycka högstberörde Nådiga Bref; förklarade Kongl. SlatsKontoret, den 1 derpåföljde Maj, sig icke kunna till Dalmans berörde begäran lemna vidsträcktare bifall; än Kongl. SlalsKontorets i denna fråga, den 24 April fattade beslut innehölle. Då sedermera i Augusti månad samma år Dalman, likaledes skriftligen hos Kongl. SlatsKontoret anhöll, ibland annat, att, i ändamål att till trycket befordra, få taga afskrift af alla de Kongl. Bref, hvilka, sedan den 1 nästförutgångna
Af herr tVcern: “Fullkomligt öfverensstämmande med de sammansatta Utskotten, i afseende på de utsockne-frälsehemmanens i Halland skyldighet alt vidkännas ordinarie rotering måste jag deremot emot Utskottens tillstyrkande, att Rikets Ständer för sin del besluta, att dessa hemman skola erlägga utskrifnings-penningar, mig reservera. Utskrifnings penningarne, hvilka utgingo ej allenast af de utsocknefrälsehemmanen i Halland, utan äfven af kronooch skattehemman i detta län, samt af utsockne-frälsehemmanen i Skåne, upphäfdes vid 1812 års riksdag, såsom en följd deraf, att all frihet från utskrifning, genom den då vidtagna förändringen i utskrifningssätet af förstärknings-manskapet, upphäfdes, och derför all oroterad jord underkastades rotering, (se Statsutskottets betänkande den 10 Juni 1812 Bill. lill Riks-slåndens protokoller irsta delen pag. 821) d. v. s. emot att hemmansegarne ålades beväringsskyldighet och extra rotering. Att så var förhållandet, synes ytterligare af Kongl. Majlis bref af den 25:le Maj 1813. Jemte kungörande af Kongl. Maj:t bifall lill Ständernas ofvannämnda beslut, heter det nemi. deri, “att utsockne-frälsehemmanen, hvilka årligen utgjort så kallade utskrifnings-penningar, hädanefter och sedan dessa hemman blifvit med extra rotering belagde, må i likhet med roterade kronohemman från berörde afgift frikallas,“ Alt nu åter pålägga denna afgift, då dessa hemman förklaras fria från skyldigheten att underkastas ordinarie rötning, hvilken, enligt Utskottens tanka aldrig blifvit dem ålagd, synes mig i hög grad obilligt, så mycket mera, som Utskotten tillstyrka fortfarandet af den extra rotering, för hvars åtagande de en gång frikallats derifrån. Statssamt Mim. Besv.- oek Ekon.-Utsk:ns Betänkande, JV:o SS. It
Allmogen älskar ej nyheters införande, äfven då de äro gagneliga; Provinsen har få ståndspersoner, att föregå med exempel, och Länets hushållnings-säliskap har hittills mera befattat sig med biföretag, än med jordbruket, men troligen skall nästa femårs-berättelse komma att förete lyckligare resultater. Dock är sädesodlingen icke endast tillräcklig för Länets behof, utan lemnar betydligt öfverskott till afsalu. Boskapsskötsel står likaledes här på en ingalunda lefvande ståndpunkt. Så, som åkerjorden skötes, det vill säga efter uråldrigt bruk, så skötes ock ängen. Väl lemnar den under vanliga år tillräcklig afkastning för det befintliga antalet kreatur, men detta antal är vida för ringa och står ingalunda i ett rationell förhållande till ett väl ordnadt bruk af jorden. Om med bättre foderodling boskapsskötseln bättre bedrefs, vore ett stort steg gjordt till ett förbättradt åkerbruk, Hästafveln är stationär, såsom mycket annat i Länet. Skog arne, tillhöriga hemmanen, äro genom århundradens misshushållning nästan utödda, och det lilla, sorn är qvar, medtages år från år allt mer och mer. Snart kommer denna rubrik att alldeles försvinna ur femårs-berättelserna för Länet, hvarest bränntorf i betydlig mån redan användes som brännmaterial. Bergsrörelse. Äfven härom är i föregående femårsberättelser sagdt allt hvad yttras kan. Om ock Bohusläns klippor hade malm-anledningar, skulle de likväl troligen aldrig, i brist af bränsle, kunna begagnas. Fabriker och Bruk. Att fabriksrörelsen tilltagit, inhemtas af bifogade sammandrag utaf de tili Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Kommers-Kollegium ingå ugne årliga berättelser.
Till Beviilnings-Utskottet hafva samtlige Riks-Stånden återremitterat förenämnde Betänkande, som likväl i vissa delar blifvit af Vällofl. BorgareSlåndet definitivt afgjordt, på sätt Utskottet, vid besvarandet af ifrågavarande återremisser, nu skolat vördsamt anmäla. Pag. 43. §• Den af Utskottet häruti föreslagna förändring är af Borgare-Ståtidet afslagen, och inom Bonde-Ståndet har Anders Danielsson från Elfsborgs Län anmärkt, att förändringen icke vore af nöden, emedan det är en naturlig följd af Ombuds-befattningen, att Ombudet anmäler hos sin principal hvad som kan behöfva att anmälas, äfvensom Anders Danielsson yrkat, att dels följande mening: "äfvensom om ordning och skick icke vederbörligen handhafves" borde utgå, och dels att bestämdt måtte förbjudas, det Krono-beljent ej finge lill Ombud förordnas; hvarmed sig förenat Nils Insulin från Stockholms Län. Då Utskottet för sin del anser nödigt, att i Bevillnings-Förordningen bör finnas bestämdt stadgadt hvad Konungens Befallningshafvandes Ombud vid ifrågavarande förrättningar hufvudsakligen hafva att iakttaga, och för anmärkningen i öfrigt någre giltige skäl icke blifvit anförde, så anser Utskottet sig icke böra frångå hvad härutinnan blifvit föreslaget. v Pag44- 44 §• 2 morn. Borgare-Ståndet har bifallit Utskottets förslag till förändrad redaction, Bihang till R. St.
Af hiiii~dlystiiad och svarts-jnkx fi: ainkJlnde vKlclsd&amp;cl föi: ekcmina da ?.- före icke sa.llaii iiiiiiii i varri dagsi:. : Förf: s sp~: klrbehaiidlingg # ia b&amp;de ledig ocli vårdad. Bokeii. %i. vaclwt ii tstyrd ocl i prydes af t4 lj iistry clrs] ~l.ansclier, f r; mstiillaiide dels b~rggiiader och litsigter dels follrlifsscene~ och folktyper. s %soiil eii. biide angeniini Rolien lraii 11 % det biista i1ekoiiirneiidei~~s ocli liir.oiailr l#si~iiig. S. Meddelanden fråno Fredrika-BremerFörbundet. Stipendiefanderna. Stipeiidief oiicleriia, h ~ i l l bildniide i~~ bö1: jacle &amp; r 1888, tippgå iiii till (-; C), 000 kioiior, Iivaraf 38,000 kronor tillhöra ullmiilenn stipendieJ ' omlen ocli 31.,000 kroiioï clo~~ntiomf ' i~~de,rzn. Harsliilclt ber stipeiidiekoiiiith att f&amp; piollralla allniiiiilieteiis iiitresse och medverkaii föl: alk ?edmu stipencliefomlen. Arbetet för foiidens bilclaiide ar förcleladt laiisvis öfveï liela landet, dar laiisocli I~lid~iiibiid tillliandahalla anteckiiiiigslistor och eniottaga bidrag. Hvaije biclragaiicle erlagger ei.idast l. Irroiin iwligen iincleï 5 iii. eller 5 ltronor för en enda g h g.
Den sista meningen innehåller, enligt min uppfattning, ingenting annat, än hvad redan förut är sagdt, och jag anhåller derföre att den, såsom alldeles öfverflödig, måtte utgå. Hr Rabenius: Den af Gr. Sparre nu framställda anmärkning grundar sig på ett missförstånd. Förhållandet är nemi., 350 Den 17 September f. m. att aflastare och befraktare vä! kan vara, men visst icke alltid är, samma person, och §:n måste således afse dessa håda fall. Eller denna förklaring torde Gr. Sparres anmärkning förfalla, Ii vårföre jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Gr. Sparre: Konnessements-innehafvaren mätte väl vara samma person, som aflastaren. Nu kan väl hända att konnessements-innehafvaren afyttrar lasten till en annan, men detta kan ju äfven den nye konnessements-innehafvaren göra. Således, om lagen säger: »Kan aflastaren icke träffas» etc. etc., så måste detta äfven gälla för den, tili hvilken han öfverlåtit sin rätt. Jag lori fa r derföre i mitt yrkande, enär, om §:n bifölles, såsom ordspråket säger, »kaka komme på kaka.» Hr Rabenius: Jag tager mig friheten att ännu en gång upprepa hvad jag förut anfört, att nemi. aflastaren och konnesseinents-innehafvaren kunna vara tvenne olika personer. »Aflastare» kallas också aldrig »innehafvare af konnessement.» Frih. Leijonhufvud: Hr Rabenius har redan besvarat Gr. Sparres anmärkning, och jag vill endast tillägga att l:sta mom:t i förevule § afser håde lastning och lossning, och att 2:<lra mom:t har alspende såväl å det läll att en person, som kommer till en ort för att inlasta, eller, som det kallas, aflasta, gods, ej kan träda den, som bör lemna godset, som ock i det fall att den, som kommer för att lossa, ej kan få reda på mottagaren.
Och ringaren ned ifrån tornet gått, Då spörjes det lif. Kring kyrkotorn Det flaxar och kraxar ett snacksällt lag; Nog har man lof att ha glad sin kväll, När rätt man haft sig en arbetsdag. Från arla i morse, då snön låg röd, Man sträfvat för kallaste husmanskost. Man snattat kring hus och gräft i snö Kring mark och by i bitande frost. Från parken det svarar med samma fröjd, Där har man sitt samvete lugnt också. Det kraxar belåtet i kronorna rundt, Det knäcker i grenarne då och då. Så blir det igen så juletyst. Det väntas i kyrkglugg och prestgårdspark På vikande vinter, på vår med mask Längs rykande fåror i solig mark.» Men derföre är också en sådan dikt som »Efterhöststämning» förfelad. Endast ett uppradande af en mängd saker, som ställas vid sidan af hvarandra utan tillstymmelse till sammanhang. Luften bokstafligen fylles med foglar: sparfhökar, sparfvar, glador, vipor, markerna med harar, får, kor. Denna dikt är icke skrifven ut från ett bestämdt, i ett ögonblick funnet motiv. Man tänke sig denna målning öfverflyttad till duken: hvar skulle målaren få plats till de många djuren? Och så har Bååth blifvit erotisk skald. I »Fynd» skildras en djup, äkta, gedigen kärlek, som i sitt glada, innerliga allvar stärker och förädlar, en kärlek, på hvilken ett lif kan byggas. Den kärlek åter, som med »Ett trollslag» lockar nejden med skog och sjö fram ur den våta, tjocka dimman, är af annan art. Det är den flygtiga ungdomskärleken, väckt af sekunden, byggd på stämningens lösa sand, svärmeriet, »förälskelsen». Och det är motsatsen mellan dessa båda känslor, förblandningen af förälskelse och kärlek, som skildras i diktcykeln »Fragment af ett lif». Modern förstår denna motsats. »Så talte han vidt och vackert Om ögon med underligt sken, Om rodnande kinders rundning, Linjefin och len, Om hår, som slöt sig åt tinning I svart och lockande glans Och knöt sig om vacker nacke
Derföre var det, sorn jag tog mig friheten att göra ett förslag, att landshöfdingen i orten skulle tillförordna allmänna revisorer, hvilka man kunde anse såsom motsvarande de i andra länder befintlige allmänna procuratorer och hvilka borde äga embetsmanna-ansvar, utan alt det vore något bestämdt åliggande för parter att vända sig till dem. Detta kunde vara ett tillägg för sådana communer, hvilka icke ansågo sig äga tillfälle eller lust att sjelfva revidera. Så heskaffadt var della förslag, dock utan att träda in på det nu för närvarande lika som förbigångna gebietet om förmyndarekamrar, derigenom att det vore beroende på commnnens tillkallande af den officiella revisorn, som icke hade något annat ansvar än såsom embetsmän i allmänhet. Jag hoppas nu, att R. o. Ad. skall finna, att detta förslag åtminstone icke är compliceradt, utan oändligen enkelt, äfvensom att det synes kunna, om icke erfarenheten skulle visa, att del icke blir tillräckligt, afhjelpa den nu anmärkta ofullkomligheten i förslaget. För öfrigt har det af Gr. Löwenhjelm blifvit så mycket sagdi om pupillkamrar, som väl kunna tåla att litet belysas, men som jag nu mera anser vara sagdt utom den egentliga gränsen för denna discussion, efter den frågan redan är förfallen, och således icke nu bör kunna blifva föremål för någon öfverläggning. Hr Printzenskjöld, Carl: Innan man afskaffar en gamma! lag och i dess ställe sätter en ny, synes det mig vara ett oeftergiflig!, villkor, som hör uppfyllas, att roan först och främst Dea 5 Februari f. nb 99 är ense och öfvertyga*! om den gamla lagens ofullkomlighet, och att man för det andra likaledes är ense om riktigheten och fullkomligheten, så vida den kan åstadkommas, hos den nya lag, som man vill sätta i stället. Om dessa förhållanden icke äro för handen, så uppstår åtminstone för mig mycket tvifvelsmål om nyttan af att tillvägabringa lagförändringar.
Anmaningsräkning utfärdas hädanefter icke till den som i Banken undfått lån mot pant af fast egendom och återbetalnipgs-skyldighet i sedlai*, men underlåtit att å lånets årsdag ränteoch kapital-afbelalningen fullgöra; skolande sådan ränteoch kapital-afbetalning af honom erläggas inom tre månader från nämnde årsdag, vid det för underlåtenhet häraf stadgade äfventyr; dock höra de verkställande vid tillämpningen häraf icke förbise, att ändamålet är att tvinga tröge gäldenärer till ordentlighet, men ingalunda att skada den, som antingen några dagar efter den utfästa tiden 'eller ock med för ringa belopp erlagt föreskrifven årsinbetalning. Till upplysning för låntagaren skall, vid såväl utgifning af nytt lån, som omsättning af redan erhållet, honom eller hans ombud meddelas en tryckt promemoria, upptagande lånets nummer, tiden då det utgått, lånets belopp, årliga inbetalningssumman samt underrättelse om den påföljd, som drabbar låntagaren, derest lian underlåter att, inom stadgad tid, ränteoch kapital-afbetalningen verkställa; och skola enahanda upplysningar meddelas i de qvittenser, som utfärdas öfverN fullgjord betalning. När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran utöfver tre månader uteblifver, bör den förfallna inbetalningen i laga ordning utsökas och indrifvas.
I följd hvaraf och med fästadt afseende så väl å den betydligt minskade lefnadskostnad en ur tjenslen gången Landshöfding behöfver vidkännas, som äfven å hvad vid sisla Riksdag bestämdes såsom pension för vederlikar inom militairen, Rikets Ständer funnit godt att, med iakttagande af de för LandtStats-Tjenstemäns pensionering i allmänhet stadgade vilkor samt af det förbehåll, som en utaf Rikets Ständer denna dag aflåtea serskild underd. skrifvelse innehåller, eller att en Landshöfding bör för pensions tillgodonjutaude hafva i nämnde egenskap varit tjenstgörande minst 5 år före afskedstagandet, bestämma beloppet afLandshöfdinge-pensionen lör framtiden till 3ooo R.‘dr utan beräkning af spanmål derunder. Vidkommande derefter serskildt Presidenten Friherre Focks rättighet till pension, så förekommer väl härvid; att han redan är 1811, eller långt före Rikets Ständers ofvanberörde förordnande, emottog Landshöfdinge-befattningen; alt, om han fortfarit att tjena till deås han fyllt 70 år, honom säkerligen icke kunnat förvägras att i sin öfriga lifstid såsom pension uppbära ett den indelta lönen motsvarande belopp; och att, då den i Stats-Secreterare-lönerne vid sista Riksdag beviljade förhöjning meddelades, utan något förändradt stadgande i afseende på de 2 3a Expeditions-Utskotltts Förslag till und. Skrifveise dV.o tfyj - efter samma löner utgående LandshöfUinge-pensioner, Friherre Fock kunnat eg a anledning till den förmodan, att hans pension skulle bestämmas efter den förhöjda lönen; men då bestämmandet af Friherre Focks Landshofdinge-pension till likhet med den förhöjda Stats-Secreterarelönen skulle blifva ett betänkligt praejudicat i afseende på nu anställde Latidt-Stats-Tjenstemäns i öfrige grader anspråk på pension, efter den förhöjda lön, deras i Collegierne varande vederlikar dels redan fått, dels ytterligare kunna få sig tillagde, hafva Rikets Ständer ansett, att f. d. Landshöfdingens i Upsala Län, Friherre
Ifrån friheten ansåg jag oppositionen oskiljaktig; men jag förklarade tillika, att jag dermed förstod den allmänna uppmärksamhet, sorn, offenteligen använd, föranlåter ej allenast Ministeren , utan äfven Ständerne sjelfva, att, hvar för sig, uppfylla den omsorg för Folket, som hvardera tillhörde; och då jag -— varnande — framställde de olyckor, som följt på motsägelsens missbruk, det vill säga på oppositionsandans öfverdrift, samt derföre uppdrog skillnaden emellan en dygdig och välgörande opposition och en skadlig, tilltrodde jag den förra förmågan, att återhålla den sednare; och trodde, att af den skulle både Minister och Opposition förmås att förblifva hvardera inom sina gränsor. Så tänkte jag i8i5 och så tänker jag ännu; men jag anade icke då, alt conse - Den 18 Jul ii e, in, qvencens fordringar skulle så snart ålägga mig den pligt till Nationen, att, vid förehafvande af frågan om oppositionens ifrån emot Ministéren, såsom en angelägen motvigt till densamma, upptaga i pröfningen också ett rättvist afseende på oppositionens egit förfarande; på det att, om ett partisinne skulle hafva visat sig, detta skadliga onda ej må, genom framgången, erhålla en förmåga att blifva skadligare. I verkställigheten af dessa begrepp, mötes jag af en invändning, som, för att undanrödjas, blott behöfver undersökning och pröfning; den nemligen, att då fråga icke kan vara om handlingar, utan blott om yttranden, så är man skyldig att stadna vid det försvar för yttrande rätten, sorn Constitutionen ger obegränsadt, och åt hvars antagna art man vill hemta ett serskilt stöd från exemplet af hvad som kan yttras i Engelska Parlamentet, eller Franska Karn värne. Annat är likväl att anfalla Representantens yttranderätt; och helt annat, alt, i granskningen af hans yttranden, urskilja andan och syftningen; halten af lugn eller passion , af bitterhet eller moderation.