Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta medgifvande anser jag mig kunna göra, emedan hufvudändamålet med Ulsk:s förslag, som är en utredning af den strid, som nu förefinnes emellan 56 och 81 §§ Heg.F., vinnes, om förslaget antages äfven med denna modification. Men då jag gör detta medgifvande, så yrkar jag å andra sidan en förändring i Utsk-.s förslag, som står i sammanhang dermed, att när tre Ständ hafva godkänt eller förkastat förslaget, så skall det i förra fallet vara godkändt och i det sednare förkastadt. Derigenom undviker man voteringar i förstärkt Utsk., likasom jag velat undvika dem äfven då två Stånd-stanna emot två. Gr. Cronhjelm har grundat sin tanka i detta fall på den grundsats, som synes vara följd af 1809 års grundlagsstiftare. Jag medgifver, alt man af sjelfva lagen kan draga den slutsatsen, att då ett förslag blifvit af Utsk. afgifvet, detsamma icke kan underkännas vid första riksdagen. Men deremot ser man, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört, onekligen i motiverna, och äfven i grundlagens beskaffenhet i det hela tagen, uttalad den princip, alt då dessa grundlagsstiftare i Sverige införde don nyhet, att det skulle vara en möjlighet för Svenska folket att kunna förbättra sina grundlagar, så borde likväl denna möjlighet vara åtföljd af försvårande former, så att man icke skulle fatta något beslut i en så vigtig fråga, ulan alt hafva noga betänkt den och funnit den gillad af ett mera än tillfälligt allmänt tänkesätt. Jag biträder denna grundsats på det aldra högsta och önskar, att man aldrig måtte vika derifrån. Hr von Hartmansdorff har föreslagit en förändring i afseende på den händelse då ett grundlagsförslag blifvit af Ständerna antaget, och Konungens svar skall meddelas. Jag har ingenting emot att detta sker annorlunda än på Rikssalen, och vill således icke motsätta mig denna förändring.
Ehuru med desto större tillfredsställelse jag bör, för min del, godkänna Förslaget, att till Regeringens omsorg öfverlemna bedömandet, när och huruvida inskränkning bör med Brännvins-bränningen företagas, som detta fullkomligen instämmer med hvad jag hafvit äran proponera i det Memorial, som föranledt denna Motion; får jag likväl vördsamt hemställa, om icke vid detta uppdrag, man vill fästa en Cautel 3 som bildar, å den ena sidan, en allt för Den 24 Martil, e. m. 427 oinskränkt tillit, å den andra ett i sina följder äfventyiligt misstroende „ Den förra genom att icke reservera någon ovilkorlig årlig Brännvins-bränning, svarande till de nödvändigaste Ladugårdsbehofver, äfvensom till det Minimum, hvarunder af inga Considerationer Consumtionen skall låta sig nedtvingas. Den sednare äter, att åt Regeringens välgörenhet icke lemna öppet, att skåda detta ämne under annan synpanct, än den yttersta nödens, sedan inoch utländska Spannmålsbristen, hvarigenom skulle kunna hända, att medelst antina gen egna knappa och genom Brännvinsbränningen ännu mer förminskade tillgångar, eller genom å utrikes Handelsplatsar uppstegrade höga priser eller genom begge tillika, HandelsInteresset, Penningeväsendet och allmänna välmågan skulle illa tilltygas, utan att för ändamålet något hufvudsakligt vunnes; ty i hungersnöd , att äga ingen Spannmål eller sådan, att af den hungrige ej kunna lösas, kommer nästan på ett ut. På en alltför partiel åsigt af saken grundar sig, efter min oförgripeliga mening, de resoneringar, hvarmed Betänkandet söker understödja Städernas nuvarande Bränneri-frihet. Utskottet har varit för upplyst att tillerkänna Städerne dertill någon i sakens natur liggande rättighet, men söker deremot att prydeligen antyda den som ett ovägerligt postulat hos Civismen och LandtmannaUrbaniteten.
Uppå. alla dessa skäl sakna Utskotten anledning att tillstyrka Rikets Höglojlige Ständers bifall för hvad af Eric Andersson hemställdt blifvit. Stockholm den 13 Maji 182g. Statssamt Allim. Besv.o. Oec.Utsk. Uti. N.o a6. 19 Ankom till Exped. Utskottet den 18 Maji 1S29. N:o 0.6. Utlåtande, i anledning af flere väckta Motionef om] anslag af Allmänna medel för Arbetsoch Corrections-Inrättningar i åtskilliga delar af Riket. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUlskottens gemensamma handläggning hafva blifvit öfverlemnade: Frän Välloflige Borgare-Ständei. l.-o. Ett Memorial af Fullmägtige från Götheborgs Stad, Herr B. H. Santesson, Herr Jan Lamberg och Herr Eric M. Leffler, deruti anmäles, att sedan den inom berörde Stad, i förening med dess Fattigvårdsinrättning, organiserade Arbetsoch Corrections-anstalt, vid en tilltagande lättja, sysslolöshet och sedeförderf inom den arbetande Classen , icke blott skall sakna nödigt utrymme för de personer, som deruti böra intagas, utan ock vara för Stadens invånare högst kostsam, enär, genom denna Arbetsoch Corrections-anstalfs vidmagthållande, en stor del af de afgifter Stadens invånare sig för Allmänna Fattig - ao Stats-samt Allm.BesvVo, Otc.
Det torde höra lill regeln att först något litet vända sig emot utanverken; och då jag ej hört att något annat sådant funnes för detta Hr von Hartmansdorffs förslag, än det som Gr. Horn börjat uppresa, så är det också mot detta, som jag först kommer att vända mig. Jag antecknade under f. m:s plenum, då Gr. Horn hade ordet, att han, efter en längre utflygt mot sin kamrat här på bänken, förklarade sig i allo öfverensstämma med Hr von Hartmansdorff; nu har jag hört honom förklara, alt han icke i allo öfverensstämde med den nyssnämnde värde ledamoten och dertill har han uppgifvit ganska goda skäl, ty han har funnit en stor skillnad emellan påtvungna tankar, och sådane, som icke voro pålvungne. Hans tanke, då han i allo öfverensstämde med Hr von Hartmansdorff, var naturligtvis en påtvungen tanka, naturligtvis för del att Hr von Hartmansdorff icke skulle vara alldeles ensam om sitt förslag. Den ädle Grefven har tillika utvecklat Den 5 April e. m. 115 el t försvar, bestående i verkliga tankar och diktade tankar och systematiskt utvecklade tankar, med ett ord, ett chaos af tankar, som allesammans innefatta ingenting annat, än att han ar mycket nöjd med det nuvarande statsskicket. Det vill mycket till att utröna hvad slutlig tanke ligger i alla dessa ord; men allt nog, man vet nu, att Gr. Horn förklarat sig absolut öfverensstämma med Hr von Hartmansdorff. Jag kan naturligtvis icke göra detsamma, emedan jag gillar alla de skäl, som Gr. Cronhjelm anfört, men derutöfver har jag ännu några flere. Jag bör nämna, att det gläder mig, att Hr von Hartmansdorff trädt fram så öppet som han gjort med sitt förslag till gemensam tanka.
Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Memorial JJ:o 394» rörande ett tillägg i frågan om det af Kongl. Maj:t för Carlstens fästnings iståndsättande äskade extra anslag, beslöt Ståndet, att, derest Kongl. Maj:t skulle finna Carlstens fästnings försättande i fullständigt skick icke kunna fördröjas, Kongl, Maj:t då må ega, att af anslaget för Carlsborgs fästnings-byggnad använda hvad som till nämnde behofs afhjelpande kan erfordras. S. D. Föredrogos å nyo Siats-Utskottets Utlåtanden och Memorials N:o 289 i anledning af väckt fråga om förändring af den förut stadgade tid, inom hvilken den till Statbehofvens fyllande utaf Allm. Bevillningen anslagnesumma skall uti Riksgälds-Contoret hvarje år förskottsvis hålles Stats-Contoret tillhanda/ bifölls; N:o 3go, i anledning af Factoren för tryckning af Riksgälds-Contorets Credit-Sedlar, Samuel Rumttedts, genom. Vi ol., Utdr. cl. 12 Jair i835, 13 Fullm äg lige i nämnde Conior anmälde ansökning att varda bibehållen vid innehafvande lönebelopp: bifölls; Nto 3gi i anledning af erhållen uter remiss på Stats-Utskottets Memorial N:o 35i> ladestill handlingarne; och Nto 3f)2, i anledning af erhållen återrenriss på Stats-Utskottets memorial N:o 352 lades Lill handlingarne. S. D. Föredrogos å nyo Banco Utskottets Betänkanden och Utlåtanden: lYr:o po, i anledning af Herr Linderholms motion, angående afskaffandet af öfverräntor vid liqvider af Discontfån m. m. bifölls; N;o 71 i anledning af Herr Hallingt motion om utfärdande af allmän kungörelse till underrättelse om det gamla silfvermyntets gångbarhet i allmänna rörelsen* återremitterades; och Nto 72, angående anordnande af arfyoden åt Bankens. Cassa-Skrifvare, bifölls.
Slutligen får jag påminna Hrr:ne, att då proc.-n vid förra Biksdagen nedsattes från 5 till 2^ proc., anfördes såsom skäl härtill, att om man toge bort en obillig afgift, skulle rättskänslan taga ut sin rätt, och hvar och en skulle då gerna skatta för sin verkliga inkomst. Detta var en vacker theori, Den 2ö Mars. 433 men resultatet blef helt olika. De skattdragande tackade för nedsättningen, men upgåfvo icke sina inkomster det ringaste högre än förr. Följden blef endast att bevillningen, likasom procm, nedsattes till hälften. Intet stöd finnes således för det påstående, att upgifterna skulle blifva riktigare, om procin ånyo nedsattes, Staten skulle troligen endast ytterligare komma att gå miste om en inkomst, som den ganska väl behöfver. På dessa skäl anhåller jag vördsamt om bifall till nu föredragna punkt. Hr Printzensköld: Åf alla de talare, som yttrat sig sedan jag hade ordet, har ingen mer än Utsk:s ordfide till bemötande uptagit den framställning jag gjorde, rörande grunderna för upskattning af fast egendom. Det vill således synas, som om mitt förslag i det hänseendet icke skulle hafva varit så alldeles oriktigt. De anmärkmr, som Gr. Ugglas gjorde mot detsamma, äro icke heller af den beskaffenhet, att de rubbat min öfvertygelse om dessa grunders lämplighet. Gr:n har förklarat, att jordrymden så mycket mindre kan antagas till grund för beskattningen, som tunnlanden alltid äro af olika godhet. Men jag hemställer till Grin sjelf, om icke det första Grin gör, när Grin köper en egendom, är att undersöka af huru många til.d egendomen består, samt deraf huru mycket inrösningsoeh huru mycket afrösnings jord, för att någorlunda kunna bestämma hvad egendomen kan vara värd. Jag skulle tro att Grin i det fallet går tillväga som hvarje annan klok man. Kan det nu icke bestridas, att man i allmänhet tar jordrymden till första norm vid bedömandet af en egendoms värde, så måtte väl jordrymden icke vara så olämplig att taga till grund, när det är fråga om att bestämma en egendoms upskattningsvärde.
Maj:ts Nådiga Proposition, om StatsVerkets tillstånd och behof, dito. —- angående tryckning af Riksens Ständers Revisorers och JustitiaeOmbudsmans Berättelser, Maji I. 388. — angående Riksens Ständers Beslut, att de vid 1815 års Riksdag fastställde Bevillningsförordningar böra gälla till efterrättelse äfven för det ingångna året 1818, dito. — angående StatsCommissarien Widegrens ansökning om förskott på dess arfvode, Maji I. 38g. — om tryckningen af ett Utdrag utaf 1817 års RiksStat, dito. -— om utbetalande af Kronofogden Westbergs pension, dito. — rörande så väl underhållet och nyttjande-rätten af Ulriksdahls Kungsgård, som årliga pensioner åt f. d. Lärarne för Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, Maji II. 58g. 334 Svar, Konungens Nådiga, i anledning af Riksens Sländers underdåniga Skrifvelse!-, angående ytterligare underdånig anhållan om RikshufvudBokens afslutande, Maji II. 5po. — om Magistratspersoners förordnande till uppmätning och stämpling af Bränvinsredskap, Maji II. 5gi.— angående medel till kostnaden för Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s Begrafning, dito. — om en årlig pension för BergsRådet Friherre Hermelin, dito. — om bifall till hvad Riksens Ständer hemställt, i afseende på ytterligare bidrag till Södertelge Canal-inrättnings fullbordande, Junii I. 3ir. — angående upphörande, i vissa fall, af KammarCollegii befattning med MarkegångsTaxorncs granskning, Junii I. 3i2.— om jemkning i Roteringen vid Westerbottens Regemente, Junii I. 3i6.— om begrafningshjelp efter Secreteraren vid IngenieursCorpsen J. M.
Pro t. 1853—1854. 7 Sami. 2 Afd. 8 Haft. 2 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-TJtskottens Betänkande N:o il. dels meddelande af den föreskrift, att ”hvarje folkskola skall visiteras minst en gång om året af kontrakts-prosten eller någon konsistorii-ledarnot eller af Biskopen sjelf,” samt att ”i skol-revisionerne, en af folkskolelära re-semi na riernes föreståndare, hvilken de sig emellan välje, skall såsom ledamot deltaga;” samt dels slutligen, att, enligt grunderna i nya kyrkolag-förslaget, stadgas måtte, att ”prest, som emot skolstadgan bryter, ansvare l:a eller 2:a gången med böter, motsvarande från och med \ till och med hela hans löneinkomst,” eller ”om ej med embete eller tjenst viss lön eller annan inkomst är förenad, från och med 25 till och med 100 R:dr Banko”; men ”kommer han 3:dje gången åter, varde från prestembetet afsatt.” För behandling af dessa frågor har Lag-Utskottet med Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet sammanträdt; och få de förenade Utskotten utlåtande deröfver nu afgifva. Utskotten få dervid till en början erinra, att jemväl vid sistförflutna riksmöte en af Herr Ribbing i ofvannämnda syftning väckt motion utgjorde föremål för Rikets Ständers Öfverläggningar, men att denna motion ansågs icke höra till någon åtgärd föranleda; och äro Utskotten äfven för sin del af den åsigt, att de föreslagua stadgander na äro ingenting mindre än lämpliga. Det ligger i skolans natur, att läraren .skall hufvudsakligeh der undervisa. Fråntager man honom skolans vigtigaste undervisningsämne eller det religiösa, så beröfvas han äfven ett af de mägtigaste medel, han eger, för inverkan på barnens moraliska förhållande.
Herr Gref wett och Ländt-Mär» skalk ett proponerade, att Stats-Utffvttet mätte an» mödås, att af RiksgäldS-Contoirrt infordra sivar, oM det uppburit mera i Bewillning för'Tolker, Krut och Alun än som uppgifvit blifvit, och att denna upplyS» kring med det skyndsammaste mätte meddela-!. Bifölls. Friherre 8 tse 1 von kil oIl,tztsi tt önskade, att upplysningen inom nästa ?lenvm kunde inkomma» i widrigt fall begärde hatt votering vm tiden, F r i h e r» 1OL3 Den M September. Friherre ? 1 o m i n § , Llses, fredde ej att det were möjligt, Remissen skulle först komma till Stats-Utskottct, och Stats-Utskottet infordra upplysning ifrän Riksgälds - Contoirct, om tiden utsattes tills inom flutet af nästa wccka, trodde han att bet kunde wcrkställas. Friherre 8tsol von kkollstein förklarade sig dermed wara nöjd, allenast tiden blefwe bestämd; Hwarcftcr Herr Grefwe» och Landt-Marfkalk en proponerabc, att Stats-Ukflottei mätte anmodas, att inom förloppet af nästa werka inkomma nied de begärda upplysningarna. Difölls. Herr krintrscliölä, kaul, uppläste lill Prolocollet följande: Dä alla möjeliga behörige utwägar böra pätänkas, sökas och upgifwas till erhällande af nödige tillgängar för Statswerkets högst trängande stora penningebehof, utbeder jämwäl jag mig ödmjukast att fä uppgifwa ett förslag, som i nägon mohn, torde blifwa till berörde ändamäl bidragande.
I utlandet förfares, när domare hylla olika åsigter, på det sätt, att högsta instansens ledamöter sammanträda och diskutera frågan samt besluta, hvarefter minoriteten, med uppoffrande af sina individuella åsigter, döma i en viss rigtning; och den åsigt, som inom denna areopag,gör sig gällande, följes sedermera äfven af underdomrarne. Ofverflyttades denna sed på våra förhållanden, skulle båda divisionerna af vår Högsta Domstol sammanträda, och den åsigt, som der segrade, skulle följas, till dess en ny gjorde sig gällande. Ett sådant förfaringssätt är det rätta, ty när lagstiftaren går i författning om stiftande af en lag i ett visst fall, kan han icke förutse de i oändlighet vexlande nyanser, i hvilka ett rättsfall kan framstå, eller stifta en lag, vid hvars tillämpning icke olika åsigter kunna uppstå. Jag tror, och jag upprepar ännu en gång, att om förev:de förslag skulle bifallas, vore det att gifva helgd åt brott mot tro och redlighet. Jag kan icke anse hederligt, att en make, som begagnat sig af de förmåner, den andre beviljat honom, just i förväntan på testamentets beståndande äfven till förmån för en 3:dje person, sedermera ryggar den träffade öfverenskommelsen, och jag är förvissad att, om jag frågat en i rättsvetenskapens mysterier icke bevandrad person, huruvida, om han med sin hustru upprättat ett testamente till förmån för en deras fosterson, han ansåge sig berättigad att bryta det löfte, han gifvit henne, så skulle han på en sådan fråga utan tvekan afgifva ett nekande svar. Men hvad ingen hederlig karl anser sig berättigad till, det bör icke lagen tillstädja. Vexlande domslut kunna icke förekommas och säkerhet H. II. 25 386 Den 14 Februari f. m. i lagskipningen befrämjas icke genom stiftande af en lag, byggd på så vacklande grundsatser, att för icke många år sedan fråga varit att antaga en lag i alldeles motsatt syftning mot förevarande förslag. Om jag skulle tillstyrka införandet af en ny lag i ämnet, skulle jag förorda sanktionerande af den åsigt, som snart i 100 år gjort sig gällande i Sverige, men äfven detta anser jag obehöfligt.
Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 7 aflåtne, samt den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående ConstitutionsUtskottets behörighet att upptaga gjorde motioner om ändringar och tillägg i JustitiaeOmbudsmansInstructionen; och fannRidderskapet och Adeln, uppå derom framställd proposition, att samma Memorial borde läggas till liandlingarne. Vid förnyad föredi’agning af BancoUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 18 afgifne, samt den 2 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, i anledning af hvad RevisionsBerättelsen år 1825 innehåller, rörande val af Suppleanter för Hedervärda BondeStåndet uti ProvinsLåneContoirens Directioner emellan Riksdagarne; fann Ridderskapet ochAdeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, för godt förordna, ira Den 13 Mars f. ra. att, om någon ibland dem, som vid hvarje Riksdag varda af Ridderskapet och Adelli utsedde till Directeurer och Suppleanter vid LåneCöntoiren i Götheborg och Malmö!, skulle före nästföljande Riksdags början med döden afgå, eller genom laga förfall sättas nr stånd att detta uppdrag bestrida, Rid» darhusDirectionen, tillika med Ridderskap pets och Adelns Fullmägtige i Ranken och RiksgäldsContoiret, då genast borde gå i författning om nytt val i den afgångne Suppleantens ställe; om hvilket beslut un* derrältelse, genom Utdrag af Protocollet, äfven skulle RiddarhusDirectionen samt Herrar Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret till behörig efterrättelse meddelas.
Det var då som gästgifvare erhöllo rättighet, att, derest en resande icke var försedd med pass, låta fängsla och föra honom till närmaste kronobetjent; det var då det förordnades att en utlänning, ehuru försedd med pass från sin Styrelse, skulle, om han ej ägde Svenska Regeringens särskilta tillåtelse, anhållas vid gränsen och forslas till närmaste Landsh:geResidens samt der qvarhållas intilldess K. M. lemnat honom tillstånd alt vistas i landet. Den misstänksamhet som i Frankrike den tiden rådde och ännu till en viss grad qvarstår, återspeglar sig häri. Till följd af särskilta öfverenskommelser med de flesta stater, behöfva utlänningar icke vidare underkasta sig nyssnämnda inskränkningar, men våra inhemska passförbåilanden befinna sig deremot fortfarande i samma bedröfliga skick. En person som reser från sin egendom till närmaste stad, utan att förut hafva skaffat sig pass, kan af en kittslig gästgifvare anhållas och föras till närmaste kronobetjent. Man invänder: författningen tillämpas ej i verkligheten. Hvarföre skola vi då behålla den ? Hufvudändamålel dermed var troligen att lättare få reda på brottslingar. Detta förfelas helt och hållet genom lättheten alt erhålla pass. En annan förtjenst skulle vara att tiggaren derigenom förhindrades att kringstryka; vi veta dock, att hvar och en, som anmäler sig hos ett Landsh:geEmbele för erhållande af Den 11 April. 245 pass, undfår ett sådant; delta blifver sedan för honom det ypperligaste tiggarebref han kan önska sig. Jag kan således ej finna, att de nu gällande passförfattningarne medföra det ringaste gagn. De skäl, Utsk. för motionens afstyrkande anfört, äro äfven ganska besynnerliga. Utsk. säger nemi., att då Lagmannen Carlsson, efter erhållet updrag, år 1852 aflemnat underd. förslag till förändrade föreskrifter i ämnet, samt K. M. sålunda visat sig betänkt på att vidtaga af bobofvet påkallade ändringar i passförfattningarne, ansåg Utsk. någon åtgärd med anledn. af motionen ej f. n. böra vidtagas.
Säg till vid stora Humlegårdsporten om Baron Bildsteins equipage. ANDRA POLISKARLEN. Ska ske, Nådig Baron. KEXÉL. Godt! (för sig) jag undrar om de såta makarne träffas i qväll. RUMMEL. Jag följer med i kölvattnet... Jag skall väl se dem sätta till segel. (Poliskarlarne gå.) Sjuttonde Scenen. ELISA BLAD. (klädd i lysande theaterskrud, med salopp ofvanpå, den hon kastar af sig.) Slut för i afton... för i afton blott ... ty nästa qväll kläder jag mig åter i det skimrande glittret, målar jag ånyo rosor öfver kindens liljor... De ha klappat i händerna åt mig... Du arma, publikens gunstling, som höjes och sänkes efter dess behag ... Men hvarföre grubbla nu. (Mel. » Fjäriln vingad syns på Haga. ») Se hur trädens höga kronor Böja sig för vinden sval, Stjernor snart i tusental Hör dess susnings milda toner... 35 I den blåa rymden simma, Se den silfverhvita dimma Seglar hela rymden rund. Susen sakta, höga lindar! Lilla syrsa, sjung ej så, Somna in j qvällens vindar, Att hans steg jag höra må. Snart i skymnings hulda sköte, Skall han slutas i min famn; Suckande hans dyra namn. Jag den öppnar till hans möte, Gnistrande på nattlig grund. Adertonde Scenen. ELISA. VON SCHÖNLEBEN. VON SCHÖNLEBEN. ELISA. Elisa! Är du ensam? Vi ha blott lindarna till vittnen för hvad våra hjertan hviska hvarann. VON SCHÖNLEBEN. ELISA. Elisa, detta möte är det sista... Och hvarföre En högvälboren fästmö som ni kan visa verlden och som skulle häpna om hon sett er böja knä för skådespelerskan. VON SCHÖNLEBEN. Alltid så lätt sårad ... Nej, Elisa, den flykting, som man spanar efter, för att sluta inom fängelsets murar ELISA. Är du? Min Gud!
Och som det o tvifvelaktigt varder en rätts-fråga, sorn rörer de Handtverkare, hvilka förut befinnas inom Socknen eller Districtet, hvilken rättsfråga Konungens Befallningshafvande icke är i tillfälle att Utreda, är det ock i sin ordning, att, såsom i alla rättsfrågor, Domaren i orten, sant är omgifven af Allmoge från aila A'ocknar, och kan j)éii gs Augusti e, m, 343 aoga efterhöra sanna förhållandet, upptager frågan oell meddelar sitt utlåtande, att med Sockenst amni o-protokollet insändas lill Konungens Befallningshafvande, som sedermera äger att bedömma, huruvida fullmagt för sökanden bör utfärdas eller icke. Denna nödiga ändring' i Betänkandet vågar jag således vördsammast föreslå. Herr lAljefiråle, Guflaf: Vid i <$. skulle jag villa gora en liten anmärkning, Der säges; Landtman Jkall vara rnedgifvet, att antingen locknevis, eller gemenfamt får flere Socknar, till Handtverkare eller Gerningsman antaga Skräddare, Skomakare, Smeder, Glasmåjtare, Murare, Trädgårds må fl are, Sadelmakare, Gar)vara, Snickare, Hjulmakare, Tunnbindare, Timmermåfltare, jämt Krukoch Kakelugns* makare. Nu vill jag blott underställa Ridderskapet och Adeln, om det ieke är nödigt, att sådane Gerningsmän hafva säkra bevis örn skicklighet af någon Mästare. Vissa af dessa handtverk fordra vana och skicklighet innan de kunna utöfvas. Det skulle vara olyckligt för landet, om det öfverhopades af Gerningsmän, som voro oduglige, De böra onekeligen hafva mästare-bevis j ty huru skall annars en Landthushållare veta, hval till de duga. När man. gören sådan författning, bär man noga observera, att sjelfva början ej blifver felaktig. Jag anhåller, att någon ville upplysa, om härom är ijti Författningar något stadgadt.