Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den hade nyligen blifvit afbränd och var derför till större delen betäckt med endast buskar, bland hvilka stammar af höga, torkade, halfförbrända träd reste sig och gåfvo åt landskapet likhet med en nordisk, af vådeld härjad skogsbygd. Till följd af den svedjning, som sålunda öfvergått ön, kunde man märka, att slätten, hvilken sedd från afstånd tycktes vara fullkomligt jemn, öfverallt var uppfyld med kraterformiga fördjupningar i sanden, fullkomligt liknande åsgroparne133 i Skandinaviens sandåsar. På norra sidan såg man sandstensberg, som stupade med en brant, 6 till 15 meter hög afsats mot hafvet. Här framträdde den tropiska naturen med all sin yppighet, företrädesvis i de dalar som smärre bäckar skurit ut ur sandstenslagren. Kolgrufvan är sänkt i kollager, hvilka skjuta fram i dagen på norra sidan af ön. Flötserna äro, enligt de upplysningar jag erhöll på stället, till antalet fyra, med en tjocklek af 3,3, 0,9, 0,4 ock 1,0 meter. De luta 30° mot horisonten samt skiljas från hvarandra genom lager af lera och hård sandsten, hvilka tillsammans hafva en mäktighet af omkring 50 meter. Ofvanom det öfversta kollagret träffar man ytterligare mycket mäktiga lager af svart lerskiffer, hvit hård sandsten med lerband, lös sandsten, sandsten blandad med kol och slutligen betydande leroch sandstenslager, hvilka innehålla försteningar af hafssnäckor, snarlika nutidens. De lager, som ligga mellan eller i det omedelbara granskapet af kolflötserna, innehålla deremot icke några andra försteningar än de växtlemningar, hvilka längre fram skola omtalas. Tretton kilometer söder om grufvan skjuter nära hamnen ett nästan vertikalt kollager fram i dagen, förmodligen tillhörande en mycket äldre tid än de ofvanför omtalade, och ute i hafvet, 18 kilometer från stranden norr om grufvan, tränger bergolja fram ur hafsbottnen. Grufföreståndaren förmodade med anledning häraf, att kollagren åter gingo fram till jordytan på detta ställe.
ÄronofogDen lemna borgenär jfpnDfam fjanDräcfning. blöter fåDant hinDer, font ofman omförmälcö, bör Detfamma, miD äfmentpr, att Det eljejf tcfe må till urfäft räfnäs, genaft fullflänDigt antccfnaé i Det diarium, forn SBlagijfrat och ^ronofogDe, enligt Äongl. $örorDningen Den 28 Sunii 1798, böra bålla od> till konungens £3efallningéhäfmanDe hwar treDje månaD infänDa; od) jfall tilltfa jfriftltgt bejfeD, i enlighet meD famnta antecfning, på borgenärens? begäran, honom meDDelaö. 5:o 'SBill gälDenär flaga öfmer utmätning, font l>oö honom är merfjfällD, åligge honom att, inom fjorton Dagar ifrån Den Dag, Då utmätningen jfeDDc, till konungens? 33efallningöhafmanDe fin flago# jfrift ingifma, miD äfmentpr, att hänö flagan eljejf, få miDt Denåfpftar att minna rättelfe i utmätning&åtgärDen, icfe till pröfning upptageö; Docf jfall Dplif flagan ej hinDra utmätning&åtgärDenö fullbordan eller egenDomenö förfäljning, Derejl ej konungens? $3efaIlningöhafmanDe förorDnar, att Den injfällas må. $r utmätningéföfanDe mijmöjD meD förrättningen, häfroe till flagojfriftö ingifmanDe hoö konungens $5e» fallttingöhäfmanDe lifa tiD, räfnaD ifrån Det ©öfanDen af utmätnings» inflrumentet erhållit Del, meD onahanDa äfmentpr, forn i affeenDe å gälDenär fagDt är.
S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande, N:o 109, ofver de anmärkningar hvilka blifvit gjorde emot Utskottets Betänkande i frågan om förändring af un stadgade sätt-för uppenbar Kyrkoplikts verkställande; fann Prest-Ståndet sig föranlåtet ogilla hvad Utskottet uti berörde Betänkande föreslagit och tillstyrkt. S. D. Efter Uppläsande af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokolls-Utdrag af d. 29 nästlidne Maji, rörande justeringen af Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse tilt Kongl. Majit, angående jemkning i Båtsmans-Indelningen i Blekinge, fann Prest-Ståndet skäligt att för sin del bifalla Hedervärda Bonde-Ståndets gjorda hemställan, att till vinnande af mera tydlighet samt för att tillika ådagalägga den önskan, att Blekinge Län må ju förr dess hälld re komma lill åtnjutande af den beslutne Indelnings-jemkningen, ej mindre Ståts-Utskottets, uti dess Utlåtande härom, afgifna förklaring, än äfven Boa - 5 56 Prot. Utdr. d. 3 Juni 1818.1 de-Ståndets beslutna tillägg, må uti den under, dåniga skrifvelsen på t jeni igt sätt intagas. S. 35. Efter ytterligare föredragning af StatsUtskottets Betänkande N:o 275, angående KrigsEonden samt serskilta Kommitterades förvaltning af Allmänna Medlen, beslöt Prest-Ståndet, att med bifall till Utskottets Betänkande anmoda Banko-Utskottet att skyndsammeligen inkomma med Utlåtande öfver Stats-Utskottets Förslag att Banken må förskottsvis betala ofvanberörde Fonds hos Götha Canaloch Malmö Diskonter ägande fordringar, till dess, vid Filial-Diskonternes utredande , dessa medel derigenom efterhand å-* tervinnas. S. 1).
Punkten 3, med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 11 Angusti 1854, N:o 94, angående ändring i 39, 40 m. fl. §§ i Regerings-formen och 4, 6 m. fl. §§ i Riksdags-ordningen, i afseende på sättet för Riks-styrelsens förande i vissa fall; och Punkten 4, med förslag till ändrad lydelse af 2 och 9 §§ Suficessions ordningen; Lades till handlingarne. Kongl. Maj:ts ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, jemte dervid fogade förslag, Ladén till handlingarne. S. D. Vid skedd föredragning af Banko-Utskottets Memorial N:o 16, med uppgift om och huruvida någon dél af den sedan 1854 års början upplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande, beslöt Ståndet, att, i enlighet med Herr Doktor Sandbergs och Herr Wallenbergs reservationer, allenast 500,000 R:dr Riksmynt, under hvartdera af åren 1857, 1858 och 1859 skulle till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och att deremot återstoden af ifrågavarande vinst förbehålles Banken; — i sammanhang hvarmed åt Banko-Utskottet, som horde undfå del af Ståndets beslut i ämnet, öfverlemnades att uppgöra förslag till de bestämmelser, hvilka kunde vara nödige för den Banken behållna vinstens användande till Bankens fördel. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 17, i anledning af Grefve Frölichs motion om reform af Rikets penninge-väsende. S. D.
Om Adel, Aristokrati och Demokrati utlät sig Gustaf Adolf till Sten Bjelke: ”Adeln är ett medelstånd, och synnerligen de rike deribland; med dem kunna Skyttianerne uppvägas. Desse torde väl helst önska styra utan Konung; de andre vilja åtminstone hafva en för syn skull. De förre vilja klösa Konungen midt under deras kattesmek; de andre äro i sin natur för högdragne, att så tillgå. Endast må de icke komma att regera under Konunganamnet: ty Aristokratien är så hårdhändt. Jag vill väl hålla med Riks-Cancelleren, att Demokraterne äro deremot blodtörstige, om de komma till väldet. Dessutom – ingen gloire med dem, under deras eviga split och trätor! Sådant utvisar alla tiders historia detta partis regeringssätt; och stackars den Konung, som låter dåra sig af deras lockemat, ännu sämre än de andres hårdhandsketag”. Carl Gustaf sade, i samma anda, till Bengt Skytte: ”En Konung i ett land utan Adel, är allt eller intet; despot, om han dertill har facultatem; eller folkets gäck, om han är en lappare. Ty må en Adel vara såsom en balance-stång hos Konung och Folk, emot den, som vill öfver rätten”. Skytte erinrade nu med beröm om det fordna Grekland. Då svarade Konungen: ”De Grekiska republikerna åto opp hvarandra; och aldrig voro de lyckliga inom sig; utom för de orolige sällarne, som ville styra och bli mäktige. En stat – de Lacedämonier – hade ett slags Kungar, hvilka jag icke annorlunda kan anse än som Demagogernes narrar; och sådane voro de enda Kungar i Grekland. Lyckligt folk! Skrytande af sin frihet, blef det på sistone ett rof för den förste kloke inkräktaren, och så slafvar, att man näppeligen nu vet hvarest deras herrligheter stått i den öcknen”. Det var särdeles under och alltifrån vistandet i Turkiet, som ett mäktigt interesse för Vetenskap och Vitterhet blef hos Carl XII allmänneligen synbart.
Likväl lemnar förslaget de sednare endast £ måhända blott 1,0 af hela representationen på hela Riddarhuset, i händelse hälften af de ofrälse rummen uptagas af embetsmän. Man har således undanträngt en betydlig samhällsklass af ofrälse jordägare på enahanda sätt, som man gjort med ofrälse embetsman. Nn kan det emedlertid hända, att ingen afskedad ofrälse embetsman kommer in på Riddarhuset, ulan alt alla de 15 kunna vara i tjenst. Likasom den ofrälse embetsmannen skall adlas med jord: så skall den ofrälse jordegaren adlas med Kongl, fullmakt för att få Den 15 Februari f. m. 47 inträde på Riddarhuset. Men jordegendomens belopp är icke bestämd, blott han är i mrlal satt: så är det nog. Ett 120-dels m:tal kan således vara tillräckligt, om ej för att bilda en egendoms aristokrati, så åtminstone för alt gifva åt ofrälse embetsman en sjelfständighet, hvilken förslagets författare förmodligen befarat dem eljest skola sakna. Nära nog på samma sätt skulle det blifva med ofrälse jordegares uphöjelse till adeliga vederlikar. Blott deras fullmakter vore Kongl, så skulle de, fastän utfärdade på de ringaste beställningar, för dem öppna Riddarhusets portar. Det andra hufvudsakliga felet, som jag tillräkna!' detta representationsförslag är att, för R. o. Aihs representanter saknas, utom börden alla andra qvalifikalioner, ehuru sådana blifvit för samtlige ofrälse Riksdagsmän bestämda. Det är klart, att när börden är den enda grunden : så behöfver man icke fråga efter, om någon vet, är eller har något. Men när man utgår från grundsatsen af val: så blifver det svårt, all undanrödja anspråken, det hvarje adlig representant skall veta, vara eller äga något, synnerligen som dylika egenskaper fordras af alla andra. När Frih.
Denna illusion, att på föregifne boskillnadsanspråk äska undantag af hela boet, har man ock formodat kunna i det mest förmögna bo användas af Sterbhusdelägare, för att bereda anstånd med skuldens betalning; och, ehuru Borgenärerne ägde rätt att få borgen till sin säkerhet, kunde de likväl icke utkräfva betalning förr än Dom fallit. Berörde yttrade fruktan, att sterbhusdelägare skulle kunna, med stöd af omförmälte §:s lydelse, hålla sig i besittning af ett bo och såmedelst förlänga tiden till urarfvaansökan, kan Utskottet icke dela. Utskottet finner, att antingen mäste boskillnad och urarfvagörelse sökas på en gång, och då skall, enligt tj §., egendomsafträde nödvändigt ske, eller ock sökes boskillnad utan urarfvagörelse; men då blifva sterbhusdelägare a andra sidan, i likstämmighet med sista perioden af 4 §., oafbrutet Underkastade utmätning. I båda fallen anser Utskottet, att Borgeriärernes rätt blifvit tillräckeligen vårdad, och Ut - Lag-UtstiottMs Betäntanden. 607 skottet kan ej inse huru tiden till urarfvagörelse härigenom skulle kunna obehörigen utsträckas. Ändamålet med förevarande §. tr att undanrödja dan tvekan , som eljest skulle kunna uppstå, huruvida en sterbhusdelägare, som icke formeligen afgifvit urarfvaansökning, endast derföre borde svara för all gälden, oaktadt han genom sin inlaga örn boskillnad satt Borgenärerne i tillfälle att bevaka sin rätt och tillika beredt dem nödig säkerhet, då lian icke tillträdt något af egendomen annorlunda, än efter inventarium och emot borgen. 8 Capiilet.
Man anskaffade ångmachin och öfriga inventarier, och skapade på detta sätt en mekanisk verkstad, dertill lörut icke fanns någon tillstymmelse. För en sådan verkstad fordrades naturligtvis äfven en verkmästare, sorn skulle förestå och leda arbetena. A artilleriets stat funnos förut uppförda tvänne öfvermästarelöner å 500 rdr rint, och dessa sam - 638 Den 28 Febrnari f. m. manslogos nu till en verkmästarelön. Hvar och en, som har någon kännedom om förhållandena vid våra mekaniska verkstäder, torde dock inse, att man omöjligen för 1,000 r:dr kunde erhålla någon till verkmästare fullt qvalifieerad person, och man mäste derföre från de s. k. arfvodesmedlen bereda tillgångar till ökande af denna lön. Den är dock alldeles otillräcklig, och jag anser derföre den af K. M. äskade löneförhöjningen af 2,000 r:dr vara fullt berättigad. Man bör nemi. ej, såsom Frih. Klinckowström gjort, jemföra den för verkmästaren löreslagna lönen af 3,000 r:dr r:mt med officerslöner, utan med de inkomster, som åtnjutas af personer i samma kategori, som han, och då man nu vet att en verkmästare vid en enskild mekanisk verkstad erhåller minst 3 å 4,000 r:dr i årlig lön, torde det hvarken vara klokt eller rättvist att gifva en i statens tjenst anställd verkmästare endast hälften af detta belopp. På dessa grunder yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Jag är förekommen af Frih. Wrede och instämmer i allo med honom. Frih. Klinckowströms uppgift, att den ifrågavarande verkmästaren skulle åtnjuta fri bostad, inverkar icke på mig, då jag i alla händelser anser den äskade löneförhöjningen ingalunda vara för stor, och yrkar jag derföre bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt. Hr Breitholtz, Claes Gustaf: Jag anhåller att få tilllägga några ord till hvad Frih. Wrede anfört.
Förordningen, angående expeditions-lösen den 30 November 1855; N:o 31, i anledning af framställde förslag dels om förhöjning af häradshöfdingars samt borgmästares äfvensom extra domares i brottmål ersättning för skjutsocb dag-traktamente, dels ock i fråga om rätt för häradshöfding att vid extra förrättningar beräkna skjutsoch dag-traktamente för ett skrifvare-biträde; samt N:o 32, i anledning af väckt motion om utarbetande af förslag till ny patent-lag. Den 26 och 31 Augusti. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. SS. DD. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 19 och 22 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 40, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning, återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, dels §§ 14, 15, 23, 24, 28, 29 och 50, jemte rubrikerna uti Utskottets förslag till en författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri jemte missbruk af förtroende samt annan oredlighet, dels Utskottets yttrande rörande. 49 § af den uti Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition föreslagna författning, dels ock Utskottets särskilta författnings förslag i fråga om preskriptions-tid för åtals anställande; och blef Utskottets förevarande Betänkande i öfriga delar bifallet, likväl med Lag-Utskottet förbehållen rättighet att, i afseende på redaktionen af de bifallne §§, föreslå de jemkningar, hvilka Utskottet, efter erhållen del af de anmärkningar, som föranledt återremiss, kan tinna behölliga. Frän Högloft.
Af de, till fullgörande af nyssberörde contract, verkställda guldoch silfver-leverancer hafva, enligt hvad Utskottet kunnat inhemta, de betydligaste åstadkommits genom de af Bruks-egarnes hypotheks-eassa å utländsk ort upptagna lån. De deraf föranledda leverancer skola nemligen hafva uppgått till ett sammanräknadt, i R:dr Banco evalveradt, belopp af 3,534,807: 21. 9. Häraf visar sig åter obestridligen, att de, genom hemälde liypotheks-cassas lånetransactioner, sålunda tillvägabragta förstärkningar i Bankens metalliska fond förnämligast bidragit till den fördelagtiga ställning, hvaruti densamma för närvarande sig befinner. Enligt Utskottet meddelad uppgift, öfversteg metalliska cassan vid slutet af nästl. månad med 4,918,200 R:dr 21 sk. 7 rist. Banco den af Rikets senast församlade Ständer såsom 2 till 5 bestämda proportion emellan Bankens metalliska cassa samt sedeloch depositions-skuld, vid hvilken proportions inträffande sedelstocken icke, så vidt på Banco-Styrelsen berodde, fick vidare ökas; och har detta öfverskott alltså egentligen uppkommit genom hvad, som uti metallisk valuta, i följd af ofvanberörde tillfälliga lånetransactioner, till Banken under de sista åren ingått. Den af några ledamöter inom Höglofl.
Nu åter vill man rent af skänka bort 235 r:dr årligen, blott för det nöjet att få utur räkenskaperna utesluta en der nu befintlig uppbördslitel. Det vittnar om en njugghet i otid, ä ena, och en frikostighet i otid, å den andra sidan, som sätter en högst egen prägel pä StatsUtsk:s förfarande vid denna riksdag. Det besvär som vederbör:de tjenstemän tillskyndas genom debiteringen och uppbörden samt redovisningen af ifråga var:de medel, är af ringa betydenhet. Det är dessutom ett åliggande som städse tillhört och rätteligen tillhör uppbördsförvaltningen, hvilken njuter lön för både detta och alla andra dess göroromål; så att i detta hänseende icke ringaste skäl till eftergifter förekommer. Jag har anmärkt under discussionen om en föreg:de punkt huruledes man i della betänk, ständigt upprepat sina försök, att göra kronan alltmera beroende af representationen, genom de ordinarie inkomsternas öfverllytlande pä bevillningen ; och della utgör för mig ytterligare skäl alt afstyrka förslaget ; ty jag älskar en stark Konungamakt, såsom det enda medlet lill bibehållande af ordning och reda i samhället. Frih. Cederström: Jag åberopar, rör:de denna punkt, mitt i sednaste plenum afgifna skriftliga anförande. Dessa punkter lemnades utan anmärka. 22 punkten. 72 Den 2 Augusti. Hr von Hartmansdorff: I den nyss afhandlade punkten, var den till eftergift föreslagna summan så liten, att man knappast ville nämna henne. Här åter visar det sig tydligare, hvarthän förändringen leder. Fråga är nu om Statens ärliga mistning af 60,000 r:dr. R. o. Ad. torde, såsom jag hoppas, finna, att, om någon punkt ögonskenligen förljenar återremiss, är det visserligen denna. Hr Sandströmer: Denna fråga har redan en gång förut varit föremål för discussion under delta betänk:s behandling här. Jag vill derföre blott nämna, att förslaget är fullkomligt i enlighet med det beslut, som R. St. vid förra riksdagen fattade derom, att indelta räntor och tionde skulle till statsverket indragas, och således komma i samma förhållande som kronans behållna räntor, för hvilka numera ingen forsellöu betalas.
Län, hvilken anhållit om afkortning af den honom påförda afgift för år 1844 i och för en vid sednasLe mantalsskrifning uppgifven bränvins-brännings-redskap 0111 43| kannors rymd af 3:dje klassen att drifvas med ånga, enär, i anseende till bränneriets natten emellan den 7 och 8 6 Stati-Ulskottets Utlåtande, N.o l4f - Januari samma år inträffade förstöring genom vådeld, berörde redskap icke vidare under årets lopp kunde begagnas; i afseende hvarå LandshofdingeEmbetet i nämnde Län underdånigst hemställt, att den Wingqvist påförde bränvins-brännings-afgift, 240 R:dr B:co, måtte få utgå med endast eller 10 Rrdr och således a3o R:dr afkortas; 6:0 af Bonden Häkan Persson i Edsvära Bossgården, inom Edsvära socken af Skaraborgs Län, hvars bränneri natten emellan den 27 och 28 Mars i843 nedbrunnit; anhållande sökanden i följd häraf om afkortning Jill hälften af den honom för samma år påförde afgift, 8 R:dr 3t) sk., för en angifven bränvins-brännings-redskap om 25 kannor i irsla classen, hvilken redskap sålunda icke kunde under den sednare bränvins-brännings-terminen begagnas; varande denna ansökniag af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet i underdånighet förordad; 7:0 af egaren till Ekeröds Säteri i Malmöhus Län, Öfversten m. m. H.
Heren högg så tredje hugget, och å nyo föll ett hufvud; men prinsessan var åter tillreds, och lade en flik af sitt förkläde öfver hals-ändan. Sammaledes ock det fjerde hugget. När heren sålunda hade afhuggit sju hufvuden, begynte trollet bedja för sig, och sade: »stilla ditt svärd, ty jag vill gerna lemna jungfrun i frid, endast jag får draga hädan.» Men heren var vred i hugen, och mälte: »icke må du tänka att komma lefvande härifrån, sedan jag en gång vunnit seger öfver dig. I detsamma svingade han sitt svärd, och högg väldeligen till, så att det ena hufvudet föll till marken efter det andra; men konunga-dottern var alltid redo, och lade en klädes-flik på såret. De lyktade icke förr än svennen afhuggit alla trollets tolf hufvuden; och detta blef hafs-trollets bane. Men under tiden satt skräddaren uppe i gran-toppen, och tordes icke röra sig för ängslan och räddhåga. När striden var ändad, utbrast konunga-dottern med hjertans fröjd: »nu är jag frälst!» Derefter tackade hon sin kämpe för hans manliga bistånd, och bad honom följa med till hennes faders gård, att der undfå heder och belöning. Men heren nekade till hennes begäran, och menade att föga förtjente ordas om den ringa tjenst han kunnat göra. Han grep så några af trollets smycken, tog ett kärligt farväl af den fagra konunga-dottern, och drog sina färde. Då pojken hade gått, klättrade skräddare-svennen hastigt ned af trädet, drog sin värja, och hotade prinsessan med döden, om hon icke ville göra ed, att han, och ingen annan, varit den som frälsat henne ifrån hafs-trollet. Detta tycktes konunga-dottern vara ett dåligt vilkor, ty hennes hug lekte till den unge kämpen, som så manneligen för henne vågat sitt lif. I sin nöd dristade hon likväl icke vägra, utan lofvade göra efter skräddarens begäran. De vandrade så tillsammans emot kungs-gården.
Margaretha ingått ett så opassande giftermål, men sedan det nu en gång skett, tyckte han bäst vara att icke vidare krångla, då Malm vore en bra karl, och hon ej heller af någon slags olydnad eller uppstudsighet sålunda, utan de sinas bifall, gett sitt ord. Något vidlyftigt ordande härom tillät icke fru Catharina, utan antog öfverläggningen som afslutad. En kort stund sednare inkallades Flinkskan, före detta jungfru Malin, som stannade djupt nigande och snyftande vid dörren. „Nå, madam Flink, hvad olycka har drabbat er?“ frågade deltagande Fru Catharina. En flod af tårar voro första svaret, men sedan utbröt en lika rik flod af ord, hvarmed Flinkskan beskref sin olycka. Flinken hade lagt sig till ett rusthåll, sen det blef så förordnadt, att hvar och en, som åtoge sig att rusta för godset, finge tillegna sig de öfvergifna rusthållen. Så hade han satt sig ned på ett och tagit det i besittning. „Men,“ fortfor hon i sin berättelse, „just som vi om onsdagsmorgonen sitta och äta frukost, sade Flinken: vet du det här rusthållet blir bra, och skrattade åt huru behändigt han fått det. Ja, ja, nog kunde det vara bra, om det ej vore i en sån finnsocken, sade jag. Åh lappri, sade Flinken, det kan ha sina goda vägar med det ock, och såg så klok ut, och jag tänkte just fråga hvad han mente. Men då slogs dörren upp och hvem kom in? jo, just Major Fieant, han som förr var Commendant i Cajana, och det var just han som förr ägt rusthållet. Och han hade en stor piska i hand, som han hade kört med, och skrek som en gast att vi sku packa oss ifrån hans gård och gods. Men Flinken, som visste sig hafva rätten på sin sida, han bocka bara och log och bad herr Majoren sitta ned, men mente, att numera vore rusthållet hans. Men, herre Gud, då blef det annat af.
Då nu i ett sammanhang till pröfning företogos, dels Bevillningsutskottets Betänkande N:o 11, i anledning af så väl Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående Curhus-afgiftens fortfarande, som Herr Möllerhjelms, Axel, i ämnet väckte motion; dels samma Utskotts, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 11, afgifna samt den 1 och 15 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 23, dels ock Borgare-Slåndets Protocolls-utdrag af den 15 dennes, med underråttelste om nämnde Stånds i detta ämne fattade beslut, samt inbjudning till Med-Stånden att uti en del deraf sig med BorgareBih. till. R. St. Vtdr. d ig dug, 1840. Ståndet förena, Lief Betänkandet N:o 11 af Ridderskapet och Adeln bifallet med följande förändringar: l:o att Utskottets hemställan, det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t måtte föreslå ytterligare åtgärder och anstalter, så väl till veneriska smittans hämmande i allmänhet, som i afseende på från utrikes orter ankommande skeppsbesättningar, skulle förfalla; 2:o att Curhus-afgiften för Stockholms stad må bestämmas efter behofvet till minst en och högst tolf skillingar för hvarje mantalsskrifven person; och 3:o att första punkten i de af Utskottet, i afseende på verkställigheten, föreslagna allmänna stadganden, bör sältas i öfverenstämmelse med ofvannämnde beslut. S. D. Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Utskottets den 15 dennes på bordet lagde memorial N:o 25, medförslag till ändring i 75 §. af RegeringsFormen, hänvisade Ridderskapet och Adeln till Utskottet den, såsom Ståndess gemensamma tanke förklarade anmärkning, att förslaget är onyttigt. Från H ö g vö r d. Preste-Ståndet.