Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror med Herr Hjerta, att vacance-afgift för bekläduingen är i den Kongl. Propositionen oriktigt begärd, ty jag vet icke, hvilken af Rotehållarne skulle beklädas, sedan hans Båtsman afgått. Åaudra sidan blifva äfven, genom en sådan befrielse från beklädnadsskyldigheten, förhållanderne, mera jemnade mellan den Rotehållare, som förlorar sin karl, och den mera lycklige, som får behålla honom; ty om den sednare får vidkännas en fortfarande beklädnads-skyldighet, får deremot den andra vidkännas kostnaden af en ny dyrlejd karls uppsättande. Jag förenar mig äfven med Herr Hjerta, i afseende på hvad han yttrat om hustruns 138 Den 22 Juni i e. m. bortdrifvande. Ty det är naturligt, att genom en vacance-afgift skall det vanliga, om också ej lagliga, förhållandet snart upphöra, att låta hustrun sitta qvar på torpet, till dess ny RoteBåtsman antages. Herr Tham, Wolrath: Jag befarar, att något misstag här äger rum, antingen hos Utskotten, Reservanterne eller Anmärkarne, eller kanske hos dem alla. Utskotten hafva icke utredt, huruvida här är fråga om vacance-afgift för karl eller för beklädnad. Är det meningen, att afgiften skulle erläggas för karlen, så hafva Utskotten rätt, att den ej bör äga rum; ty alla Rotehållare äro sedan 1812 befriade från skyldigheten att under krig uppsätta ny karl i den afgångnes ställe. Men jag tror icke, att detta är meningen, utan att liär är fråga om afgift för den Båtsmanshållet åliggande beklädnadsskyldigheten.
Remitterades til Lag-Utskottet. Föredrogos twänne Memorial, et af Grefwe ItsmiUon, ^xel, och et af Herr Lilkverstolpe^ 6usmk ^brabam, rörande Landets Upfostrings^ werk, Den 2, Julik. 393 werk, hwilka i Plenum den §6 Junii blifwit nplasie och lagde pä bordet, och nu til Allmänna Veswärs och Oeconomiä - Utskottet remit - Föredrogs det den 16 Julii uplästa och pä bordet längder Betänkandet ifrän Stats-Utskottet jamte atfölh n e bimga, hwilket ttl Ban - Hans Epcellence Friherre unjencrLnt jnbrrn, hade inlemna t et Memorial, hwilket r lästes, sä lydande: Ibland de bcswärligheter, som Rikei frän längre tid tilbaka sätt widkännas, k med stal räknas den mängd af Oeconomi Författningar och Förklaringar deröfwer, s nu finnas i utöfning och för deras widlöf! het och til nägon del twetydrga innehäll för! nästan en mans älder at rätteligen kännc hwaraf mycken Lid förspilles bade för Nmbe man och Näringsidkare, som kunde nyttig anwändas, misstag och irringar ej sällan fl falla wid tilämpningen deraf. Dessutom nas en del af desse Oeconomiste Författning om de granstas efter de grunder, som uti terades. co-Utstottct reuntteraoes. Wördsamt Memorial! m §94 Dm 21 ^Julii. mera up lo st tidelwarf ars allmänneligen godkände , ej kunna wara lämpelige at befrämja Riksfamhällets förkofring och sanffpldiga styrka, som likwäl nu mer än nägonsin, af hjelsma nödwändighctcn päkallas. Denna olägenhet har länge warit känd och allmänneligen öfwcrklagad.
"Sedan man och qvinna sammanvigde äro , til är han hennes rätte målsman etc.,” och uti 10 Cap. 1 ”Nar man och hustru sammanvigde är o_, tå eger hvarthera giftorätt i boet." Jag finner således betänkligt, att, för underlåten vigsel inom föreskrifven tid, biträda det stad - Lag-TJ t skottets Bet, N:o 40. 9 stadgande, som på något sätt verkade ingrepp i den ena eller andra conl ra hen tens lagliga egendom, deri den andra icke, utan genom fullbordadt äktenskap, kan få någon rätt. — Den af Herr Holm antydde proportion skulle dessutom medföra en olika gradation i straff för enahanda öfverträdelse, allt efter den felandes större eller mindre förmögenhet. Den obemedlade contrahenten, som ingenting eger, skulle, genom den projecterade straffpåföljden, de facto blifva ostraffad, i fall denne vöre vållande till vigselns fördröjande. Då grundprincipen för all lagstiftning måste vara: att lika brott böra ådraga lika straff för hvarje öfverträdare, utan afseende på större eller mindre förmögenhet eller andre biomständigheter hos den felande, har jag äfven i detta fall sökt leda mig till en analogisk likstämmighet, utan afvikelse från Lagens esprit. 3:dje Cap. Giftermåls-Balken, som afhandlar sättet huru trolofning bör ske, omtalar också de serskilda fall, hvilka för trolofnings fortgång och bestånd ansetts hinderliga, äfvensom de omständigheter, hvilka verka till trolofningens ovilkorliga bestånd, utan att det får ankomma på de contralierandes egen vilja, att upplösa trolofningen. För de omtalda hindren stadgar Lagen böter, högst 3o daler, jemte fäslningegåfvornas förverkande till den oskyldige.
Bergland 30OS — A. Edlund enligt Kongl Brefvet den 27 Mars IS17 extra Lön loo: — •“* Förråds Waktmästaren P. Engström 256: —“ Sadelkneckten E. Bauman 256: Lif-Kusken G. Eje Ilström 266: I if-Förridaren A. TT it te 256: — Hingsiridaren G. Flantin 256: Höbindaren Staaf 216: — Söderberg 216: — Hackelse skäraren Söderström 216: Tr*nsp©rt Hof-Staliets Redogörelse Contoir Katnmereratéö J. jF. E. von Keppct 550: Sta lis SkrifVaren jf. Lind 200: — öfverste Kammar*lunkaicn m. m. Grefve M. Stenbock iooo: - — en af Riket* tferrar f. d. Stats*Rådet tn. m. Herr Grefve F. TVrede iooo: — to* fri Grefve $• G. Oxenstierna ioooi — Hofmarskalken , GeneralMajoren m. m. Friherre Eror Cederström jod’. Gofcjunkaren I,. j.von Röök 150: — Understallmäitareh C. Vest. feldt 35å: Hei ^tats-ftuti, Grefvinnan Oxenstjerna, Wadcnstjerna 400: — —- Grefvinnan Erölich född Ruth 4.00:
Från denna afgift frikallas likväl de Mjöiqvarnar, som lnnehafvas af tjenstemän eller andra, i hvilkas inkomst al lönen eller handteiingen 36 Bil. lill Bev.-UtsTcottets Betänkande, N:o 11. qvarnens afkastning blifvit upptagen och till Bevillning räknad; de Mjölqvarnar och Sägav i städerna och på landet, som nyttjas endast lill husbehof och ej för tulltägt, vedergällning af främmande och grannar, eller till afsalu; de för egna Manufacluriers och Fabrikers behof anlagda Stampar och Valk-verk, samt slutligen de Qvarnar och Verk, som, under gårdens skattläggning begripne, i dess värde blifvit upptagne och till Bevillnings-afgift beräknade. § 31. Personer, sorn med Qvarnar och Sågar ega handtering eller sysselsättning, erlägga: Vid skattlagda Mjölqvarnar af tre till fyra stenar och derutöfver betalas för Mjölnare lika afgift med Frälse-Inspectorer i den Glass, Taxeringsmännen bestämma, och vid sådane Qvarnar af ett eiler två par stenar, lika med Rättare, såvida ifrågavarande Qvarnar gå minst fyra månader af året. Enahanda förhållande ege rum vid Sågar, som efter denna Författning till serskild Bevillning uppskattas, samt gå minst fyra månader om året; och bör vid Sågar, der liera ramar nyttjas, en Såg med en eller två ramar jemföras med en Qvarn af ett eller två par skattlagda stenar, samt Sågar med 3 å i ramar eiler deröfver jemföras med Qvarnar af 3 eller 4 par stenar och deröfver. Börande sålunda Qvarnarnas och Sågarnas beskaffenhet i taxerings-uppgiften intagas. Om Qvarn och Såg af berörde beskaffenhet äro så belägna, att de skötas af en och samma person, bör denne taxeras tili afgift, beräknad efter stenarnes oell ramarnes sammanlagda antal.
Jag ber derjemte att få nämna, att, då ärendet först afhandlades på afdelnin, var det mycket fråga om, huruvida det vore skäligt och billigt, att något understöd lemnaries i och för tomtregleringens verkställande, och det var en ganska obetydlig majoritet, som röstade för dessa 10,000 R:dr. För min enskilda del var jag ganska tveksam, om något understöd i detta hänseende borde gifvas, och det var endast med afseende derpå, att Orebro erhållit elt dylikt bidrag, som jag gaf min röst för det nu ifrågavaride. Om Orebro icke erhållit något, hade jag röstat Nej. Då jag nu visat, att inga ömmande omständigheter förekomma, som kunna föranleda till ett högre understöd, än det Utsk. tillstyrkt, och då, enl. min tanke, en återremiss icke skulle komma att medföra någonting annat, än en onödig tidsutdrägt, så skulle jag tro det vara klokast och rättvisast handladt af R* o. Ad. att bifalla Utlåt., hvarom jag fortfarande anhåller. Gr. Sparre: Hvad angår den utgång, som frågan kan få inom StatsUtsk., så torde, enär, enl. hvad mig är bekant, 2:ne Stånd återremitterat Utlåt, samt R. o. Ad. äfven synes benäget fatta enahanda beslut, dessa omständigheter likväl böra gifva Utsk. någon anledn. att taga saken i närmare öfvervägande, än sorn hittills skett, sä vida nemi. StatsUtsk. anser sig böra göra afseende på 3:ne Stånds sammanstämmande åsigler. Det synes mig således, att en äterremiss från R. o. Ad. icke skall — såsom den siste talaren synes förmoda — blifva utan följd, i afseende på sjelfva frågans utgång. Hvad åter beträffar den af Hr Bildt anställda jemförelse!! emellan Jönköping och Orebro, tillåter jag mig framställa den anmärkn., att jemförelse!) är betydligt haltande, ty Orebro har erhållit ett. anslag af 25,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet, men Jönköping deremot har icke erhållit ett öre uti statsanslag. Det är likväl en ganska betydlig skillnad.
Således förenar jag mig med dem, sorn ej bifalla dessa 3 punkter, utan anse det vara tillräckligt att stadga, det RiksgäldsContoiret skall bibehållas i samma ställning till Banken, som hittills, med den skilnad, att rånte-beräkningeu skall upphöra. Annars skulle RiksgåldsContoirets skuld till Banken år ifrån år stegras, ty säkerligen lära ej Riksens Ständer påtaga sig en beskattning för att betala räntan, då de aldrig ämna betala capitalet. Jag tror derföre, att man lättast kommer från saken, om man säger, att RiksgäldsContoiret skall blifva i samma förhållande till Banken, som hittills, med den skilnad, att det icke erlågger någon ränta. Herr Hjerta: Jag är förekommen af den siste värde Talaren. Hvarföre jag blott nämnde 7:de och 8:de punkterne var, att jag ej genast ville tala om afskrifningen af räntan för framtiden. Då man undantager den, går det visserligen an att, som Friherre Cederström föreslagit, bestämma att förhållandet skall blifva sådant, som det 1818 beslöts. Räntan är ej behöflig för Banken, men ökar beliofven för RiksgäldsContoiret, och de kunna ej fyllas, utan genom 473 ~Dm II September e, m, bevillning. Denna afskrifning är ingen orättvisa, då någon rubbning i Bankens ställning icke derigenom äger ruin, och egendomsvärdena derigenom icke förändras. Jag skulle således föreslå, att alla 5 punkterne må försvinna, blott med det tillägg att räntan upphör. Friherre Cetlerjirom: i anledning af hvad de siste värde Talare yrkat, att ingen ränta på Bankens förskott till Riksgälds-verket skulle äga rum, anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att räntan väl är en ringa ersättning, för att på Bankens credit kunna äga i omlopp ända till 5 ä 4 millioner i B:co räknadt af ett mynt, som likväl ej är annat, än nationens skuld. Då Banken ej rättvisligen kan förstärka några medel utan ränta, har jag bestrid t afskrifningen af den å StatsVerkets lån, och kan ej anse, att det förra, förhållandet bör rubbas, emedan bristen kan fyllas genom bevillning.
Dä motståndet lill icke obetydlig tiel var grundadt på bristande kännedom af förslagets verkliga innehåll, eller på en oriktig infattning af detsamma och af dess följder, hafva, sedan förteckningar och tabeller öfver de enl. förslaget valberättigade blifvit utarbetade, dessi tabeller, tillika med sjelfva förslaget, blifvit i mångfaldiga exemplar öfver liela riket spridda. Hvarje om fosterlandets framtid nitälskande medborgare har ock numera otvifvelaktig! deraf tagit kännedom och varit i tillfälle bestämma sin mening samt med lugn och oväld bedöma motiverna lill förslagets föreläggande. Med min röst har jag tillstyrkt förslaget och biträder det nu, då frågan tillhörer 11. St:s afgörande. Sakens stora vigt och betydelse inses af alla; enhvar representant skall ock säkert vid afgifvandet af sitt bifall eller afslag samvetsgrann! ledas endast af hvad egen inre öfvertygelse och kärleken för det gemensamma fosterlandets sanna väl bjuda. Måtte beslutet, faltadt med den lugna och värdiga hållning, som utmärkt Svenska nationen, blifva lyckosamt föi' Sveriges Konung och folk! Gr. Horn, Claes Fredr, upläste följande: Det hvilande förslaget, hvarom nu skall beslutas har, efter min öfvertygelse, sådane brister, att dess tillkomst måste betraktas endast såsom medel att för tillfället besvärja den storm sorn, upväxande med de Europeiska uproren, hotande sträckte sina verkningar äfven lill Sverige. Också har man under ett föregule plenum på detta rum antydt på förslagets användbarhet som ett ankare äfven i ilen storm sorn väntades. Man borde således än ytterligare utsätta Statsskeppet för vindkastningarne i en nödhamn. Jag gillar ej en statskonst som förutsätter behofvet af en sådan ställning och skall försöka att derför gifva skäl. Länge hade man hos oss bearbetat den önskade reformen i en revolutionär riktning, till en del medvetslöst, till en del planmässigt och den minoritet som bemäktigat sig ledningen af de politiska tänkesätten hade lyckats att gifva den skenbara vigt åt sina bemödanden som förvillat begreppen om hvad som borde åtgöras. Det var under inflytelsen af sådane förhållanden som förslaget alt ombilda vår Statsförfattning fostrades och blef hvilande.
„ 1 skålpund bomullsväfnad af garn, i linhet af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning 12 öre. hvarvid föröfrigt iakttages: l:o att, hvad sockeroch tobaksfabrikat samt bomullsväfnader angår, minst 100 skålpund af samma vara skola till export angifvas och på en gång afsändas; 2:o att vid angifningsinlagan alltid skall bifogas tillverkarens, under edelig förpligtelse afgifna och med två vittnen bestyrkta, försäkran, att varan är Svensk tillverkning oell af utländskt råämne, för hvilket full införselstull blifvit erlagd, äfvensom om bomullsväfnad, att den är tillverkad af utrikes spunnet garn i finhet af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning; kommande detta bevis att biläggas tullkammare-journalen å den tullplats, hvarifrån varan utföres; 3:o att varan, då den är stämpling underkastad, bör vara med behörig tillverkningsstämpel försedd; och 4:o att utförseln verificeras antingen genom intyg af Svensk Konsul eller vice Konsul å lossningsorlen eller, om sådan tjensteman der ej är anställd, af annan vederbörande embetsmyndighet, att varan derstädes blifvit lossad. Den här ofvan medgifna lullrestitutionen eger icke rum vid utförsel till Norige. § 12. Skeppare, inhemsk eller främmande, som, för trängande orsaker eller till inhemtande af ordres för sin vidare resa, inlöper i Svensk hamn, der Sjötullkammare finnes, må derstädes, ulan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskningar och anställa nödiga reparationer samt jemväl, under iakttagande af hvad Seglations-Ordningen föreskrifver och efter behörig märkrullas afgifvande, lossa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, ulan alt erlägga tull eller annan afgift för mera, än som lossas eller lastas; men för fartyget belöpande skeppsumgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § föreskrifver, betalas, då lossning eller lastning eger rum.
Ja, ja, ni har rätt; min själ är alltid öppen för ett skönt fruntimmers önskningar. Tala, jag ska' lyda er. Men låt mig åtminstone se ert ansigte; det är själens spegel. Jag vill se en reflekterande bild af er själ, som ganska säkert ä' lika skön, som dess omklädnad. Magistern (för sig). Det var grannt sagdt, det der. Fru Sommerdal. Nej, min herre; ni ska' först höra hvad jag begär af er. Jag har en syster; hon ägde en älskare, som hon var fästad vid med hela sin själ. Han öfvergaf henne Kammarh. Jaså det der är vanligt. Nåh, er syster tog väl saken med förnuft och glömde den trolöse i en annans armar? 52 Fru Sommerdal. Ja, så är det; men denne andre år döden; den svaga flickan aftynade småningom och hvilar nu på sitt sista läger, men ännu hviskar hon den trolöses namn och ber om blott ett besök innan hon dör; hon ville se honom ännu en gång, förlåta honom och dö. Kammarh. Ganska vackert, men vid det der kan jag ingenting göra. Hvem är hennes älskare? fast det är detsamma. (för sig.) Den der flickan är ändå bra efterhängsen. Fru Sommerdal. Ni kan skaffa henne tröst; ni kan uppfylla hennes begäran, ni är nära bekant med den trolöse. Kammarh. Jaså, det kan väl vara; men jag blandar mig aldrig i mina vänners amuretter. Fru Sommerdal. Men herre! Det är en döende flickas sista bön Kammarh. Ja, i sanning, det är rätt touchant, men jag kan inte göra något för den saken. Hvad heter er syster? Fru Sommerdal. Maria Groth. Kammarh. Maria Groth; jaså. Nåh, än älskaren då? (för sig) är det någon 53 af gossarne, så ska' han må väl, det lofvar jag; för den historien får han lof slå halsen af ett dussin buteljer. Fru Sommerdal. Det är Löjtnant Willner. Kammarh. Löjtnant Willner? Säger ni så? Hå, hå, det var en annan sak. Fru Sommerdal. Ack, jag visste, att ni skulle hjelpa oss.
Endast brist på utrymme, icke på stoff, hindrar mig att mångfaldiga bevisen för det utprägladt moderna i denna sida af Almqvists diktarlynne. Före Wagner drömde han om en framtidens konstform, som skulle varda inbegreppet af all konst, vara poesi, musik och tafla på en gång. Själf obekant med alla kompositionens lagar, liksom med noterna, men af naturen djupt musikalisk, lät han sin stämning flyta ut i melodi, när orden icke räckte för att ge den uttryck. Han vill ej använda de utslitna poetiska bilderna och söker skapa nya i de förbrukades ställe, men beklagar, att så många ord ur naturvärlden sakna en hög ton och således bli ur stånd att väcka en musikalisk stämning. Om vi, med få ord, söka sammanfatta målet för Almqvists artistiska sträfvan, så var detta att spränga de fastställda gränserna mellan de poetiska formerna, mellan konsternas olika områden, liksom mellan sinnesintryckens, men framför allt mellan lifvet och konsten. Sitt hopp om en ny tid för konsten, »då nya rosor skulle blomma», grundar han på hoppet om, att konsten skulle varda dyrkad som religion. Alla lifvets heliga yttringar, arbetet, skönheten, kärleken äro blad i den mystiska världsrosen. Af denna ros skulle hans eget lifsverk, Törnrosens bok, med dess från alla land, tider och lifsområden hämtade ämnen, vara en symbol. Ty diktaren talar helst genom symboler: sådana »meningar under» sprida glädje och ett underbart ljus i hans själ. Man förstår tillvarons liknelser i den mån man är en ren natur, en som lefver det sanna artistlifvet. Skapa behöfver man icke för att vara artist. Man behöfver endast se på lifvet med oskuldsblickar, som barnet och konstnären se. Då lefver man i det hela, äger ett underbart samlif med världsalltet. Då blommar man i oförvillad väsensenhet, då firar man den sanna gudstjänsten, den då man »offrar rosor åt Herran». Denna ur Almqvists innersta personlighet vuxna syn på konsten var alldeles ett med hans lifsåskådning för öfrigt. En medveten reaktion mot upplysningstidehvarfvets osammansatta uppfattning af människonaturen, detta var det mest betydelsefulla hos romantiken, som sökte sig från ytan ned till de hemlighetsfulla djupen i människonaturen.
Vid denna sockenstämma, som ovilkorligen skall hållas under förra hälften af April månad, bör mantalslängden, sedan den förut af Pastor med husförhörsboken jemförts och förekomna anmärkningar blifvit deri antecknade, företes och, om så begiires, uppläsas. — Efter mantalslängden» Verkställda granskning, bör densamma förses med intyg derom af sockenstämmans Ordförande, och två andre vid sockenstämman närvarande medlemmar af för samlingen, hvarvid skall uttryckligen uppgifvas, om anmärkning vid denna granskning förekommit eller icke, samt om framställd anmärkning blifvit, såsom med verkliga förhållandet öfverensstämmande, godkänd; skolande anmärkningarne å särskild förteckning upptagas och mantalslängden bifogas; hvarefter densamma med dertill hörande uppgifter och öfriga handlingar, så fort ske kan, af Pastor tillställes å landet Kronofogden och i stad Magistraten, för att tjena till ledning och upplysning vid bevillning»-taxeringen för samma år. — Sedan årets Pröfnings-kommilté afslutat sina göromål, förvaras mantalslängderna, jemte dertill hörande uppgifter, på landet å Häradsskrifvare-kontoret och i stad hos Magistraten; börande bestyrkta afskrifter af samma längder krono-räkenskaperna bifogas. 16 Förslag till Förordning ang. mantalsoch skaUskrifningarne. % 11 l:o Häradsskrifvare, som, utan anmäldt laga förfall, vid utsatt mantalsskrifnings-förrättning sig icke infinner, bote Tretio Riksdaler. Har han, utan att af dylikt förfall hafva varit hindrad, till förrättuingsstället ankommit först efter den för mantalsskrifningens början utsatta tid, bote Tio Riksdaler.
Men i och med det samma synes jag hafwa wederlagt den grundsatts som jag förut inför detta mördade Utskott haft den äran at upgifwa och yrka, nämligen at märt Tjenstefolk blifwer alltid til en stor del odugligt, »vårdslöst och owerksamt, sä framt det icke sättes uti et läge, hwaruti det i man af sin egen flit och skicklighet kan förbättra sina wilker, denna grundsatts är mig kär ty den ar grundad i min öfvertygelse och widare bestyrkt genom xraLisk erfarenhet, sä at jag icke gerna kan upgifwa den och Herr Laron knttbeck.8 fräga stär med den uti et sä nära sammanhang, at den utgör snart sagdt första länken u'i denna kedja. Jag har förut nämnt, at naturrnennistans uplifwande och förädling mäste begynnaS »frän sinnliga och för henne synbart nyttiga föremal, Hwilka hennes begär eftersträfwa, de mä wara sa små och barnsliga som de häldst wilsta. De si a arv grunderna til det förflag hwarmed jag tror at Herr Laron Kucibecks ädelmodiga yttrande kan til allman Lätnad förenas med de wigtiga betänkligheter, som »fran en annan synpunkt häremot synas stridande. Jag fruktar ingen gensägelse dä jag pästar at mennistan efter en wist möda och arbete stall hwila, sä at den girigaste winningslystnad här finner sin igräns. Den som wakat om natten mäste softva om Dagen, den som länge arbetat blir trött. Naturen Har jäleves sjelf bestämt wista arbetstimmar pä dygrret; förnekas de, ligger straffet i et dåligt och waninägttgt arbete; men den har icke sagt hwilka, icke eller huru mänga för hwar och en desta timmar stola wara. Men här gifwes äfwen et förråd af tid och timrnar bäde för Husbönder och tjenare och understundom kan man btifwa beswärad och brydd huru de fiola rätt och wäl anwändaS, sä at man för dem Nödgas skapa göromål. Wära länga mornar och qwällar ifrån den djupare hösten intil långt efter Jul.
» Ser du, » hviskade han, » jag kom hit för att genomborra dig med denna yatagan, innan du skulle tillhöra en annan! » » Oh! stöt till, min Ali! Låt mig dö här vid ditt bröst, om du ej kan rädda mig undan denne gamle girigbuks klor! Jag trodde, du var död, när du pä ett år ej mera låtit mig höra af dig — och så lät jag köpa mig för att rädda min far för hungersnöd, sedan gräfhoppor sköflat alla hans fält. Men du såg mig däruppe vid afgrundens rand. » Ali ryste. » Jag såg dig, beredd att kasta dig dit för att undfly en förhatlig make! O, du äkta pärla, himmelska blomma! Huru har jag kunnat tvifla på dig! &gt;• » Sedan ett år har jag begråtit dig, Ali, som en änka sin make. Jag visste, att du hade fiender, som förföljde dig frän berg till berg, öfver dalar, öfver afgrunder, som beskyllde dig för mordet på Yakoubs broder i fjor. » » Och du tviflade ej på min oskuld? » » Ej ett ögonblick! Ali en mördare! Nej, tusen gånger nej! » Ali slöt henne fastare i sin famn. » Alltsammans är ett forsat af Yakoub, som, för att tillägna sig min kvarn, där han nu är härskare, gjorde mig biltog genom en falsk beskyllning. Han visste väl, att hans broder dog af ett fall från hästen, men en stormig kväll, när jag färdades från Ikoultsa till Thozeroutb, omringades jag af flere beväpnade män, som hotade mig med döden såsom mördare. Det var Yakoubs utskickade. De bakbundo mig och släpade mig till domarn. Jag blef landsförvist; Yakoub fick sig tilldömd min kvarn som skadestånd för sin broders död; han hade falska vittnen. Jag var ensam. Han ägde fickorna fulla af procentarens guld. Jag hade ej mera en enda duros att betala som hemgift åt din far. » Redan böljade dagen gry.