Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet heslöt, att till Konstitutions-Utskottet hänvisa ärendet med förklarande, att Cheferne för Fångvården samt Vägoch Vattenbyggnads-korpsen icke må, såsom innehafvande förtroende-sysslor, upptagas. N:o 23, i anledning af återremisser af Memorialet, N:o 12. Hvad Utskottet härutinnan hemställt, blef af Ståndet godkändt. N:o 24, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o 13, innehållande förslag till ändring af 52 § Regerings-formen och 24 § Riksdags-ordningen; och , N:o 25, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o 15, innehållande förslag till ändring af 39 § Riksdags-ordningen; lades båda till handlingarne; N:o 26, anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o 16, i fråga om förslag till ändring i 69 § Regerings-formen. Ståndet vidblef sin förut i ämnet yttrade, gemensamma tanka. N:o 27, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet, N:o ,17, innefattande förslag till ändring i 14 § Riksdags-ordningen. Ståndet förklarade sig vidblifva sin förut i ämnet yttrade, gemensamma tanka.
Om man till exempel betraktar de uppgifter, som förefinnas i afseende på jordexpropriationen för nämnda ändamål, från Stockholm åt Södertelje, der respektive egare al egendomarne Stufsta, Elfsjö, Flemmingsberg och Årsta erhållit, nemligen för Stufsta, ”efter 900 R:dr tunnlandet och med 50 procent förhöjning, derjemte 1,527 R:dr 29 öre i ersättning för 51 uppskattade kappland odlad mark”; för Elfsjö, ”efter 1,000 R:dr tunnlandet jemte 50 procent förhöjning för 5 tunneoch 51 kappland, 5,974 R:dr 90 öre”; för Flemmingsberg ”efter 1,000 R:dr per tunnland jemte 50 procent förhöjning för 7 tunne-och 14 kappland, 11,176 R:dr 47 öre”; och för Årsta, ”efter 1,100 R:dr per tunnland jemte 50 procent förhöjning för 1 tunnland 50 kappland, 5,227 R:dr 67 öre och efter 1,400 R-.dr per tunnland jemte 50 procent förhöjning för 1 tunnland 22 kappland, 5,598 R:dr 99 öre, eller tillhopa för 5 tunnland 20 kappland 6,226 R:dr 66 öre”; så kan man intet annat ån häpna af förvåning öfver det orimligt obilliga, som uti dessa jordersättningar egt rum; och jag förmodar att enahanda förhållande förefinnes på många andra ställen, der Staten skall expropriera jord för sina jernbanor. Bih. Ull B. St. N:o 527, Rikets Ständers Stats-Utskott jemte tvänne Riks-Stånd hafva vid nuvarande riksdag sökt lossa och befria Staten från dylika prejerier och vid en omröstning i det förstärkta Stats-Utskottet befunnos 60 ledamöter, som delade enahanda åsigt nemligen den, att Staten skulle befrias från expropriation af jord för sina stambanor, men det oaktadt är denna mening på ett besynnerligt, ja, jag vågar säga, nära grundlagsvidrigt sätt, underkänd.
M vilja främst Den förste När hälst Hur gladt I ed anledning af tioårsdagen af denna tidnings första utgifvande hade Idun inbjudit ett större antal af sina medarbetare, gynnare och vänner till supé å Grand Hotel i Stockholm fredagen den 10 dennes. Vi hade därvid den äran och glädjen att till ett antal af omkring två hundra personer, se församlade många af dem, som med handling och vänskap stått oss bi under det gångna tioårsskedet. Vid supén framförde redaktör Frithiof Hellberg sitt tack till samtliga medarbetare inom officinen liksom till alla utom densamma, som med intresse och välvilja befordrat dess framgång. Redaktören för Nya Dagligt Allehanda hr J. A. Björklund samt riksantikvarien hr H. Hildebrand svarade å gästernas vägnar. Vid desserten föredrog tidningens redaktionssekreterare följande verser: Till k a m r a t e r n a Del I är ett rassel arbetssalen ångan Och remmarna stönar rastlöst Och under pannorna Oss själfva I Vi bli och Och åren komma Men remmarna Till sist Från evigt Och vef Stå stilla Det Och mund hö ^tidsstämning stämning, höra det tack, Gif hit lifvets Att vi Vår gråa För våra De skönaste » Nu vilja va. till för De ännu icke när vilja Som i krans, Hvar Vi mund rund, samma en med färgers hvila timmar töm fint Och lyfte Till lustig / lek våv Från vän Och sträckta aldrig Och jag ärlig rem ej hvem trägna hur bli därför Jag skulle Uti de nu Med att inte jag hvad legat kan snäll! på. nesa, till Iduns ej dock hör ej göra år nog af ej är mer har gått, mig till ni fått. festen Fallström Och Iduns i andanom granna af kom, salen med de ge Utaf talen, stränga vers oss skål det ser lyraris gull famnen sä full. väl fru förvisst Petterkvist, bra hon har det, hon och blid skiner står gladt gardet: och fryntlig — dricks gamla godt nerv värf gamman. Och T moster Jag ser ej Ruffen där Emma ' », bredvid? trind i hemväfd Hon inslag Och kanske själf! Och tänk, » solfva » hvad och nog spunnit hay ränning. hufvudbry på rar, klän ' ning, också Att se därpå, att frågor fråga.
För att nu visa, huru trängande behofvet är att i dessa trakter få förbättrade kommunikationsanstalter, vill jag exempelvis nämna, att dessa hyttor under innev:de år ej kunnat framforsla mer än hälften af den qvantitet malm, de för sin blåsning behöfva; och tvenne hyttor hafva ej alls kunnat framforsla någon malm. Detta kommer sig deraf, att malmen der i allmänhet under vintern transporteras öfver en mängd små sjöar, hvaraf följer, att under blidare vintrar, då sjöarne ej äro farb ara, transporten måste besörjas vida längre vägar och på hjuldon; och Frih. Klinckowström är en allt för stor mathematiker för att ej inse, att häri måste ligga ett väsendtligt hinder för industrien. Jag vill ej längre upptaga R. o. Ad:ns tid med denna fråga. Hvar och en, som egnat densamma någon uppmärksam hot, inser allt för väl huru mycket ifrågav:de jernväg är af behofvet påkallad. Jag tror derföre, att om företaget ej vid denna riksdag lyckas vinna R. o. Ad:ns bifall, så grundar sig detta icke på ett underkännande af dess behöflighet, utan på de finansiella svårigheter, hvari vi för närvrdc befinna oss. Jag vågar emedlertid hemställa, huruvida det kan vara skäl att för en summa af 743,000 rdr uppskjuta ett företag, som är af sådan vigt och nytta såväl för det allmänna som för jernhandteringen särskildt uti den ifrågav:de trakten. Innan jag slutar anhåller jag att få påpeka en annan omständighet. Frih. Klinckowström har under innev:de riksdag vid flere tillfällen under den offentliga diskussionen yttrat, att den Svenska jernhandteringen är i lägervall Jag vågar förklara, att denna sorgliga åsigt endast är frukten af en allt för uppskrämd fantasi. Jernindustrien i Sverige har aldrig varit under inflytelsen af en så stor utveckling som i våra dagar. Mén all utveckling af industrien förutsätter kapital och lättade kommunikationer. De transportmedel, hvilka hittills begagnats, äro numera ej tillräckliga för den allt mer förökade tillverkningen. Yåra vintrar äro genom sin ostadighet ej mera lämpliga såsom medel i den ständigt stigande industriens tjenst.
Man har trott ända intill sednaste lider att våra Svenska jernmalmer icke skulle kunna med fördel tillgodogöras med stenkol eller cokes, ali de icke skulle kunna bibehålla den karakter, som de ge-åt jer - Den Ä Juni f. m. 101 net, nar rie bearbetas med träkol; man liar likväl nu fått. ani. tvifla pa detta förhållande och nära nog kommit till visshet, att mati verkligen med cokes af våra Svenska jernmalmer kan tillverka ett tackjern likartadt med det medelst träkol bearbetade. Jag hemställer om det under sådana förhållanden är skäl att ytterligare genom tullnedsnttningar befordra jernmalmens export. Det är således endast ett nog långt drifvet nit hos Bevilln.Utskit att söka få exportera allt möjligt som inom Sverige kan finnas, icke allenast livad som här förädlas, utan äfven hvad som jördeus innandöme eger qvar, och hvilket vi så mycket som möjligt böra tillse att det, såvidt det later sig göra med fördel, här inom landet må tillgodogöras. Hvad vår jermnalmstillgång beträffar, så är den visserligen i betydligare mån samlad på vissa punkter, hvilka ej ligga så till, att någon export af malmen kan med fördel ega ruin, men det finnes i andra trakter flera spridda malmtillgångar, som ligga så till, att malmen lätt kan transporteras på Östersjön och således nästan lika lätt föras till utlandet som till våra egna bruk. Jag har här i min hand en kalkyl, som blifvit mig lemnad af en fullt, pålitlig person, hvarigenom visar sig att äfven med denna tull exporten af jernmalm med någon fördel skulle kunna göras. På grund af hvad jag nu anfört, anser jag för min del det icke vara ani. att, nu nedsätta export-tull på malm, utan får hos Hr Grin o. Landtm, anhålla om propos. på bibehållande af den tull, som f. n. nr gällande. Hvad beträffar den af Hr v.
C:i i tillfälle att jemväl kunna med sine borgenärer träffa dylik öfverenskommelse, funnit sig föranlåtne till den framställning, att ehuru, då utredningen af Johns & C:is konkursmassa vore til! en del beroende på rättegångar celi huruvida personer, af hvilka massan egde fordringar, kunde fullgöra dem åliggande framtida betalnings-skyldighet, det icke vore möjligt att för närvarande bestämma den utdelning,' mässan kunde komma att lemna, men sådan utdelning med säkerhet ej vore att beräkna till mera än 10 procent af skuldsumman, — sysslomannen likväl personligen ville utfästa sig att, å enahanda tid, tlå Ullberg & Cramér skola betala af dem erbjudet ackord, till Banken erlägga 12j procent å kapitalbeloppet af alla de vexlar, för hvilka Johns & C:is konkursmassa till Banken häftade i ansvarighet, utgörande 12| procent ä B:ko Mark 64,025, ett belopp af B:ko Mark 8,003: 2 sk. 4:o af Grosshandlaren J. II. Menk, att sedan hans konkursmassa leinnat. en utdelning af 27§ procent å fastställda, icke förmånsrätt egande fordringar, så kunde, enligt bifogadt intyg af massans sysslomän, dess återstående tillgångar, hvilka till största delen bestodo af fordringar utan hypothek, sorn till betalning förfalla först om 2 år härefter, sannolikt icke beräknas lenina större behållning än motsvarande högst 2 procent å de oprioriterade fordringarna, vid hvilket förhållande
Jag är skyldig åkalla R. o. Ad:s öfverseende, då jag ånyo nödgas uppträda för att yttra mig i ett ämne, som redan blifvit nog vidlyftigt discuteradt. Den siste talaren har sagt, att jag klandrat, hvad Konungens rådgifvare underlåtit, och hänvisat mig att hellre, då det behöriga tillfället inträffar, undersöka, huruvida dessa rådgifvare handlat orätt uti hvad de gjort, Han har derjemte uppmanat mig att uti de värf, som skulle kunna blifva mig anförtrodda, uppfylla min pligt och försöka, hvad det är att handla så, att alla äro belåtna med hvad man gjort, och att ingen klagar öfver hvad man underlåtit. Jag försäkrar den värde talaren, att jag icke skall underlåta söka uppfylla, hvad jag nu tror vara eller framdeles kan blifva min pligt såsom representant; och jag hoppas, att talaren derefter skall komma i tillfälle att döma, huruvida det är han, som nu haft skäl att emot mig uppträda, och att jag icke skall få anledning blifva missbelåten med hans domslut. Samme talare har upprepat, hvad jag yttrade, att om ett land funnes, der Styrelsen förlorat förtroendet inom publiciteten (talaren har uteslutit, att jag härjemte sade: om man från den högsta till den lägsta hörer omtalas, att något förtroende för Styrelsen icke finnes), och talaren har sagt, att man hellre borde säga genom publiciteten. Om jag antager, att detta varit ett riktigare uttryck, tror jag, att min sats derpå intet förlorar; ty den Styrelse, som icke uthärdar publicitetens blickar, detta enda och på samma gång säkraste medel att till folket sprida kunskapen om såväl det riktiga som det oriktiga af Styrelsens åtgärder, en sådan Styrelse kan aldrig förtjena något förtroende, emedan detta måste grunda sig på kännedom om hennes handlingssätt. Vidare har samma talare upptagit ett mitt yttrande sålunda, som skulle jag sagt, att när vi hafva skickliga personer i Styrelsen, äro institutionerna nog goda. Jag har sagt, om Den aG Maj e. m. aiS vi hafva sådana personer, få vi snart goda institutioner. Ytterligare har denne talare sagt, att jag klandrat hvarje åtgärd.
Hio 108, i anledning af dels gjorda anmärkningar vid Utskoftets Betänkande N:o72, öfver väckta motioner, angående inrättande af Förmynda - Trot. ZJtdr. d, ISept. 1834* re*kamrar, dels ock i sammanhang med berörde anmärkningar gjorda förslag till ändring af 23 Cap. 1 och \ §§. Ärfda-Balken; Ståndet, som, då målet genom det senare Utlåtandet erhållit ett annat skick, fann för godt att frånträda sitt förra beslut, afslog Lag-Uéskottets Utlåtande N:o 108, och beslöt, att Rikets Ständer skulle i en underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att förslag till Förmyndare-kamrar må af dertill utsedde skicklige personer utarbetas, samt att samma förslag genom Konungens Befallningshafvande öfverlemnas till Rådstufvuoch Härads-Riitterna, med föreskrift att i vanlig ordning sammankalla städernas invånare och deputerade från hvarje socken, för att välja Comiterade lill förslagets granskning, och att afgifva Utlåtande om möjligheten och ändamålsenligheten af omförmälde inrättningar, hvaröfver Rådstufvu-Rätterna samt Domhafvande på landet järn val borde sina yttranden aflemna; hvarefter och sedan förslaget och hvad dervid blifvit anmärkt blifvit af Högsta Domstolen granskadt, Rikets Ständer vid nästa Riksdag torde få afvakta Kongl. Majlis Nådiga Proposition; N:o roy, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N;o 70, öfver väckta motioner om tillägg till 23 Cap, 1 §.
Nu, då en svås missväxt hotar, vill jag medgifva att tiden ej är inne för Inrättningens upphörande eller så stora reform, utan erkänner jag med full öfvertygelse det behof, Kongl. Majit af Landsfaderlig omsorg nu framställt, att Magazins-Directionens Fonder för tillfället okas, xnen detta gör ock, att jag måste anse desto mera af vigt, att Fonderne förvaltas utan någon förminskning, och att, i den oförmodade händelse att annat resultat af upphandlings. opera-. 1918 StutsUtskottets Be tänk anden. tionerne skaile visa sig till någon förlust för Verket, en del af Fonderne bör conserverai just til! fördel orh icke till straff för dem sorn Fonden är bestämd att understödja och varja från hungersnöd, -— en tanke den jng alltid trott tnig kunna och höra oförstäldt yttra, titan fruktan att dömas misstänksam och blott det före att jag ansett min pligt, som Fullmäktig här, ovilkorligen det fordra.” Herr Assessoren Ijägerhjelm anförde: ’ Grundlagen kallar Svenska folkets rätt att sig beskatta, Urgammal; Historien rättvisar benämningen. De allmänna fondernes utsprång, neruI. från räntor eller sammanskott, leder naturligen granskningen af deras förvaltning i folkets händer. — En af Sveriges största Konungar, skapare af inre Styreisens hela saminanfogning, har ät folket lernnat Bankens vård, oell grundlagen innehåller samma stadgande. Eika natuilig sorn detina vård är äfven Folkets skyldighet att hålla Bankens förbindelser i helgd, förgäfves tror man sig kunna .disponera Bankens fonder utan ansvar; och deremot svarar rättighet att bestämma förvaltningsgrunder och tillse att de foljas. Häraf följer Ständers rätt, att genom egne fullmägtige förvalta Banken och Riksgälds-Contoiret.
Men efter den förklaring, som Hr Silf 6 H. 22 338 Den 29 Juni. verstolpe gjort, och som visar att härunder ej ligger någonting fördoldt, eller åtminstone ej bör ligga något fördoldt; så skall jag icke hafva något att erinra emot mom:s antagande. Uppå härefter framställd propos. biföll 11. o. Ad. det ifrägavande 4:de momentet. 12:te punkten, ang:de 5:te momentet af oftanämnde vilkor. Frih. Palmstjerna: Utsk. erkänner att detta mom. är öfverflödigt, och då jag ej gillar den läran, att öfverflödsverk böra qvarstå, aldra mindst i skrifvelser som R. Sk till K. M. afgifva i afseende på användandet af anslagne medel; sä mäste jag yttra min mening vara, att detta mom. bör uteslutas. Hr Tersmeden: Jag instämmer till alla delar med Frih. Palmstjerna, och anser mig af honom väsendtligen förekommen. Jag ber blott att få tillägga, att det skäl som StatsUtsk. anfört verkligen är mindre bindande. Utsk. säger nemi. till sitt försvar blott det, att ett Stånd har bifallit punkten. Förhållandet var detsamma med afseende å Usta morn., men der anförde Utsk. ej ett dylikt förhållande såsom något skäl för att vidblifva sitt förra tillstyrkande; och jag gör Utsk. fullkomlig rättvisa i detta fall. Den förevande punkten är verkligen öfverflödig, för att icke säga opassande; och om den onämnde och okände prestmannen äfven uppsatt denna punkt, så har han denna gång ej varit lycklig i sin redaktion. Hr Silfverstolpe: Helt och hållet förekommen af Frih. Palmstjerna, förenar jag mig med honom. Hr von Hartmansdorff: I öfverensstämmelse med hvad jag yttrade förra gången, dä ämnet här förevar, får jag nu upprepa, att jag anser denna punkt ej blott öfverflödig utan äfven skadlig.
der en större befolkning skulle medföra större komfort, ochder slägtets bestånd hotas genom en af hårda lifsvilkor förorsakad stark dödlighet; den försvagas i mån som en högre utveckling af individen blifver möjlig och slägtets bestånd är betryggadt. “ Med andra ord: lagen för folkökningen öfverensstämmer med och är underordnad lagen för den intellektuella utvecklingen, och hvarje fara för att menskliga varelser skola kaslas in i en verld, der de icke kunna försörjas, härrör icke från naturens bud, utan från sociala orättvisor, hvilka döma menniskor till brist midt uti rikedomens sköte. “ Om vi tänka oss att ett helt samhälle af menniskor i ett tätt befolkadt land, genom en visare anordning af arbetet och en rättvisare fördelning af dess frukter, blifvit befriadt från tryckande näringsomsorger och kommit till ett rikare och mera mångsidigt utveckladt lif, kunna vi på grund af verlcliga analogier icke antaga att folkökningen skall blifva så stark som i våra närvarande samhällen *. Efter att sålunda ha ådagalagt, att hvarken de fakta eller de analogier, hvilka man anfört till stöd för Malthus ’ teori, bevisa, hvad man velat att de skulle bevisa, Öfvergår författaren till den direkta vederläggningen af denna teori. Han konstaterar först att frågan: tenderar folkökningen till att minska arbetslönerna och förorsaka brist? sammanfaller med frågan: tenderar folkökningen till att minska den summa af.rikedom, som kan produceras genom en gifven summa af arbete? Erfarenheten svarar härpå: nej. Hon lär oss, att under normala förhållanden folkökningen tvärtom måste tendera till att göra hvarje individ rikare. Men * för att härvidlag rätt tolka erfarenhetens lärdomar, få vi icke formulera frågan sålunda: På hvilket befolkningsstadium produceras mest med lifsmedel? utan fastmera så: på hvilket befolkningsstadium utvecklas den största förmågan att producera rikedom? Förmågan att producera rikedom i hvilken form som helst är nämligen förmåga att producera lifsmedel, om än denna förmåga delvis användes till andra arter af produktion.Nu lär erfarenheten, att just de tätast befolkade länderna äfven äro de rikaste, och att ett lands rikedom till o ' ch med växer hastigare än dess befolkning. Det tätt befolkade England är rikare än det glest befolkade Nordamerika.
„Nej, skall jag ge honom afslag, för att han råkar se besynnerlig ut“, tänkte Rosa, och gick med i dansen. Man började. Snart dansade Rosa åter ensam, alla stodo stilla och sågo på; men det var ej förtjusning, det var hånlöje som lekte på alla ansigten. Rosa märkte det icke. Dansens trollmakt grep henne åter, hon glömde allt, hon glömde sig sjelf. Den ande, som bodde inom henne och som hon varit ernad att beherrska, grep henne nu utan att hon ägde förmåga att emotstå, och hon dansade så som blott den stormar, som drifves af en vild inneboende kraft, den hon ej eger makt att tygla. Hon hade dansat länge så; nu förde hennes steg henne mot en stor från golf till tak uppställd spegel. Hennes blick föll deri, och som fasttrollad stannade hon framför den. Hon såg hela sällskapet, hon såg sig sjelf. Hon såg sitt ansigte åldradt och såg sig klädd i en drägt, alldeles olika den, som bars af de henne omgifvande unga blomstrande flickorna. Hon såg, att hon lefvat af idel villor under många år, och hon sjönk tillsamman som ett fallande kläde. När hennes far kom hem, fann han i sin dotters rum en gammal qvinna med vissnadt anlete sittande i en länstol. Han ernade draga sig tillbaka, men hon sade: „Kom min far, känner du ej din Rosa? Se nu behöfver du ej mera skona din stackars, barnsliga flicka, hon är gammal nu. Kanske hade du gjort bättre om du straxt sagt: „Rosa, lemna dansen, jag önskar det, nog hade det då gått lätt; men du nändes icke, du ville mig väl. Tack också för din välmening, min far, om än den gjorde mig illa“. „Hvem begrafves i dag!“ frågade man hvarandra i staden. „Åh det är den der gamla tokiga mamsellen, som dansade ihjäl sig på sista balen“ svarades; och sen mindes ingen mera Rosa. En gång stod dock en gammal man vid hennes glömda graf, kastade en blomma derpå och sade vid sig sjelf: „icke kunde jag ju låta henne bli en danserska.“ Glasörat.
Tollins balans, till i,p4^ R-'dr sk. 7. rst. och den yngre, eller den i Wester-Norrlands Läns Ränteri år 1841 yPPade samt af då med döden afgångne Landt-Räntmästaren E. G. Harlin åsamkade balans, lill i4,o5g R:dr 16 sk. Verkliga beloppet af sistnämnde balans har dock ännu icke, så vidt i Riksgälds-Kontoret är kändt, blifvit genom föreskrifvet Balans-Utslag bestämdt. — Under sisth år, har visserligen en ytterligare sådan balans blifvit upptäckt i Christianstads Läns Ränteri; men i denna balans lärer, efter hvad Revisorerne af Herrar Fullmäktiges Protokoller inhemtat, någon uppbörd af Riksgälds-Kontorets medel icke ingått. Då Revisorerne ansett sig böra meddela Rikets Ständers kännedom om hvad hos Herrar Fullmäktige förekommit samt af dem blifvit beslutadt och tillgjordt, i afseende på verkställigheten af Rikets Ständers, uti Reglementets i3 §. införda, beslut, angående Öfverlemnande lill Kongl. Majit af Riksgälds-Kontorets fordringar för Städerna Malmös och Ystads Kasernbyggnadslån, äfvensom af de å dessa lån, sedan i835 års början, inbetalda medel, hafva Revisorerne funnit lämpligast här intaga hvad Herrar Fullmäktige sjelfve derom, i sin till Revisorerne afgifna Berättelse, anfört och upplyst; innehållande denna Berättelse i afseende härpå följande anmälan: ”Under tillkännagifvande, att Kongl. Maj:t, med anledning af Ri - Armeens Ackords reglerings . Kreditir. Räoteri balaoser, Städerna Malmös ock Ystads K.asernbyggDadslaa. •— 24 — "kets Ständers 1 nnderdånighet anmälda önskningar, i afseende å en ”förändrad förläggning af Kron-Prinsens Hussar-Regemente inom Ständerna i Skåne, åt Kongl. Krigs-Kollegium uppdragit alt gå i författning om de i sådant afseende nödiga åtgärder, anmodade Kong).