Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts härom aflåtna nådiga proposition hafva Rikets Ständer alltså pröfvat skäligt att, för fullbordandet af nu pågående utvidgningsoch reparations-arbeten å domkyrkan i Wexiö, bevilja och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisa ett lån å tjugotusen riksdaler, emot följande vilkor: a) För lånets återbetalning på här nedan stadgade sätt skall af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län och Biskopen i Wexiö stift, i egenskap af Expedilions-Utshottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 91. 163 nämnda domkyrkas tutorer eller föreståndare, afgifvas en till Riksgälds-kontoret eller ordres stäld samt af dervarande fullmäktige godkänd skuldförbindelse. b) Derjemte skall, efter härtill vid allmän sockenstämma erhållet uppdrag, Wexiö stadsoch landsförsamlingars kyrkoråd, genom serskild af bemälde fullmäktige jemväl godkänd förbindelse, å församlingarnes vägnar, åtaga sig ansvarigheten för de, i afseende på delta lån, föreskrifna betalningsvilkors vederbörliga fullgörande. c) Under den för lånets fulla återbetalning erforderliga tid bör, före hvarje års slut, till Riksgälds-kontoret inbetalas sex procent å den beviljade och utbekomna lånesuminan, dervid fyra procents årlig ränta för lånets då återstående kapital-belopp först beräknas och afgår, hvarefter öfverskotta anses utgöra kapital-afbetalning. d) Derest den stadgade betalningsskyldigheten, vid derför bestämd tid, icke skulle fullgöras, bör dessutom fem procents årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet erläggas, intilldess detsamma varder inbetaldt. Och få Rikets Ständer sådant allt, till svar i ämnet, hos E. K. M:t härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Juli 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Juli 1851.
N:0 I, H err von Franchen, August: Vid det på bordet hvilande anförande af Friherre Åkerhjelm, anhåller äjag att få göra några erinringar. Utan att vilja bedomina den ifrågavarande publicitetens verkliga nytta, som ej torde betviflas efter redan flere röstat för densamma, sä kan jag ändock af Friherre Åkerhjelms anförde skäl ej inse någon blifvande förmån; ty att följande dagen efter deten mening blifvit anförd, få se den tryckt i allmänna Blad, innan Frotocollet ännu blifvit justeradt, då rättelser ännu äro tiliåtne, anser jag mera skadligt, emedan vederläggande genom Utdrag af Protocollet alltid kommer att föranleda till ett pennkrig, hvarvid den oskyldigt försvarande ofta kati komma att förlora genom underlägsenhet i skrifsätt. Ej heller anser jag ifrågavarande publicitet kunna jemföras med den allmänt erkändt nyttiga tryckfriheten, då tryckfriheten tillåter hvar och en, att fritt yttra sina tankar i skrift, 30 Den 27 Januarii. skulle deremot åhörare af RiksStåndens öfverläggningar kanske hindra många att fritt yttra sina tankar endast stödda på öfvertygelse, men medvetande af mindre lycklig talaregåfva, och således ej vilja blottställa sig för kanske ofta partiska åhörares oblida omdömen. Efter min tanka sa, om publicitetsfrågan vinner bifall, bör den till en början ske så inskränkt som möjligt, emedan det alltid framdeles blir lättare, att utsträcka en gifven rättighet, än att indraga den, och då bör först och främst de få tillträde till öfverläggningarnes afhörande, hvilka tillhöra samma Stånd men ej äro Riksdagsmän, emedan de tyckas hafva rätt, att framför andra afhöra huru dess egna Representanter utföra sitt kall, samt dernäst de, hvilka för betydligare fastighet skatta till Staten, utan att någonsin kunna komma i fråga, att som Riksdagsmän deltaga i dess förvaltning.
Ett supplement till den sednaste fattigvårdsstadgan vore, att kunna tvinga lösdrifvarne till arbete eller att betaga dem ofvannämda utväg, hvaraf de ej lära underlåta att sig begagna, då de väl komma underfund med författningens syftning. Detta supplement vore antagandet af ett stadgande om arbetsinrättningar i länen, dit man kunde skicka dem, men för sådana inrättningar uppstår just svårigheten alt kunna skaffa dem arbete. Emedlertid är det uppenbart, alt det hade varit nödvändigt att först utfärda vissa förordningar innan man utfärdade en författning, hvars missbruk de skulle varit ämnade att hämma. Nu finnes icke dylika inrättningar, och stora svårigheter torde möta, att dem bilda; men innan de finnas, anser jag det i hög grad vådligt att författningen är sådan den är för det närvarrde. Dessa äro orsakerna, hvarföre jag ansett mig nödsakad att erkänna behofvet af den förändring, pl ura 1 i tete n af de förenade Utskin ansett nödig att införa; och jag kan ej motsätta mig saken derföre att författningen är ny, lika så litet som jag anser anmärkningens giltighet hafva bordt förbises, om författningen va rit äldre. Hr Printzensköld: Det finnes väl knappast någon sak, serdeles då den är af så invecklad beskaffenhet som den ifrågavar:de, hvilken icke kan från tvenne sidor betraktas. Man har i 1847 års författning ansett nödigt och nyttigt, att antaga 3 års vistelse inom en församling, såsom grund för den inflyttandes rättighet att derstädes åtnjuta fattigförsörjning; och jag skulle medgifva, att man härutinnan hade rått, om man kunde föreskrifva eller uppfinna några garantier för, alt icke andre än fullt arbetsföre personer komma att till församlingen inflytta.
Hvad herrn har varit s ällsynt på en tid! P I C K A N E L L . Ja .. jag har varit bortrest! ( afsides ) D et är v äl inte värdt att tala om att jag setat på bysis! fruntimmerna tror att det är en vanlig arres t! ( högt ) Hvad finns det för godt i k arotterna på middagsqvisten? Åh tusan, se s tek t strömming .. ge mig ett par sådana och en l iten h alf .. ( slår sig ned vid första bordet till höger ) Har frun "Frihetsvännen"? C A R I N . Den kommer väl om en stund! Annette, sätt f ram åt herr Pick anell! A N N A -S T I N A . Ja, moster! ( hon ser verar ) Vill inte herr Pickanell ha något annat? Jo vars, henne sj elf, lilla söt 69 nosen! ( då han ser Carin lyssna ) Åhjo, tag hit Dagbladet, i brist på annat! A N N A -S T I N A . Jaha, strax! ( letar rätt på bladet och lemnar honom. ) Bara för att hon satte fram den, så smakar supen som "ådekolong"! ( han får nu bladet ) Tack lilla Annette .. det var schangti lt! ( läser i bladet ) Jag k an undra om det är något för mig här? Femte Scenen. DE FÖRRE. Ses å, mor, nu ä' j ag här! C A R I N . Ja, det var minsann aldrig för bitti! Hvar har du hållit hus? P E T T E R S S O N . Anna-Stina du, ge mig en mu gg öl! ( torkar svetten af sig ) Gräl a i fanomma mor! tror du att det växer pengar på gatan som det växer gräs ? Jag har sprungit stan omkring, innan jag fick styfrarne.. P E T T E R S S O N . J a efter mycket krångel .. först var j ag till ålderman, han hade inga .. och så skuttade jag af till g rosshandlar
Herr Hjärne ansåg derföre Utskottet hafva förfarit grundlagsenligast, ora det inbjudit Borgare-Ståndet att förena sig i Presteoch Bonde-Ståndens beslut; men att, om denna inbjudning ej antogs, frågan borde afgöras uti Förstärkt Oeconomie-Utskott. Häruti instämde Herr Grefve Horn, Herr Doctor Björkman, Herr Doctor Nibelius, Herr Lector Laurenius, Herr Sjöblom och Herr Lundin. STOCKHOLM, Kohgx. Ordens-Boktryckeriet, i834- Allm, Besvärsoch Oeconomle-Utsioitets Utlåtande N:o / 3 2. t N:o i3a. Ankom till Exp—Utsk. tlen 28 Oct. Utlåtande, i anledning af väckt motion om åtskillige förändringar i Arméens organisation och Ilikets Försvarsverk. Med åberopande af 56 §. Riksdagsordningen har Herr Holm, Gustaf , uli ett till Välloflige Borgare-Ståndet ingifvet oell derifrån till Utskottet reinitteradt memorial förmält sig, efter granskning af Ståts-Utskottets Betänkande öfver Tredje Hufvud-Titeln, derå bemälde Utskott tillstyrkt en tillökning af 147»512 R:dr 3g sk. 6 rist. Rico, till fyllande af nya utaf Kongl. Majit nödige ansedde behof, vara i tillfälle att efter motionstidens utgång fästa uppmärksamheten på ett ämne af största vigt. Motionairen har vidare anfört, att öfver nästan liela Europa den klagan lärer höras, att kostnaden för underhållet af stora stående Armeer hardt trycker de skattdragande och att här i landet den öfvertygelsen och önskan skall vara allmän, att förminskning af de, i förhållande till landels tillgångar, alltför drjrga kostnaderne för Rikets krigsmakt, så väl till lands sorn till sjös, matte ega rum, dels lill vinnande af nedsättning i tryckande skattebördor och dels lill beredande af utvägar för befordran af allmänt nyttige föremål inom vetenskapernes och industriens områden.
Herrarne kan ju slå sig tillsammans om en trea banko, så skall jag svara,» och i detsamma markerade Jernkrona sin sista point, och stoppade penningarne med mycket lugn i sin ficka. Presten följde med ögonen dukaterna till deras hvilorum; men Alexis, som nu tyckte att det var tid på att svara Stellan, yttrade: «spelar gör jag högst sällan, herr baron, och ganska lågt, om det någon gång sker, men jag är ändå inte just så snål om penningar.» Och vändande sig till presten, fortfor han: «herr pastor, jag ber om förlåtelse, att jag vågar besvära med ett uppdrag, men jag har i dag hört, att här på godset skall lefva en aktningsvärd familj, som utan eget förvållande råkat i stor fattigdom, – skulle jag få anmoda herr pastorn, att till nämnde familj öfverlemna dessa femhundra riksdaler?» Han tog upp summan ur plånboken, och lemnade dem till presten, som icke visste om han skulle våga taga emot dem, emedan den familj, hvarom var fråga, var temligen nära beslägtad med baron Stjernfeldts sjelfva, och det naturligtvis måste anses högst indiskret af en främmande, att på sätt och vis så der tränga in i patronens rättigheter. Presten önskade sig femtio alnar under jorden, och Alexis, som märkte hans förlägenhet, och nu en gång brutit isen, kunde icke hålla sig från att yttra, det han föreställt sig att pastorn, till följe af sitt välsignelserika kall, med nöje skulle begagna ett tillfälle att aftorka en lidande nästas tårar, i stället att, som det tycktes, finna sådant för sig motbjudande. Baron Stellan, ytterst både flat och ursinnig, gick ut i salongen, och inom några ögonblick var «skandalen» känd af hela sällskapet. Men hur hade Alexis kommit till så mycket penningar, och hvem var den fattiga familjen, och hur kunde han vara så ohöflig mot sin värd, och En fråga i sender.
Kansli-geb. å 5 r:dr} — Stads-fiskaler i Götheborg samt l:sta klassens städer (inbegripet Kansli-geb. ä 5 r:dr) 6: 12. 6: 12. § 6. Kurtering af öppna Bref, Fullmakter, Konstitutorialer m. m. och Afsked från Rikets Embetsverk och andra offentliga Myndigheter. Xedannämndc utgående expeditioner karteras, som följer: Fullmakter, Konstitutorialer, Protokolls-utdrag m. m., hvarigenom embeten, tjenster, beställningar och sysslor med verklig lön vid civile, militäre, ecklesiastike samt andra stater, af hvad namn de vara må, tillsättas och bortgifvas af Hofoch Öfver-rätter, Kollegier, Riksmarskalks-embetet, Akademi-kanslerer, Öfver-ståthållareembetet, Kongl. Direktioner och Komitéer, Cewe/Y^-Post-direktören, Landshöfdingar, Ståthållare, Direktörer vid Kongl. Maj:ts Spektakler, Befälhafvare, Öfverstar, Konsistorier och andre Verk, af hvad namn dc vara må, som dertill ega Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, så väl som af Magistrater och de flere, hvilka ega att bortgifva beställningar och sysslor med lön, böra förses med stamphult papper till fem procent af lönen. Åtföljes tjensten af extra ordinarie inkomst R:dr sk. r:tt. Konsistoriernes
De åtgärder, soin af deii af Fredrika-Breiner-Förbniidet tillsatta ltoiiiitén för utredande af de till Daiiinark iitvandraiide allinogefiickorilas ställning ocli arbetsförhållanden vidtogos, &amp; syftade, sedan iippgifter fr&amp;n södra Sverige och Daiiniark iiilieintats, Iiiifviidsakligen att fästa uppmarksamheten på de faror, so111 voro förbundna ined atvandriiigen, att varna för de omtalade fiistekoiitoreii saiiit att liäiivisa till ett verkligt phlitligt koininissionskoiitor. Koinitéii lat därför våren 1890 trycka ocli till prasterskapet i södra Sverige utdela ett slags adresskort. Dessa kort varnade för de clåliga fästekontoreii och Iianaisade till det af Dansk ICvindesainfiind i ICöpeiihanin stiftade och af in y iidiglieterna godkända koiniiiissonskontoret för tjänstsökaiide kvinnor, adress Stiidiestrzede 1. Korten iitdelades i ett betydande antal genom priisterskapet till iitvandraiide t j änstflickor. Dessiitom oii1bestjri.de koinitéii författandet och iitgifvandet af sill&amp; folkskrifter, hvilka i ett ' antal af 12,000 exeiiiplar iitdelacles dels genoin prästerskapet ocli dels geiioin välvilliga skollärares försorg. Dessa sin&amp;skrifter inneliållla skildringar lir det verkliga lifvet ocli äro till frainst$lliiiilgssättet liiiiipade efter allmogens iippfattniiigsf ÖrinBgc?,; de liafva äfven, so111 det tyckes, blifvit inottaglia ocli lästa med begärligliet och intresse. Afveii i Daninark Iiar med beröinviirdt nit arbetats för saken. Redan under flera å r hade för frAgan intresserade inan geiioni niotioner sökt vinna riksdagens bifall till en lag, som skiille förhiiidra.
S. D. Lades till Handlingarne EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 197, i anledning af anmärkningar hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, vid Betänkandet N:o i3o, rörande Skjutsnings-anstalterne, m. m. S. D. Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o iqS, i fråga om Allmänna Författningars utgifvande ifrån trycket på ett för Allmänheten mera tillgängligt sätt, föredrogs ånyo och återremitterades. S. D. Prot. Utdr. d. 90 Oetober 1893. H65 S. D. Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 535, öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 447» i frågan om Revision af Lästafgifts-Fondens förvaltning, föredrogs nu åter; och beslöt Borgare-Ståndet, att låta vid dessa Betänkanden bero. S. D. Å 113^0 föredrogos: N:o 5.97, Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 375, om en förändrad reglering af Ilospitals-Inrättningarne i Riket. N:o 54i, Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 385, rörande Låne-understöd för Städcrne Norrköping och Borås: Hvarvid Utskottens förra Betänkanden i dessa ämnen biföllos med de ändringar och tillägg, deras sednare Utlåtanden innehålla. S. D. Följande Memorial och Betänkanden föredrogos å nyo och biföllos: Co nstitution s-Utskottets: N:o 63, i anledning af ett föreslaget g Sami. 7^ ii(>6 Prof. Utctr. d. (jo October i8a3. tillägg uti Instructionen för Justitias-Ombudsmannen. N:o 64, i anledning af en Motion , om tillägg i Ansvarighets-Lagen för RiksgäidsContoirets Fullinägtige. Statsoch Ekonomi-Utskottens:
Bdr, får betala Charta n för Fullmagten efter 1700 Rdr, hvartill samma lön året förut uppgått, hvilket 58 Den i April f. m. ingalunda är med rättvisa eller billighet öfverensstämmande. För min del skulle jag tro det vara lämpligast, att hvarje Tjensteman finge erlägga nämnde afgift efter den Lön, som han åtnjuter det år, då han presenterar sin Fullrnagt till påteckning, att den är utlöst. Om de tjensten åtföljande sportler nödvändigt skola ingå i beräkningen, hvilket likväl torde behöfva af Utskottet närmare öfvervägas, lärer någon tjenligare utväg icke finnas, än att företrädarens uppgift i afseende på dem tages till grund, enär Markegången ej på så beskaffade inkomster har något inflytande. Herr Tham, Wolrath: Då det för BevillningsUtskottet är det största åliggande och den lifligaste önskan, att kunna framlägga de mäst fullständiga Förslag till Rikets Ständers pröfning, så är det med. tacksamhet Utskottet mottager alla grundade Anmärkningar. Ibland dem anser jag i synnerhet de, hvilka Herr Hjerta gjort, vid 3:dje §. 6 Mom. af det nu framstälde Förslaget; må hända äfven hvad han yttrat i afseende på 3:dje §. 8 Mom. I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, att det är svårt göra anmärkningar, då Författningen ej är bifogad, får jag nämna, att man rätt väl kunnat bifoga Förordningen, men en tryckning af ett så vidlyftigt arbete hade borttagit i4 dagar eller 3 veckor af tiden; den hade kostat några hundrade Den i April f. m. 59 Riksdaler, och då den i alla fall förmodeligen kommer att undergå förändringar, hade det varit bortkastade penningar. Det har varit för besparing skull, och till tidens vinnande, som Utskottet endast ansett Betänkandet böra tryckas, och fyra Afskrifter af den nya Förordningen tagas för att till Stånden öfverlemnas, på samma sätt som vid de förra Riksdagarne. Herr Hjerta har gjort 2.‘ne anmärkningar om Arfskiften och MorgonGåfvor.
Iduns läsarinnor skulle helt visst glädja sig att ofta i vara spalter få taga del af er rika, husmoderliga erfarenhet. [532] Bcrtha hänvisas till annonsafdelningen. V i tacka för välvilliga hågkomsten, men vi hade j u redan förut egnat denna institution vederbörlig uppmärksamhet. Något vidare k o m m e nu » post festum ». Viola Vera. Tycker ni det nu är tiden för PLATSSÖKANDE. vårfantasier? Får eder uppsats stanna i v i n - teride bland godt sällskap i våra manuskriptE n u n g o f f i c e r s d o t t e r, musikagömmor, kunna vi j u vid lämplig tidpunkt lisk o. med goda bet. o. hän v., önskar t ä n k a på saken. E. V. Tack. M e d någon retouche. Ni pl. till nyåret som lärarinna. Små anspr. är god stämningsmålare; men skulle ni ej Svar t. » S. K. », Iduns byrå. [525] en gång vilja försöka er på ett gladare ämne? Gretchen. E n u n g flicka, god familj, som É. E. F å vi se eder skiss; kan ni förkorta tjenstgj å kont., önsk. dyl. pl. eller att den något, vore alltid bra. Poemen vänta på bitr. med skrifning i tjenstemannafam. sin tur i en lång, otålig kö af tidigare anlända. Svar till » Lalla », Iduns byrå. [526] C — a J — n; Jönköping. I regeln måste dessa afdelningar hu fvudsakligen grundas på läsarinnornas välvilliga intresse och inbördes friOm något förnämt fruntimvilliga tillmötesgående. H a r ni någon rikm e r eller familj är i behof af sällskap, haltigare och värdefullare kollektion, torde så önskar en musikalisk, bildad flicka vi dock ej vara obenägna honorera. — Idun mottager ration. O b s. Som dessa handskar äro af bästa qvalité, går jag i ansvar för hvarje par, som köpes i mina butiker: Östermalm-, 5 Sturegatan 5, Söder: 24 Södermalmstorg 24, Staden: 45 Vesterlånggatan 45, Obs.
Hon måste laga, att hon blef af med honom. Donna Micaela hade gått fram genom hela kyrkan och stod nu och såg på Kristusbilden. Hon kunde ej säga ett ord till mannen, som följde henne. Hon kom ihåg hvilket medlidande hon nyss hyst med honom, därför att han suttit fången, han som Gaetano. Hon hade varit så glad, att hon kunnat locka fram honom i lifvet. Hvad var det hon nu ville göra? Ville hon sända honom tillbaka i fängelset? Hon kom ihåg både sin far och Gaetano. Skulle detta bli den tredje, som hon Hon stod där tyst och kämpade med sig själf. Ändtligen började jettatoren att tala. »Nåväl, signora, är det ej sant, att ni nu haft nog af mig?» Donna Micaela gjorde en nekande rörelse. »Önskar ni ej, att jag skall vända åter till min cell?» »Jag förstår er ej, signor.» »Jo, jo ni förstår. Det har händt er något förfärligt i dag. Ni har ett helt annat utseende nu än i morse.» »Jag är mycket trött,» sade donna Micaela afvärjande. Mannen kom tätt inpå henne liksom för att tvinga fram sanningen. Frågor och svar föllo korta och flämtande mellan dem. »Ser ni ej, att hela er fest håller på att misslyckas?» — »Jag får göra om den i morgon.» — »Har ni då icke känt igen mig?» — »Jo, jag har sett er förr i Catania.» — »Och ni är ej rädd för jettatoren, ni?» — »Jo förr, som barn.» — »Men nu, nu är ni ej rädd?» Hon undvek att svara honom. — »Är ni själf rädd?» sade hon. — »Tala sanning!» sade han otåligt. »Hvad var det ni ville säga mig, då ni förde mig hit?» Hon såg sig oroligt omkring. Hon måste säga något, hon måste hafva något att svara honom. Då framställde sig för henne en tanke, som föreföll henne alldeles förfärlig. Hon såg på Kristusbilden. »Fordrar du detta?» tycktes hon fråga honom. »Skall jag göra detta för denne främmande man? Men det är ju att kasta bort mitt enda hopp.» »Jag vet knappt om jag vågar tala om hvad jag ville er,» sade hon.
Men likasom Utskottet i det föregående anser sig hafva visat, att den högt uppskattade godstrafiken vid Dejefors antagligen måste i väsendtligaste måtto gå för jernvägen förlorad, kan Utskottet icke undgå att erinra, hurusom den vexeltransport af ipalm och tackjern från bergslagen till vestra Wermland samt af kol från vestra Wermland till bergslagen, hvilken blifvit angifven såsom denna bibanas hufvudändamål, icke kan för någon längre tid tagas i beräkning. Möjligheten af en dylik vexeltransport hvilar nemligen på det antagande, att vestra Wermlands skogar skulle vara tillräckliga icke allenast för nedsmältning af den malm och smidning af det tackjern, som från bergslagen forslas till de inom vestra Wermland belägna bruk, utan jemväl derutöfver kunna förse bergslagen med dess behof af träkol. Men nu utvisar den utredning af skogarnes tillstånd i vestra Wermland, om hvars upprättande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genom en af jägeritjenstemännen inom länet låtit foga anstalt, att dessa skogar redan för närvarande, innan ännu någon så beskaffad vexeltransport i frågako mm i t, äro utsatta för en årlig öfverafverkning, den bemälde jitgeritjensteman uppskattat till icke mindre än 11 å 1| procent och hvars tillvaro med åtminstone mer än \ procent blifvit genom framlagda beräkningar så tydligt och noggrannt ådagalagd, som det i förhållande till arbetets vidlyftighet skäligen kunnat åstadkommas. Samme jägeritjensteman yttrar i sitt betänkande, det han ansåge att en ytterligare öfverafverkning af länets skogar, för att med tillhjelp deraf höja någon viss industri eller näringsgren, icke kunde betraktas såsom någon allmän fördel, och meddelar i slutet af samma betänkande det förklarande, att skogarne i vestra Wermland “icke kunna i deras nuvarande tillstånd “vidkännas någon ytterligare ökad förbrukning utan att inom ganska kort tid gå “under". Detta omdöme om beskaffenheten af nämnda skogar har icke kunnat i hufvudsak vederläggas, och dermed har jemväl bortfallit grunden för den beräkning, som blifvit uppgjord öfver denna bibanas påräkneliga inkomster.
Knapt hade Klas Kurck med sitt följe stannat på gården innan det uppstod lif inomhus. Ställets innebyggare emotsågo alt för väl hvad ändamålet med den höge mannens besök var. Ryktet om hans planer hade ju redan i förväg flugit vida omkring. Elins bröder skyndade också genast den rike och förnäme friaren till mötes. Ers nåd värdes med sitt stolta följe stiga in och njuta af den gästvänskap vi kunna erbjuda er, yttrade en af bröderne, som förde de andras talan. Bjudningen efterkoms beredvilligt och hästarne omhändertogos af ställets betjäning. Inkommen i förstugan stötte Klas Kurck med svärdet upp dörren till gästrummet och slöt den efter sig med slidan. Här mottogs han af Elins moder, som med en djup nigning välkomnade den höge gästen. Fins här jungfrur som man säljer, någon flicka för min räkning? sporde han henne. Våra flickor äro ännu alla för unga och stadda i växten, genmälte modern. I han ju er dotter Elin, låten mig få henne, inföll herr Klas. Elin, som äfven infunnit sig här, vände sig vid denna anhållan bedjande till modern. Moder, lofva ej bort mig åt herr Klas. Ännu är jag alt för ung att hålla styr på tjänstefolket, att ombesörja matlagningen och sköta om ladugården på det stora godset. Modern upprepade sin dotters ord för den enträgne friaren. Men denne tröstade henne med att Kirsti, som var gammal och van å stället och som nu förestod hushållet, nog skulle ombesörja alt detta. Denna upplysning ville dock Elin ej nöja sig med. Hon invände: Hafven I redan lämnat Kirsti värdinneskapet skall hon helt visst med alt annat än blida ögon se mig inträda på Laukko. Lugnen Er, stolts jungfru, invände härtill Klas Kurck. Kirsti skall aldrig våga kränka den maka jag utkorat. Se här då min hand och mitt hjärta, genmälte Elin varmt, styrkt i sin barnsliga tro om herr Klas' kärleksfulla hägn vid möjligen gryende motigheter. Klas Kurck slöt den skälfvande späda varelsen i sina armar och trykte en glödande kyss på hennes sammetslena rena panna. Kort härpå anträddes återfärden till Laukko.