Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, Nro 13y, i anledning af väckta motioner, om reglering, dels af den lill stapelstäderne utgående Tolag, dels af de så kallade stadsandelarne i uppstäderne, bifölls; och Betänkandet, Nro i38, i anledning af väckta motioner, om utvidgad sågningsrätt å så val skattlagdt som husbehofs sågqvarnar, återremitterades. S. Df Föredrogos å nyo Comtitutions-Utskottets Memorial: Nro 55* Prot. Utdr, d. 8 Dec, «834. 29 med förslag till ändring af 109 §. Regerings-Formen och 80 §. RiksdagsOrdningen, i afseende på liden tor Riksdags fortfarande: förslagen antogos till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; N:o 5(3, till Höglofligc Ridderskapet och Adeln, angående en från samma Stånd remitterad, men af Aolionuiren icke uppgifven anmärknings-anledning, lades till liåndlingarne, med förklarande af Ståndet, att det ogillar ConstitutionsTJtskottets förfarande, att uppkalla Molionairen, för att inför Constitutiom Utskottet de anmälde anmärknings-anledningarne uppgifva; N:o 57, tili Borgare-Ståndet, i anledning af dess återremiss på Memorialet, N:o 'ig, med föreslaget tillägg vid 28 §.
Efter att år 1883 ha aflagt studentexamen vid Wallinska skolan beslöt fröken E. att egna sig åt tandläkarevetenskapen och började till den ändan se sig o m efter nå- gon praktiserande tandläkare, hos hvilken Inom en yrkesbranche, som, på samma gång den naturligen nära sammanfaller med den nämda, dock numera blifvit förbehållen sitt eget område o c h sina egna utöfvare, nemligen tandläkarnes, har i dessa dagar åter en svensk qvinna tagit det afgörande steg, som alltid kräfver en god del m o d o c h energi att möta inrotad fördom, men som o c k just derför är så mycket mer erkänn an svärd t, då det banar lättgången väg för hundranden, som följa efter ... Constance Elbe. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren. hon kunde få genomgå den stadgade elevkursen. Härvidlag möttes hon dock genast af ganska betydliga motigheter, som säkerligen skulle hafva varit mer än tillräckliga att afskräcka de flesta andra från den nyss inslagna banan. Ingen af de många tandläkarne, till hvilka hon vände sig, vågade bryta mot häfdvunnen lag o c h sed genom att antaga en qvinlig elev; hon vallfärdade uthålligt från den ene till den andre, men mottogs alleslädes med ett skeptiskt leende och ett — bleklagdt nej !- Men — » trägen vinner », säger ordsprå- ket; o c h trägen vann. F r ö - ken E. lät sig ej nedslås, o c h hennes mödor kröntes sent omsider med framgång, i det tandläkare Olaison härstädes förbarmade sig öfver henne o c h antog henne till sin elev. Isen var bruten. I jemförelse med denna första svårighet var hvad s o m följde — de dagliga, fölen qvinna så ovana sysslornas möda, de trägna studierna, de många besvären i striden mot strömmen, fördomarnes ström — detta allt var ett intet för fröken E:s goda vilja o c h flit. Och till sist stod h o n vid målet.
Brefvet den 20 Augusti 1755, hvilket innehåller enahanda bestämmelser, som återfinnas i den klandrade 6:te § af Kongl. Förordningen den 17 April 1828, qvarstår dock i oförminskad kraft; och om äfven berörde Kongl. Bref upphäfdes, qvarstode fortfarande 48 kap. 2 § Missgernings-Balken, hvilken jemväl föreskrifver hembud till kronan, dock endast af gammalt mynt, guld, silfver, koppar, metall eller andra konststycken; hvaremot, i fråga om andra jordfynd, jordegaren, jemlikt sistberörda §, komme att dela halft med upphittaren; en föreskrift, hvilken måste vara vida mer egnad att locka uppliittare till undandöljande af det funna, än hvad förhållandet är med det af motionären öfverklagade lagrum. Yidare torde Utskottet böra erinra hurusom Rikets Ständer redan den 6 Juli 1857 till Kongl. Maj:t aflåtit underdånig skrifvelse, deruti Rikets Ständer, som ansågo angeläget vara, att åt landets minnen bereddes det fullständigare skydd, hvaraf de befunnits vara i saknad, derföre, jemväl i ändamål af fornforskningens befrämjande, men utan att för egen del något förslag till speciela, mera tillfyllestgörande föreskrifter i ämnet framställa, anhållit, det Kongl. Majit täcktes i Nåder utfärda ny Författning till skyddande af landets fornlemningar, med stadgande af tjenliga ansvarsoch vitesbestämmelser för förstöring af desamma, samt låta upprätta och sprida förteckningar å dessa minnesmärken, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för deras bevarande kunde anses lämpliga, och, der Rikets iStänders medverkan för sådant ändamål funnes nödig, i ämnet aflåta nådig Proposition.
Om då äfven antages, att hos de personer, som från detta institut utgå, förmåga skulle finnas att kunna meddela andra blinda undervisning, så återstår likväl den omständighet, att, för detta ändamåls vinnande, andre instiluter eller samlingsställen skulle finnas, der undervisning kunde bibringas ortens blinde. Jag tvitlar på, att den kostnad, som häraf måste blifva en följd, skulle gerna af ortens innebyggare betalas. Desse från institutet sålunda utgångne personer skulle till deras hemorter återkomma med helt andra vanor, än dem de förut ägt; främmande för de 5 H. 30 234 Den 7 December e. m ras omgifning, med en riktning för deras själsoch kroppskraft ter, som icke i hemorten funne något motsvarande, skulle de, enligt min förmening, finna sig långt olyckligare, än de voro, då de från hemorten afgingo, der de, om de qvarstannat, kunde af slaglingar ocii vänner hafva erhållit den vård och den utbildning för deras själsförmögenheter, hvaraf de kunnat vara i behof. Vanligtvis äro de blinde nöjdare och gladare, än de som se; mångfaldiga exempel finnas derpå, som livar och en af oss torde hafva alt åberopa. Vi se,äfven dagliga exempel pä större själsbildning hos blinde, utan inverkan af något institut. I Småland finnes t. ex. en skollärare, som, ehuru blind, i 15 eller 16 år undervisat ortens barn på ett lyckligt och godt sätt, och som i socknen är ansedd för den bästa skollärare de kunna önska sig. När man tager i betraktande den omständighet, att i Sverige finnas blinda till ett antal, som öfverstiger 2,(500 och dervid besinnar, att af desse blott 12 skulle kunna vid en dylik inrättning vinna inträde, så synes mig denna plan vara så uppgjord, ali den icke kan i någon väsendtlig mån uppfylla det afsedda ändamålet, hvarföre jag i denna del tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag. Frih. Cederström: Det är ett factum, att hvarje statsanslag till bestämdt ändamål måste af landets innebyggare, som genom sina representanter det bifallit, utgöras.
Det är detta försök, som i min tanka med största skäl möter ett så starkt motstånd, och hvaremot, om det icke helt och hållet tillintetgöres, åtminstone en ganska stark opinion äfven här pä delta ruin skall framstå. Våra riksdagsförhandlingars historia utvisar då emedlertid ett högst besynnerligt förhållande med behandlingen af förändringar i grundlagen. Såsom här ofta blifvit anmärkt, gåfvo stiftarne af 180!) års grundlag åt Const.Utsk. ensamt rättigheten att föreslå förändringar i grundlagen, hvilka af Const.Utsk. föreslagna grundlagsförändringar ovillkorligen, ulan att Ständerna derom fingo yttra sig, skulle blifva hvilande till en kommande riksdag. Sjelfve grundlagssliftarne medgåfvo således ett ganska vidsträckt fält för förändringar af en lag, som dock var deras eget verk, och oaktadt de derföre visserligen sjelfve hade bort vara bäst öfvertygade om fullkomlighelen af densamma. Man hade sä denna grundlag några år till 1812 års riksdag, då man ansåg sig böra försvåra möjligheten af grundlagsförändringar, hvaraf den slutsats skulla 128 Den 5 April e. ra. kunna dragas, att man då hunnit blifva bättre öfvertygad om samma grundlags förträfflighet. Det är möjligt, att man verkligen hade denna öfvertygelse ännu en 5 å 6 år efter grundlagens stiftande; men jag tror dock icke att den varat i samma mån vi längre framgått i tiden. Likväl har det besynnerliga förhållande inträffat, att man tolkat den år 1815 antagna grundlagsförändring allt mera och mera strängt, så alt man först velat påstå, och sedan småningom lyckats att införa den praxis, att beslut af ett eller annat RiksSt. eller alla RiksSt:n skulle kunna åstadkomma den verkan, alt ett af Coust.Utsk. väckt förslag skulle kunna, redan vid den första riksdagen förkastas, och nu sluteligen framkommer man med ett ännu mera inskränkande förslag, som innehåller, att när 2 Stånd stanna emot 2, skall ett af Const.Utsk. väckt förslag till förändring i grundlagen kunna vid första riksdagen förfalla.
Härigenom finge man onödigtvis trassel och split inom Utsk. hvilka skulle hafva undvikits, om ordf:de-val icke egt rum. Man ser t. ex. huru det tillgår vid val af Utskis Sekreterare. Det ena partiet röstar på en person och det andra på en annan, hvaraf följden mången gång blifver, att Utsk. får en Sekreterare, som icke kan upsätta ett Betänk., utan att Utskis-ledamöterna nödgas sjelfva göra det. Under den tid, RiksStin i Sverige sjelfva valde sina Talmän, npstod den första partistriden just om dessa val och för desamma användes understundom de betydligaste mulorna. Betraktar man förhållandet inom Utskin, så ser man att de icke 152 Den 8 Mars e. m. sSllan bestå af 2:n jemnstarka partier, eller alla ledamöterna af 2:ne Stånd å ena och samtlige medlemmarne af de 2:ne andra Stånden å den andra sidan. Vid ordf:de-valet skulle hvardera partiet upställa sin kandidat och då hvardera finge ett lika antal röster, måste valet genom lottning dem emellan bestämmas, hvilket, enl. min tanke, vore ett olyckligt sätt att utse ordfcde. Jag tror att det för lugnet och trefnaden inom Utsk. är mycket bättreom en hvar af dess ledamöter, framgent såsom hittills, hade sin bestämda plats i Utsk. sig anvisad, så att något äflande att blifva don förste ej skulle ifrågakomma. Om vårt representationsskick förändrades till andra former, än de nuvande, skulle jag, såvidt jag på den tiden hade någon röst, tillstyrka, alt Utsk:s ordf:de mättte utses, icke af Utsk:s ledamöter sjelfva, ulan af RiksStms Elektorer, så att denna sak redan innan Utsk. sammanträdde vore bestämdt och all anledn. till split derigenom undanröjd. Hvad nu R. o. Ad. serskildt beträffar, så bestå dess flesta ledamöter af embetsman eller sådana personer, som förut varit det. De äro följaktligen vana vid allmänna ärendens behandling. Det är således sannolikt, att de framför de öfriga Ståndens, äro lämpliga att fullgöra sådana åligganden, som falla på en ordhdes lott.
Mjösen med omgifningar var sig lik, Skidbladner likaså och blåsten äfven, så att vi höllo oss stilla i matsalongen och blefvo föremål för en med visitkort, högre titel och dito ålder begåfvad ungherres, i den mest smickrande uppmärksamhet förklädda, nyfikenhet. Genom en stilla öfverenskommelse. öfverlemnades han åt kandidaten till lämplig behandling, och han fick all den underrättelse, som hennes och mitt visitkort förmådde gifva honom, under det Hertha och Ambrosius ingingo ett högtidligt förbund, att aldrig spela unga snobbroller när de blefvo gamla ungkarlar. Kandidaten och jag blixtrade af harm, när vi af denne betitlade norrman beklagades, att vi ej föregående afton varit vid ett visst sanatorium och sett »folket, dansa hallingen för herrskapet mot betalning.» Vi samlade i tankarne de medlemmar af norska folket, som vi lärt känna, och tyckte det skulle vara omöjligt att i detta allvarliga land finna slika hallingdansare, men nu sågo vi ju med egna ögon och hörde med egna öron att äfven i Norge finnes en pöbel, som förnedrar och låter sig förnedra. Alldeles som hos oss! Från Gjövik, hvarest der tyckes vara daglig »dyrskue» då Skidbladners passagerare der gå i land, trafvade vi nu raskt i rigtning mot det härliga Valders med dess brant stupande fjellsidor och vildt brusande forsar. Smörgåsarne befunno sig ännu i ograveradt tillstånd i plaidremmen, men nu blef vår första omsorg att finna något lämpligt ställe med bänkar, en ko, och en menniska som sålde oskummad mjölk, ty vi voro ännu så pass långt från vårt hemland, att vi ej blygdes för en nödvändig sparsamhet med kassan. Här är nemligen en lifligt trafikerad stråkväg för utländska turister, så vi anade att priset på gästgifvarmat och dito husrum måste vara högre än till exempel i Vestra Gausdal. En oss tillmötesgående okänd qvinna förrådde åt oss sin grannhustrus hus och ko, och så ryckte vi in i en stuga, hvarest vi höllo en grundlig matsäcksmiddag under allvarliga ansträngningar att få se bottnen på ett ofantligt mjölkfat.
Det är derföre ur både politisk och ekonomisk synpunkt angeläget, att byggnads-arbetet påskyndas; hvadan, och då Utskottet, af enahanda skäl, som här ofvan i frågan om anskaffning af nya gevär blifvit anfördt, anser tiden för anslagets utgående böra, såsom Kongl. Maj:t äskat, utsträckas jemväl till år 1857, Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad, måtte, utöfver det för innevarande år förut beviljade belopp, 30,000 r:dr, anvisa en summa af 180,000 r:dr att utgå under åren 1855, 185G och 1857 med 4;del årligen. b) till fortsättande af fästnings-byggnads-arbetcna vid Carlskrona samt Carlstens och Waxholms fästningar under åren 1855 med 1857, 315,000 r:dr, samt för år 1854, 105,000 r:dr, eller tillsammans 420,000 r:dr, att af Kongl. Maj:t efter omständigheterna fördelas. Genom bifall till Utskottets förenämnda, under N:o 4 afgifna, betänkande, hafva Rikets Ständer redan beviljat den för innevarande år till berörde föremål äskade summa af 105,000 r:dr, utgörande samma belopp, som de föregående åren varit dertill anvisadt.
Den nya lönen skulle blifva vid lägre skola 600 r:dr och vid medelskola 800 r:dr. För högre skola skulle tillämpas den stat, som gäller för skolor med det ökade antal lärareplatser, som efter den nya lärarens tillsättning vid skolan kommer att finnas. Stockholm den 9 November 1847. F. O. Silfverstolpe. 86 Bil. N:o 4- Upsala: Underdånigt förslag till Stat för Elleinentar-läroverlieu. Erkestiftet. Westervik: Rektor . N:o 6 till Kongl. Majits Prop. 1847. haft. i. Mariestad: Rektor 2 lärare å 800: —• — Ask ers tm ti: Transport: I lärare i gymnastik 150: 1 „ i sång Sala: Lunds stift. Helsingborg: Rektor . 1,000: — 2 lärare å 800 Carlskrona: Carlshamn: Guthe - 97 Götheborgs stift. Halmstad: Uddevalla: Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prop. 1847. Carlstad: Philipstad: Hernösands Stift. Umeå: Haparanda: Transport: 27,766: 32 280,783: 16. 1 lärare i gymnastik 1 , i sång Sundsvall: Rektor 1 lärare 2— 1 „ i gymnastik 1 „ i sång Mariestad 1,500 Alingsås 1,500 — Strengnäs 10,550 Örebro 10,350 . Nyköping 7,350 _ Eskilstuna 1,500 . Lund . Malmö Christianstad Helsingborg Ystad . Carlskrona . Carlshamn . Landskrona Götheborg . Strömstad. 1,500 32 1,500 — Calmar Carlslad . Amål . Filipstad . Hernösand Frösö Piteå Umeå . M „ Stockholm. Linköping. Skara. och i adjunkt i Wexiö. 10 lärare i Strengnäs. „ Götheborg. „ och i adjunkt i Carlstad. — () lärare i Stockholm. „ „ Lund. n „ Hernösand. „ och i adjunkt i Örebro. „ Westerås. 8 lärare i Gefle. „ Wisby. „ och i adjunkt i Calmar. — 7 lärare i Norrköping. Wenersborg. „ Nyköping. Fahlun. Jönköping. Malmö. Christianstad. Frösö.
Nationulstoltheten borde förbjuda mig att uppställa jemnförelser emellan England och Sverige i detta fall; men då våra adepter i financeläran synas hemta sina theorier färska och odigererade från nämnde land, som jag också tror mig något känna, kan jag i sanning icke undertrycka en bild, som faller mig in; huru löjligt det vore, om ett stackars rådjur, förskräckt af de kolikspänningar, hvaraf han sett den glupska vargen våndas, i sin vishet beslutade taga sig till vara derför och icke förtära för mycket bark och barr. Det skulle fordras en vidlyftigare afhandling, än här kan tillåtas uppläsa, för att från alla synpunkter beskrifva Sveriges nuvar. financiella och oeconomiska ställning och i allo demonstrera, i hvad mån Sverige är eller snart kan blifva i det predicament, att en ökning i dess myntmassa, IVb. af en sund, skulle åstadkomma realisationens förstörande. Den egentliga sophismen i Utsk:s argument torde dock af det ofvananförda vara tillräckligt antydd och så utpekad, att en hvar kan uppgöra paralleier och döma örn det sannolika i tillämpningsväg. Jag skulle vilja fråga Utsk., om ej genom köpmännens transactioner med utländningen, genom utländningars inflyttande och införande af capitaler, genom enskilda lån, genom ökad eller fördelaktig export den omtalade jcmnvigten störes, återställes och åter rubbas på ett sätt, som ådagalägger, att faranär ingen utom i extrema fall, sådant som det citerade i England.
S. D. Bonde-Ståndet, som funnit Expeditions-Utskottets förslag N:o 148 lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, angående Näringsfriheten, affattadt, i enlighet med Allmänna Besvärsoch Ekonorni-Utskoltets af Rikets Ständer godkände Betänkande N:o 39, beslöt att, med förklarande häraf, återremittera Utskottets förnyade förslag härom, under N:o 186, på det Utskottet må i detta ämne afgifva ett förslag, fullkomligt öfverensstämmande, äfven i afseende på motiveringen, med hvad ofvannämnde Betänkande innehåller. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 23, i anledning af väckte frågor om förändring i skyldigheten att hygga och underhålla vägar och broar, blef detsamma med dervid gjorde skriftlige och muntlige anmärkningar till Utskotten återremitterad t. S. D. Föredrogs och återremitterades Statssamt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 112, i anledning af väckt motion, att södra Bataljonen af Bohus Läns Regemente må, i likhet med den norra och under enahanda vilkor, som för densamma äro gällande, till ständigt Infanteri förvandlas m. m. S. D. Föredrogs ånjm Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 401, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående en uppkommen brist i 1839 års anslag till Beväringsmanskapets vapenöfningar, dervid Ståndet fann för godt Betänkandet afslå. S. D. Föredrogos ånyo Statsoch Lag-Utskottens Betänkanden: N:o 113, i anledning af väckte motioner om ändring och tillägg uti ÅnBih, till R. S. Prot. 1S4U 9 Sami, 2 Dand. 4 a6 Fröt.
K. M:s tid är så tillräck ligt upplagen dem förutan, att del icke torde vara skäl att ännu ytterligare upptaga Högsldensamme med pröfningen af den mängd möjligen förekommande småtuål, ang:de häradsvägar, byvägar och hamnvägar, ulan torde bedömmaudet i detta fall framdeles, såsom hittills, kunna öfverlcmnas ät en lägre auclorilet, än K. M. sjelf. § 3. Hr von Hartmansdorff: Denna § lyder som följer: ”Till särskilda nämnden skall hvardera parten föreslå 6 och rätten nämna 3 i orten boende män, af hvilka, sedan de blifvit af domstolen ojäfvige förklarade, tre ibland de af vedcrparten föreslagne och en ibland de af rätten nämnde personer, böra af hvardera parten, ulan anförda skäl, uteslutas. De sju, som så utsedde blifvit, skola nämnden utgöra.” Mig synes antalet 6 å hvardera sidan vara för stort. Om man tanker sig sänkning af ett stort vattendrag, så händer del alt socknarne liings hegge sidorna af vattendraget äro till största delen intrcessei-ade i företaget. Hvar skall man finna så många gode män ä ömse sidor? Uppdraget alt i detta fall vara skiljedomare varder utan tvifvel obehagligt. Mängden vill undandraga sig det, och bland skicklige män, som återstå, torde antalet icke vara sä stort. Om man fordrar, ali 6 skola utses å ömse sidor, så torde parterne möjligen råka i förlägenhet att finna erforderligt antal. Jag tror tillräckligt vara, om hvardera parten utnämner 3, på samma still som rätten; om dä en ibland de af parterna föreslagne samt en ibland de af rätten nämnde personer å ömse sidor titeslötes, sä komma af hela antalet, 9 alt utgå och då återstode 5 i stället för 7, hvilket antal synes mig, som sagdt är, vara tillräckligt. § 14. Hr Gunther: I afseende på denna § har jag i min re 6 H. 79 626 Den 30 Januari. servalion gjörl en anmärkning, som jag önskar all Utsk. malle taga något bättre i öfvervägande, när målet, såsom jag hoppas, dit återkommer.
Till Kongl. Maj:t har förre Sekreteraren och Auditoren vid Stockholms station af Kongl. Maj:ts Flotta, Assessoren m. rn. J. G. Bjorkegrens enka, Anna Maria Hedmansson, inkommit med underdånig ansökning, att, som bemälde hennes man, hvilken den 13 sisllidne Mars vid 73 års ålder med döden afgålt och lemnat sitt bo i konkurs-tillstånd, icke i lifstiden egt delaktighet uti Amiralitets-Krigsmanskassan, emedan han föro Flottornas sammanslagning tillhört Arméens f. d. Flotta och således uti Arméens Pensions-kassa hade pensionsrätt, deraf han ock vid afskedet år 1851 kommit i åtnjutande, samt, vid sådant förhållande, sökanden endast hade att förvänta en åilig pension af 54 R:dr R:mt från det under Direktionens öfver sistnämnda kassa förvaltning ställda stats-anslag till pensionerande af torftiga enkor och harn efter embelsoch tjenstemän, som tillhört Arméen och dess f. d. Flotta, sökanden matie, med afseende på ej mindre den svåra belägenhet, hvaruti hon, såsom, enligt företedda betyg, mycket sjuklig och alldeles medellös, nu genom mannens frånfälle blifvit försatt, än äfven å dennes omkring 40-åriga, af förmän berömligt vitsordade utöfning af ofvannämnda Sekreterareoch Auditörs-tjenst, i Nåder varda förhulpen till något särskildt årligt understöd, att från sistlidne April månads början beräknas; hvarjemte sökanden, på grund deraf att hennes aflidne man, genom en honom vid afskedet tilldelad pensionsfyllnad från dertill afsedt statsanslag, kommit till lika pensions-förmän med sina i Amiralitets-Krigsmans-kassan delegande vederlikar, framställt den önskan, att det af henne begärda understöd blefve bestämdt till 450 R:dr Riksmynt, hvilket belopp, efter sökandens beräkning, skulle, med tillägg af ofvanberörde pension å 54 R:dr, ungefärligen motsvara hvad henne hade tillkommit, i händelse hennes man varit delegare uti sistnämnda kassa.
Erfarenheten hade visat, att den mest oskicklige kunnat genomgå profvet lika lätt, som den skicklige, hvilket kunde slutas deraf, att, ehuru ofta inträffat, att genom ett företedt arbetsprof ådagalagts en så grof okunnighet i yrket hos en sökande af mästerskap å handtverk, att profvet blifvit af vederbörande underkändt, sådant likväl icke hindrat samme sökande att en månad derefter framlemna ett nytt prof, vanligen då af så utmärkt beskaffenhet, att man tydligen kunde skönja sättet, hvarpå det tillkommit. Såvidt med arbetsprofven åsyftades att frammana skicklighet i yrkena, vore härigenom visadt, att den mest oskicklige handtverkare kunde genomgå profvet lika såväl som den skicklige, enda skillnaden vore, att den förstnämnde vann sitt mål genom en lagöfverträdelse, deri han jemväl inledde andra; äfvensom att berörde prof, med den slags kontroll vid deras förfärdigande, som uti 23 §:n i Fabriksoch Handtverks-Ordningen funnes föreskrifven, icke lände till något gagn eller bidroge till någon säkerhet för allmänheten, att hos en mästare funnes den slags skicklighet, hvarpå benämningen hänsyftade. Någon garanti derför, att de, som egnade sig åt handtverks-yrkena, hos mästarne erhölle en så beskaffad undervisning, sorn för deras bildning i yrket påkallades, vore ej eller genom föreskriften om ifrågavarande arbetsprofs afläggande ernådd, hvaremot de Jagöfverträdelser, som genom bibehållandet af samma föreskrift framkallades, voro så mycket mera i ögonen fallande. Stadgandet i 12 §:n 1 mom. af Fabriksoch Handtverks-Ordningen, att hvarje till myndig ålder kommen svensk man skulle ega att, såsom försörjningsmedel, med egna händer till försäljning tillverka handtverks-arbeten och dervid få biträde af hustru och hemmavarande barn, hindrade icke en sådan arbetare att åtaga sig beställningar, derest han derom anlitades, hvilket kunde finnas deraf, att denna utväg till arbetsförtjenst företrädesvis begagnades, hvaremot sällan, om någonsin, arbete för direkt försäljning tillverkades.