Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så minns j a g t. ex. från min tidigaste barndom, att man beskrifvit samvetet för mig såsom varande ömsom en gillande, ömsom en hotande röst, men blott hörd af Gud och en själf. Förgäfves hade j a g allt emellanåt lyssnat efter någon röst eller nå- got ljud, men aldrig afhört något. Så hände sig en dag, att jag, skrämd ute i trädgården, sprang in i huset, och då j a g stannar, hör j a g något, som doft och taktmässigt ljuder inom mig. Ä t t det var våldsamma hjärtslag af springandet, förstod jag ej, utan trodde, att det var samvetet som nu för första gången talade, och jag kände mig grufiigt förskräckt, ehuruväl jag visste med mig att ej hafva gjort nå- got illa. Slutligen frågade j a g någon tillstädesvarande, om det ej hördes, huru hotande mitt samvete ljöd — och på så sätt bl ef jag tagen ur min villfarelse. Fantasien vidtager, där den outvecklade tanken ej mäktar reda ut förhållandena, och man kan som barn gå åratal under inflytande af den mest bizarra uppfattning om de enklaste ting. När därför barnet börjar med sina frågor, då gälla svaren mera än finaste guld. Genom att i allt, så mycket som möjligt, bjärt kunna framhålla skillnaden mellan godt och ondt, nedläggas frön, som sedan skola slå rot och åratal efteråt spira upp och bära frukt. E n mycket stor roll spela sagan och boken i barnkammarns värld. Jag tror nä- stan jag hunnit konfirmationsåldern, innan jag utan rysning kunde påminna mig glanspunkten i en af våra barnkammarhistorier. » Här luktar kristet b l o d », sade röfvarn, dragande sitt svärd, då han nattetid hemkom i sin håla, där en vilsekommen vägfarande insomnat. Sensationen var lika stor hvarje gång sagan berättades — men den aflägsnade o c k sömnen mången kväll. Om någon lektyr borde vara utvald, så vore det barnkammarns, detta både i moraliskt och estetiskt hänseende — och hvad borde väl då ej barnsköterskan vara?
Riddarskapet och Adeln vid början af innevarande riksdag aflåtne berättelse, dels aiupält, att då de sättningar så väl å yttre sorn mellanmurarne af Riddarhusets hufvudbyggnad, sorn redan sedan längre tid tillbaka blifvit förmärkta, möjligen kunde medföra fara för byggnadens bestånd ifall de icke för framtiden förekommes, Directionen anmodat sakkunnige personer att, tillika med en af Directionens ledamöter Herr Majoren Leijonancker, skadorna besigtiga, samt om deras beskaffenhet sig yttra, dels, med bifogande af det upprättade hesigtniugs-instrumentet, hemställt, att en närmare undersökning måtte i sommar företagas och att sedermera på Directionens pröfning af dervid sig företeende omständigheter måtte få ankomma om och Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 15. 3 huru omfattande reparationer må ega rum; så ock efter det Riddarhus-Utskottet inkommit med sitt utlåtande i ämnet, har Högloft. Ridderskapet och Adeln, vid pröfning deraf den 11 sistlidne Februari, beslutit ej mindre att en fullständig undersökning af det pålverk, hvarpå Riddarhuset hvilar måtte så fort ske kan verkställas, än ock att Directionen måtte, så vidt sådant medhinnes under det riksdagen ännu fortfar, genom Riddarhus-Utskottet meddela Högloft. Ståndet resultatet af den skedda undersökningen, jemte det utlåtande och det förslag, Directionen i anledning deraf må finna nödigt afgifva. Omedelbart efter det Directionen i medlet af sistlidne Mars månad erhållit del af detta Högloft. Ridd. och Adelns beslut, har Directionen ej mindre föranstaltat om en fullständig undersökning af grunden under Riddarhusbyggnaden, än äfven, sedan gräfningar egt rum under vestra delen af byggnadens södra fa§ide från trappan neråt kajen, låtit genom Capitenen Torbjörn Morén, Byggmästaren C. Hallström, Löjtnanten J. A. Berg och Kongl. Arkitekten J. F. Abora, anställa beisgtning, hvaröfver under Litt. B. bifogade instrument af d. 27 sistlidne April blifvit upprättadt.
Det skall även intygas att leverantörerna fått full betalning. Regementenas ekonomi skall granskas. § 24 Efter förrättad mönstring avger mönsterherren berättelse till Kongl Maj: t åtföljd av förslag på personal och material. § 25 Om krig inträffar skall inspektionsgeneralerna utan förordnande hålla besiktningsmönstring innan avmarsch från samlingsstället med samma kraft och verkan som generalmönstring. Ingen tjänstbar karl eller häst får då avskedas eller kasseras, om inte rekryt eller remont ställs i dess ställe. De skall genast undervisas så att regementet är så fulltaligt som möjligt. Riksens Ständer äga gemensamt med Konungen makt att stifta allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag och att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfwa. Ej må Konungen utan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon ny Lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Ståndens Plena kunna wäckas och skola, sedan Lag-Utskottet deröfwer, efter den ordning 56 § i allmänhet stadgar, blifwit hördt, af Riksens Ständer afgöras. Öfwerenskomma Riksens Ständer om någon ny Lag eller om gammal Lags upphäfwande eller förändring, aflemna de Förslag derom genom Talmännen till Konungen, som inhemte Stats-Rådets och Högsta Domstolens tankar deröfwer, och, sedan Han Sitt beslut fattat, kalle Riksens Ständer på Rikssalen att antingen emottaga Dess samtycke till deras åstundan eller afhöra Dess skäl att det wägra. Kan Konungen icke förr, än Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela Sitt beslut, ware Han oförhindrad att före nästföljande Riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän Kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafwa förfallit, och Konungen underrätte då Riksens Ständer wid deras nästa sammankomst om de skäl, som hindrat förslagets antagande. Finner Konungen godt någon Lagfråga för Riksens Ständer framställa, äske Han Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttranden deröfwer, samt meddele Riksens Ständer Sin Proposition tillika med berörda yttranden.
S utligen hafva Ridderskapet och Adeln och Preste-ståndet sammanstämmande antagit, att uti 5 § af nu gällande Kongl, förordning om fattigvården i riket skulle tilläggas ett mom. af innehåll att anhörige i rätt uppoch nedstigande led skola, i mån af behof, å ena, och förmåga, å andra sidan , bidraga till hvarandras försörjande, till det belopp och efter de grunder, som uti samhällets fattigvårds-reglemente i allmänhet äro bestämda;” hvarförutan Preste-ståndet serskildt fattat det beslut, ”att Rikets Ständer borde i underdånig skrifvelse anhålla, att, för den händelse Rikets Ständer besluta förändringar uti Kongl, förordningen om fattigvården och Kongl. Maj.t dem gillar, Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder utfärda en ny fullständig författning i ämnet, innefattande ej mindre de förändrade än de oförändrade deraf.” Då emedlertid såväl Borgaresom Bonde-stånden godkänt Utskottens åsigt, att ett stadgande i afseende å anhöriges skyldighet att lill hvarandras försörjning bidraga, icke bör i den nu gällande författningen inflyta, och således att någon förändring af ifrågavarande författning i denna del icke bör ega rum, lärer all fråga derom komma att förfalla. Hvad serskildt beträffar det af Preste-ståndet beslutade tillägg uti den underdåniga skrifvelsen; så enär denna mening icke är af annat Ståud biträdd, torde Preste-ståndets beslut i denna del icke föranleda till någon åtgärd. Stockholm den 24 Augusti 1848. Rih. lill R St. Prot. i8f? och 1S48, ^ Samt. 1 Afd. p Haft. 2 STOCKHOLM, ECKSTEINSKA BOK TRYCKER I ET, 1848. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Belankandet IV.-o 41. 1 N:0 41. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Aug, kl. 12 mield. Betänkandej i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för hämmande af det så kallade stat-torpareoch pr oletär-systemet.
blygt. Jag tycker ni ser på mig så underligt. ALLAND skrattar. Så-å! ^Allvarsamt.^ Jag har känt en kvinna, som var mycket lik er. LOUISE småleende. Det förklarar saken. ALLAND. Förklarar? Inte behöfver den saken någon förklaring! Inte gör man sig reda för, hvarför man ser på en person! För mig är det lika naturligt som att andas och af hvarje ansigte, som jag tycker om att se på, lär jag något. Ett ögonblicks tystnad. LOUISE. Hvem var hon, som ni säger, jag liknar? ALLAND. Kan det intressera er att veta? Det var en kvinna, som stått mig mycket nära. LOUISE rodnar. ALLAND. så nära som en kvinna kan stå en man! LOUISE rycker till. ALLAND hastigt. Inte kan det förnärma er? Det var ingen modell af det slagets förbindelser vet jag mig aldrig ha haft mer än en enda. Är ni målarinna? LOUISE. Nej. ALLAND. Har ni något annat arbete? LOUISE. Arbete? ALLAND. Ja, jag menar icke knyppling eller broderi. Jag menar ett arbete att egna er åt. LOUISE. Nej. ALLAND. Då skall ni väl gifta er? LOUISE. Nej. ALLAND. Visst skall ni det! LOUISE småleende. Ni sade ju, att det förstör alltid en menniska! ALLAND. Ja, en man icke en kvinna. Samhället är nu en gång sådant, att hon måste gifta sig. En ensam kvinna blir gammal i förtid. Det vore skada på er. LOUISE. Tror ni? ALLAND. Ja. Ni ser så god ut. Ni skulle helt säkert göra en man lycklig. ^Leende.^ Ni är god icke sant? LOUISE muntert. Tyvärr! ALLAND. Se, se! Har också ni märkt, att det bara är egennytta, när menniskorna predika för hvarandra att vara goda? De goda bli alltid olyckliga. Kom ihåg det! Man gör alltid klokare i att slå ihjäl en menniska än att älska henne. LOUISE. Det vore visst svårt för mig att slå ihjäl någon, i synnerhet just nu. ALLAND. Ni menar, att ni har intet val? LOUISE. Åh fy ni talar så styggt.
Stedingk och Cederström samt Hr Dalman framställt, synas mig först då kunna med säkerhet tillfredsställas, när en sådan undersökning försiggått, sorn uti Utskts betänk, tillstyrkes. Det är först då, vi med säkerhet kunna komma till de resultater, som af dessa ledamöter nu begäras. Jag anhåller således om propos. till bifall å betänk.; men ehuru den föreslagna undersökningen skall omfatta sjelfva tolagens hatur, tror jag mig likväl icke böra anticipera på den Upplysning, som genom undersökningen skall vinnas, derigenom att jag yttrar, att såvidt tolagen ända hittills Varit bevillntsmål, såvidt skall den äfven blifva det hädanefter; åtminstone synes mig, att jag måste hafva rätt i den tanke, att målet bör anses lika hädanefter som hittills, intilldess undersökningen kan föra oss till en annan öfvertygelse. Då nu R. St. hittills baft rättighet att vid tulltaxornas uppgörande undantaga en mängd af varor från bevillnrsafgift, måste en sådan rättighet äfven framdeles blifva gällande, åtminstone intilldess motskäl genom undersökningen framställas. Jag skulle således tro, alt en undersökning i denna del är af höden; men den kan ej vinnas genom återremiss af detta betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.l Äfven jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk., och finner icke de dervid gjorda anmärkn. innehålla tillräckliga skäl för dess återremitterande. Man har sagt, att R. St. borde fordra redovisning af städerna för tolagsafgifternas användande. Sådant vore måhända nyttigt; men man kan ej fordra redovisning för andra medel, än dem, som tillhöra en sjelf eller stå under ens vård. Skulle nu så vara, att städerna agde rättighet lill dessa medel, oberoende af Ständerna eller deras revisorer, så måste städerna vara obehindradt ett aniy H. »6 123 Den 8 December. vända tolagsmedlen till de ändamål, som dem lämpligast synas. Man har velat undvika den af Utsk. föreslagna und. anhållan, att tolagen ej intill nästa riksdag må ökas. Denna fråga är af samma beskaffenhet som de öfriga, nemi. beroende derpå, huruvida tolagen är af bevilintsnatur eller icke.
Då den yngre kammarens ledamöter sålunda se sina öfverman i den äldre kammaren, böra de hvarken förvånas eller harmas om deras förslag ogillas i den äldrev Hr Akerman har äfven vidrört Konungens rätt att utnämna vissa riksdagsmän. Jag har förut yttrat mig om den saken ; och vill nu blott tillägga, att det finnes gamla sätt, hvarigenom Konungen utnämner riksdagsmän, med mera fördel, än när det sker på det nya viset, genom pairers inkallande på lifstid. Det förra sker hos oss antingen derigenom alt Konungen adlar förtjente män, och adelsmannen uppträder, om han så vill, för sin person, såsom riksdagsman; eller ock utnämner Konungen biskopar, hvilka, ej för deras personer, utan för deras embeten äro sjelfskrifne riksdagsmän. Till adelsmän utnämner Konungen efter behag, men till biskopar endast någon af dem, som fått vederbörande presterskaps röster. Här finnes en vidsträcktare möjlighet för Konungen att medelbart utöfva inflytande på riksdagsmäns (insättning, liknande biskoparnes utnämning, och hvilken jag en gång under förliden riksdag föreslog, nemi. alt vissa civila och militära embetsman skulle för deras beställningar vara sjelfskrifne riksdagsmän. Nu har jag ej yrkat denna mening i Utsk., emedan hon redan rönt stort motstånd; men i mitt sinne vidhåller jag henne ännu. Jag vill dock icke ingå i hennes utveckling, utan förhlifver vid Utsk:s förslag. Vill man likväl, att Konungen skall kunna åt medborgare bereda inträde i representationen; så synes mig vida bättre, att det sker genom vissa, af honom utnämnda embetsmäns sjelfskrifvenhet, än genom personers kallande enkom till riksdagsmän, hvarigenom de förlora sitt inflytande både mot och med. Men huru man vänder saken, så böra äfven af Kongl, riksdagsmän lika många sitta i hvardera kammaren, på det man aldrig må kunna säga, att den ena kammaren är mera eller mindre sjelfständig än den andra. Man hår klandrat, att de särskilda Stånden illgöras af för många underafdelnirigar eller valclasser. För min del anser jag det vara en hufvudsaklig förtjenst hos förslaget, alt det har så många dylika.
Bef:h:de till den utmätta delen af gäldenärens egendom; så mäste han, från det ögonblick utmatningen blifvit verkställd, anses för ägare, lill följd hvaraf den som yrkar bättre rätt till den utmätta egendomen, utan alt sådant inför laga domstol blifvit styrkt, 374 Den «7 October f. 111. äfven bör stämma, helst det är omöjligt för borgenären att med säkerhet veta hvem som är ägare, om också den, i hvars vård egendomen finnes, skulle uppgifva ägaren, emedan dennes uppgift möjligen kunde vara falsk. Det kunde ju hända, att den, sorn uppgifves vara ägare till den utmätta egendomen, likväl ej vore den sannskyldige ägaren, utan att denna uppgift vore lemnad endast för att vilseleda och vinna tidsutdrägt; och af sådan orsak bör väl den bestyrka sin äganderätt, som säger sig vara ägare, — och ett dylikt bestyrkande af äganderätt kan endast ske genom laga bevisning inför domstol, hvilket derföre måste ske genom uttagen stämning, — hvarföre jag anser anmärkn:n icke vara så gilltig, all något afseende derpå bör fästas. Jag kan ej heller ingå på Gr. Frölichs förslag, att den gamla författningen skulle qvarstå. Innan samma författning promulgerades, hade man ännu icke fått ett legalt sätt huru bedrägerier skulle kunna blifva lagliga. Förut berodde det på domaren att på förekommande omständigheter samt på de skäl och bevis, som funnos, afdömma hvem egendomen tillhörde; nu åter, efter denna författning, är domarens skyl» dighet alt, om egendomen blifvit lagligen intecknad och öfverlåtelse!) anmäld hos kronofogden eller Konungens Bef:h:de, tilldämma densamma åt den som iakttagit dessa formaliteter, utan att något afseende kan fästas på afhandlingens ärlighet. Delta har gjort, att bland allmogen öfver hela Riket uppstått ett sätt att bibehålla egendom, hvartill de icke äro ägare, så alt snart sagdt ingen creditor kan utbekomma sin fordran hos gäldenären, enär merendels all dess egendom befinnes eril. laga former böra en annan lill, och således vara oåtkomlig.
Ständer aflåta framställningar om bebyggande på ett värdigt och passande sätt af en bland de till belägenheten mest utmärkta'platser derstädes, hvars försättande i ett ändamålsenligt skick äfven enligt Utskottets tanke vore ganska önskvärdt, likväl funnit åtskilliga betänkligheter möta emot antagandet af det förslag Kongl. Majit nu täckts i berörde hänseende afgifva. Hvad närmast angår det medgifvande Kongl Majit af Rikets Ständer äskat i afseende å sättet för kostnadernes bestridande till den ifrågaställda nya posthusbyggnaden, skulle Utskottet väl, under förutsättning att det af General-poststyrelsen framställda behofvet af ny och rymligare lokal för Postverket för närvarande vore alldeles oafvisligt och ej kunde tåla vidare uppskof, ansett sig kunna tillstyrka den föreslagna utvägen till medlens anskaffande. Men Utskottet hyser likväl den åsigt, att Postverkets under en längre tid samlade behållningar, som till andra angelägna utgifter för detta verk torde blifva behöfliga, icke böra, så vidt sådant möjligen kan undvikas, till så betydligt belopp användas för ett. ändamål, som ej omedelbart kommer kommunikations-väsendet till godo, i öfverensstämmelse med hvilken åsigt Rikets nu församlade Ständer uti deras underdåniga skrifvelse Nio 61 iifven anhållit att Postverkets behållning å assurans-afgifterna måtte företrädesvis användas till postföringens betryggande. Utskottet har följaktligen, med anledning af den Nådiga framställningen, ej kunnat undgå att taga i öfvervägande huruvida behofvet af nytt posthus för närvarande är så oundgängligt att ej den hittills begagnade lokalen kunde tillsvidare bibehållas.
Medan tyget ännu är vått, doppar man fläckarne i en kokhet klorkalklösning; när färgen blekt ur, tar man upp tyget, strör på syrsalt, hvarvid fläcken alldeles försvinner, och sköljer derpå hastigt i flere omgångar kokande vatten. På samma sätt borttagas vinfläckar. Den egentliga tvätten börjar som bekant med att tyget insmörjes med säpa på de smutsigaste ställena och derefter sättes i blöt. Härtill använder man så mycket ljumt, mjukt vatten, att tyget helt täckes. Det är absolut oriktigt att begagna kokhett vatten, ty i allt smutsigt tyg och särskildt det, som har kunnat draga svett åt sig, finnes ägghviteämne, som vid för hög värme skulle koagulera i tygets fibrer och der bilda en fläck, som det öfverhufvud är omöjligt att få bort. Det är detta man kallar, att smutsen » bränner fast » i tyget. Mycket smutsigt tyg bör alltid ställas i blöt för sig sjelft i flere omgångar vatten och med något lut i det eller de första omgångarna vatten. För öfrigt lägges den mycket smutsiga tvätten förnuftigtvis nederst i karet. När tyget stått i blöt ett dygn, klappas det lätt med ett klappträ, hvarvid man får ut en stor del af smutsen. Dernäst tvättar man i ljumt såpvatten med litet lut i (det sker ju nu i regel på tvättbräde eller — i större hushåll — på tvättmaskin), och derefter är det tillrådligt att skölja ur tyget med rent vatten, innan man tar itu med bykningen. Denna består deri, att tvätten, sedan möjligen återstående fläckar åter insmorts med såpa, lägges i ett kar, bykkaret, som är beklädt med ett stort lakan, i hvilket tvätten ligger helt och hållet skyddad mot smuts, samt försedt med en lång tapp i sidan ned vid botten. Här får nu tvättyget stå först med ljumt, sedan med hetare, till sist med kokande lut; den använda luten tömmes for hvarje gång af, genom att tappen öppnas. Härefter kommer sköljningen, som bör verkställas noggrant och fortsättas, till dess vattnet rinner absolut klart af hvarje särskildt plagg.
Högloft Utskottet bar tillstyrkt ett anslag för Carlsborgs fästning af 5o,000 R:dr om året i fem år, eller af 25o,ooo Rldr; men då uti denna utgift ingenting mera är oundgängligen nödigt än det biträde, som genom etl extra anslag tarfvas för Pionier-Corpsens underhåll, så vågar jag tryggt hålla före, att den af Högloft. Utskottet tillstyrkta årliga summan kan nedsättas till 3o,ooo Rldr, eller sarnmanlagdt i5o,ooo Rldr, inom hvilket belopp ändå tillgång bör finnas för de obetydliga materiel-kostnader, som kunna erfordras. Enahanda är förhållandet med det anslag i rund summa af 320.000 Rldr, som Utskottet tillstyrkt för fullbordandet af fästningsarbetet vid Carlskrona. Uti denna utgift är också ingenting mera ovilkorligen behölligt, än det biträde, som genom extra anslag fordras, för arbetsfångarnes underhåll; och för detta behof tror jag det vara sörjdt med ett anslag af 15.000 Rldr om året, eller sarnmanlagdt 75,000 R;dr, likasom jag tror, alt en rund summa derutöfver af 25,000 Rldr bör vara tillräcklig för behofvet af bestyckning, i betraktande af den tillgång på gamla kanoner, som finans. I afseende på det anslag af 10,000 R:dr om året i lem år, som Stals-Utskottets Utlåtande W. o 2o5. Utskottet tillstyrkt för fullbordandet af försänkningsarbetet tid kodjupe*, så bar jag skäliga anledningar att tro, det detta ändamål kan vinnas med ett anslag, i ett för allt, af 4o,ooo R:dr. — Det sammanlagde anslag af 5ao,ooo R:dr, som Höglofl. Utskottet tillstyrkt, anser jag följaktligen kunna nedsättas till 290,000
Jag tror alt häruti ligger en högst väsändllig olägenhet, och lägger deruppå mera vigt, än att de nya kategorierna, af handlande, fabriksoch näringsidkare blifvit tillagde. Hr von Hartmansdorff: Gr. Gyldenstolpe har sagt, att man icke gjort någon förändring i föreskriften om handtverksmästare, men deremot utsträckt henne till handlande, fabriksoch andra näringsidkare. Nu är likväl förhållandet, alt det gamla stadgandet rörande handtverksmästare blifvit enl. min tanka olämpligt derföre, att författningen om gesäller förändrats så, att desse kunna skattskrifva sig sjelfva. Af en dylik rubbning i näringsförfattningarne, hade väl motsvarande rättelse i Bevilln.-förordn. bordt följa, men det skedde icke vid förliden riksdag, ehuru de nya näringsförfattningarne redan då hade inträdt. Derföre bör åtminstone nu det gamla stadgandet förändras. Vid förra riksdagen hade man icke hunnit så väl som nu erfara nya näringsförfatlningarnes följder, hvilket utan tvifvel var orsaken, hvarföre man lät det gamla stadgandet om handtverksmästare qvarstå. I stället för att nu i Bevilln. -förordn. rätta en föreskrift, som var origtig för handtverksmästare, har man utsträckt henne, äfven till handlande, fabriks - Don t (i Maj. och andra näringsidkare, hvilka förut icke voro inbegripna under detta påbud. Sådant är att förvärra det onda. I denna § stå vidare orden handelsbetjent, gesäll eller andra arbetare. En handelsbetjent plägar icke anses för arbetare, således borde han icke innefattas under denna benämning, men huru vidsträckt är i alla fall ordet handelsbetjent? Bevilln.-förordn. begagnar på andra ställen ordet, handelslärling. En handelsbetjent, omfattar utan tvifvel både lärling och bokhållare. Men hvari består skillnaden emellan dessa båda? Ar en handelsbetjent, som är 30 år gammal lärling eller bokhållare? Antingen borde Bevilln.- förordn. hafva bestämt skillnaden mellan lärling, bokhållare och betjent, eller ock hafva begagnat endast den sista benämningen.
Efter 1809 års statshvälfning, då Ecklesiastik-ärenderna sammanfördes under En föredragande hos Konungen, med den fullständighet som allt sedan bibehållit sig i högsta instantien, qvarstod för Prest-befordringar den serskilda Ecklesiastik-Beredningen, intill år 1818, då hon uphäfdes, såsom öfverflödig, sedan dessa, lika med alla andra, borde, i sittande Stats-Råd, föredragas._ Dithörande besvärsmål handlades sedermera, lika med andra, i Allmänna Beredningen, intill år 1840, då detta mellanting, af 2:dra och 3:dje instantierna uphäfdes. Vid den Riksdag, som då hölls, ökades Ecklesiastik-ärenderna betydligt, genom den utvidgning af allmänna folkundervisningen, hvartill R. St. då anslogo medel, och hvarom författning, d. 18 Juni 1842, utfärdades. Således finnes ännu, för kyrko-ärender, ingen gemensam, eller oafbruten central-styrelse, i 2:dra instantien. Erke-Biskopen har, utom åliggandet, i de sällsynta fall, som 24 kap. 14 §:n Kyrko-Ordn:n omförmäler, att varna Biskoppar som icke, genom förmaningar af sina Consistoriales, låta sig rätta, från sitt embetes försummelse, villfarande meningar i läran, dryckenskap, eller annan otillbörlighet, ingen väsendtlig myndighet öfver Biskopar, eller Consistoriel’, i andra Stift, eller deras embetsföring. Dessa, som skola, hvar inom sin krets, vaka öfver lärans renhet, 208 Den il Mars e. m. och rigtiga meddelande, öfver folk-skolorna, hvilka förnämligast äro att anse såsom en förberedelse till den stora mängdens religions-undervisning, öfver kyrkotukt, och förvaltningen af kyrkans medel, äro sjelfva utan upsigt.