Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har långt f. d. tagit mig friheten anmärka olämpligheten af någon slags betydligare krigsmateriels befintlighet i Stockholm; Som jag f. n. äfven anser vara den minst passande station för en flotta af hvilken natur som helst. Att för Bankens metalliska valutor i förväg bestämmes en tillflyktsort, är äfven en naturlig åtgärd, som ej till behofvets stund bör upskjutas. Att landets Konung och Regeringspersonal aflägsnar sig från Stockholm, så snart kriget hotar att beträda Sveriges område, är en åtgärd, som nödvändigt måste komma att ega rum. Klokheten bjuder att redan i förväg hafva bestämt den ort der Styrelsen för sådan händelse kan taga sitt säte; så att förflyttningen för nationen icke blifver någon öfverraskning utan en naturlig åtgärd, af hela allmänheten förutsedd. Jag tillåter mig härvid anföra ett litet utdrag utur Philosophie de la guerre Paris 1839. ”De stora Europeiska Staternas Hufvudstäder hafva, efter hvarandra, under våra liders krig fallit uti fiendtliga Arméers händer, med undantag af London, Petersburg, Stockholm och Constantinopel; men de tre första af dessa Hufvudstäder, äro på sitt sätt otillgängliga för Arméer, och endast politiken hindrade Rys - Den 24 Januari. 93 sar och Egyptier, att bemästra sig af den fjerde: de förstnämnda 1829, de sistnämnda 1833." "Det lönar således mödan, att undersöka, hvilken rol llufvudstäderna i framtiden komma att intaga, och om de böra befästas? Denna frågas lösning, är enklare är den vid första anblicken visar sig.» »Hufvudstädernas vigt innefattas under fyra särskilda synpunkter, nemi.: i afseende å deras befolkning, deras rikedom, den större eller mindre moraliska inflytelse, som deras bibehållande utöfvar på folkets anda: men framför allt ifrån Styrelsens säte uti dem.» »Alt en Hufvudstad är säte för Styrelsen blifver aldrig en grundad anledn. för dess befästande, emedan denna Styrelse bör aflägsna sig då fienden nalkas dess Residens; ty man fordrar tvifvelsutan icke, att hon bör der låta innesluta sig.
Det är emellertid, som nämnts, detta slag af kvinnor, som ofta gälla för att vara härsklystna, dessa som äro för stolta och ärliga att använda finter och knep för att inverka på mannen. Dessa hvilkas aktning för maken rent af skulle lida afbräek, o m de trodde sig kunna påverka honom på ett område, där hustrun icke borde kunna göra det. De verkligt maktägande, regerande fruarna äro således att söka bland de » sant kvinnliga », undfallande hustrurna, dessa, som aldrig bruka yara påstående eller visa stark vilja. Ett mjukt behag och ett b ö j - ligt sinne i all ära! Men ofta torde nog dessa små fruar äfven utöfva sin makt i kraft af en mycket invecklad äktenskaplig strategi. Säkerligen skulle det förete en ganska bizarr och egendomlig anblick att få skåda in i denna äktenskapliga arsenal af små knep och finter, omvägar och komedier, skenbar undergifvenhet och smicker för manlig fåfänga, i hvilken många af dessa små hustrur med fältherretalang förse sig till täflingen. Ofta manövrerar en sådan hustru den äktenskapliga farkosten med öfverlägsen talang, lätt och naturligt och till båda kontrahenternas ömsesidiga trefnad och fromma; ty omedvetet tycker mannen egentligen ej 219 illa o m detta sätt och denna » behandling ». Och är han än medveten om den äktenskapliga taktik, för hvilken han är föremål, finner han den knappast motbjudande eller nedsättande; om detta nu beror på den näpna behagfullhet, i hvilken den kvinnliga förslagenheten gärna framträder, eller på den manliga svagheten att få synas som herre och härskare, antingen han är det eller e j. Visst är emellertid, att mannen ofta lättare påverkas af just sådana små knep än af en allvarlig önskan, ett vädjande från hustruns sida. Och visst är, att han mången gång bringas att glömma — hvad en sådan hustru vanligen alldeles saknar känsla för • — hvar gränsen för hustruns inflytande öfver mannen bör finnas, och låter det sträcka sig in på området för hans offentliga verksamhet. Att det verkligen ligger något berättigadt i påståendet, att listen är den svagares rättmätiga vapen, synes emellertid framgå däraf, att en dylik knipslug taktik icke åstadkommer mera depravation inom äktenskapen, än den gör.
Fortsattes föredragningen af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, 32 29, i anledning af motioner om ändring eller omarbetande dels af Landtmäteri-instruklionen, dels af Skiftes-stadgan och dels af Arfvodes-taxan för landtmäteriförrältningar, dervid punkterna 7, afstyrkande Herr Grefve Anckarsvärds motion derom, att Skiftes-stadgan borde innehålla, hvilka pröfningar i afseende å gammal kartas duglighet skulle af landtmätaren förrättas, och att resultatet af undersökningen fullständigt uti protokollet upptoges; 8, deruti Utskottet afstyrkt bifall till Herr Lagergrens motion om tillägg af en 8:te § i 7:de Kap. Skiftes-stadgan; 9, innefattande likaledes afstyrkan af Herr Lagergrens motion om tillägg af ytterligare en 6:te § i 7:de Kap. Skiftes-stadgan; och 11, med afstyrkan af bifall till en af /{. F. Gross väckt motion om tillagg vid 13:de Kap. 3:dje § Skiltes-stadgan. biföllos; hvaremot 10:de punkten, innefattande tillstyrkan, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att lista, 2:dra, 3:dje och 5:te §§ i 8:de Kap. Skiftes-stadgan kunde erhålla af Utskottet föreslagen förändrad lydelse, af slogs; samt 12:te punkten, deruti Utskottet afstyrkt bifall till en likaledes af R. F. Gross väckt motion om förändrad lydelse af 6:te § i 13:de Kap. Skiftes-stadgan, återremitterades, och skulle de emot samma punkt gjorda anmärkningar jemväl till Utskottet öfverlemnas.
Nio 41, lades till handtingarne; och hvad angår 3 och 4 punkterna i nvssherörde Betänkande, af hvilka Preste-Slåndet afslagit den förra och ansett den sednare till följd deraf haf\a förfallit, vidblef Ståndet detta sitt beslut och afslog äfvenledes Utskottets bär framställda förändrade förslag. N:o 46, i anledning af Riks-Siåndens beslut öfver Utlåtandet Nio 42. Lades till handlingarne. Nio 47, i anledning af Rikets Ständers beslut öfver Utlåtandet N:o 43. Utskottets i afseende på 120 § Banko-reglementet gjorda hemställan hifölls, och ansågs detta Memorial i öfrigt ej erfordra annan åtgärd, än att läggas lill handlingarne. Den 23 och 29 Juli. Frän Vallojl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Iitskottets Utlåtande, Nio 181, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet Nio 67, angående regleringen af utgifterne linder Riks-statens andra Ilufvudtitel. Yttrandet i afseende å 1 :sta punkten, angående löneförhöjning för Högste Dom* stolens Ledamöter. J.ades lill handlingarne. Yttrandet i afseende å 5:te punkten, rörande lönereglering för Hohrätternes tjenstemän neli vaklbeljente, samt anslag dertill. Med uteslutande af det särskildt tillstyrkta reservations-anslaget å Sjutusen (7,000) R:dr, hvilket afslogs, blef Utskottets hemställan i öfrigt af Borgare-Ståndet bifallen. Yttrandet i afseende å ll:le puukten, angående beloppet af öfriga under andra Hufvudtiteln uppförda anslag. Dervid lät Ståndet bero. Sista framställningen, i afseende å öfriga punkter af Betänkandet, Nio 67. Lades till handlingarne.
Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 68. kopia 2:ne kaserner, hvilka vore omistliga, om inqvarleringen af tillfällig! i hufvudstadeii förlagda mindre trupp-afdelningar skulle af Slaten öfveriagas; hvarjemte Kollegium, med afseende pä bestämmandet af Stats-verkets bidrag till inqvarleringen i Stockholm, uppställt följande beräkning: inqvarteringsoch servis-utgifterna för Garnisons-regementena, återstående personalen af f. d. Lif-Drabant-korpsen undantagen, uppgå enligt Inqvarterings-kommissionens ofvanberörda uträkning, Tab. 3, till B:ko R.dr 64,376: 36. hvarifrån afgå inkomsterna af tolagen samt vågoch mätare-penningarna i medeltal med 37,307: — då således brista B:ko B:dr 27,069: 3 6. hvartill komma; för kasern-inrättningen . 2,845: — till särskilda utgifter i och för truppers inqvartering 150: — 0995- till aflöning åt tjenstemän i Kollegium samt expenser 2,000: — således tillhopa R:dr 32,064: 36. Såsom följd af hvad sålunda blifvit andraget har Kollegium slutligen förmält sig endast under här nedan upptagna vilkor våga i underdånighet tillstyrka
— Den utaf afdelningen föreslagne afgiften 28 sk. b:co, eller 42 sk. r:gs, är sålunda 6 sk. mer än arbetslön och tull för råämnet, och, enär utländningen väl också måste beräkna någon arbetskostnad på sin vara, så erfordrades för möjligheten af täflan, att denna skulle vara 4 sk. b:co mindre än intet. Det är troligt, alt uti intet annat land än Sverige 1 aln bomullslärft kan för hand väfvas emot den ringa arbetslönen af 2 sk. r:gs. Med en måttlig tull å garnet skulle troligen dessa väfnader snart kunna med fördel visa sig uti den utländska marknaden. Öfrige bomullsväfnader hafva jemväl af utskottet erhållit till 1 r:dr förhöjd afgift. Jag anhåller vördsamt om godkännande utaf afdelningens förslag, nemligen: Andra ej specificerade, färgade och ofärgade 28 sk. per skålpund. Tryckta eller pressade 36 » » » Shawlar, Sbawletter m. m 40 » » » Utskottets beslut att åsätta hitintills från ulförseltull fria oljekakor, sådan med 5 sk. per lispund, kan jag icke godkänna. Våra oljeslagerier hafva på sednare åren så betydligt förkofrat sig, så att införseln som år 1842 utgjorde circa 100,000 kannor lin& rofolja, 1846 endast belöpte sig till circa 24,000 kannor, samt torde helt och hållet upphöra. Men då blir det också lika nödvändigt, som rättvist, att oljeslagarne få, utan binder af prohibitionel tull, taga för sina oljekakor hvad de äro värde. Att dessa utgöra ett nyttigt födoämne för våra boskapskreatur, borde heldre vara en orsak till ett högre, än, som nu med utförsellullen afses, lägre Jiih. Ull B. St. Om våra jordbrukare vilja gagna detta näringsmedel åt sin boskap, så böra de ock derföre betala lika pris, som exportören kan erbjuda.
Kongl. Majit, som 1839 låtit nedsätta en kommitté, »för tulltaxans öfverseende och granskning», öfverlernnade lill 1840 års Ständer nämnde kommittés betänkande, hvaruti som hufvudgrund antagits en oinskränkt handelsfrihet, med det förklarande, att Kongl. Maj:!, i öfverensstämmelse med de af kommitterade uppgifne hufvudgrunder för tulltaxe-regleringen, för dess del ansåge binder ej böra vidare möta, för det sedan år 1823 allt mer och mer fränträdda så kallade förbuds-systemets definitiva upphörande. Uti nådig proposition till Rikets Ständer 1847 förklarade Kongl. Majit sig anse tiden vara inne för en »mera fullständig tillämpning af de till handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren godkända» och då varande Bevillnings—utskott utarbetade, i nära Öfverensstämmelse med den nådiga propositionen ett tulltaxeförslag, utan något förhud emot varors ineller utförsel. Häraf synes således, att landets regering och dess representation eller begge statsmakterne redan från längre, ehuru tyvärr! skiljda tider tillbaka, antagit och proklamerat oinskränkt handelsfrihet och då nuvarande Bevillnings-utskott äfven vid — blifvit samma princip eller hufvudgrund, sä tillåter jag mig visst icke betvifla, alt Rikets Höglotligc Ständer, för sin del, äfven nu skola erkänna nyttan och nödvändigheten utaf borttagandet af de hitintills gällande, för industri och moralitet skadligt inverkande förbuden och således i detta fall godkänna Utskottets förslag; men då Utskottet dels bibehållit flera i nuvarande tulltaxa åsätta, öfver måttan höga, tullbestämmelser, och dels i utbyte mot förhud eiler vid förändring af förtullningssätt från värde till vigt, föreslagit alltför boga lullsatser, så nödgas jag deremot nedlägga min vördsamma reservation. All erfarenhet vitsordar, att för högt åsatte tullbestämmelser, långt ifrån att inbringa staten en påräknad inkomst och skydda den inhemska produktionen, i sina verkningar medföra raka motsatsen.
Man skulle härutaf lätteligen kunna draga dea slutsatts att förra Riksens Ständer genom formeligt Contract med Kongl. Andra LifGardesRegementet förbundit s:g till den ifrågavarande Casernebyggnaden ; som jag likväl icke tror förhållandet vara sådant, så får det förlåtas mig, om jag icke anser mig kunna tillstyrka fortfarandet af en utgift , den jag icke finner påkallad af högsta nödvändighet, och detta under en tidpunkt af verklig förlägenhet, huru utvägar skola finnas till de mera trängande Statsbehofvens fyllande. Jag röstar således i denna del, likasom förra gången Betänkandet förevar, endast för så stort anslag, som erfordras att intill nästa Riksdag uppföra en sådan byggnad, som i och för detta ändamål för Kongl. Andra LifGardet sedan sista Riksdag blifvit uppförd. Jag fortfar äfven uti mitt påstående, att ingen löneförhöjning för Chefskapet vid Östgötha LifGrenadierRegementet måtte beviljas, och torde det äfven härvid tillåtas mig, att anmärka, huru den anledning till beviljandet af denna löneförhöjning, man velat hämta ifrån Chefskapet vid Nerikes Regemente, vid en noggran undersökning skulle visa sig, icke vara af ett lika förhållande , då den nuvarande Chefslönen vid Nerikes Regemente blott är en af de mindre förmonlige Majorslöner i Arméen, men deremot den ifrågavarande LifGrenadierRegementets Chefslönen är en gammal ÖfversteLieutenantslndelning. Som jag hoppas att en ali - i5a Den 18 September f. m? män Lönereglering för Arméen icke måtte va Jag tillstyrker sålunda äfven i denna del afslag å Betänkandet. Sedan Tredje HufvudTiteln förra gången förevar, har genom en Nådig skrifvelse en ytterligare förstärkning för denna titel blifvit äskad. J»g utbeder mig först och främst, att såsom i min tanka anmärkningsvärdt få framställa, att detta nya behof, är ifrån GeneralAdjutanten för Arméen, och icke ifrån StatsSecreteraren för Krigsärenderne till Kongl. Majtt framstäldt.
Den rättighet wi begära är ingen annan än den, som alltid bör ätfölja en skattskyldig jord och handtering; märt upsät är at gagna det allmänna, ej at undandraga ost inedwrrka til fyllandet af Statens behof; men böra wäl wi, mer än andra, sakna r,-pi'L8LM-iutLr, sorn haf>va at bewaka wärt beständ? Wär undergäng kunde betydligen bidraga til det allmännas. Med den frimodighet som tilhör frie Swenffe Män, är säledes denna pä rättwisa och billighet grundade, önskan framstäld. Och anhälla wi ödmjukt at det Höglofl. Ridderskapet och Adeln täcktes samnra wär ödmjuka begäran hos rosxective öfrige Gtänden anmäla^ Och hyse wi til de Herrar och Män, som nu hedras med det wigtiga kall af en ny con8tittnion8 utarbetande, det wälgrundade förtroende, at de dä frägan wackes,. ej kunna underläta at ådagalägga sä wäl möjligheten somnödwändigheten af Ständspersonernes införande til den störa föreningspunkten af allmänt bemödande för Fäderneslandets widmaktbällande, samt til de öfwerläggningar som dit höra. Wi lefwa ännu i den glada förhoppning, at denna wär anmälan afMkets Högloft. Ständer med wälhehag anses.— Ja, behöfde et prsMäicLt sökas wid detta wärt andragne äligggflde; sä Z12 Den 3o Maj. sä kunna wi äberopa, at Fahlu Bergslag, som egenteligen utgöres af et Bolag Ståndspersoner, redan åtnjuter den rättigheten, at genom LepreseriiLnt bewaka de§ enskilta och allmänna Riksdags-angelägenheter. Stockholm d. 19 Maj 1L09. g. L. 6ran8c!iou§ , l^ils klitariäer , 8. L. Qe^er, Lo8ckell, Normers, g. L.
Här har många gånger, såsom motiv för det beslut R. o. Ad. borde fatta, blifvit anmäldt, huru frågan i de öfriga Stånden aflupit. När sålunda i grundlagsfrågor upplyses, att ett Stånd afslagit Utsk:s betänk., eller att ett Stånd afgjort frågan annorlunda än de öfriga, så anser R. o. Ad. frågan vara afgjord. Men detta sätt att åberopa de öfriga Ståndens beslut är i min tanka oriktigt; ty det åtei’står ännu en utväg att få frågan afgjord och bifallen, äfven om den af något Stånd skulle vara afslagen, den nemligen, att inbjuda det Stånd, som varit af skiljaktig mening, att instämma i de öfrigas beslut. En sådan inbjudning har ofta ägt rum, och frågor hafva derigenom blifvit på ett motsatt sätt afgjorda. Hr von Troil: Jag har icke haft lyckan blifva öfvertygad af de skäl, Frih. Cederström anfört för afslag å §. Det är visserligen sannt, att lagstiftaren sökt förekomma förhastade beslut genom föreskriften, att målen skola tillUtskrs behandling öfverlemnas; men detta ändamål synes vara vunnet genom första remissen; ty att ånyo, för att få ytterligare betänketid, göra en remiss, tror jag, att riksdagens ganska knappa tid icke borde tillåta. Man har visserligen sagt, att om det vore tillåtet att, utan föregången återremiss, med förändringar antaga ett betänk., skulle det kunna hända, synnerligast om fä ledamöter tillstädesvoro, att förändringar tillkomme på grund af obehöriga anmärkningar. Men jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, att förhållandet blir enahanda, då betänk, efter återrenxissen förekommer, så att, om man ville consequent förekomma sådant, borde det föreskrifvas, att betänk, skulle återremitteras, intilldess detsamma från Utsk. återkomme sådant, att det i sin helhet kunde antagas eller förkastas. Då en sådan föreskrift icke finnes, ser jag ingen större våda att med förändringar antaga ett betänk., då det första gången förekommer, än efter återremissen; och jag fårderföre anhålla om propos. till antagande af förslaget. De nu föredragna förslag till nytt mom. i 49 §•
Att jag icke vill medgifva Discontdf ing på hypothek af främmande varor och produkter, är en följd af min önskan, att så vidt möjdHgt är, hämma deras införande och förbrukning; orh af min öfvertygelse, att Sveriges Rörelse-capitaf bitr användas till understöd för Sveriges inre Fländel och Näringar, men ej att framkalla den utländska industrien till en täflan sorn skulle Un dergräfva vår egen. Med hänsigt lill det sistnämnda, har jag förut yttrat min tanke örn föremålet för det nyligen stiftade Östersjö Compagniet, och jag tror mig i afseende på det ämne, hvarom här nu egentligen är fråga, endast böra til lägga, att om en Man, af denna så aktningsvärda, och så ofta förgätna Medborgare-klas;», sorn irted egna händer brukar egen jord; om en sådan Man sage sin Bränvins-brannings-rättighet hämmad, under det Ilandet cfversvämmndes af främmande bränvin; om han saknade tillfälle, att, äfvea till underpris, föryttra sin Spannemål, under det Rikets hamnar oupphörligen uppfylldes med Din äo Juni'. Sned utländsk; om han satt i nödvändighet att i DtSconten söka ett låne-biträde, sage detta sig förnekadt, emedan Fåne tillgångarne blifvit med. Sågne till försträckningar åt irnporteurer, på hypothek af främmande bränvin och andra produkter; och om han, detta allt oaktadt, kämpande med sitt oblida öde, framställer sorn en önskan hvad han kunde yrka sorn en rätt; om han tned uttrycket af sin klagan förenar Uttrycket af sitt hopp; om ändteligen den förra med värma utgjuter sig öfver lidens händelser, medan den sednare med tillförsigt fäster sig vid en vis och fade lig styrelse; så finnes hos denna Man, så finnes hos den Folk klass, sorn tänker sorn han tänker, som lider sorn hän lider, som klagar sorn han klagar, och sorn hoppas som han hoppas, ett medborgerligt sinne, hvars styrka och uthärdande kraft förtjenar att bevaras för högre ändamål än blott det blinda och overksamma tålamodets.
Vak ' Fröken Vestman hade en stark kroppskonstitution, men det allt för trägna, ansträngande arbetet bröt småninom hennes krafter, och hon var under den senaste tiden sällan riktigt frisk. Den sorg, som träffade henne,då henDes ende bror, den äfvenledes rikt begåfvade kommendörkapten Vestman, i fjor afled, torde ock hafva mycket bidragit till att minska hennes spänstighet och lifskraft. Några dagar före sin död lemnade hon den sjukbädd, där en svårare lunginflammation länge hållit henne, och började åter arbeta som lärarinna, men mattigheten och ett gammalt hjärtlidande, som blifvit förvärradt genom den sjukdom, hvilken nyss hemsökt henne, tvingade henne snart att afstå därifrån. Hon afled den 18 sistl. februari. Slit, liksom Simson, fängselbanden, Då jordfästningen den 26 i samma månad förrättades i Fredrikskyrkan, var det rymliga templet fyldt af sörjande af alla samhällsklasser och åldrar. Kistan var prydd endast med ett kors af grönt och en myrtenkrona, emedan fröken V., till fattiga sjukes förmån, undanbedt sig alla kransar och blommor. Men många tårar fälldes vid denna begrafningsakt, och dessa lände den hädangångna till större heder, tolkade bättre saknaden och sorgen hos hennes församlade kamrater, lärjungar och andra talrika vänner, än de grannaste blomsterprydnader på kistlocket skulle förmått. Ldh. Som slumren än i vinternatt! 5Y " månde drömmens bindel falla, Jy nu är dagens välde satt. Quds ande blåser öfver landen ~€&gt;n stormens il kring världens hörn. jjlif fri och stark som himlens örn. Vak ' upp, .3 sorgcslagnc dårar, Som vanken mellan gr af var om-, 3 skumma ögon, hvilkas tårar ' fiorlskvmitc, huru våren korn; 3 grubblare, som styrden färden Dviot vilse mål på vilsen fot — T ' ak ' upp! Se född på nytt är världen Jfär är ett under, tag emot! 3 skolen alle.
Utskottet får, i anledning häraf, erinra, att Utskottet icke föreslagit Presidents-embetets indragning, utan endast, i likhet med hvad Rikets senast försandade Ständer äfven beslutat, funnit någon serskild lön på stat för detta embete icke numera än tillförne erfordras, i följd hvaraf, och då intet giltigt skäl uppgifvits för det yrkade uppförandet på stat af spanmäl under lönerne, Utskottet anser sig böra vidblifva sitt i denna punkt afgifna, af tvänne Riks-Stånd bifallna, Utlåtande. o.: dr a punkten, angående anslaget till Kongl. Kr igs-Hof-Rätten, bifallen af Borgare-Ståndet, har, af de öfriga Irenne Riks-Stånden blifvit återremitterad, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, under åberopande ej mindre af det redan i allmänhet anförde skäl, att Stats-Utskottet ej skulle ega att, utan serskild väckt motion, tillstyrka Rikets Ständer, åtgärders vidtagande, och att ej detta Utskott, utan Lageller Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, bordt behandla ifrågavarande ärende, än äfven af den omständigheten, att de allmänna Domstolarne ej syntes vara behörige att döma uti disciplinära och militäriska tjenstgörings-mål, och att indragning af Kongl. Krigs-Hof-Rätten, som ej kunde ega rum annorlunda, än i förening meden Grundlags-förändring i de punkter, der denna Domstol omförmäles, i alla fall icke borde komma i fråga, så länge Krigs-Domstolar i första instansen finnas och ej, utan våda för armeens disciplin, torde kunna afskaffas; och af Bonde-Ståndet_, på grund af den anmärkning, att, då Kongl. Krigs-IIofRätten ansågs kunna upphöra, Utskottet bordt uppföra dess nuvarande anslag å allmänna Indragnings-staten.