Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ej nog dermed, att nian pä detta sätt skulle i sjelfva verket utdela tryckfrihetsstraff, utan att döma öfver tryckfrihetsbrott. Man skulle derjemte hafva öppet att säga — och man underlåter ej alt säga det — att straffet för tryckfrihetsbrott, der sådant verkligen är begånget, ännu återstår. Den straffade skall nu först lagligen tilltalas och, i händelse han då finnes saker, dömas till nytt straff för hvad redan en gång är beslraffadt. Det är icke på detta sätt, som dubbelt straff lagligen kan träffa ett och samma brott, utan antingen sker detta i en enda dom, genom tillämpning af ett eller flera lagstadganden, i hvilka de särskilda straffen åro samfälldt för brottet bestämda, såsom när kroppsplikt eller böter gemensamt med fästningarbele drabba en och samma missgerning, eller ock åtföljes det i lag utsatta allmänna straffet af en särskild påföljd, härrörande från förbrytarens samhällsställning, men icke af den beskaffenhet, att dess ådömande tillkommer den allmänna domstolen, såsom när en tjensteman är af allmän domstol fälld till så svår bestraffning, att han ej kan i tjenst qvarblifva, men tjenstens förlust dock icke får af den allmänna domstolen åläggas, utan mäste öfverlemnas till den rätt, hvarunder hans tjenstfel hörer. I dessa fall beror det icke af tillfällighet eller välbehag, huruvida båda straffen skola tillämpas, eller ettdera genom brist af åtal kunna uteblifva, utan hvartdera straffet är en nödvändig följd af ett och samma iital, och intetdera straffet kan utan det andra ega rum. I stället har bär Consist. Academicum ädömt det s. k. sedestraffet alldeles oberoende af det ansvar, som lagligen kan linnas böra drabba tryckfrihetsbrottet, om och när detta åtalas inför den domstol, som dermed eger befattning. Consist. har funnit det genom en tryckt skrifts utspridande föröfvade oskick innefatta olydnad mot universitetets lagar och icke anstå en af dess lärjungar — välförståendes i händelse skriften i och för sig var straffbar — och Consist. har trott sig kunna bestraffa denna oordning, utan förfång af tryckfrihetsdomstolens rätt att derefter pröfva huruvida den straffbarhet i skriften var verklig eller ej, som nu förutsattes.
Han uppdrog deruti en historik af hvad i den vigtiga frågan tillförene förekommit; — han visade, att förberörde två Chefers skäl för den ånyo ifrågakomna föreningen, voro till en högst betydlig del desamma, som hail sjelf längesedan och vid flera tillfällen anfört till stöd för sin, med deras åsigter öfverensstämmande och af honom aldrig öfvergifna mening: — han anförde ytterligare, skäl för svårigheten, att väl besätta de blifvande Rekognoscörs-tjensterna, med mindre de dertill föreslagna arfvodena högst betydligt ökades, men hvilket lian ansåg orimligt, då sådant, på sätt Chefen för Topografiska korpsen uppgifvit och af skäl, hvilka Ufverdirektören närmare utvecklade, ej hehöfdes om det ekonomiska karteverkets bearbetande öfverlemnades till nämnda korps, och han ådagalade, huruledes General-Landtmäteri-kontorets göromål redan då högst betydligt ökats, men att dess ringa tjenstemanna-personal vore oförändrad o. s. v. Sä stod saken, då Landshöfdingen P. fl. Widmark den 31 Januari 1859 inkom till Chefen för Kongl. Civil-departementet med ett vidlyftigt “yttrande i sockenkarteverksfrågan” åtföljdt af en ”promemoria aflemnad till en ledamot af Stat-Utskottet,” allt hufvudsakligen innehållande, att Förste, Andre och Yice-kommissions-iandtmätare borde befrias från skyldigheten, att upprätta socken-kartor och beskrifningar; — ”att det vore mindre vål betänkt och misshushållning med Statens medel,” att i rikets södra och mellersta provinser utarbeta sockenkartor annorlunda, än att Topografiska korpsen å sina special-kartor insatte ekonomiska, och statistiska detaljer, hvaremot i de 6 nordligaste lånen socknekartor borde med all kraft upprättas under inseende af Länsstyrelserna samt Afvittrings-styresmännen. Häröfver hördes Chefen för Topografiska korpsen.
— Är 180Z, om jag rätt minncS, upkäckkcs pä 45 till 50 famnars djup igenom Jordbäret (som beständigt warit nyttjadt till detta ändamäl och an i dag fvrtfarcr) ett Kol-Lager af 47 till 51 tnms tjocklek, bcstäcndc af sämre och bättre Kol, men dock ganska arbctswärde, alldenstund de fullgoda Kolen hälla 18 till 2g tums tjocklek och deröfwcr. — Man började dä genast att derstädes sänka Schackt och bygga Eld« och Lllft-machincr, samt Boningshus för Betjening och Bruksfolk, anlägga wägar till Hamnen, som endast är x-.dels Mil derifrän, gräfwa Eanalcr, som till en del gä under jorden, bygga Broar med mera. — Sädant war tilständct, dä man 1826 blef förwissad, att wattuloppet till dessa Grufwor war sä starkt, akt oagtadt z:ne stora Eld, och Luft-machiner worå i full gäng, hwilka tillsammans ägde öfwer iso Hästars kraft, kunde wattnet icke undanhällaS, sä wida icke ännu 2:ne stora dy, lika Machiner skulle byggas, hwilkas kostnad, jemte Schackt-sänkningar, Husbyggnader och en hop andra saker, skulle upgä till nära 150,000 N:drs B:co kostnad. Jntercssentcrna, som dä redan nedlagt nära Trehundrade Femtio Tusende R:dr Banco i detta företag samt allt hwad wcrkets afkastning för försälde nplagne Kol renderat till ben tiden, sägo sig sä mycket mera nödgade att ätcrgä till de gamla Grufwornas bearbetande, som omständigheterna tycktes tilkännagifwa, att oroligheterna i Europa tycktes närma sig till Norden, hwarmedclst man icke kunde förese de wcrkningar, som 1070 Den M September. som sädant förhällande ffttlle hofwa pä Kol-Gnifwans rörelse.
Detta Utskott hör ock sedermera endast för anteckningar sammanträda en half timma före hvarje utsatt Plenum. Ej må någon af Riddarhusets Tjenstemän, utan RiddarhusUtskottets samtycke, till någon eli o det vara må, Pollet utgifva, vid ansvar efter Ståndets bepröfvande; hörandes i öfrigt noga tillses, att den sorn Pollef ordenteligen er« håller, afven genast och ofelbart varder i uppropslistan antecknad Ej må någon till anteckning anmälas, som sig vid Riksdagen icke personligen infunnit eller Pollet för honom utpifvas. § 16. Häfver ättemän i Svarar mot 6 §, behörig ordning antecknad blifvit, äge i sådant fall hufvudman rättighet, att i grund af be-< 256 Den 18 Augusti e. m. horig Fullmagt, Säte för annan ätt intaga. Har hufvudman Fullmagt utgifvit, vare han för den Riksdagen skil jd från utöfning af sin Riksdagsinanna rätt, utom i deri händelse, att Fullmägtig sin rätt förlorat, elier ock Utrikes rest, eller sin Pollet till RiddarhusUtskottet återlemna!:. Dör under påstående Riksdag hufvudman, som fullmagt utgifvit , Janme fullmägtig det säte han på grund deraf innehaft. Biifver under påstående Riksdag Fullmägtig ge - nom hufvudmannens afgång, sjelf hufvudman, intage han säte för sin egen ätt, utan att skil. jas från sin befattning såsom Elector, Utskotts eller Nämnds Ledariiot, §• »7. Den hvilken första Svarar mot 16 och gången såsomRiksdags. 5 §. §, man Den 18 .Augusti e. m. man sig anmäler, åligge, att om sin ålder, i fall sådant äskas, uppte bevis genom Utdrag af Kyrkoboken ifrån den församling, der han född är. Finnes ej Kyrkobok, galle då bevis af någon Konungens Embetsman i orten.
Vådan af att rikets ungdom, som i folkskolorne skola undervisas och, enligt riksdags-berättelsen utgör ett antal af 436,678 lemnäs utan tillbörlig upsigt och religionsvård är för stor för att vi skulle kunna med odelad tillfredsställelse emottaga berörde budskap om den talrika och påbjudna utvandringen ur föräldrahuset till folkskolan. För min ringa del anser jag R. St:r icke kunna på ett värdigare sätt emottaga och behjerta budskapet än att söka laga så att skolbarnen, en gäng intagna i skolan, icke der sakna hvad sorn för en god upjostran är oundgängligen nödigt. Enl. ofvan åberopade särskildta yttrande af en ledamot i komilén för styrelseverkens organisation borde det föreslagna coll. bestå af en president, lagfaren och lärd embetsman, men hvarken prest eller läkare, samt 3:ne ecclesiastika och 3:ne läkare-ledamöter. Jag lemnar föreningen med Sundhets-coll. derhän; hufvudsakligast är att i coll. inrymmes för religions-vården och undervisningen nitälskande personer och att någon från universiteten och elementarläroverken deri får säte och stämma. Till följd häraf och med ledning af ett förslag sorn sisth riksdag i ett Stats-råds-prot. var synligt, men hvaraf sedermera icke något afhörts *), får jag föreslå att en centralmyndighet under namn af Ecclesiastik-coll. eller något dylikt inrättas, bestående af en lagfaren ordf. en universitets-, en skole-lärare och 2:nc andra ledamöter deraf åtminstone en prest. *) Della prot. är af d. 9 Nov. 1847, bilagdt K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof 13 punkten Bil. N:o 5 sid. 105. 1 Sami. lista ald. af K. Skrif, och proposir. Att denna myndighet får sig updragen allmän tillsyn huru kyrkolag, akademiska konstitutioner, skolordning och folkskole-stadga öfver allt i riket iakttages, huru de till kyrkan, läroverken, folkskolorne derunder inbegripne, hörande egendomar, fonder och anslag vårdas samt för deras ändamål behörigen användas. Hr
Och då lindriga ari eststraff, efter hvad erfarenheten visat, ofta innefatta föga verksamma medel att hos en trög och trotsig natur framkalla nit, lydnad och ordning, har Kommittéen äfven ansett den svårare straffarten prygel böra tillåtas i den händelse någon, oaktadt undergånget arreststraff i dess högsta mätt, ej låter sig deraf rättas, utan ånyo beträdes med gröfre förseelser. 1 sammanhang härmed bör Kommittéen icke lemna oanmärkt, hurusom vid de indelta regementena, under det de äro förlagda på roten, i allmänhet saknas rum till arreststraffs verkställande. Så länge detta förhållande fortfar, kan således i ordningsmål ej ä manskapet tillämpas annan bestraffning än prygei. Kommittéens önskan och förslag att i möjligaste måtto inskränka detta sednare straffs användande skulle således komma att i väsendtlig män förfelas om nämnda hinder för arreststraffs verkställande ej varder undanröjdt. Enligt hvad Kommittéen inhemtat, har för detta ändamåls vinnande framställning blifvit gjord att uti länseller bäradsiängelserna anvisa vissa rum till begagnande af soldater, som undergå extrajudiciel bestraffning. Kommittéen tror dock, för sin del, denna utväg ej vara fullt lämplig. Om nemligen dylik bestraffning borde i nämnde fängelser verkställas, skulle ofta, genom deras aflägsenhet frän den straffskyldiges bostad, straffet för honom komma att ej obetydligt skärpas genom en besvärlig marche, kanske upptagande en längre tid, än hela det ålagda straffet. Den extrajudiciel bestraffningen betraktas ej nu och bör ej heller, såvidt den skali uppfylla sitt ändamål, betraktas såsom något kränkande eller vanhedrande straff, utan endast såsom en tillrättavisning för mindre felsteg, hvilka ej kunna hänföras till egentliga lagbrott. Den är af liknande beskafBih. lill B. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H. fenhet med den aga, en familjefader kan finna sig föranlåten tilldela sina barn elier tjenare.
Hammarsköld säger om förevarande poem, att ”det bildar icke en i stort componerad tafla, utan framställer en följd af laterna-magica-figurer; men med en slösande prakt af fantasi”. Omdömet är visserligen grundadt. Men ock – hvilken fantasi! och vi böra tillägga: hvilken känsla! Hörom här Inledningen: Han öppnas, grafvens port! De tröga gångjern knarra, Och lampans matta sken på svarta marmorn darra. Hur strömmar mörkrets flod! Hur nordan, sträf och snar, Vidt öfver nattens djup med stormars thordön far! Dess dunder ufvars läte bryter Och rofvet under vargen ryter, Och irrbloss hvina fram med blod i mina spår; Och jag – hur ödsligt! – jag på grifter vilse går. Så irrande den dräptes vålnad sväfvar, Der skogen som ett spöke står Och hemsk i vinterns svepning bäfvar. O marmor, stum och kall! du, i hvars hårda famn Jag högg, ack! späd ännu, en älskad Moders namn! Till dig i skuggors hem jag undan blixten ilar ... En son bör finna lugn, der modrens hufvud hvilar. Af ungdom, skönhet, dygd, se allt, hvad öfrigt är! I himlen danas då, hvad grafvens svalg förtär. Du, som med blommor strör den tistelväg jag tågar, O Hopp! o vällust af mitt lif! Min dunkla blick ej öfvergif; Han sig i evigheten vågar. Kring jordens dränkta klot den vilse dufvan far, Stum, ensam och förskräckt mot dödens afgrund bäfvar; Ack! för att rädda sig, ej gren, ej klyfta har: På ovisshetens haf jag så i töcknar sväfvar. Dock! detta stoft förgås Och, Gud! Du evig är. Hvem gjuter i mitt bröst ett brännande begär, Då öfver solens krets min tanke vigglik bastar? När jag i känslor sänkt för väsens Gud mig kastar, Om skuggan af hans ljus, dock ej förmätet, ber: Hvem höjer då min själ, och henne himlar ger? Ack! hvadan tårars flod, som mig i vällust dränker,
Mot en ringa afgift, kan man säkerligen ta påräkna ett sädant qvantum hos någon handlande, tom deraf manligen har förräd, e ler ock upköper man sjelf sikt behof utifrån, dä sädant tillätes, eller i goda är, och om Hösten, dä Len fcttngare jordbrukaren nödgas sälja sin säd för nedsatt pris, för att kunna betala sina kronoutskylder m. m., och dä Kronan disponera denna fpannemal, sa sker Vet troligen icke oftare, an dä brist och eli ökadt behof upjagal priser i allmänhet, och följakkeligcn markeqän. gen; och ffulle någon gäng, ränta va ett sadant ca. pirål, saknas, sa är>ättes det rikeligen, da Kronan nödgas anlita dessa fabrikanter, hwilket iikwäl bör kill, Dm 28 Nast - ti kännagifmas före den nfta Murs, pä det spannemakn t annar tall malie kanna anwändas i bänwin i ry dä anan ej behöfver deniainma, är Vet att formodr, art bränminsbränmngen sta'ä fortfara. De§a ty-igder -ala säieves enda,i lnngr pä sedliah. i.'» i allmänhet, ry okad tilgäng af bränniln, medförer större förtäring deraf, sami sylleri, och alla andra, d»raf ledande laster.
Upplästes ett isrän Stats Utskottet ingifwrL fä lydande: Wördsamt Memorial Zblond de anstalter, som wörö en följd af endel Ledamöters i Hemliga Utskottet wid i8OO ärs Riksdag ninska bemödande, och hwilka sedermera hade cn »välgörande rlgining för Landetallmänna hvshällning, bör ä wen räknas de rlMrsökningar, som hötios rörande beskaffenheten Den ro Januarit. 469 af Sala Grafwa, desi drift och Privilegier samt Vestas förhällande till en molswarauve alkastning för Staten och det Allmänna. Stats-Utffottet har hast under ögonen de förnämsta af de Handlingar, sam angä detta amne; och bland de wldlyftiga Ckrtftwäx ingar, iom i anledning deraf förefallit och hwitkos till olla delar noggranna ptöi.ing Utskottets tid ej medgifwit, har det t synnerhet fästat sin uppmä-.kfamhet wid den af i8v4 ärs Comilee gjorde under ökning och j förje deraf afglfne Betänkande, samt an ert rekultaterne deraf förtjena att med nägon liten förändring underkastas Riksens Ständers pröfning. En korrt teckning af Grufwans närwarande tillständ, dest afkastning och inkomster, ff ll till en böljan tjena att upplysa^ sä wäl hwad St ten erhällit som hwad den drföre uppoff at eiler kan hofwa att manta. Sala Grafwa, första ursprunget lill Bergshandteringen innom wäkt Fädernesland, ager ocksä derföre ett särdeles interesse, att den för Århundraden tillbaka vewarar minnet af Förfäders mödor och deras arbeten och tilltagsenhet.
Domkapitlets i skrifvelse af den 4:de dennes meddelade befallning, att inkomma med förklaring, rörande den af Rikets Ständers Revisorer i berättelsen angående granskning af statsverkets med flera allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, mot Malmö högre elementarläroverks räkenskaper för nämnda år gjorda anmärkning, »att verifikationer för utdelade premier till ett belopp af 360 R:dr 27 öre icke förefinnas», får jag vördsamligen meddela följande: Af premieoch fattigkassans räkenskap för nämnda år visar sig, att den 10:de Juni åt 21 lärjungar stipendier blifvit utdelade till ett belopp af R:dr 83: — åt stipendiati Malmrosiani tillsammans „ 85: 50. räntor af till medellöse ynglingar donerade kapitaler „ 91: 77. den 21 December, åt 34 lärjungar, stipendier till ett belopp af , 100: — Summa R:mt H:dr 360: 27. Häraf synes, att nämnde summa.icke utgått till premier utan till stipendier; och om det i allmänhet icke plär vara brukligt att qvittenser affordras almosetagare, så synes detta än mindre vid ifrågavarande fäll böra äga rum, helst en dylik garanti mot Rektors undansnillning af stipendiemedel icke blott vore i juridiskt afseende otillfredsställande, enär flertalet af de lärjungar, som erhålla fattigunderstöd, utgöres af minderårige barn, utan ock i pedagogiskt rent af förkastlig, såsom bidragande till lärjungarnes missaktning för en lärare, mot hvilken en dylik garanti kunnat anses behöflig. — 353 — Att emedlertid nämnda garanti, ehuru i annan form, verkligen förefinnes, torda af följande framställning rörande sättet för stipendiers disponerande vid detta läroverk, inhämtas.
Säd till Bränvin, som han har af nöden; meri med allsingen rättighet till Bränvins-försäljning uti Städerne. Då Rroöö - Bränneriet underhållas båda I 320 Den i 3 December'. Stockholm, Götheborg och Carlskrona, bör Inrätfningarne derstädes så utsträckas, att tillräckligt Bränvinsförråd tili nämnde Städers behof ständigt underhålles, mot ett nedsatt pris, utan afseende på någon behållen vinst, på det Landtmannen ej med uträkning må öfverskrida, sin endast till husbehof tillåtna rättighet. I Stockholm finnas flere Kronans tillhörige Bränneriet, hvilka till vinnande af ändamålet kunde säftas i gång3 då hushållen kunde bekomma, efter förr nyttjad beräkning, ett Stop Bränvin i Månaden, för hvarje Mantalsskrifven Person. En ännu större inskränkning af Brär,vinsförsäljning på allmänna Krogar och Näringsställen, torde äfven förekomma det sedeförderf, sorn ty värr, må hända, från dessa förföriska Samlingsställen, sig hufvudsakeligen utbreder. Snart skulle Medborgaren, med glädje erfara, det våra Åkerfält äro nog vidsträckta, och bördiga, för att lemna oss tillräckligt Spannmål, ja äfven förråder för de tider, då missväxter inträffa. Oaktadt Sveriges läge gör vårt Jordbruk mödosammare än andra Nationers, skulle likväl Svenska odlaren och arbeta en. om nyckterhet alltid understödde den aibetsdrift, sorn caracteriserar vår Nation, vinna större trefnad, samt Landets Söner allmänt nå det välstånd, sorn stämplar lyckliga Nationer. Jaä Den i 3 December. 321 Jag anhåller ödmjukast, att dessa mina tankar, yttrade utaf ren Fo terlands • känsla, må remitteras till Allmänna Besvärsoch Qecbnomie-Utskottet.
Kom så att gå förbi en liten » utställningstelefonstation », om jag så får kalla det. » Synd om de små fröknarna, som skola sitta där som andra utställningsföremål! » Sådant var mitt första intryck, hvilket icke hindrade mig att kasta en nyriken blick på det hela. Hvad telefonbordet var högt! Öfverst å detsamma sutto en rad klaffar, hvilka än en och än en annan lystes upp. Jag fattade icke riktigt ändamålet med klaffarna, såg endast, att telefonisterna oupphörligt måste observera dem och förundrade mig, att de unga flickornas ögon icke för länge se ' ri dragits upp i hårfästet. Ja, hade inte deras nackar varit så böjliga, som de voro, så vet ingen, hur saken aflupit. Hvad den ungdomen dock har för ett behag med sig I Se bara på den där nacken och hela det lilla hufvudet för resten, och där! — det något slags diadem, som glänser mig till mötes? Jag närmar mig ännu ett steg. Se så, på det burriga hufvudet hvila två sinsemellan förenade metallskållor! Ahal Den mycket omtalade telefonhjälmen! Alltså » Allmänna telefon »! Man måste medge, att den där » hjälmen » klär bra, men så skaffar den också sina bärarinnor hufvudvärk allt som oftast. Hörtelefonen, fästad vid hjälmen och satt i förbindelse med telefonbordet, kunde jag ej se, eftersom jag stod till höger om den tjänstgörande. » Men hvarför skulle flickorna ha de där telefonhjälmarne, om de alstra hufvudvärk? » hör jag nå- gon oinvigd fråga. Jo, för att ha båda händerna fria och hinna koppla så många samtal som möjligt. — Så spar man » folk », och detta åter gör penningbesparing. Därför! — Dock, detta var 1897. Möjligen äro de stygga hjälmarne numera bortlagda. Låtom oss hoppas det! ; Antingen det nu gäller enskilda bolags eller statens telefoninstitutioner, så vet hvar och en, som varit i tillfälle att på nära håll iakttaga telefonisternas arbete, att icke är det latmansgöra. Besynnerligt, men i våra dagar, då så mycket talas om frihet och mänskliga rättigheter, tillämpas likväl ofta nog det systemet att hopa så mycket arbete som möjligt på så få händer som möjligt.
Wid allt detta, ställe harr sig Lil efterrättelse gg. §. af RiddarhuS-Ordningen. 4:0 Riddarhus-rilcalen är derjäncke sä wäl Riddarhus - Lassan8, som de öfrig; under Riddarhus - OireÄionsns ward stående Lussors Ombudsman och åligger, at enligt hwad Utlun gs^Li-lementet innehåller bcwaka besia Laslors och lon6cr8 rätt, utföra de Rrltegängrr, four dermed gemenstap äga, bewaka Inteckningar och fordringar, utkräfwa Rentor och Intore8len, om de menli a samt gä RiddarhuSMireLlOQLN kilhanda nid ffurickista srägor, som der kunna upkomma och lil Letz Ullätande remitterar zto Derome aligger honom, at til werkställiget befordra, och, enär sä fordras, ivid behörigt ko nm beifra, hwad, dels genom Kongl. Bref och F fattningar, dels genom Rioderftapets och Adelns Beslut, kan wara lil StandetS och RrddarhuseiS basta stadgadt och föreflrifwet. LadcS pä Vordet. H g-ostige Riddcrstapek och Adeln ätftillheS klockan half lii Äaa om aftonen. Silvsrltvlxs. Lördagen, dm 7. Junii. klcnum klockan haij til io förmiddagen» ^)ans bxcellencHerr Greliven och LandtMarstaiken tilkänuagaf, ar Hans Kongl. Majit utsatt timan lil den stora vspurari mens emottagande r:l k ocka , 4 til s i morgon eftermiddag; hwarföre han nu lär upropa Ledamöterna af denna Ö?^uksrion, och anmodade dem, at p» Riddarhuset sanv las r morgon estermiddagen klocka» 4. UglLsies följande: UtöraA af ?rotocoUet, hållet hos Riksens Ständers banco - Utskott i Norrköping dcn Z.
St:rs Fullmägtigc uti Riksgälds-Contoiret aflemnat en Bolagets förbindelse, att, emot erhållande af detta bidrag, uti den af R. St:r stadgade ordning, och tillgodonjutande af de öfrige förmåner, R. St:r nu kunna behaga Bolaget förunna. Bolaget, a dest sida, rncd all noggranhet stall »ippfylla de willor, hwarunder R. St:r samma bidrag bewiljat; dertill iemwäl bör tilläggas Bolagets medgifvande, utan dest widare hörande, af den efwan förbehällnc intcckningssäkerhctcn; att sedan denna Bolagets förbindelse blifvit af Fullmägtigc i Riksgälds-Contoiret pröfvad och godkänd, bidraget, efter den af Canal-Directioncn nu meddelade uppgift, om ärliga behofvet för Canalarbctcts oafbrutna bästa gäng, mä frän Riksgälds-Contoiret utleuinas, enligt följande fördelning, nemligen: R:dr 3oo,ooo
Jag förenas mig med Friherre Cederström deruti, att tul - 98* Den 21 4(t gust i /, m. len bör vara högre på finare, ån på gröfre kläden. Införseln af ull och färg hit kostar lika mycket, som sjelfva klädet ifrån England. Då våra fabriker ännu ej kommit till den höjd , att de kunna tillverka hvad som erfordras för Rikets behof, och då den gröfre ullen hos oss mest användes till valmar , så är det mera vinst , att fabricera fina kläden. Herr Cederschiöld: Jag skulle knappt tro, att Commissklädes-tillverkningen är så dyr i Sverige, som den siste värde talaren synes tro, hälst Fabrikör Frisk någon gäng tillbudit sig , att lemna commisskläde blott för en skilling dyrare än det pris, hvartill Kronan erhöll det utifrån. Hvarföre detta anbnd icke •ntogl, känner jag ej. Grefve Cronhjelm förenade sig med Herr Cederschjöld. Herr af Wingård'. Jag tror, att 30 procents tull på kläden är tillräcklig, men förenar mig med dem , som önska en mindre tull pä commisskläden för artnéens behof. Friherre Cederström\ Jag anhåller få uppreps, hvad jag uti sista plenum yttrade, att nemligen framlidne Presidenten Edelcrantz uti en afhandling om sättet till commissklädes tillverkande gjort en jämförelse mellan det Sätt, som brukas här i Sverige, och det som begagnas i England. Commisskläden ti 11 ver^ Kas icke der pä fabriker, utan af enskifte, Ven 22 Augusti /. m, 933 och lemoas till fabrikeme för att erhålla appretur och färg, Då först kunna de lemnäs till ett så lågt pris. Vi kunna äfven komma dit , om denna tillverkning förflyttas till de provincer der grof ull finnes, såsom Öland och Gottland, hvilka äfven Presidenten Edelcrantz dertill föreslagit, men dertill fordras äfven , att spinnerier och karderier dit skola förflyttas, för att karda och spinna ullen före vätningen.