Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar det icke då nyttigt, att församligen skulle hafva rätt att begära en 4:de profpredikant, i stället lör att den nu måste låta sig nöjas med en af de tre på förslaget uppförda? Domkapitlet finner sig säkert föranlåtet att rätta sig efter församlingens önskningar, och sålunda skulle det för en lörsamling finnas någon möjlighet att såsom den 4:de få uppförd på förslaget just den person deri önskar, fastän han möjligen, om meriter och tjensteår beräknades, skulle blifva alla de öfriga sökande underlägsen. För min del kan jag derför icke fatta annat än att det är en verklig förbättring, som här är föreslagen — den erbjuder åtminstone en dylik liten församling någon möjlighet att få en person, som kan fylla sitt ansvarsfulla kall. Jag fortfar således i min anhållan om bifall. Frih. Armfelt: Det förefaller mig alldeles klart, att om konsistorium vid tillsättandet af de trenne förslagsrummen är bundet af vissa replor, så bör det äfven vara bundet af samma reglor vid tillkallandet af fjerde profpredikant. Vore det åter konsistorierna medgifvet att efter eget godtfinnande utan bestämda reglor uppföra 3 personer på förslag, då vore det fullkomligt konseqvent att vid tillkallandet af 4:de profpredikant låta domkapitlet hafva fritt val. För min del tror jag att den af Utsk:t föreslagna författning skulle medföra den verkan att pastoraterna endast komme att besättas af sådana prestman, som visste att tvinga sina åsigter till fullkomligaste öfverensstämmelse med konsistoriernas, då deremot med nu gällande befordringslagar man likväl kan hafva något hopp om sjelfständighet i lära och åsigter hos församlingarnas själasörjare. Jag fortfar derför i mitt yrkande. Gr. Sparre: 1 hufvudsaken är jag af samma mening som den föreg:de värde talaren och vill endast tillägga hvad jag förut nämnt, att om författningen ang:de upprättande af förslag till presterliga tjenster är felaktig, bör den rättas, men att bibehålla denna författning och stadga att utom de trenne personer, Den 29 September.
Ett hufvudvilkor för ett kraftigt försvar är derföre, att en fiende icke med en ringa styrka, hvars utrustande och öfverförande hvarken fordrar ansträngning eller tid, kan utföra något betydande; med ett ord, att han icke kan öfverrumpla oss, att ingen lätt sårbar punkt från början förlamar allt försvar. Ville man antaga, att vår granne finge tid till en längre förberedelse; att han, fullkomligt ostörd af Europa, finge vända sig mot Sverge; antages den ännu utomordentligare händelsen, att han anfölle Sverge i förening med en eller flere bundsförvandter, så kunde i sanning ingen ledning lemnäs till bestämmandet af den styrka, hvarmed vi skulle kunna anfallas. Men ingen stat är så mäktig, att han icke af flere andre tillsammans kunde betvingas, och det vore icke för något folk möjligt, att uppsätta och hålla i beredskap en så stor krigsmakt, att det för ett sådant fall kunde ega trygghet för sitt bestånd. Än mindre kan detta då för Sverge, som icke är någon af de mäktigare staterna, blifva görligt. I utomordentliga fall måste utomordentliga medel användas, och ett land, i hvilhet hvarje man erkännner såsom sin första medborgerliga pligt, att intill mannaålderns gräns ingå i ledet för 21 fäderneslandets räddning, ett folk, sålunda väpnadt af nödvärnet och stridande med förtviflan mod, låter sig dock icke lätt underkufvas. Imellertid må just här vara stället att grundlägga den allvarliga tanken, att den nämnda medborgerliga vapenpligtens utsträckning är för vårt lands försvar ett vilkor, som ej kan eftergifvas. En stor fördel tillkommer dessutom Sverge, hvilken icke här bör lemnäs oanmärkt, emedan den icke så litet kan lugna oss för farhågan af underlägsna krafter. Det är ganska sannt att bundsförvandters hjelp är oviss och aldrig bör med någon säkerhet antagas, men en bundsförvandt ega vi dock, som med säkerhet icke uteblifver, om han också skulle sex månader dröja — vintern. Ett anfall österifrån kan genom finska vikens sena islossning icke nå våra kuster förr än vid sommarens början.
Discont* Verkets ombud i Wermland uppdragit att gå i författning om egendomens försäljning, genom pålitligt ombud i Norrige, hvilket uppdrag Norrske Procuratorn C. Ström Lie sig åtagit; att egendomen, genom den sistnämndes försorg, omsider år 1843 blifvit försåld, dervid köpesumman lemnat en tillgång af 1,276 R:dr 2 sk. Banco, till afbetalning å Verkets fordran, hvilket belopp den 8 September samma år blifvit å länet affördt; samt att, genom denna afbetalning, jemte hvad för åren 183y till och med i843 influtit af Welins halfva lön, som utgjort 20 å 3o R:dr Banco årligen, hade ifrågavarande, såsom osäkert, efter 184 * års Revision inom linien förde lån, blifvit minskadt till dess nu återstående capital-belopp, utgörande 549 R:dr 19 sk. 1 rst. Banco. Med fästadt afseende å hvad utredt blifvit., och enär ej mindre sökanden, än äfven hans löftesmän, IVelin och Lampa, enligt vederbörandes intyg, funnits sakna andra tillgångar, än Welins ringa lön, uti hälften hvaraf Discont-Verket väl erhållit införsel, men hvilken obetydliga tillgång beror uppå Welins qvartadnande i tjensten, samt följaktligen med säkerhet kan antagas, att Verkets fordran hos gäldenärerne ej ens till återstående capilal-belopp skulle kunna genom ytterligare laga åtgärder uttagas, får Utskottet, 1 enlighet med hvad Discont-Directionen tillstyrkt, härigenom hemställa, att f. d. Bruks-idkaren W. L.
N:o 26, angående sårskildte Markegångars bestämmande för öfre och nedre Dalarne. Aj den 8 denries: N:o 49. I anledning af gjord motion om indragning af Minister-platser vid främmande Hof, utom i Petersburg och London samt Diplomatiske Årendernes besörjande i öfrigt af Chargé cTAffaires och Consuler. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsoch BancoUtskottens den 29 sistlidne Mars afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående dels förment oriktig tillämpning af hvad uti Reglementet för utredningen af för detta FilialDisconterne stadgas, i afseende på öfver-råntan ä förfallne lån i desse Disconter, dels ock på grund deraf yrkad rätt 444 Den 17 ripril e. m. lör gåldenårerne, att återfå hvad de i öfver-rånta skola för mycket utbetalt. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco. Utskottets den g dennes afgifne, samt den i4 derpå följde på bordet lagde, Memorial, i anledning af någre från Bankens FiscalsEriibete väckte frågor om ändring och undantag i några allmänna lagar och författningar, för betryggande af BancoVerkets säkerhet; blef samma Me. morial af Ridderskapet och Adeln till Lagutskottet remitteradt. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och gillades StatsBancosamt Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottens den 2:dra dennes afgifne, och den ii;te derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande N:o o5, rörande väckt fråga om bestämmande af allmänna grunder för ettStatshushållnings-systeme. Ut supra. S.D.
Jag torde derföre få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den af 04 Den 4 Maj e. m. alla 4 Stånden godkända § af brännvinsförfattningen, sorn innehåller tariffen för brännvinsbeskattningen och hvarest den mening förekommer, att de, som vilja begagna kortare bränningstid af 3 månader, beskattas till hälften af hvad tariffen innehåller, hvilket stadgande jag uppfattat så, att hvem som helst, utan afseende på pannerymden, kunde få begagna sig af rättigheten att bränna 3 eller 6 månader mot erläggande af hälften mindre skatt i förra fallet, än i det sednare. Nu har Utsk. föreslagit, att vi skulle ändra detta beslut, så att ägare af brännvinsredskap från 20 till 90 k:rs rymd skulle vara utestängda från rättigheten att bränna 3 månader mot erläggande af hälften af den i tariffen bestämda afgiften. Jag hemställer till 11. o. Ad:s eget bedömande, om detta icke är att upprifva eller ändra 'ett redan fattadt beslut. Det var af sådan anledn., jag ansåg betänk, böra återremitteras, första gången detsamma förevar; och är det af samma orsak, sorn jag nu anser det vara rättast af R. o. Ad. att, sedan initiativet dertill blifvit lemnadt genom BondeSt:s inbjudn., åter upptaga frågan och afslå det förslag till underd. skrifvelse, som R. o. Ad. biföll förra gången, frågan förevar. Jag anhåller om propos. derpå. Gr. von Fersen: Jag skall söka att vara så kort som möjligt. Jag har begärt ordet blott för att upplysa den siste värde talaren, att om förbållandet vore sådant, som han framställt detsamma, hade Bevilln.Utsk. begått en olaglighet genom förslaget, att endast vissa personer skulle få begagna sig af rättighetan att bränna 3:ne månader emot erläggande af halfva afgiften, sedan Stånden förut förklarat en slik rättighet tillkomma hvar och en; men att förslaget ingalunda innehåller en sådan mening skulle talaren hafva funnit, om han ej förbisett den lilla strophen: "i händelse husbehofsbrännerimedlen ej skulle uppgå till den af R. St. calculerade summan.*’
Majit ingifven skrift, — jemte förmälan, att bolaget genom kontrakt den 14 Mars 1857 med dåvarande arrendatorn af en torplägenhet, benämnd Ladugården, under Tredje Majors-bostället vid Andra Lif-Grenadier-regementet, Stufverum, i Lofta socken och Tjusts härad af Calmar län, samt belägen på den yttersta, nära intill Westerviks stad gränsande udden af boställets egor, betingat sig rättighet till en byggnadsplan för anläggande af en tändsticks-fabrik, men att bolaget blifvit uppsagdt till afflyttning den 14 Mars 1861, — i underdånighet anhållit, att, enär bolaget, som under förutsättning af en längre tids besittning af denna lägenhet, låtit med icke obetydliga kostnader derstädes uppföra åtskilliga byggnader, genom denna uppsägning skulle, derest icke ifrågavarande lägenhet kunde för framtiden blifva tändsticksfabrikens tillhörighet, försättas i nödvändighet att nedrifva husen och nedlägga fabriken samt afskeda arbetarne, bland hvilka befunno sig en mängd af Westerviks stads fattiga barn, E. K. Majit täcktes i Nåder tillåta att förenämnda för fabriken erforderliga byggnadsplan finge till bolaget upplåtas, antingen under ständigt arrende emot årlig afgift till boställsinnehafvaren eller ock med full eganderätt, antingen genom köp eller emot vederlag af jord från det bostället angränsande hemmanet Sandebo. Sedan E. K. Majits och Rikets Krigs-kollegium erhållit nådig befallning att, efter vederbörandes hörande, inkomma med utlåtande öfver nu ifrågavarande ansökning, har, enligt hvad E. K. Majit vidare behagat i nåder meddela, bemälda Kollegium jemte eget utlåtande i ämnet, tillika i underdånighet öfverlemnat yttrande af ej mindre Landshöfdinge-embetet i Calmar län än ock Chefs-embetet vid Andra Lif-Grenadier-regementet samt vederbörande indelningshafvare; och har af handlingarne i målet inhemtatsi 30 Expeditions-Uts/cottets Förslag till underd.
Filialbanker kunde betraktas såsom under-afdelningar af Rikets Ständers bank, borde deras på Riksbanken utställda assignationer, hvartill de af denna erhålla blanketter, lika med dem, sorn af låne-kontoren utfärdas, äfven behandlas på samma sätt, sorn de af låne-kontoren utfärdade assignationer; men att enär detta likväl för närvarande ej vöre fallet, emedan Filialbankernas assignationer icke emottagas i Bankens låné-kontor vid omsättning eller inbetalning af lån derstädes, professoren finge föreslå följande tillägg till mom. litt. i uti 21.1g af nu gällande Banko-reglemente: »dessa assignationer böra betraktas lika med de af BankoU/skuttets Utlåtande, N:o 20. 11 Iåne-kontoren utfärdade och sålunda af låne-kontoren vid omsättning eller inbetalning af lån emottagas.ff Banko-fullmäktige, till hvilkas utlåtande ifrågavarande motion blifvit öfverlemnad, hafva yttrat, att då Filialbank, enligt 211 § mom. litt. k i Bankoreglementet, endast erlägger 3 procent för de belopp, som lyftas å dess i Rikets Ständers bank egande kreditiv, och sålunda åtnjuter den förmån, att ränta å de på kreditivet dragna medel icke beräknas förr, än från och med den dag assignation i Riksbanken till inlösen företes; så och enär den af motionären föreslagna tillåtelse, hvilken, såsom blifvande af fördel egentligen för Filialbanker inom eller i närheten af de orter, hvarest låne-kontor linnas inrättade, följaktligen komme att gagna olika för olika Filialbanker, skulle icke allenast leda dertill, att ifrågavarande assignationer i stället att, såsom meningen varit, så fort som möjligt ingå till Riksbanken, blefve under jemförelsevis längre tid löpande i rörelsen, hvarigenom den obetydliga räntevinst Riksbanken å omförmälda kreditiv för närvarande erhåller, än vidare skulle förminskas, utan äfven ytterligare underlätta den, enligt Fullmäktiges åsigt, i så hög grad skadliga utvägen att kunna använda ett vid ena låne-inrättningen upptaget lån till omedelbar omsättning eller liqviderande af förfallen skuld vid den andra, utan att dessa inrättningars
I ani. af Ur von Hartmausdorflfs begäran om återremiss, anhåller jag att få fästa upmärksamheten der på, alt då BondeSt. f. n. icke fattat något beslut i ämnet, och detsamma vid upställning af voterings-proposm följaktligen icke kunnat tagas i betraktande, skulle, i fall R. o. Ad. nu återremitterar voterings-propos:n, men Utsk:n, .vid besvarandet af återremissen, tagit BondeSt:s dämera fattade beslut origtigt i öfvervägande, R. o. Ad. vara förment att få denna olaglighet afhulpen genom en återremiss, hvaremot, om R. o. Ad. afslår denne origtigt inkomne voterings-propos., R. o. Ad. har fria händer, att, sedan alla Stånden i ämnet fattat beslut, i fall den inkomne voterings-propos:n befinnes origtig och behöfver af Utsk:n ånyo behandlas, densamma återremittera, hvilken rättighet Ståndet skulle afhända sig genom att nu återremittera Betänk. Jag anser således rigtigast, att R. o. Ad. afslår voterings-proposm. Hr von Hartmansdorff: Om Ståndet nu ogillar omröstningsförslaget, men BondeSt. sedermera beslutar att det af Utsk:n nu afgifna omröstningsförslaget bör ånyo framställas; månne R. o. Ad. då hade gjort rätt alt på förhand afslå en volerings-propos. som Ståndet sedermera måste godkänna ? När saken är oafslutad, på sätt Gr:ne Lagerbjelke och Sparre erkänt: så hemställer jag om R. o. Ad. kan göra något annat, än återförvisa omröstningsförslaget. - , Frih. Raab, Adam Christian: Jag får anhålla om återremiss. För mig är det klart, att sedan 3 Stånd beslutat att åtgärder i och för skogarnes bättre vårdande böra vidtagas, kan frågan omöjligen anses förfallen. BondeSt. har, såsom Gr.
Jag skulle gerna se att del lägsta beloppet af obligationerna blefve 190 ' Den 19 April f. m. höjdt ända till 1000 r:dr b:co och tror alt della högre belopp icke skulle motverka ändamålet, utan tverlom vara ganska ändamålsenligt och uppfylla det ändamål jag afser. Jag anhåller om återremiss af den föredragna punkten. Hr von Hohenhausen: Då vid förra riksdagen besluten om maximibeloppen fattades inom Ulsk. och underställdes R. St. samt blefvo af dem godkända, så skedde det på grund af den då inträffade betänkliga ställningen af silfverfondens minskning och de kostnader, som ådrogos banken för att anskaffa silfver, ty inom BnnkoUlsk. hyste mången den tanka, alt belåningen på de exportabla effekterne, hvilkas snara utförsel vore fördelaktig för riket och synnerligast för banken, redan var allt för hög och derigenom möjliggjorde onyttigt uppskof med exporten, men maximum bestämdes likväl då till hvad erfarenheten gifvit vid banden om högsta behölliga belopp, och jag ber Hrr:ne fästa uppmärksamheten vid alt nu icke mindre än 2,532,000 r:dr b:co hafva legat obegagnade för detta ändamål. Dessutom hafva banko-fullmäktige rättighet ali ifrån andra fonder förflytta medel till denna särskilda fond, såsom äfven är i reservationerna anmärkt. Jag tror då alt hvad man under en lindrigare (ty den var dock icke räll svår) kris, ansåg för bankens säkerhet vara nödvändigt alt vidtaga, bör man nu vidhålla, när man emotser möjligheten af en vida svårare kris. Jag har icke förmärkt något enda af de skäl, som här blifvit framförda till låns upptagande mot obligationer, vara af beskaffenhet att kunna verka någon ändring i min öfvertygelse i detta fall, och om än Hrr:ne nu, genom att höja de obligationer, som vid upplåningen skulle ulgifvas, lill ett högre belopp, tro alt de skola mindre verka såsom utelöpande sedlar, så håfven J dock erkänt, att de hafva en sådan verkan. Antalet af riksbankens sedlar å 500 r:dr, som löpa i rörelsen, är ganska betydligt. Deras plats skulle då till en del intagas af dessa obligationer.
Vinner Bevillnings-Vtskottets Memorial N.-o 49■ 9 Vinner Nej, skall utförsel-tullen å en tunna Beck utsättas till 8 sk. Beck i barkar. Den af Utskottet härå föreslagne utförsel-tull med 18 sk. SkU, är gillad af 3:ne Riks-Stånd; men som Bonde-Ståndet nedsatt densamma till 12 sk., per SkU, så, i fall Ståndet vidblifver detta beslut, kommer votering att ega rum enligt följande proposition: 7:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, alt utförsel-tullen å ett SkU Beek skall bestämmas till 18 sk., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer utförsel-tullen å ett SkU Beck alt utsättas till 12 sk. Benj alla andra slag, oarbetade. Utskottets förslag, att utförsel-tullen härå skulle bestämmas till 4 per LU, är anlaget af Presteoch Borgare-Stånden; men som Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet nedsatt denna tull till 2 sk. LU, så föreslås följande voterings proposition: 8:0. Den, som gillar Utskottets förslag, att utförsel-tullen för ett LU. oarbetade Ben bestämmes till 4 voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, skall utförsel-tullen å 1 LU oarbetade Ben utsättas till 2 sk. Borstar. Utskottets i afseende härpå föreslagna bestämmelse har blifvit gillad af samtlige Riks-Stånden, men Borgare-Ståndet har serskildt vidtagit det beslut, att Borstar skola anses förbjudne till införsel. Bihang till R. St. Brot. i834 och 1839, S.te Sami. usta Afd. a.dra Bandet. 2: dr a Häftet.
A de bestämda utgifterna har den af sitt nämnda anslag endast hafi 52,245 r:dr 18 sk. 2 rst. öfver, till beväringsmanskapets hela beklädnad och öfriga effekter, till indelta armeens kapolter, remtyg, tross, utredningsm. fl. persedlar, till musik-inslrumenter och troféer, till transportkostnader, förrådernas behofver, reparationer m. m. Det förut lemnade anslaget har således icke kunnat räcka till. Jag nödgas med bekymmer upprepa: man vill ändock minska det! Det s. k. kronans allmänna förråd har måst anlitas. Detta hade bildats under fordna tiders större tillgångar. De åro nu i det närmaste medtagna. Skulle man nödgas angripa reservjörrådet, vår första, vår enda tillgång för 15,500 mans beklädnad och utrustning vid ett blifvande krigsutbrott? — Det vöre att sätta våra sista medel på ett tärningkast, det vore, minst sagdt, illa beräknadt. Ehuru visserligen K. M. äger rättighet dertill, ty då år 35 det blef af R. St. äskadt 90,000 r:drs tillökning i anslaget till materiellen, eller för en gång 139,000 för hevärings-skyldigas beklädnad och utredning, besvarades den nåd. propos. att tillgångar ej funnos, men att R. St. öfverlemnade till K. M. att i detta maktpåliggande afseende oförhindradt låta använda utredningsförrådet, och derefter låta beloppet af de sålunda anordnade persedlar komma till nästkommande Ständers kännedom. Man har dock icke trott sig böra deraf begagna. Utrednings-afd:s behof för de 3 följande åren belöper sig till omkring 463,000 r:dr. Dess hittillsvarande anslag är omnämnt vara 426,666 ndr 32 sk. Med 36,333 r:dr 16 sk. öfverstiga sålunda utgifterna dess inkomster. — Krigs-colhm har för nämnde afd. begärt denna fyllnad.
Fäderneslandet var det som vann och som räddades, och tack vare våra förfäder, som vidtogo de kloka ordningarne, hvaiigenom den Svenska jordens förråder af malm och skog blefvo begagneliga. Deras åsigler voro helt andra än Utskottets; och säkert är, att hade Konungarne icke fordom af allmogen och bergsmännen formerat ett stort bolag, med en reglerad arbetsfördelning, så hade Stora Kopparberget långt för detta legat i ödesmål , och kanske hela Riket legat under en främmande magt. Hansestäderne bjödo nog till att få Kopparberget samt att få göra allmogen lill torpare, men de vise Konungarne bibehöllo det till allmogens, bergsmännens, och hela landets gagn och nytta. De fördelar, sorn Dale-allmogen för sina tjenslbarheter betingade sig, voro icke obetydliga, och en hufvudfördel var, under den tidens penningébrist och då allt mynt fördes ur landet, att den lick afbörda alla gärder medelst skogens effecter, hvilka, utom bergsbruket, hade varit för allmogen af •intet värde. Ända intill mantalspenningarne fingo afbördas med ved och kol, fullt betalde efter den tidens pris, och detta jemte det, alt mantalspenningarne erlades blott till hälften så stort belopp, som af de flesta öfriga Sveriges invånare. Det är mången, som tror, att allmogen blifvit tvungen att erlägga Mantalseller Qvarntullen i kol; men att förhållandet är tvertom och att detta skett på allmogens egen begäran, ses af hosfogade Kongl. Resolutioner af den 7 Augusti 1602 (se Bil. CT), samt den i3 Maj 1646 (se Bil. D.'). Vid hvilken lid frågan afgjordes för de öfrige socknarne af Dalarne, har ej nu i hast af mig hunnit utredas, men att der allmänt betalts mantalspenningar i kol eller ved, ser man deraf, alt så ännu är, samt af hosfogade tvänne Kongl. Resolutioner af den 19 September 1668 (se Bil. E. F.~).
St:s medverkan, måste det tillhöra StatsUtsk. Gr. Posse: Den siste talaren har sjelf medgifvit, att frågan är om förändring af i68t års författning, och jag känner för min del inga andra författningar än sådana, som antingen hänföra sig till den oeconomiska lagstiftningen, eller utgöra lagfrågor enligt 87 §. Det är icke heller sagdt, att den nu ifrågavar. författningen icke tillhör kyrkolagen, fastän den ej finnes intagen i sjelfva lagboken; tv flera andra finnas af samma beskaffenhet; som antingen blifvit stiftade af Konungen ensam eller gemensamt med R. St., ehuru jag icke känner någon, som blifvit behandlad af StatsUtsk. Den nu ifrågasatta förändringen måste således ske antingen af Konungen ensam, om man anser författningen vara oeconomisk, hvilket den dock, efter min tanka, icke är, eller gemensamt med R. St., i hvilket fall den bort behandlas af LagUlsk. Den 9 Mari f. m. 99 Frih. Boye, Ludv.: Efter den värde anmärkarens eget medgifvande bör Garl XI:s ifrågavar. författning anses sorn lag. Nå väl! skall ändring deri göras, så mäste det ju då ske genom en K. propos., på sätt 87 § stadgar; roen någon sådan har icke blifvit aflåten. Jag instämmer således i begäran örn propos. till bifall å betänk. Hr von Hartmansdorff: Det har af Gr. Posse blifvit medgifvet, att det finnes oeconomiska författningar eller sådana, som icke tillhöra hvarken civil-, criminaleller kyrkolag, men ändock äro af beskaffenhet, att till deras förändring eller upphäfvande fordras gemensam behandling af Konung och R. St. Jag undrar icke heller, att ordföranden i ett af R. St:s Utsk. gjort ett sådant medgifvande; men då den värde ledamoten tillika sagt, att alla sådana frågor böra behandlas af LagUtsk., undrar jag, hvarföre icke äfven frågan om ränlepersedlarna blifvit skickad till LagUtsk. Detta må emedlertid vara den sista anmärkn., jag vill göra i anledn. af ifrågavar. betänk.