Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon hade inte blifvit bedragen i kblek, hon hade inte funnit alla manuiskor vara bofvar, men hon hade blifvit bedragen p&amp; annat. Hon hade vuxit upp temligen cnsam p i landet, ty hon var enda dottern i huset, och hennes bröder vistades för det mesta vid universitetet. Hennes fader, som var en ovanligt bildad man, hade till största delen sjalf ledt hennes undervisning, och hennes sinne hade .blifvit närdt med en kraftigare andlig föda Bn hvsd som &amp; r fallet med de flesta flickor. Den allra nyaste literaturen hade hsllits labngt i f r h henne, hon hade vaxt upp med Geijer, Tegner, Bjgrnson och Ibsen. Och hon inte barn laste sinas författare, bon alskade dem, och hon tog pA allvar allt hvad de sade henne. B allt hsad hon laste fans ingenting af denna halkiga skepticism, som afillrdar allting med en axelryckning. Ack, hur väl hon mindes en afton p&amp; försommaren, nar hona - 1 l3 just hade fyllt sexton Ar! Hon 1Ag i ljungen ptilett utsigtsberg, och njöt, an af mossor, myror och blhögda v8rblommor bredvid henne, an af den tafla i stort som bredde sig ut vid hennes fötter. LjnsblAtt., glittrande, dansande vatten, holinar med ljusgröna björkar - der borta en mörkgrön kant af barrskog, mot den IjusbIA himmelen, Allt SA ljust., luftigt, skart och gladt! Plötsligt kom hon att tanka: ja, detta Iiiirliga land, det a r mitt fademesland, ' jag vill göra nggot för det, jag vill bli nilgot för det! Och hon strackte ut ariirarna i exstas, hon hade velat taga .alla dessa jusgröna smA öbarn i sina armar och trycka dem till sitt hjarta, ty hon i~lskade dem. Den svallande urigdomslusten blef i detta ögonblick ett oandligt begsr att verka, att kampa. För hvad? Det visste hon inte. Men det skulle han Iara henne.
V j e r a. Utkast af Georg Nordensvan. (Slut från föreg. n:r.) S e inte så nedslagen ut, min v ä n! J a g skall säga er n å g o t: v i äro oöfvervinnerliga, o c h det är är vissheten derom, som ger oss kraft. » H o n tystnade efter att ha yttrat dessa o r d m e d en ton, s o m g ä l d e det den enklaste sak i verlden. E n s a m? J a g har ej hennes porträtt, hon ville aldrig fotografera sig. V ä l j a en stormig bana, som ger mig de rättsinniges öfverlägsna löje eller d o l d a hat — eller en lugn, färdig utstakad v ä g till anseende o c h f r a m g å n g. H v e m vet? s a m m a g å n g r o p a d e en inre röst liten del af soppan låter man nu koka en till nära torrhet, utan att den dock får mista sin klargula färg, späder så på den öfriga buljongen och låter det hela koka upp. Under tiden har man försigtigt samlat saltvattnet från ostronen, befriat dem från » skägget » och skurit ut dem ur skalen; äfvenså ställer man i beredskap J skalp, engelska ostronbisquits, äfven Oyslercraekers kallade. A r soppan färdig, slår man ostronvattnet, ostronen och bisquiten i soppskålen, gjuter den kokande buljongen deröfver och serverar det skyndsamt, sedan man ytterligare tillsatt en liten portion röd peppar. Till ostronbröd väljer man endast stora ostron, befriar dem från » skägget », skär ut dem, torkar dem hastigt i en mjuk servett och steker dem skyndsamt ljusbruna i kokande eller brynt smör. Under tiden har man bestrukit tunna hvetebrödsskifvor med smör och ordnat dem på ett fat. Man lägger nu en östra på hvarje smörgås, droppar tre droppar citronsaft derpå och öfvergjuter samtliga ostronbröden med det brynta smöret ur stekpannan. Gräddade ostron i skalet äro också synnerligen utmärkta.
Så väl ordalydelsen som bruket tycktes således ådagalägga, att med orden ”dessa verk” icke menas statsverket, helst statsverket icke vore något embetsverk, ulan vore Statens inkomster, utgifter och räkenskaper. Dessa är det, som utgöra statsverket, men något förvaltande verk funnes icke, som benämnes statsverket, då deremot Banken och Riksg.- cont. vore förvaltande verk. Hr Landtm, hade således icke för sin del kunnat finna alt något i grundlagen vore föreskrifvet, som kunde göra det skedda valet i afseende på Hr af Tuneld olagligt. I händelse grundlagens mening vore sådan, som blifvit satt i fråga, skulle, såsom R. o. Ad. behagade finna, mera än en fullmäktig, som för det närvarande var invald i Banken och Riksg.cont., äfven vara grundlagsvidrigt invald, äfvensom ålskillige vid föregående riksdagar valde, hvilka varit tjenstemän och ordinarie löntagare af statsverket. Då emedlertid frågan blifvit begärd på bordet, torde Ståndet finna, att vidare öfverläggning derom för det närvar, vore öfverflödig, då tillfälle att vidare behandla den inträffade vid skeende föredragning nästa gång. Gr. Frölich: Jag har med största uppmärksamhet följt den framställning, Hr Frih. o. Landtm, haft godheten göra till Ståndet; men jag har icke kunnat finna, att den rörde annat än den fråga, som är lagd på bordet. Hr Frih. o. Landtm, har visserligen åtskilliga gånger nämnt, att R. o. Ad. behagade finna förhållandet vara sådant, som det af Hr Frih. o. Landtm, blifvit framstäldt, men jag har icke kunnat fatta, att Hr Landtm:s yttrande skulle leda till något svar af R. o. Ad. Till pröfning företogs Stalssamt Atlin. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 24 och 28 sisth April på bordet lag - D c ii 5 Maj. da utlåt. N:o 189, i anledn. af erhållna återremisser af betänk. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Utsk:n hafva tillstyrkt, att R.
Hr Hårdhs motion synes mig innefatta icke klander mot hvad som skett, utan endast en gammal Officers frambärande af sitt bekymmer öfver en knapp utkomst och af sin önskan om tillökning till lika lön med PremierLieutenant. Jag anser således icke hinder möta för remiss deraf. Frih. Boye, Ludv.: För att ej träda för nära någon af de motsatta åsigterna, får jag åberopa den allmänna föreskriften om alla motioners bordläggning och begär denna på bordet, hvarigenom man undviker att förhasta sig. Jag får tillstå, att jag i början tyckte Hr Rosenblad hafva rätt; men kanske är det ej så, och jag vill visst icke i något afseende göra orätt. i5o Den i a F c b r u a r i i f. m. IIr Rosenblad: Sedan jag nu blifvit förekommen genom Frih. Boyes begäran, får jag förbehålla mig rättighet till vidare yttrande, efter att på bordet hafva närmare granskat motionen. Mig tycktes, att den innefattar klander mot den åberopade K. Resolutionen. Skulle föremålet endast vara att begära en extra-ordinär pension, så, ehuru jag ej gillar detta sätt att begära den, skall jag likväl hafva mindre deremot. Ifrågavarande anförande af Hr Hårdh begärdes på bordet. Hr Montgomerie, Gust., uppläste följande: Det är nu för tredje gången jag inom detta rum höjer min röst för afskaffandet af en inrättning, sorn är stridande mot allmänna lagens tydliga föreskrifter, mot moralens och rättskänslans heliga fordringar samt nationalärans och upplysningens billiga anspråk. Den framgång jag rönt i mina ihärdiga yrkanden mot lika vanhedrande och skadliga inrättningar af annan art, sådana som f. d. Dykerioch BergningsCompagniet och General-AssistanceContoret, lifvar mig att icke tröttna, icke afskräckas ifrån att, så länge jag kan yttra ett ord i Fosterlandets angelägenheter, framhålla det oädla och obehöriga i K. Nummer-Lotteriets tillvarelse. I det Hederv.
Jag instämmer fullkomligen med Herr von Hartmansdorff. Det vore väl besynnerligt, om jag, för del. jag möter en person på gatan, sorn är Ledamot af Ridderskapet och Adeln, men glömt sin pollett, och lånar honom min pollett, derföre skulle vara förlustig säte och stämma på Riddarhuset under den Riksdagen. Herr Riben: Jag vill ej bestrida antagandet af den redaclion, som Herr von Hartmansdorff uppläst, men det synes mig, Den g November. som han och Utskottet vore af alldeles lika mening. Herr Hohenhausen: I sjelfva saken blir det enahanda förhållande, men enär Herr von Hartmansdorffs nu uppläste redactjon gör §. tydligare, anhåller jag, att den måtte godkännas. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt - Marskalken gjord proposition, blef Herr von 1 lartmansdorfs utaf 22 §. föreslaglie redaction, af Ridderskapet och Adela gillad, 5. 23, Herr von Hartmansdorff: I denna §. tillstyrker jag endast den förändring, att sista momentet uppflyttas framför det andra ; j följd hvaraf § skulle komma att lyda sålunda; Vid hvarje Riksdag skall, första gängen dä Ridderskapet och Adeln sammanträder in Pleno, denna Rieldarhus-Ordning, äfvensom elen särskildta Ordnings-stadgan för Ridderskapets och Adelns sammankomster uppläsas. Icke må något beslut fattas i Ståndet, rörande ämnen , hvilka tåla uppskof, innan andra anteckningen för sig gått. Ett tryckt exemplar af Ridtla.rhus-Orånängen bör ständigt vara att tillgå, så väl å J.andt-Ma vskalksbordet, sorn i Riddarhus* Canzliet. 3/f8 Dea g November. Och hlef Herr von Hartmansdorffs berörde redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen, §. 24- Herr von Hartmansdorff: I början af denna §. står: ”sa vida plenum plenorum icke A samma dag är anbefallt.”
39 mans och boställens rätt i omförmälda afseende varder på bästa sätt vid laga skiften iakttagen. Ett dylikt åliggande för vederbörande Kronoombud anser Utskottet otvifvelaktig! redan förefinnas. Man kan nemligen icke frånkänna dem skyldighet att äfven i det af motionären antydda hänseende bevaka Kongl. Majis och Kronans bästa. Men då ett särskildt stadgande i Skiftesstadgan beträffande denna angelägenhet synes lika litet lämpligt eller beböfligt, som ett upprepande derstädes af hvarje annat ämne, i hvilket kronoombudens vaksamhet påkallas; anser Utskottet Johannes Anderssons berörde motion icke böra föranleda till någon åtgärd. Slutligen har oftabemälde Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, under förmenande, att de många ändringar uti Skiftesstadgan, hvilka sedan dess ursprungliga tillämpande ägt rum samt möjligen vid denna riksdag blefve beslutna, och om hvilka upplysningar måste sökas på spridda ställen i Svensk Författningssamling, i betydlig mån försvårade stadgans tillämpning ej mindre för domare, än i synnerhet för landtmätare, som af sådan anledning mången gång kunde, oskyldigt nog, förbise en gifven föreskrift, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Skiftesstadgan måtte i Författningssamlingen varda å nyo omtryckt till den lydelse, densamma i följd af tillförene skedda och vid denna riksdag möjligen blifvande ändringar kommer att erhålla. En dylik kodifiering, den der kunde lända till beqvämlighet för enskilda personer, hvilka önska uppsöka något stadgande i de ämnen Skiftesstadgan berörer, kan likväl, efter Utskottets åsigt, icke vara behöflig för statens tjenstemäns skull. De sednare åligger det att om utkommande författningar i de ämnen, som äro föremål för deras embetsverksamhet, taga så fullständig kännedom, att en författnings tillvaro och innehåll icke förgätas för det densamma icke ständigt ligger under ögonen; och der omsorgen om dess behållande i minnet icke är större, än motionären förutsätter, der lärer tjenstenitet icke kunna väckas och underhållas genom den af honom föreslagna åtgärd.
Statens rätt synes hafwa blifwit tryggad eller aterwunncn genom en redan förut i wänlig wag förrättad granskning och t följd as dcrwid förekomne samt l laga ordning till flut befordrade anmärkningar, saint den nu i staga warande ytterligare Rewisions åtgärd ej skulle uppfylla det sökte ändamalet, hälst sedan den af Kongl. Majit, pa Riksens Ständers underdäniga hemställan, widtaane och genom Kongl. Kammar, Collegium och Kammar - Rätten under den i8:de Febr. nästledit ar utfärdade Författning, rörande en inffränktare Prescriptions - lii» för ,*4S4 Den 9 Juli?. för Publikt Räkenskapers New i sion sch Redogörares answar beeedt en ny och större säkcchu bade at Staten och de Ztedowifande. 21 f alla testa stät och anledniiwar kan StatsUiikottet icke tillstyrka företagandet elter werrstälttcrhetcn af dennuisraca warande, wid 1309 och r8ie» arens Riksdag bcftutade Rcwisipn, öfwer Förvaltningen af alla Jrikets medel ledan 1800 a>s Resdag, sasvur metförande en dryg och onödig kostnad utan allt stags ändamål för Skaten och det Minanna; Hwilket dock Riksens Högloft. Ständers ea!t ompröfwande wördsarnmeligen understalles. O.ebra den 8:de Znlii r8>2. -Pä Högloft. Ridd. och Adcln» Pä Hög»v. Prcst^tändetLcdam»vägnar, Ledam. waquar, Larl körner. Pä Wälloft. Borgarc-Stätts Pä Hed rw. Pcmde-^tändets Led. magnar, dets Lcd. »vägnar, st. äVs^elln. ston. sndersson. 6. lunollus.
Här hemma äro alla så goda emot mig — mycket mera än jag förtjänar. Mamma, tant, tjänstfolket och alla underlydande på godset. Ibland gör jag en rond i stugorna häromkring, läser högt för någon sjukling eller medför en liten läckerhet från vårt välförsedda skafferi. Men äfven då hon kommer tomhändt, är » doktorinnan » välkommen. Härute på landsbygden, där man håller så mycket på titlarne, benämner man mig alltid så, och det utgör en af mina små plågor. Det skär i mina öron som det fadda klingandet af falska mynt — ty jag har ju egentligen ej rättighet att längre benämnas så. Jag har i min ägo ett ypperligt porträtt af Christian, men bar hittills haft det gömdt, djupt, djupt under papper och böcker i en låda. I går kunde jag emellertid ej motstå frestelsen att taga fram det och ställa upp det på mitt skrifbord. Kalla mig ej dåraktig, Berta, men jag kan ej mera skiljas » från det — jag har så länge saknat blicken ur dessa själfulla, mörkblå ögon. Icke för allt i världen skulle jag vilja, att han själf komme och finge se det. Hvad jag då skulle blygas. Jag skulle då sjunka i hans omdöme till en svag fjolla, men det är ingen fara för att han någonsin får veta, hur litet karaktärsfast jag är. Dess värre kan jag vara lugn därför. Ack, Berta, hvad det förgångna ser helt annorlunda ut, när man ser tillbaka därpå så här från en passionsfri ståndpunkt. Alla små IDUN 32 Q detaljer försvinna, och det är blott de stora konturerna, som träda fram. Ett ordspråk sä- ger, att man ibland ej ser skogen för idel träd, och jag fruktar, att Christian och jag arbetat oss trötta bland de snärjande enrisbuskarna i skogsbrynefc, innan vi ännu fått smaka på stillheten och svalkan i den friska skogen därbakom. Q. 8 Q I 14 Ack, min älskling, hur kan du tro, att jag glömt dig. Många veckor ha gått förbi — det är sant — sedan jag skref till dig sist, men det finnes mycket allvarsamma orsaker till min tystnad. Ondt om tid har jag ej haft, men jag har så helt och hållet gått upp i mina D y a och ovana plikter, att hela världen för öfrigt varit som död för mig.
J a g kastade boken ifrån mig, egentligen borde jag gjort det långt förut, nu kunde jag gärna sitta dar och förarga mig öfver hvad jag last. P å 899 sidor hade jag endast fått se lifvet från en sida, och det var skuggsidan. Det var ett riktigt duskväder, hvarken tö eller vinter, dock mest lutande &amp; t det senare, ty vinden strök skarpt förbi och hade då ocli då ett gr af snökorn med sig. Vinden var som bly, de fina, kala björkgrenarne slokade modlöst mot snön, som var prickig efter sista regnvädret, en ruggig kraka gick på drifvan och hackade, hon såg ut som hon frös. Sannerligen det var niigen luft, som kunde blåsa friskhet i hågen, men ut ' inåste jag. Och jag trotsade snöslasket med mina bottiner och gick byvägen framåt ända till kyrkan, d#r jag stannade midt framför porten, inte för att se något nytt, n&amp;j då, bara för att se på det gamla vanliga. Men kyrkan var målerisk ined sin trappforniigt stigande fasad, sina sinå spetsb %gsfönster och sin klockstapel vid sidan. Kyrkogården var lika gammaldags, inga monument, inga häckar, inga förnämt afdelade grafstallen. Här och livar höjde sig kullarne, sparsamt betecknade af ett litet träkors eller en flat 1iä11, på hvilken den sinntsiga snön hopat sig. Det såg s i armt, s i tomt, s % i sanning dödt ut. Saknaden fann här ingen urna att gråta öfver, smärtan ingen igos att breda öfver sina törnen. Hvnd säger jag, .fanns där ingen iiiinnesbloiniiia? P å de sinå tufviga grafvarne lago ju konstgjorda kransar, hvars bjärta pappersrosor lyste lång vag. Säkerligen lika varnia uttryck för saknaden som den finaste inarrnor och de yppigaste drifhiisalster, ja, säkerligen. J a g giek vidare och stannade nu inte förrän jag kom till Krycke-Brittas stuga.
Och framför allt denna sällsamma verld, som finnes bakom allt detta, som lefver och jublar och suckar och längtar och som kan säga och sjunga det alltsamman. Här finna vi tvenne i grunden olika sätt att betrakta naturen, en till sitt väsen motsatt uppfattning af dess skönhet. Denna motsats kan hänföras till en motsats mellan en gammal och en ny verldsåskådning. Gellerstedt står på den förras grund. Han personifierar den lefvande kraften i naturen. Han ser i växtverlden en symbol af menniskolifvet. Det finnes icke någon klyfta mellan växtens lif och hans eget; det är samma lif, men i det omedvetna naturlifvets ogrumlade ro, genomskinliga klarhet, obrutna lugn ser han allra tydligast sin egen menniska; sitt eget lönligaste väsen, sina egna innersta känslor. Derför lägger han allt hvad han sjelf tänker och känner in i dessa gräs och blommor och träd, derför blir han ett med dem, sammansmälter så innerligt med dem, att en mörk färgton slår sin skugga in i hans egen själ och en ljus och varm sitt ljus och sin värme. Hvarje gräs, hvatje ört har en själ som han, tänker och känner som han. Han känner alla deras blida, sorgsna och glada tankar och drömmar, han förstår deras språk och umgås med dem som med förtroliga vänner, tröstardem, när de sörja, tröstas af dem, när hans egna tankar äro tunga. Han är som en af dem, de som han sjelf. Se honom på hans vandring » I skogen ». Han känner sig som hemma bland vänner och bekanta och älskade väsen härute i den tysta, svala skogen, der linnéan blommar och titan tumlar om och hackspetten pickar i barken och trasten slår och berget ger eko. Han får ett gladt god morgon af finken i björkens topp, han vill verka här i svalkan och skuggan, och trasten sitter på grenen och lär honom aftonbön. Fogeln, som sjunger sina enkla visor, blir han sjelf; han igenkänner sig sjelf med sina veka tankar och sina varma känslor i den lilla sångaren. Och midt ikring honom lefves lifvet alldeles som i men-niskoverlden, men mera fint och godt.
I hvilken grad smittosamma sjukdomar härja .p&amp; landsbygden, där folket icke kan piräkna nigon personlig hjälp eller ledning, visar sig af en notis, som, nyligen gtitt igenom tidningspressen, om huru en liten folkskola, i Jämtland mast stangas, emedan alla dess atfa Zixjungar inom två, veckor &amp; ött i difteri! ' Huru afven vid icke epidemiska sjukdomar, t. ex. i febrar, ' lunginflammationer eller smygande. &amp; kommor, som sluta med obotlige sjukdomar, bristen p&amp; en för sitt kall utbildad sjuksköterska förvärrar det onda och stegrar den allmänna sjukligheten, m&amp; här endast i förbigaende pipekas. Men det ä r .icke endast vid inre sjukd.omar, som saknaden af närboende insiktsfulla sjuksköterskor medför sorgliga .. följder; och har komma vi till ett omride af frågan, af personer. som chabbats som d: r Bergvall ' ej vidrört: z; c (?rcZe~z cg yttre s7cacZor och olycksfall. I nflagsna trakter, dar lakaredistrikten omf atta ofantliga areder, har man l-n&amp;ngfddigtl bevis. huru, af brist p&amp; snar hjälp af sakkunnig person, strafsamma och, ordentliga arbetare, i följd af en yttre skada, som lämnats utan vard eller ock af okunnigs kvacksalfvare missvå,rdats, blifvit lytti och mindte arbetsföra, huru mangen kanske blifvit rent af krympling, en börd. för de sina och sin kommun eller det. bolag han tjänat *). Äfven om en p&amp; sjukhus utbildad sköterska h&amp; funnits till hands, hade hon i svå,rare fall icke haft rätt att ingripa. ") Enligt uppgi {ter f r h öfversköterskah vid ett mycket stort jiinverk förekomma i stdano distrikt ett niycket större antal olycks' %n sjukdo ii is fal^. Vi hafva darför tänkt oss, att en sjz~ksköterska.
För doms fullgörande uti tvänne rättegångar emellan Kongl. Maj:t och Kronan, å ena, och Öfverste-Lieutnanten H. J. Chierlins sterbhusdelegare, å andra sidan, enligt Kongl. Brefvet den 21 December 1839, 524 R:dr 45 sk. 1 r:st. Förenämnde summa, utgörande dels erlagda rotefrihets-bevillnings-afgifter, tillsammans 399 R:dr, dels rotevacance-afgifler till belopp af 125 R:dr 45 sk. 1 r:st, hade Kongl. Majit och Kronan, genom Sollentuna Härads-Rätts och Stockholms Läns Lagmans-Rätts sammanstämmande beslut, fått sig ålagdt att till bemälde sterbhusdelegare utgifva; hvarefter medlen måst i och för vads fullföljande hos Svea Hofrätt i vederbörlig ordning deponeras; och som Stats-verkets ersättningsskyldighet i berörde hänseende blifvit genom Kongl. Majits den 10 September 1841 gifna serskilda domar slutligen i Nåder fastställd, hafva Rikets Ständer medgifvit, att nyssnämnde 524 R:dr 45 sk. 1 rist, må, vid näslblifvande liqvid emellan Statsoch Riksgäldsverken, å stats-inkomsternes öfverskott afföras. 6:o Uti rättegången emellan Kongl. Majit och Kronan, å ena, samt f. d. Dykerioch Bergnings-Compagniet, å andra sidan, enligt Kongl. Brefvet den 11 Januarii 1840, 5,143 R:dr 32 sk. 9 rist., och, jemlikt Kongl. Brefvet den 19 September samma år, 972 Rldr 23 sk. 6 rist.
Jag får anhålla att i R. o. Ad:ns prot. anteckning måtte göras derom, att jag voterat nej, samt att jag reserverar mig emot Högh Ståndets beslut. Hr Lilljehorn, Pontus: Emot R. o. Ad:ns beslut i re presentationsfrågan får jag anmäla min reservation. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel: Afven jag anhåller, att i prot:t måtte antecknas, att jag i rösturnan nedlagt ett nej. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Under de 5 riksdagar, jag bevistat Ståndets öfverläggningar, har jag ännu aldrig reserverat mig, emedan jag egentligen icke vet, hvartill det skall tjena. Men då i dag större delen af dem, som röstat mot representationsförslaget, gifvit detsamma tillkänna, samt min tystnad möjligen kunde misstydas, får äfven jag anhålla att i prot. måtte antecknas, att jag voterat nej. Frih. Rappe, Axel Ludvig: Till profet får jag reservera mig emot R. o. Ad:ns beslut i representationsfrågan. Jag lade ett nej, derföre att jag hoppades, att ett annat för fäderneslandets framtida väl mera betryggande förslag skulle uppstå och kunna genomföras. Hr Hadorph, Johan Daniel: Emot R. o. Ad:ns beslut i förra plenum får jag anmäla min reservation. Hr Rosencrantz, Carl Albrecht Holger: I R. o. Ad:ns prot. får jag nedlägga min reservation emot beslutet i afseende å representationsförslaget. Härefter upplästes följ:de skriftliga memorialer af: Frih. Wrangel von Brehmer, Tönnes Wilhelm: Mot det den 7 dennes af R. o. Ad. fattade beslut får jag vördsamt anmäla min reservation. Hr Muhl, August Gerhard: Mot det beslut, som R. o. Ad. fattade sisth Thorsdag, får jag, som vid voteringen röstade nej, härmedelst vördsamt anhålla att uti dagens prot. nedlägga min reservation. Frih. Thott, Thor: Mot det den 7 dennes af R. o. Ad. fattade beslut får jag vördsamt anmäla min reservation. Den 9 December. 445 Hr Roos af Hjelmsäter, Carl Johan Adam: