Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Perr Jonsson från Kalmar län, i underdånighet anhållit, att, derest nådigt bifall skulle lemnäs till Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse den 15 i berörde månad gjorda framställning om kronouppbördsstämmornas utsättande att hållas från och med medlet af Februari tillden 15 April, undantag härvid göras för Öland och för denna provins, kronouppbördsstämmorna icke förrättas Förr än från och med Maj månads början; Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län, uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande anfört, bland annat, att spillandet af menniskolif i Kalmar sund hvarken förekommes eller minskades genom anstånd med erläggande af kronoutskylderna, för hvilkas afbordande säkert ingen nödgats äfventyra lifvet, enär, då skörden slutades i Augusti och September, den skattskyldige egde tillräckligt rådrum att före uppbördsmötena afsätta de produkter, som för kronoutskyldcrnas afbördande behöfde användas, och hvartill tillfälle dessutom icke saknades inom ön, der betydlig spanmålshandel idkades; att ett större ondt än möjlig nedtryckning af spanmålspriset rid försäljning någon gång inom ön skulle tillskyndas de skattdragande genom uppskof med uppbörden till Maj och Juni, då landtmannen behöfde att egna hela sin tid åt jordbrukets skötsel, samt den mindre omtänksamme sannolikt ej skulle cga några produkter qvar att afyttra; och att erfarenheten dessutom vitsordat, att kronoutskylderna utgjordes med vida mindre svårighet på (liand än på fasta landet af länet; hvarföre Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hyste den åsigt, att kronouppbördens på Öland ifrågaställde framflyttning hvarken vore af tvingande behof påkallad eller ens skulle för de skattskyldigo sjclfve blifva fördelaktig; och hade, sedan Kongl. Statskontoret uti underdånigt utlåtande den 15 Mttj 1840 instämt i hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på sätt berördt är, anfört, handlingarnc blifvit af Kongl.
Så allvaret af hans uppsyn: men när den uppklarnade till löje, tyckte man sig der se glädjen, satiren, parodien sjelfva; och derifrån kunde, vid ämnen som påkallade en ömmare känsla, anletsdragen i den plötsligaste vexling öfvergå till en stämpel af lindrig och rörande blödighet. Lika upprigtig var hans tunga. Han hade ingen ovanlig lätthet att tala. Men hans tankar, alltid klara, meddelade sig, i undersökningar, med genomskinliga, korta, vigtfyllda uttryck; i skämt, med en snabbhet, en osökthet, alltid slående, aldrig skrytsam eller afsigtligt sårande; den skalkaktiga glädtigheten mera födde än följde utlåtelsen, och förrådde, vid träffandet af en löjlighet, aldrig deröfver någon oädel eller hjertlös triumf. Sällsynt! qvickhet, eldighet, ömtålighet och otålighet, en häftighet, som i tvister lätt tog hetta, såg man hos honom förenade med stadga, sinnesstyrka, en uthållighet som skydde ingen möda, och en villigt för rättelser tillgänglig mottagsamhet, som hvarken blygdes att ändra meningar eller att erkänna misstag. Sin verksamhet styrde han, i det hela, med mycken klokhet; allt, hvad han började, fortsatte han med drift och fullbordade med besked; i det längsta dervid besegrande sin ohelsas mer och mer ökade motstånd. Detta hos honom ögonskenliga enhetsband af eljest (till utseendet) stridiga egenskaper, denna under den rörliga ytan orubbligt fasta botten, bragte ock mången af hans bekanta till den tro, att han, om han blott velat, hade kunnat blifva jemväl en den dråpligaste ämbetsman; ”det utslitna, men ej desto rättvisare påstående, att snillet i litteratur utesluter förståndet i affärer, skulle” – så försäkra de – ”åtminstone hos honom hafva funnit en vederläggning” 44. Tvifvelsutan ligger dock just i den omständighet, att han icke ville, ett fullgiltigt bevis, att han sjelf bättre kände sig, och ej till detta slags förträfflighet var ämnad.
Att införa denna princip utan undantag låter sig väl icke gerna göra, utan torde något särskildt mom. blifva behöfligt. Hr Ribbing, Arvid; Det är icke förbjudet för staden att dela fattigvården. Stadgandet är generelt, eller blott alt hvarje stad skall försörja sina fattiga, så att för de fall, som den siste talaren befarat, icke något verkligt skäl till fruktan finnes. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsklns förslag till i §. Ropades nej. Hr Landtm, yttrade, att den anmärkn., hvilken först borde komma under R. o. Ad:s bepröfvande, vore den af Frih. Cederström framställda, att R. o. Ad. borde förkasta det nu föredragna förslaget och antaga ett annat bygdt på enkla grunder för fattigvården och fotadt hufvudsakligen på sparbanks-systemet. hvilket förslag, ifall grundsatsen antoges, skulle komma att R. o. Ad:s pröfning underställas. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga denna grundsats. Ropades nej. Hr von Hohenhausen: Jag anhåller om propos. på det förslag, som jag gjort, att orden ’’och medel" måtte utgå. Man har här väl påstått, att dessa ord borde qvarstå Den 12 Mars. blott med den förändring att ordet ’’och” utbyttes emot ”eller.” Jag tror det ena lika litet tjena lill någon nytta som det andra och förnyar min anhållan om propos. på dessa ords försvinnande ur förslaget. Hr Ribbing, Arvid: Jag skulle visserligen svara ett ord på hvad Hr von Hohenhausen yltrade, så framt ej diseussionen öfver ämnet blifvit förklarad fulländad.
STOCKHOLM 1829, tryckt hos Joh. Ad. Walldcn. Baiico-XJ t skottets Utlåtande N:o 28- 1 N:o 28. Utlåtande öfver några föreslagna åtgärder till förekommande af missbruk med enskildes Assignerings rättighet på Bunken. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har, under den 29 för lidne December, till BancoUtskottet remitterat ett Anförande af Herr Montgotncrie, Gustaf, om angelägenheten deraf, att Rikets nu församlade Ständer fästa nödig uppmärksamhet på de missbruk, hvartill den nuvarande enskilda Assignations-rättigheten på Banken, genom ÖfverAssignering, möjligen kan föranleda, samt uttänka medel lili dessa missbruks framtida förekommande. Och har Motionairen, i sammanhang härmed, ytterligare uppgifvit, genom Iwilka Reglementariska Stadgan* len erforderlig conlroll i detta hänseende, efter dess tanka, skulle höra beredas. Förslaget härom innefattar tvänne alternativ : Det första: att Banken skulle låta trycka Blanquetter till Assignalionerne, med Bill. till Kiks. St. Prot. 1828,1829.6:10 Sarai. I. gide Haft. a Banco-Utskottets Uilåtande N:o afj. samma Insignier, som på de vanliga Sedlarne, hvad de inre Stämplarne beträffar, men i öfrigt med de ord och uttryck, som i Assignationer nyttjas; att dessa Blanquetter skulle utfärdas på Stämpelpapper till viss procent af Assignations-beloppet; att desamma skulle alltid utgifvas på vissa bestämda runda summor, t. ex. minst 20 och högst 1,000 R:dr, och att nummerföljden å dem borde tecknas i Banken, samt endast så många Blanquetter utlemnas, som det serskildta säkerhets-heloppet i pant eller antaglig borgen utgjorde; hvarefter Assignanten blott hade att deri fylla ort och dag jemte sitt egenhändigt tecknade namn, och derunder sätta signet, för att göra Assignationen gällande. Det andra:
Jag har nu framställt mina skäl, och då ämnet är af största vigt, samt den motsatta åsigten vunnit så betydlig styrka genom en så allmänt aktad och för sin skicklighet utmärkt emhetsmans auetoritet, som Gr. Posse, hvars yttrande får ännu mera vigt genom hans förklaring, att han i ämnet hört enskilda köpmän, anhåller jag att äfven få åberopa en auetoritet. Ingen lärer neka, att CommerceColkra i detta ämne har urskilning; och jag är öfvertygad, att Gr. Posse sjelf gerna erkänner del. Jag får derföre påminna om ett yttrande öfver denna fråga vid sista riksdagen, som afgafs i PresteSt. af CommerceCoIlegii dåvar. President, och hvilket af allmänheten lästes med mycket nöje kort efter riksdagen. Jag kan dessutom äfven åberopa enskilda köpmäns auetoritet, ehuru jag medgifver, att denna i allmänhet icke är särdeles stor; men jag framställde för några dagar sedan mina scrupler för en aktad köpman, som är ledamot af Bevilln.Utsk., och han svarade mig: huru kan ni ens tveka? Om här blott funnos några få hamnar i landet, skulle jag tro på möjligheten af nödiga controller vid det fria systemets införande; men då stapelstäder finnas utmed hela kusten, är det icke tänkbart, att näringarna på sådant sätt kunna erhålla nödigt skydd, och hvarföre skulle man 15S Den 18 Octebor. icke dessutom gå ärligt tillväga med Nationen? Mina Hrr, tullinteresset är att skaffa stor inkomst för slaten, och delta kan vara bra, men det måste stå efter för det högre interesset att vidmagthålla näringarna; ty detta interesse är större, än att få måhända 100,000 r:dr mera i tull. — Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja återremissen af betänk., hvilken jag för öfrigt icke bestrider. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Äfven jag har ämnat att vara så kort sorn möjligt, särdeles sedan Gr. Posse redan så fullständigt yttrat sig i de hufvudsakliga delarna af betänk.; jag skall således inskränka mig dels till några tillagg, och dels till besvarande af några här gjorda anmärkningar.
Jag vågar således hoppas, att detta förslag skall tillfredsställa äfven dem bland RiksStåndens medlemm ir, som synas hysa så föga förtroende till de af dem sjelfva valda Fullmägtiges nit, sakkännedom och rättrådighet, men deremot så utmärkt fördelaktiga tankar om de, till största delen af Riks-Stånden icke utsedda Revisorers förmåga alt, under de få veckor som egnas åt Banco-Verkets granskning, kunna, på ett lika skyndsamt som verksamt sätt, håde inse och rätta allt hvad som i afseende på detta Verks förvaltning kommit i olag." §• Revisorernes åligganden bestå deruti: a) lika med detta mom. uti Memorialet N:o 84; b} dito dito. 8 Banco-Utslottets Utlåtande N:o 110. c) alt, derest något skulle finnas vara försummadt eller eljest kräfva rättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet och derjemte hos Rikets Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, som, till vinnande af behörig verkställighet eller rättelse härutinnan , anses höra vidtagas; d} att dessutom till laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fullmägtige eller Bankens Embetsoch Tjenstemän, alt Revisorerne anse åtal, i anledning deraf, böra ofördröjligen anställas; ej) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige kunna vilja med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och utlåtanden Fullmägtige meddela; fj) lika med moni. litt. e. uli Utskottets Memorial N:o 84; g) lika med mom litt. f. uti dito. §• 7- Ur denna §. skulle andra punkten af första morn, eller följande mening; ”Varande det Revisorerne derjemte — åtal föranleda; såsom upptagen bland Revisorernes åligganden enligt 3 §., komma att utgå.” Uti denna reservation hafva Herr Friherre Stiernstedt Herrar Nordenankar och Lagerheimj samt Herrar Prostarne Afzelius och Åstrand sig förenat. Herr af Rolén har, hvad sjelfva saken beträffar, äfven instämt uli Herr Stuarts reservation.
I öfrigt förstår jag icke, huru som i följd af ifrågavarande ärender, andra än tidningar kunnat hämta anledning till den anmälan, som 107 §. i RegeringsForme* omtalar; denna §. handlar om de fal! då StatsRädets Ledamöter, uti deras rådJlag om allmänna mått och (leg icke iakttagit Rikets fcmnfkuldiga nytta , men här har ej någon sådan Iråga förekommit, utan om enskilta personers rättigheter, och om Lagens tillämpning till demOin häruti någon verkelig oriktighet är begången, så hade det varit till RiksRätt sorn pröfningcn bordt hänskjuta® 3 mea Den io lulli e. ml 235 igenom den form, som Utskottet nu gifvit St anmärkningen , har man förvandlat till en opinionsfråga, hvad som egenteligen var en rättfråga , och finner jag således grundade skäl till dessa bägge sednare anmärkningars förkastande. Den anmärkning som angår Uppbördstjensters tillsättande genom Konungens Constia tutorial är deremot såsom ett allmänt mått och steg af en större omfattning, och i sådant afseende kunde 107 §. snarare tillämpas; jag för min del tror dessutom, att uppbördsverket hädanefter sorn hitintills kunnat med lika säkerhet handhafvas om ej den nya regleringen inträffat, men icke kan jag finna att Rikets sannskyldiga väl derigenom på något sätt lidit. Rättigheten att tillsätta tjenster har af ålder tillhört Konungamagten och det är blott igenom ett, ifrån densamma lämnadt uppdrag som vissa Embetsverk tillkommit utnämningen af ifrågavarande uppbördstjenster, dock alltid med rättighet för Konungen, att vid inträffade klagomål, pröfva riktigheten af deras utnämnande. Då nu den som har högsta inseendet åtagit sig att sjelf omedelbart göra utnämnandet, tyckes samhället derigenom fädt en ökad garanti , i stället att hafva lidit någon skada, i synnerhet som efter detta ingen får utnämnas till Uppbördstjenster, hvilken ej tagit Cameral eller Juridisk Examen vid Academierna för att derigenom kunna tillbakahålla oskickeliga samt okunnoga personer. Att den närma» Den io Julii e, m. re befattning
Det måste vara obestridligt, alt ett Land ej utom detsamma kan upptagas lån till obegränsadt belopp eller högre summa, än hvarföre det kan erlägga ränta med exporterade Artiklar, ty eljest skulle, i sådant ändamål, silfver utgå från Landet och då undergräfde man ju så småningom Landets förmåga att betala, hvilken äfven slutligen skulle upphöra. Att utvägen till penningars erhållande i farans stund genom upptagande af utländske Lån, måste vara ganska inskränkt, torde svårligen kunna motsägas; och följden blir då, att, om verkelig! behof uppkomme, man säkert skulle behöfva att för Statens räkning begagna det liu på förhand upptagna Lånet. Jag har redan förut haft äran anföra detta bland mina skäl, hvarföre jag önskar att Lån ej nu mätte upptagas, men då sådant ej lärer kunna undvikas, yrkar jag, på det enträgnaste, den förändring uti planen, att Skuldsedlarne, som låntagarne tili RiksgäldsContoiret utfärda, blifva uppsägbara å Contoirets sida, antingen på 6 månader eller i år, livilketdera man finnér lämpligast, samt alt Fullmäglige i RiksgäldsContoiret en gång för alla erhålla den föreskrift, att, i händelse af krig och så snart stora Creditivet är lyftadt, samt Kongl. Maj:t underrättar Fullmägtige om Statens behof, de nu medde - Den t i Fe l)r n ar i i e. m. l9 lande lånen genast skola till betalning uppsägas. På sådant sätt skulle kanhända den ifrågavarande luneoperationen blifva ett medel att trygga vår sjelfständighet, hvilken den i annat fall möjligen kan komma att undergräfva. Jag anhåller, alt desse mine anmärkningar må få åtfölja den blifvande återrem issen. Herr Lagerhjelm, Pehr: Hufvudsakligen förekommen af Herrar von Troil och Stråle anhåller jag dock att få tillägga några få anmärkningar. I 3:dje punkten af Utskottets hufvndgrunder föreslås, att lånet må upplagas uti 2 å 3 terminer under loppet af innevarande och nästkommande år i83r. För min del tror jag, att det ej bör upptagas fortare än behofvet påkallar.
Dalström förklarat sig deruti instämma, likväl af honom blifvit motsagd just med de skäl, han framställt till vederläggning af min åsigt. Hr af Dalström har nemi. åberopat Norrige och omtalat, att Norrska officerare beklagat sig, att soldaten der, då han blifvit bildad till sådan, går undan ur armeens leder och officeren nödgas mista honom. Detta är just den stora fördelen af ett nationelt försvar. Det är nemi. icke meningen, att soldaten skall anses såsom officerens tillhörighet, utan såsom landets. Då han hunnit bilda sig, för att behörigen kunna användas till dettas försvar, då är han ock berättigad att lemna exercislederna och återgå ut i nationen. Der är han alltid såsom soldat att påräkna, under det han likväl verkar och arbetar såsom allmän medborgare, tilldess faran och behofvet kalla honom till ett annat verknirigsfält; och då ett sådant system hunnit utveckla sig, kan man påräkna och lita på, att när folket blir uppfordradt att resa sig i massa, behöfver icke landet frukta för sitt försvar. Hr af Dalström har vidare åberopat förhållandet i Preussen. Jag tror, att man der gått för långt i tillämpningen af beväringssystemet; men då Hr af Dal - Den 24 Maj. ström riktigt erinrat, att man kommit till detta system genom en med strömmar af blod köpt erfarenhet, skulle jag önska, att Sverige ej dröjde så länge att antaga det system, som för oss i denna väg kan vara lämpligt, att äfven vår erfarenhet om behofvet deraf kommer att framtvingas genom sådana blodströmmar. Jag är säker, att de sedan icke skola rinna. Hr af Dalström bar sagt, att uti Preussen prinsar och grefvar stå med i leden. Det är tillfredsställande, att sådant kunnat tillvägabringas i ett despotiskt land, der nristocratiens välde vanligen är starkast; och roan torde då böra antaga, att det vackra efterdöinets införande i ett land sådant sorn vårt, der aristocratien numera torde böra anses urståndsatt att lägga några mera väsendtliga hinder deremot, altså icke bör möta något synnerligt motstånd.
Författningen den 527 September 1815 m. rn. men hvad åter angår frågan huruvida sedan Odlirigs-Lånefonden vunnit tillväxt, smärre förlags-Lån af denpa fond kunde få utgå till befrämjande af binäringar bland Allmogen, genom förädling af Svenska Landtmanna-Frodpckter, så emedan Bonde-Ståndet vid frågans första afgörande, ej utlåtit sig öfver denna del af målet utan dess aflslag å Utskottets Betänkande endast haft afseende å de nya reglementariska föreskrifterna för Odlings-Lånens érhållande; ty och då Bonde-Ståndet numera erfarit, att Utskottets Förslag i förenämnde del blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Prest-Ståndet bifallet, fann ock Ståndet för godt i enahanda bifall instämma; hvarom Respective Med-Ståndea samt Banko-Utskottet skulle vördsamt och vänli-1 gen underrättas. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 9 i denna månad afgifne,1 förleden Plenidag på bordet lagda Betänkande, angående obehindrad rättighet, för Skattehem - Prv t* tdr. d. 18 Junii 1818* 675 nians egare, till svedjande å deras skog, samt oin Kronooch Jägeri Beijeningens tillsyn å svedjande; biet vid förnyad föredragning, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till BagSamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten återremitteradt. S. JO. Vid fernyad föredragning af 1. Stats Bankooch Eag-Utskottens Betänkande ofver väckt
» Tünnen manna hästaj, tunnen manna vagnaj, tunnen manna böckej! » Ingen visa gillas, där ej kungen är med, och när hans mamma därför sjunger för honom om » Borgmästar Munthe, han red på sin brunte », så sjunger hon i stället: » Den kära kung Oscar, han åkte i droska » och så vidare hela kungahuset igenom, som här ej kan repeteras. På så vis öfversätter hon alla visor på fria vers, till sonens stora belåtenhet. Också känner hans förtjusning inga gränser, och i vild hänförelse ropar han sitt hurra, hurra, hurra! Att han sätter konungen högre än både far och mor, det syns tydligt. Hvarifrån han fått idén, vet jag ej, om ej att kungajubileumsfirandet kan vara orsaken, då konung Oscar var på » hvar mans mun », och hans, gossens, vaknande intelligens gjorde sig ett eget litet begrepp; alltnog en större rojalist tror jag man får leta efter, åtminstone vid den åldern. Tuttan. Det är verkligen med stor tillfredsställelse man läst eder förståndiga artikel i den mycket diskuterade tjänarinnefrågan och jag tackar eder på det varmaste för den kloka, klarseende, opartiska och fullt rättvisa belysning ni lämnat. Det är alltsammans fullt utredt. intet är glömdt eller halft. Sällsynt är det äfven i denna pjunkigt ömsinta och slappa tid, då mången för att icke anses ej » följa med », förfäktar åsikter, som ett sundt förnuft nödvändigt måste hålla för, minst sagdt, enfaldiga, att finna någon kvinna, som vågar uttala sin mening, äfven om den strider något emot den antagna ljufva älskvärdheten, som ser mellan fingrarne med allt, blott för att bli berömd för humanitet. — g — g säger i sitt anförande, att tjänarinnorna uppföra sig så, att man till sist nödgas umbära dem. Detta är just förhållandet med mig, som nu på gamla dagar, sedan jag i inånga år haft från tre till en tjänstflicka, icke mer har någon. Hvarför? Emedan jag icke står ut därmed, ty en gammal matmor vill hafva någorlunda som hon är van. Detta får man icke för tjänarinnorna nu för tiden.
M. utgiften för en ny HofNot:s aflöning, såsom förhållandet varit med Haeggströms medtjenstemän: HofKansliSekret. Kuylenstjerna, Ilusgerådsmästaren Sterky och en Kontorsskrifvare, hvilkens namn uti Riksmarsk:sEmbet:s underd. utlåtande icke blifvit upgifvet; och af hvilka de 2:ne förstnämnde, på sätt litt:s F och G utvisa, obestridt fått sig först i Nåder beviljade pensionens åtnjutande ifrån afskedsdagen, och densamma fortfarande upburit äfven sedan, åtminstone besagde Kuylenstjerna och Sterky på den nya hofstaten erhållit konstitutorial och arfvode för fortfarande tjenst inom K. BorgRme. Det är för att söka bereda jemlikhet i rättigheter och, serdeles under detta för Westerbottens innevånare svåra missvextår, lindra Haeggströms fattigdom och betryck under hans sannolikt korta återstående lefnad, som jag finner mig nära nog pligtig att hörsamma den till mig af vännen framställda upmaningen, att hos R. H. St:r vördsamt hemställa, det R. St:r måtte bevilja f. d. HofNot:n Johan Haeggström för en gång den äskade summan, 850 R:dr b:ko, motsvarande den pension han rätteligen synes hafva 221 D»n 3 December e. m. bordt få sig tillgodoräknad ifrån det han i Okt. 1829 erhöll Nåd. afsked till d. 1 Jan. 1834, ifrån hvilken tid och framgent Haeggström erhållit och fortfarande upbär såsom pension, i egenskap af f. d. HofNot., å allmänna indragningsstaten 200 R:dr nämnde mynt årligen. Om remiss till H. StatsUtsk. anhålles vördsammast. 2:o K. M. har af Nåd. omtanka för Statens sannskyldiga nytta vid innev:de Riksdag till R. H. St:r täckts öfverlemna Nåd.
Mig synes det hafva varit riktigare, om man för detta ändamål-gifvit ett bestämdt anslag, eller, om sådant icke är lämpligt, ett förslags-anslag, och att man icke roed besparingarne å ett anslag bestriddé utgifterna för ett annat, hvilket endast föranleder räkenskapernas utveckling och försvårande. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i förevar:de punkt tillstyrkt. litte punkten, ang: de löneförbättring för Under-officerare och deras vederlikar vid ArUt, samt ma Iportioner ne för manskapet vid de värfvade RegUne. Hr Eden hjelm, Gillis: Huru tacksam jag än är derför att StalsUtsk. fästat uproärksamhet vid min motion, förvånar del mig likväl att man delat motionen i 2 delar och framskjutit behandlingen af den angelägnaste, nemi. den om folkets aflöning. Det är ju orimligt att nu, då man rustar sig lill strid, npskjuta en så vigtig fråga, hvarigenom jag knappt kan förstå, huru det skulle vara möjligt alt kunna gå ut i fäll. Jag vill dock icke längre härvid uppehålla mig, då målet i alla fall en annan gång kommer före, och jag således framdeles får tillfälle att yttra mina tankar derom. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 12:te punkten, ang:de löneförhöjning för Tygskrifvare vid ArUt; 13:de punkten, ang:de f örhöjning af anslaget lill Ravallerioch Artilleri-hästars remonlering och skoning; 14:de punkten, ang: de anslaget till four agering af Art:ts Ingda hästar: 15:de punkten, ang:de af K. M. äskad tillökning i Staten för Gottlands Nalional-b evar ing; samt Olide punkten, ang:de ifrugastäld arfvodes-lillökning för Under-officerare vid Gottlands National-beväring. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 17:de punkten, ang:de slitningspenningar för manskapet vid Gottlands National-beväring. Hr Bildt,'Knut:
De af Banco-, gemensamt med andra Utskott afgifna Memorial, Utlåtanden och Betänkanden, ^:de Samlingen, i:sta Afdelningen: De af Lag-Utskottet ensamt; och Expeditions-Utskottets Memorial N o 421. 9 z:dra afdelningen: De af Lagoch Oeconomie-Utskolten gemensamt afgifna Memorial, Utlåtanden och Belänkanden, f);de Samlingen i:sta Afdelningen: