Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna fråga hos Utskottet förra gången behandlades, tog Utskottet nogsamt i öfvervägande vigten af de invändningar, som emot det föreslagna vilkorets antagande både i herr Bergmans ofvanberörde yttrande blifvit framställde och för öfrigt af flera Utskottets ledamöter ytterligare anfördes, och hvarmed likartade anmärkningar nu föra nied t Ridderskapets och Adelns beslut om återremiss; men som Utskottet fann de betänkligheter, som sålunda emot förslaget förekommo, väsendtligen öfvervägas af det uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition åberopade, obestridligen sanna förhållandet, att ändamålet med tull-lindringarne hufvudsakligen förfelades, om andra fartyg än sådane, som exporterade Svenska produkter, eller med andra ord förnämligast Svenska fartyg, af dessa lindringar kommo i åtnjutande, ansåg UtskotLeL sig icke kunna annat, än godkänna det ifrågavarande vilkoret för lull-lindringarnes åtnjutande; och Utskottet har icke eller nu kommit till annan öfvertygelse, hvadan Utskottet vidblifver sitt förslag, alt, derest de partiella tull-lindirngarne skola ega rum, desamma vid införsel icke må tillgodokomma andra fartyg, än dem, som sist inom de tre nästförutgångna åren bevisligen från Svensk till transatlantisk hamn algått med minst half last af Svenska produkter. Emot förslaget om tull-lindringarnes upphörande har åter hos Ridderskapet och Adeln blifvit erinradt, att Svenska handeln och sjöfarten ännu icke skall vunnit den styrka och utsträckning, att densamma, utan uppmuntran och stöd af dessa lindringar, kunde bibehållas och förkofras på aflägsnare länder, och att icke allenast handelns och den vidsträcktare Sjöfartens bestånd, ulan ock, hvad som härvid isynnerhet borde tagas i betraktande. Sveriges politiska behof af öfvadt sjöfolk kräfde bibehållandet af tull-lindringarne. Presteoch Borgare-stånden hafva ogillat Utskottets förslag, angående tull-lindringarnes upphörande, hvilket förslag Boude-ståndet deremot godkänt.
Inom Väl/o/liga Borgare-Ståndet: a) af Herr Lallerstedt, sorn anlört, att, likasom i de liesta fall den enskilde mannen vore den häste domaren öfver sitt eget intresse, så kunde ei heller någon makt utom kommunen så förebygga olägenheter och framkalla förmaner inom kommunen, som hennes egne upplyste medlemmar. Om sanningen häraf medgåfves, så måste man äfven erkänna fördelen af att sammanföra medlemmarne i en mindre krets till ett sjelfständigt koinmunal-samfund. Men likasom den enskilde, om han än aldrig så väl urskdjer sitt sanna bästa, icke kan verka derför utan en viss grad af frihet, så blefve äfven kommunen snart sagdt en död kropp utan kommunalfrihet, eller rättighet att fritt och utan band från statens högre myndigheter bestyra om kommunens inre angelägenheter. Kommuner lunnes öfverallt, men kommunalfrihet vore sällsynt. 1 Sverige utgjorde hvarje socken på landet, hvarje stad, hvarje härad och hvarje län ett naturligt kommunal-samfund, men om kommunal-frihet hade vi knappt en aflägsen aning. Det voro dock i kommunen, som nationens kraft hvilade. Kommunal-inrättningen lärde fo!ken att fredligt begagna sina rättigheter. Äfven statsregeringen kunde ej på ett fullständigare och tillika mindre kostsamt sätt utsträcka sin verksamhet ända till folklifvets lägsta kretsar, än genom öfverlemnande af någon del af regeringsrätten till kommunens sjelfvalda föreståndare. Ett oeftergiflig! vilkor för kommunens trefnad, ja för dess bestånd, vore att valet af personer till fullgörande af hvad befattning som helst inom kommunen utginge, icke från staten, utan från kommunal-församlingen, hvarigenom äfven de värdigaste och skickligaste personer blefve valde, helst kommunens medlemmar besutte en kännedom om personerne, den ingen annan kunde antagas ega. Men icke blott valet, utan äfven kontrollen öfver kommunernas embetsman utöfvades noggrannare och på ett mera tillförlitligt salt af kommunerna sjelfva, som vid uppfyllandet af deras pligler vore omedelbart intresserade, än af statsstyrelsen. Intet funnes, som så fast och så varaktigt snmmanknöle bandet medborgare emellan, som ett väl in rätt ad t kommunal-system. Kommunalstyrelse uteslöte intet annat regeringssätt än det despotiska.
"Till gäldande af förrberörde Ränta, och Capitalafbetalning användes” etc. Enär i denna omständighet 3 RiksStånd äro ense derom, att orden: ”eller 100,000 R.dr Silfver Specie” skola utur 4tde Momentet utgå och 3 Stånd äfven godkänt uttrycket ”5 procent" i stället för det af BorgareStåndet antagne "Ränta och Capital-afbetalnings” anser Utskottet det vara af R. St:r afgjordt, att ifrågavarande 4^de Moment af i:a Puncten skall erhålla följande lydelse: ”Till gäldande af förrberörde 5 procent användes årligen en motsvarande Summa af den ränta och Capital-afbetalning som vederbörande Fastighetsägare till RiksgäldsGontoiret erlägga.” 3.e Puncten. I anledning af den deruti föreslagne rabatt, eller Mellangiften och Provisionen för lånets anskaffande, hvilken, jemte kostnaden för Silfrets fria lefvererande i Banken, enligt Utskottets förslag, mä ej Öfverstiga 8, högst to procent , är beslutadt: af Ridd, ock Adelns att orden: ”högst 10” borde utgå. Betånkanden, N:o 4a5- 58g af BorgareStåndet.- att slut-orden borde blifva: “ej öfverstiga 5 procent af BondeStåndetj att samma ord borde blifva "må ej öfverstiga 8 procent.'" Hvaremot PrasteStåndet bifallit Utskottets nyssberörde Förslag. Vid detta förhållande, och som 2 RiksStånd, Ridd. och Adeln och BondeStåndet godkänt Utskottets tillstyrkande, så vidt det inskränker sig derhän, att rabatten må ej öfverstiga 8 procent j samt ett RiksStånd, Högv. PrästeStändetj derutöfver bifallit äfven tillägget i Utskottets förslag "högst 10 procent/J alltså anser Utskottet sig böra inbjuda sistbemälte RiksStånd, att biträda det beslut Ridd. och Adeln samt BondeStåndet i denna del fattat, då genom 3 RiksStånds beslut afgjordt blifver, att rabatten må ej öfverstiga 8 procent. Skulle åter Högv.
Utskottet hade nemligen först ansett en Föredragande böra, efter 106 §. RegeringsFormen, ställas under RiksRätt, hvarvid någon annan Riksens Ständers åtgärd icke erfordrades, än att Utskottets derom aflåtne Memorial borde läggas till handlingarne. De anmärkningar, hvilka Utskottet, enligt 107 §. RegeringsFormen, till Riksens Ständer öfverlemnat, och hvilka uti Utskottets nu förevarande Memorial innefattades, borde af Ridderskapet och Adeln till pröfning upptagas, samt enligt nyssnämnde §:s föreskrift behandlas. Utskottets öfrige Memorial innehöllo dels afslag å enskilte Ledamöters till Utskottet remitterade anledningar till anmärkningar, dels anmälanden eller berättelser till Riksens Ständer, hvarå Utskottet likväl icke tillstyrkt någon påföljd. Då nu Utskottet i tvänne senare fall ej funnit något att anmärka, ansåg Herr Grefven oell LandtMarskalken någon annan åtgärd dervid icke kunna äga rum, än att berörde Memorial borde läggas till handlingarne. Detta behandlingssätt ans ågj. Herr Grefven och Sen lo Julii e. m. 459 LandtMarskalken, enligt sin öfvertygelse oell med dess pligt att följa Grundlagens bökstafliga innehåll, vara det rätta, och då Herr LandtMarskalken, med den uppriktighet lian vid alla tillfällen förut sökt ådagalägga, äfven nu på samma sätt förfarit, förklarade Herr-LandtMarskalken sig skola med glädje anse, 0111 denna Dess, på samvete och pligt grundade, enskilta öfvertygelse af Ridderskapet och Adeln gillades. Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken sålunda tillkännagifvit dess generella åsigt, i afseende å ConstitutionsUtskottets alla Memorial, ansåg Herr LandtMarskalken, hvad beträffade det särskilta, som, enligt Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, nu borde komma under pröfning, och hvilket innefattade åtskillige, enligt 107 § , framställde anmärkningspunkter, sig böra å hvarje punkt göra särskild proposition.
Ijåfte jemtoål för De§ SanbtbönDerS, torpares ocjj anbre 2lrbe^ tates ^rono4ltft)lber, mib brifanbe tillgång. 2)ocf fråcfe ftg benna anfma* rigljet ej till Utlagorne för 33acffugu* ocl) 3n()9feö*ljjon, eller fåbane Slrbetsföre perfoner, af bmilfa, eljuru på egorne boenbe, Sorbegaren icfe njuter en mot» fmaranbe tjenfbardet i arbete, penningar eller (jmaD bet mara må. 7° §. 107. glptta §jenf elfon, Sanbtbönber, torpare och Slrbetöfolf, eller bpta be bofab, feban @fattfrifning merFfällb ar, mibfänneé lifmäl förre dpuöbonbeti bet förut flabgabe anfmar för beraö ^rono#Utfplbcr, meb rättighet att berföre njuta erfdttning af beti, font bent feberntera unber året antagit. §. 108. @fattfrifmaren må, till erfdttning för £)ebet#feblarne, njuta för broar od> en, forn ej öfmerfHger $em 3v:br, <2u filling; beröfvoer till och meb femtio 9l:br, £må fillingar, famt för ©ebetfcbel af ännu Ifögre furnrna, Ätta fil# lingar, hälben löfen i löebetfebeln intaged.
Då nu något mera icke var att anföra, sa Beslöts: Det skulle i anseende till saknad upplysning om grunden för åbo-rättighetens upplåtande af Lindö hemman , denna undersökning uppskjutas till den 20 nästkommande September, di Syne-Rätten på Eksågs Gästgifvaregård samman* träder, hvilket för Parterna afsades. * Ar Dm 7 Juli, År 1811 den 20 September sammantradde undertecknad Borgmästare och i Orten särskildt tillförordnade Domhafvande tillika med följande af Åkers Härads Nämd, nemligen: Nämndemannen Joh. Ersson i Skämhy, Jacob Jacobsson i Sörtorp, < Pehr Pehrsson i Tuna, Pehrsson i Marianna p Carl Andersson i Roteby, Pehr Larsson i Hellby och Olof Larsson i Skedinge, pä Eksågs Gästgifvaregård, till fortsättande af den undersökning om. åbo - rättigheten af Lindö Kronohemman, med hvad mera Kongl. Majlis Befallningshafvandes skrifvelse den 19 November 18I0 innehåller, sorn den 6 sistl. Augusti pä Lindön blifvit påbörjad, Sedan Härads-Syne-Rätten intagit sina rum q»ch Tingsfred blifvit lyst , anmälde sig för Herr JJruks-Patron And. von Wahrendorff, dess Inspector vid Känna Bruk Carl Christiernsson, en* ligt fullmagt^ech å Kongl. Maj:ts och Kronans väg-. »Wj-KiöftO-Xiänsöiantaea C. J. Holm, enligt ordres - Den 7 Julu *73 dres under den 10 i denna månad , af Herr Assessoren Lundeqvist, som af Krono-Uppbördsstämrna med Stregnäs Socken var hindrad att sig personligen inställa, Bruks-Inspeeloren C, J. Christernsson an
»TullDistriktChefsEmbeten » insmugit sig i 4 §:o 1 mom. af författningsförslaget; 2:o) Utsk:s hemställan att i §:n 7 rubriken: »Vederhäftighetsbetyg, som skrifvas på lånehandlingar», måtte förändras till: »Vederhäftighetsbetyg, som skrifvas på företedde handlingar»; 3:o Utsk:s hemställan om tillägg af en ny afgifts-kategori i 8 §:n 1 morn.; samt 4:o) Utsk:s uti sistnämnde §:s 8:de mom. framställda och nu vidhållna förslag till beskattning å utländska försäkringsbolag; men afslogs Utsk:s inbjudning i fråga om förslaget att äfven obemedlade personer måtte förunnas den afg i ftsfr i hot, som i 7 §:n endast för fattiga varit medgifven; och fann R. o. Ad. förev-.de Utlåt, i öfriga delar ej erfordra annan åtgärd än att läggas till bandlingarne; hvarvid icke förekom någon annan discussion, än att i afseende på Utslcs ofvanberörde inbjudning, innan beslut derom fattades, yttrades af Hr Carleson, E d v. Henr.: Då Utsk. icke anfört annat skäl än att 2 Stånd bifallit Utslcs Betänk., och Utsk. icke vederlagt de skäl, som, när frågan sista gången här discuterades, anfördes och hufvudsakligen gingo ut derpå, att ordet obemedlad var så obestämdt, att man icke visste hvad man dermed velat uttrycka, hvarföre ock R. o. Ad. afslogo punkten, anhåller jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut. Vid förnyad, punktvis företagen föredragning af Sammansatta BeviIIn.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcs d. 29 och 30 sisth Juli på bordet lagda Mern.
Dessutom torde det förtjena att allvarligt begrunda, huruvida det må anses vara politiskt och statsekonomiskt rätt, att grunda skattenedsättningar på tillfälliga behållningar; mig förefaller det åtminstone, såsom om många förhoppningar, särdeles hos de mindre upplysta samhällsclasserna, skulle finna sig på ett bekymmersamt sätt gäckade vid det tillfälle, då den samlade sparpenningen tagit slut, och beliofvet sålunda inlrädt att ånyo höja skatterna J2 Den 18 Mars. till det belopp, hvarvid de bort bibehållas, om icke den upplagda behållningen blifvit lagen i beräkning lill fyllnad i statsbristsiimman. Något förslag att upplägga bancovinslen eller att afsätta den för framtida behof var icke heller väckt, om icke af en ledamot i BorgareSt., som föreslagit att afsätta omkring 2 millioner till en fond; men detta förslag ansåg Utsk. förfallet genom Ständernes beslut. Om således StatsUtsk. icke lyckats att träffa den allmänna meningen i sin lätta ståndpunkt, genom sitt förslag, bör detta icke föras på räkning af någon ombytlighet i tänkesätt hos Utsk., utan torde, åtminstone till en stor del, få tillskrifvas de instructioner och den ledning Utsk. fått emottaga af sina principaler. Man har jemväl, icke blott inom detta Stånd, utan annorstädes, förebrått Utsk., alt hafva gynnat enskildta intressen, då Utsk. tillstyrkt anslag för en mängd spridda företag och allmänna arbeten. Denna förebråelse är i sanning hård och orättvis, om man dermed velat säga, att Utsk., under uppfyllandet af sitt grannlaga uppdrag, förbisett sin pligt och den allmänna fordran; men anmärkningen har en sida, som, jag erkänner det, är mer än oskyldig, i så måtto, att man synes hafva glömt, att det innebär en ren omöjlighet att bevilja anslag för att bygga hamnar och befordra lättade communicationer, utan att sådant skall i första rummet medföra fördel för den ort, hvarest dessa anläggningar göras. — Något annat sätt att undvika denna stötesten hade sålunda icke funnits, än om Utsk., tvertemot Ständernes anvisning, afstyrkt alla anslag till canaler, hamnar och strömrensningar.
Utskoitet, Utan tvärtom ett åliggande, att inga i pröfningen af motionen och sig deröfver utlåta; och anhåller jag vördsammeligen, att i sådant ändamål Memorialet måtte till Utskottet återremittesas, önskandes jag för min del, att i händelse Utskottet tillstyrker bifall af hvad blifvit yrkadt, »len underdåniga anhållan måtte göras, det Kongl. Majit, med afseende å »len nytta af de i 40 år saknade Riksdags Relationer kan vara alt förvänta, 1 Nåder tacktes anbefalla vederbörande att jo förr »less heldre sådana upprätta, för att till upplysningars meddelande vara att tillgå, i fall någon Urtima Riksdag kunde blifva nödig ansedd, samt att sedermera, '1 händelse en sådan icke inträffar, sådana till KonglMajit i underdånighet afgifva Sex månader före den lid Riksens Ständer till nästa Riksmöte nu utsätta. 2:0 Af Herr Första Archiatern von Schulzenheim, dictan»lo till Högloft, Uidderskapets och Adelns Protocoll: ”Sedan jag fått afhöra Herr Lagmannen Grefve Gyllenborgs Memorial, har jag vid målet föga något att tillägga. Med all den högaktning jag är Högloft. Allmänna Resvärsoch Oeconom ie-Lttkottet skyldig, förefaller det mig oväntadt, att Utskottet ej behagat ingå i full pröfning af målet, emedan ingen remiss från de öfriga 3.me Stånden inkopwiit. Vid alla de Riksmöten, Deri 58 Juni. möten, sorn jag hevistat, har aldrig något Utskott underlåtit att fulleligen öfverväga och besvara hvarje Riks Stånds enskildta Remiss. Så mycket jag mig påminna kan, yttrade jag vid siutet af det ifrågavarande målet du de öfriga Riks Stånden villigt lära instämma i den gjorda motionen, såsom tjenande till mera upplysnings erhållande i allmänna hushållningsmål.
Man nerstam, genom hvad han nyss anfördt, vederlagdt Herr Thams mening, och ådagalagt, att frågan måste vid denna Riksdag afgöras, ehuru, verkställigheten af offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar kommer att hvila intill nästa Riksdag; anhåller jag blott att få instämma uti detta Herr Mannerstams yttrande. Herr Lefrén: I anledning af hvad Herr Tham anfort, att Kongl. Majrts Nådiga skrifvelse borde till Lagutskottet remitteras, får jag anmärka, att om så skedde, vore den Kongl, skrifvelsen i och med detsamma förklarad för en proposition. Jag tror derföre, att en så beskaffad remiss ej bör äga rum; men att, sedan jag med anledning af samma skrifvelse, gjort en motion, den fråga, som af mig blifvit vackt, torde kunna dit remitteras. Sedan Friherre Cederström ådagalagt, att tillsättande af ett särskilt Utskott för denna frågas behandling icke är behöfligt, får jag förklara, att hvad jag i detta afseende anfört, härrört af ett missförstånd om 54 §. Riksdagsordningen. Jag fattade nemligen ej, att det var tillåtet, till något af de vanliga Utskotten remittera en fråga, som ej har direct gemenskap med de till hvarje Ut - Dfa 23 Maji e. m. $kptts befattning hörande ämnen;' men sorn jag nu mera inser att detta är fullkomligen enligt Grundlagen, afstår jag från den delen af min fnotion, som angår ett särskildt Utskotts tillsättande, och anhåller att den öfriga delen af mötionen må varda till Lagutskottet remitterad. Grefve von Schwerin'. I den tanka, sorn här blifvit framställd, att frågan ovilkorligen måste afgöras, kan jag ej instämma. Konungens skrifvelse innehåller, att i händelse Stånden önska offentlighet, vore sådant ej Konungen emot, och det må då väl bero af hvarje Stånd för sig, att önska eller icke önska.
Krigs-coll. lill afgörande, der contractet med rekryten blifvit ogilladt af vederb. myndighet, hvarföre ock besvär deröfver äro anförde. Pä dessa af mig anförda skäl, anhåller jag att beUtnk. måtte varda återremitteradt. Hr af Dahlström, Gust. Jacob: Ehuru jag icke vill förspilla många ord på hvad sorn nyss blifvit anfördt, emedan det egentligen icke angår den sak, som nu är föremål för Ståndets öfverläggning, och således icke är maktpåliggande, anser jag mig likväl böra yttra, såsom min enskilda öfvertygelse, att det åligger capitainsbefälet, icke allenast såsom ett tjensteäliggande, utan såsom en allmän pligt, att göra sig underrättadt om de aftal, som emellan rekryter och rotehållare uppgöras. I Ijenstgöringsreglem. är det dem anbcfaldt, och dessutom är det i K., circ. d. 30 Dec. 1819 bestämdt ålagdt befälet, att noga efterse, det i eontraclerne emellan soldaten och rotehällaren icke något får inflyta, som rörer beklädnaden. Jag skulle icke tro, att befälet vid något reg:te på annat sätt, än som öfverensstämmer med gifna föreskrifter, blandat sig i sådane aftal emellan rotehållare och soldater, och skulle någon obehörighet äga rum, önskar jag innerligen, att den som deröfver har att beklaga sig, vänder sig till vederb. auctoritet, och icke till R. St., der man från den ena riksdagen till den andra får höra beskyllningar om öfverskridande af knekte-contracter med mera. Men man ser det aldrig bevisadt genom något exempel. Må hvar och en enskild utkräfva sin rätt, men hela vårt indelningsverk må icke beskyllas för sådana brott emot gifna föreskrifter. Jag röstar för bifall till Utsk:s betänk. Hr von Schantz: Vare det långt ifrån mig, att den anma - 68 Ben 9 0 c t o b e r. Ian jag gjort, skulle innefatta det minsta klander emot befälet inom armeen.
S 3i4- Emot Förslaget ansågo Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér, Wretman och Naumann kunna anmärkas: dels att stadgandet syntes böra omfatta icke 17 blott de förbindelser, befälhafvaren för rederiet ingår, utan äfven den ansvarighet, som han genom fel eller försummelser ådrager detsamma; dels att det innefattade en motsägelse, om den sak, som är af beskaffenhet att ej få mot befälhafvare och redare, hvardera för sig, utföras samtidigt, likväl skulle kunna emot dem, hvar för sig, utföras på olika tider ; dels ock att orden »der de blifvit instämda» kunde gifva anledning till den tolkning, som skulle svaranderne kunna instämmas till hvilken domstol som helst. Här syntes endast behöfva utmärkas, att, för ifrå gavarande fall, käranden har nog af att tilltala antingen befälhafvaren eller rederiet, naturligtvis med rättighet att söka begge, och då vid enderas forum, hvilket ock instämmer med nu gällande sjölag, 16 Kapitlet Skiplegobalken. Bemälde Justitieråd hemställde således, om icke § 314 må erhålla följande lydelse: l de mål, der fråga är om anspråk på fartyg eller frakt, till följd af befälhafvarens görande eller låtande, må man söka honom eller rederiet, eller ock begge; och vare i sednare fallet den rätt behörig, der endera är skyldig att svara. § 316. Att stadga särskildt forum för de tvister, som här omförmälas, ansågo Justitieraden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman icke vara nödigt och möjligen skola medföra svårigheter, helst redovisning för bergadt skeppsfynd och strandvrak kunde förekomma i sammanhang med brottmålsåtal, samt, hvad angår vattendrag inom landet, bergningen kunde vara gjord på sådan ort, som ej tillhörer visst Tullkammaredistrikt. Justitieråden trodde för den skull denna § böra uteslutas. § 318. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér erinrade, att i sednare stycket torde för tydlighetens skull böra efter ordet »sagd är» tilläggas: eller underlåter käranden att tväfald skriftelig inlaga då ingifva, håfve etc.
Såsom verksamma medel att hämma öfverdriften af bränjvinels såväl tillverkning som förbrukning finnes tvänne väsendtliga åtgärder att vidtaga. jDen ena af dessa åtgärder är inskränkning af tidell, under hvilken hränvins-hränningven får utöfvas, i afsigt, dels att derigenom minska, såväl sjelfva tillverkningens belopp, som'ock den anledning till omåttlig förbrukning, hvilken en genom oafbruten tillverkning undbr 6 månader af året \ Kongl. Mnj:ls Nåd. Proposition, M 23. it beredd daglig och lätt tillgång på bränvin alstrar, dels' äfven alt i sin mån förekomma de för landet i ekonomiskt hänseende menliga följder, hvilka boskapsskötselns hufvudsakliga grundande på bränvinsbränningen visat sig medföra. Den andra åtgärden är förhöjd beskattning jemte bränvinets deraf följande högre pris, som enligt flerfaldigt vunnen erlarenhet, äfven verkar till minskad förbrukning. Vidkommande brännings-tiden, håller Kongl. Maj:t före, att densamma lämpligen kari inskränkas till 2;ne månader: en på hösten, så att tillfälle må vara till begagnande af slösäd eller skämd potates, en på våren, hvarigenom erbjuder sig en nödfallshjelp, om fodertillgången börjar tryta, innan kreaturen kunna släppas på bete. Kongl. Majit skulle dock icke anse berörde tidsinskränkning göra tillfyllest, såvida Kongl. Maj:t icke hyste den förhoppning alt liikets Ständer i fråga om bränvins-tillverkningens väsendtligen högre beskattning skola gå den allmänna rösten tillmötes. Då emellertid öfvergården till den förkortade bränningsliden bör ske med varsamhet, för att bereda tillfälle åt nuvarande tillverkare att efter de nya förhållandena förändra sin hushållning, finner Kongl. Majit, under de tvenne första åren eller det den nya författningen (rädt i verkställighet, bränvinsbränningen böra, såvida icke felslagen skörd föranleder särskildt undantag, tillåta 5:ne månader hvarje år, nemligen: en och en half månad om våren och lika länge [pä hösten. Rn Sådan ölvergångs-bestämning bör icke för långt utsträckas, enär sannolikt under mellantiden bränvins-lillverkningen kommer att drifvas med ökad ansträngning.
Majit måtte i Nåder anbefalla en skyndsammare, allmän verkställighet af Kongl, Brefvet den Juni 1833 och, om serskilde anslag för sådant ändamål skulle erfordras, derom till Rikets Ständer allåla Dess Nådiga Proposition; samt 4^o att Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla ej mindre nu gällande Consulad-Sladgas, än ock den för Consulerne meddelade Sporteloch Expedilions-Taxas öfverseende och omarbetning, i de delar, der sådan här ofvan blifvit ifrågasatt eller i öfrigt kan finnas vara af behofvet påkallad. Stockholm den 3i December 1840. Statssamt Allm. Res voch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 127. Häremot anmäldes följande Reservationer: 1:0 af Herr Grefve Platen, B., ”Jag reserverar mig mot Utskottens heslut på den grund, att jag ansett Utskotten böra tillstyrka, att Rikets Sländer måtte, under erkännande af princip-enligheten af den föreslagna åtgärden samt med afseende derjemte å den besparing i Statsutgifter, som kunde uppkomma genom en förening af diplomatiska och consulaira befattningar, för det närvarande inskränka sig tili en underdånig anhållan, det Kongl. Majit ville låta undersöka lämpligheten af närvarande förhållande med.