Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant skick , som målet nu förekommit, ser jag icke att dervid är något annat att göra, än att ogilla betänkandet. Gr. Anckarsvärd: Jag tager mig friheten att anhålla 3i8 D e 11 14 O c t o b e r c. m. om herrarnes uppmärksamhet på svårigheten att ingå i en öfverläggning, deri motslåndarne framkomma med helt och hållet andra ämnen, än som aro i fråga. Jag kan icke begripa , hvarifrån Hr von Hartmansdorff vid delta tillfälle henitar sin argumentation i afseende på obilligheten och olämpligheten af fjerdingsmans-befatlningens tillvaro i dess närvar, skick. Vöre frågan derom, mine herrar! skulle jag icke tveka ett ögonblick att biträda Hr von Hartmanssdorffs nu yttrade åsigler, emedan jag i detta fall delar dem helt och hållet; men åtminstone har jag uppfattat det nu föredragna betänk., som bör utgöra föremål för öfverläggningen, alldeles oriktigt, om här är ringaste fråga om huru sjelfva fjerdingsmanna-befattningen borde construeras eller ändras, hvaremot här, efter min uppfattning, endast är i fråga på hvad sätt, under fjerdingsmanna-befattningens nuvar. skick, med aflöningen derföre bör förhållas, eller huru med turen för dess bestridande bör förfaras. Jag kan ej förstå annat, än alt detta måtte utgöra ett communal-bestyr. Man må argumentera så mycket man vill, så är det dock ett bestyr, som går i tur emellan socknens hemmansagare personligen. Det måste då vara ett communal-åliggande, efter det är för socknens räkning, som hemmansägarne åläggas alt bestrida en sådan befattning, eller att, i stället att personligen utöfva den, besörja aflöningen för någon annan, som öfvertager bestyret. Nu är frågan, huruvida, under ett sådant förhållande inom socknarne, det är billigt och rättvist eller ens klokt, om jag vågar så uttrycka mig, af den privilegierade jordens ägare, att vilja ännu undandraga sig deltagandet i ett så beska flad t besvär, för att, så länge detta ännu räcker, låta det hvila helt och hållet på skaltejordens ägare, så att bördan för denna jorden måste blifva så mycket tyngre.
Ida teg och arbetade ifrigt utan att se upp. Efter Ida behagar taga humör öfver en sådan bagatell, tvingar hon mig att säga sanningen, sade Aurora något bittert. Det var icke så mycket för vår egen skull, som ännu mera för din, som vi önskade ett utbyte med biljetten. Hvilket uppseende skulle vi ej göra, kanske utsätta oss för åtlöje, om en af alla okänd flicka, i en vidunderlig bahytt och urblekt kappa vore i vårt sällskap; det var således af omtanke för oss, och ren välmening för dig, jag föreslog detta. Välvilligare hade du likväl varit, om du erbjudit Ida en af dina kappor, ni är ju nästan af samma längd; en hatt hade hon nog fått låna af mig, anmärkte Natinka, och fixerade systern. Denne teg. Ida åter svarade, icke utan någon liten skärpa: Om mig och min genom hitresan förderfvade kostym behöfver ingen ha något bekymmer! Den korta tid jag ännu kommer att vara i herrskapets hus, kan jag tillbringa på samma sätt som hitintills. Natinka, som i grunden egde ett godt hjerta, ehuru hon var yr och tanklös, ville nu på sitt vis söka trösta Ida, och bad henne ej taga saken så häftigt. Bara de tråkiga julklapperna en gång bli färdiga, skall du nog få roa dig, försäkrade hon. Pappa och mamma vill i år, likasom de andra förnäma här i staden ha för sed, ställa till en dans för betjeningen och deras bekanta. Vi ha då samma afton ett litet sällskap af våra unga bekanta. Sedan vi druckit thé, gå vi allesammans i danssalen, och dansar der ett par timmar alldeles "en egalilé." Tycker du icke det skall bli rätt roligt. Denna tillställning blir antingen tredje eller fjerde dag jul. Ehuru Ida antog detta som ett drag af Natinkas bättre hjerta, var dock det unga sinnet för djupt såradt för att lemna ett lugnt svar. Då blef Natinka stött, och aflägsnade sig med systern, för att aflägga rapport hos modren om det förefallna. Under gåendet undföllo dem ord om borgarhögfärd och fattigdom.
Lån på löpande förskrifning Å beviljade kassakreditiv, R:dr 902,600, lyftade Utlåning med omsättningsrätt Vid Låne-kontoret i Wisby: Diskonterade vexlar Lån på löpande förskrifning Å beviljade kassakreditiv, R:dr 191,000, lyftade Utlåning ined omsättningsrätt Utestående, Oanväridt. Förlag. Enligt förestående sammandrag utgör förlaget: till Filialbanker 8,566,400 » Kongl. Kommers-kollegium .. 2,250,000 » Jern-kontoret 900,000 » Handelsoch Närings-diskout-rörelsen 13,150,000 » utlåning med omsättningsrätt 9,600,000 34. Ä det enligt § 44 i Bankoreglementet, till Kongl. Kommers-kollegium, för manufakturernas och fabrikernas understöd, anvisade kreditiv, stort 2,250,000 R:dr, hafva ränteliqviderna, efter delgifna, vid hvarje halft års' slut upprättade liqvidationsräkningar, blifvit behörigen fullgjorda. § 35. I granskningen af 1864 års förvaltning af den fond, stor 900,000 R:dr, Rikets Ständer af Bankens medel upplåtit till Jern-kontorets disposition intill nästinstundande riksdag, hafva Fullmäktige, genom ombud, deltagit; och har någon anmärkning vid berörde granskning, i hvad Banken rörer. icke förekommit. § 36. Af de jemlikt 46 ij mom. 2 i Bankoreglementet till försträckning åt Filialbanker anvisade tio millioner R:dr voro, såsom 38 § i förlidet års revisionsberättelse omförmäler, då använde R:dr 9,566,400: — Transport 9,566,400 — 31 — Transport 9,566,400:
Man säger, att icke blott allmogens barn utan äfven andra äro i behof af befrielse från den fastställde afgiften, hvaribland man serskildt omnämnt embetsmäns barn, och frågat, huru desse skulle kunna befrias. Jag kan emedlertid uplysa, att i Nya Elementarskolan hafva äfven embetsmäns barn blifvit från all afgift befriade, när skolstyrelsen känt föräldrarnes fattigdom. Hvilken skolstyrelse skulle annorledes handla. Förutsätter man, att ingen fullgör, hvad honom enl. lag och samvete åligger, så kan man saklöst uphöra med allt lagstiftande. Man säger, det vara fåfängt påbjuda sportlernes afskaffande, emedan de det oaktadt emottagas, så att föräldrar få betala icke blott de nya afgifterne utan äfven de gamla sportlerne. Skulle detta vara förhållandet, så frågar jag, hvarföre har då Staten afskaffat sportlerne inom någon styrelsegren? Hvarföre äro lie afskaffade inom Konungens Kansli? Kan man väl föreställa sig, att vederbör, numera få betala icke allenast den nya chartan å utgående handlingar utan dessutom de gamla sportlerne till dervar:ne tjenstemän? Om sådane skäl skola gälla, ser jag ingen möjlighet, till gamla missbruks afskaffande. Jag går så långt, att jag påstår, att om sportlerna bibehållas inom skolan, blir det en anledn. till deras bibehållande i embetsverken. Om ynglingen, som upfostras till tjensteman, redan från första stund, han i skolan trädt i beröring med en offentlig myndighet, lärt att bana sig väg med sedlar, som i tysthet hållas i hand, så torde han bibehålla i Statens tjenst den vana han förvärfvat i skolan. Det tillhör upfostraren, eller rättare dem, som hafva närmaste tillsynen öfver skolorna, att afskaffa dessa sportler. Den 26 April f. m. 165 En af mina motståndare har fägnat sig åt den olydnad, en del skollärare tillåtit sig derigenom, att de tvertemot Konungens påbud bibehållit skolornas gamla inrättning. Sådan blir laglydnaden, om de frivilliga gåfvorna inom skolan bibehållas, oaktadt de enligt föreskrift icke må ega rum.
J\° 142, om anslag till en jernväg från Hemgrafven i Medelpad till Sundsvall; af Herr Heijkenskjöld, JVé 144, om upphörande, i likhet med hvad i afseende å jernhandteringen egt rum, af tionde å tillverkningen af öfriga metaller och mineral-rikets produkter, der denna icke är i besittning af särskilda förmåner; af Herr Staaff, JVs 146, om tillåtelse för Waxholms stads innevånare att fri köpa och bebygga de tomter och lägenheter, som nu af dem disponeras, m. m.; af Herr Vougt, JYs 148, angående pedagogiens i Södertelje uppflyttning till treklassigt elementarläroverk samt anslag af dertill nödiga medel; af Herr Sundvallson, JVs 150, angående byggande af kanal, i stället för det beslutade banspåret, emellan bangården och hamnen i Upsala stad; af Herr Sundvallson, JVs 152, om stambanebyggnaderna under nästa statsregleringsperiod; af Herr Siljeström, M 153, angående upplåtelse till staden Calmar af egande rätten till en jordrymd, som antagits tillhöra Kronan; af Herr Waern, M 155, angående förändrade terminer för utbetalning af dels beviljadt återstående statsbidrag för segelleds öppnande från Hattefura vid Prot.-TJtdrag den 15 November 1865. 61 Wenern till Stora Lee samt anläggning af jernväg vid Hofverud, dels nådigst äskadt statsbidrag för sjöarne Östra och Westra Siléns förening medelst kanal och slussar; af Herr Hollander, JVs 158, angående räntefrihet under tre år, från och med år 1866, för det till anläggning af Borås — llerrljunga-jernvägen beviljade lån af allmänna medel; af Herr Ridderstad, JVs 160, angående befrielse för staden Linköping från skyldigheten att underhålla stadens vid Nyqvarn belägna, med bidrag af statsmedel anlagda hamn; af Herr Ridderstad, JVs 161, angående tiden för utbetalning af beviljadt statsbidrag för utsträckning af Kinda båtled från sjön Rengen till Linköpings hamn; af Herr Ridderstad, JVs 162, om anslag till pensionsförhöjning för de armébefälet tillhörande personer, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension; af Herr Ridderstad, JVs 163, om anslag till uppförande af en byggnad för Topografiska korpsen och krigsarkivet, m. m.; af Herr Petterson, JVs 165, angående ökadt anslag till resestipendier och understöd åt industri—idkare; af Herr Vougt, JVs 167, om anslag till upprensning och fördjupning af det nära Södertelje varande inlopp till Mälaren,
För min del skulle jag helst sett, att de grundprinciper, som i den K. propostn äro framställda för lånets upptagande, kunde följas, nemi. att R. St. skulle låta dircct genom Riksg.cont. upptaga lånet och sedermera till hypolheksföreningarna utlåna medlen. Jag hade således varit böjd att yrka bifall till det i Hr Oxehufvuds reservation gjorda förslag; men som redan ett ltiksSt. beslutat i frågan, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad ei annan reservant, Hr af Billbergh, föreslagit, inskränker jag mig äfven derhän och begär propos. till bifall af de grundsatser, som Hr af Billbergh i sin reservation framställt. Frih. Rantzou, Joh. Al b., uppläste följande: Ehuru jag visserligen hyser ringa hopp om framgång för den åsigt, jag i förevar, fråga önskar försvara, anser jag dock saken vara af den vigt, att jag icke bör helt och hållit stillatigande afhöra de skenskäl, som åberopas till stöd för det af Regeringen föreslagna statslånet. Tillfället är tilläfventyrs ej inne att nu utveckla hela den stora frågan, huruvida statslån äro nyttiga eller skadliga för vårt land; ty man torde genast vara tillreds med det svar, att det nu ifrågavar. lånet blott blefve ett undantag, för att dermed hjelpa det betryckta jordbruket, och att det vore detta sednare, ej staten, som skuldsatte sig eller utbytte sin gamla skuld med dryg ränta mot en lindrigare. Jag bekänner likväl öppet, att jag har svårt att öfvertyga mig om ärligheten af detta svar, och att jag har den enfaldiga Iföreställningen, att det mindre är jordbruket, än just sjelfva det beprisade statslånesystemets införande, som ligger vederbörande om hjertat. Anledningarna härtill äro många. Eller huru många ifriga bemödanden hafva icke både vid denna och sista riksdagen blifvit använda för att få skattebördorna betäckta genom lån i stället för genom bevillning?
17 dermed egde eller kunde få en oskil jagtig gemenskap, icke gerna kunde med framgång påräknas, utan en speciell handläggning af någon Auctoritet på stället, som egde kännedom af alla locala förhållanden och de vid utmarksdeiningen följde grunder, de der ofta kunde fordra vidare tilllämpning, och hvilken i öfrigt, intilldess de började nyttige förändringarne hunnit en fullkomlig stadga och utveckling, finge handhafva Öns hela oeconomiska förvaltning, särdeles som Öns afskiljda läge från fasta landet medförde ännu större svårighet för Läns-Styrelsen i Calmar, att följa alla dessa ärender med jemn och odelad uppmärksamhet. Kongl.
F:s 4 § utstakar, kalla hvilken så qvalificerad man K. M. behagar, vare sig t. ex. Gr. Lagerbjelke, Kontrakts prosten Broman, Brukspatron Petré eller Riksdagsfullmäktigen Strinnlund. Under sådana förhållanden hemställer jag, hvilket vådligt inflytande de af R. St. beslutade vilkor eller förbehåll kunna hafva på sakens utgång! — Blifva dessa vilkor och förbehåll alltför detaljerade och minutiösa, kunna deraf härledas hvarjehanda svårigheter; blifva de åter mycket omfattande, så lemna de desto större fält öppet för förhindrandet eller åtminstone fördröjandet af sakens sättande i verket, derest, posito, föredraganden vore af den meningen alt fäderneslandet ingen nytta, men väl en onödig och betungande utgift, kunde hafva att af hela delta företaget förvänta. Gr. Lagerbjelke tänker visserligen, enl. hvad han sjelf sagt, ingalunda på delta sätt. Han har tvertom, såsom en utväg 9 H. 41 642 Den 1 September. till vilkoret* upfyllando på ett mindre betungande vis, yttrat alt den ifrågavartde säkerheten icke nödvändigt behöfde vid företagets början ställas, utan kunde t. ex. först på det 35:te året afgifvas, derom likväl bos K. M. nu redan kunde stipuleras o. s. v. Emedlertid har den värde Gr:n icke ansett berörde inskränkning lämpligen kunna i 11. St:rs beslut uttryckligt bestämmas, emedan sådant vore att ingå uti alltför minutiösa bestämmelser, och K. M. måhända kunde finna något annat årtal, än just det exempelvis anförda 35:te, mera tjenligt. Af denna anledn. ville Gr. Lagerbjelke att R. St. endast må i allmänhet förklara berörde borgen böra afgifvas. Jag hemställer dock till Eder, Mine Ilrr, på grund af hvad förut är yttradt, om man icke genom ett sådant allmännelig! stadgande lemnar fria händer åt dem, som nu eller i en framlid skulle hafva eller få lust och vilja alt afskära hela förelaget.
Kunde sådant förekomrnas genom någon det allmännas mellankomst direkt eller indirekt, s§ vore det i sanning väl, och derföre anser jag det vara af vigt att antaga punkten 7 i Utsk:s förslag, som enl. min upfattning ;ir till sin syftning fullkomligt riktig. En utväg att söka i någon mån afhjelpa den rådande förlägenhelen, vore visserligen all Fullmäktige tillåtas att utlemna befintliga öfverskoltsliIIgångar af Riksg:sKont:s medel i den allmänna rörelsen emot fullgod säkerhet, den Fullmäktige må pröfva. Under förutsättning, att punkten 7 i Utskts förslag måtte antagas, anhåller jag derföre om återremiss af Betänk. Hr Frih. och Ordftden tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har begärt ordet för att försvara Utskts Utlåt, och anhåller att få genmäla den siste talarens yttrande, emedan de satser, på hvilka han lade vigt, ligga till grund för frågans lösning. Han sgde till en början, att det betänkligaste i hela förslaget vore att det innefattar en rubbning i de af R. Sl:r vid 1844 års Riksdag beslutade grunder för förhållandet emellan Bankens metalliska kassa och dess utelöpande sedelstock, hvilket skulle föranleda dertill, att depositionsmedlen i Banken komme att minskas, nion sedelmassan deremot ökas utöfver bebofvet för allmänna rörelsen. Utslcs afsigt har icke varit någon annan än att i möjligaste målto öka penningecirkulationen, och alt göra sättet ändamålsenligt hvarpå Riksg:sliont. må kunna hålla allmänheten sina medel tillhanda, vid hvilket förhållande utelöpande sedelstocken måste ökas utöfver hvad den egentligen skulle vara. Återstår således att tillse, huru 1844 års stadgande bör tolkas. Vi veta alla att före år 1844 var förhållandet emellan Bankens metalliska valuta och utelöpande sedelstocken varierande såsom 8 till 5 och 5 till 3. Man bestämde då, att utöfver metalliska valutan skulle Banken få utgifva 20,000,000 Rdr.
S. D. Upplästes tvänne hos Rikets Ständers, enligt §§ 97 och 98 Regeringsformen samt § 63 Riksdags-ordningen, utsedde Elektorer den 20 i denna månad hållna protokoll, det ena vid val af Justitie-ombudsman och det andra vid val af hans Suppleant; af hvilka protokoll inhemtades: att nuvarande Justitie-ombudsmannen, Advokatfiskalen, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Nils August Fröman är vorden vald till Justitie-ombudsman, och att till hans efterträdare, i fall han innan nästkommande riksdag skulle med döden afgå, samt att utöfva embetet under den tid, Justitie-ombudsmannen kunde vara af sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad, blifvit utsedd Expeditions-chefen, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Arendt Dreijer; och beslöts, på proposition af Talmannen, det skulle Expeditions-Utskottet anmodas uppsätta och till Rikets Ständer inkomma med förslag lill förordnanden för de valde samt till underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anmälan om valens utgång. S. D. Företogos de till denna dag utsatta val af Revisorer med deras Suppleanter, för att innevarande år granska och öfverse Statsverkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, äfvensom för granskning detta år 136 Prot.-Vtdrag den 27 Januari 1866. af Bankens lånekontors i Göteborg, Malmö och Wisby handhafvande; och befunnos, efter voteringssedlarnes aflemnande och öppnande, nedan uppräknade vara utsedde: till ledamöter i Statsrevisionen:
Andra hafva sedan följt hans exempel, och på det slittet hafva vi fått hit Hr Åkermans, de så kallade Reformvännernas, Bengt Gudmundssons med liera förslag, såsom bilagor till Const.Utskis betänk. Rättsenligt behandladt, så skulle Utsk:s ledamöter pro rata betala kostnaden för allt detta tryck, som bort bekostas af förfaItärne sjelfva. Const.Utsk., som är satt till vårdare af grundlagarnes helgd, och till en skiljedomare emellan Talmännen och Stånden, frångår denna höga bestämmelse, då det nedstiger till likhet med ett Ekon.Utsk., hvars samtliga ledamöters tankar kunna såsom reservationer ingå till Stånden, dag instämmer med Hr Lagerhjelm, men litet allvarsammare, i den vördnad för formernas helgd, som han säger sig äga, och som jag vet, att han vill hafva, fast han försöker att litet grand dagliuga med dem, för att få fram hvad lian kallar en lefvande discussion. Men hvartill leder väl hans förslag? Jo dertill, att Cancelliet knappt hinner utskrifva denna discussion, förr än trumpeten går, och hvem skall sedan discutera? Är det volumerna på Utsk:s hyllor, ty folk finnes der icke mera? Det är allmänheten, som genom egen eftertanke, genom tidningar och brochurer, skall bereda den lefvande discussionen, för att vid nästa riksdag ett Const.Utsk. må bildas, som kan författa ett antagligt förslag. Nu hafva vi icke laglig rätt till annat, än att utvälja ett af de alternativer, som Utsk. framställt, och derjemte förklara, att om de andra Stånden icke deruti instämma, så skall om Utskis förslag och det jemkade förslaget voteras i förstärkt Const.Utsk. Jag begär, att den första punkten, som nu är föredragen, måtte läggas till handlingarne. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den utredning i fråga om grundlagens rälta mening, som Frih.
Dertill hörer alt sådana föregående åtgärder icke varit vidtagne, att ett bedrägeri kan anses hafva legat tilt grund för sjelfva bevakningen i konkursen. Dertill hörer också den uti nuvar:de edsformulär intagna försäkran, att man icke tagit mer än laglig ränta för den bevakade fordringen och att man gifvit full valuta för densamma. Uti det föreslagna nya edsformuläret förekommer icke ett ord om dessa vilkor, och eden lemnar således rum för hvad katholikerne kalla reservatio mentalis, hvilket torde vara desto mera betänklig), som beklagligtvis mången redan torde finnas, som läser mellan raderna på det edsformulär, som nu gäller. Jag anser det vara af vigt att man icke, såsom nu är tillämnad!, förkortar detta formulär pä det säll, alt borgenären blott med några få ord skulle förklara, det bans fordran är riktig samt utan svek eller bedrägeri tillkommen. Man kan inom sig sjelf anse en fordran vara riktig och hafva subjektiva skäl för denna åsigt, men det är nödvändigt all alla de omständigheter, som verka till alt göra en fordran laglig, finnas uti edsformuläret uttryckte. Delta hafva fordna lagstiftare insett. Denna lagstiftning tillkom pä en tid, då måhända lättsinnet icke var så långt drifvet som nu, och då man i handel och vandel icke såg så många vinglerier, som nu beklagligen ofta sig yppa. Man bör då icke genom en förändring i edsformuläret än vidare lossa de band, som erfordras för att kunna upprätthålla moraliteten bos de enskildte. För min del har jag icke funnit alt det nu brukliga edsformuläret i någon mån varit farligt att följa för den, som baft ett rent och obetläckadt samvete. Såsom kronoombud har jag många gånger besvurit Kronans fordringar och det äfven vid sådana tillfällen, då det varit mig omöjligt alt kunna bestämdt säga om Kronans fordran uppkommit före eller efter det 490 Den 27 September. gäldenärens obestånd blifvit mig kunnigt. Edsformulär») äro icke gjorde för redlige personer annorlunda än på det att de må fullgöra de formaliteter, som vid bevakningen erfordras, utan det är egentligen för dem, som åsyfta att dervid begå svek och bedrägeri, sora de äro afsedde.
En sak förbittrade vår nya sällhet; vår lille Henrik var ej mer; baron Arvid hade några månader efter mitt inspärrande på dårhuset, medtagit gossen på en resa till Tyskland och der hade den lille dött uti Lübeck, såsom medhafda bevis ådagalade. Min man var af det friaste och öppnaste sinne; sjelf god och ädel misstänkte han icke någon om motsattsen. Ännu ett barn skänkte jag min Henrik, en flicka, som vi kallade Helena, men den sällhet vi deraf rönte, varade ej länge. Ett år derefter afled min ädle herre och man; min sorg häröfver var gränslös, men vansinnig blef jag dock icke ... jag var klok nog att undvika äfven skenet deraf, för att få behålla åtminstone min Helena och friheten. Denna gång var icke heller baron Arvid angelägen om annat än att trösta mig; dageligen besökte han mig på Ristilä, och sökte på allt sätt förströ mig. Jag fann dock snart, att hans mening var annan än oegennyttig, ty snart gjorde han mig anbud om min hand. Jag spratt till, ty hans friherrinna lefde ännu. Han sade att han aldrig älskat henne, att han nu älskade blott mig, och att dessutom hans hustru nu enligt läkares intyg låg på sitt yttersta. Usch, hvad sådana ord gjorde honom förhatlig i mina ögon; jag började ana, till hvilket allt en så talande menniska kunde vara i stånd. Jag afvisade honom med föreställningar först, med förakt sedan. Jag tyckte honom ha varit en vållande orsak till sin makas död, då den enligt med läkarenes spådom verkeligen inträffade och jag förbjöd honom helt och hållet min åsyn. Den blick han då kastade på mig var lömsk och grym och innebar en aning om helvetet. Snart förföll jag uti en sjukdom och vardt helt och hållet beröfvad sansningen. Jag vaknade först, då jag tyckte mig buren af tvenne karlar. Genom många underliga gångar förde de mig under jorden hit till denna graf. Ännu kunde jag icke tala eller skrika. Men såsom sagdt de lemnade mig här, alldeles ensam. Småningom återkom lifvet fullkomligt i mina ådror och jag började se mig omkring. Hvad var detta för ett rum?