Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sedan vidkommer den andra uppgiften, innefattande en svär anklagelse, att Kommissariatet skulle så illa uppfyllt sin pligt, att dess upplösning fördröjts till den 27 Augusti 1850, ehuru bokslutet bordt kunna ske långt förut, så får jag, tillbevisande af uppgiftens grundlöshet i underdånighet, framföra: att i General-krigskommissariatets hufvudbok skulle ingå och redovisas, utom Kommissariatets egna utbetalningar, icke allenast de summor, hvilka under truppernas sammandragning år 1848 utbetaldes genom arméens Kommissariat i Skåne, utan äfven kostnaden för rustningarne till sjös både år 1848 och 1849, samt dessutom allt hvad som i och för dessa rustningar, genom Krigsoch Sundhetskollegierna, Förvaltningen af sjöärendena samt flera Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, blifvit förskjutet eller liqvideradt; att Kommissariatets tillvaro således var beroende af tiden för dessa liqviders och redogörelsers samt deröfver behöfliga förklaringars infående; att, på det Skånska Kommissariatets bokslut icke skulle uppehållas, utan kunna den 21 Maj 1849 afsliitas, General-krigskommissariatet måste öfvertaga flera af dess oafslutade liqvider; att slutliga redogörelserna från Flottans sfationer, hvilkas hufvudböcker icke kunde eller hehöfde vara afslutade förr än 12 månader efter räkenskapsårets utgång, icke hunno afskiljas och till General-krigskommissariatet inkomma flir 1848 års rustningar förr, än i Februari, April och Maj månader 1850, hvaremot det, genom förändrad handläggning, blef möjligt att för år 1849 erhålla deni ungefärligen samtidigt, eller i Maj och Juni månader påföljande är; att det General-krigskommissariatet åliggande granskningsarbete, som i afseende pä skeppsräkningar och marschkostnader var särdeles vidlyftigt och tidsödande, måste, ehuru det fortgick efter hand och en andre Revisor till påskyndande anställdes, nödvändigt erfordra någon tid efter räkenskapernas inkommande och förklaringarnes mottagande, för att bringas till slut och till liqvidernas bestämmande, hvilket således icke kunde medhinnas förr, än under loppet af Juni och Juli månader 1850; att General-krigskommissariatet ännu i Juli månad 1850 icke allenast från olika myndigheter erhöll räkningar och liqvider till godtgörande, utan äfven nådiga befallningar från Eders Kongl. Maj:t att verkställa återstående, då först bestämda, Utbetalningar, som borde i General-krigskommissariatets hufvudbok upptagas och redovisas; aft således General-krigskommissariatets fortgående göromål icke medgåfvo dess upplösning tidigare än med Juli månads utgång 1850, samt att Kommissariatet, i följd af en sednare utaf Eders Kongl. Maj:t anbefalld utbetalning, måste derefter ännu den 24 Augusti åter sammanträda;
Med anledning häraf har Utskottet, som, i likhet med hvad förr varit vanligt, kommer att granska Banko-diskontverkets i Stockholm räkenskaper och för valtning för år 1859, skolat vördsamt hemställa, att grunderne för val af Revisorer och Suppleanter till granskning af nyssnämnde Verks räkenskaper och förvaltning för innevarande och följande år intill nästa Lagtima Riksdag måtte bestämmas och för Kongl. Majit i underdånighet uppgifvas, på det att två Revisorer för hvartdera Riks-Ståndet må blifva till omförmälda förrättning utsedde och kallade. Vidare får Utskottet, som inhemtat att Högvördiga Preste-Ståndet redan utsett Revisorer och Suppleanter till granskning af Låne-kontoren för år 1859, härigenom föreslå, att Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet måtte till granskning af Lånekontorens räkenskaper och förvaltning för 1859, och samtlige Riks-Stånden till enahanda granskning för hvart och ett af följande åren intill nästa Lagtima Riksdag, utse en Revisor och en Suppleant för hvartdera Låne-kontoret, Stockholm den 13 Januari 1860. Bih. till B. St. Ank. till Exp.-Utsk, den 17 Jan. 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 Riksdaler Riksmynls valör under benämning af enkla bch dubbla Caroliner.
Då den ifrågavide inbjudningen blifvit begärd på bordet, torde den der få hvila; och någon diskussion i denna sak kan således nu icke ifrågakomma; men då utgången af Banko-Utskits sedermera förekommande förslag lill voter:s-propos:r är i hög grad beroende af frågan om inbjudningen, hemställer jag, att R. o. Ad. ville besluta, att denna inbjudning uppföres främst på föredragningslistan i nästa plenum. Gr. Cronstedt: Jag vet, det jag icke har någon rätt att motsätta mig de Herrars önskan, sorn begärt denria fråga på bordet; men jag hemställer till de Herrar, som anhållit om samma bordläggning, huruvida de icke skulle vilja derifrån af - Den 8 Juli. 355 stå. Förhållandet kan nemi. blifva, all. för det fall denna inbjudning försinka?, Dagan således kan komma senare lill Presle-Sl:s behandling, än sjelfva Relänkit; och blir samma Betänk, af Preste-St. bifallet, kommer liela ändamålet med inbjudningen alt förfelas. Ilr Nordenfelt: Hå det Banko-Utsk:ls Betänk., som, en ligt grundlagens bud, söker i berörde hänseende sammanjemka meningarna, föredrogs, begärdes detsamma |>å bordet. Sedermera löredrogs en inbjudning i samma syfte. Dessa båda frågor äro hvarandra så närbelägna, att jag icke kan anse det vara rätt, alt, när man bordlagt Betänk:!, man icke jemväl bordlägger inbjudningen. Frih. af Ugglas: Den ifrågav:de inbjudningen afser att förena Ståndens beslut, så att. någon votering i förstärkt Ulsk. rörande denna fråga icke måtte blifva behöflig. Det är al delos nödvändigt att man lörst afeör frågan om inbjudningen, innan man handlägger deri andra frågan. Emellertid kanner jag ganska val vederbörande ledamöters rätt alt begära inbjudningen på bordet, men vidhåller mitt yrkande att erhålla densamma stäld främst på föredragningslistan till nästa plenum.
Jag hade emellertid gifvit mig sjelf det högtidliga löftet, att om jag ej kunde lyckas att komma in vid akademien när jag var 20 år, skulle jag sedan aldrig försöka, ty jag ansåg mig då för gammal. Under den tid jag var i Ahlestad (så hette mitt dåvarande hem) hade jag åtskilliga »beundrare», jag menar unga män som funno för godt att uppvakta mig med fagra ord och ömma blickar, men jag var ej enfaldig nog att tro på någondera. Man har sedermera påstått, att den ene af dem verkligen älskade mig och att det var för min skull han tvärt afbröt sin bana och helt hastigt reste till Amerika. Jag vet icke om man har rätt, jag vet bara att han nu varit der i 7 år, att han säger sig ej vara lycklig och att det gör mig mycket, mycket ondt. – Efter 3 års vistande i Ahlestad hade jag förtjent så mycket att jag kunde tänka på att realisera min Stockholmsfärd. Jag bad om min familjs tillåtelse och efter mycket accorderande blef den beviljad. Men fjorton dagar innan jag skulle resa kom min far helt oväntadt och sade att jag vore för ung att så der »kasta mig ut i vida verlden», jag finge ej resa förr än jag blefve myndig; detta beslut hade man kommit till inom familjerådet, och det stod ej till att ändra. Förgäfves hade jag således emot min fars vilja lemnat föräldrahemmet för att med mitt arbete förtjena hvad han ej ville eller kunde gifva mig. Förgäfves hade jag sträfvat, förgäfves hoppats, sparat, försakat – friheten, den förvägrades mig och det sade man mig icke förr än i sista stunden! – Det var som om hela min varelse med ens hade blifvit på något sätt uppoch nedvänd, som om hela verlden syntes genom krusflor. Hvad hade väl jag att hoppas för framtiden? Att få uppfostra den ena kullen barn efter den andra, att offra alla min kropps och själs krafter för en ringa lön, att bli betraktad som ett visserligen dugligt men kostbart bohag, som man ville skilja sig af med så fort det stod till att undvara. Den ringa tillgifvenhet, jag hyst för de mina byttes i köld och bitterhet; det plågade mig att se dem.
Utskottet anser deremot betänkligt att binda verkställigheten vid något visst system. Någon osviklig erfarenhet, alt Irihets-straffet såsom straffmedel är ändamålsenligare, då det verkslälles elter berörde systemer, än då det tillämpas elter andra grunder, kan deslomindre antagas, sorn man under sednare tider, i tle länder, hvarest systemen varit antagna, börjat betvifla sådant. Hos oss förekommer dessutom, alt den reform i afseende på fängelserna, som för ändamålet vore nödig och som äfven blifvit påbör ' 'jad Lag-Utsliottets Betänkande, N:o 37. 17 jad, på långt när ännu icke blifvit genomförd; äfvensom att verkställande makten ej är hindrad att vid fri hets-straffs verkställighet, så vidt tillfälle är, lillämpa olika systemer, hvarigenom en med afseende å folklynnet nödig erfarenhet om lämpligaste sättet för verkställigheten kan vinnas, samt en säker ledning för ett slutligt ordnande af ifrågaställde straff följaktligen erhållas. Detta ordnande må derföre blifva en kommande tids uppgift, då lagstiftaren eger ett tillförlitligt stöd i en samlad erfarenhet. Hvad erfarenheten hittills lärt är emedlertid att frihets-slraffet, sådant det nu bär i landet verkställes, bar det afgjorda företräde framför ofvanberörde, af allmänna tänkesättet utdömda, straffa! ler, att det, om ej med visshet ledande till förbättring, åtminstone icke bos den brottslige helt och hållet föiqväfver den känsla af moraliskt värde, som verksammast manar till försoning med samhället och återgång från brottets bana; och denna lärdom bör icke lemnäs obegagnad.
är arftagare till två stora jernbruk får klanderfritt göra hvad han vill; men jag miste bestämdt min fimed min kärlek för folklifvet. saker här? skalstjenst i Hofrätten, om man der kom underfund DAHL. Nå hvad får man lära för charmanta JÄGER. Den som vill studera menniskan, har snart fulländat sin kurs inom salongerna. Alla beslutligen växer fast både vid ansigtet och själen. med din förträffliga Jernbärare? gagna der lika mask och det så länge, till dess den DAHL. Nå, får jag den äran göra bekantskap JÄGER. Jag ser inte till honom här, men vi kunna sätta oss vid det här bordet så länge (sätter sig vid ett ledigt bord). DAHL (följer honom och tager plats). Min sann, luktar det icke stekt fläsk! jag älskar blommornas doft, jag tjuses af rosenångan från qvinliga läppar; jag börjar försona mig med ditt Eden. men ingenting öfvergår lukten af stekt fläsk. Bror! 8 SMESDGESÄLLEN (närmar sig Jägers och Dahls bord). Ju längre på aftonen, dess vackrare folk! Herrn ä' smed, det ser jag på huden, och hofslagare tillika, det ser jag på märkena efter sömhufvuna i förskinnet. JÄGER. Jo jo men, så kniper det till. inte känner hvarandra jag arbetar hos Berlin på söder hvar arbetar herrn? JÄGER. Hos Löfgren på norr. SMEDSGESÄLLEN. Fan så krystyljöst, att vi SMEDSGESÄLLEN. Och hvad skäller de herrn för? dar se'n från Götheborg, der jag lärt ut jag tänJÄGER. Jag heter Tunman och kom för några ker nu förena mig med herrar gesäller i Stockholm. till heder och ingen till skam. Jag tror vi ta oss SMEDSGESÄLLEN. Filman är mitt namn, mig en pinne tillsammans hör hit tre supar med tilltugg och en gång öl men inga sirapskarameller, utan tre stycken groffilar, fru Strömqvist. (Den begärda anrättningen framställes.) DAHL (till Jäger). Det blir ju superbt det här. Det kommer att kosta dig en butelj champagne efteråt.
— Jag underkastar mig, för egen del, »villigt deste och andre förbindelser; som kunna bereda allmän nytta, men kan dock ej medgifwa den, i afseende pä oroterade jorden allena, antagne beståttnings-principe, som skulle blifwa ett farligt prejudicat, att partielle Bewillningar kunde aga ruin, nu dessutom af obehörigt Utstött sörestagne, hälst Bewillningar, eller deremot swarande förbindelser, icke utan wada för ' -V all - 388 DeniZ April. allmän säkerhet och Egendoms - rätt, annorlunda bör« uppräckas, än i rn wist öfwcrensstämmelse och beräkning, sä wäl inom detta Ständ, som i jämförelse till Ve öfrige, och i städan wäg allena, kan Säteri - ägare, och annan oroterad sords innehafware, likasom andre, Åläggas hwäd skäligt wara kan; men detta sorhällanLe inträffar deremot alldeles intet i den om orokcrade jordens rotering wäckte fräga; som jag ille förmodade skulle blifwa ett af hufwudwillkoren för OeconomieUtffottets Betänkande, dä jämnsikt Z7 §. RiksdagsOrdnipgen, detta Utskott ej tillkommer akt macka nya frågor, ej eller upptaga annat, än harad enligt Rege» rings-Lagarne dest pröfning tillkommer, och dä Ncgcrings-Lagarne deremot förestrifwa en helt annan ordning för införandet af en ny Rotering.
Enligt senare förslaget: då Vinetin”kommer på Bouteiller, 5o; och då det. ”införes uti andra käril 60.” JT ull värdet bestämmes till minst 4 R:dr .”kannan, antingen Vinet inkommer på Den 22 Augusti /. //?, 953 ”käril eller bouteiller, men i senare ”händelsen förtulias Bouteillen serskilt. ”Se Art. Glas.’’ Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Jag får till Ridderskapet och Adeln hemställa, om j den höga tallen å viner är öfverensstämmande med de 2:na grundprinciper som varit antagne, nemligen att sätta låg tull på sådana varor sorn ej inom landet producera», och att, genom låg tull förekomma tullförsnillning. Jag »tror att tullen å bättre vin bör bibehållas vid hvad uti första Betänkandet var föreslagit, eller 25 procent. Friherre Cederström\ Med Grefve Cronhjelm instämmer jag fullkomligen, relatift till de dyrbarare vinerne, hvilka böra bestämmas till högst 25 procent. I afseende på de mindre och minst dyrbara vinerne, anhåller jag att afgiften för dem måtte blifva under den för det dyrbara vinet, således under 25 procent. Det mindre dyrbara vinet till 20 procent, och det minst dyrbara till 15. I sådant fall skall säkert ej det missförhållande komma att äga rum, som af Utskottet blifvit vitsordadt, att nemligen icke mera vin blifvit infördt, än som åtgått till communionvin. Man må fråga hvilken köpman som helst, skall man få veta att medfså låg tull, tullförsnillning ej kan äga rum och då får man rikeligen ersatt, hvad som genom procentens minskning annars kunde förloras. Herr af Wingård: Jag bekänner att jag % Ben 31 Auguiti f. rm tror det forsta förslaget af Utskottet vara det bästa, men flere anmärkningar biefvo dervid gjorde, i synnarhet ntaf Herr af Klintberg, och vin är ea sä betydlig artikel,sorn inbragt 61054 R;dr Hamb.
Man har sett, att genom Regeringens åtgärder städerne under sednare tider fått tolagen förökad det ena året efter det andra, men denna tillökning är särdeles olika på olika orter. Jag hemställer, huruvida det är skäl att fortsätta ett sådant system, enl. hvilket man skall åt Regeringen inrymma rättighet att ytterligare på detta sätt förfara, och om det icke är lämpligare att, för att slippa allt trassel, dessa afgifter af Staten inlösas. Gr. af Ugglas har dessutom visat, att det är likgiltigt, till hvad belopp tolagsersättningen bestämmes, enär afdrag ändock skall göras. Hr Printzensköld har trott, att någon vinst i afseende på räkenskapernas förenkling icke vore af förslaget att hemta, enär man i alla fall må ste föra särskilda räkenskaper öfver tullen, tolagen och afgifterne till Handels och SjöfartsFonden. En väsendtlig skillnad måste förefinnas och dessutom en betydlig vinst, emedan hela beloppet af 'tullsatsen, som inbegriper dessa afgifter, införes på ett enda ställe och vederbörande fonder får sedermera qvartaliter ersättning för de till Staten indragna,- dem tillkommande afgifter. Man har äfven sagt, att den ilrågav:de inlösen är en skänk. Handelsoch SjöfartsFonden är likväl en Statens tillhörighet och någon skänk kan således icke komma i fråga. Jag förmodar, att man icke vill föra oss tillbaka till de tider, då man lade de största möjliga hinder i vägen för handel och civilisation. Jag vill icke längre uppehålla tiden utan anhåller om bifall till föredragne punkten. Gr. Lagerbjelke: En värd talare har framställt åtskilliga siffer-upgifter, hemtade ur en berättelse, som afgafs af en för utredande af städernes beskattning nedsatt Komité; och som den värde talaren gjorde denna framställning så, som skulle desse upgifter verka afgörande på förev:de fråga, anhåller jag att få bemärka, huruledes det står tydligt för dem, som något fästat upmärksamhet vid Utsk:s förslag, att i fall uti någon stad tullupbörden skulle nedgå under det belopp, hvarefter tolagsersättningen blifvit beräknad, skall denna ersättning genast nedsättas med den proc., hvarmed tullupbörden nedgått under nämnde belopp. Det står nemi. sålunda uttryckt:
I de Städer, der Gymnasium finnes, skall hland Preste-Ståndet en Factor väljas till Taxeringsman, men i Upsala och Lund, der Aca iemier äro , skola utöfver det faststälde antal Taxeringsman, Två Professorer i sådan egenskap deltaga ; Hvaremot desse Städer äga, att ibland Stånds-Classerne välja Två Ledamöter i Acadertiie Statens Taxerings Committé. 5. Morn. Academiska Taxeringar förrättas, under Rectors Ordförande , af det föreskrifne antal Ledamöter, på det sätt, att i denna Taxering deltaga lika många Ledamöter af Stadens Borgerskap , sorn af Academie-Staten uti Stadens Taxering; och skola Taxerings längderne för Academien aflemnas til! Rector, för att Pröfnings Committéen vidare tillställas. 6. Mom. Afven för Städerne galler , atf* då fullt arttal Taxeringsman af någon Class saknas* bristen må ifrån annan fyllas. 7. Mom. 1 Stockholm , Götheborg och Första Glassens Städer ombytes årligen en Tredjedel af Taxeringsman 5 i de öfrige hälften, med iakttagande deraf,’ att r ahdra och 3:clje Glassens' Sta - Bevillnings-TJtsk. Betiinftcndert. 245 Sfäder afgår bland Borgerskapet, det ena året Fyra, och der andra Fern, samt alt i Fahlun och Sala Borgare och Bergs-män med hvarandra alternera , de väljande likväl nbetagit, att åter inkalla de afgående. Härvid erinras ock, att det afgående antalet skall vara i förhållande till personalen inom hvarje Glass, samt att de Taxeringsman skola afgå, åt hvilka en sådan befattning längsta tiden varit Uppdragen. 8 Mom. Ofver-Ståhållaren och Kon. Befall, ningshafvamle skola, på anmälan af HandelsGöllegium i Stockholm, Samt Magistraterne 1 de öfriga Stadérne, att Skattskrifningarne äro Verkställda och allt öfrigt, som bör tjena till grund för Taxerings Committéernes åtgärd , i den ordning som vederbör, bestämma tiden för deras sammanträden. g. Mom.
Justitia - Ombudsmanna Embetes-bestämmelse, hade jag trott egenteligen deri bestå, att, genom uppmärksamhetens oafbrutna fästande på lagarnes och på folkets ömsesidiga inverkan till gemensam förädling, detta embete skulle, ock kraftigare än enskilta förmå, tverka till utbildande af den allmänna andan. *|S Den 18 Februarii. hvilken sa viii corpser som enskifta äga att godvilligt eller tvungit hylla. Jag hade trott att då lagen ålägger [uStitiaeOmbudsmannen att uti sina berättelser inför Rikets Ständer och Nationen, utreda lagfkipniugms tillstånd, den anmälan icke kan ann sts göra tillfyllest, att Herr Justitieombudsmannen, under den tidsrymd af fern år, 60m framgått sedan sista Riksdag, inom de delar af det offentliga lifvet sorn blifvit stälde under dess inspection, icke varse blifvit sådane eller så många afsteg från den utstakade banan, att förändringen i det hela skulle kunna kallas ojördelak/ig. jag hade trott det åligga embetet att anmäla, i hvilken män, inom lagskipningen i allmänhet, och inom hvilka delar i synnerhet, en Jördelagtig förändring ägt rum. Enligt allas erfarenhet som forskat i häfderna och sorn reflecterat öfver förflutna tiders händelser, enligt de begrepp religionen ger om menniskonaturens upphof och, människors bestämmelse, finnes intet stillastående på bildningens bana, hvarken för nationer, för individery eller tor slägtet; man antingen växer till, man antingen närmar sig målet, eller ock sktider man tillbaka, ett stillastående eller en itfke ofördelaktig förändring, plär kunna anses såsom fört bud till en inträffande ofördelaktig förändring. JustitiasQmbudsmanna-Embetet äger att Den 18 Februarii, 4^ jned synnerlig uppmärksamhet och nit iagttaga hvad Riksens Ständer till skydd af Tryckfriheten stadgat. Se Instructionens 22 §.
En tjuf, dömd och insatt till lifstids fängelse, lät genom en till hemorten från garnizonstjenst återvändande soldat tillsäga en bonde, ifrån hvilken han stulit ett par hästar, men emot löfte om en penningesumma återförskaffat i bondens våld, om betalning af nämnde förmenta ”hedersskuld”, med hotelse, att annars snart komma till orten och först beskatta samme bondes hus. Den sednare fogade sig ej efter allmäningen, men tjufven höll också ord — rymde innan kort, borttog bondens penningar och redbara lösegendom och plundrade flere bemedlade hus i orten innan han föll i kronobetjeningens våld. Hundradetals personer, som valt landsvägen till hem och tiggeri till näringsyrke, genomströfva Läuet och fordra med trug och pock hvad dem lyster på de enstaka gårdarne, väl vetande att ortens ende polistjensteman endast af en missgynnande tillfällighet kan komma i deras väg. Folket vet detsamma och fogar sig alltså efter de ovälkomna gästernas anspråk, så vidt de kunna uppfyllas. Men denna skildring af säkerhets-poliseris närvarande ståndpunkt, som kunde varieras snart sagdt i oändlighet, bör afbrytas. Man ville egentligen återkomma till polistjenstemännens på landet och framför allt Kronolänsmännens rättmätiga klagan öfver deras aflöning — under all jetnnförelse knapp och otillräcklig, relativt till deras vigtiga befattningar. I följd 25 I följd af dessa utgöra Krono-Länsmänneu den nedersta länken emellan Regeringen och folket, med hvilket sednare de hafva en mångfalldig och hvardaglig beröring. Allmänna ordningen inom en ort, hvarmed trefnaden står i närmaste samband, är hufvudsakligen beroende af dessa tjenstemäns nit, skicklighet och moralite. Det lärer således vara af vigt, att till dessa tjenster kunna antaga personer med hildning och moraliskt värde. Statsklokheten synes ock fordra att de så lönas, att de hafva en någorlunda oberoende utkomst.
Riksförsamlingens fullmägtige och revisorer må i och för sin befattning inga föreskrifter emottaga, utan af Riksförsamlingen allena och i enlighet med dess in struktioner; icke heller till ansvar och redo ställas, utan efter Riks-lörsamlingens beslut och i laga ordning. IV. Riksdags-Ordningen. i. Kallelse till Riksdag. § 85. Riksförsamlingen skall, i kraft af denna Regerings-form och utan särskild kallelse, till Lagtima riksdag sammanträda hvart tredje år den 15 Oktober, eller, om helgedag då inträffar, å nästa söcknedag derefter. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o H. 21 § 86. Konungen vare obetaget, alt emellan de tider, då lagtima riksdagar hållas, kalla Riksförsamlingen till urtima riksdag, att öfverlägga och besluta i ämnen, som Han finner för godt att för den framställa. § 87. I den händelse, hvarom uti § 10 sägs, att Konungen efter företagen resa utöfver tolf månader ur de förenade rikena Sverige och Norge blifver, åligge Stats-Rådet att genom öppet påbud, Riksförsamlingen till urtima riksdag sammankalla; och varde kallelsen inom femton dagar efter berörde tids förlopp uti hufvudstadens kyrkor och skyndsamligen i öfriga delar af riket kungjord. § 88. Om Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att han längre tid än tolf månader med regeringsärendena sig icke befattat, kalle äfven Stats-Rådet till riksdag, sä som i föregående § sägs § 89. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfärde Stats-Rådet Riksdags kallelse och läte densamma inom femton dagar efter Konungens död i hufvudstadens kyrkor och skyndsamligen i öfriga delar af riket kungöras. 8 90. Utdör Konungaätt på manliga sidan, vare ock då lag om Riksförsamlingens sammankallande som i föregående § sägs. 8 91.