Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var den framställning till R. o. Ad., som jag i mitt förra yttrande gjorde, och jag för min del anser af synnerlig vigt att den ifrågäv:de punkten går igenom; men då jag tillika har ani. förmoda att en sådan redaktionsförändring icke skall vinna bifall hos PresteStåndet, så trodde jag att saken skulle lättare befordras än om vi här godkänna en punkt, som är af detta Stånd afslagen. Gr. Hamilton har redan vid 3:dje punkten fästat upmärksamhet på den synnerliga vigten af att i en så ömtålig och grannlaga fråga som denna icke genom afs:de på småsaker skilja sig från PresteStåndet, utan att man bör, då fråga rörer deras privilegier, låta detta beslut få den redaktion, som K. M. föreslagit; jag erkänner dock att jag för min del har föredragit den redaktion, som Ut.sk:t framställt, men jag fann det sista skäl, som Gr. Hamilton åberopat, vara af sådan vigt, att jag tyckte punkten böra antagas. Just för att komma till en sådan öfverensstämmelse med PresteStåndet i denna punkt och möjligen kunna föranleda äfven PresteStåndet att godkänna den vigtiga princip, man i 2:dra mom. finner uttalad, röstar jag för bifall till detsamma med det förbehåll jag föreslagit. Gr. Taube, Henning Adolf: Jag medger visserligen hvad den siste talaren yttrade, att det vore önskligt om PresteStåndet inginge på denna punkt, så att den möjligen kunde blifva R. St:rs beslut. Men jag tror likvist att det är ganska vigtigt låta denna punkt blifva oförändrad. Den siste talaren omnämnde att det kunde hända att domkapitel och pastor stå i ett mindre vänskapligt förhållande till hvarandra; jag tror att, om man kunde suppo - Den 21 April f. m. 263 nera ett sådant förhållande, sa kan det ju å andra sidan hända att då pastors samtycke fordras, han sätter sig deremot just i följd af detta olyckliga förhållande, och i sådant fall får jag' säga att jag hyser mera förtroende till domkapitlet, som är en myndighet och följaktligen bör vara mera oväldig att bedöma den saken än pastor sjelf. Jag kan icke tänka mig att pastor föreslår en klyfning utan att det är fördelaktigt för församlingen.
Jag tror derföre, att man äfven ur denna synpunkt bör fästa afseende vid det förslag, som nu föreligger till afgörande, ty man måste erkänna att qvinnan är samhällskroppens hjerta, dess ädlaste och rhest ömtåliga organ, som man måste bevara friskt, om man vill behålla hoppet om en ljus framtid. Jag yrkar bifall till Utskds förslag. Många ledamöter hördes härefter ropa på propos. Hr von Koch: Jag har för mycken aktning för R. o. Ad:ns tid, för att vilja till besvarande upptaga allt hvad, som mot mig personligen blifvit här i dag yttradt, men jag vill endast protestera mot den af Hr Huss framkastade beskyllningen, att jag skulle tillåtit mig förklara Prof. Ribbings reservation vara illa skrifven och ologisk. Något sådant yttrande har jag aldrig fällt. Tvärtom uttalade jag mig berömmande om reservationen i all - Den 3 Februari e. m. 317 mänhet och förklarade, att jag just till följd af författarens samhällsställning och reservationens i många delar utmärkta innehåll ansåg mig böra försöka att upptaga några der förekommande satser till vederläggning, och det var ett sådant försök jag till ätmiggöra. I sjelfva saken har, sedan jag anmälde mig, redan så myc ket blifvit ordadt, att jag dertill icke vill tillägga något, i synnerhet som de talare hvilka hyst olika tankar med mig, oaktadt sina premisser, likväl kommit mig i konklusionen så nära, att jag icke kari annat än vara tacksam derföre. Det återstår mig således endast att yttra mig rörande formen för beslutet. Första gången, jag hade ordet, förklarade jag, att jag icke kunde bilalla Utslets Betänk, oförändradt, emedan det kunde missförstås. Då nu tvenne Riks-Stånd redan antagit detta Betänk., skulle jag visserligen ej hålla på den ändring i Utsk:ts förslag, jag yrkat, eller att deri uttryckligen skulle tillkännagifvas att man ej åsyftade någon förändring i grundlagens och civillagens stadgande ang:de de tjenster, som af K. M:t i Statsrådet bortgifvas, om jag ej funnit att åtskilliga talare på Riddarhuset fortfarande tolkat Utsk:ts förslag just i samma syftning, som jag befarat.
4:o 9tär titt en banbtitig, font nteb charta figittata ffatt förfed, forbrad ett ()ögre betopp beraf, än en ftämpel innet)åtter, må titt bejj fatta utgöranbe tmänne etter flera (bartor begagnad. £)nt flera bofumenter etter bilagor ffrifmad på fattima art, förfed bet meb få flor charta figittata, font ftg belöpa ffntte, i bänbetfe fjmarje t)anbting more å ferffitbt art ffrifmett. Ijmab belopp be förre äro meb ftämptabt papper förfebbe, fåtoiba befantntad beffaffent)et, enligt benna författning, fåbant fors bråt; ffntte bcrmib behörig d)arta titt ftörre etter minbre belopp fatitad, anftoarad berför, på fätt 14 § förefftifmer.
Först och främst strider sädant emot den principen, enligt hvilken Extra Roteringens uppsättande var ett verkligt vilkor för uppbådande af Förstärkningsmanskapet; ty Extra Roteringens utgörande medförde ju klart den följd, att 1 samma mån Extra Roteringen ökade tillgång*n af Stridsman, blef ett mindre antal behöfligt af C mscriptionen. Upphäfvande af fördubblingen åter verkade ju rakt deremot, dä behofvet af Conscriuerade öktes i mån Den 14 Juli. f. m. 66 7 fif hvad Fördubblingen annars skulle utgöra. Men dessutom finnes icke tydligen af sjelfva Oeconomieoch BesvärsUtskottets Betänkande någon anledning t i 11 upphäfvan» da af den vid Indelningsverket? första uppgörande. i KnektContracterna grundlagda skyldigheten for Båtsmansrotar att under Krig lider hälla fördubbling. 4:t^e punkten af nämnda Betänkande låter så här: ”Genom denna anstalt försvinner, under krig och ?å länge det fortfar, för Rustoch Rothållare samt Båtsmanshåll, så väl af gamla som nya Roteringen, all skyldighet att recrutera , sedan de en gång, vid krigets början, aflemnat tjenstbar Nummerkarl, äfvensom all Vargering och Fördubbling, utom på de otter, der den, efter särskilda nu gällande Författningar eller öfverenskommelser, som en stående Corps anses.’’ Denna nu upplasta punkt bevisar att undantag skulle göras för alla sådana förändringar, sorn enligt särskilda då gällande författningar eller öfverenskommelser kunde sorn stående anses. Ett sädant undantag hade ej behöfts, om icke några sådana Corpser funnits. Under krigstider kunde åtmindstone fördubblingen anses såsom stående Corps. Jag medgifver gerna, att denna mening är tvetydig, sä mycket mer, sorn den gifvit anledning till Fördubblingens upphörande i allmänhet, och hvarigenom den verkliga orättvisa skiljaktighet Den 14 Juli f. m. 1 deltagande af Rikets försvar uppkommit, att pä somliga orter 4 liela Hemman blott anskaffa och underhålla en Batsman, när å andra icke är mer än 2, ja till och nied blott !•§ mantal om en Soldat.
Detta allt, jemte flere Ledamöters yttrade särskilde tankar, i förevarande fråga, varder Riksens Höglofl. Stånders egen vidare pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 29 Maji I823, XJtdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den %9ide Maji 1S23. S. D. Föredrogs det af Utskottens gemensamma Beredning utarbetade Förslag till Betänkande, i anledning af Kongl. Majus nådiga Proposition till Rikets Ständer, om antagande af en Författning, angående för - Lagutskottets Bctänkanden. 615 ändring eller utdömande af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess uppodling; i sammanhang hvarmed, uppå derom gjord begäran, upplästes de särskilde tankar, som i Beredningen blifvit afgifne af Herr Rappe, Herr Lectorn Magister Kjellander och Herr Lenning, så lydande: Herr Rnppe; I anledning af Beredningens afgifne förslag till Betäckande, får jag yttra följande: iso Att, vid förekommande fråga, om totala upprifvandet af Jernbruk eller andra betydliga Fabriksanläggningar, afseende torde böra fästas å det ofta betydliga antal arbetare vid dessa verk, sorn, tiilärde endast för den näring de dittills idkat, sannolikt med. svårighet skulle finna ernploy vid dylika verk, som det förstörda, och om de det ej funné, med ännu större svårighet vid ea högre ålder, skulle kunna förvärfva skicklighet uti någon annan näringsslojd; hvarförutan, om det verk, som skulle utrifvas, är Jernbruk, det torde böra komma i öfvervägande, att kanske 2 å 5 Socknars omkringboende allmoge genom Kohlning, Mal sneller Jernkörslor, haft en urgammal, för densamma passande, näring, sorn den påen gång förlorar, om Verket utrifves. Vid fråga om Mjöleller SågQvarnars utrifvacde torde också grannars verkliga behof af sådanes oförändrade skick böra skärskådas. 2:0 Tror jag, att då ny
Detta skedde innan iinnn en särskild förening bildats, lndken tog den gifta lcvinnans äganderiitt om hand, och uts@de egila publikationer. Men afven sedan refererades alltid utförligt riksdagsdebatter och lagförslag. S. L-d reserverade sig vara för radikala fordriiigar dock st~mdoin mot h.vad hon ai~s&amp;g. och ffir mycken bitterhet i disbussionen, vare sig denna fördes inom representationen eller inom pressen samt vidhöll troget den åsikt, som hon gifvit följ ande formulering: 2 sann ägendomsgemenskap i stället för falsk - verldighet i stallet för sken - samvälde och ömsesidigt beroende i stallet för envaldew. Huru lagstiftaren skulle lyckas lcodifiera dessa principer ansåg Iion vara hans enss~lc; för henne motsvarade de, och endast de, äktenskapets innersta vasen, dess sanna natur och den idealistiska uppfatt~~ing daraf, som borde vaxa regel, icke undantag. Och S. L-d var nog inte ensam o111 den tron, att lagar icke skola slaifvas för undantagen. - Huru mångsidigt arbetet för kviniiosal~ens intressen var under denna och den närmast följande tiden, ådagalägges bast genom en af Esselde signerad uppsats, i hvilken hon sammanfört frågorna: om gift kvinnas ratt, om förord, om det kvinliga skolvase~dets förbättrande, om kvinnans ' v&amp;att, om hennes myndighet m. fl., och icke utan skäl anser hon; att .. » l884 t s riljsdag kommer att bilan en vandpiinkt i den syqgka kvinnans historia,. S&amp; blef ock fallet, ehuru i en riktdng motsatt den som S. L-d: s optimistiska lifsBskådning 1Htit henne hoppas. och hon yttrar i frhga om det reaktionens tidehvmf som nu följ de: wkviimorörelsen i Sverige kom såluida att gå inifihn utat, ej tvärtom, som eljest är vanligt. o Men hon strackte ej vapen, 1ingt * rifrHn!
Enhet och konseqvens fordra således, att man tillerkänner ordförande rätt till propos:s-vägran, och anhåller jag derföre att K. o. Ad. ville, med ogillande af Utsk:ts motiver, bifalla dess hemställan. Hr von Ehrenheim, Per: För mig är denna fråga helt enkelt en lagtolknings-fråga, och då författningen icke tillerkänner ordföranden någon rätt att vägra propos., så kan jag ej inse, att någon sådan rätt kan honom medgifvas. Att kommitterade för kommunal-författningarnes utarbetande verkligen fällt ett yttrande, som gifvetanledning antaga, att de ansett ordföranden böra ega en sådan rätt, medgifver jag, men då något stadgande derom ej influtit i författningen, lär denna deras enskilda åsigt ej betyda något. Då i öfrigt ej någon form finnes föreskrifven för det sätt, hvarpå landstinget skulle kunna öfverklaga en sådan propos:s-vägran, styrker äfven detta mig i min uppfattning, att ordföranden ej eger någon dylik rättighet. Den t Maj. Jag kan således ej finna annat än att Utsk:ts motiver äro riktiga. Hr Treffenberg: Hr von Ehrenheim» påstående att, då lagen icke tillåter landstings ordförande att vägra propos., han icke har rätt dertill, vill jag vända om derhän, att, då lagen icke förbjuder ordföranden att vägra propos., har han rättighet att göra det. Då dessutom rigtigheten af min uppgift, att kommitterades uppfattning af denna fråga varit i öfverensstämmande med min åsigt, icke blifvit bestridd, anser jag det vara en god sak, att lagen blifver tillämpad i samma anda som den är stiftad. Frih. Alströmer, Oscar: Hr Treffenberg har påstått att det af K. M:t till landstingens ordförande utfärdade cirkulär skulle antyda en motsatt åsigt mot den, Utsk:t uttalat, men jag tror dock, att berörda cirkulär endast innefattade en uppmaning till landstingens ordförande att fästa landstingens uppmärksamhet derpå, att inga beslut borde af dem fattas, som icke lago inom området för deras befogenhet.
Det är af högt moment, att i lag eller författning icke står en enda bokstaf, som icke är fullt allvar. Att deri införa eller blott qvarlemna sådant, hvars allvarliga utkräfvande icke är och icke kan vara allmänna magtens mening, är yppersta och osvikligaste medlet att alstra icke blott förakt åt det så vanvårdligt skrifna lagbudet, utan att uppfostra Nationen till lagförakt i allmänhet. Derjemte föranleder likgiltighet härutinnan till andra, visserligen ringare, men dock icke ringhål tiga betraktelser. Hvi skall han således, i villfarelse om sitt lands lagstiftning, den Svensk, som, ledd af en jcke nog, gängse vettgirighet, liksom jag köper sig den i K. Tryckeriet år i83i (således sednast) föranstaltade upplagan af Lagen; ty, mina Herrar! det är utur detta officiella, allmänna tryck jag uppläst ifrågavarande §§. Än värre vore ju, om dessa §§. citerades af en utaf dessa utländska resebeskrifvare och memoire-fabrikanter, som vållat mig så mycket och så mödosamt nattarbete, då jag, för att förekomma eller motverka Sveriges förklenande utomlands, måst rentvätta deras smutsiga sidor, eller polemisera mot dem i Franska, Engelska och Tyska tidningar. Men med hvad fog skulle nu min penna misshandla den af dessa, som skref: "År i834 är det, för åldrig frihet "och upplysning, så berömda Sverige icke längre kommet, "än att fall gifvas, der den ena Svensken kan låta godtvek"ligen spöa den andra, och der en domare kan säga åt en "pliktfälld och solvent bonde: låt mig hushålla för dig, min "gosse; du skall behålla dina pengar och släppa till ryggen ," och der bonden måste finna sig i detta känbaia förmynderskap. Högst sannolikt är utan tvifvel, att nya lagförslaget undanrödjer dessa båda ifrågavarande och i nu gällande lagbok qvarglömda §§,; men, saknande fullkomlig visshet derom och all visshet om tiden, då nya lagförslaget blir lag, kan jag ej annat än yrka remiss af min motion till Lagutskottet. Remitterades till Lagutskottet.
Uti hvad jag i all korthet anförde på detta rum i II. o. Ad:s plenum den i5 dennes på c. m., vid föredragningen Den as M aj f. ra. 55 ♦ af StatsTJtsk:s betänk. lV:o 63, ang:de reglering af allm. indragn. slaten 23:dje punkten, anliåller jag alt nu få göra följande tillägg och närmare utveckla samma ämne. För det första finner jag mig föranlåten alt anmärka, det författaren till detta betänk, icke rätt uppfattat mina ord i min motion, uti hvilken jag yrkar och framställer till R. St:s behjertande, att den go-årige högt förtjenle Secreteraren i Musikaliska academien, PehlFrigel, senior bland civilstatens embetsoch tjenstemän i Sverige, som med skäl kan sagas hafva t jon t både länge och väl, må erhålla en lifstidspension af 5oo r:dr årligen. I betänk, deremot benämnes han f. d. Secreterare i K. Musik, academien. Han ar icke för detta secreterare i nämnda academi, utan så länge han hvarken begärt eiler fått afsked, oaktadt sin ovanligt höga ålder, och nu mera oförmögen att tjernsten i sin helhet förrätta, är lian verklig secreterare; och, utom det att jag till stöd härför hänvisar tili årets calender, får jag, såsom ett bevis på den gamle mannens ovanliga själsförmögenheter, äran anföra, alt han för några veckor sedan, i egenskap af Musik, acadts secreterare, diclerade en läng skrifvelse på Franska språket till Engelska Componisten Horsley i London, hvilken skrifvelse ock i hans namn afgick. Vidare har jag icke, eller såsom betänkts författare uttrycker, ’’väckt motion om ett årligt understöd af 5oo ”rtdr för bemälde secreterare,” ulan yrkat pension för honom.
Naj:t frän saintlige Dess Lefallningsbafvande inkordrat underrättelser, om oell i bvad mon Krono-Dänswännen bunnat eller bunde blifva delagtige ris n^ssberörde uppbörds-proeent; livarefter Kongl. Naj:t af de till följd bärak inbomna uppgifter inbemtat, 9tt nämnde proeenti allmanbet iebe uppgätt till bögre belopp, än 80m motsvarat bebofvet för godtgörande af uppbördsmäns oell redogörares besvär med bränvins-bevillningens debiterande oeb redovisning, ssmt att endast pä fä 8täIIen nägon del cleraf bunnat bomma Dänsmannen till godo, oell, i sädant fall, till bögst ringa belopp. Vid detta förbällande oell dä ersättning för Dänsmännens rese-bostnader oell öbade besvär med bränvins-redsbapens försegling, eliuru ak rättvik oell billigbet päballad, iebe liunnat, emot stadgandet i Dräuvins-brännings-förordningens 26 ^., bränvins-redsbapens innebakvare Zläggas, 8amt nagra allmänna medel ej äro för detta ändamäl att disponera, tiar Krono Dänsmännens inom V^ermlands b>än ofvanberörde underdäniga ansöbning iebe eller bunnat i vidsträebtare mon i ljäder bifallas, än 8om öfver6N88tämde med 8tats-6ontorets deröfver afgjfna utlätande; men dä Krono-Dänsmännen, sä väl inom ^Vermlands
Den, som litet reflecterar på barns böjlighet, måste finna riktigheten af denna mening. Men orsaken, hvarföre icke anslag för dem af mig blifvit tillstyrkt, är, att då den är anlagd i Stockholm, Staden också borde kunna bekosta den. För öfrigt är min öfvertygelse, att så väl i de personers egenskaper, som äro Styresmän, som ock i sjelfva Lärarnes, ligger en borgen för att nämnde Skola kan blifva ganska nyttig och god; NB. så vidt en Sko!» kan vara det, der gossarne måste efter hvarje läsetimma gå hem hvar till sig, och blottställas för en möjligtvis alldeles stridig behandling emot den de i Skolan erhålla; hvad som kan väntas vid en sådan inrättning, tror jag visst uträttas. I afsepå Läroböcker, har Herr Hjerta fullkomligt uttryckt min mening, och då för öfrigt det, hvaruti han skiljt sig från mig, ej angår något annat än Carlberg och Prof - 7» D e n i4 Augusti f. m. skolan, hvilket jag vill öfverlemna såsom ett serskilt ämne till Kongl. Maj:t, så har jag all anledning att förena mig med det, förslag till Contraproposition , som han uppgifvit. Friherre Cederström, Jacob: Det må vara Grefve Frölich förbehållit, alt anse våra Undervisningsverk såsom Monument af Statslux, men jag skulle tro, att den upplysning, sorn finnes bland många af dem, hvilka derifrån utgått, och den lärdom, som utmärkt flere, tillräckligt vittna om motsatsen, för att den meningen ej behöfver vederläggas. Jag är öfvertygad att erkänslan hos elem, sorn njutit undervisning vid dessa Läroverk, ej skall tillåta dem tveka, alt tillstyrka anslag af Statens medel, då det är fråga om att sätta Lärarne i tillfälle att ej behöfva främmande sysselsättningar för sitt underhålla Endast derigenom kunna de komma så långt, som tidens fordringar det kräfva. Det har blifvit yttradt af Herr Hjerta, att ehvad beslut Ridderskapet och Adeln fattar, skulle jemkning uppkomma. Om Ridderskapet ocb Adeln bifaller Utskottens Utlåtande, blir det tre Stånds beslut; och då kommer ingen jemkning i fråga.
Rätte gångs-Balken erhålla det tillägg, att, för vads fullföljande till Lagmans-Rätt, borgen bör ställas för kostnad och skada, samt domen fullgöras efter t hy, som i 26 Cap. sägs. Johan TVicklund, som yrkat: att Härads-Rätts Utslag i skuldfordringsmål, lika med Konungens Bef allningshaf vandes, genast må gå i verkställighet, utan afseende derpå, att vad emot Utslaget erlägges, och att den ådömda summan må lyftas emot borgen, helst det vore ganska obilligt, alt man, genom erläggande af i 2 sk. i vadepenning, skulle kunna uppehålla fordringsegai en i sin genom Härads-Rältens Utslag fastställda rätt, då likväl Konungens Befallningshafvandes Utslag kunde, oaktadt besvär anfördes, gå i verkställighet; och Nils Insulin från Stockholms Län, hvilken föreslagit: att HäradsRätts Utslag i skuldfordringsärenden måtte, på sätt genom Kongl. Förordningen den 3i Junii 18/5 är stadgadt, rörande dylika måls behandling, hos Konungens Befallningshafvande gå i verkställighet, oansedt vad eller besvär, och medlen få lyftas emot borgen. Efter Utskottets tanka hemtas det vigtigaste inkastet emot Lagmansoch Kämners-Rätternes afskaffande ifrån den förutsättning, att, derest blott en Under-Rätt komme att finnas, Hof-Rätternes och Högste Domstolens göromål skulle allt för mycket ökas och detta föranleda behofvet, icke alleBihang till R. St. JV:o 85. nast af flere divisioner i Hof-Rätterne, utan äfven möjligtvis af fördelningar inom Högste Domstolen. Man befarar nemligen, att de föreskrifter om doms fullgörande m. m., hvilka blifvit föreslagna i sammanhang med berörde Domstolsindragning, och hvilka skulle utgöra det hufvudsakliga correctivet emot rättegångs fullföljande lill högre instantie i oträngdt mål, icke kunde blifva tillräckligen verksamma för ändamålet.
Uti häröfver afgifven ■ förklaring hafva Fullmägtige, såsom skäl för den anmärkta afvikelsen från Reglementets föreskrifter, hufvudsakligen anfört, att, i händelse icke särskildt protokoll funnits att tillgå, hvaruti kunnat upptagas de, vid fråga om förändring i sedeltillverkningen, till Fullmägtige inkomna förslag till iakttagelser, hvarigenom afsetts att förebygga papperets och tryckets eftergöring, och hvilka förslags hemlighållande, af vederbörande vanligen betingad!, naturligtvis påkallats, för att icke, i händelse|förslagen befunnits antagliga, lemna eljest saknad ledning för den eftergöring, meningen varit att förekomma; skulle Fullmägtige nödgats antingen att utom protokollet behandla de delar af sedeltillverknings—förslagen , åt hvilka offentlighet ej finge eller borde gifvas, eller ock låta protokollet derom blifva ojusteradt intilldess förslagens ändamålsenlighet hunnit utrönas, hvilka utvägar Fullmägtige likväl ansett mindre lämpliga än de nu begagnade; tilläggande Fullmägtige, alt många af de, sedeltillverknings—frfigan rörande, i det särskilda protokollet upptagna ärenden visserligen utan skada för sjelfva hufvudsaken kunnat införas i det allmänna] protokollet, men att derigenom ett för granska - Banko-Utskottets Berättelse M 6. 3 ren af Fullmägtiges åtgärder nyttigt samband utan ändamål skulle hafva blifvit stördt. Ehuru Revisorerne i Reglementets åberopade föreskrifter onekligen egt grundadt skäl för den gjorda anmärkningen, har Utskottet likväl funnit förhållandet, hvaruti, efter hvad 1859 års Revisorer anmält, nödig rättelse då mera blifvit vidtagen, vara af Fullmägtige nöjaktigt förklarad!; och får, med tillkännagifvande häraf, Utskottet meddela, att Utskottet framdeles vill laga i öfvervägande, huruvida, på sätt Fullmägtige i deras berättelse hemställt, till den § i blifvande Banko-reglemente, som kommer att motsvara 12 § i det nuvarande, bör fogas något tillägg, inrymmande rättighet för Fullmägtige alt kunna till det särskilda protokollet hänföra äfven andra ärenden, än som i berörde g omförmälas, § 2.