Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan af 10 proc. ja blott 4 proc. af varans värde, verkligen erlagd, måste nödvändigt vara ett kraftigare och mera verksamt stöd för denna näring, än ett förbud som kringgås, eller en omättligt hög skyddstull, som på papperet lyser med 3o, 4° eller 5o proc. men aldrig erlägges. Resultatet blir således, att fabrikanten under ett illusoriskt skydd utsattes för en täflan, som han ej kan uthärda, consuinenlen klagar med skäl öfver inskränkning i laglig lätt, och Staten förlorar en inkomst, som annars bade kunnat användas till dess förkofran eller till lindring i de fattigare samhällsclassernas bördor. På dessa i korthet anförda skäl har jag i frat emot förbudens bibehållande, och tror att R. St. hade gjort väl, om de biträdt den upphöjda åsigt i detta ämne, som uttalades i K. M:s nåd. proposition. För det andra och på samma grunder reserverar jng mig emot de höga tullafgifter, uppgående till mera än 25 proc. af varans värde, som R. o. Ad. bestämt för vissa artiklar, synnerligen der förbud hittills existerat. Så höga tullbestämmelser mäste efter min förmening verka lill tullförsnillning och derigenom tili samma skadliga ändamål som införselsförbuden, nemi. borttagande af det skydd man tillämnat näringarna( äfvensom af den påräknade statsinkomsten. Så val importförbuden som de höga lullbestämmelserna föda således fortfarande den kräfta, som hvarje fosterlandsvän måste önska sig kunna aflägsna ur samhället, nemi. lu rendrejeri och tullförsnillning, hvilka, jemte det de skada näringarna , beröfva Slaten en påräknad inkomst och framför 6 Den g Januari f. m. allt sprida en högst farlig demoralisation och böjelse för olagliga och våldsamma företag.
Lagerbjelke, Gustaf; » 76, Frih. Kruuse, Fullm. Frih. Bonde, Knut Philip; u 278, Frih. Beckfriis, Corfitz Augustin; » 366, Frih. Ehrenborgh, Fullm. Hr ven Troil, Samuel Gustaf; » 373, Frih. Sköldebrand, Knut Erik; » 678, Hr Bildt, Didrik Gillis; » 931, Hr Gripenberg, Carl Fredrik; » 1960 A, Hr Montgommerie, Robort Nils Germund; » 1257, Hr Eding, Fullm. Gr. Piper, Thomas; » 1628 B, Hr Benzelstjerna, Fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; » 2010, Hr af Geyerstam, Johan Henrik; » 2054, Hr von Arbin, Axel Melcher; » 2308, Hr af Ström, Carl Ferdinand; » 2320, Hr Akerman, Fredrik; Supleanter : N:o 121, Hr Hjerta, Carl Gustaf; » 226, Frih. Gyllengranat, Fullm. Frih. Leuhusen, Axel Reinhold; » 743. Hr Crafoord, Fullm. Frih. Wrede, Fabian Jakob: » 2317, Hr Fåhrmus, Olof Immanuel; » 215, Ilr Ramsay, Fullm. Gr. Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel; » 86, Hr Stuart, Carl Gustaf; » 392, Frih. Peyron, Gustaf; » 2017, Hr Björnstjerna, Oscar Magnus; » 2083 A, Hr Mannerskantz, Carl Axel; » 11, Frih. Sparre, Fullm. Gr.
Af samma grund klandrar jag de ord, sorn längre fram i det citerade momentet förekomma: ”under villkor i bägge dessa ”fall, att ränta till 6 procent är bestämd.” Jag tror det böra tydligen utsättas, att intet ränteafdrag äger rum, så snart den i reversen öfverenskomna räntefoten understiger 58, 57I eller 57 per iooorde, allt efter som beslutet i hufvudfrågan utfaller. Den io December f. m. 247 Momentets sednare perioder innefatta en mängd correctivstadganden på det, sam icke på sådant sätt kan corrigeras. Det vore långt bättre att med ganska få ord säga, att vid all lagsökning, med eller utan eoncurs, är ingen högre ränta betalningsgild, än efter afdraget. Vill man tillhålla räntetagare!! genom annat band, alt icke begagna den magt han ofta bar öfver gäldenären, så tjenar åtminstone stadgandet af ränta å de föregående årens bevillningsafdrag till litet eller intet. Deremot är iakttagandet häraf till det största besvär för ovana räknare; det förorsakar således en förargelse mot hela paragraphen, och hvarje sådan är ett frö Lill elusion, icke blott af det partiella stadgandet om bevillningsafdrag å ränta, utan af hela författningen om afdraget. Hvad angår edgång om bevillningsafdrag, behöfva flera offentliga edsformulairer underkastas granskning, hvilket dock ej hör till BevillningsUlskottels handläggning; emedlertid anhåller jag, att äfven BevillningsFörordningen måtte så skrifvas, alt edgångaren ej som hittills blir ålagd besvära mer, än han verkligen kan. Således borde det hår vara utsatt, att man besvär de ifrågavarande bevillningsqvittencernas vigtighet, blott för den tid man sjelf varit fordringsägare. 248 Den je December f. rn. Art. II. §, 6.
Det kan knappt betviflas, att icke vår stackars Märtha, förrän hon lät det vigtiga ja halka öfver sina läppar, anställt flera af ofvananförda rön, det med väninnan och de randiga inexpressiblerna naturligtvis undantagna, – ty dem kunde hon då ännu icke känna – hvilket verkligen var illa. Å andra sidan måste dock besinnas, att hennes nuvarande man såsom ungkarl var något annat än blott kavaljer, och att bådas uppvärmda blod i hög grad hindrade alla noggrannare iakttagelser. Men det har all sannolikhet för sig, att den ena parten läste i den andras öppna öga, medan denna ungefär dömde efter lorgnettens riktning, och att således ofvanstående lärorika afhandling äfven i deras förhållande skulle funnit en tillämpning. Det ojemna i sjelfva förhållandet, att se på den älskade med en adertonårings öppna öga, i stället för med ett maskeradt, besinnade hon säkert icke, eller om hon någon gång skulle tänkt derpå, så hade hon lika så litet som nutidens damer någon utväg att jemna det, utom spektaklet, der de bakom operakikaren kunna utöfva repressalier. Denna underlägsenhet, tyckes det, borde förmå fruntimren att enhälligt arbeta på lorgnettens afskaffande, då ingen tvekan mera kunde uppstå angående verkligheten af en kavaljers känslor – i händelse han icke vore skefögd. Nästan något ditåt tyckte sig Märtha en dag märka hos sin man uti Haga park. Det var en vacker morgon, vid sommarens början, en af dem, då luften ser så ljusblå ut, att man med afund betraktar de snabbt seglande svalorna, som oupphörligt kunna känna dess lena vågors vällustiga slag emot det lilla, glada bröstet. En simmare förstår lätt, hvad det betyder, och den täcka läsarinnan kan få ett begrepp derom, om hon i ett lindrigt ljumt bad med sin täcka hand sqvalpar upp vattnet i små vågor, som spela kring barmens och halsens liljor. Dock fort ifrån den oroligt tjusande liljehvita färgen till luftens lugna blå!
Böter, som efter detta Kap. ådömas, må sättas högst till beloppet för ett år af den lön och öfriga inkomst, som åtfölja det embete, hvari den skyldige sig förbrutit. Är ej med det embete viss lön eller annan inkomst förenad; vare bot högst tvåhundra Riksdaler. 25 §. Hvad om Statens embetsman bär stadgadt är, gälle ock om deni, som äro satte att förvalta städers, menigheters eller allmänna af Konungen stadlästade verks, bolags eller andra inrättningars eller stiftelsers angelägenheter, om de tjenstemän, som under embetseller förvaltningsmyndigheterna lyda, och om andra, som förordnade äro att embete eller tjensteäreude förrätta. Postförare, som i vård häfver hvad åt allmänna posten förtrodt är, varde efter IB § straffad, om han i postföringen något af de brott begår, som der sagda äro. 60 1 Kap. Ii Å- Cir om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff. 1 Kap» Om straffarbete. 1 J§. Straffarbete skall, efter ty i 2 Kap. 6 <§ Strafflagen sägs, verkställas i ensamhetseller gemensamhetslangelse. 1. Ens a mhe ts f ä ngels e. 2 §. Hvarje fånge skall inneslutas i enrum eller så kallad cell och afhållas från all gemenskap med andra fångar. 5 <§. Ej må fånge, utan trängande nöd, från cellen utkomma i andra fall, än då han från ett till annat rum inom fängelset, till annat fängelse, eller till häkte föras skall, eller då honom tillätes att i fria luften vistas, efter ty i 6 § sägs. 4 §. I de fall, som i 3 § sagda äro, varde iakttaget hvad i 2 §, om fån ges afhållande från gemenskap med annan fånge, stadgadt är. 5 §. Då fånge till straffinrättning ankommit, må han, högst fjorton dagar, lemnäs utan sysselsättning. Sedan skall han hållas till det arbete, som för honom lämpligt finnes. 6 §. A särskild plats vid fängelset skall fången lemnäs tillfälle att röra sig i fria luften dagligen, så vidt ske kan, och eljest så ofta det för hans helsa nödigt anses. 2.
Bolag, som i stad bildas, för att, utan rätt till lifgifvande af egna tryckte eller graverade kreditsedlar eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva Bankrörelse, vare sig till ersättande af upphörd Privat-bank eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, erhåller, i form af lån, understöd från Rikets Ständers Bank till nedanupptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen: a) Sådant bolag skall, under namn af Filial-bank, bildas genom aktieteckning af minst tjugu personer, hvilka, en för alla och alla för en, ansvara för Filial-bankens förbindelser. b) Åf teckningssumman erlägges minst en fjerdedel eller 25 procent i Rikets gällande mynt. För återstående tre fjerdedelar eller 75 procent afgifve delegare till den af dem gemensamt utsedda Direktion en till Direktionen eller ordres ställd förbindelse, betalbar efter sex månaders uppsägning samt åtföljd af hypothek, bestående af myntadt eller kontrolleradt guld eller silfver eller publika papper, beräknade till det värde, hvartill de i Rikets Ständers Bank belånas, eller inteckningar inom 1850 års taxeringsvärde i fastighet å landet eller inom två tredjedelar af brandförsäkringsvärdet ä fastighet i stad. c) Säkerheten pröfvas och godkännes af delegarne, jemte ett af Bankofullmäktige utsedt ombud; skolande förbindelserna med åtföljande hypothek antingen i länets Landtränteri eller å säkert ställe i stad, der Direktionen har sitt säte, förvaras i kassakista, hvartill Direktionen och ett af Bankofullmäktige utsedt ombud hafva hvar sin nyckel. d) Filial-bank oktroyeras på högst tio år.
Ad:s beslut att på en gång behandla 474 Den 4 April. båda dessa Betanien, bestämda arbetsordning varit särdeles lämplig; men då nu så emellertid blifvit beslutadt, vill jag i ett sammanhang yttra mig öfver dem båda. I såväl Ekon.-Utsk:ts Betänk., hvilket handlar både om mått, mål och vigt samt mynt, som Banko-Ussk:ts, hvilket afser endast myntet, förekommer ett för begge gemensamt moment. Man söker nemi., i fråga om nyssnämnda förhållanden hos oss, dels en öfverensstämmelse med något allmänt Europeiskt system, dels en enhet särskildt mellan de Skandinaviska länderna. Till hvad resultat har man i dessa alseenden kommit? Jo, Ekon.- Utsk:t föreslår R. St:r, »att i underd. skrifvelse anhålla, det K. M., efter genoin sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, ville vidtaga de åtgärder, som kunna leda till antagande i de tre Skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.» Ekon.-Utsk:t har således inskränkt sig till att endast och allenast föreslå åtgärder för vinnande af enhet de Skandinaviska länderna emellan, ehuruväl i det föreg:de resonnementet Utsk:t upplyst att 2:ne Stånd fattat ett mer omfattande beslut. Banko-Utsk:t åter kommer till den konklusion, »att R. St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att K. M. i nåder täcktes låta genom vederbörande verkställa undersökning till utrönande deraf, huruvida en förändring af myntfoten i den angifna syftningen» — d. v. s. att, såsom Hr Bjiirck föreslagit, man skulle söka åstadkomma en öfverensstämmelse mellan det Svenska myntet och det Tyska thaler-systemet — »må finnas verkställbar, samt derefter, och för den händelse K. M. skulle anse densamma ändamålsenlig, nådigt förslag i ämnet till R. St:r afgifva.» Hetta syftar således endast på ett mera allmänt, Europeiskt system, och det vigtiga ändamålet att söka en enhet i detta hänseende mellan de Skandinaviska länderna, har här helt och hållit bortfallit.
Värden tystnade andfådd. "Jag tror herrn konkurrerat med sina kunder och tittat för djupt i glaset", blef svaret, som beledsagades af ett ljudeligt och allmänt gapskratt. Värden blef stött. "Hm, hm, den nye polismästaren skall nog taga reda på saken, han. Jag är ingen tjufgömmare, jag", mumlade han. "Den narren", sade någon, "är man för att tillställa spektakel." "Jag tror det nästan och skall höra åt en smula huru det står till", inföll redaktören, en ung, ljuslätt och mager herre, men med ett särdeles intelligent utseende, steg upp och gick in till skänkrummet. De andra fortforo att glamma och dricka. Vännen dröjde länge borta; han saknades visserligen, men man fastade sig dock icke så mycket dervid. Då, det kunde ha förgått en timma, hördes från gatan ljudet af ett i hast bortilande åkdon. I detsamma inträdde den saknade, något echaufferad. "Hvar har du dröjt hela tiden, bror?" var första frågan. Med en till hälften komisk, till hälften mystisk min satte han sig ned vid bordet utan att svara. Han bestormades med frågor, men svarade intet; han satt der tyst och tänkte på den vackra ryskan, som nu åter begifvit sig ut i natt och köld. Vi skulle gerna unna de två flyktingarne någon hvila, men sanningen fordrar att meddela det de ingenstädes fingo hvarken rast eller ro. Vesterut, allt jernt vesterut ilade de, liksom hade de velat undfly ett dem förföljande vidunder. Så genomilades de nyfikna städerna Fredrikshamn, Lovisa och Borgå, och vårt par var ändtligen i Helsingfors. Men äfven här dröjdes endast några timmar: den i Wiborg erhållna varningen tycktes vara nog att göra alla städer förhatliga. Upptäckt hotade öfverallt, i hvarje uppassares blick, i hvarje städerskas leende, och hu då, de tallöse poliskonstaplarne sedan på Helsingfors' gator. Nadeschdas förfäran vid deras ofta återkommande anblick var icke ringa. Från Helsingfors till Åbo gick resan tungt; föret var dåligt, men på sjunde dagen af sin flykt anlände de omsider, sent om qvällen, till gamla Åbo stad.
Häraf tyckes mig vara uppenbart, att det egentligen är 5 proc.-beräkningen, som blifvit lagd tili grund för ifrågavar:de personers taxering. Ytterligare torde detta blifva klart af det tillägg, som Bevilln:sUlsk. denna Riksdag gjort vid 29 §, och der precist samma stadgande blifvit infördt, som det förut befintliga för städerna, nemi.: ”i likhet med hvad uti 11 och 12 §§ för städerna är stadgadt, ega äfven taxeringsmännen på landet, att, der minimi-afgifter eller afgifter efter vissa klasser äro bestämda, ej blott ålägga bevilln. öfver förstnämnde afgifter, samt mellan tvenne af berörde klasser, utan äfven påföra bevilln. under minimi-afgifterna.” Jemför man nu denna föreskrift med ordalagen uti ingressen till 27 §, sä kan jag icke förstå, huru något större förtydligande skall kunna göras, och för min del skulle jag aldrig kunna draga i betänkande, att icke 5 proc.-beräkningen är den, som bör läggas till grund för hvarje sådan ifrågakommande förhöjning i de bestämda afgifterna efter vissa klasser. Denna beräkning må drabba huru hardt som helst, så kan jag ändock icke finna något skäl, hvarföre ej den ena inkomsten får gälla lika mycket som den andra. Det må vara, att det svider på ena eller andra hållet; men alt stadga olikheter i samma Bevillms-Förordn., anser jag icke rätt. Man kan frångå en princip; men så länge den finnes, bör den ene, lika väl som den andre, underkasta sig densamma. llr Printzensköld: Jag medgifver visserligen att Gr. Ugglas har rätt deruti, att hvar och en bör skatta efter den inkomst han eger, ehuru jag lika med honom anser den proc.- beräkning, som här är stadgad, vara ganska bård. för att icke säga orättvis. Men jag, som icke gerna vill söka vinna någon förändring i grunder, sorn en gång äro antagne, när jag icke förmår upgifva andra, som äro bättre, vill fördenskull icke i afseende pä sjelfva beskattningsgrunden yrka någon ändring.
Ryttmästare-bostället Hörrum, m. m. (151.) 1859 den 19 Juli i Statsrådet anmäld, dervid Kongl. Majit funnit godt bifalla Ständernas förslag om nämnde hemmans användande till Häradshöfdingeboställe, samt i afseende å detta och två andra boställens anslående till viss domhafvande meddela särskilda föreskrifter. 25:o af den 24 Oktober 1857, angående val af Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans suppleant (138.) 1857 den 17 November i Statsrådet anmäld och lagd til! handlingarna. 26:o af den 4 November 1857, i anledning af Kongl. Maj:fs nådiga proposition angående antagande af en Förordning om verkställighet af domar och utslag, meddelade af Norsk Rätt, m. m. (156.) Sedan Norriges Storthing vägrat antaga Kongl. Maj:ts i samma ämne afgifna nådiga förslag, förklarade Kongl. Majit i Statsrådet den 21 December 1857 frågan om utfärdande af den nu af Ständerna antagna Författning hafva förfallit. 27:o af den 14 December 1857, angående ändring uti och tillägg till 4 Kap. 2 § Byggningabalken (165.) Ständernas förslag blef den 9 Februari 1858 i Statsrådet af Kongl. Majit gilladt och Förordning under den 27 i samma månad utfärdad. 28:o af ilen 15 December 1857, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition ©m ägors fredande mot skada af annans husdjur och om stängselskyldighet. (17.8.) 1857 den 21 December i Statsrådet anmäld och nådig Förordning under samma dag ut färdad. 29:o af den 6 Juli 1857, i anledning af Kongl. Maj:ts proposition om antagande af en Författning angående sammanläggning af straff (87.) 1857 den 21 Dec. i Statsrådet anmäld och nådig
Regerings-Formen, i fråga om Justitiae-Ombudsmannens berättigande att bivista Riks-Ståndens Plena, blifvit återförvisadt från Ridderskapet och Adeln, i anledning af en Ledamots yrkande, att BorgareStåndets serskilda tanka måtte inrymmas i behörigen uppställd voteringsproposition, samt af Borgare-Ståndet ogilladt, med anmodan till Utskottet, att ingifva jemknings-förslag öfver Ståndets beslut vid Memorialet N:o 42> och, om frågan icke annorlunda kan afgöras, föreslå voterings-proposition till omröstning i förstärkt Utskott. Då Constitulions-Ulskottet redan anmält, att Borgare-Ståndets, såsom dess gemensamma tanka, förklarade anmärkning, hvilken åsyftat det af tre Riks-Stånd till grundlagsenlig behandling godkända förslagets omedelbara förkastande, ej kunde, emot 56 och 81 §§. Regerings-Formen, till grund för någon jemknings-åtgärd upptagas, hvadan ej heller omröstnings-proposition deröfver eger rum, får Utskottet åberopa dess i detta, som i flera likartade fall afgifna yttranden, hvarvid Utskottet ej har något att tillägga. Utskottet hemställer fördenskull, att Borgare - Ståndet ville efter MedStånden sig foga, samt att Ridderskapet och Adeln desto hellre måtte låta dess anmärkning förfalla, som densamma rigtats emot en framställning till annat Riks-Stånd, hvilket ej, lika med Ridderskapet och Adeln, gillat förslaget. O Stockholm den adian. i 835- Reservation af Herr Cederschiöld, P. G.: "Emot Höglo fl. Constitntions Utskottets beslut, att vidblifva sin i Memorialet N:o 6o yttrade mening, får jag reservera mig, och, under åberopande af de skäl, som jag i min Reservation emot Utskottets Memorial N:a anfort för Riks-Ståndens rätt, alt genast kunna förkasta ett af Gonstitutions-UtskoUet framstulldt
167 anser frågan sönderfalla i tvänne delar, genom de uplysningar jag hade äran lemna, eller att Staten redan äger en stor del, nemi. 500 tunnland, af ifrågavrde skog, hvaremot Frih. Alströmers reservation blott innefattar den mening, att Staten skulle söka förvärfva den del af skogen, i hvilken boställen hafva del. Jag fortfar således att yrka återreraiss. Gr. Sparre, Erik: För min del anser jag äfven lämpligast att en återremiss äger rum, särdeles vid de af den siste värde talaren, som tyckes vara hemmastadd med förhållanderne, lemnade uplysningar. Då, enl. hvad Frih. Alströmer nämnt, pluraliteten inom Utsk. icke var större än 3 röster, är det anledn. att förmoda, att då Utsk. kommer i erfarenhet af den opinion, som inom Ståndet gjort sig gällande, frågan kan tagas i förnyadt öfvervägande; och det synes mig alltid lämpligare, att då saken icke är af desto mera brådskande natur samt då tiden det tillåter och Utsk. sjelf icke är alltför mycket öfverhopadt af göromål, en fråga, som icke torde hafva varit så fullständigt pröfvad, som det är skäl att antaga, varder till Utsk. återremitterad. Frih. Raab: Det är visserligen sannt, att R. St:r f. n. hade mycket god tid; men för att i möjligaste måtto inbespara på denna tid, synes det vara skäl, att afgöra ett ärende sfi snart man kan, och det i öfrigt är tillräckligt utredt, Det har ingalunda undgått min upmärksamhet hvad Hr Lilljehöök uplyst, nemi. att Staten redan äger 500 t:l:d af ifrågavande mark; men jag ber Hr Lilljehöök bemärka, att denna omständighet för ingen del lägger hinder i vägen för bifall till Frih, Alströmers förslag, ty der står, att R. St:r måtte hos K. M. anhålla, att sedan »ulredl» blifvit etc. I sådant fall måtte väl alltid denna utredning komma att uplysa, det dessa 500 td.d tillhöra K. M. och Kronan.
Frågan huruvida oell i hvad mån Ekesjö stad kan ega giltigt anspråk på stiftets byggnadskassa för bestridande i framtiden af reparationskostnader å sitt skolhus utgör, efter mitt bedömande, en rättstvist, som borde till lagenlig behandling vid vederbörlig domstol hänskjutas; och då ett yttrande, sådant Utskottet föreslagit, gående ut på att afgöra, huruvida ett anspråk eller en hemställan af förevarande beskaffenhet, hvad en stiftsbyggnadskassa angår, må finnas overkställbar och obilligt eller icke, näppeligen lärer ligga inom omfånget af Rikets Ständers befogenhet, enär nämnda kassor stå icke under Rikets Ständers, utan under Konsistoriernas förvaltning och målsmanskap, anser jag, för min del, Utskottet hafva bort stanna vid att hänvisa Ekesjö stad, att med dess ifrågavarande anspråk, i fall af befogenhet, vända sig mot vederbörande stiftsbyggnadskassa i den ordning lag kan medgifva. Stockholm, tryckt hos Sam. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 86. 1 N:o 86. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1863, kl. 12 raidd Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande rese-ersätlning till nämndemän vid vissa syner, m. fl. förrättningar. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johannes Andersson från Jönköpings län väckt motion (M 246), hvaruti andragits, hurusom nämndemän vid syner, värderingar och extra förrättningar i Kronans ärenden, när de dertill kallades, enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854, endast egde att tillgodonjuta skjutsersättning för den i och för förrättningen tillryggalagda väglängd, som öfverskjutaen half mil, från nämndemannens hemvist räknadt.
Uti underdånig skrifvelse den 28 Augusti 1851 framställde slutligen Rikets Ständer, med uttryckande af sin öfvertygelse om nyttan alt i afseende på ej mindre rikets mynt, än måll, mål och vigt, införa eli enklare system, »grundadt på decimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning,» den underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och vid nästa riksdag förelägga Rikets Ständer eli fullständigt förslag i berörde afseende; lill stöd för hvilken anhållan Rikets Ständer i underdånighet anförde, alt, i deras tanke, de genom nämnde system uppkommande fördelar voro af den mest betydande vigt, ej blott för lättnad i alla räkenskaper, ulan hufvudsakligen derföre, att, då de theoretiska kunskaper, som kunna bibringas den större allmänheten, alltid måste blifva af obetydlig omfattning, borde, för alt dessa ej skulle blifva utan gagn, alla medel vidtagas att äfven för de mindre kunnige underlätta tillämpningen af de praktiska vetenskapernas resultater, hvilken fördel i hög grad befordrades genom den enkelhet, decimal-systemels användande tilläte vid all sådan praktisk tillämpning, deri räkning kunde förekomma. 1 anledning af denna underdåniga framställning, så vidt den angår mått, mål och vigt, har Kongl. Majit behagat ånyo påkalla Dess Yetenskaps-akademis granskning af ärendet; hvarefter och sedan Akademien uppdragit en sådan ytterligare bearbetning 8 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltens Utlåtande, iX.o i. åt tre af sina ledamöter, samt deras yttrande i ämnet, hvilket Akademien antagit såsom sitt eget, till Kongl. Maj:t inkommit. Kongl.