Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s uppmärksamhet på vådan i afseende på utgången i förstärkt Utsk., i händelse vi fatta ett annat beslut än PresteSt.; ty då votering först skall förekomma om contrapropos., så är det ganska naturligt, att medlemmarne af Borgareoch BondeStm, hvilka äro emot alla slags jemkningar uti denna §, komma att förena sig antingen om ett rakt afslag eller antagande af § sådan som den hittills varit, i hvilket fall det vore högst troligt, att det nuvar. förhållandet skulle komma att fortfara. Af alla dessa skäl får jag förnya min anhållan om propos. på instämmande uti PresteSt:s i ämnet fattade beslut. Hr Printzenskjöld: När denna § var under handläggning, såväl på afdelningen som sedermera inom Bevilln.Utsk., sökte jag att efter yttersta förmåga göra för Utsk:s ledamöter begripligt, att den beskattning, som här är i fråga, icke blott är orättvis, utan äfven innefattar ett försök att förhindra utöfningen för K. M. af de Honom i grundlagen tillerkändg prerogativer. Man sökte der vederlägga min framställning, men jag kunde ingalunda af de skäl, som der framställdes, finna mig öfvertygad. Jemkningar äro vid alla tillfällen ganska olämpliga; men vid detta tillfälle anser jag dera vara det mera än eljest, emedan den jemkning, som här är i fråga, skulle innefatta ett slags underkännande af sjelfva principen för beskattningen. Jag tillstyrker derföre, att, hellre än att antaga sådana jemkningar, rent af afslå § och blottställa sig att derigenom ingenting vinna. Man har då åtminstone vunnit så mycket, att man vidhållit principen. 5 II. 13 9S Den 4 December e. m. Hr Aminoff: Det är verkligen hardt för Utsk:s ledamöter alt här blifva offentligen reprocherade för det att de vidhållit de principer, som R. St. i förra bevilln.förordn. stadgat, lag har ännu icke hört någon af Ulsk:s ledamöter, sorn talat för den förändring jag påyrkat, ogilla den princip för bevillningen, sorn förut varit gällande, och påstå att den är olaglig eller oriktig.
Vore det också, emot all min förmodan, alldeles afgjordt att Bankens hittills bedrifna diskont-rörelse är det enda rätta eller åtminstone det bästa och gagneligaste sätt att förse folk med penningar, antingen för hela landet i allmänhet eller ock för ön Gottland i synnerhet, så måste jag för min del med beräknande af det kraf det allmänna vettet gemenligen gör på sättet att ordna en så ringa penninge-affär,. för min del antaga de tillfällen böra vara ytterst få, då en national-representation skall anse en adelsman, en prest, en borgare, en bonde, ett serskilt Banko-ombud' och dertill ännu en eller annan tjensteman vara den fåtaligaste personal åt hvilken, man kan våga uppdraga förvaltningen af 200,000 r:dr. Hvad de tre ofrälse stånden beträffar, är Utskottets förslag i så måtto hoppgifvande som man ej kan behöfva befara att ju prester, borgare och bönder skola trifvas på ön i ett så tillräckligt antal, att Rikets Ständer ibland dem kunna utse de nödiga förtroende-männen. Men hvad rikets första stånd vidkommer, synes förhållandet något mera bekymmersamt. Gottland synes icke hafva något öfverflöd på adelsmän, och bland dem som finnas, torde de vara få, hvilka man finner egnade att mottaga ett värf, för hvars utförande man gör så stora tillrustningar, och måhända de ännu färre, sora vilja under föreva - Bwnko-Vlskottets Betänkande, B:o 24*. fif rande omständigheter åtaga sig uppdraget. Tillika liar man ju ingen säkerhet att? de adelsmän, som bo på ön, der qvarstanna för beständigt, och det är icke tänkbart att om bristen på lämpliga subjekter blefve aldrig så stor, någon adelsman skulle kunna åläggas att bosätta och fortplanta sig på Gottland, enkom för att afgifva tjenliga ämnen till en diskont-direktörs-befattning.
o l. __— 2,000: i Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, lön 1,200: — rcsepenningar och expenser . 133: lö men i anseende till mindre uppbörds-förvaltning, i sportelersättning endast 333: 16. 1,666: 32: eller för alia 24 tillsammans Landt-räntmästare, i hvarje utom 113'ssuppraknade 4 län, lön . 1,000: — skrifvarehjelp och expenser . 133: 16. sportel-ersättning 466: 32. 1,600: i (»frige 4 län, lön ... 1,000: — skrifvarhjelp 133: 16. sportel-ersättning 200: — 1,333: 16. — för alla tillsammans Läns-bokhållare 1 i hvarje län, ä 800: lön varande såsom skäl dertill, att kommitterade föreslagit högre lönebelopp än vid förr af gifne lönereglerings förslag upptagits, af kommitterade anfördt , att anställandet af skicklige personer vid dessa befattningar, vore af största vigt, särdeles med afseende Transport 18,600: — 9,600: - 4,800: — 46,666: 32 37,333: 16. 19,200: — 136,200: — Träns Transport 136,200: — å deras åliggande att förrätta landskamererarens göromål vid dennes förfall, och att lönerne derföre borde för länsbokhållarne, hvilka hade föga tillfälle att, såsom länsnotarierne, genom kommissioner förskaffa sig extra inkomster, blifva så reglerade, att icke blott landskontorister, utan äfven de, som komme att besörja häradsskrifvare-göromålen, och i visst afseende blefve länsbokhållarne underlydande, äfvensom tjenstemän i kameral-verken funne sin uträkning vid att söka länsbokhållare-tjenster.
Z Landöorteme stola ej heller 72 Den 2Z April. saknas Man, hwilka af warm känsla för mensklig, helens sak, stola med nöje ätaqa sig ifrägawarande befattning, och man har stal att hoppas att Kongl. Scraphimer Ordens,Gillets »välgörande af, sister pä ett tillfredsställande sätt stola af dem blif, rva befrämiade. Z:o) Torde pröfwas nödigt att General, Di, recteuren eller någon annan af Kongl. Ordens,Gillet, eller pä Fetsammas begäran af Collegio Me, dico utsedd Läkare, oftare än nu ster, hälst owar», tad, besökte Lazarettet och Hospitalen i Landsorter, ne, emedan bedömandet af Marnes behandlingsätt af de siuke fordrar insigter i en wcttenstap, hwilka fällan ägas af andra än dem som gjort densamma lill sitt yrke. I flere sa wäl Lazarettet som Hospitalet, sak, nade jag wanliga Ventiler, hwilka likwäl synas wara af högsta nödwändighet der luftens förbättrande fä ofta ste kan bchöfwes. Sluteligen får jag till KonglSeraphimer Or, Lens,Gillet öfwcrlemna Lazaretts-LäkarenS i Nyköping, Asicsior Rudolphi 6 Memorial, innehallanLe hans önstan om en mera widsträckt frihet i MeLicamenters förstrifwande än nu gällande Författningar tilläta.
Afbetaln. för år 1849 . 48,23o. Afbetaln. för år i85o . 5i,oi5. Afbetaln. för år i85i . 53,817. Afbetaln. förar i852 . 56,606. Afbetaln. för år 1853 . 59,341. Afbetaln. förar i854 • 81,976. Afbetaln. förar i855 . 64,688. Afbetala, för är i85o . 5 i,oi 5. Afbetala, för år 1851 . 53,817. Afbetala, för år i852 . 56,606. —■ — Afbetala, för år i853 . 5g,34i. Afbetala, för år i854 . 61,976. Afbetala, för år i855 . 64,688. Afbetaln. för år i856 . 67,409. Afbetaln. för år 1857 . 70,144. 604,996 , . 1860 års aaslagssumma 120,000. Afbetaln. för år 1851 . 53,817. — •*- Afbetaln. för år i85a . 56,606. 5g,34r. Afbetaln. för år i853 . Afbetaln. för ur i854 . 61,976. Afbetaln. för år i855 . 64,688. Afbetaln. för år i856 . 67>4°9- Afbetaln. för år 1857 . 70,144. Afbetaln. för år i858 . 72,885. 626,866 1861 års anslagssumma 120,000. Afbetaln. för år i853 . Afbetaln. för år i854 . 6',976. Afbetaln. för år i855 . 64,688.
Du är så tyst, så blyg, du lilla; Och ser jag dig i ögat in, Där strålar mot mig blidt och stilla Ditt oskuldsfromma barnasinn '. I ord du ej din känsla kläder, Du småler endast fint och godt; — Så månen ler, när sol gått neder, I himlens blåa stjärneslott. I skära drömmar hån mitt sinne Förrinner, när du ser på mig; Blott ett behåller jag i minne: Att jag förenad är med dig. En sång jag ville dikta, Lik denna ljumma kväll. Men kan ej tonen finna, Så vek, så blid och säll, Styrelsesättet i våra hem. Af Ellen Bergström. » Det ärftliga lagbundna konungadömet är den borgerliga frihetens och den borgerliga ordningens säkraste värn. » (Känd statsman.) huru jag tror mig äga något öra för tii dens ljud och missljud samt intresse för det, som arbetar inom den, ehuru jag städse haft motvilja för allt, som kan kallas orättvisa och förtryck, och känner deltagande för lidandet och nöden, är jag emellertid för min ringa del förvissad om, att den socialdemokratiska framtidsstat, som förespeglas oss så skön af en del agitatorer, endast är en utopi, att samhällsskadorna icke skulle botas genom en omstörtning af det bestående statsskicket, utan snarare därigenom skulle beredas återgång till forna tiders näfrätt och barbar, och jag har icke ännu funnit anledning att öfvergifva min tro på den konstitutionella monarkien såsom den bästa af alla samhällsformer, om jag ock måste medgifva, att den måhända lider af brister, sådana som vidlåda allt mänskligt. Må ingen genom denna inledning föreställa sig, att jag vore nog förmäten att ämna inlåta mig på statslära eller nog enfaldig att försöka mig på att lösa den sociala frå- gans krångliga problem, då jag saknar alla förutsättningar för att behandla dessa högviktiga ämnen. Men när man förnimmer detta högljudda missnöje mot allt bestående, som intränger snart sagdt öfverallt, och ser så mycket stackars folk, som » drifves hit och dit af vädret », kan j u äfven helt naturligt en kvinna, ehuru utan lärdom, väckas till tankar på rådande förhållanden och missförhållanden, och hvar orsakerna till de senare samt om möjligt botemedlen mot dem kunna vara att söka.
I!):de punkten, angående Krutoch Salpeter-för säljning smedlen, har blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitterad på den grund att, då en Kongl. Förordning blifvit den 13 sistlidne Januari, efter det Inkomst-betänkandet varit inom Utskottet föredraget och beslutadt, utfärdad, hvaruti, bland annat, stadgades, att Krigs-kollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilde konsumenter komme med 1858 års utgång att upphöra, och till följd häraf inkomsten under denna titel skulle betydligt förminskas, Utskottet borde komma i tillfälle att göra en annan beräkning af denna inkomst; men som de tre öfriga Riks-stånden bifallit denna punkt' kan, emot 75 § Riksdags-Ordningen, den erhållna återremissen icke till någon åtgärd föranleda. De punkter, hvilka icke här förut äro omförmälde, hafva blifvit antingen bifallna eller lemnade utan anmärkning och således icke till förnyadt utlåtande å Utskottets sida föranledt. Stockholm den 17 April 1857. \ STOCKHOLM, tryckt hos E. W estrell, <1857. Slats-Ulskoltels til/ålande M 89. t M 59. Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 21 April 1#S7, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Jag fortfar alt tillstyrka bifall till betänk. Hr von Troil, Emil: För min del finner jag ingen våda af bifall till den redaction, TJtsk. föreslagit, enär meningen deraf svårligen kan tydas annorlunda, än alt Riksg.- cont. skall ersätta den brist, som kan uppkomma i statsverkets utgifter, antingen till följd deraf, att inkomsterna ei uppgå lill det beräknade beloppet, eller derigenom, att beviljade förslagsanslag öfverskjuta det belopp, som dertill varit bestämdt. Man har väl befarat, att Regeringen på grund af detta stadgande skulle kunna för andra anslag anordna efter •godtfinnande och från Riksg.cont. requirera fylinaden uti derigenom uppkommande extra statsbrist; men om man vill tänka sig en Regering, som till den grad åsidosätter alla existerande controller, så vet jag i sanning icke, hurudant reglemente man skulle uppgöra, för att blifva säker; ty orr» en Regering har mod härtill, kan den lika lätt ålägga Statscont. att uppgöra falskt bokslut, för att komma lill en brist, som Riksg.cont. aldrig skulle kunna vägra att utbetala, enär det blott tillkomme revisorerna att undersöka bokslutets Riktighet. Efter denna framställning lärer hvar och en lätt finna, hvilka vådor äro verkliga eller blott skenbara, och det myckna larm, som blifvit gjordt om StatsUtskrs ifrågavar. betänk., finner jag i följd häraf icke hos mig, i egenskap af utsk:sledamot, vara förtjent af annat än åtlöje. Jag bör dock förklara, att jag i ingen händelse för detta betänk, kan vidkännas större ansvarighet, än hvarje annan ledamot af StatsUtsk.; ty ehuru händelsen gjort mig till ordförande på Riksgrsafdeln. inom Utsk., var jag icke närvar. i afdeln., då frågan der behandlades, utan blott då den förekom i Utskrs plenum, dervid jag ej fann skäl till annan anmärkn., än att dä saken angick en verklig förändring i nu gällande reglemente, borde den, i stället att genast i reglementet intagas, preliminärt öfverlemnas till RiksSt:ns fastställelse.
Jag visade, att i hela mellersta och södra Sverige finnes ingen lands-ända, som med Småland kan jemföras i brist på inre kommunikationsanstalter, segel-leder och kanaler. Jag visade äfven huru dess innevånare, med en i vårt land ovanlig skicklighet i handaslöjder, likväl kämpade med brist och fattigdom, just till följd af dessa särdeles egna lörhållanden. Jag tror, att hvar och en af de församlade EilcsSt:n insåg och erkände sanningen af dessa förhållanden, och, såvidt jag liar hört omtalas, så tror jag, att de flesta voro benägna att för denna stora del af vårt land göra hvad som göras kan. Flere medlemmar af RiksStrr. hafva, med afseende på riktningen af den bana, som skulle förena Skåne med Jönköping och med den vestra banan, varit af olika tanke. Vi hafva här hört åtskilliga medlemmar framställa den mening, att denna bana, i st. f. att gå rakt på Jönköping, borde dragas i något östligare riktning. Jag har i anledn. deraf upsatt ett förslag som jag anhåller att få för Ståndet upläsa, hvari jag föreslår, att man skall till K. M. öfverlemna att framdraga banan i den riktning, som Han efter förutgången undersökning finner vara lämpligast. Jag ber likväl få fästa uppmärksamheten på, att första frågan om denna bana just har upstått från Skåne, från den jernvägs-direktion, i hvilken jag hade den äran att vara ordförande, och jag ber att med några ord få redogöra för orsaken till att banan erhöll den föreslagna riktningen. Då jag inom Skåne ansåg det vara af vigt att sätta mig i spetsen för jernvägs-rörelsen, och då ensamt inom Malmöhus län mer än 37,000 Bdr llmt hopsamlades för undersökning af de olika jernvägs-sträckningarna, införskref jag från England en af detta lands utmärktaste Ingeniörer, hvilken med ett sällskap af 11 personer anlände för att göra dessa undersökningar. Under den längre tidrymd, som denna Ingeniör vistades i Skåne, var det naturligt att jag med honom upgjorde hufvuddragen af de undersökningar, som han borde verkställa, och då man kom under fund med att ingen annan lämplig öfvergång fanns öfver den stora höjdsträckning, som går ifrån Halländska gränsen diagonalt öfver provinsen, eller den s. k.
Rikets Ständer hafva likväl, med afseende å vigten af de fördelar för landet, som berörde Kongl, förordning medfört, icke funnit skäl att deruti göra någon ändring; och då Utskottet, sora i detta hänseende delar föregående Ständers åsigter, derjemte i afseende å de nu i motsatt syftning gjorda anmärkningarne är af den tanka, att ofvan åberopade Kongl, förordning, med hvilken nu förevarande § af handels-ordningen öfverensstämrner, i afseende å landtmanna-seglationens utsträckning gått en lämplig mellanväg, saknar Utskottet anledning att till hvad motijonärerne föreslagit tillstyrka bifall. i5 § 3 inom. af riksdagsmannen Petter Haraldsson från Elfsborgs län, som anmäkt, hurusom den i 3 § 2 mom. af handels-ordningen hvar och en medgifna rättighet att å allmänna försäljningsplatser i städerne, vid eller utom marknader, sina alster och tillverkningar till salu hålla, blifvit inskränkt genom 3 mom. i samma §, der de heter, att ”i afseende å försäljning af bröd, dricka eller färskt kött, insändt til! siad, der saluaccis erlägges, gälle hvad derom serskildt stadgadt är,” hvilken föreskrift grundar sig på Rikets Ständers vid 1810 års riksdag fattade beslut, att de släder, hvarest landtmannen icke eger att utan afgift införa och försälja dessa varor, böra erlägga den i Kongl, kungörelsen den 3o November i B i o stadgade saluaccis-ersättnings-afgift, intilldess frihet till införsel och försäljning derstädes af nämnde artiklar varder beviljad. Under åberopande af de flere så väl för landtmannen som för städerne häraf uppkommande olägenheter, har motionären föreslagit, att 3:dje momenterne af 3 och i5 §§ handelsordningen måtte till ali kraft och verkan upphöra samt att, i sammanhang dermed, saluaccis-afgiften, som för närvarande utgör endast 3,383 r:dr, ej vidare må af städerne utgöras eller såsom en statsverkets inkomst beräknas. Utskottet Allm. Ves-tir.toch Eton.- VUkotleU Betänkande, R:o 97.
Såmedelst hafva LandtDomstolarne, i stället att fordom, genom en nästan oafbruten utöfning af deras befattning, lemna allmänheten tillfälle att utan omgång och tids utdrägt, vid förefallande behof, njuta Lagskipande magtens biträde, blifvit förvandlade till Inrättningar, hvarest den rättsökande ofta icke utan lång väntan eller kostsamma omvägar kan ernå något slut; så har, med uppoffrande af Allmänhetens sanna fördel, ensamt för Embetsmannabefattningens beqvämlighet, en myckenhet ärender blifvit dragne ifrån Domstolarnes åtgärd till långt aflägse Embetsverks handläggning, då likväl ett billigt afseende på det Allmännas rätt och bästa fordrade, att, så vidt sig göra låter, icke några ä-: renden må dragas till en aflägsen behandlingsort, förr än vid Högsta instantien, der det nödvändigt understundom måste inträffa, i synnerhet till återförande af ärendernas behandling efter enhet i princip. Härvid torde mig tillåtas få anmärka, huru alldeles oförenliga Den jg April. med ordning j Lagskipningen och med enkel, het i Rättegångs-sättet, äro ej mindre Colle» giernes och executiva Erabetsmagtens domsrät*, an den stora mängden extra Domstolar och Rätter, såsom Borgrätter, Slottsrätter, Accirrätter, Tullrätter, mfl , hvilka vore för vid» Jöftigt att uppräkna, men hvilka allesamman , i mer eller mindre mån , hafva en förderflig 1 inflytelse på rättegångssätt, samt åstadkomma deruti en beständig villervalla : endast föreskrifterna om rätt forum kunde utgöra en hel volume och gifva ändock advocaturen ett vidt fält till spetsfundigheter, som ofta icke förr, än i högsta Instantien, kunna slitas, Denna högsta instantie var någon tiel hos Kongl. Svea HofRätt, efter dess första inrättning : den innehade då Konungens domsrätt och var Konungens högsta Nämnd : endast genom Nådansökningar kunde man vända sig directe till Konungen. Nu förhåller det» ta sig annorlunda. Efter tidernas förändrade Skick har en ännu högre ordinarie
Vidare är si Oder, 6ode Iderrar oell 8venske Nän, i underdånig skrilvelse den >> lanuari, detla är, föreslaget följande stadgande: "livar, som ettergör eiler förfalska,' sedel, som inom Riket, meci delrörigt tillstänrl, af enskild dank ulgilven är» lör ritt säsom penningar gä oed Hälls; strsises mert »idele ä kristning fran oell med kitt till oed med llre är elter omständ igdeterna. samt vare ärelös. Oen, som utprångla,- ei> säcdm sedel, lien dun vet vara falsk,samtderlnre tillnarrar sig penningar elter vriror, vr»re jälnväl ärelös o> d rlömmes tili sästninHssi dete frän oed me8 8ex mänseler till oed meri lytt är, som HernrnHen är lill; men vrrrrier de8r»Heriet y^rrxlt, innan nä»o>> rlerlHenom litlen simelo, dote ulnränHlsren gratio 8oler oed miste elei till äran, om drottet etet förtjena,-."
Jag vet att då man kastar sig in på möjligheternas fält, förirrar man sig lätt; men just derföre frågar jag, i förnuftets namn: äro vi berättigade att bygga vårt nya statsskick på möjlighetens osäkerheter, och kunna vi väl, inför den fram - Den Si October f. m. tid, hvars ofärd vi möjligen bereda och hvars lugn vi möjligen förstöra, moraliskt ansvara för experimenterandet med så ömtåliga, så dyrbara förhållanden? Då jag nu redovisat den innerliga öfvertygelse, som ålägger mig att begära propos. till afslag på förevar, förslag, förutser jag, att man skall inför allmänheten göra mig samma beskyllning, som man redan gjort mig bär, nemi. att jag vill blott motarbeta alla förslag; och för att frigöra mig derifrån, begär jag att få i Ståndets protocoll nedlägga min förklaring. Sedan, genom första voteringen, mitt förslag — att afhjelpa bristerna, och intaga de orepresenterade classerna, men stanna der, — var afslaget, har min pligt vidtagit att, så vidt i min makt står, afböja sådana förslag, som jag förutser skola störta mitt fädernesland uti ännu icke anade olyckor; och sådana äro, efter mitt bästa förstånd, de förslag, som jag här motsagt. Gerna må mine medborgare bedömma mina afsigter efter det tillkännagifvande jag nu gör, nemi. att jag med glädje bidrager till de orepresenterades intagande och fördelning på våra fyra Stånd; att jag åtnöjes med en rättsenlig tillämpning af tvåkammar-systemet, men just derföre fordrar en öfre kammare, mäktig alt, genom sin återhållande kraft, gifva den säkerhet, som Svenska folket har rätt att begära af sin grundlag; d. v. s. en kammare, som slutar transigeringarna och förmår vidmakthålla jemnvigten, icke allenast emellan statsmakterna, utan äfven emellan samhällets ideella och materiella intressen. Att försvåra möjligheten för delta ändamål, har aldrig uppstått i min tanke. Jag tror utvägarna dertill vara ganska lätta, blott att man ville en sådan måtta i förändringen.
Den 4 Januari f. m. strictet aflemnade priscuranter, är icke sä farlig sora raan trott; tv om den sista punkten hufvudsakligen blifver antagen, sä är det icke allenast laudskaincreraren öppet leranadt, utan det är äfven hans åliggande, alt öfverklaga markegängssättningen derest den inom länet befinnes vara för lag, oell om en ändring i afseende pä sädane besvär kommer att iiga runi, sä gäller den för alla de räntor, sora liro Kronan be lia I Inc. Således äfventyra!’ icke Kronan någon minskning i sin inkomst derföre, att Kanimaradvocalliscalen icke skulle vara berättigad all yrka någon förhöjning. Orsaken, hvarföre denna punkt inllulit i StatsUtsk:s förslag, är dcu, ali advocalllscalen, såsom erfarenheten visat, begagnat sin rätt att yrka förhöjningar pä ett säll, som icke öfvcrensslämt med de i orterne gängbara prisen, och säledes vållat förhöjning, under de år dä det varit till Kronans skada och enskildes förlust, hvilket äter föranledt misstroende, missnöje och funderingar pä förslagen att ändra gången för markegångssältningarne och besvären deröfver. Hvad jag i delta fall har anfört, skulle jag skriftligen kunna visa skäl till, racn R. o. Ad. torde måhända hafva funnit, att jag sällan anför något, sora icke är enligt med verkliga förhållandet, hvarföre företeende af de skriftliga bevisen torde anses öfverflödigt och deras intagande i prolocollet vill jag således icke yrka. Beträffande del mora., som handlar om alt förhöjning i markegåogsprisen, der dcu kan ifrågakomma, bör grundas pä verkställd jemförelse mellan prisen, såväl inom länet som uti nästgränsande liin, så torde R. o. Ad. finna förslaget vara riktigt. Jcmförelsen utstriickes icke längre än lill angränsande län, såsom varande tillräckligt, emedan en längre utsträckning kunde menligt inverka på prisbestämningen. Jag vill således i delta afseende icke yrka någon förändring.