Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs, år 1827, församlade Revisorers Berättelse, om granskningen af ChartxSigillatseVerket, anmält, att, enligt en bifogad, af KammarAdvocatFiscalsEmbetet afgifven Förteckning, återstå nu mera endast R:dr 5o34: 14 sk. 7 r:st utaf 1825 och äldre årens Proprie Balancer, som utgjorde R:dr 8109: 17. 4> och hvilken sistnämnde summa oförändrad till flr 1827 utbalanceras; hvadan Proprie Balancerne blifvit, efter år 1826, förminskade med R:dr 3,oy5: 2. g. — Och »ra alltså ifrån hela det till år 1827 utbalancerade belopp af . R:dr 11,096: 17.2. Afdrages förenämnde på 1825 och äldre arens Proprie Balancer iudrifne . „ 3,075; 2. g. Återstå Hvaraf proprie Balancer för i8a5 och äldre åren 5,o34: i4- 7- Samt tillkomne år 1826 . 2,986: 47* to. R:dr 8,021: i4- 5, Efter hvad ChartaeSigiilatseContoirets nu ifrågavarande Hufvudbok visar, har Gontante uppbörden för stämpladt papper, extra stempling xn. m. utgjort * 39®>9^o: 3.lr* Transport 3g8,g5o: 3.11. S B. 3i 462 S t a t s-Ut sk o 11 et s Transport 298,950: 3. ir.
Från pannan nedföllo sköna lockar, hvilka rikligt bekransade den fina kinden... De begge Fruarna tycktes inbegripna i ett lifligt samtal, hvarur Grefvinnan endast genom någon ännu då och då ankommande gäst stördes. Nu tycktes dock tiden vara inne till tilfredsställande af gästernas väntan. Guvernören, hvilken genom sitt graciösa sätt muntert underhållit societén, nalkades nu Grefvinnan, tillhviskade henne några ord, hvarefter hon till ett närgränsande rum aflägsnade sig, men snart derpå återkom, tog Grefvens arm, fördes af honom till förmaket, samt utbad sig alla sina så väl der som i salonen befinteliga gästers närvaro, vid den lilla högst enkla atrappe hennes barn till firande af den vördade farmodrens födelsedag tillställt. Nu bjöd Grefven å ena och Grefvinnan å andra sidan, den gamla Grefvinnan armen, samt ledsagade henne, åtföljde af hela den öfriga skaran, till ett på andra sidan salongen liggande stort, eclareradt rum, der stolar för den talrika samlingen voro arangerade. Främst syntes en enda stor förgyld ländstol, hvilken var utsirad med friska doftande rosor och blomstergirlander; dit ledsagades den gamla; och intog med synbar rörelse denna för henne utmärkta plats. Tänk dig, Emilia, den obeskrifliga klarhet detta rum ägde, då ifrån en strålande kristallkrona skenet af minst hundrade vaxljus utspreds, samt de fyra synliga fönstren i sina rutverk sågos fullsatte med säkert lika många. Men detta är ju allt bisaker; jag hastar nu endast att för dig i möjligaste korthet tydliggöra hvad som i och för sin oändeliga anspråkslöshet i synnerhet talade till mitt hjerta. Rideaun, hvilken bestående af en lätt ljusblå silfveraktig sky, ännu afskiljde det öfriga af rummet, förevisade nu i en klart brinnande krans af herrliga rosor, den vigtiga dagens datum. En obetydlig stund förgick, och i ett nu försvann skyn, och erbjöd ögat en obeskrifligen täck och oskuldsfull groupp:
De, som efter 1828 endast konstituerats att tillsvidare vara bergs-fogdar, med åtnjutande under tiden såsom arfvode af de tjensterna åtföljande löneförmåner, hafva, enligt ofvannämnde räkenskaps-utdrag, under åren 1848—-1852} i medeltal årligen till taxering uppgifvit följande inkomster: P. Roman . 492: 46. — deraf ordinarie lön . 146: 32. — C. E. Lychnell 861: 23. — a a a 196: 24. —• ./. Edström 109: 18. —• » a 75: 32. — ./. F. Ågren 108: 29. — » v » ,. 97: (J. W. Köhler , 173: a a a 146: 32. — Kongl. Mnj:ls Nåd. Proposition, N:o 86. CJ■ Ahnqvist 405: 29. — deraf ordinarie lön 272: 8. — C. J. I'ictovin ., 266: 32.— * » * 146: 32.— C. ./. /Vahlberg ... 67: 26.— ehuru ordin, lönen utgör 75: 32.— C. Beronius 393: 35.— deraf ordinarie lön 146: 32.— J. P. Dcihm 236: 26.— » » 146: 32. — O. F. Dalman ... 881: 15. 6. » » » 146: 32. — Vidkommande desse tillförordnade bergs-fogdar, synes skillnad skäligen böra göras emellan de yngre oell dem, som i tio år eller derutöfver sysslorne innehaft, samt alltså dertill förordnats innan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 Februari 1845 anhöllo om bergsfogde-tjensternas indragning.
Riksgälds-kontoret skedda öfverflyttning af befattningen med utgifvandet af sådana lån, som ansetts mindre lämpliga för Riks-bankens verksamhet och rörelse, eller icke öfverensstämma med sistnämnde verks hufvudsakliga föremål, har Siats-Utskottet funnit sig böra med sitt förord understödja det af ofvanbemälde motionär framställda förslag, angående ersättandet af den Banken hittills ålagda och, enligt Rikets nu församlade Ständers beslut, indragna låne-rörelsen; men som Utskottet anser den utlåning, hvilken, på sätt motionären föreslagit, hädanefter skulle komma att åligga Riksgälds-kontoret, endast böra betraktas såsom en ersättning för den lånerätt, som inom Banken upphört, så följer naturligen häraf, att Utskottet icke finner sig ega anledning förorda den af motionären föreslagna tillökningen i den för dylika lån förut bestämda summa, eller någon förhöjning af de deraf utgående låne-understöden, utan anser Utskottet hvad i fråga om ej mindre hela låne-fondens än de särskilda lånens belopp i sednare tider varit stadgadt, äfven hädanefter böra tjena till efterrättelse. Likaså synas hufvudsakligen samma vilkor, och föreskrifter, som, under det enahanda lånerörelse bedrifvits af Banken, varit gällande i afseende på beviljade låns utbekommande och återbetalning, hufvudsakligen böra bibehållas vid denna lånerörelses öfvertagande af Riksgälds-kontoret; dock torde utflyttning efter verkstäldt skifte samt uppförandet af nya bostäder icke vidare böra föreskrifvas såsom bestämdt vilkor för erhållandet af lån utaf ifrågavarande medel; hvarjemte, till Riksgälds-kontorets betryggande för de utgifna lånens återbekommande, torde böra stadgas, att intecknings-säkerhet för dessa lån skall af vederbörande låntagare aflemnas.
Att nu rubba denna princip, så kort tid efter dess proklamerande af den lagstiftande magten och innan ännu verkningarne af denna författning hunnit visa sig, synes ej radligt, äfven om en praktisk svårighet icke dervid motte Enligt nämnde Kongl. Förordning hillver nemligen den tjugufemåriga qvinnan icke myndig i annat fall, än att hon derom gör anmälan hos »den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder.» Sker anmälan vid obehörigt forum, är hon fortfarande omyndig. Att finna rätt domstol i detta fall, är dock stundom icke utan sin svårighet i följd af nu gällande lags obestämdhet derutinnan. Äfven domstolarne gifva i det hänsendet icke sällan olika beslut. Huru skulle man då billigtvis kunna ålägga presterskapet denna pröfning? Emot giftomannarättens borttagande åter för den qvinna, som hunnit viss ålder, utan afseende derå, om hon vore myndig eller ej, talar sjelfva giftomannarättens ofvan angifna natur, äfvensom grunderna derför. Denna känslans öfvervigt, som just gör qvinnan till qvinna, försvinner icke med åren, fastän den kan uppenbara sig under olika former, — i den första ungdomen såsom svärmeri, i en mognare ålder såsom passion; och under denna sistnämnda form lärer den väl icke vara minst vilseledande. Väl kan invändas att känslans öfvervigt äfven är vådlig på affärslifvets för den myndiga qvinnan öppnade tummelplats; men denna erbjuder icke samma väckelse derför, — anslår icke samma sträng, som frågan om äktenskaps ingående. Det är på sådana grunder, som Utskottet ej anser rådligt att öfverkorsa eller förändra den första sidan, kanske en af de vigtigare, i vår lag-codex; och då erfarenheten icke heller ådagalagt behofvet af någon förändring uti de öfriga lagrum, hvilkas upphäfvande motionären yrkat, föranlåtes Utskottet vördsamt tillstyrka, ali ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Januari 1860.
Belhide utfärdar förordnandet, kunna fel vara begångna och landtmätaren kan redan vara öfverlupen med arbete. En talare har anfört exempel på långvariga skiften. Äfven jag har kommit i erfarenhet af ett skilte, som nu påeått sedan 1851, utan att någon tvist fördröjt det och som först i år avancerat så långt, alt det är fråga om egodelningsrält. Detta skifte är visserligen ganska stort, men 12 år är just icke synnerligen kort tid. 2 gånger bar jag klagat hos K. Beflude; landtmätaren har fått förständigande att påskynda arbetet, samt slutligen fått sig förelagdt, att icke åtaga sig några flera förrättningar, förr än han skiljt sig vid dem, lian nu har i uppdrag. Jag vill icke gå så långt som siste värde talare och påstå att allmogen icke vågar klaga på landtmätaren; men orsaken till deras ovilja att klaga är att söka i den beskedlighet, som utmärker vårt folk, och som gör alt de i det längsta undvika det. För min del anser jag Gr. Anckarsvärds förslag, i hvad det afser förste landtmälarens förordnande lill kontrollant inom länet, hafva mycket för sig. Om förslagets öfriga delar, som dermed stå i samband, såsom förste landtmälarens befattning med egodelningsrätten, m. m., vågar jag likväl icke nu a priori uttala mitt omdöme; men hvad som för livar och en måste vara tydligt, är omöjligheten lör landlmäterifiskalen att ensam bestrida den stora mängd af göromål, som, enligt Utsktts egen recit, åligger honom. Gr. Anckarsvärd har formulerat ett förslag till återremiss, men på detsamma kan jag icke ingå, utan önskar en enkel återremiss, på det Utsk:t må sätta Gr. Anckarsvärds förslag om införande af en bättre kontroll i samband med den af (Jtsk:t löreslagna skrifvelse till K. M. Hr Nordenfelt bar visserligen yrkat beviljande af den summa, Gr. Anckarsvärd föreslagit, men då det icke torde vara lämpligt Den 16 Maj. 391 att, när man hos K.
Jag bör icke förtiga, att innevar. års taxerings-committe', under afvaktan af de förnyade valen hos R. o. Ad., måst uppskjuta sin första sammankomst, och att, detta oaktadt, vid commitle'ens organiserande det blef ti11kännagifvet, att personalen af R. o. Ad. ännu icke var fulltalig. En närmare utveckling af den sensation, ett dylikt förklarande gjorde på mig och de flesta närvarande, anser jag mig kunna undvika; men då afsigten med denna framställning varit att för framtiden söka förekomma ett sådant för vårt Stånd obehagligt omdöme, anhåller jag vördsamt, att denna min motion måtte lill vederbörligt Utsk. blifva remitterad. Frih. Ehrenborgh: Det har blifvit sagdt, att R. o. Ad:s ledamöter ofta försumma Utsk:n. Jag kan icke neka, att så förhåller sig; men det har likväl icke kunnat mycket förundra mig, då jag vet, huru mödosamma dessa befattningar äro, och tillika, huru många ledamöter af R. o. Ad., som jemväl äga embetspligter, dem de icke få försumma. Ändring bör dock häri ske; men man måste välja i6o Den 4 Juli. en grundlagsenlig forin. För min del anser jag grundlagen icke medgifva val af suppleant för mer än ett fall, och det är till Justit.ombudsmts-platsen. Att välja suppleanter till revisorer samt fullmägtige i Banken och Riksg.cont. är blott delegationer, hvartill grundlagarna icke lemna anledning. Ej ens vid sjelfva valet till riksdagsmän kunna suppleantsval komma i fråga. Hvarest val i grundlagen finnas omtalade, förutsattes det, att de skola gälla, så länge de kunna. Det tillhör visst icke mig att här förklara 7g §. Riksd.Ordn.; men min öfvertygelse är, att då nytt val enligt denna §. skett, bör det gälla för hela återstående riksdagen. Det ankommer dock icke på ordföranderna i Utsktn att göra sin åsigt i detta afseende gällande; ty då en ledamot, försedd med behörigt prot.-utdr. från sitt Stånd, anmäler sig till inträde i Utsk., kan Utsk. ej motsätta sig sådant.
I öfrigt hafva Revisorerne inventerat Bankens Cassör och förvaringsrummen för Ädla Metaller, färdigskrifne Sedlar, Låneoch SäkerhetsHandlingar, inlemnade Depösita m. m., genomsett Myntoch MedailleCabinettet, ' besökt de egenteliga Expeditions-Contoiren, och i ögnasigle tagit de för Baneohusens betryggande mot eldsfara nu till nära fullkomligt skick bringade inrättningar och anstalter, för hvilkas vidmagthållande och ändamålsenliga begagnande Herrar Fullmägtige nyligen fastställt Reglementarisk e föreskrifter. Om Discont-rörelsens gäng, så väl vid Banco-Disconl-Verket i Stockholm som de serskilda Province-Låne-Göntoiren, hafva Revisorerne varit i tillfälle att inhämta kännedom dels af Banco-Discont-Directionens Berättelse, och dels af Protocoller och Berättelser, rörande de genom serskildt utsedde Rikets Ständers Ombud årligen verkställde granskningar af Banco-Discontens, Götheborgs och Malmö Låne-Contoirs Räkenskaper och Förvaltning, hvilka Handlingar blifvit bos Banco-Revisionen företedde. Genom en från Götha Canal-Direction i stadgad ordning afgifven serskild Berättelse, har upplysning blifvit Revisorerne lemnad örn Götha Canal-arbetels fortgång till närvarande lid; utom hvad, dels i följd af de årliga Re vision erne, deruti en Ledamot å Bankens vägnar deltagit, och. dels i anledning af de från Bankens Ombud i Direötionen communicerade Bolagsstämmo-beslut, Banco-Fullmägliges Protocoller häröfver innefatta. Följande uti ofvanberörde Berättelser omförmäldé förhållanden hafva Revisorerne ansett sig böra lill Rikets Ständers kännedom i korthet anmäla. a. Dispositioner pä Bankens Metalliska Fonder.
Den Pensions-Stat, som S'ats-Utstottet i ' Betänkande omförmäler, är mräimd för sädane t' betscch Tstnftemän, sim innan de upnäkt 70 älder, kunna befinna sig i sadan belägenhet, a 7^2 Den l4 Zebruarii. äry oförmögne alt 'behörigen bestriva Kongl. Majus och Rikets tjenst. Ibland de Personer, som uppå denna Star njuta pension, kunna wisierligen nägra wara wid den alder, som kan kallas munterhetens, dä NB. halsa och krafter sam erforderlige sinnes förmögenheter icke saknas, men som, wid desias förlust, blifwer nödens och bekymrets om all utsigt till den knappaste lifsbergning för ett äterstaende ssukligk lif i och med detsamma wore förswunnen. Men som Statens förbindelser emot den till halsa och krafter i Statens tjenst utarbetade Embetsmannen icke synes uphöra, dä hans förmögenheter till tjenstens wederbörliga bestridande blifwic uttömde: Sä har Kongl Masit af Nådig ömhet och vmwarduad för denne Clafl af sine trögna underlärare under den 29 Junii 1798 för dem stadgat den här ifräga warande pensions-inrättning. I hwad ordning pension Uppå denne Stat kan erhällas, och huru de personer stsola wara qualificerade, som dertill kunna anmälas, utwisar Kongl. Majus härom under samma dag utfärdade och härhos bilagde Nädiga Kungörelse.
:o Att om Han eller Hans Barn ffulle beträda Sweriges gränsor, de mätte behandlas lika med Biltoge förklarade; 2:0 Att om Han öswerffredenägon witz för Honom bestämd dämar cations - Z02 Den 29 September. calmus-linia, Hans underhäll matte för den tid som kunde förlöpa intill desi Han inom samma linia äterwändt, innehäflas och räntefritt besparas till en fond för Hans Barns framtida understöd, och besparingen icke i Hans lifstid utbetalas. Jag tvet och betygar mig upprigtigt forwisiad, att något oädelt icke ingått i deras äsyftning-, som framställt desa förstag. Ur delina förklaring hoppas jag fä hämta en ursäkt för kivad min mening i detta ämne kan innefatta skiljaktigt emot deras. Forsta frägan här synes mig wara den: I hwad ändamäl skulle de förestagne mätt och steg widtagas? Skulle det ej wara för att utehätta tillfället till störande af allmänna lugnet. Hwart steg som dertill leder, synes mig riktigt: hwad derutofwer gär, synes mig onyi. tigt, och kan wara äfwen owist beräknavt. Caracteren'af den Revolutions-Handling som gifwit Swerige ett förnyadt Samhälls-ffickwar tydligen endast den, att försätta den fordna Regenten och Dest Kamille ur förmägan att genom sin närwaro wara skadliga. Under deras wistande qwar inom Landet, bewakades de, m-.n icke mer: de bebandlades pä ett sätt,hwarpä de starke alltid böra behandla de magtlölm Lika national-anständighet iagttogs wid deras flyttande utom Landet. Pä utländsk botten ställdes de pä fri fot. Nationen ej allenast »vördade, som bon borde, deras enskilta egendom: hon gjorde mer, hon tog af sin egen för att inemot fördubbla den. Hon ägde magten att med sin gäfrva förbinda wilkorz hon gjorde Den 29 September.
Den, som bifaller Utskottets förslag, att å bomullsvadd bestämma införselstullen till 6 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålles nu gällande införselstull 8 sk. per skålpund. 1 öfverensstämmelse med Utskoltets förslag, hafva Borgareoch Bonde-stånden Vekar. beslutat, dels att i en rubrik sammanfatta »lamp»- och »!jus»-vekar och derå be Verktyg. stämma 20 sk. införselstull skålpundet, dels ock att nedsätta införselstullen å »verk tyg, ej specificerade», från 20 lill lo procent af värdet; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ständet härutinnan bibehållit gällande bestämmelser. Så vida sistbemälda två Stånd icke vilja frånträda dessa sina skiljaktiga beslut Bevillnings-Utskollets Memorial, 2V.-o 23. 31 och, lika med de öfriga Stånden, antaga Utskottets förslag, torde följande omröstningar böra anställas: 299:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att för lampoch ljusvekar, i en rubrik, bestämma införselstullen till 20 sk skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålies gällande taxa, som bestämmer införselstullen för lampvekar till 36 sk. och ljusvekar till 24 sk. per skålpund. 300:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å verktyg, för slöjderna och handtverkerierna, ej specificerade, nedsätta införselstullen till 13 procent af värdet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålies nu gällande införselstull, 20 procent af värdet. Det af Utskottet, i fråga om författningssättet för bränvin och sprit samt vin, vin. gjorda förslag om underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, har IJresteoch Bondestånden godkänt, men Ridder skåpet och Adeln samt Borgare-ståndet ogillat, vid hvilket förhållande samma förslag lärer böra anses förfallet.
Hvad betyda de då, om det 4:de Ståndet säger nej? Och alla 4 Ståndens ja gälla lika litet, ifall Konungen skulle finna för godt att säga nej. Vare detta nog i afseende härå. Det var förståndet jag sade, som borde ligga till grund för vårt beslut, och icke Medståndens i förväg fattade beslut. Ofverläggningen här mäste fotas på hvad som är behötligt eller icke. Jag går nu från den värde Grefven till några andra yttranden, som blifvit här framställda. Här har blifvit yttradt af en värd talare midt emot, att som Konungens Statsråd här icke yttrat sig, så borde man förutsätta, att Regeringen önskade antagandet af förslaget. Man har icke någon rättighet att i frågor af hvad namn som helst, och minst ronde förändringar i grundlagen, göra förutsättningar om hvad Re geriu - Den i Sep tern lier. 225 geringen önskar eller icke önskar. Frågan är ensamt den: är förslaget nyttigt, nödigt och möjligt alt verkställa, ulan rubbning af samhällsförhållanden, till skada för samhället? I denna ordning må man öfverlägga, ulan afseende på, huruvida Hrr Statsråd yttra sin egen opinion elier icke; och hvad de än yttra, så blir det åt minstone aldrig jag, som deraf sluter, att det är Regeringens tanka; ty denna tanka är Konungens, och han har sig ännu icke yttrat. Har liar jemväl blifvit framstäldt, såsom ett argument lill fördel för förslaget, att fylleri och flärd ligga till grund för behof vct af titlar och för titelsjukan. Jag vet icke hvad fylleri och flärd dermed hafva alt skaffa; men jag skulle icke tro, alt den myndighet, som har makt att utdela dessa titlar, tilldelar dem åt sådana, som åro behäftade med dessa laster; ty i motsatt händelse vore det ju en olycka för dem, som råka ut för den onåden att fä en titel. Men här har af en annan talare, Hr Gripenstedt, argumenterats i en mera logisk uppställning, ehuru jag för min del får förklara, att jag anser honom hafva förbisett de grunder, han sjelf velat försvara.
Staten kan visserligen hafva credit, men endast en passiv, d. v. s. den kan göra lån. Orsaken, hvarför# en Stat endast bör hafva en passiv credit, är den, att en Stat icke är till för att samla capitaler, emedan en Stat icke arbetar, och det ligger uti ordet capital begreppet, att med capital menas en vinstgifvande produetion, hvars vinster, genom gjord besparing, accumuleras. Det Den IS December f. m. 401 är icke nog att öka productionen, man måste också laga att man får vinst på productionen; och det råder en annan grof förvillelse härom i landet, då man tror det vara nog att öka production, nian att tillse om vinst derå uppkommer och om man kan skrinlägga denna vinst, ty endast då får man capitaler. De, som tala om rörelsecapital, de mena dermed ofta hvad som icke är capital, utan blott bytesmedel. Staten kan icke arbeta; men den har en ypperlig förmåga att alstra sådana skenbara konstproducter, sora endast borde alstras af arbete, och detta kallas då capitaler. Dessa föregifna capitaler spridas i rörelsen, såsom vore de verkliga capitaler, och deraf kommer troligen den falska benämningen rörelsecapital, ”sorn landet ända till 30 millioner skulle kunna absorbera;” fastän jag icke kan begripa huru det vore möjligt, enär det icke är snart sagdt någon rörelse i landet, som vill gifva vinst på productionen, till följd hvaraf landet synes mig icke kunna absorbera någonting annat, än penningar att betala skulder med. Det är märkvärdigt att se, att dessa felaktiga begrepp kunnat göra sig gällande i sjelfva England, intilldess Sir Robert Peel i Maj månad fattade sitt beslut, sedan man tvistat om den saken sedan år 1837. Der helios parlamenter och comile'er hördes; men när förvillelsen var som störst, dä trädde Sir Robert Peel och lade vantarne på alltsammans. Jag torde nu hafva uppehållit R. o. Ad. alltför länge, jag märker det på sorlet, och jag kan icke höja stämman nog för att böras. Jag har någonting högst vigtigt osagdt.
Den nedbrunna vackra och dyrbara kyrkan hade, utan anlitandet af något allmänt understöd, sedan århundraden tillbaka blifvit af Lidköpings stadsförsamling omsorgfullt underhållen och i sednare tider genom betydliga och kostsamma reparationer samt ombyggnader förbättrad. För dessa arbeten, likasom för tornets och kyrktakets betäckning med koppar, hade, oaktadt församlingens dertill utgjorda bidrag, kyrkokassan måst skuldsättas. Utaf den summa, 20,000 Rdr, för hvilken kyrkan år 1838 brandförsäkrades, hade visserligen, efter afdrag af värdet å qvarlemningarne efter branden, ett belopp af 18,001 Rdr utbekommits; men som skulder jemte åtskilliga utgifter måste härifrån afräknas, så utgjorde den återstående behållningen endast 13,000 Rdr. Kostnaden för den nya kyrkans uppförande i enlighet med den af Kongl. Maj:t fastställda ritning uppginge till 38,869 Rdr 6 sk. eller till 32,069 Rdr 32 sk. utöfver den tillgång, som genom dels församlingens bidrag och dels lemningarne af den förra kyrkan kunde beredas; hvadan och då härtill komme Stats-Utsk-oltets Utlåtande, N:o 158. 7 ett belopp af minst 6,000 Rdr för en tredje ringklocka samt orgelverk, hvilka uti kostnadsförslaget icke funnos upptagna, bristen alitsa skulle utgöra 25,000 Rdr. Kyrkans ordinarie inkomster motsvarade icke ens dess ordinarie utgifter, och genom den eldsvåda, deraf staden vid sagde tillfälle hemsöktes, hade många bland dervarande invånare blifvit medellöse och urständsatte att hjelpa sig sjelfva samt följaktligen än mer att bidraga till stadens allmänna behof. Stadsförsamlingen, sorn vid samina eldsvåda, jemte kyrkan, äfven förlorat skolhuset samt komministersoch klockare-boställena, vore således oförmögen att, utan det nu sökta låneunderstödet, bestrida de kostnader, dessa förenade förluster medfört.