Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gäldenären kan blifva oförmögen att skaffa ägaren underrättelse om utmätningen, i händelse han blir bysatt, och många andra tillfälligheter kunna dertill föranleda, han kan t. ex. sjukna. Det finnes andra tillfällen, då borgenären sjelf känner den ifrågavar. afhandlingen, derigenom alt den blifvit antecknad och anmäld hos Konungens I3ef:li:de. I sådant fall är borgenären sjelf i tillfälle att stämma ägaren till den lösa egendomen. I annat fall bör väl naturligtvis gäldenären, som uppgifver ägaren, vara skyldig att directe underrätta honom om hvad som vid utmätningen har förefallit, oell då inträffar hvad man afsett till förekommande af bedrägliga afhandlingar; ty i båda fallen blir den uppgifne eller föregifne ägaren nödsakad att på stämning inställa sig inför rätta och visa att afhandlingen är grundad på verklighet och icke är en fingerad afhandling. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och begär bifall till det förslag Gr. Mörner i sin reservation framställt. Hvad åter angår frågan om att borttaga - Den 23 Januari e. m. 385 laga orden ''angående edgång i detla fall,” så har jag ej heller något ait deremot invända. Hr Lagerhjelm: Jag vill blott tänka mig möjligheten deraf, att gäldenäien vore glömsk, för att uppgifva ett tillfälle, då den rätte ägaren oskyldigtvis kan gå sin talan förlustig. Hr von Hartmansdorff: Jag tror, att de talare, sorn redan yttrat sig, tillräckligen visat riktigheten af de uttryck, som Gr. Mörner begagnat. Ordet executionsbet jent hörer i alla fall icke till vår lagstil, och skulle, såsom jag tror, i detla afseende vara dubbelt olämpligt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be hagade bifalla Utsk:s förslag. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s förslag med de förändringar Gr.
St. vilja bos K. M., såsom jag anser nyttigt, ånyo begära utfärdande af en författning, hvarigenom 175Ö års tjenste-betänk. ändras och lättås, så vore det skäl att begära, det en sådan författning Liefve utfärdad i full öfverensstämmelse med 28 §:n Reg F:n, ty inom berörde comité bar äfven fråga uppstått, alt söka genom definitioner bestämma hvad med skicklighet oell förtjenst skall förstås. I nyssnämnda grundlags-§ står: ”Konungen] fä-te, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.” Hvarje försök att göra sådana definitioner innebär således naturligtvis en förklaring öfver rätta förståndet af grundlagen, hvilken icke kan förekomma i annan väg än grundlagen bestämmer. 38 §:n Reg.F:n måste följaktligen, i afseende på ernbetsoch tjenstemäns tillsättande af K. M., oförändrad t, tills den i laglig ordning blifvit förklarad, qvarstå med dess odefinierade ord,skicklighet och förtjenst, att bedömmas vid befordringar. Sammaledes bör ske vid tillsättningar af sådana underordnade tjenstemän, hvilka icke med K. fullmakter förses, utan utnämnas af emhetsmyndigheterna, hvarföre det vore nyttigt, att en allmän författning utkom, hvarigenom man slapp alla onödiga besvär öfver förslag och utnämningar till tjenster. Jag kan således ej annat än instämma i Utskts mening, alt en und. skrifvelse i ämnet till K. M. bör afgå, men anhåller om återremiss af dess betänk., på det alt Utsk:s tillstyrkan i afseende på sjelfva innehållet af skrifvelsen måtte förenklas och inskränkas dertill alt författningen må ställas i full öfverensstämmelse med 28 §:n Reg. Formen. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag får instämma med Ri von Hartmansdorff i anhållan om afslag å delta betänkande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. häraf tillkännagifva, att prot.utdr. ankommit, som utvisade, att PresteSt. beslutit, på sätt Gr. Cronhjelm upplyst, samt att BondeSt. bifallit hvad Utsk. i denna del föreslagit; men att från BorgareSt. icke ankommit underrättelse om dess beslut i afseende på ifrågavar. §, utan endast prot.utdr. rörtde pröfningen af en föregide del af Bevilln. Utsk:s betänk. Sedan härefter, uppå Hr Aminoffs begäran, dess vid Utsk:s betänk, fogade reservation blifvit uppläst, yttrade Hr Aminoff: Jag erkänner fullkomligt hvad tvenne talare redan yttrat, alt då denna § infördes i bevilln.förordn., man verkligen gjorde ingrepp i Konungens prerogativer. Det var, som sagdt är, verkligen ett fel, att sådant kunde tillåtas. Regeringen förbisåg dervid sina rättigheter. Men sedan § nu blifvit införd och riksdag från riksdag bibehållen, så lärer det kanske vara svårt att helt och hållet få den bort. Jag hade således naturligtvis önskat att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på min reservation och få dess samtycke till densamma; men då denna reservation till största delen instämmer med Gr. Cronhjelms förslag och det beslut, som PresteSt. fattat, så inskränker jag mig till att yrka bifall till PresleSt:s beslut. Om R. o. Ad. vill saken, så skola de också begagna de medel, som för dess ernående erbjuda sig. Om R. o. Ad. och PresteSt. förenade sig om alt helt och hållet afslå 37 §, men Borgareoch BondeStm deremot skulle bifalla denna §, så fruktar jag, att man inom förstärkt Bevilln.Utsk. icke skulle vinna någonting; men man bör väl söka att vinna hvad mankan i detta afseende, och detta torde inträffa om man nu förenar sig nied PresteSt.
S'utligen har hos Rikets Ständer förekommit, att i nyssnämnda lagrum meddelas bland annat en så lydande föreskrift: ”Saltsjöfisket inom skärs bör för theras enskylte egendom anses, som strand och holmar ther"omkring ega; men vid öppna bafsstranden, eller ther ingen skärgård är, ”såsom ock utom skären, får jord och strandegaren ej sträcka sin enskilta ”rättighet till fiske och vatten vidare än thess landgrund räcker, sora vid ”stranden ligger och therifrån utlöper,” Om någon förändring i ofvananförda 7 §:s ordalydelse, i den rigtning, Rikets Ständer afsett, kommer att ega rum, synes till förekommande af tvist om egande-rätten till fiskevatten vid silloch annat fiske, äfven i 6;te §:n böra inflyta en närmare bestämmelse om yttre gränsen för strandegares fiskevatten, eller lill hvad djup eller, i vissa fall, afstånd från stranden utåt sjön landgrund må räknas.
Fanns det en enda blick som förstod, var det lön nog, och lyckligtvis hittade han också öfverallt begripande hjärtan, gamla, som tyckte sig känna igen hans ord såsom förglömda men kära dårskaper, hvilka de gärna mindes än en gång innan döden kom – unga, som packen på ryggen eller ceremoniboken i rabbinskolan icke hindrade från att drömma med träden och molnen. Så var Kalonymos, trots allt, lycklig på sin resa, och i natt skulle han, efter en veckas vistelse i Stockholm, med en skonert fara vidare till Polen. Kalonymos tänkte på detta, då det knackade på dörren. En liten krokryggig mahognybrun gubbe med tofvigt bockskägg, hvilket likt gammal trämossa hängde ner på hundskinnskragen till hans kappa, trädde in. »Välsignad vare din morgon, Kalonymos,» sade han. »Herren uppehålle dig vid hälsa och glädje och göre dig ingången till påskfesten god.» »Välsignad vare er egen morgon och helgens inbrott, herr Seidenschnur,» sade Kalonymos och igenkände hönsslaktaren, som han officiellt benämndes eller judslaktaren, såsom han envisades att kalla sig själf. Han undrade öfver den gamles besök, utan att dock fråga om orsaken därtill, något som stridit emot den vördnad en yngling som han var skyldig en man af Seidenschnurs ålder och värdighet. Gubben hade ej brådt att komma fram med ärendet. Han skvallrade hit och dit innan han plötsligt frågade: »Har Kalonymos betraktat den skimrande pärlan och den kostbara ädelstenen bland döttrarna på det svenska Zion?» Och den lilla bruna gubben tog fram ur fickan en blank Tuladosa och tog sig tårögd en stor pris snus, själf rörd öfver all den dolda poesi, som fanns inom honom, som saften inom apelsinens skrumpna skal. »Hvem menar herr Seidenschnur?» »Den sköna Esther naturligtvis, Esther, dotter till Jair Henoch.» Kalonymos spratt till. Henoch var hans egen värd, i hvilkens hus han bodde, och han begrep icke, hvart gubben ville hän. Seidenschnur ruskade sitt brunbetsade hufvud öfver en dylik enfald.
Den i5 September. 191 framställd, och dä upplysning härom ej han vinnas, .förrän 1,'tsk. besvarat BondeSt:s återreiniss och inkommit ined nytt betänk, i ämnet, så oell på det 11. ö. Ad., i händelse Utsk. ej skulle ändra sitt förslag, må blifva i tillfälle att sjelf göra den rättelse deruti, sorn linnes öfverensstämma med BondeSt:s beslut, kan jag ej annat än tillstyrka återremiss af oralörmälda punkt. Hr Hjärne, Harald: Jag medgifver nu, liksom i sista plenum, att det är svårt att afgöra denna fråga endast efter de upplysningar, (Jtsk:s beta ok, innehåller, och jäg medgifver det vara svårt att liestrida de skäl, Hr Lefren framställt, om man håller sig till ordalydelsen af BondeStts beslut; men jag har nu hegart ordet för att till hvad jag i sista plenum anförde blott tillägga, att jag beklagar det förhållande, som skulle uppstå, om StatsUtsk. vidblifver sin nu uppgjorda voterlspropos., det nemi., ritt ett prot.utdr., uppsatt af seeret i BondéSt., komitier att stå i uppenbar strid med Ståndets i de tryckta prot:n uttryckta mening med beslutet. Hvem sorn skulle komma att vinna eller förlora pä jemnförelsen mellan dessa'sins emellan stridiga handlingar, vill jag icke här afgöra; men jag öfverlemna!' det till bedömande af den, sorn viii envisas med votering för bifall till Utsk:s nu förevar, förslag. IJr af Billbergh, Joh. Peter: Det förundrar mig att höra personer här uppträda för att förklara BondeStts. mening med sitt beslut. Jag får,i anleda, deraf upplysa, att i Utsk:s plenum, der BondeStts alla tolf ledamöter voro tillstädes, fahns ingen, sorn höjde sin röst emot riktigheten af det sätt, hvarpå Utsk. tolkade ifrägavar. beslut, och icke heller liar någon reservation mot IJtsk:s betänk blifvit afgifven.
Lades på bordet nedannämnde från Stals-och Bevilln.Utskm inkomne ullåltn : N:o 38, i anlcdn. af väckt motion, ang:de personliga skyddsafgiftens användande till folkundervisningens befrämjande; och N:o 39, i anledn. af väckt motion om personliga skyddsafgiftens användande till organiserande af arbetsinrättningar. H. II. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 25 Januari 1845. Plenum kl. 6 e. m. Öppnades Ilrr Electorers lista till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk. efter N:o 1566. Hr Kröningssvärd, Carl Gustaf; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2144. Hr Rosensvärd, Johan Henrik. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i StalsUlsk., under deu ledamoten af detta Utsk. N:o 1560 C. Hr Celsing, Lars Gustaf, medgifna 14 dagars ledighet från och med d. 28 dennes räknad; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 173. Hr Lode, Torsten Wilhelm. Fortsattes pröfningen af Banco-och LagUtsk:ns betänk. Nio 1, i anledn. af väckta frågor om stiftande af lag för enskilde banker, samt villkoren för dessas rörelse. Härvid uppkom discussion om nedannämnde §§ af lagförslaget: 6 H. 61 48? Den 25 Januari e. m. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Remitterades lill StatsUtsk. Upplästes följande af Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, d. 11 dennes e. m. väckta och sedermera skriftligen inlemnade motion. I anledn. af samtlige RiksStms godkännande af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk. N:o 7S, rörule väckt motion om beredande af emeritilöner för afskedstagande consistorii-notarier, hvilken motion Utsk. afstyrkt, på grund af emeriticassornas otillräcklighet; får jag hos R. St. vördsamligen föreslå, då nyttan och nödvändigheten är uppenbar och af Utsk. jemväl vitsordad, att consistorii-notarierne varda pensionerade, när ålderdom och bräcklighet göra dem oförmögna att tjensten bestrida, att dessa tjenstemän, lills vidare och intill dess stiftens emeriticassor uppnått den storlek, att de, utan förfång för skollärarne, kunna pensionera consistorii-notarierna, som äro cassornas redogörare, mätte, i likhet med andra civila enrbetsoch tjenstemän, hvilka vid uppnådde 70 lefnadsår eller dessförinnan vid 65 års ålder, derest styrkt sjuklighet göra dem till tjensteulöfuingen oförmögna, berättigas alt vid afskedstagande! sina innehafvande löner såsom pensioner på indragningsstat bibehålla; dock som i hvarje stift dessa löner äro olika och till den vida betydligaste delen af inkomsten består i sportler och provisioner af uppbördsoch förvaltningsmedlen, får jag äran föreslå, på sätt ofvanomförmälda motion innehåller, att pension för consistorii-notarien måtte bestämmas till 480 r:dr, efter beräkning af 80 t:r spanmål å 6 ndr per tunna, eller hälften af äldste lectorns lön.
Anslaget anser jag böra anvisas på Indragnings-staten, och hvad angår gratifications-summan, 1 2,5oo R:dr, som ej erfordras förr än arbetet blifvit fulländadt, lärer på Rikets härnäst sammanträdande Ständer få ankomma, att bestämma från hvilken utgifts-titel, eller af hvilka tillgångar densamma lämpligast bör utgå. 20 Stats-Utslcoltets Utlåtande, JV:o 5og. Skulle ej min nu yttrade mening af HÖglofl.Utskottet godkännas, anhåller jag att den, såsom reservation, må till Riks-Slåuden åtfölja deL Utlåtande Utskottet i ämnet afgifver. Ant. till Exp. Disk. den i Maj 1841, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af er hällne åi er remisser å Utlåtandet N:o 453, (U. A.) Stats-Utskollets, under förulstående N:o afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl.
Och detta kronprinsens hetsiga samtal med Orlow, hvilket aldrig kan utgöra en statshandling och dessutom icke är autentiskt, då ingen af de deri deltagande bekräftat det, utvisar intet annat än att C. Johan, förbittrad på Orlow, såsom en lismare, den der på smygvägar ville uppvigla norrmännen i ryskt intresse, gäckades med honom, att han, en ryss, ville tala till förmån för en konstitution i Norge; och då hr W. vill taga detta efter hörsägen upptecknade yttrande såsom kungsord, ehuru det strider emot hvad officiella proklamationer m. m. både straxt förut och efteråt innehålla, så måste hr W. också antaga såsom lika tillförlitligt Carl Johans yttrande i samma samtal, att han skulle ensam föra kriget till slut, om också hans bundsförvandter nekade sitt biträde, hvilket yttrande vederlägger det förut af hr W. citerade om behofvet af 40,000 man etc. Hela kronprinsens tal visar blott två saker, den ena harm öfver Orlows dubbelhet och den andra den kraftigaste beslutsamhet. Att vår uppfattning, det kronprinsen då, såsom förut, ej ville något införlifvande, är den rätta, inses tillräckligt deraf att kronprinsen, dagen förut den 20 Juli, tillskrifvit Chr. Fredrik ett bref, hvari han säger: » Konungen, min suverän, är färdig alt bevilja denna aktningsvärda nation långt utöfver hvad den skulle kunna fornuftigtvis be g är a. På samma sätt hade hau tre dagar förut, i sin kungörelse till norska folket den 17 juli, » tillbjudit dem sjelfständighet, frihet och försäkring af alla deras rättigheter ». Hr W. söker, lika med hans landsmän i allmänhet, vända allt efter sina syften; men denna slughet båtar föga, då man deremot sätter sanningens enkla och lugna ljus.
Kavalleriet, som icke eger någon defensiv kraft, utan som, så ofta det uppträder, måste tillgripa den offensiva, och rycka fienden på lifvet, behöfver mera än de andra vapnen allt som kari elektrisera individerne, således äfven hugkomsten af förfädrens traditionela bragder. Deraf eger det lifliga och hurtiga Smålands Husar-reg:te lysande minnen från hvarje gång reg:tet blandat sig i allvarets lek, äfven från sista kriget 1813 och 14. Huru förslaget att Smålands Husar-reg:te icke skulle afsitta förr än en motsvarande styrka Vestgötar uppsuttit, kan komma att motsvara det afsedda ändamålet, eller förebyggande af kavalleriets försvagande, betviflar jag. Utom att det, i mitt tycke, ligger någon grymhet i den tidsutdrägt, som fördröjer verkställigheten af Hussarernas dödsdom, kan man väl icke begära, att den nu inom reg:tet rådande hurtighet och liflighet, icke, efter domens afkunnande, skall lemna rum åt nedslagenhet och liknöjdhet. Föreställningen att detta förhållande skulle uteblifva, och regementet fortfarande skulle låtsa glömma sin dödsdom, och fortlefva i inbillningens svärmande fantasier, kan väl ingen tänkande menniska hysa. Nog af, reg:tet kommer att år från år, ja dag från dag, så märkbart förfalla, att dess slutliga försvinnande skulle blifva föga känbart. Af hvad jag haft äran anföra, finnes, att jag föredragerett fåtaligare, men godt kavalleri framför ett fiertaligare, men sämre, och att jag således röstar för att vi icke måtte utbyta det goda vi hafva mot något sämre, men talrikare. Efter att nu hafva granskat landtförsvars-komiténs förslag, kommer jag till följ:de slutsats, att l:o någon nödvändighet hjuder icke att Smålands Husarreg:te måste afsitta; Den 20 Maj.
Jag hemställer, 486 Den 29 December f. m. huruvida meningen är, att lånet skall upptagas successivt i mån af låneanmälningar, eller på en gång. Om den K. propostn bifa lies, kan jag icke förstå dess ordalydelse annorlunda, än att lånet skulle hals öfver hufvud till hela beloppet upptagas. Blott det erhölles, då, tror man, skola hypotheksföreningarna nog bilda sig och medföra all fördel och välsignelse. Jag föreställer mig likväl, att det är ganska farligt alt alltför mycket förhasta sig i tron på dessa inrättningars soliditet, endast derföre, att de kallas hypotlieksföreningar. Vi hafva ju sett förslag till reglementen för sådana inrättningar, hvilka äro så beskaffade, att de alldeles icke innebära säkerhet för inrättningarnas bestånd och att det skulle vara ganska vådligt att åt dem utlåna statsmedel. Högst besynnerligt vore det dessutom, att, då Ständerna vid flera tillfällen under denna riksdag afslagit sådana anslag, som Styrelsen begärt för ganska vigtiga och angelägna ändamål, och såsom anledning till afslaget bland annat anfört saknaden af grundadt förtroende till Styrelsens administrationsförmåga, man nu skulle på Styrelsens framställning besluta ett utländskt statslån för inrättningar, hvilkas reglementen ej äro uppgjorda eller åtminstone hero på samma Styrelses fastställelse, och hvarigenom man kunde äfventyra all säkerhet för de medel, som utlånades. Då således, enligt hvad jag nu tagit mig friheten att i korthet utveckla, jag finner hela denna sak full af anomalier; då jag dessutom erinrar mig, att R. o. Ad. såväl som de öfriga Stånden redan afslagit motioner i enahanda syftning samt förklarat, att det beslut, som Ständerna vid förra riksdagen fattade om upptagande af ett silfverlån, borde förfalla, och då Nationen med allmän tillfredsställelse synes hafva upptagit dessa beslut, så hemställer jag, om det skulle innefatta något särdeles glädjande tecken, derest Ständerna nu, vid riksdagens slut, utmärkte sig för en påtaglig inconsequens, i strid med den ingalunda tvetydiga allm. opinionen om statslån. Jag bestrider återremissen och anhåller om bifall till Utsk;s betänk, Hr Stuart, Carl Gust.:
S. D. Föredrogs ett af Friherre Cederström till Direktionens Protokoll den 2 dennes skriftligen afgifvet anförande, innefattande anmärkningar vid det af Herr Gabriel Anrep, med understöd från Eiddarhuskassan utgifna genealogiska arbete med titeln: ”Svenska Adelns Ättartaflor.” Efter Öfverläggning i ämnet beslöt Directionen hos Eidd. och Adeln tillstyrka, att för en fullständigare granskning af Herr Anreps ifrågavarande genealogiska arbete, ett särskildt arfvode af 500 Edr Ernt måtte ställas till Directionens disposition. (Se vidare memorialet.) Herr Grefve Lewenhaupt ansåg för sin del det ifrågaställa arfvodet böra bestämmas till 800 Edr rmt. Ur Protokollet. W. F. Dalman. STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1863. Utlåtande i anledning af väckt motion om förberedande åtgärder för ordnandet af Riddarhusets gårdsplan. Hörsamt Memorial 1 Sedan Högloflige Ridderskapet o. Adeln, bland annat i anseende till den skuld, hvarför Riddarhus-Kapitationsfonden häftar i och för de å Riddarhus-byggnaden redan verkställda reparationer, funnit för godt att till nästa riksdag uppskjuta pröfningen af frågan om sättet för Riddarhusgårdens ordnande, har Friherre Cederström, Claes Henrik, väckt motion derom, att Högloft.
M:l att disponera omlörmälda medel till fullbordande af den Flottans materiel, med hvilken sådan åtgärd i saknad af anslag, dittills ej kunnat vidtagas, på det att i behofvets stund desto större sjöstyrka skulle förefinnas att utrusta. Att åter under en tid, då upfinningarne som bäst voro rigtade på skärgårdsvapnet, och dess ändamålsenligaste beskaffenhet ännu är långtifrån att vara gifven, använda större summor på nybyggnad af fartygs certer, som redan äro eller kunna förutses snart skola blifva uttömda, hade varit en ålgård hvars tillstyrkande troligen ingen ansvarig rådgifvare skulle velat bära ansvaret för Emedlertid har skärgårdsvapnet under nuvar:de Dep:ts-Chefens förvaltning, icke heller i afseende på nybyggnader varit så lottlöst som Gr:n vill låta R. St:r och allmänheten komma att tro. Utom de förutnämde 4 st. Rombkanon-slupar, hafva nemi. 2 Chefsfartyg, och 2 vattenskutor af jern, samt de nyligen vid Motala förfärdigade 2 Krigs-ängfartyg eller Ångkanon-slupar blifvit anskaffade: och hafva härtill äfvensom till komplettering af skärgårdsfartyg, från och med 1853 blifvit anvisade dels af ordinarie Statsanslag oell dels af kreditivmedel tillhopa omkring 316,000 R:dr li:ko. Icke heller har vid förrådens komplettering Skärgårdsvapnet blifvit lillbakasatt, då af extra anslaget 200,000 R:dr till gevär och blanka vapen och 240 000 R:dr till beklädnader för sjö-bevärmgs manskap, omkring två tredjedelar tillfallit detsamma, samt dessutom mer än en half mill. allt R:dr b:ko, anvisats och användts till förstärkande och komplettering af detta vapens förråd af alla slag.
På Bonde-Ståndets vägnar vägnar HSchwam * Lars Olsson. h. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos samtliga Riks - Stånden den 4 Augusti. Stormägtigste AUernådigste Konung! R iksens Ständer få härmed i underdånighet till Eders Kongl. Majit lemna del af de beslut Riksens Ständer fattat, så val i anledning af åtskilliga Eders Kongl. Majits Nådiga Propositioner om Stafs-Verket, sorn af flera dermed gemenskap ägande inom Riks - Stånden väckta motioner. Till följe af dessa beslut hafva Riksens Ständer nu upprättat den hurlios i underdånighet bilagde Riks-Stat för år 1816 och följande åren intill nästa Riksdag, hvilken utvisar resultatet af den fullbordade Stats-Regleringen. Till närmare upplysning få Riksens, Ständer i underdånighet anmäla följande: 1:0 De Ordinarie eller ständiga inkomsten na i 1812 års Riks-Stat, äro påräknade till ett Sammantaget belopp af 1,500,468 R:d 41 sk. 9 Dm 4 Augusti g r. Banco, men i den nu fastställda Riks’-St~aten befinnas de upptagne till 1,687,420 R:d 26 sk. 7 r., och således med en tillökning af 186,951 R:d. 32 sk 10 X•
Till undanrödfande af uppkomna twifwelsmäl, hnruwida Answarighets-Författningen bör säsom Grundlag betragtas, fär Utskottet »vördsamt erindra, att denna Författning ef befinnes bland de i 85 An Regerings-Formen uppräknade Grundlagar, htvarföre ock densamma, ehuru, jemnlikt Riksens Högloft. Ständers beslut, af Constitutions-Utskottet utarbetad, ef lärer kunna anses annorlunda än som Criminal-Lag. Stockholm den 2 December 1809. Pä Constitutions-Utstottets wägnar: U. Nannorlloim. 6nr1 v. Uossnstoin. Oaniol Merbin. -Ilson H^olrort. 413 Bilaga till Meni. N:o 26. Lag, hwarefter Ledamot af Stats-Nädet, Föredragande samt den Embetsman, Konungen allmän befattning med Commandomäl uppdragit, skola för Embet sförse elser af Niks-Rätt dömas. Stats-Miniftrarne, Stats-Räden, Hof-Cantzleren. Föredragande samt den Embetsman, Konungen allmän befattning med Commattdomäl uppdragit, skola, pä sätt Regerings-Formen as deu 6 Junti 1800 söreskrifwer, uti förekominande Negeringsärender, af hwad beskaffenhet de wara mä, ester bästa förstånd och öswertygelse, räda Konungen till det som Rikets Grundlagar likmätigt är, samt i öfwerensstämmelse med deni Konungens och Rikets förmän befrämja, alltid läta sig wärda om Konungens magt och Rikets Ständers och Inbyggares frioch rättigheter, allt efter hwad härom i Rikets Lagar och Författningar är stadgadt och förordnadt; sjelfkrafde pämiilna om Rikets rätt och bästa; dock endast Konungen räd gifwa, men ej jemte Honom regera.