Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den jord, som fordom varit donerad till Ronneby såsom stad, och består af fyra hela mantal, äges ännu af en del köpingens Innevånare, men delad i smärre skiften, såsom annan stadsjord, utan gräns för klyfningen. Denna jord vidkännes emedlertid onera såsom jord på landet, och dessa utgöras efter en från äldre tider upprättad och efter ägovidden lämpad taxation. .. Christianopel Köping, som ligger vid Länets östra kust, på endasten half mils afstånd från gränsen af Calmar Län , är af föga betydenhet, och synes med hvarje år aftyna allt mer och mer. Innevånarnes antal är blott 127, hvaraf en köpman och 4 a 5 Handtverkare. Handeln äi knappast nämnvurd, såsom endast grundad på utminutering åt den närmast kringliggande Örtens innebyggare af hvad som i sådant afseende hämtas från Carlskrona. Köpingen äger blott en större farkost. Inriebyggarnes hufvudsakhgå näringsfång är fiske. Hvad som i väsentlig mån torde bidraga ali förminska denna köpings handel, är närheten af Bergqvara köping 1 Calmar Län, på endast | mils afstånd, der ortens skogsproducter, » följd af individuella förhållanden, vinna säkrare afsättning. Christianopels kopinge-gemensamt med den kringliggande Socknen utgör ett af sista Classens Pastorater. Ortens märkvärdighet ligger mera i hvad dea fordom varit och de minnen deraf som ännu återfinnas, än i hvad den för närvarande är. Slut - Slutligen torde det, såsom ett tillägg tilt denna Berättelse i frågan om Länets ekonomie, tillåtas mig bär anmärka, rörande förhållandet med Skiftesverket: att detsamma förvaltas af en förste Landtmätare, en andre Landtmätare, fyra Commisions-Landtmätare samt några vice Landtmätare. Enligt hvad jag från dem inhämtat befinnes skiftésverket för närvarande på följande ståndpunkt; Härad. Socken. Carlskrona Stad. Hns och Tomter . Jord ... Tobaks-Fabriker . Socker-Bruk % .. Coopvaerdie Skepps-Varf . Väderqvarnar ... Diverse Personer, som ej tillhöra viss näring Sterbhus-Gåfvor och Testamenten.
S. D. I öfverensstämmelse med af Ståndet förut fattadt beslut företogos val till Revisorer och deras Suppleanter för innevarande års granskning af Rikets Ständers Låne-kontors i Götheborg och Malmö förvaltning; och befunnos, efter voterings-sedlarnes allenmande och öppnande, följande vara utsedde: För granskning af Låne-kontorets i Götheborg förvaltning: Revisor: Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län; Suppléant: F. Riksdags-fullmäktigen Lars Wenander från samma län. För granskning af Låne-kontorets i Malmö förvaltning: Revisor: Måns Persson från Malmöhus län; Suppleant: F. Riksdagsmannen Jöns Andersson i Eskilstorp från samma län. Utdrag af protokollet öfver dessa val skulle vederbörande meddelas. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S, D. Upplästes de hos Rikets Ständers Elektorer hållna protokoll vid den 21 dennes förrättade val, hvarigenom blifvit utsedde till Rikets Ständers Justitieombudsman, Professoren vid Kongl. Universitetet i Upsala, Juris Doktorn och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Pehr Erik Bergfalk, samt till hans efterträdare, ifall han innan nästkommande Riksdag skulle med döden afgå, Revisions-sekreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Johan August Södergren; och beslöts det skulle Expeditions-Utskottet, genom utdrag af protokollet, underrättas om utgången af dessa val samt anmodas uppsätta och till Rikets Ständer inkomma med förslag till Förordnanden för de valde samt till underdånig skrifvelse derom till Kongl. Maj:t. S. D. Remitterades till Stats-Ulskottet Kongl. Maj:ts nedannämnde den 17 dennes ankomna och på bordet lagda Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer: l:o
Slutligen hafva de uti 36, 37, 42, 44, 45, 46, 50, 52, 53 och 58 §§ förekom mande hänvisningar lill andra §§ i författningen undergått de till följd af nu införda nya bestämmelser nödiga förändringar. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, med anhållan att E. K. Maj:l läcktes, med de förändringar bifogade förslag innehåller, låta utfärda författning till allmän efterrättelse. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. Förslag till Förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distiUerade spirituösa drycker. § 26 (ny.) Vederbörande myndighet ege att bestämma hvilka tider å dygnet minuthandel med och utskänkning af bränvin må vara tillåten. Skulle anledning förekomma dertill, alt minuthandel med eller utskänkning af bränvin bör förbjudas i stad vid något af de tillfällen, sorn i § 25 nämnas, eller å landet vid de tillfällen, som i samma §:s 2:dra mom. ornförmälas, ege vederbörande myndighet jemväl att derom meddela föreskrift. § (27) ny 28. Under söneller helgedag må ej bränvin, som är föryltradt genom partieller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas. Under gudstjenst skall ulskänkningsslälle alltid vara tillslängdl. 20 Expedilious-Ulskotiets Förslag lill underd. Skrifvelse l\:o 156. På landet vare å söneller helgedag all annan utskänkning förbjuden än på gäslgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter, undantag meddelat. § (33) ny 34. Byte af bränvin mot bränvin eller andra varor äfvensom utlåning' af bränvin vare lika med branvinsförsätfning ansedd. § (35) ny 36. Då bränvin sändes med .fartyg saltsjövägen, hör tullförpassning bränvinet åtfölja samt kärlen med tullförsegling vara försedda, dock inbegripes icke härunder skeppsbesättningens förråd, räknadt till 2 kannor på man.
Du var väl nog besatt, kan jag förstå, Att ta emot hvad man dig gaf. Katrine. Hå, hå! Väl är jag from och eftergifven, Men blir jag något längre drifven, Så kan jag neka också jag Här är ett bref. (Aflemnar brefvet och går.) SCENEN. Emelie. Onkeln (ögnande utanskriften). Onkeln. Af bättre slag. (bryter brefvet.) Frän Arrendatorn. Gläd dig Emma! Men säg mig, var du icke hemma I ons då hela skaran kom? Du nämnde ej ett ord derom. Emelie. Jag hann ju knappast andan draga; Jag ville låta Onkel klaga I sin tur först Onkeln (läser brefvet och tar sig om pannan). Hvad är det här? Man kan bli galn till slut. Jag svär Att hela verlden öfver ända seglar. Hvad är det han begär: Ett dussin vaser, några större speglar, Quinquetter för salongen der, Moderna kronor sen för taken I salarna och i gemaken Mahogne-soffor, stolar, bord, med mer. (Springer opp.) Är jag en furste, en bojar, en pär, En vild fantast? Emelie. O Gud, mår Onkel illa? Onkeln. Så säg mig hvad jag är? Emelie. Om Onkel kunde blott sin hetta stilla. Det är väl något skäl han förebär. Onkels. Hvad skäl? jo, ton på landet der, En ton för galningar och Hottentotter! Emelie. Ni tror kanhända ej er dotter; Men hvad jag tycker mig med visshet se, Är att han fattat en förvänd idé Om Onkels lefnadssätt och pretensioner. Den gode mannen har väl ment kanske Att då på landet ringare personer, Bestå sig spegel, bord och kanapé, Vill Onkel ha det mycket mera ståtligt. Onkeln (sätter sig åter ock öppnar brefvet). Var tyst, det blir dock oförlåtligt, Att trakassera så en gammal man. Han kommer hit i denna dag, minsan! Låt se hvad junkern har att förebära? SCENEN. De förra. Katrine (klädd som en förnäm fru). Katrine. Min herre, som mig ryktet sagt, Har ni beslutit resa till en trakt, Der jag en dotter har helt nära.
Nu, da man känner at Lsnguen, som nära 40 är wa» rit nästan alldeles tilfluten för uiläningar pa Fastighes ter, inom denna ?erioä, för sina utgifna i flutet af 1750 och början af 1762-talet, wistt icke rikhaltiga sedlar, fatt och dageligen får upbära antingen Luscia Riksdalrar eller sina egna nu dermed likawarande Okli. xsrioner, at de Ian pä HikeAsr, som blott wiste privl« ligiersäe Näringsidkare, med de kanske mera behöfs mandes uteslutande, fatt, och ännu fa begagna, nödwändigt mast indraga betydande Lumrrwr i ränta, sä ar mindre underligt, om, uti närwarande wadeliga ställuing, man tror sig böra aga någon tilgang pä et ställe, som oaktadt sina nog widsträckca förluster, ändä synes böra aga en icke obekydelig behållning. Men hars ivid mötes man genast, af den, genom gammal häfd siadgads zz stadgade hemligheten, och pa samma sätt har Matt k mörker inswept förwaltningen af Riksgälds « Oontoirer, den likwäl Allmänheten nu, kanske utan skäl, will påbörda skulden kil all den willerwalla, hwaraf Rikets Penni,ige. werk är öswerhopahr. — Likasom för den enskillda dek alltid warit et tecken ti! mindre fördelaktig ställning, at man sökt dölja rätta tilstandet af sina angelägenheter, likaså torde för Langusn och Riksgälds-Eornoiree hemligheten wara lika umbärlig, atmindstone för detta sednare, til winnande af werkeligt förtroende, som uppenr barandet af egenkeliga tilstandet blifwer nödigt, antingen styrelsen warit god, da offenteligheten än mera stadgar förtroendet, eller den warit annorlunda, da bristerna bliswa updagade, och i samma man, som de mera uppenbart fa wisa sig, utwagarna äfwen lättas at förekomma dem för framtiden.
— Kortligen, man har kommit härtill, kanske blott af nit, att hinna till och söka hjelp der den kunde som snarast eller på genaste väg vinnas, icke afsigtligen för att bryta mot föreskrifter och god ordning. Jag för min del är öfvertygad, att goda läkemedel säkrast handbafvas af kunnige och erfarne män, hvilka fått sig updraget, att sörja för hälsovården; men tillika viss, att om än SundhetsGoll. och 254 Den 19 November. dess Ecklesiastika Öfverstyrelse skulle påbjuda dem, som, på sätt nu skett, kommit till en annan öfvertygelse, det är fåfängt att den motarbeta, på annan än öfvertygelsens väg. Jag bar nu sökt göra tydligt, hvarför den stränga Sacramentallagen, efter mitt begrepp, bör borttagas, och 1 §:n 2 mom. M.B. återställas till sin ursprungliga helgd. Här midtöfver stod förra Riksdagen, då fråga om denna lag förevar, en man man ej kan förebrå, att han ju icke varit formernas och äfven de presterliga praerogat i vernäs försvarare, men han kunde icke lemna sitt bifall till ifrågav:de då föreslagna lag. Hvad denne man yttrade derom, skulle kanske äfven nu med intresse åhöras, och jag kunde upläsa det; men till honom, som förmår gifva lif och verksamhet inom de domnade formerna, står, om icke, när ärendet återkommer, om det då skulle behöfvas, den nu saknade ledamoten af vårt Stånd som sjelf kan framföra sin mening, och det sker då bättre. Må förliden Riksdags Sacramental-lag ånyo pröfvas till sin grund. Dennas löshet skall då ytterligare röja sig genom den, under nuvande Riksdag, försökta påbyggnad af Hr Tham. Under vår strid har han ofta återkommit på de tankar, att det varit han, som derunder fört andans svärd. Jag skulle åtminstone då på denna åsigt vinna, att af Hr Tham icke anses skyldig till ansvar för något andeligt stridssätt eller verksamhet.
Rikets Ständer bevilja ett förslags-anslag al Ett Hundra Tusen Riksdaler Riksmynt, att användas till ersättning åt sådane Statens embetsoch tjenstemän, som under resor i embetets ärender, de der icke i annan ordning godtgöras, nödgas utbetala högre skjutslega än 1 R:dr per mil för hvarje häst den resande egt begagna och i verkligheten nyttjat; börande så beskaffade ersättningsräkningar af Konungens Befallningshafvande granskas och genom jemförelse med dagböckerna kontrolleras. Genom antagande af dessa högst billiga och rättvisa förslag skulle skjutsfrågan redan vid denna riksdag kunna lösas, utan att hvarken Staten eller den enskilde jordbrukaren drabbats af någon oskälig uppoffring; ty man kan vara öfvertygad om att brist på skjutsentreprenörer, åtminstone i de flesta orter, icke skall uppstå, hvarken i stäiferna eller på landet, sedan delta svåra onus återförenats med gästgifveribestyret och deraf uppkommande förmåner, på sätt förhållandet ursprungligen varit. Genom den begärda summans användande, på sätt ofvan blifvit föreslaget, har man förekommit ett bland de svåraste hindren mot den eljest rigtiga grundsatsen, att skjutsen, lika med alla andra tjenslbarheter, må gälla hvad den kan vara värd. Det är visserligen sant, att en och annan, t. ex. stadsbo, kan blifva nödsakad att utgifva några riksdaler mera än han hittills varit van vid, men som detta fall oftast inträffar med och hårdast drabbar dem, som nu resa för nöjes skull och den högre ersättningen dessutom tillgodokominer den skjutsskyldige borgaren, hvilken nu är förbunden att kontribuera lill skjutsentreprenören, så kan man icke häruti finna någon orättvisa. På det att detta förslag snarl må komma till de respektive Med-Ståndens kännedom och möjligen, efter ett samvetsgrannt begrundande af de motiver, som i det numera undertryckta betänkandet rörande skjutsväsendets ordnande på Statens bekostnad förekomma, af desse behjertas, hemställer jag att Ståndet ville besluta, att denna motion kommuniceras de respektive Med-Stånden, för hvilket ändamål nödiga antal exemplar skola i nästa plenum aflemnas. Bih. till B. St.
Näst blomsterprydnaderna, hvilka till form och färg bestämmas af den öfriga toaletten, ådraga sig handskarne, skorna och solfjädrarne, Fig. 2. Jacklif a f s d e n. hvilka måste stå i närmaste samklang med drägten, vår uppmärksamhet. Den långa skinnhandsken och den långa silkeshandsken, ofta smyckad med guldeller brokigt silkesbroderi, äro väl bekanta. Vidare begagnas skinnhandskar, till hvilka ansluta sig spetsartade manschetter. Det nyaste i solfjädersväg, som konstindustrien frambragt, består af spetssolfjädrar eller sådana af gazbotten med spetsapplikation och målningar, vidare af fjädrar, pergament, crepe de Ghine med målningar i alla tänkbara kompositioner och färger. Till baltoaletten egna sig af praktiska skäl enkla solfjädrar, konstruerade af palmblad och på ena sidan prydda med en knippa friska eller konstgjorda blommor; dessa fästas om lifvet med ett sidenband. Deeember 1888 framstälda drägten. Den breda volangen prydes i nedre kanten med broderier och uppveckas i sidorna i solfjäderform. » Besparingslinningen », med hvilken det blusartadt anordnade lifvet är försedt, framställes af rynkadt siden i samma färg och begränsas af en broderad bård. Liknande garnering af bårder förekommer på de med puffar prydda ärmarne; af samma tyg som » besparingslinningen » är det breda, veckade skärpet. Drägten fullständigas af en hatt af grön plysch, som garneras med sidenband i ljusare färgnyans. Drägt a f plysch o c h siden. Kjolen, hvilken har grundformen af en volang, är af grön Ottomanrips och garneras, på sätt som synes, i nedre kanten med snörmakeriarbete. Den i directoireform tillskurna öfverklädningen är af mörkgrön plysch. De båda vä- der som galonartadt falla ned öfver kjolen, äro skurna i ett med lifvets sidostycken. Lifvets framstycke är öppnadt och visar en krusad isättning af samma tyg som kjolen.
Erkännande förtjäna äfven fruarna Lambert o c h Fornell samt fröken Stiegler, likaså hrr Wagner senior o c h junior, Lambert o c h Hagman. H o n rycktes ur sina drömmar, då de stodo vid grinden till stugan, och doktorn tog hennes hand till af sked sägande: » Jag vet, att jag har varit en oförlåtligt drumlig kavaljer, men mina tankar ha lagt uteslutande beslag på mig. Fröken Elsa, får jag säga ev några af d e m? » » Nej, var tyst, » sade Elsa häftigt, men med låg röst, » jag vet, hvad ni vi vill säga. Förstår ni ej, att det är grymt o c h orättvist att plåga m i g! O m ni anade, hur litet jag i själfva verket tror på min framgång, skulle ni ej våga beröfva mig den smula själf tillit jag har. Förlåt min häftighet, » tillade h o n m e d en vacker rodnad, » men det smärtar o c h retar mig att bli varnad — o c h föraktad. » Och innan doktor Björk hann svara, var hon borta. — Hur kunde h o n missförstå honom så grymt? Förakta h e n n e! Han log ett sarkastiskt löje öfver sig själf. H a n kände allt för väl, att han utan strid förlorat sitt hjärta till detta barn, s o m han endast sett några få gånger. Det gjorde h o n o m ondt, att han ofrivilligt särat henne, men han skulle göra allt godt i morgon igen, det var n o g inte så svårt att få de där ö g o n e n att le, o c h sedan. Vasateatern gifver i afton för första gången » Operabalen », operett i 3 akter af Itichard Henberger. « " JHignon ". Skiss för Idun af H j ö r d i s. (Forts. o. slut.) Fröken Ståhl och Elsa k o m m o fram till badparken så sent, att doktor Björk blott hann visa dem deras platser, innan den lilla musikafdelningen tog sin början.
St. förut visat åtskilliga andia tjenstemän vid Magazins-kont., hvilka varit i fullkomligt lika förhållande med de irrågavande personerne, icke af någon bestridas, och på grund deraf förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss. Hr Cederschiöld: Lika med Hr Gr. Mörner e/känner jag, att R. St. icke kunna tillsätta Statens tjenstemän. Men deremot vågar jag bestämdt påstå, att R. St. äga ovilkorlig rättighet .alt förklara huru länge de lönebelopp, som R. St. sjelfve bevilja, må tillgodoujutas; och då R. St. såsom nu skett, beslutat att dessa aflöningsbelopp icke skulle få för annat ändamål tillgripas, förr än i den mån, de tjenstemän, som voro i åtnjutande af lönebeloppen, derifrån afgålt, så mäste det efter min åsigt hafva varit vederbörandes pligt att handla i öfverensstämmelse med R. Stms beslut. Då man nu förfarit i strid deremot, sä tror jag ock alt. aktningen för R. St:rs eget anseende fordrar att man lemnar en närmare up märksarahet åt förhållandet och vidtager en sådan åtgärd, att de ifrågavar:de tjenstemännen, som tryggat sig vid det beslut R. St. sednasle Riksdagen rör:de dem fattat, ej må tillskyndas ett af dem sjelfve ej förvålladt, men på deras välfärd djupt ingripande lidande. Frih. Palmstjerna: Jag hemställer till Hr Cederschiöld huruvida ordet ”tillgripas” kan i detta afseende vara fullt användbart. Hr Cederschiöld känner lika såväl som jag, och jag vill erkänna mycket bättre betydelsen af de uttryck, som begagnas och dem som böra begagnas under anföranden på detta rum, och jag hemställer huruvida Hr Cederschiöld ej finner att ett annat ord varit lämpligare. Det torde icke kunna bestridas att Stats-konf. hade rättighet att afskeda de tjenstemän, som voro tillsvidare antagna för en viss tjensts förrättande. Då denna tjenst icke mera behöfde förrättas, så var det Stals-kont:s ovilkorliga rätt att afskeda dessa tjenstemän. Om R.
Hvad beträffar öfriga här icke särskildt upptagna, uti reciten af motionerne omförmälde anmärkningar, dels om bristande fullständighet uti instruktionens uppräknande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes åligganden, eller att instruktionen skulle gifva anledning för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, i vissa fall, utsträcka sin verksamhet utöfver hvad med gällande författningar öfverensstämmer, dels ock att redaktionen i ett och annat hänseende skulle vara mindre lämplig och tydlig; såhör man icke förbise svårigheten att, i fråga om instruktion för en embets-myndighet med den utsträckta verksamhet, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med fullkomlig fullständighet uti instruktionen antyda hvarje föremål för denna verksamhet, hvarom emellertid de särskilda stadgandena lemna närmare upplysning, hvarföre ock en dylik instruktion svårligen kan uppställas annorlunda, än att den, i en mängd fall, blott innefattar allmänna bestämmelser. Men äfven om någon ofullständighet skulle förekomma, eller möjligen lydelsen af någon i nyssberörda hänseende meddelad föreskrift kunna gifva anledning till missförstånd, då den ensamt för sig betraktas, förmodar Utskottet alt tvekan om dess rätta tillämpning ändock, med ledning af de speciela föreskrifterna, icke kommer att uppstå, samt att, om någon sådan skulle sig yppa, Kongl. Maj:t icke lärer underlåta alt meddela den förklaring eller rättelse, som deraf kan påkallas. Någon skälig anledning synes således icke förekomma, att, mera i anledning af nu sednast omförmälde anmärkningar, än de uti det föregående behandlade, begära upphäfvandet af den nu ifrågavarande instruktionen, i afseende å hvilken, såsom nyligen utfärdad, någon erfarenhet, på grund af dess tillämpning, ännu föga kunnat vinnas. « 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Betänkande N:o 70. Med afseende å alli hvad sålunda blifvit yltradt, finnér Utskottet sig böra hemställa, att de här ifrågavarande motionerna icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Mars 1857.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Utsk:s framställning, i denna punkt måste förutsätta antagandet deraf, att vid de Cellfängelser som hitintills blifvit upbyggde, afseende mera fästats vid byggnadernes 174 Den 26 Juni f. m. yttre än på deras varaktighet och säkra beskaffenhet mot möjligheten af rymning. Ett sådant omdöme vore orättvist; man bör härvid icke afse den Cellfängelsebyggnad, sorn är under upförande här i Stockholm, som med hänsigt till det yttre skiljer sig från den modell, efter hvilken sådane byggnader i orterne tipföras. Som bekant är, anslogo Sländerne till denna byggnad en bestämd summa, och Staden, som tillsköt hvad derutöfver erfordrades, var således oförhindrad att verkställa byggnaden efter den plan, som befanns, utom den afsedda nyttan, medföra ett prydligare yttre. Hvad öfrige i riket anlagde Cellfängelser beträffar, äro de upförde efter en i allmänhet fastställd modell, och det lärer väl svårligen kunna sägas alt man dervid afsett någon yttre prydlighet, framför varaktigheten. Hvad säkerheten beträffar, så är ostridigt alt rymningar egt ram; men med undantag af ett par, är det notoriskt, alt de öfrige tillkommit genom betjeningens opålitlighet. Sådant kan hända i alla Fäugelsebyggnader, och detta förhållande kan ej läggas byggnadssättet lill last. Till följd häraf hemställer jag, om ej H. o. Ad. skulle behaga lemna Ulsk:s framställning i denna del utan afseende. Frih. Palmstjerna: Jag vill visserligen icke påyrka ifrågaställda skrifvelses aflåtande lill K. M., men kan ej underlåta att uttala den allmänna öfvertygelse, som jemväl är min enskilda, att hvad angår varaktigheten och säkerheten af nu befintliga Cellfängelser, är icke allt, hvad i dessa hänseenden vore behöflig!, fullkomligen iakttaget. Misstag, och dessa icke så obetydliga, hafva, enl. min tanka i dessa fall egt rum såväl i fråga om fönster, som taktäckning.
Hvad först angår den Inrikes Tull-bevakningen, så och, enär ej allenast genom den antagna Tariffen för Tull-Bevillnings utgörande samt den i förening dermed uppställda grund, sattsen af en friare handel, utan äfven, derest E. K. M. täcktes i Nåder förordna om en ny organisation af Tull-Styrelsen , bevakningen samt förpassningars ordentliga utfärdande vid varors afsändande emellan Rikets Städer, ali anledning är att förmoda, det Tullförsnillning vid införsel i Rikets hamnar i möjligaste måtto skall förelommas, få hos E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att Inrikes Tullbevakningen måtte upphöra, helst densamma, i Riksens Ständers (anka, skulle blifva af så ringa nytta, att förmånen af dess bibehållande icke kan komma i jemförelse med den derigenom Staten tillskyndade betydliga kostnad af 40,585 Rtdr 32 sk. Beträffande åter Gränse-TulI-bevakningen mot Norrige: så hafva väl Riksens Ständer, vid pröfningen af denna fråga, kommit i erfarenhet deraf, att samma anstalt hitintills förnämligast åsyftat prohibitif-författningarnes vidmagthållande, samt i så måtto varit af behofvet påkallad, som de Svenska Tull-stadgarne befinnas vara från de i Norrige gällande skiljaktige, mea ehuru Riksens Ständer anse att desse bägge Länders författningar skola, genom de nu, rörande Tullväsendet, fattade beslut, komma uti en närmare öfverensstämmelse, likväl och emedan , i dea Underdånigti Skrif v elser. 7g • y y händelse att Ifrågavarande Tullar Indrogos, en mängd oförtullade artiklar skulle , sa lange ej Sveriges och Norriges Tull-inkomster gemensamt uppbäras och proportionaliter fördelas, varda förstnämnde