Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 11, hade BorgareSt. så bestämt; a) att första punkten blifvit antagen med det tillägg, att för Stockholms stad gäller hvad om kurhusmedlen derstädes särskildt blifvit beslutadt; b) att andra punkten blifvit antagen med den förändring i början af punkten, att orden "inom hvarje län” utgå, och att i stället införas dessa: ”inom hvarje kurhus-dislrict;’’ c) att tredje och 5:le punkterna blifvit antagna; d) att fjerde punkten blifvit antagen med den förändring, alt början deraf komnre att lyda sålunda; "De ifrån hospitalsoch lazuretts-fonderna skiljda kurhusmedlen användas af en inom hvarje kurhus-district, jemlikt K. M;s nåd. inslruction för kurhusoch lazaretts-inrättningarna af den 17 Dec. 1817, tillförordnad direction, och etc.” Fril). Cederström, Jacob: I enlighet med Hr Norins upplästa reservation ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt det är nödvändigt att tillåta districterna eller de särskildta länen att bestämma, huruvida afgiften, om den finnes otillräcklig då den utgår med 5 sk. för personen, må kunna ökas derutöfver till ett visst maximum. Den 19 Augusti e. m. Sådant är också förhållandet i Stockholm. Det är upplyst, att afgiften af 5 sk. inom hufvudstaden lemnat en brist af 6000 r:dr årligen. Jag skulle förmoda, att det i BorgareSt:s nyss upplästa prot.utdr. föreslagna maximum för Slockholm af 8 sk. ändock icke Liefve tillräckligt, ty 8 sk:s afgift hinner ej till alt betäcka utgifterna jemte berörde balance. Jag tror derföre, att man inom hufvudstaden kunde medgifva afgiftens bestämmande från 1 till 12 sk. b:co.
Ester min tanka äger Ridderskapet och Adeln samt de R.echeÄiva Medstanden en ostridig rätt, at til rocha ar bestäinma tiden för BewillningarS utgörande; wara ?rotooo11sr '.vid förflutna Riksdagar, atlstfrän Regements-förändringen är 1772, wittna ock om de relervmionsr Ridderskapet och Adeln alltid gjort, i anseende tel sin rättighets at pä bestämda är stoterminsru tiden för Bewillningett, ändock Ridderskapet och Adeln densamma utsatt pä obestämd tid, eller til nästa Riksmöte. Men, mine Herrar! om Ridderskapet och Adeln funnit tjenligast wara, at »vid trenne Riksdagar icke utsätta rocha är för Be»villningen, oansedt en del deraf war til StatsWerket anslagen, äger Ridderftapet och Adeln enligt min öfvertygelse ännu stön'e stät til at satta et lika beslut wid denna Ri-ksdag, da hela Bewillningen kommer at utgå til betalande af ärliga intereslen för en af Ständer ^nrautoracl ftuld.
Ju mer man åter lefver sig in i hans verk och gripes af deras smidighet och skärpa, deras milda och själfulla patos, dess mer enastående och beundransvärd förefaller den store bretagnaren, 19:e århundradets Erasmus med sin oerhörda lärdom, som aldrig blir pedanteri, sin polemik, som aldrig bryter mot atticismens regler af god ton och fin takt, sin mångsidiga, klara intelligens, sin underbara stil, genomskinlig som ett speglande vatten, den yppersta för att framställa tankens rörelser och inkast, som funnits sedan Platos dagar. Renan har själf i sina Barndomsoch ungdomsminnen samt i de tillägg, han till dem fogat i sina Lösryckta blad – hans sist utgifna verk – tecknat sitt ungdomslif. Det hvilar öfver dessa mästerligt formade skildringar något af en ljus aftons smältande dager. Om andra minnesteckningar, nerskrifna sent efter de tilldragelser de skildra, ofta synda genom orättvisa och öfverdrift, är dessas fel snarare alltför mycken vekhet. Åren hafva tagit bort ur Renans minne själfva brodden af de strider han måst genomgå. Annars är denna autobiografi helt säkert en ypperlig framställning af det väsentliga i Renans ungdomsutveckling. Man ser i den först och främst hans fädernestad Tréguier i norra Bretagne, ett litet slumrande samhälle utan handel och rörelse, domineradt af präster och sjömän, omslutande på medeltidsvis katedral och kloster med låga hus. Luften är öfverallt fylld af minnen och legender ur den keltiska sagovärld, på hvilken Renan så ofta anspelar. Man förstår lätt, hur i denna omgifning det underlag af svärmisk mysticism, som aldrig försvann ur Renans själ, aflagrats i hans sinne. Denne tviflande kättare skulle alltjämt älska att dväljas i den svala skuggan af legendens klosterträdgård, och denne store ironiker kände sig alltjämt kallad till sin andliga kamp, som man är kallad, när man i sitt inre har den outsläckliga törsten till kalken i idéernas MontSalvat. Renans far var sjökapten, en chimärisk natur, som gjorde af med familjens lilla kapital i opraktiska företag och själf blef borta till sist, när ruinen stod för dörren.
Direktionens protokoller från början af sistlidne riksdag intill början af den innevarande och de dertill hörande handlingar, funnit skäl till det förklarande: att Direktionen omsorgsfullt iakttagit de i dess instruktion samt särskildt gällande reglementen, donationsbref och testaments-förordnanden meddelta föreskrifter. I sammanhang härmed har Direktionen i denna § förmält, att sedan Direktionen år 1852 i laga ordning bevakat en af frami. Öfver-Intendenten F’redrik Samuel Silfverstolpe och hans efteremnade hustru Fredrika Silfverstolpe, född Mannerheim, den 13 April 1851 gjord testamentarisk disposition, hvarigenom bemälde makar till Wadstena Adliga Jungfru Stift skänkt ett kapital af 1,000 R:dr B:ko, att utgå efter begge makarnes död samt med förordnande att af den årliga räntan 33 R:dr 16 sk. B:ko skulle användas till förökande af antalet pensioner inom stiftet och 11 R:dr 32 sk. samma mynt till bildande af en fond för underhåll af ett utaf testamentsgifvarne uppbygdt grafhus å Kyrkogården i Röö socken af Erkestiftet, hvilken sistnämnda summa borde årligen besparas och förökas, till dess behof af grafhusets reparerande uppkomme, då Direktionen, efter derom af vederbörande Paslors-embete lemnad underrättelse och uppgift å skadornas allmänna beskaffenhet, borde genom någon tillförlitlig verkgesäll eller murmästare från hufvudstaden låta besigtiga byggnaden och, derest sådant ansåges nödigt, densamma iståndsätta, samt att nyckeln till Grafhuset skulle hos Direktionen förvaras och ej utlemnas vid andra tillfällen än då sådant för tillsyn eller reparation erfordrades; Så har, efter enkefru Silfverstolpes i slutet af år 1864 timade dödliga frånfälle, possessionaten Gustaf Silfverstolpe uti ett till
I senare åren gängse smittkoppor, hvilka till Staden blifvit spridde, på sätt här förut är nämndt, hafva till någon del vållat minskning i innevånarnes antal, hvilket, i anseende dertill att Stadens hufvudnäringar, handel och sjöfart, äro i aftagande, icke blifvit ökadt genom inflyttningar. Hamnen, som i fordna lider varit bland de bästa i Riket, fortfar alt uppgrundas, så att numera smärre fartyg ej kunna dilledas annorlunda än med landställning. I lid, och innan sjelfva rännan jemväl hinner igenfyllas, vöre angeläget alt muddring verkställdes och alt anslag härtill lemnades af allmänna medel, emedan Staden saknar förmåga alt härmed gå i befattning. Dess Fartyg utgöra endast 3 stveken, med sammanräknade 86 5p/ioo:dels Läster; och inkomslerne af Tolag, Bro-, Vågoch Mätare-penningar hafva, efter medeltal beräknadt, för hvarje af sistförflutne fem år utgjort i,<)5o R:dr Banco. I samma mån Sjöfarten aftager, förfaller äfven Varfs-Inrätlningen. Hittills har personalen dervid bestått af 12 Timmermän, 1 Skepps-Byggmästare och 1 Bokhållare, af hvilka Byggmästaren redan är afskedad och Bokhållaren till flyttning — 25 — flyttning uppsagd. Inkornsterne af Varfvet, beräknade på lika sätt som rle af Tolag m. m., hafva bestigit sig till 2,876 JR:dr 5 sk. Banco. Sockerbruket, sorn en längre tid ej varit gagnadt, ar numera inköpt af ett yngre Bolag, sorn förlidet år med stora uppoffringar lät inreda detsamma för tillverkning af Hvitbets-soeker, hvarmed början ej skett förrän detta år. Framgång af detta vackra företag skulle blifva välgörande för angränsande Landsorter och isynnerhet för Staden, hvars bela jord-areal ej utgör mindre än 1,728 tunne-, 23 3y"8 kappeland; och således erbjuder plats för Hvitbets-odlingen.
Direktionen har för denna åsigt hemtat ytterligare stöd från 12:te punkten af Eders Kongl. Majlis nådiga Cirkulär den i4 Augusti 1841 till samtliga förvaltande Verken, angående deras åligganden i och for revisionen af Stals-Verkets styrelse och förvaltning, hvilken punkt tydligen förut sätter, i afseende på de räkenskaper, hvilka till Rikets Ständers Revisorers granskning skola förekomma, en forutgången revision i Eders — 120 Kongl. Majlis och Rikets Kammar-Rätt. Armeens Pensions-Kassas räkenskaper deremot hvarken äro eller hafva någonsin varit underkastade revision i Kammar-Rätten. Enligt i, 8, i4 och 19 §§. af det utaf Eders Kongl. Maj:t för Armeens Pensions-Kassa fastställda nådiga Reglemente af den i5 Februari 1840, står denna Kassa under styrelse af Armeen, genom Krigsbefäl eller Fullmäktige, hvilka under Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse förordna om Kassans förvaltning; hvarjemte granskningen af denna förvaltning likaledes tillkommer Armeen, genom Krigsbefälet, Armeens Fullmägtige eller utsedda Revisorer från Armeen, hvilka i sådant ändamål på vissa derför bestämda tider sammanträda. Af dessa bestämda föreskrifter samt af hvad i öfrigt blifvit anfordt, bär Direktionen ansett sig förhindrad att Lill Rikets Ständers Revisorer kunna lemna annan redovisning för Armeens Pensions-Kassa, än den till Revisorerne öfverlemnade för statsbidragen till nämnde Kassa.
Georg Lars : F ul Ikorn ligen förekommen af Herr von Hartmansdorff, Dm 1a November e. m. 4*9 som i min tanka väl utredt ämnet, vill jag blott hafva äran upplysa Herr Rosenblad om ett misstag i den calcul lian uppgjort; emedan då vi hafva 5a veckor, och 6 dagar i veckan, som tidningar utgifvas, stämpelafgiften för ett af de enkla bladen, med afräkning å infallande helgedagar, kommer att utgöra cirCa 25 skillingar, således vida mindre än postporto-afgiften till långväga orter, och synes det ligga mycken billighet deruti, att samma fördelar, i afseende å tidningars erhållande, tillskyndas dem, som bo i aflägsnare Landsorter, med dem som vistas uti och nära invid Stockholm, hvadan jag ej annat kan .än med största skäl anhålla om bifall å Utskottens Betänkande. Herr Lagerhjelm: I afseende på det moderationsförslag, sora flere Talare yrkat, att heldre göra något än intet, och att man hör vara nöjd att få tidningarne kostnadsfritt öfversända, så, i händelse man skulle välja emellan Journaler och Tidningar , hemställer jag till hvar och en, hvilkadera han helst skulle önska se kringspridda och lästa, och jag lemnar till hvar och en att sjelf bedomina , om grundligare insigt.vinnes, genom Tidningar eiler Periodiska Skrifter, der ett större utrymme m. fl. fördelar för ämnets behandling äro förenade. I fall någon svårighet skulle uppkomma, att periodiska skrifter skulle kunna förväxlas med andra, så kan man ju för dem bestämma ett ^isst 43o Den 10 November c. m. arktal och en viss vigt, t. ex. ej öfver 48 lod. Herr von Hartmansdorff: Jag afstår från att lemna några vidare upplysningar, emedan jag tror det vara nog sagdt, då man vet, att Staten genom detta förslag erhåller öfver 3 gånger större inkomst än förut af tidningsportot.
Den ^4 Februari i. vanliga olägenheter för spelarna, först att mot få betydliga vinster innehålla en förfärlig mängd niter, och sedan, att den, som vinner hufvudvinsten — egendomen, — för att bunna begagna denna, mäste erhålla jus indigenatus, o. s. v., hvilket ej är lätt, samt således vanligen nöja sig med en ringa utlösen. Jag har varit vidlyftig, men jag hoppas, att det må ursägtas, då ändamålet varit att fästa vår lagstiftnings uppmärksamhet på behofvet att skydda vår godtrogna allmänhet mot vinningslystna utländningar. Att saken icke ar utan vigt; att måhända under sednare tiderna till dem och, fastän i mindre scala, till några snikna landsmän utgått i lotteriskatt mer än till vårt eget Statsverk, torde äfven bevisas af de aftagande afkastningarna af vårt Nummerlotteri, ehuru visst icke spelsjukan altagit, eller delta lotteris plan blifvit mera gynnsam för de spelande. Det torde vara mig tillåtet att omnämna en anekdot om stora Hamburgska lotteriet. Detta är förpaktadt åt Judar, som förbehållit sig, att alla vinster å lotter, som icke presenterats inom viss tid efter dragningen, blifva för deras räkning. Nu bruka de — som troligen mångå med mig inom detta Stånd erfarit — att med ledning af Idofoch Statscalendrar skicka omkring sina lotter i bref till personer, bosatta i både Sverige och andra länder. En del skicka betalning för lotterna; några återsända dem; de flesta fästa intet afseende på anbuden, utan att dock göra sig kostnaden att återsända lotterna. Nu har man velat anmärka, att vanligen de största vinsterna fallit på dessa lotter (sorn spelat för collectörernes räkning:), ehuru de alltid äro försedda med sina präktiga deviser och uppgift, hvart de skolat gå. Bär om året hände, att högsta vinsten (jag tror ■{■ million mark) föll på en sådan lott, som blifvit skickad till Sachsen. Innehafvaren fick se det i en tidning, skyndade sig att i antidateradt bref skicka coilectören liqvid för lottsedeln och presenterade denna till lyftande af vinsten.
N:o 5V. 5 knappa omständigheter, Utskottet ansett skäl vara för handen alt hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, alt färgaren U. TV. Arnberg måtte förunnas eftergift af upplupna öfverräntan å ifrågavarande 2:ne lån, under vilkor, att han, inom en månad efter delfåendet af beslutet härom, aflemnar erbjuden inbetalning för första halfåret med 100 r:dr banko, och sedermera hvarje halft år, inom slutet af December och Juni månader, erlägger en lika summa, eller 100 r:dr banko, intilldess kapital-skulden blifver till fullo lfqviderad. Stockholm den 15 Maj 184-8. Bih. lill B. St. Prut. 1847 & 1848 tt Sami. 1 Af it. 21 Haft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS MARCUS <£ COMP, 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 7 Juni, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss, i vissa delar, af Utskottets Betänkande N:o 42, med förslag till reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse. Uti det under N:o 42 till Rikets högloft. Ständer aflåtna betänkande, har, Utskottet i 78 serskilda punkter afgifvit förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. Af detta förslag äro, enligt från Riks-stånden till Utskottet ankomna protokolls-utdrag af den 19 och 22 nästlidne April, följande punkter bifallna, dels af samtlige och dels af 5:ne Riksstånd, nemligen punkterna 1 till och med 22, 25 till och med 48 50, 51, 54, 56 till och med 72 samt 74 till och med 77; och enär 3:ne stånds sammanstämmande mening, i frågor af förevarande beskaffenhet, utgör Rikets Ständers beslut, lära de vid en del af berörde punkter utaf ett Riksstånd gifna återremisser icke föranleda till någon vidare åtgärd.
De ganska tänkvärda inkast mot nyttan och lagligheten af det tillämnade Utsk:s nedsättande, hvilka blifvit framställda uti del nyss uplästa anförandet, bestyrka bäst behofvet af en grundligare undersökning af frågan än som hittills blifvit densamma egnad, ty ehvad man också må tänka sig såsom slutligen tjenligast, så lärer väl ingen kunna neka att de gjorda anmärkn:ne åtminstone hafva så mycken vigt att de tåla att begrundas. Jag inser således icke hvarföre man skulle motsätta sig förslagets remitterande till vederbörligt Utsk., i synnerhet då grundlagen positift föreskrifver en sådan åtgärd, och jag förenar mig derföre uti Hr von Hartmansdorffs anhållan, att förslaget måtte förklaras hvilande, intilldess det Utsk. blifvit tillsatt, hvartill detsamma bör remitteras, afhållande mig för öfrigt från allt vidare yttrande, rör:de sjelfva saken, intill dess sig visat, huruvida densamma verkligen nu genast kommer att företagas till afgörande eller icke. Gr. Lagerbjelke: För att ytterligare vederlägga hvadden siste värde talaren anfört derom, att ifrågavande förslag måste till Utsk. hänskjutas, anhåller jag att få upläsa 73 och 75 §§:ne samt 3 mom. af 36 § i Riksd.Ordn., för hvilka lagrums innehåll jag i mitt förra yttrande endast i korthet redogjort. 73 § lyder sålunda: ”Stadna RiksStm i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skal! 22 Dce 22 Xov ernber. hvarje Stånds beslut genom prot.-utdrag remitteras till det Ulsk., som med målet befattning baft, hvilket åligge, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.St:s plena, som öfver den yppade frågan sedermera delinitift besluta.
Till sin natur mera oberoende af all gransknings-förmåga, än andre innehafvare af Stats-förmåner, hafva dock behofvet af Lagarnes beskydd, handels och vissa rörelsers redan på gifna orter vundne blomstring, och sjelfva handteringarnes deruppå stödde bestånd, nödgat dem till billiga och mot fördelar afvägda uppoffringar. Men alltid torde dock böra anmärkas, att Näringsoch Handelsidkares interesse synts förestafva dem den 3o8 Den 3o Mars f. m. önskan, att hällre genom vissa förut bestämda afgifter få afbörda sig sina tillskott till det Allmänna, än genom inqvisitive och delvis utsträckta värderingar godtgöra Statens fordringar. I noga förening med detta i sakens natur grundade förhållande tror jag derföre följande värderingssätt för Städerna böra föreslås. Af BevillningsUtskottet uppgöres till en början noga proportionen af den del utaf hela bevillnings-beloppet, hvilken Städerne jemförelsevis till det öfriga Landet böra utgöra. Hela den för Städerna sålunda uppkomne Bevillningssumma bör sedan uppå dem i mån af deras handel och rörelse fördelas, samt i följd deraf antalet af de Bevillningsdelar hvar och en kommer att utgöra, af Rikets Ständer bestämmas och på densamma utföras. Om distributionen till utgörandet af den så uppkomna bevillningssumma äga Magistraterne, eller af Städernes invånare bland dem sjelfva utsedde Ledamöter, att i proportion till hvars och ens större eller mindre rörelse gå i författning, på sätt dem lämpligast synes; dock så alt hela det påräknade beloppet under ingen förevändning förminskadt utfaller. Den 3o Mart f. m. Härefter fortsattes uppläsningen af Friherre Cederströms ofvanberörde skrifteliga anförande, så lydande: Till den nu upplästa tryckta skriften tager jag mig friheten än ytterligare foga några anmärkningar, hvilka, som jag hoppas, skola ännu mera förtydliga hvad jag redan haft äran anföra.
Såg han denna blick? En lätt kyss brann på flickans hand och bort ilade den olyckligt-lycklige mannen. Hon stod der ännu en stund qvar, såg med ett egendomligt uttryck i de svärmiska ögonen på sin hand, der nyss hans läppar hvilat ett ögonblick, och hviskade: "Jag tror inte på ett oblidkeligt olycksöde." Med ljudlösa steg sväfvade hon bort från kyrkogårdens tysta rike, men öfver grafkullarne gick aftonflägtens stilla susning och tufvor och blommor drömde sin dröm om försoning och frid. Litet politik. Då vår vän Erik följande morgon uppvaknade i sin hytt befann sig ångfartyget redan på Ålands haf. Han gjorde hastigt sin toilett och gick upp på däck för att andas frisk luft. Den förste person han mötte var Birger Ros, som med stora steg promenerade af och an på akterdäck, såsom vanligt försänkt i djupa tankar. Sedan vännerne helsat på hvarandra, frågade Erik hvarföre Ros i går qväll icke kommit ut till Hasselbacken. Svaret var undvikande och den unge finnen tycktes öfver hufvud taget icke vara vid synnerligen godt lynne, åtminstone svarade han högst fåordigt på den andres många frågor, till dess denne omsider blef otålig och öfvergaf förhoppningen att med honom inleda ett ordentligt samtal. Snart hade äfven den liflige Erik ibland ångbåtspassagerarne gjort en hel hop bekantskaper, med hvilka han genast inlåtit sig i ifriga samtal om de finska förhållandena. På eftermiddagen sammanträffade han åter med den fortfarande mulne Ros. "Hör på, bror Birger", började han, "du är inte vid godt kourage i dag; hvad går åt dig? Jag tycker att du borde, för att tala poetiskt, på förhoppningarnes vingar ila till ditt liksom pånyttfödda fädernesland, isynnerhet som Finland verkligen med heder bestått sitt första och svåra prof på det konstitutionella statslifvets bana. Alla dina landsmän med hvilka jag samspråkat under dagens lopp äro lifvade af glada utsigter för framtiden. Särskildt borde dock just du med din varma fosterlandskärlek och dina utpreglade specielt finska idéer, ty jag vet att du är en riktig 'fennoman', glädja dig åt det erkännande som till exempel det finska språket numera vunnit och dess nästan fullkomliga likställande med svenskan."
Ställ er predikan till henne, ty hon tror åter på presterna. (Går.) Åtelen var utlagd. Örnarne kommo. Allting var Scen VIII. MARGIT. BIKTFADERN med boken. BIKTFADERN. Hit skulle det gå! Till brädden af afgrunden! MARGIT. Det sista steget återstår! BIKTFADERN. Hvilket steg? Tala! MARGIT. Att stiga ned i afgrunden, de mörka djupen. BIKTFADERN. Beröfva er lifvet? MARGIT. Ni har sjelf visat mig vägen! BIKTFADERN. straffas för den! Det var en stor synd jag begick. Låt mig icke MARGIT. Det är svårt att följa er; ni går icke stadigt, pater! har jag spåret: följ mig! Men jag går framåt; jag kämpar och söker. Nu MARGIT. hvart går er? Min väg skiljer sig då vid er; den går nedåt; BIKTFADERN. som alla, men de ord jag talar äro icke mina, derför kan ni tro dem. Jag ledde er ungdom; jag lärde er kasta bort en mängd sanningar; jag var med och öppnade klostret. Min väg har gått rakt fram, fastän jag då och då vändt om ett stycke för att taga upp ett och annat som jag tappat eller kastat bort! Elektra EURIPIDES' ELEKTRA Öfversatt af Axel Gabriel Sjöström. Helsingfors, hos J.C. FRENCKELL & Euripidis Electra. Svethice redditus cuius Particulam Primam VENIA AMPLISSIMAE FACULTATIS PHILOSOPHICAE AD IMPERIALEM ALEXANDRIALEM IN PENNIA UNIVERSITATEM PRAESIDE AXELIO GABRIELE SJÖSTRÖM Literaturae Graecae Professore Publico et Ordinarie P.P RESPONDENS CAROLUS JOHANNES AUGUSTUS LEIDENIUS Borealis In Auditorio Philos; die 7 Jun. 1843 h.a.m. 10. HELSINGFORSIAE EX OFFICINA TYPOGRAPHICA FRENCKELLIANA ELEKTRA.
Riksgälds-kontoret aflemnade samt der innestående medel, hvilka, sedan under åren 1858, 1859 och 1860 deraf utbetalts tillsammans 75,000 R:dr utöfver de under dessa år utaf samma medel lill Riksgäldskontoret verkställda återbetalningar, utgöra för närvarande 1,268,731 R:dr 66 öre och af hvilket belopp nu beräknas att under de nästföljande åren en summa af 150,000: — kommer att utbetalas utöfver hvad som under samma år inflyter i anledning af förut mot återbetalnings-skyldighet meddelade undsättningar. För bestridande af alla Riksgälds-kontoret under tiden intill 1863 års slut åliggande nu uppgifna och beräknade utbetalningar, utgörande ett sammanlagdt belopp af ej mindre än R:dr 26,444,917: 82. finnas, Slals-Utskollels Memorial JVs 219. 9 finnas, efter hvad Utskottet af derom inhemtade upplysningar samt likaledes uppgjorda onh sammanfattade beräkningar inhemtat, följande tillgångar, hvilka Riksgälds-kontoret dels redan mottagit och,* i den mån de efter skedd utlåning förfalla till återbetalningar, eger att härtill använda och dels, eldigt Rikets Ständers fattade beslut eller härom meddelade stadganden, liar att under samma tid förvänta, nemligen: l:o Riksgälds-kontorets kontanta och i Rikets Ständers Bank innestående behållning, utom hvad som influtit och på dervarande särskild depositions-räkning blifvit insatt utaf inbetalningarne fl innevarande års jernvägsbyggnads-lån, hvilken behållning, enligt den sista under nästlid ne September månad till Fullmägtige afgifna kassa-rapporten, utgjorde ... 140,740: — 2:o Vid innevarande månads början genom utlåning tillsvidare förräntade, för Statens jernvägsbygguader icke afsedda medel, af hvilka utlånta medel största delen förfaller till återbetalning en månad efter skedd uppsägning 1,061,990: — 5:o.