Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Herr von Schulzenheim åter uppläst sitt förslag, fortfor Grefve Spens derefter sålunda: Idet upplästa RedactionsFörslaget står: under de sista 3:ne åren. Jag hemställer, om der icke bör stå: i trenne är; annars kunde det tydas så, att man blott menade ett af dessa trenne år. Herr von Schulzenheim: I anledning af Grefve Spens’s sista hemställan, får jag för min enskildta del äran förklara, att jag har intet emot uteslutandet af ordet under, helst meningen derigenom blir alldeles oförändrad, oagtadt jag å den andra sidan ej eller kan finna, att den genom detta uteslutande vinner något i tydlighet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mur skalken gjorde proposition till antagande af Utskottets förslag till \ mom. af 7 §. Ropades Nej. Den 3 Augusti em. »49 Hvarefter Hans Excel/ence föreslog, att ifrågavarande 4 moment måtte erhålla följande lydelse: Adelsman, som, utan Konungens serskilt a Nådiga tillstånd, sig emot fremmande öfverhet med Trooch Huldhetsed förpligtat, eller, som icke, i fall han ett dylikt tillstånd erhållit, de tre sista åren före Riksdagen, varit skatt skrifven samt fast egendom eller Embete inom Bifölls. 5:o Adelsman, som flyttat sitt bo och hemvist utrikes, på sätt <$*. 32 af 1728 års Adeliga Privilegier omför mäler, samt sådan Adelsmans Son, intill dess han åter till Fäderneslandet inflyttat, och lagligen styrkt, att hans förbindelse med främmande Makt upphört; att han sig med Konungen med ny Trooch Iluldhets-ed förpligtat, samt att han, de frenne sista åren, förr än han sig till säte och stämma anmäler, här i Riket skattskrif ven varit, eller egendom eller Embete innehafver. Herr Rosenblad: Troligtvis är det ett tryckfel uti förslaget att der står: med Konungen, i stället för: mot Konungen. Herr af Ekenstam, Israel:
Redan skola 70,000 Riksdaler som Academién besparat, vara till detta åndamål använda; och Den 26 Ftlruarii. 76? thuru Kongl, Majit med vanlig nåd och frikostighet af egna medel gifver 00,000 Riksdaler till samma byggnad, lårer Academien vara på våg att nödgas skuldsatta sig för det som ännu erfordras till husets fullbordan. Under denna förlågenhet, hvarigenom medel till Academiens öfriga förnödenheter borttagas, lemnur man till stor del obegagnadt detta höga slott, som år mångfaldigt rymligare ån den byggnad, hvilken nu uppföres. Hade Academien inköpt hus till LandshöfdingeResidence, Fängelser m. m. hvartill något af Slottet användes, så hade förmodligen icke hälften af den nu erforderliga sumJ man varit behöflig; och Upsala Universitet hade, om det i stället fått tillägna sig slottet, erhållit till lärosalar, till förvaring af böcker och andra samlingar en prågtigare byggnad, än mä hända någon Högskola i Europa åger. Ingalunda kan jag betvifla, att Riksens Ständer, i händelse den omnämnde ersättningen blifvit gifven, ju icke skolat, åt en Academie, grundad på den store Gustaf Adolphs föräring af WasaÅttens arfvegods, gerna gifvit detta slott, som, i fall jag ej bedrager mig, Gustaf Wasa sjelf låtit uppbygga. Friherre Ehrenborgh: Det har alldeles icke varit min mening, att bestrida eller lägga hinder i vågen för verkställandet af den undersökning Herr von Hartmansdorff begärt. Jag har endast trott mig skyldig att lemna den upplysning jag haft tillfälle inhämta; att en dylik undersökning redan blifvit långt för detta både begärd och verkställd.
Detta hände kort efter det hans hustru låtit enlevera sig af en cirkuselown. måhända har Pä samma sätt som dit jag ledt de flesta. Vill nu mitt namn du teckna, så hör på: Låt tcå vokaler därvid dig betjäna Och se ' n sex konsonanter likaså; Då känner du mig strax — » det vill jag mena: t Du ser dem här på andra sidan stå, Sök flitigt finner du dem snart också. Hvad att &gt;gå öfver » man ej alls behöfver, Ty vatten får man litet hvarje stads. Hvad » hufvudordet » är; (därför det söfver). Ett föremål hvars närhet alla räd ' s. Säg hvad hvar män ' skas plikt är söka göra. Hvad hvarje män ' ska aldrig hysa bör. Befodringsmedel, som oss långt kan föra. Förvaringsplats för blommor, oftast skör. Hvartill sig Jupiter en gång förklädde. Hur den sig känner, som nyss varit sjuk. En hemlig — hvad? Idun N:r 7 (113) B yrå: Drottninggatan 48, en tr. Annonspris: 25 öre pr petltrad ( Utländska annonser 50 öre raden. Tidningen kostar endast I k r. f ö r kvartalet, med IdunsModeoch Mönstertidning I kr. 65 öre; postarvodet inberäknadt. Redaktör o c h Hilda. ör de flesta af Iduns, för öfrigt mycket kunaiga och framför allt älskvärda läsarinnor är nog detta namn okändt, men för stockholmaren, enkannerligen södermalmsbon, gifver det genast bilden af en äkta Stockholmspersonlighet, hvilkens sydländska embonpoint icke förmått minska gestaltens hurtiga och raska väsen, med hvilket det uttrycksfulla ansiktsspelet, de lifliga, strålande ögonen och det glada, snarfyndiga talet så väl harmoniera. Och för dem, som närmare känna den svenska kvinnans strid för rätten att genom eget arbete nå ekonomiskt och personligt oberoende, knyter sig härtill detintresse hvarje banbrytare fogar till sitt namn och sin personlighet. Ty Hilda Petrini är, för att använda Vilhelmina Stålbergs ord om henne, » en statistisk och social märkvärdighet, utom hvad hon är för sin egen person ».
SDleD ilongl. $)laj:tö 9låDiga flaDfäjlelfe h^fme ©Bt beflutit: l:o 5ltt 1 ^om. af 16 §. t Äongl. förorDningen Den 18 fulii 1818, angåenDe intecfning i faft egenDont, bör erhålla följanDe för* änDraDe IpDelfe: ”Sntecfning, forn faflftällD varDer, gälle för borgenär meD för* monörätt, font i 17 (Eap. «f)anDelö*33alfen (ftljö, ifrån Det £ing å lanDet, faint Den Dag t @taDen, b<w intecfningen viD (aga ©om* fiol föft.” 2:o 5ltt till 18 §. i högflberörDe förorbntng följanDe tidägg bör göraö: ”*n> faftigbeterna utt ferjfilDa ägareö fjänDer, må ej eliev borge* Hav, forn f>ar Den gemenfamtna intecfningen, låta Denfamma i någon* Deva fajtigbeten ferjfilDt DöDaé eliev förfalla, utan faintpcfe af Den ofri* ga faftigf>etené ägare; ffer Det, njute ej borgenären rätt till någon betalning utur fiftberörDe fånighet, nteD mtnDre ägaren Deraf fjelf gjort ffulDen eller Denfamma å ftg tagit.” §• 58. SKeD ^ongf. ^aj:té bifall ^afroe <28i bejTutit, att bwaD 4:De pnnhten i ^ongl. brefmet Den 22 Sftarö 1803 innehåller Derom, att ’ Här jTäl förefomnta, att jtrafiret utöfmer £ag jhärpa, DfnxrDomaren tnå {lifa mål l>oö ^ongl.
SD. ^3id Justeringen ak Expeditions-kltskottets Förslag ti>! underdånig skriswelsc till Konoch Matt angående Gottlands understödjande wid inträffande misswäxt-ar, ansag Ridderikapet och Adeln för tyd, lighet skull den ändring deri böra göras, att efter orden "underdånig önskan" ma sättas arr i andeen, de till möjligen inträffande mifiwäxr pä nämnde <A, och hindrad rc. samt ester orden rwnlig» tilläggas och ridina; uti brvilken redactions-ändrinq de öfrige Respectwe Standen skulle genom Utdrag af Protocollet wänligen anmodas att sia förena. Ot supra. kx krotvcollo» 6. Lil verstolpe. 2o6o Dejn zo Julik. Utdrag af protokollet, haUet hos HZgwZrd. prcft-Gtändet wid Urtima Riksdagen t Orebro den az Jlulii 1812. S. D?!ll ConstitutionS-Utstottets uti Memorial af den 28 dennes gjorda förfrågan, om icke Riksens Stander skulle tackas förena sig i det beslut, att alia hitintill uppstjutne Grundlags - frågor, som icke redan wid denna Riksdag blifwit upptagne eller ivunnit handläggning, stola till nästa Riksdag b!ifwa hwilande ock da kunna till pröfning förekomma; kemnade Prest-Ståndet sä mycket häldre sikt bifall, som ett sadant besiut är öfwerensstäminande med Ståndets förut i detta amne yttrade tankar. Llt supra. Lx krotocollo, P O. ^Imc^uist. UpplEst hoS Ridd. och Adcln den zo Zula. Prest-Ständet den zo , Borgnre-Ständet d. zo Bonde-Ständet den 40 Wördsamt Memorial! 3 anledning af Kongl. Majus till Riksens Högl.
— Farväl Lisa! — sade Anders sorgset, i det han gjorde sig i ordning att följa honom. — Jag har varit hård mot dig mången gång, men nu är det ju glömdt? — Det ordet ska' du ha tack för, Anders, — svarade hon med en sällsam darrning i rösten. — Du ska' nog få se, att tiden ger äfven dig tröst för ditt goda hjertas skull... Och Elsa Larsdotter hade du nog i alla fall inte fått. Han hade gått några steg, men vände sig häftigt om vid dessa ord. — Ser du ringen här, hur han lyser och blänker? — hviskade hon mot honom. — Det är den samme, ser du, som tyske grefven gaf vackra Elsa i fästegåfva? — Var det du som tog Elsas ring? — ropade han utom sig och grep henne hårdt i armen. Hon slog till ett gapskratt och ryckte sig lös. — Nå skynda på fötterna, latmask! — skrek mäster Kinkel och skramlade med nyckelknippan, — eller ska' jag läsa i hop dem, så att de aldrig mer komma i sär. — Gå med ringen till tyske grefven, — sade Fingerlisa brådskande, — satan, du vet, han ska' nog för den gifva dig både gods och guld... Säg honom att det är min tack för det han svek mig för Elsa. Hon hoppade upp med ett hånskratt på en afsats i väggen och började ånyo att gnola sin visa, under det att hon slog med träskorna mot muren, så att det gaf genljud i hvalfvet. — Du kom dock till sist utan att bråka — sade mäster Kinkel med en anstrykning af godmodighet, då Anders raglade, lik en drucken, mot dörren. — Och rätt gjordt var det, min gosse, och visar, att du icke är någon vanlig krabat, excessmakare, falsk månglare eller hästbytare, som måste fraktas och forslas med hårdhandskarne, alldeles som grannen här midt öfver fraktar sina svin till julmarknaden... med rep, ska' jag säga, både om ben och tryne... Och väl var det också för dig, ska' jag säga, ty mäster Kinkel är icke den, som är släpphändt af sig eller ger sig i första hugget...
Flera andra Fabriksnäringar utöfvas i Länet, hvarom de så kallade RenU-^S~^akel*erne> som Eder Kongl. Maj:ts Commerce-Collegium årlimgå, lemna närmare upplysning. 28 De egentliga och dagliga Binäringar, som icke fordra handaslöjd eller konstfärdighet äro Jagt och isynnerhet Fiske, hvilket sednare inbringa1, sina Idkare en icke ringa förtjenst, särdeles omkring Städerna. Vid Väi'Ue och Bolstra i Södra Vedbo äro större il-fisken. Laxfisket i Wenern ar temmeligen lönande. Eljest är fisket i denna stora sjö här i Länet obetydligt, ty den består här af grusbotten med öppna Stränder utan vika1’ och skär. Bolmen är fiskrik äfvenså Solgen, Landsjön, och Rusken eller Nydala-sjön. Ett enda Krono-Laxfiske Thurefors i Emån, är af ringa värde. Jagten aftager i samma män som Skogarna; men ännu saknas icke villebråd och fogelvildt serdeles i Mo och Wässbo Härader och såsom eI* afsättningsarlikel af denna näring, må nämnas Wargoch Räf-skinn. Tegelbruk och Kalkugnar finnas flere, nästan i hvarje Härad och des' sas pruducter sakna aldrig afsättning, serdeles, sedan så kallade Kalk-kofl1' poster böl jat användas till gödning. Kakelugnar och Stenkärl tillverkas vid Adelöf och Hammarsberg 1 Norra Wedbo Härad. Klefva, ett Rödfärgs-Bruk i Alsheda Socken, syselsätter sju å åfi3 arbetare om sommartiden, hvilka tillverka 200 å 22b Tunnor Rödfärg' som betalas med fyra R:dr Banco Tunnan. I åtskilliga Socknar af Össbo
Riddrrjkapet och Adeln samtycka ak k'vjjorsrns ma äga endast lila mimdigher sam riiförene, sa förklarar jag mig dermed fullkomligen nöjd. Grefwe, stk > m l I r o n. Jag wet ej huru Hos,Rätten kan b!isma er korum i sadana mål. E.u Domstol kan ej döma utan ^Äor, och lck-uguenz /.Lk-r kunna ej för HofrRätten företes men jag grille prd^oneia -k medium, aken Fnlmagklg, som för» brutit si; mot Reglementet, kunde as en Keviston iu8- ^snstara; , och om Imgaonston bekräsladeö af den andra, fa wore Fuilmägtigen affart. Herr 8 röör. Jaa har warit en af dem, som bidragit lii Hemliga U.skotlcts tristyrkande i decia amne, och anser mig således döra kilkännagstrva, ak jag ansett mest förenligt med en laglig yroeoclurc, om en Divistnn frän Hos Rätten af sirvit rsrna rec;uirsrs<!L8 , at, enligt nödiga bestor, soln för den sainma skulle upwisaS, döma öfwer Fullmägkigas af. wlkelse fran Reglementen; man har alwen trott at al! den för Kanc;u2n5 säkerhet nödiga tysthet vä detta sätt skulle blifrva brwarad. Herr Grefwe kälamsträn har föreslagit ek mociium, bestående i en Fuilmägksgs jns^onston wid en str:viston, och coust m tion ders wid en annan. Jag skulle akmmdstone häldre deruti inga, an at exlLixlera lstrvilorernas magt pa sätt, som har förut blifvit föreslaget. Men jag fruktår, ar äfwen derks »vors ofullkomligt. Genom förändring i rider och omständigheter krm inträffa, at jag och siere nu finna en FullmagkigS brott stora, och nasta Dang komma andra Keviloror, som döma helt annorlunda derom.
Men jag nödgas sammanbinda med denna framställning en annan, Den 19 Februarii f. m. 163 att nemligen StatsUtskottet måtte få sig updragit att tillse, huru mycket högre anslag i detta afseende hehöfves för 10 HufvudTiteln, så att Rikets Ständer ej besluta, att Ekvirke-transporterne med Kronoskjuts skola uphöra, men ej anvisa nödige medel, hvarigenom Flottans sålunda ökade utgifter kunna bestridas, och således Flottans behof lämnas oupfyllde. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Äfven jag förenar mig med de Herrar, som anse det vara ett af de största onera, att skjutsa Ekvirke. Jag har ej varit ibland dem, som skjutsat sådant, men jag har sett det skjutsas, då jag sjelf till Kronan sålt Ekvirke , som mine grannar måst transportera. Jag kan sålunda ej annat finna, än att någon författning borde stadgas, hvarigenom bördan för den delen af allmogen, som äger en sådan skyldighet, kunde lättas. Jag förenar mig med Friherre af Nordin deruti, att, så länge Flottan har behof af Ekvirke, medel måste finnas att få det forsladt. Jag skulle tro, att det kunde ske genom accord, så vida betalningen blef så stor, att landtmannens fördel kunde bli att skjutsa. Kostnaden för Staten, äfven om ekvirket skjutsades på sådant sätt, skulle sannolikt ändå ej blifva större, än alt köpa det på utländske orter. Jag har sjelf med Kronan contraherat om Ekvirke, och 164 Den 19 Februarii f. ra. funnit, liuru betydligt mindre man betalar bär. Äfven om en annan framskaffningsmethod antages, tror jag således, att det Svenska Ekvirket, med tillägg af hvad forslingen skulle utgöra, ej blir dyrare, än hvad Kronan nu betalar för sådant virke från främmande orter. Jag anhåller 0111 återremiss, på det Utskottet måtte kunna föreslå en högre skjutslega, än för vanlig gästgifvare-skjuts.
Jag tror således, att, då man kommit öfverens om att inrätta en styrelse i och för verkställandet af dessa undersökningar, och man således intill nästa riksdag kan få hoppas ett fullständigare och grundligare förslag för angelägna och nyttiga allmänna arbeten, man äfven bör ställa så till, att icke medel fattas för denna styrelse att med kraft fortgå intill den a44 Den 22 Mars f. ra. lommande riksdagen. Jag anser mig dock ej i ständ alt härtill föreslå någon viss summa, men vill hellre göra mig skyldig till det felet att härtill hafva anslagit för mycket, an för litet. Gr. Frölich har förekommit mig uti hvad han yttrat om dessa ofullständiga undersökningar, och jag instämmer fullkomligen uti hans derom yttrade åsigter, äfvensom uti anhållan, att anslagssumman måste förhöjas till minst 10,000 r:dr, om icke ännu högre. Hr Aminoff: Om jag icke yttrat mig oriktigt, har Gr. Frölich missförstått mina ord; jag hade ingalunda för afsigt alt tala om brott eller förbrytelse, som skulle ådagaläggas genom att föreslå förhöjning af hvad StatsUtsk. föreslagit; utan jag nyttjade ordet afbrott i den mening, att jag trodde det man icke borde afbryta den marsch, sorn StatsUtsk. följt för att icke lemna någon lucka uti det anslag man beviljade, som med tillgångarna icke kunde fyllas. Efter hvad Grefven sednast yttrat, finner jag visserligen att de undersökningar, som blifvit verkställda, icke äro fuIlständiga och tillfyllestgörande; men det bevisar att vi ännu icke måtte hafva tillräckligt antal dertill skicklige embetsmän, och intilldess denna brist blifvit afhulpen, torde den i StatsUtsk. tillstyrkta anslagssumman vara tillräcklig, hvarföre jag för mindel anhåller om bifall till StatsUtsk:s utlåt, i denna del. Frih. Sprengtporten: Jag vill hemställa till Gr.
Men, sager man, den utfattige är befriad frän Bewlllning; och jag erkäyncr, ar sä star pa papperet; men utfattig anses den ej, som äger en liten koja, der menniskor och kreamr bo sammans, och en jordkorfwa, som oaktadt den dageligen fuktas med hans anleteS smerr, ej skaffar honom bröd för fjertzedelen af ar-et; äfwen denne ägare af fast ägendom skall wid sina små barns skrik esker bröd, kanske någon gang sucka: hade jag ända nu den Riksdaler jag mäste gifwa til förbättrande af et Statswcrk, som atmindstone aldrig förbat» trar mit kilständ! Betänkcn derföre, I rike! hwad I kunnen förlora, om folkets elände blir bragc ti! der yttersta. Folket har suckat under den hmils »varande Bewillningen. Förekom» men at dek ej förtwistar under en paökad. Hungersnöd, brist pä utgång ar betacka och upwarma sin af köld stelnade kropp, f?ola stuteligen hos de fattiga gwäfwa all kansta för samhälls»ordning och endast laka dem kanna behofwet af sina naturliga rättigheter. Döfwe för mensklighetenS röst, skola de dä endast höra Naturens och hämnas menffligheken, först pä dem, som haft mest i sin magk,ac rädda den. Jag fasar för et sadant Tidehwarf, men jag förutser det, om wi ej ankage den princip i Lanrriburianen, som jag rvagat yrka. Fruktom icke för nägras misinöje, hat och förföljelse; Folket, de olycklige, de Fattige stkola gifwa osi sic bifalls endast den Rike, den Mägtige skall förneka ost det. Millioners tacksamhet och hela Europas beundran skola göra osi rikeljgeir ffadeslösa för hundrades ogunst och wart eget Samwete skall belöna osi. Mine Herrar! Fäderneslandet star pä branten af sin undergång.
Det vore ett kändt förhållande, att oaktadt vissa tjenstemäns ställning i ekonomiskt hänseende i sednare lider blifvit, i följd af lönetillökningac, i någon mån förbättrad, likväl samtidigt dermed antalet förminskats af dem, som söka inträde på tjenstemannabanan, äfvensom det med någorlunda säkerhet kunde antagas, att redan då öfverflöd ej funnes på personer, hvilka egnande sig åt Statens tjenst, dervid ådagalade en mera utmärkt embetsmannaskicklighel; och befarade Rikets Ständer, alt sådant skulle i ännu högre grad blifva förhållandet, derest en tjensteman skulle, utan något hans eget förvållande, endast i följd af en sjukdom, måhända olla föranledd af det större nit, han användt på uppfyllandet af sina tjenstepligter och förvärfvande! af en allt större skicklighet derför, kunna skiljas från innehafvande befattning, utan att vara försäkrad ali lä bibehålla hela den samma befattning åtföljande lön, och således utom den stora olycka, som en svår och obotlig sjukdom i och för sig utgör, dertill möjligen blifva jemte de sina utsatt för verklig brist, hvarigenom äfven det motiv, som förmådde tdl inträde i Statens tjenst, eller vissheten om en säker, om än olla knapp bergning skulle upphöra. Härtill komme, att de nu i Statens tjenst varande personer tryggat sig vid Kongl. Brefvet den 23 September 1688, hvilket, ofta åberopadt, tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eiler annan rättighet förlustige. Beträffande dessutom den 22 Sammans.
Besvoch Ekon.-Ulskoftett Betänkande, N:o 84. 17 hörande af Finska och Åländska allmogens ifrågavarande seglationsrätl derjemte blefve af stor nytta för landet, så väl derigenom, att den ej obetydliga fraktförtjenst, som nu utgår till Finland och Åland, kornme att stanna inom Riket; som ock deraf, att, genom den utvidgade sjöfarten, ett större antal duglige sjömän utbildades med noggrann kännedom af farvattnen utmed kusterne, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge sig böra fästa uppmärksamheten å fördelarne af meranämnde seglationsrätts upphörande, hvarvid likväl den försigtighet syutes böra iagttagas. att beslutet derom så tidigt kungöres , att skärgårds-allmogen må blifva i tillfälle att, innan detsamma träder i verkställighet, bygga och utrusta de för fraktfartens bestridande erforderlige fartyg. Efter inherntande af samtlige vederbörandes underdåniga yttranden, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 14 Maj 1842, ytterligare förklarat, att Finska och Åländska fartyg må än vidare, under 3:ne års tid, eller till 1844 års slut, användas för transport af trädvaror och tjära från de Norra Länen till andre inrikes orter, under iagttagande af enahanda vilkor och föreskrifter, som förut egt rum, samt dessutom i Nåder förordnat, att vederbörande skulle inom October månads utgång år 1844 inkomma med yttranden och upplysningar i ämnet till Commerce-Collegium , som egde att, med ledning häraf, inom 1844 års slut, till Kongl, Majit afgifva underdånigt utlåtande, huruvida rättigheten till Finska oell
Emellan Örtofta och Sjunnerup, en sträcka af ^ mil, der de hufvudsakliga terrasserings-arbetena pågingo, blefvo dessa arbeten, i öfverensstämmelse med den nådigst fastställda arbetsplanen, fullbordade. Terrängen, ehuru mera kuperad än trakterna kring Malmö och Lund, är likväl för en jernvägs-anläggning ganska gynnsam, och de enda arbeten af svårare beskaffenhet, som bär förekomma, äro broarna öfver Ellingeoch Rönne åar, till hvilkas utförande endast förberedande arbeten mot årets slut företogos. Åtskilliga provisionella byggnader, såsom smedjor, förrådsskjul m. m., äro dels uppförda nya, dels förflyttade från fullbordade till under arbete varande bandelar och arbetsstationer. I)e hufvudsakliga arbeten, som under 1857 vid denna stambana utfördes, synas för öfrigt af följande sammandrag: 3,590 fot banlängd, terrasserad genom gräfning på mer än 8 fots djup, 15,275 dito dito, genom bankfyllning till mer än 8 fots höjd, 2 mil 13,865 dito dito på jemnare terräng, eller tillsammans 2 mil 32,730 fot banlängd färdigterrasserad, 2 kulvertar, 2 dubbla trummor, 33 enkla dito, 1 viadukt öfver Lödde å i tvänne spann, landfästen och midtelpir af sten, öfverbyggnad af valsad jernplåt, 2 broar för landsvägars ledande under banan, 1 större vägöfvergång i banans plan, — Ilo — 18 mindre vägöfvergångar i banans plan, 1 mil 3,600 fot ballastning eller grusfyllning å banan, 35,918 fot af banan försedd med sliper och räler, 88,905 fot stängsel uppsatt, 18 stycken banvaktarestugor, Signaler uppsatte på hela sträckan mellan Malmö och Ortofta. Expropriationerna af jord hafva i allmänhet, i betraktande af bördigheten inom Skåne, varit billigare än i Westergötland, och godvillig öfverenskommelse om jordens afträdande har, utan anlitande af i laga ordning tilsatt nämnd, kunnat trätfas.
Disponible till låns utgifvande emot inteckning i Jord-egendom å landet och i städerne, som visse allmänna föreskrifter i detta hänseende för bemälte Hrr Fullmägtige. I frågan om rättigheten till delaktighet af den till sådane fastighetslån bestämda fond, har Utskottet väl ansett de personer, hvilka behöfva omsätta äldre skuldförbindelser, i första rummet deraf böra komma i åtnjutande. Men då äfven andre, hvilka äro i tillfällex alt gifva, tillräckligt säkerheter icke böra vara ute - 392 Stats-Utsko ttets slutne ifrån Törmönen att, genom begagnandet af denna Jåne-inrättning, kunna afbörda sig mera besvärande icke intecknade skulder, i synnerhet om fondens tillgångar det medgifva, har Utskottet, för att, så vidt möjligt är, utsträcka den dermed åsyftade hjelpen, trott denna fonds anlitande böra stå öppen jemväl för sökande af nya lån emot pant af jord, hvarvid äfven i betraktande hos Utskottet kommit, att, då de första inteckuingarne merendels innehafvas af publique Verk; så skulle, i händelse tillgångarnc allenast förbehöllos förut intecknad jord, en allt för hastig rubbning i nu varande förhållanden kunna äga rum. Så väl i afseende på nyss anförde omständighet, som hvad Utskottet i öfrigt trott böra iakttagas, lifl befordrande deraf, att alla Orters Fastighets ägare måtte ske lika rätt samt dem beredas förmoner äfven i tiden och sättet för ränteoch Capital-af belalningarnes afbördunde m. m. underställes lt. St:s pröfning följande Forsla g till allmänna grunder för ofvan omförmcildta utlåning emot inteckning i Jord-egendom. 1:0 Så snart Hrr Fullmägtige afslulat om ofvanberörde