Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti den del af sistnämnde reservation, som angår frågan om öfverflytlning till Riksgälds-Kontoret af Banko-diskontens lånerörelse, har Herr Professor Bolméer instämt. af Herr C. IV. Gråå: ”Då jag i de fleste och hufvudsakligaste delarne biträdt Utskottets, i det nu afgifna Betänkandet innefattade, förslag, är det endast mot en och annan detaljfråga, som jag föranlåtes att mig reservera. l:o Utskottets beslut att förhöja lånefonden för skuldebref, intecknade i fastighet, från fem och en half millioner Riksdaler, som den enligt nu gällande Banko-reglemente utgör, till sex och en half milloner Riksdaler har jag icke biträdt. Då denna lånerörelse är den minst bankmessiga och minst ändamålsenliga af alla dem, som Rikets Ständers Bank bedrifver; — då det för Banken är nästan ogörligt, att, i fall af behof, kunna realisera dessa på 28 å 29 års betalningstid ställda skuldebref; — då desamma svårligen lära af någon emottagas såsom liypothek för lån till Banken, — och då en förhöjning af icke mindre än en half million Riksdaler i denna lånegren skedde vid sistlidne Riksdag, hade ali tillökning härutinnan, efter mitt förmenande, nu bordt uteblifva. Åtminstone bade den kunnat inskränkas dertill, att endast de nu utestående, lill cirka 400,000 Riksdaler sig belöpande, så kallade silfverlånen fått, i den mon desse inflyta, till fastighetsbelåning, utöfver den för närvarande anslagne fonden, användas. 2:o I Utskottets förslag att öka minimibeloppet för belåning af guld och silfver från Två Riksdaler, som det nu utgör, till Tio Riksdaler har jag icke eller instämt. Banko-Fullmägtige hade i detta fall föreslagit förhöjningen till endast Fem Riksdaler, och dervid hade man, enligt min tanka, bordt stadna.
Nu har emellertid den årliga kostnaden för fångvården, — dertill år 1810 30,000 r;dr och för spinnhusen 4,283 r:dr26sk. 6 rst. såsom förslagsanslag anvisades, — från och med 1845 till nästa riksdag 470,072 r:dr 5 sk. 6 rst. måst anvisas, och likväl har denna summa varit otillräcklig, enär år 1845 åtgått 767,547 r:dr 46 sk. 6 rist. och år 1846 betydligt öfver 800,000 r:dr, med eli ord: frän är 1810 t. o. m. är 1846 har varit anvisadt i förslagsanslag 6,472,668 r:dr 12 sk. 6 rst. och åtgått icke mindre än 12,031,976 r:dr 45 sk. 11 rst. Vid denna riksdag torde anslaget behöfva bestämmas lill 900,000 r:dr, ehuru K. M:s nåd. propus, endast uppför detsamma till 600,000 r;dr, om icke detsamma skall befinnas otillräckligt, hvilket, när bchofvet är kändt, grundlagsenlig! bör lill full motsvarighet anvisas. Det är ej svårt alt, i fall ingen förändring i fångvårdsaustallerna införes, bestämma tidpunkten, dä fångvården skall komma att kosta mer än hela statsförvaltningen nu, och kapitalkostnaderne för fängelsebyggnader öfverskjuta den för alla öfriga publika byggnader i riket.
Så vida jag tig t ig t fattat Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, åsyftar den, att Ridderskapet och Adeln skulle till Utskottet återremittera Memorialet , med anmodan att föreslå en ny redaction af 51 §, RiddarhusOrdningen. Detta synes mig, på sätt och vis, afgöra frågan , den nemligen, om 51 § behöfver undergå förändring, eller icke? Om den framställde propositionen gillas och ärendet i sådant skick återremitteras, innefattar detta, att Ridderskap,et och Adeln funnit §:n böra andras, Det är dock just detta, hvarom stridiga meningar uppstått. Jag instämmer derföre med Herr von Hartmansdorff, att det är lämpeligast genast afgöra Den 6 Augusti j, m. 369 »aken. I öfrigt, om olikhet finnes emellan bör sådant rättas genom enderas förändring. Att otydlighet verkeligen existerar^ kan icke betviflas, då meningarne derom äro så delade; och jag styrkes i denna tanka ännu mera, af hvad Grefve von Schwerin anfört. Han har nemligen stött på den frågan, sorn vissa andra talare velat undvika då han omnämnt, att hafl ansåg den föreslagna mesuren innebära en garantie , söm vore behöflig. Min tanka, ifall återremiss af Ridderskapet och Adeln beslutés, är således, att den bör ske utan föreskrift om förändrad redactiori af 51 §. Riddarhusordningen. Grefve Spens: I händelse återremiss anses nödig, förenar jag mig med Grefve Löwenhjelni deruti, att den icke mi ske med anmodan till Utskottet, att ändra 51 § RiddarhusOrdningen* utan blott i form äf en vanlig åtefreriiiss. Jag tror att ett annat förfarande ej ens vöre formligt, och endast skulle sätta Utskottet i belägenhet attej kunna besvara återremissen.
Jag nekar visserligen icke, att de nu utgående qvarnränterna, vid sådan räntas första åsättande, medföra icke obetydliga olägenheter, såväl för de enskilda qvarnegarne, som för de embetsmän, hvilka med undersökninga rne hafva att skaffa, men jag anser det nödvändigt, att man Den 29 November f. m. 321 måste underkasta sig dessa obehag, långt heldre än att staten skulle göra en förlust i intrader, som af Hr von Koch blifvit beräknad ända till 130,000 rdr. Motionären upptager summan visserligen blott till 100,000 rdr, men jag för min del tror att den ganska lätt stiger till den af Hr von Koch uppgifna, så mycket mera som statsverket måste, på sätt motionären jemväl har antagit, hålla de indelningshafvare skadeslösa, hvilka genom det nya förslagets sättande i verket komme att gå miste om en dem anvisad inkomst. Det har blifvit påstådt, att man kan rifva ner sin qvarn, om man finner att den med åsatt ränta icke bär sig; men detta synes mig vara en högst besynnerlig argumentation. Det är ungefär sorn om man sade om en husegare i stad, att han kunde rifva ned sitt hus, örn han funne det för hårdt beskattadt; då blefve väl afgiften för tomma tomten nedsatt. Under det jag sålunda hoppas att denna motion icke måtte vinna bifall och leda till den afsedda förändringen, anhåller jag att få hänvisa Utsk:t till de yttranden, hvilka vid remissen af Hr von Köchs motion i samma ämne för några dagar sedan afgåfvos, och hvilka synas mig innefatta en fullständig utredning af frågan och vederläggning af det väckta förslaget. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Af den föregående talarens konseqvens var det att vänta, att han i denna fråga skulle uttala sig emot den föredragna motionen. Jag bär all aktning för hans öfvertygelse, men hvad han anfört liar icke i någon mån kunnat rubba min öfvertygelse om riktigheten af hvad motionären framställt.
— N:o 137. med förslag till sammanjemnkning af RiksStåndens beslut, i anledning af Utskottets Memorial N:o 106 och Utlåtande N:o 118, XXII. B. 83. — N:o i38. i anledning af inkomne accords-anbud för 2!ne BankoDiskontVerkets fordringar. XXII. B. 83. A. 99. — N:o 13g. med öfverlemnande af förslag till reglementariska stadganden, motsvarande 4 Art. 3 Afd. af i83o års BankoReglemente. XXII. B. 83. A. 100. — N:o 140. i anledning af återremiss å N:o 120. XXII. B. 101. A. 106. N:o 14 * - • anledning af återremiss å N:o i32. XXII. B. 101, 107, n3. A. 164, 23o. B. 25g. A. 25g, 287. A. 294, 295. _ —- IN:o 142. i anledning af återremiss å N:o 13r. XXII. B. 101, 107, 114. A. 164. B. 216, 229. A. 255. E. 258. B. 258. A. 259. — N:o i43. i anledning af Herr Rosenblads motion, om underdånig skrifvelse från Rikets Ständer, med anhållan om Kongl. Majlis Nådiga biträde, för upptagande af utländskt creditiv för Banken. XXII. B. 109, ii5. Å. 164 U. 243. A. 258. — N:o 144- med förslag till sammanjemnkning af RiksStåndens särskilda beslut, i anledning af Utskottets under N:o l35 afgifna Utlåtande. XXII. B. 116. A. 172. E. 296.
Majit, som af Rikets Ständer, förordnade Kongl. Majit, uppå Rikets Ständers underdåniga anhållan, genom Nådigt Bref den 14 Juli 1835, att Öfverskotls-räntorna i Blekinge skulle, till riinte-tagarnes förmän, utgöras med förvandling eller ärlig markegång å de till båtsinans-rustningen eller 1685 års kontrakt hörande prestationer, dock först efter K) års förlopp, från 1834 års början räknadt, lill förekommande af en alltför våldsam rubbning i eganderälten, men att deremot öfVerskolls-ränlcgilVare, hvilka, hellre än att räntorna sålunda liqvidera, önskade i effektiv rustning deltaga med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustnings-tillskotl, skulle cga ali derom göra ansökning, äfvensom egare af sådana ränlegifvande hemman, sorn vid skallläggniugs-tiden latt sig elter närvarande lörliållandcn för höga räntor åsätta, lå söka räntans nedsättning lill likhet med andra räntc-betplande hemman inom viss af Kongl. Maj is Befallningshafvande i liinet bestämd och kungjord lid; och till betäckande af den brist, som genom en sådan ränte-nedsällning skulle uppkomma för tillskotls-räntetagare af gamla båtsmansindelniiigeii, blelvo, jemte Kronans behållna indelnings-, öfverskollseller reserv-räntor, anvisade vakans-afgillerna lör de i Blekinge, vid den länd öfvergångne extra roleringsjemkning, tillkomna nya ordinarie rotar eller rusthåll, med föreskrift tillika, alt de häraf uppkomna anslag skulle lills vidare helt och hållet och i framliden, så vidt de erfordrades, disponeras och förräntas till understöd för Blekingska bålsmanshållct, samt derföre på jemväl stadgadt säll inom länet förvaltas.
Han ville nu dikta en Nausikaa –och Homer har ju i själfva verket med denna gestalt uppdragit grundlinierna till Goethes kvinnoideal! Goethe ämnade låta henne »i sin fulla, fria, rena jungfrulighet» öppet visa sin kärlek för Odysseus, men – Goethe glömmer här snart Alcinous’ trädgård för naturens och börjar söka urplantan, fylld af vissheten att växtvärlden måste följa samma lag som allt annat lefvande, den att man där finner ett i allt och allt i ett. Några år senare bygger han – föranledd af ett vid Venedig fattadt ben – vidare på sin utvecklingslära, hvarvid han har mycket gagn af de osteologiska och anatomiska studier han idkat i Rom. Han gripes redan nu inför några frutti di mare af samma djupa vördnad inför lifvets mångfald och lifvets enhet som konstens högsta skapelser ingifva honom. Redan innan han kom till Italien utbrast han i sin hänryckning öfver utvecklingstanken: »Detta är ingen dröm, ingen fantasi; det är en förnimmelse af urformen, med hvilken naturen liksom leker och lekande frambringar hela lifvets mångfald. Hade jag tid inom ett lifs korta utrymme, då skulle jag kunna utsträcka min iakttagelse från växtvärlden till alla naturens riken.» Men det hade ej endast varit det vetenskapliga, utan äfven det konstnärliga sinnet, som ledt honom att söka den för karakteren betecknande typiska formen och som nu tilltalas af tanken att finna en idealtyp, hvilken »konstnärligt skulle utjämna alla olikheter». Det blef äfven i detta afseende – den evolutionärt vetenskapliga lifsåskådningens – som den italienska resan ger Goethe full mognad och klarhet, han, som blott behöfde »se en fingerspets af verkligheten för att tänka sig hela handen». Det finnes bland mänsklighetens största andar endast en – Leonardo da Vinci – hvilken, i en med Goethe jämförlig grad, ägde denna lidelse för konsten och vetenskapen tillika; denna allfamnande universalitet jämte denna intensivt individuella tillvaro; detta oaflåtliga forskande i de stora lagarna för lifvet och denna omedelbara, jublande lifskärlek.
Betänkande N:o 5. 7 mansklyfning samt jordafsöndring, den 19 December 1827, varder helt och hållet upphäfd.» Häruti instämde Herr Quiding samt Riksdagsfullmägtige Paul Andersson från Jemtlands och Anders Jonsson från Wermlands län; af Herr Hos, A. E.: »Jag kan ej inse behofvet och nyttan af den förändring uti 1858 års förordning, som Utskottet tillstyrkt i det syfte, att jordafsöndringar från hemman inom en half mil från stad eller köping skola kunna ske under full eganderätt ända till ett halft tunnland, eller 2,8 qvadratrefvar. Saknar en sådan kommun tillräckligt område för att bereda byggnadstomter åt den arbetande klassen, så gifvas tillfällen att utv.dga detta område genom inköp för kommunens räkning af angränsande hemman eller hemmansdelar, eller också genom att söka tillämpning af expropriationslagen. Härigenom kommer, efter mitt förmenande, den ifrågavarande, mindre bemedlade folkklassen, hvars fördelar afses med förslaget, uti ett behörigt förhållande till den kommun, den betjenar med arbete, och landtkommun blottställes ej för äfventyret att få försörja dessa arbetare och deras familjer, då de icke förmå förtjena sitt uppehälle, eller då arbetsförtjenster saknas. Jag anser således någon större uppmuntran till sådana jordafsöndringar, som äro i fråga, icke vara behöflig, än som, enligt åberopade förordningen, redan finnes uti tillåtelsen att, utan afseende på afståndet från stad eller köping, hvar som helst på landet från hemman, under besittning på viss tid, afsöndra minst ett halft tunnland mark;» och af Herr Lundberg, som, jemte det han hufvudsakligen instämde uti Herr Grefve Hamiltons reservation, ansåg, att, om hvad densamma innefattade icke kunde bifallas, det borde tillåtas att, utan afseende å närbelägenhet intill stad eller köping, få afsöndra med full eganderätt jord till rymd af 2,8 qvadratrefvar eller ett halft tunnland.
FÖRSLAG Stats-Utskottets Memorial M 264. 9 FÖRSLAG till REGLEMENTE för Rikets Ständers Riksgälds-kontor. v (Fortsättning.) Angående Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar. A) Återstående utgifter till följd af extra slals-regleringen vid 1840 och 1841 års riksdag. § 71- Här nedan uppgifna, i Riksgälds-kontoret ännu innestående, suramor utaf de anslag, utgörande tillsammans 1,950,000 R:dr, som för fängelsernas ombyggnad och förändrade inredning, utaf Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beviljades, böra, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, utbetalas i den mån desamma, för dermed afsedda ändamål, varda disponerade och reqvirerade, nemligen: l:o återstoden, Nittiofem tusen sexhundra åttiofem Riksdaler, utaf anslaget för häradshäktenas ombyggande och förseende med erforderligt antal celler i den ordning, Kongl. Maj:t, efter menigheternas hörande, pröfvar sådant kunna och böra verkställas enligt en för härads-fängelsernas ordnande inom hela riket uppgjord fullständig plan; och. 2:0 den återstående anslagssumman, Etthundra sextioett tusen trehundra tjugesju Riksdaler 95 öre, för uppförande af fängelse-byggnader i städerna utom Stockholm, efter en förut uppgjord allmän plan och i den mån, Kongl. Maj:t finner sådana byggnader af behofvet påkallade. i B) Under 1844 och 1845 års riksdag beviljade, men ännu icke bestridda slats-utgifter. § 72- I öfverensstämmelse med Kongl. Maj: t-i nådiga föreskrift och på grund af-vederbörliga reqvisitioner utbetalas af Riksgälds-kontoret det belopp, som erfordras för Bih. till R. St.
M. icke låtit utfärda en sådan författning, hvilken allmänna rösten erkänner vara nödig, föregående Ständer begärt, och en comité utarbetat, och just derföre, alt orsaken härtill var obekant, har Utsk. föreslagit denna åtgärd, till vinnande af ett slut i frågan. En annan värd talare har gillat en und. hemställan i ämnet, men trott ali skrifvelsen borde innefatta anhållan om utfärdande af en med 28 §:n Reg.E:n enlig lag. Att en sådan enlighet bör äga ruin kan Utsk. visst icke jäfva, men Utsk. har ej ansett behöfligt alt sådant uttrycktes i den und. skrifvelsen, emedan Utsk. bort anse sig förvissadt, att hvarje efter år 180g utkommande Jag är enlig med Reg.Ftn, men det är de sedan år iy5Ö tillkomna förhållanden, i följd af statsmacliineriets förändrade organisation, som Utsk. önskade skulle afses, så att föreskrifterna lämpades efter närvar, förhållanden. Det ligger i naturen af sådana föreskrifter, att de ej kunna afse annat än närvar, förhållanden och jemte dem böra förändras, och det var öfverensstämmelsen med dessa speciella förhållanden, som Utsk. ansåg sig böra antyda. I likhet med Hr Rosenblad tror äfven jag, att del icke vore särdeles lyckligt, 0111 Regeringens rätt att tillsätta embetsman inskränktes inom så stränga malhematiska former, som år iy56 föreskrefvos. Det låg i den tidens anda, men tillhör icke di n nuvar. tiden, och jag är öfvertygad att äfven sedan en allmän författning om befordringar på civila embetsmannabana!! utkommit, det mäste förblifva K. M:s rätt, att vid tillsättningen af de högre platserna, som egentligen äro förtroendesysslor, icke så mycket se på de underordnade bestämmelserna, utan hålla sig till de i grundlagen intagna orden ”skicklighet och förtjenst.”
Om t. ex. lian vände sig till Frih. von Diiben, fruktar jag, att dömma efter dess yttrande, skulle han börja examen med det föga uppmuntrande att undersöka huruvida adeptens hufvud tillkännagaf galenskap. Man har sagt, att homöopathiske läkarne äro bedragare. Visserligen är det möjligt, att sådane finnas bland deni, men hvar finnas ej de? Till och med bland allopathiske läkare torde exempel på sådane kunna framdragas — ja till och med afskyvärda brottslingar. Vi hafva alla af tidningarne förnummit, hurusom tvänne allopathiske doktorer förgiftat åtskilliga personer och deribland deras hustrur, genom de medel, de föregåfvo skulle bota dem — men icke får man derföre sätta en fläck på alla allopathiske läkare. Jag är för öfrigt ingalunda fiendtligt sinnad mot allopathiske läkare och anhåller alltid om deras hjelp, då jag icke kan erhålla någon homöopath, eller i sådana fall, då jag förmodat att de haft mera speciel kunskap om det onda, men jag vill, det oaktadt, att homöopathien skall få tillfälle att utveckla sig, för att visa, att der ligger sanning till grund för densamma, hvilket äfven på andra ställen tyckes vara bevisadt, enär, oaktadt allt motstånd, det kommit så långt, att man allmänt får praktisera efter denna method och att vid flera universiteter offentliga lärostolar äro tilldelte homöopathien. Enligt de underrättelser, hvilka jag eger, finnes nemligen i Tyskland icke mindre än 5 00 praktiserande läkare, hvilka antagit och tillämpa den homÖopathiska methoden, och ibland dessa Hrr finnas många högst utmärkta, både såsom läkare och litteratörer, hvilka troligen skulle finna sig föga smickrade af den orlofssedel, de här fått af sina Svenska allopathiska medbroder, nemligen att de äro galna eller bedragare. Och ifall dessa sednare Hrr behagade anstalta om en öfversättning af deras yttranden, är jag säker på att de skulle få svar på tal.
I anledning af Högvördiga Prest - St-ån» dets genom Protocolls-Utdrag, den 21 i denna mänad, gjorda erinran, att svar saknas från Bevillning»-Utskottet å tvanne Ståndets anmärkningar vid Beviilnings-förslaget; får Sevill nings-Utskottet deröfver följande Utlåtan* de afgifva: ito Vid 4 Art. 3 24 Mom, hvaresi ansvar ej finnes utsatt för Kronofogde och Häd tads-Skrifvare, som försummar,"att vid TaXe* ring sig infinna, föreslår Utskottet att samma böter eller 20 B:dr, sorn i 2 §. 28 Morn. äro stadgade för Härads-Skrifväre, som uteblifver från Berednings-Comitée, skall äfven lärn» pas i anseende till de förra, då de vid Taxe» lings-Cornittée sig ej infinna» 2;o Vid 5 §. yrkas atf Taxerings-Co« mitéerna sjelfva böra berättigas välja Leda* tnöter till Pröfnings-Comitéen; Och får Utskottet vördsamt gifva tillkänna, att de skäl Herr Doctor Eklund i Högvördiga PrestStåndet anfört, hafva vid första öfverläggningen härom grundlagt Utskottets Beslut, utan att Utskottet ännu finner skäl att detsamma frånträda. Stockholm den 25 Juli i815. Femte Dand. På Högloft. Riddersk. och Adelns Ledam. vägnar Carl Stellan Mörner, På Vallöf]. EorgareStåndets Ledam. vägnar Nils Limnelius, På Hogvördiga Prest* Ståndets Ledam. vägnar M. Stenhammar, På Hedervärda BondsStåndets Ledam. vägnar Joh. Olsson Longberg. Hinr. Christ. Zaar. Uppläst hos HogL Ridd. och Ådeln d. 2 5 — Högvörd. Prest-Ståndet d. 25 — Vällofl. Borgare-Ståndet d. 26 — Hederv. Bonde-Ståndet d. 25 — Vördsamt Memorial!
Men han framstälde saken annorlunda, d. v. s. med mera sans, med manlig opartiskhet. Ja visst, och af manlig opartiskhet är du naturligtvis tvungen att ta hans parti. Det är ditt eget fel! Hvarför skall du vara så oförsonlig? Det är bara det, som skrämmer mig. Visst är det mitt fel! Allting är mitt fel! Och det från mina egna slägtingar. (gråtande) Fins det någon menniska, som inte vänder sig emot mig! Har jag kanske inte här i detta hus närt en orm vid min egen barm. Min egen, enda syster, den der lilla otacksamma Ebba. Ebba! (patetiskt) Ja henne skall du helsa från er olycklige kusin och säga henne... Hvad nu? Du tänker väl aldrig lemna oss? VÄNNEN. FRUN (öfverraskad af hans ton). VÄNNEN. FRUN. VÄNNEN. FRUN. VÄNNEN. FRUN. Jo jag reser bort! Det är nödvändigt för mitt lugn. Jag vill dränka min sorg i Lethes, ja d. v. s. egentligen i Rhens bölja. När hon får lära känna mitt beslut att aldrig gifta mig, skall hennes hjerta brista... Hvems hjerta? FRUN (häpen). Hennes! Du nämnde henne nyss! Din systers! Ebbas hjerta! FRUN (faller ner på soffan). VÄNNEN (patestiskt). Det kära barnet tillber mig, och jag måste stöta dolken i hennes bröst! Ebba gift! Hon skulle ha kommit ur huset! Och jag har... Jag vill inte förlänga afskedets plåga! FRUN. VÄNNEN (gör min af att vilja gå). FRUN (afsides). Vänta! Oskar! (med spelad oro) Jag kan inte låta dig gå nu! Jag fruktar för ett förtvifladt beslut! Ja, jag ser det! Det är förgäfves, du söker dölja det! Hvad är det, som jag söker dölja? Du ämnar döda dig! FRUN. VÄNNEN. FRUN. VÄNNEN. Hm! Det hade jag verkligen inte tänkt på... Jo, jo, du kan inte föra mig bakom ljuset! Och det är jag, som är skuld till detta! Nej, det får inte ske!
I följe hvaraf Utskotten icke å någondera af de remitterade Motionerne anse sig kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall. Dock varder detta allt Rikets Höglofl. Ständers eget ompröfvande vördsamligen underståldt. Fuksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomie-Utskotts utlåtande, i anledning af väckt fråga, om öfverseende af de angående po Stats*Utskottets Belänkanden. Markegångs - såttningarne utfärdade Författningar. Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi - Utkottens gemensamma handläggning blifvit remitteradt ett, af Rikdags-B'ullUlägtigen Samuel Jansson, från Oland, ingifvet Memorial, hvaruti föreslås, att de rörande Markegångs-Taxornes upprättande gällande Författningar kunde varda öfversedde, och, efter tidens behof, så rättade och jemnkade, att det ändamål, Allmogen vid flere Riksdagar, med sine ansökningar i detta ämne åsyftat, nemligen Råntornes sammanslående till ståndig penninge-Rånta, måtte kunna vinnas; varandes i sammanhang härmed, jemväl yrkadt, att Riksens Ständer måtte , vid hvarje Riksmöte, utnämna Deputerade till bestämmande af en sådan Markegång öfver hela Riket, sorn till Riksens Ständers påföljande sammankomst kunde blifva gällande, samt att Räntegifvare mätte förklaras berättigade, att, om de viss tid förut derom tillsäga, utgifva sine Spannmåls-Råntor in natura. Dessutom har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet till enskild åtgärd fått emottaga:
Om man å ena sidan måste anse fördelaktigt att vinna en öfvergång i brånvinsbränningens bedrifvande i större fabriker, så måste man likväl å andra sidan önska att dessa fabrikers antal må blifva så litet som möjligt, ty då vi icke kunna komma ifrån kontrollanterna, så blir detta omöj - 504 Den 27 April f. m. ligt, såvida icke, såsom Frih. Åkerhjelm föreslagit, man skulle kunna nedsätta deras antal till 200, i hvilket fall det måhända vore möjligt att erhålla kontrollanter. Hvad äter beträffar maximum, så måste jag fästa mig något dervid. Då det icke varit möjligt att erhålla någon öfvergångsperiod vid en förändring, som likväl alla måste medgifva kommer att djupt ingripa i alla landtbrukets grenar, då Utsk., när fråga var om tiden, icke fästade afseende på K. Propos., som ville medgifva att de 2:ne första åren, som den nya lagstiftningen skulle träda i verksamhet, skulle blifva en öfvergångsperiod, så mäste jag fästa mig vid denna fråga, för att åtminstone yrka någon lindring i denna våldsamma åtgärd. Jag tror verkligen, att ehuru sannt det än må vara, att consumlionen betungar productionen, så är det dock sorn Frih. Kraemer medgifvit, alt under första året kommer likväl icke floden att så alldeles hastigt hämmas, om de stora brännerierne då lemnäs obegränsad rätt att bränna sä mycket de kunna. Om man äfven antager, att genom den förändrade lagstiftningen, man kommer derhän att bränvinsconsumtionen och productionen kommer att nedgå till hälften eljer tredjedelen emot hvad den nu är, så komma också jordbrukets alster, sorn dertill användas, att få en till hälften stängd debugé. Jag fruktar således.alt en så hastig öfvergång skall medföra ett hastigt fall i spanmålspriserne och derjemte inverka på egendomsvärdena, samt föranleda olyckor för många. Får nian deremot lid på sig, då kan öfvergången beredas.