Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min afsigt är endast att fästa den värde Leda - Den i September f. m. 4 7 fnotens uppmärksamhet, som hotar oss med votering, derpå, att om frågan vore att döma Committerade öfver Allmänna GarnizonsSju k husbyggnaden, fordrade visserligen rättvisan, alt deras förklaringar först skulla inhämtas, men då sådant ej kan ske af Ständerne eller deras Utskott, utan måste öfverlemnas till vederbörlig Authoritet, sedan Kongl. Maj:t förut deröfver sig yltrat, torde det först vara då, som förklaringarne böra komma att afgifvas, hvilka dessutom svårligen kunna af StatsUtskottet affordra^ Byggmästare och andra vederbörande, som rned byggnaden haft befattning. Herr Munck af Rosensköld: Jag trodde ej, att det var den siste Talaren obekant, alt då ett Utskott äskar några upplysningar af Embetsman eller Publiqua Verk, sådant skall ske genom HofCanzleren, och kunna de då icke vägras af någon. Här är icke fråga om alt döma eller fälla vederbörande, utan huruvida Ständerne vilja gilla eller ogilla de synpunkter, från hvilka StatsUtskottet utgått vid granskning af vederbörandes förvaltningsåtgärder, samt om Ständerne tilltro sig, att, lika med Utskottet, framställa dessa vederbörande i den mörka skugga Utskottet försatt dem, innan de ännu fått förklara sig öfver det anmärkningsvärda, som emot dem förekommit. Friherre Anckarswärd har åtnöjt sig med den af Utskottet föreslagne underdåniga Skrif - 48 Den i September f. ta. Veise, som skulle ”anmäla de anmärkte för ”hållanderne vid förvaltningen af de till ”Garnizons-Sjukhusbyggnaden anviste me”del till den påföljd, Kongl. Maj:t pröfvar ”nödig.” Man ser af Utlåtandet, att Kongl. Maj:t vid flera tillfällen ogillat Committerades åtgärder, och äfven sökt förebygga förnyandet af dylika, men att ringa eller intet afseende derå blifvit fästadt.
Vill afskedssökande, som är til! pension berättigad, ingå på hvad såsom vilkor för fyllnadspensions erhållande nu år stadgadt, gore han derom särskild anmälan i afskedsansökningen.» »6:o. Föreskrifna afgifter till Amiralitets-krigsmanskassan, eller för dem, som tillhört Arméens f. d. Flotta, till Arméens Pensionskassa, skola enligt gällande grunder fortfarande utgå.» »7;o. Afskedstagande, som tillhört Arméens f. d. Flotta och uti Arméens pensionskassa eger delaktighet, vare, derest han för öfrigt uppfyllt här ofvan bestämda vilkor för erhållande af fyllnadspension, berättigad till sådan pension, hvars belopp skall motsvara skillnaden emellan den honom från förenämnde kassa tillkommande pension och den sammanlagda pensionssumma, som, efter nya pensions-staten, för hans vid afskedssökaudet innehufvande lön belöper.» »Med åtnjutandet af de ifrågaställa fyllnadspensionerna skulle, på sätt nvssberördt är, vara förknippad skyldighet för pensionstagarne, att, under vissa omständigheter, när så fordras, intill dels 60 och dels 65 års ålder tjenstgöra, eller enahanda åliggande, som utgör hufvud vilkoret för öfverfly ttniug på Flottans reservstat och rättigheten, att från det dertill på Riksslatens 5:te Hufvudtitel uppförda anslag, stort 50,000 R:dr Riksmynt ärligen, erhålla löner af i allmänhet lika belopp med pensionerna efter gamla statens löner och 1838 års Reglemente för Amir ali tets-krigsmans-k assan.
St., såsom nationens representanter, genom underlåtenheten att göra hennes rätt gällande, skulle ådraga sig ett allmänt missnöje, som, mer än klandret af många deras föregrde misstag, skulle blotta deras olyckliga splittring, till föga båtnad för fäderneslandet. Det är under dessa åsigter jag tror det böra vara för R. o. Ad. betänkligt att underkänna Gonst.Utskrs betänkande. Hvad de anmärkn:r vidkomma, sorn emot Utsk:s utlåt, blifvit i de speciella fallen framställda, torde jag fä upptaga del väsendtligaste, för att, i så vidt jag förmår, söka att ådagalägga och förklara förhållandena. Gr. Anckarsvärd tilläde muntligen: Mot formen af delta betänk, har man anfört, alt den skulle vara grundlagsvidrig: af det skäl, att grundlagen icke skulle tillåta Coust.Utsk. att lemna RiksStånden kännedom om de anmärknts-punkter, hvilka föranledt Const.Utsk. att Den i Julie. m. »35 besluta Riksrätt. För min del liar jag icke kunnat finna något ställe i grundlagen, som antyder ett stadgande af sådan beskaffenhet; hvarföre afven Const.Ulsk., som af RiksSttn erhållit uppdrag att utreda förhållandet, sådant det vid granskningen af Statsrådets prot. befunnits, ansett för dess bestämda åliggande och ovillkorliga pligt, att inför RiksStln tillkännagifva hvad som af detsamma blifvit tillgjordt. För mig, som visserligen icke kan skryta af någon djup insigt i lagfarenheten, har det dock varit förvånande att höra Frih. Cederströms yttrade förmodan, att en laglig discussion öfver dessa frågor inom Stånden skulle framkalla jufsförhållanden för de personer, som yttrade sig derom. Efter denna åsigt skulle, så vidt jag kan förstå, våra hittills gällande begrepp 0111 jufsförhållanden hafva erhållit en ganska besynneriig riktning, som öppnat vägen för tolkningar, der måhända ingen gräns mera vore att finna. Såsom en stor felaktighet har man mot Utskts. mern. anmärkt, att
N.o 27. 61 tvifvel , är den rättvisaste, enär den träffar hvar och en i förhållande till productionen: då någon minskning i den påräknade inkomsten häraf icke kan uppkomma, emedan afgiften efter Tariffen alldrig får understigas: då härigenom én menlighet uppkommer, att med afgift träffa den större tillverkningen, med dels nu beskattad , dels framdeles uppkommande ny brännings-redskap, som blir en följd af industrien att illudera gällande Stadganden : då antagas måste, att Taxeringsmännen endast lemna sin uppmärksamhet på de Brännvins-brännare, hvilka idka näringen Fabriks-messigt: då detta beskattnings-sätt skulle leda till en närmare kännedom af brännvins-till verkningen i Riket: och då den stora fördelen härigenom skulle vinnas, att man, utan något äfventyr, vunne erfarenhetens bekräftelse på möjligheten eller omöjligheten utaf, att i en framtid en/last beskatta produetioneni så kan jag för min del destomindre tillstyrka Högvördiga Preste-Slåndet och Väl loll. »i Borgare-Ståndet att frångå deras, i detta fall, fattade beslut, som min öfvertygelse är, att tillämpningen deraf icke skall medföra någon enda verklig olägenhet, men sannolikt bör leda till flera goda och lyckliga resultat.” 02 Eevilln.-j Lagoch Oec.-Ulsk. Mern. N.o irj.. Härmed förenade sig till alla delar Herrar Grefve von Rosen , Axel, af Wingård, Johan, von Törne, Mich, Prosten Nibelius och Herr Äland, samt i dea senare delen af Reservationen Herr Friherre Sprengtporten. W. Af Herr Prosten Astrand: 'Emot Höglofl. Utskottens beslut, att till Rikets Höglofl.
Han var liflig, snarfyndig, galant och skämtsam som en äkta Stockholmskavaljer. Också till det yttre påminde han om lejonen utanför Rydberg och Operakällaren: rank och lång med sin fint markerade profil, sina spetsiga, vaxade mustascher och sin djerfva, förbryllande djerfva blick genom pince-nez’en. Dessutom var han stor viraspelare, Bellmansoch Glunt-sångare, vitsade fyndigt och sade gerna ekivoka kvickheter. Han slog sig påtagligt starkt ut för Alice, och hon gnabbades alltid med honom och var näbbig. Der utvecklade sig på det viset dememellan en slags munter, skämtsam förtrolighet, som deras bekanta förespådde skulle sluta med förlofning. Men till sin far sade Alice engång, att der var något “ytligt och flatt“ hos häradshöfdingen, som hon inte kunde med. “Han tror kanske de der gamla vitsarne, som luktar punsch och Upsaladam ända hit, kan göra något intryck på mig! – Men han är ju rätt stilig, bevars “ Georg Lexow hade deremot intet som påminde om “Upsala“ – för att tala i Alices intima språk. Han var vidt berest och hade öfver sig ett visst europeiskt snitt ända från sin hårläggning till hela sitt umgängessätt. När han talade – helst blott med en i sender – var det alltid om ovanliga ämnen, om böcker som få hade läst, om ställen der få hade varit, aldrig om konst, mest om kärlek. Han brukade egendomliga och starka ord, som han sjelf ogeneradt sammansatte eller lånade ur främmande språk, och hans stämma, djup och klangfull, var ovanligt omsorgsfullt uppfostrad, den lydde honom i de finaste öfvergångar och modulationer. Han var, liksom, brodern galant mot damer, och hade en sällsynt förmåga att säga komplimanger – oöfverlagdt, nästan ofrivilligt och med en blick efteråt, liksom ångrade han att ha sagt något, hvilket allt gjorde, att de måste tro derpå. I stället för att Paul tyckte om att få damerna att rodna genom tvetydiga kvickheter, tyckte Georg om att försätta den han talade med i tvetydiga och brydsamma situationer.
Skrifvelse, -V.o ig8. af en ådersnäppare, så enär dessa utbetalningar icke sakna all gemenskap med ett utaf de i Högstbsrörde Kongl. Kungörelse uppräknade föremål, hvartill allmänna medel må användas, hafva Rikets Ständer bifallit, att invånarne i dessa 3:ne pastorat, må varda befriade från den riem afförd ra de återbetalning af de till berörde utgifter använda allmänna medel, utgörande, på sätt förut är vordet uppgifvit, en sammanräknad summa af Trehundra femtioen R:ir 34 sk. 3 rst., samt att så väl detta belopp, sorn förut omförmälde 1,423 R:dr 8 sk. 5 rst. B:co må i vederbörande räkenskaper affbras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den IG Januari 1841. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den )3 Jan. 1841. Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den )5 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga framställning om afskrifning eller ersättning för ätskillige, dels på öfverskotten af Statsverkets inkomster anordnade, dels ifrån Stats-Contoiret, af under händer hafvande medel, bestridde utgifter. (Stats-Utk. Uti. N:o 363.) S. A. K.
De tillbakaliällne skola nödvändigt känna sig missnöjde öfver, att ej sä raskt lä fortgå i läroämnena, som de kunna: ile mindre skola deremot erfara samma missnöje, till följd af att pädrifvas allt för mycket. Det ena med det andra kan ej annat än framkalla leda vid undervisningen. tröttnad vid boken. Läraren, såsom den egentlige regulatorn, har ert svär, för att ej säga omöjlig uppgift att lösa. I det dilemma* hvari han befinner sig, skall han erfara mera obehag vid uppfyllandet af sina pligter, än behag. Undervisningsverken erbjuda derföre i deras allmänliga uttryck lör det närvarande också den föga glädjande anblicken af någonting i förväg uttröttad t och föråldra dt. ' ' Den nu följda undervisningsmethodens oefterrättlighet har likväl en ännu betänkligare sida. 1 fall en eller flera ynglingar, vid den slutligen inträffande årsexamen, blifva underkände, kanske i ett enda ämne eller möjligtvis i tvänne, dömas de att qvarstadna i samma klass ännu ytterligare ett helt år. Ligger det väl ringaste billighet och förstånd häri ? Icke blott att de derigenom nedsättas i andras, i sina kamraters ögon, utan de nedsättas äfven i sina egna. Ett frö inkastas i deras själ till tvifvel på sig sjelfve, till modslutenhet för arbetet, till misstro till skolan, de förlora tillfredsställelsen att fä löija med sina gamla klasskamrater. För att lära sig det eller de ämnen, hvari de voro mindre skickliga, • nödgas de ånyo ett helt år läsa äfven de ämnen, sorn de redan kunde. 1 tron till och med att de verkligen kunna dem, blifva de likgiltiga för dem. Och med likgiltighet följer lättjan.
Andra åter läto höra ett oartikuleradt murrande eller pipande, hvilket erinrade om en spinnrocks surr eller om fladdrandet och hvinet af en läderlapps vingar. Vi befunno oss bland dessa missfoster, som hvarken kroppsligen eller andligen förtjena namn af menniskor, men hvilka vetenskapen betecknar som gengångare från slägtets töckniga urtid. Uppe från den fängelseaktiga salen som vi nyss lemnat hördes våldsam, öfverljudd gråt. Det var en lisa, det var ett rent välbehag, det var som ett glas friskt vatten att höra detta rent menskliga ljud midt bland alla dessa djurspöken. Väkterskan hade emellertid öppnat en tung, jernbeslagen sidodörr. Jag såg in i en cell, hvars väggar voro skylda med madrasser. Bland orenligheter på golfvet låg en lefvande varelse med ludet apansigte och ... Dörren gled igen af sig sjelf, och jag skyndade att skjuta för regeln. Då jag åter stod på borggården i fria luften, häpnade jag öfver att befinna mig i Schweiz. Min upprörda sinnesstämning passade ej dit. Jodlande sysslade några män ute på fältet med sitt höstarbete, och allt var fredligt och leende som vanligt. Då droskan körde fram, berättade kusken, att min »goda vän» blifvit bjuden på hemåkning af några andra medicinare, som hade samma väg. Som min »goda väns» och min droska emellertid först skulle betalas vid hemkomsten, blef det nu jag som fick betala skjutsen ensam. Min »goda vän» hade förstått att åka gratis både bort och hem. Jag begrep hans lilla schweiziska sparsamhetsputs. Och då måste jag draga på munnen igen. En dröm i Luzern. Tidigt en morgon i dymmelveckan lustvandrade jag utanför Luzerns ringmur. Germaner på väg till Rom och italienare på väg till Berlin gingo framför mig i två skilda grupper. Vårsolens hvassa ljus öfver snön tvang mig att en kort stund betäcka ögonen med min hand. Då tycktes mig att italienarna med ryggen vänd mot staden, började hopsamla stenar till ett altare samt ropade: – Åt forntiden resa vi vårt altare.
Ram koinma de unga till del, nliiste liiruna alla friin, bide de goda och il8.li,any f~rll frihet ntt ~ltveckla sig. Det vekliga och luxi6sa, af traditionella sedriinjor och fordomar bundm familjelif, s o ~ n fores g B ett geinmalt rustad att ' ' uppry slit s * lelsgocls, iir ej .hell el iignat ' att gora ~~ngclomen tags kampen for ti1lva1: on. Sonja., som aldxig varit omgifven af annat &amp; n bfverflod, hyste, siiger fijrf., djnp rin.gaktning f h * allt, som hor fill det inateriella i. lifvet. Ryste~mtisk 01: cln.in.g och ett regleraclt husligt lif liircle hon. ddrjg: Ii %nnn, och i de viilmlriende, ei sB siirdeles fi11.t. hilclade f amiljernn pf~ grunngoc1se.n. f ann. hen rilrlig n8ring for sina ungdomligt oppositionella Asikter 0111 frihet, jiimlilchet 0th miinniskortitt. Myclset .i 11enu.e~ sennre lif 18ter. sig utm. tvifvel i ' orklarns af dessa herkes fijrsta lifsintrrch - fMrlnras och ~~rslrnldas. Sonjn snr 1.6 is, dB de nnga khinerna och barncloiusv~nnerna dter snmmnntr %ffa. ' Det .var pd en ' resa; so111 Sonjas fnmilj foretog till Tyskland, Schweitz oc11 Frankrike, under hrillren ett besbk nflndes hos sl8ktingarna i Stnttgart. Redan vid 16 &amp; r s&amp;g Soujn nt som en fullvnsen flicks och.
- Betänkanden, N:o ior. 61 ”Då vi antagit, att säkraste grunden för ofvannämnda Skepps och Fregatters värden bort hämtas från jemförelsen med kostnaden, enligt närvarande priser af nya skepp af lika certer, lärer det icke undfalla uppmärksamheten, att desse senare, byggde af Ek och med ail den omsorg en högre beräknad varaktighet erfordrar, så väl i anseende till material sorn tid, kunnat medgifva för de förre, och serdeles för skeppet Tapperheten, hvars hela Bordläggning består af Fur, en högre Reductionsprocent, än den vi i värderingen upptagit; men då brådskan med värderingen icke raedglfvit Speciel undersökning af hvarje skepp, och vi Departementschef, hvar i sin detail, nogsamt känna desse Fartygs generela beskaffenhet, äro vi också öfvertygade derom, att det för hvarje Fartyg åsätta värde, mer och mindre öfverstiger^det belopp, som skolat blifva en följd af den mest noggranna special-värdering. Carlskrona den 22 April 1826.” Varande handlingarne jemväl bifogad en för sistnämnde dag daterad, af Commend.Capitainen Trygger undertecknad ProMemoria å de på aflägsna Expeditioner utöfver Nordsjön bestådde Inventarie-persedlar, till ifrågavarande Skepp och Fregatter af på åtdje stället segel, flaggor och linor m. m.; hvilka persedlar finnas upptagne, för Skeppet Tapperlieten, till ett värde af 35i8 R:dr II sk. 10 r. och, för Fregatten af Chapman till 2o4g R:dr 37 sk. 4 Btco. Uti underd. Rapport af d. 4 Mars 1825 är af Hans Excellence, GeneralAmiralen Grefve Cederström i underdthet anmält; att vid den af Handelshuset Michaelson 6a Stats-Utskoltcts & Benedicks, såsom Commissionair för Huset Goldschmitt &
Redaktören hade det intrycket, att djuret vaknat upp ur sömn och fallit tillbaka i sömn; hufvudet hängde slappt ned på den kniftunna halsen, och de fyra benen flyttade sig så automatiskt, att den farande ofrivilligt gäspade, när han en stund bortåt hållit ögonen fästa på dem. Vid hans sida satt skjutspojken, stum och orörlig och bligande rakt ut framför sig, dåsigt och blindt; ögonen visserligen öppna, men de hade intet uttryck; sågo nånting gjorde de säkerligen inte; och redaktören visste inte, om inte menniskan satt der och sof med sina vidöppna ögon. Redaktören sträckte instinktivt på sig för att inte sjelf dragas in i en innehållslös grubbeldvala; pustade hörbart, som för att med ett verkligt ljud spränga och skingra detta osynliga tunga och täta något, hvilket ville sänka sig öfver honom; samt stirrade ansträngdt ut i landskapet efter ett eller annat. Men landskapet var som utplånadt under den enformiga gula dagern. Det var icke blott ett skytäcke; det var icke heller helt dimma; det var en enda ogenomskinlig, ogenomtränglig gul dager. Himmel och jord ett; inga horisonter synbara; blott här och hvar något suddigt sotsvart – en by i sin dunge; så igen bara det gula, som uppsög i sig alla färger och slätade ut alla linier. Der halp ingenting; der fans ingenting för ögat – utom den gula obrutna dagern; der fans ingenting för örat – utom den hårdfjedrade enspännarvagnens monotona, söfvande skramlande; blickarne förlorade sig utåt, förlorade sig inåt, den tomma gula dagern bräddade själen och fyldes derinne med bilder; ut ur hjulens rullande löste sig tongångar och melodier: – redaktören satt snart äfven han med nedlutadt hufvud, som hästen, och med vidöppna ögon som ingenting sågo, liksom skjutspojken, medan det lilla skrangliga enspännardonet likt ett inslumradt helt långsamt och mekaniskt kröp fram långs hjulspåren. Först då omsider det första huset i Refvie by gled förbi, vaknade han upp.
Der det kan vara fördelaktigare att bearbeta malmen bär, än att utföra den, skola i alla fall jernverk anläggas, och man besinne, huru stor kostnaden för malmens transport från grufvan till kusten blefve. Det är således ej sannolikt, att malmens exporterande emot 25 proc. skall blifva fördelaktig; men för den redan antagna principens skull anser jag tullen ej böra bestämmas så bög, att hvar och en tydligen ser, att den innefattar detsamma som ett utförselförbud. Jag tillstyrker således bifall å Utskrs sednare betänk. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Och alldenstund du ej tyckes vilja läsa tillsammans med mig, så göra vi på det viset, att du blåser flöjt, medan jag läser, och jag spelar orgel, medan du läser – så behöfva vi icke störa hvarandras spel,» tillade jag kanske något försmädligt. »Hm!» sade han bara och sväljde för denna gång förtreten. Derefter tog han sin flöjt och började åter öfva sig i greppen, hvilket lät allt annat än behagligt. Under tiden läste jag nervöst igenom mina lexor. Men när han hållit på med sitt hvisslande och hväsande i en timmas tid, så lade jag boken ifrån mig och gick bort till min kammarorgel och började spela en skala. Noterna kände jag ju som sångare och äfven tangenternas namn hade jag länge haft reda på. »Ska’ vi spela begge på en gång?» utbrast han förargad. »Nej, du hörde ju min mening om den saken, vi skiftas åt och spela så i tur och ordning hvar sin timme,» sade jag helt bestämdt. Då slängde han flöjten ifrån sig på bordet och gjorde sig i ordning att gå ut. »Skall du inte läsa på dina lexor?» sporde jag. »Det kan inte tusan läsa, när du spelar på det skrället,» tyckte han. »Jaså,» sade jag endast och log åt hans oerhörda egoism. Han tänkte naturligtvis aldrig ett ögonblick på, att jag kunde blifva störd af hans infernaliska blåsande i flöjten! »Har du några pengar att låna mig?» frågade han nu. »Nej,» sade jag, »det har jag ej, ty jag har betalt ut så många jag hade, och nu får jag inga, innan du betalar igen, hvad du har lånat af mig.» »Hm!» sade han då omigen och rusade på dörren. Om en timme var han tillbaka. Straxt vid inträdet drog han fram ur sin byxficka ett par hopskrynklade sedlar samt några silfverslantar, som han kastade på bordet. »Der har du dina pengar, så du slipper att vara pank för min skull,» sade han, hvarefter han tog sin flöjt, tilläggande: »Nu är det la min tur att spela eller hvad?» »Jo, alldeles rigtigt,» sade jag och såg på min klocka.
Sedan Vi hört Vår Högsta Domstol har Vi förordnat följande: Våra befallningshavande skall hädanefter pröva, på de ställen som av ålder landsvägarna varit smalare än 10 alnar och utbyggnad är förenad med stora kostnader och svårigheter, om i varje särskilt fall undantag kan beviljas. Vi har också tillåtit Våra befallningshavande att fördela kostnaderna på samtliga häradsbor, om vägens utvidgande och förbättrande ansetts ovillkorligen nödvändig och kostnaderna blivit alltför dryga för vederbörande väglottsägare. Stockholm den 28 april 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående begagnandet av den tullfria införseln av utländsk spannmål. Stockholm den 6 maj 1819. Den tullfria införseln av utländsk spannmål som är tillåten till juni nästkommande år, gäller hädanefter ej norska och främmande fartyg som anländer från andra än egna hamnar. Stockholm den 6 maj 1819 SALOMON LÖFVENSKJÖLD Kungörelse angående förlängning av tiden, från vilken Kongl Maj: ts förnyade förordning mot lurendrejeri och tullförsnillning bör tjäna till efterrättelse. Stockholm den 13 maj 1819. Förordningen kommer att gälla från nästa års början, vilken också är tiden för den förnyade Seglationsordningen. De beslag som görs innan behandlas efter den hittills gällande författningen. Stockholm den 13 maj 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående städernas rätt till vågoch mätarpenningar. Stockholm den 26 maj 1819. På ställen där mätarpengar nu erläggs får beloppet inte höjas. Befallningshavande skall hålla allvarsam hand över, att varken de vågoch mätarpengar som får uppbäras i städer, som är berättigade till det, är för höga eller att allmogen där sådan avgift äger rum får betala för mycket. Ständerna har menat att vågoch mätarpengar i rikets städer i allmänhet inte skall finnas för inrikes orter mellan transporterade varor. Undantag då köpare eller säljare begär vägning eller mätning samt Stockholms stad som är berättigad till denna avgift. Stockholm den 26 maj 1819 A N EDELCRANTZ Förordning angående sättet, hur förfaras skall med sådana personer som begår brott i ett av de förenade riken Sverige och Norge och därefter avviker till det andra; Stockholm den 1 juni 1819.
Riddbrskapet och adeln. S. D. Remitterades till Stats-utskottet en denna dag af herr von Troilj Samuel Gustafväckt motion, angående pension för framlidne friherre Berzelii enka, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 116, i anledning af erhållne återreinisser utaf betänkandet N:o 90, angående ordnande af medicinal-undervisningen i riket. S. D. Yid föredragning af Stats-utskottets den 5 dennes på bordet lagda memorial N:o 293, med förslag till den afdelning af riksgäldskontorets reglemente^ som handlar om styrelsen och betjeningen vid detta verk., blef berörde förslag af Ridderskapet och Adeln bifallet, dock med förbehåll, att i afseeqde på den i 51 § förekommande hänvisning till 188 §, Utskottet vid reglementets utfärdande bör iakttaga den rättelse, om i följd af §§:s förändrade numerering kan blifva nödig; hvarjemte Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets i sammanhang med de föreslagna 22 och 30 §§ gjorda tillstyrkanden, samt i öfrigt lade förevarande memorial till handlingarne. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne förstärkta Stats-ut~ skottets den 5 dennes på bordet lagda memorial N:o 294, angående verk" ställd omröstning i anledning af riks-ståndens olika beslut, angående grun" derne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Prot.-utd.rag 627 S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 5 dennes på bordet lagda memorial N:o 295, med förslag till åtskilliga §§ i det nya reglementet för riksgälds-kontoret, blef detta förslag af Ridderskapet och Adeln bifallet och lades förevarande memorial till handlingarne.