Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä betza och flera stäk, tror man stg äga rätt att wänta en ändring i detta moment, som ämnet och hwar manrätt högeligen kräfwer. I anseende till swärigheken att stifta en Lag emot otillbörligheten i framställningssättet af en tanka, och till förekommande af kitslighet, uraktlätenhet af sans och mätta, samt anständighet! uttrycken, gömd illrvillja emot handlingar eller personer, allt af den beskaffenhet, att det kan anses under Lagens rvärbighet att det beifra, torde det gifwas ett gansta kraftigt medel i Tryckfriheten sjelf, och som skulle blifwa ett bädc lämpeligare och starkare straff än Lagen nägonsin kan Slägga, och jag nämner det, underställm'ngSwiom allmänna anklagarni eller hwilken antian som hälst, finner fig befogad alt yrka en slags Laglig ätgärd emot en sä btstaffav anonym skrift, mä det Den 12 October. 418Z det wara honom obctagit — att anmäla den hoS Cvmmittäen, hwilken äger att yttra sig om, huruwida sedeln, som innehällcr Författarens namn, mä warda bruten och denne sälcdes blifwa för Commikteen känd, samt kunna framkallas till emottagande af en tjenlig och alfwarsam föreställning: eller om oanständigheten eller illwilljan är af en ännu brottsligare grad, det mä kunna beslutas att Författarens namn blir i all, männa Tidningar utsatt. Man lärer böra medgifwa att ett sädant straff wore ojemförligen swärare än Lagen kan Slägga, men man behagar ock eftersinna, att det är Samhället som är förolämpadt genom et owär, digt missbruk af en dess dyrbaraste rättighet, och en usling som afklädt sig all anständighet och wördnad emot jubileum, som sökt förklena en Medborgare, men haft skicklighet nog att gömma sig undan den alfwarsamma Lagens beifrande, bör framställas för det allmänna fdragtet, och det med desto mera skäl, som hwar anonym
Svenska skepp till consulerna betalt för tillfälliga tjenster, påskrifter, legaliseringar rn. m., och som, jeni. min på någon erfarenhet grundade beräkning, kan anses till minst 5ooo r:dr Hamb. btco; så uppstår den betydliga summan af 25,ooo r:dr Homb. btco, eller å 128 sk. kurs 100,000 rtdr Svenskt riksgtsmynt, som af sjöfarten i berörde hänseende utgått. Denna summa, fördelad på de många consulerna, har för högst lå af dessa utgjort någon betydligare inkomst, men, besparad för skeppsredare, kunnat bidraga till någon lättnad i de öfriga afgifter, hvarmed deras yrke är belastadt. I ett annat Stånd har fråga blifvit vackt 0111 indragning af handelsoch sjöfarts-fonden och till densamma utgående afgifter. För min del skulle jag anse, att denna fond bör oförryckt varda bibehållen för de ändamål, som sednast församlade K. St. dermed afsågo och bestämde. Men då Svenska och Norrska sjöfarten , 0111 den skall framhinna till det mål, sorn synes hafva blifvit för densamma utstå* kadt, i följd af ett lyckligt läge och lyckliga naturförhållanden, på sätt Hr Oxehufvud uti sitt i förra plenum afgifna förträffliga yttrande så riktigt anfört, synes vara i behof af både uppmuntran och lindring i afgifter; och då på den plats, der jag såsom embetsman är ställd, det synts mig med min pligt öfverensstämmande, att i min ringa mån dertill söka bidraga: då tvekar jag icke att föreslå, att, i stallet för det ifrågasatta upphörandet af afgifterna till handelsoch sjöfarts-fonden, den nu utgående consulad-afgiften, som är tryckande för sjöfarten, samt otillräcklig och illa fördelad, betraktad såsom aflöning, måtte komma att, så fort ske kan, alldeles upphöra och försvinna. Verkställigheten häraf kan latlast äga rum i sammanhang med antagandet af en ny consuls-district-fördelning.
Då denna föreskrift öfverensstäuimer med lagens stadgande i 11 Kap. 4 § Rättegångs-Balken, som i allmänhet bjuder, att, der stämning genom offentligt anslag sker å Rättens dörr, skall sex månaders dag föreläggas; då den af Herr Lundelius föreslagna lid knappast vore tillräcklig för kallelsers utfärdande och kungörande samt inhändigande af bevis derom, derest borgenärerne äro många, och boende i långt aflägsna delar af landet; och då fördelarne af en tidens förkortning i förevarande hänseende ej motsvarade den fara, som deraf för borgenärer kunde uppstå; får Utskottet, enär föresiagna förändringen således skulle dels störa enheten och sammanhanget i lagstift* ningen, och dels vore vådlig för borgenärer, vördsamt tillstyrka, att Herr Lundelii, likasom Herr Arnbergs, ifrågavarande förslag mätte lemnas utan afseende. och 6) Den förre har ytterligare yrkat, alt stadgas måtte, det dom i konkursmål ovilkorligen i Hof-Rätt och Rådstufvu-Rätt bör utgifvas sex månader efter inställelsedagen; och med tillkännagifvande af behofvet utaf en bestämmelse i berörde hänseende, har Herr Almgren föreslagit, att tiden för doms utgifvande måtte bestämmas till ett år efter nämnde dag. Äfven dessa förslag anser Utskottet ej vara af den beskaffenhet, att de höra understödjas. Uti ett annat Betänkande öfver en framställning i enahanda syftning, som ifrågavarande, har Utskottet fästat uppmärksamheten på omöjligheten att utfinna någon bestämd grund för en tidsbestämmelse af förevarande art; och då Utskottet nu hänför sig till detta yttrande, får Utskottet derjemte tillägga, att en dylik bestämmelse mången gång kunde motverka sitt eget ändamål, emedan, om en rymligare tid vore fastställd, än behofvet fordrade, sådant skulle gifva tillfälle och anledning till onödig tidsutdrägt; att det i Konkurslagens 85 § finnes stadgadt, att, då skriftvexling i Rådstufvu-Rätt eller Hof-Rätt slutad är, saken så fort ske kan skall föreBih. till R.
Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets memorial, N:o 22, med hemställan, att Banco-fullmägtige måtte berättigas alt uppköpa och försälja vexlar, blef samma memorial till Utskottet återremitteradt. S. D. Föredrogs åter Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 61, i anledning af väckta frågor om reorganisation af Styrelse-verken m. m.: Betänkandet ogillades, med förklarande, att Ståndet, sedan Kongl. Maj:l i Nåder förklarat Sig vara betänkt på embets-verkens förenkling och reorganisation, icke, ansåg den af Utskottet föreslagna skrifvelse f. n. v. nödig eller lämplig. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EJionomi-Utskotlens betänkande, N:o 1, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin: Sedan Ståndet till serskild pröfning förehaft, dels Utskottets tillstyrkanden, i anledning af så väl Riksdagsmannen Strindlunds, som öfrige i ämnet väckte motioner, dels Utskottets, i sammanhang dermed afgifne, Lag-förslag, blef ofvannämnda betänkande af Ståndet bifallet med följande förändringar: 332 Prot.-Utdrag, den 16 November 18 44- 1 Art. Alt, för enkla pannor uti första classen af 20 kannors rymd och derunder, må tillgodonjutas den rätt, att antingen begagna hela året till hränvinsbränning, såsom föreslaget blifvit, eller halfva året, emot den bestämda afgiftens nedsättande till hälften; hvarförutan de, med skiljagtig bemärkelse, nyttjade bränningar husbehof s-bränning och bränning till afsalu borde uteslutas; 2 Art.
Det låg en viss satir i tanken, och utförandet lemnade ingenting öfrigt att önska. Sydbons uttrycksfulla anletsdrag, hans snabbhet och liflighet i rörelserna göra honom i allmänhet särdeles lämplig för pantomimen, och när nu »artisterna» efter att hafva gapskrattat åt hvarandra, för att bemantla sin förlägenhet, ursinniga rusade ut, fuktande med målarkäppar och lådor, följdes de af skratt och munterhet från salongen. Musiken började nu att sakta och dämpadt spela tarantellan. En sidodörr öppnades, och de åtta par, som skulle utföra den efterlängtade dansen, tågade ut. I spetsen gick anföraren, barberaren, en riktig Figarofysionomi, ledande »la bella Sorrentina», kallad så af gammal vana, ehuru skönheten numera »blott var en dröm», och en rätt obehaglig sådan, enligt min smak. Hon hade varit gift tre gånger, hviskade vår följeslagare, och det var hennes man n:r 4, som dansade vis à vis med den verkliga »la bella», som han med en fnysning uttryckte sig. Och han hade rätt. Här fanns ungdom, fraichhet, blixtrande ögon och purpurröda läppar. Men gamla skönheter låta icke så lätt afsätta sig i sina rättigheter, det är en känd sak. En kostligare figur än mannen n:r 4 har jag aldrig sett. Han var mycket liten, hade korta ben och lång hals, som han bar uppsträckt ungefär som en tupp, hvilken ämnade gala. Ögonbrynen voro dragna djupt nedåt, hvilket gaf honom ett särdeles melankoliskt uttryck. Kanske att han afundades sina tre föregångare, hvem vet. Nu började musiken att allt mer öka tempo och styrka, och slutligen brusade den väl kända melodien i full rytm och styrka genom salen. Paren voro nu uppstälda. Det var ingen konst att se, att man hade barn af folket framför sig, men barn som gjort allt för att se ut som stort folk. De voro visserligen klädda i ett slags nationaldrägter, påsatta för tillfallet, men qvinnorna hade snott ihop håret i nacken på modernt manér, fötterna voro inklämda i höga stöfletter, och de bruna halsarne och armarne kläddes, eller rättare misskläddes af simpla rysch och spetsar.
— N:o i5. i anledning af gjorda anmärkningar vid förenade Utskottens betänkande N:o 7, angående reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas bör. XXIV. B. 453. XXV. A. 18. U. 3i5. A. 458. XXVI. E. 62. — N:o 17. i anledning af erhållen återremiss af Utskottens betänkande N:o 11, angående åtskilliga motioner om ändringar i Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, af den 12 December i835. XXV. B. 188, 246, 310, 314. A. 344, 34g. XXVI. U. 44. A. 49- E. 112. — N:o 18. i anledning af återremiss å betänkandet N:o 9, angående Herr A. Brunnii motion, om ändring i nu gällande seglationsordning. XXV. B. 188, 247. A. 312. — N:o 19. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande Utskottens förslag till reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas bör. (Se utlåtandena N:is 7 och i5.) XXV. B. 3i5. A. 458. XXVI. E. 62. — N:o 20. i anledning af Riksdagsfulimäktigen Fredr, von Zweigbergks motion om ytterligare förändringar i nu gällande seglationsordning. XXV. B. 316. A. 45g» XXVI. E. 62. — N:o 22. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, angående föreslagna förändringar uti Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, ( 56 ) af d. 12 Decembnr i835.
R:dr, från l8a5 med 2000 R:dr och från i835 med i,6oo R:dr Banco. Närmaste anledningen till denna löneförhöjning uppgifves Vara ökade göromål, i anledning af de båda Rikenas förenade diplomati, och den ökade tillgång, som derigenom bereddes Cassan; men den förmenas äfven hafva tillkommit, med afseende på desse Embetsmäns representations-kostnad. 8:0 Maximi-beloppet af hemliga utgifter har för ett af de 18 åren varit 38,297 R:dr 45 sk. 6 r., minimi-beloppet för ett annat 9,208 R:dr 27 sk. 8 r., men för de fleste öfrige har beloppet hvälft sig omkring den ofvan uppgifna mediisumman 20,854 ^:c^r 4° *1 r< ^en slutsats för anledes af dessa räkenskaps-förhållanden, att den i återremisserne af någre talare antydde möjligheten af ett sådant bruk af Cabinelts-Cassans tillgångar, hvarigenom större och okända sjfftemål skulle åstadkommits, icke låter sig förena med ofvan uppgifna belopp af utgiflssummorne. Sådane syftemåls ernående måste åtminstone förutsätta, att Statens tillgångar icke blifvit för detsamma använda. Den vid i8a3 års början, enligt hvad ofvan antydt är, redan existerande bristen af R:dr Hamb. Banco 35,200 , och Svenskt Banco 3,200, flikades vid denna tidpunkt genom mer än en omständighet, på hvilka vid återremisserne blifvit häntydt. Det har nemligen blifvit uppgifvet och hvarom vi genom Stats-Contorets räkenskaper öfver Extra Utgiftsmedlen inhemtat visshet, att Cabinetts-Cassan af dessa medel lill och med år 1823 uppburit betydliga summor i Hamb. B:co, hvilka efter pari cours affördes såsom i Sv. Då vid 1823 års Riksdag ordinarie anslaget till Minister-Staten höjdes med io,oooR:dr Idamb.
Men det som är ännu wärre: h. n ?:'all wid denna tidepunkt finna sitt egit interefä i uppenbar strid med egendomens, oek rcke ur»!! mycken fiUfförsakelse känna sig fre» siad, att mev hafre-sänmg, torfbränning, lwesäde och dylika hushallsg:?p förstöra och utmagra en jord, hwars öde blir honom ba likgiltigt. Om wärdet as en arrenderande egendom lil! större eller mindre del ligger i flög, är det wäl möstjgk akt densamma mev lika sorgfällighct st^l! wardås af Arrendatorn som af Ägaren? Är det att förmoda, det den förre genom en wäl Uttänkt ssvgshushällning skulle för ffogens pä tid ökade warde försaka en ärlig contant afkastning? Om man ock wilie amaaa den nog twelydiga möjligheten, att Kronsoch Jägeri betjeningen med sin kill syn kunde freda skogen tor en gröste äwärkan, sa lä» rer dct blifwa swart om ej aldeles omöjligt, att förekomma desi försämring g-nom sträng betning, stör, gärdsel och wevhuggni?g m. m. Häremot skulle kun» ua inwändas, att war Skalk Aill -oge ä>nu torde sakna bade förlag och omtanka, art irma i de widsträckta hushällöplaner, hwilka här äro framstälda till moisatlS as dem som med en Arrendators imerefie ärv förenliga - ro?r Den i6 December. ge, ock) att jordens försäljning till skacke säledeS skulle föga mcr befordra best uparbekande än ett arrende pä flere är. Derwid torde jag likwäl fr anmärka, att om ock«ä Kumpgardsjordens styckning i mindre hemmansdelar och dist försäljning lill skalle skulle wiblagas, sä ehuru det är troligt att större delen kom i Allmogens händer, skulle lrkwäl flere lägenheter kunna inropas af mer bemedlade personer.
Å r 1836 hade pastor T. Fliedner grundat det ryktbara första diakonisshuset i Kaiserswertb, och med den allsmäktiga lifskraft, som den ädla idén äger bredde sig diakonissaken på få år öfver den evangeliska världen. Dennas tanke lydde: » att i den apostoliska kyrkans mening och efter dess förebild låta genom diakonissor utöfva den kristliga kärleksvården, så vidt den tillkommer kvinnan, och därvid afse olika slag af bjälpbehöfvande: barn och ungdom, sjuka och fattiga, häktade och frigifna fångar samt för detta ändamål utveckla och använda alla kvinnokönet särskildt utmärkande förmögenheter, för såvidt de ej tagas i anspråk för andra plikter. » I Sverige tog idén form, då i Stockholm år 1849 bildades ett sällskap Tiden vill ej rätta sig; Efter tiden ställ då dig: Tål och bida, hoppet visst Ej hamnar illa. Längsta natt når ock sitt slut, Nordanblåst ock tröttas ut; Och när böljan kraften mist, Står klippan stilla. JJ. för åvägabringandet af en diakonissanstalt, och den 9 juli 1851 invigdes och öppnades stiftelsen. Den kvinna, h vilkens bild i dag pryder Idun, var den svenska diakonissanstaltens första husmoder och föreståndarinna. Hennes lifs vackra gärning har särskildt i dessa tider förts i minne, ty den 6 januari detta år lycktes hennes ögon till den långa hvilan. I » Olivebladet », Diakonissanstaltens tidskrift, ägnar densammas nuvarande föreståndare, hovpredikanten Bring, i sista numret hennes minne en varmt erkännande runa. De drag ur hennes lif, som vi nedan teckna, tillåta vi oss därifrån hämta. Fadren, Casper Haqvin Oederschiöld, var lärare i Wexjö, då Maria C. 1815 såg ljuset. I Forsheda prästgård uppväxte hon jämte flere ynglingar, som fadren, dåvarande kyrkoherden, f. d. läraren, åtagit sig att undervisa och fostra. Med en af dessa ingick hon trolofning. Döden bröt förbindelsen mellan henne och denne varmhjärtade, hetlefrade yngling. Förhållandena därvid voro särdeles gripande. De grepo ock djupt in i hennes andelif.
din sons yngre dagar bör ty såsom aposteln säger — fortsatt k a m p — kämpas, finnes emellan, s k y l e r k ä r l e k e n allt, u t a n ä f v e n möjlig, ökas, härmed följa » smuts, icke blott — och och försakelserna t r a s o r o c h o t r e f n a d », ifall d e t inbördes ekoandra världen omkostnader, ett bästa eller h a n d tillse, att dina döttrar, utan för stora blifva placerade i någon bank, den svår att hålla reda komma utgifterna gen. vintergrönt minnen om huru man sen, år o c h f u n n i t d e m p å och en kvist känt bröstet färdigt kyssa de vänliga händer s o m plockat dem. till och sig I c k e e n tillgrönt därute, icke en enda den mor! till vårglädje sitt buxbom och velat nen om af voro m o r g o n f ö r e t t år sällskap m e d sprängas Där som buro minnen en kär var här. att vintern t o g slut! med, blomGudskelof, IDUN 1897 Vi rensade skräpade från bort kring det det fjolårsvissna, stickelbärsbuskarna taggiga kring kvistar och detsamma hönsen, skuro vi stucko ned i för att och långa marken skydda det s o m icke aktade någonting när de sluppo ut. som lilla b l o m s t å n d e t, mot heligt, O c h s e d a n blef det ett metervis söka lösa upp den gordiska knuten, museum utan ord, att r e n t af Grönland, hvarom i Dublin äfven zoologiska, med ett hon har liksom eskimåerna fått en o m m a n undantar de dandetta. skarp landets vid densamma d e t h ä r är f r å g a, a n v ä n - allmänt springande efter spadar, t y där ute drifvan hugga längd. ursprungliga aldrig d e så b e r ö m d a af För kvinnorna invånare ens har existerat, af någon bära de för hon flutit Ej underligt är stora Diskoön, på hvilken G o d - där som naturen. Hej, hvad det gräfdes.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde sluteligen, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till den behandling 56 § RegeringsFormen föreskrifver. Bifölls. 2l8 Den 17 Mars f. m. Föredrogs ExpeditionsTJtskottets den 16 dennes under N:o 476 aflåtne Memorial, med hemställan om en förändrad redaction af den § i Riksdagsbeslutet, som innefattar beräkningen af StatsVerkets Inkomster. Och hlef berörde Memorial, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. Föredrogs ånyo och bifölls RiddarliusUtskottets den 6 dennes aflåtne och den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Grefve Gyldenstolpes, Anton Gabriel, motion angående en ändring i Reglementet för de Academiska Riddarli usStipendierne. Vid förnyad föredragning af de punkter uti RiddarhusUtskottets den 6 dennes aflåtne och den 11 eftermiddagen på bordet lagde Memorial med förslag till förändrad redaction af LåneReglementet för Riddarhusets fonder, hvilka punkter den i3 dennes blifvit å nyo begärde på bordet, blefvo desamma af Ridderskapet och Adeln bifallne. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan 7 i eftermiddag att fortsättas. Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets den 4 dennes aflåtne och den 11 derpå Den 17 Mars f. m. 219 följde eftermiddagen på hordet lagde, Memorial, med förändrad redaction af Instructionen för RiddarhusDirectionen och dess Tjenstemän. Efter hemställan af Herr von Hartmansdorffj August, beslöt Ridderskapet och Adeln, att detta mål skulle punktvis pröfvas. Discussioner uppstodo vid följande punkter: 2 Art., 4 § 1 Morn. Om Reparationer å Riddarhuset. Herr von Hartmansdorff, August:
Det g^er^amma erkännandet, af Konung och ont arbetets stora och Riks gagn el|igj» förmäl, bör vara en tillräcklig anledning) /camin förhoppning, att man ej vidare skall misstaga sig om mina axaigter, .ehuru jag nödgas göra några anmärkningar .vid -PfK}- coUtskottets Utlåtande, angucnilg, regleringen af Discontrörelsen i Ril^t, Sflda/i ■privata clelägarncs Octroyer till ända giflf, nämligen sä vidt det rörer Gö|t>hft Cijqal Discont. Dl t nit jag bär för CanalVerke|s fullbordan, kan ej medgifva underlåtandet af någon uppmärksamhet på hvad sorn dermed äger sammanhang, och mitt handlingssätt skulle upphöra att vara copseq,t5iö1njt, om jag derifrån afveke: jag är ock lika ,öfvertygad, att efter de uppoffringar, Rikseps Ständer beslutat för sakens framgång, de ej skola låta hinder uppställas, som ej för andra vigtigare föremål äro af nöden. Dek '51 Juli e. vt. 1525 Man bör ej åsidosätta uppmärksamheten derå, att Actieägare, hvilkas egendom och välfärd i mer eller mindre män är förbunden vid detta Verk, skola noga beräkna deras ställning och anledningarna till vinst eller förlust, innan de, genom ytterligare inbetalningar, ännu närmare förbinda deras interesse med CanalVerkets.
Man har vidare invändt, att ägare och fideikommissarier af i mantal satt jord, hvilka till ofrälse Stånd höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å Rikets Stat skola inympas på R. o. Ad. Det torde likväl vara för mycket hegardt, att då R. o. Ad. fordrar åtskilliga nu uteslutne klassers intagande i representationen, R. o. Ad. icke medgifver, att någon af dessa klasser inrymmas bland R. o. Ad. eller minskar dess nu ägande i representationen. Under sådana förhållanden finner jag den klass, hvilken Utsk. föreslagit till inträde inom R. o. Ad., närmast likna R. o. Ad:s nuvarande sammansättning. En värd talare har visserligen varit af en annan åsigt, men jag tror likväl, den talare icke gjort sig skyldig till något misstag, hvilken sagt, alt ägandet af jord i förening med innehafvande af Rikets tjenst ursprungligen utgjort en karakteristik på Sveriges R. o. Adel. Det är således ett af ålder med R. o. Ad. likartad!, element, som på R. o. Ad. skall inympas. Men, säger man, dä desse tjenstemän om de äga aldrig så liten jordtorfva, blifvit i representationen inrymde, hvarföre har man uteslutit dem, hvilka icke äga någon jord, hvarjemte åtskilligt blifvit yttradt emot den theorelhiska grunden för embelsoch tjenstemäns representationsrätt. Anmärkn. kan besvaras med en annan fråga: då för närvande ägare af den minsta hemmansdel har representationsrätt, såvida han icke är eller varit embetsman, hvarföre har då embetsmannen blifvit beröfvad en sådan förmån? Ar nu detta orimligt, så har väl Utsk. förfarit rätt, då det sökt afhjelpa denna brist i vår närvande representation. I fråga om 13:de § har blifvit anmärkt, alt PresleSt. lämpligen kunnat lemnäs en mindre andel i representationen. Jag tror äfven, att det icke varit förenadt med någon våda, om sä skett, men kan icke finna något skäl, att yrka en förändring häri. Vid tillämpningen af Ståndsgrundsalsen i allmänhet måste man antaga, att hvarje
Hennes verldsåskådning var bitter som den måste vara hos en varelse, hvars hufvudsakliga uppfostran bestått i lärdomen att tigga på gatorna och i stryk. Var det underligt att hjertats utbildning hos henne missriktats redan från början. Hennes ögon, själens speglar, kunde gifva innerliga kärleksfulla blickar, kunde spela englagoda; men ty värr hade de oftast ett missbelåtet, spotskt och och stundom hatfullt uttryck. Och öfverläppen böjde hon gerna till ett trotsigt föraktfullt leende, som för öfrigt ej missklädde henne. De faror, som omgifva den fattiga skönheten, hade Nora utan några synnerligen stora ansträngningar undgått. Hon kände i grund och botten till osedligheten i de nästen der hennes lif hittills förflutit, och det var just denna för tidiga kunskap, som räddat henne. Om och om igen hade hon bevittnat den gamla historien om kärlekens gång: fall och sedan barn, och med det värre elände än förut. Nästan alla hennes jemnåriga flickbekanta hade blifvit mödrar, en del hade visserligen blifvit gifta; men hade de derför fått i minsta mån bättre. De tillbringade sitt arbetsamma glädjelösa lif mellan potatisgrytan eller grynvällingen i spiseln och barnen i vaggan. En del hade öfvergifvits af förförarne och fingo nu af sina små piglöner spara in de kronor, som måste betalas för barnens bortackordering. Några framsläpade sitt lif inom fängelsets murar, sedan de i förtviflan befriat sina foster från ett lif, redan från födelsen invigdt åt eländet. Andra slutligen hade fortsatt på osedlighetens väg, och dessa kanske hade det värst. Ingen enda af dessa hennes forna bekanta hade blifvit lycklig. Men allt detta som hon sett, hade ingifvit henne äckel för den ögonblickliga njutningen, som släpar med sig en hel lifstid af elände. Och dock var hon njutningslysten. Hon ville älska, frossa, berusa sig af champagne, åka i eleganta ekipager, kläda sig i sammet, siden och juveler, slösa med guld och sedlar.