Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, sorn ansett denna inskränkning ické ännu kunna upphäfvas hos Kongl. Maj:t i underdånighet begärt, att detta förhållande måtte allmänneligen kungöras* med tillkännagifvande att intilldess annorlunda vafder af Riksens Ständer besiutadt och behörigen kungjordt, kortime utvexling af Silfver mot TransportSedlar, att hädanefter, liksom de sednast förflutne åren, varda inställd , utom i de serskildte fail, hvarom Riksens Ständer låta Banco* Fulimägtigé nödige föreskrifter meddela* Upplästes och lades på bordet följande från Allmänna Besvärs och Öeconomiae-Utskottet inkomne Betänkandenl ilo Af den lo i denna Manad , i anledning åf Riksdagsmannen Eric Svenssons från Tossbo och Vedbo Härader af Elfsborgs Län gjorde, samt af Banco-Fullmagtigen Anders Danielsson från nämnde Län tillika med såmtelige Riksdags Fullmägtige, från Vestmanlands, Kronobergs, Jönköpings, Hallands och Gottlands Län, understödde Motion, att då Inoch UtRotar, såsom innom Elfsborgs Län på flera ställen inträffade, äro från hvarandra aflägsna ända till a och 3 mil och ännu längre, en sådan jemkning och utbyte af Rotar kunde vidtagas, att de närmaste Hemmanen fingo förenas om en Soldat * och att så vida möjligt vore, ingen Rote skulle få sin Soldat boende utom Socknen j deruti Utskottet på den grund 528 Deri 19 Februarii. att Kong!. Kammar-Collegium agde rättighet, att till pröfning upptaga aila så beskaffade frågor och utan någon föregående underdånig anmälan hos Kongl.
Hon knotade ändå alltid i sitt hjerta och ville aldrig lära sig att tacka Gud för de onda dagarne. Kanske Gud just derför hade sändt åt henne all denna fattigdom och detta elände, och kanske fingo också hennes barn lida för hennes skull. Hellu stackare, det var ju tydligt, hvilket öde som väntade henne, svag och sjuklig som hon var. Och till råga på allt skulle hon säkert innan kort komma att bli blind. Aldrig skulle hon bli en sådan menniska, att hon skulle kunna föda sig med arbete. Fattighuset väntade Hellu stackare, der skulle hon få släpa fram sitt lif under hårdhjertade menniskors hugg och slag. Den stackarn, som hade en så vek natur, skulle inte ens lära att försvara sig, nog skulle verlden få förtrampa och misshandla henne efter eget behag. Under det hon tänkte detta, rörde Mari ifrigare vaggan och ögonen stirrade åter vidöppna mot fönstret, genom hvilket nu en bit af den stjernklara himlen lyste. Elaka blott voro menniskorna mot den fattiga och svaga, äfven när de låtsade hjelpa. Bättre vore, om de toge lifvet af dem genast och inte plågade dem i deras brist och olycka. Men ingen tog den fattiges parti, alla voro de genast färdiga att lägga börda på börda. Detta kände hon så lifligt, hvar gång hon tänkte på sina barns framtid. Hårdhet skulle de mer än tillräckligt få röna i verlden; de hade inte att vänta sig några glädjedagar. Och lilla Anni der i vaggan, hvem kunde på förhand gissa hennes öde. Kanske skulle hon bli vacker, riktigt en Herrans engel var hon åtminstone nu med sina blåa ögon och hvita lockar. Men kanske det just skulle bli hennes största fara. En vacker och fattig flicka råkar lätt på dåliga vägar. Männen skulle förleda henne, och när de en gång finge henne att falla, så skulle de behandla henne som en skurtrasa. Dåligt var i sanning en sådan olycklig qvinnas lif; knapt någon såg på henne utan att spotta. Då skulle Hellu ändå vara lyckligare i sin vårdanstalt och nästan också Petu... Herre Gud, hade de inte i sjelfva verket begått en stor synd, då de skaffat barn till ett sådant här lif.
Men häraf torde äfven inses, att inskränkningen i berörde rättighet ej kan komma i fråga, utan i sammanhang med tillämpning af den nja giftorättslagen. Då emellertid de, genom Kongl, förordningen den 19 Maj 1845 skedda förändringar i lagstiftningen om giftorätt och morgongåfva, i anseende till saknaden af uttrycklig bestämmelse, kunna, med anledning af författningens lydelse, gifvas en vidsträcktare verkan än den, som öfverensstämmer med Utskottets ofvan yttrade åsigter, får Utskottet, som således, lika med motionärerne anser lagstiftarens mellankomst nödig för undanrödjande af den osäkerhet och oreda, hvartill berörde förhållande kan föranleda, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att med sd väl giftorätt, som morgongåfva, uti sådana äktenskap, hvilka äro ingångna förr än Kongl, förordningen den ig Maj 1845 om förändring i vissa delar af lagens stadgande angåuende arfsoch giftorätt, blef till efterlefnad kungjord, skall förhållas efter hvad förut stadgadt var Stockholm den 14 Januarii 1818. Ank. till Exp. Utsk. den 3i Jan. kl. 1 e. ro. Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående upphäfvande af lagens stadganden om morgongåfva och fördel. Uti serskilde af Hederv. Bonde-Ståndet till Lag-utskottets behandling öfverlemnade memorial, hafva riksdagsfullmäktige Andreas Bengtsson från Jönköpings län och Olaus Eriksson från Bohus län, för beredande af den fulla jemlikhet i makars rättigheter, som, efter motionärernes omdöme, påkallas af rättvisa och äktenskapets natur samt åsyftats med den år 1845 af Konung och Ständer införda likhet i giftorätten, föreslagit, att lagens stadganden angående morgongåfva och fördel måtte upphäfvas, samt hustruns rätt till morgongåfva och e fferlef vande makas till fördel af bo oskifto således upphöra, under hemställan likväl af Olaus Eriksson om icke, i händelse - Lag-Vtskottmts
Ar 1733 upfördeS i Staren 20.-002 R.dr till Fisteriernes befrämjande, men sedermera minskades denna summa, och premier ne uphörde tid efter annan , säsom ansedde till ändamålets »vinnande icke bidragande. Genom K:gl. Brefwet den 12 Äng. 1800 stadgades flutcligen, att 4002 R.dr skulle anstäs säsom praemier för dem, hwilka anskaffade nya nät till Sillfiskets »verkställande pä djupet eller indre Skären utom Norhivarpen, och skulle för hwart nät om 152 famnars längd och 6 till 8 famnars djuplek 22 R:d säsom praemium bestäs. Namn. Den 23 Zebruani. ^ 1523 Nämnde summa, som »annu icke ar gagnad, anstogS endast för en gäng; men i berörde Kongl. Bref förordnades äfwcn, att 620 R;d stulle ärligen i Staten fa upföras och anwändas till dem, som inom October mänads stut hwart är finnes hafwa werkstälvt de tidigaste Sillfängstcr pä djupet. Af sistnämnde Summa är endast 622 R:d ett är ulbetalke, till sölje af Kongl. Brefwet d. 22 Junii 1807, såsom belöning för fängad Sill under isen med sä kallad Isnot eller omanlig Sillwad, sedan någon ansökning om praemiers erhållande för de tidigaste Sillfängster pä Hippel icke inkommit» Angående Spinnhus-Sonden. Jfrän är 1698 undergeck Fonden ätstillige förändringar kill desi är 1735 d. 22 Julii en Allman Spinnhus-Fonds Taxa utkom, som utsatte wist afgift uppä ätstillige frän Utrikes orter inkommande maskör.
1 tat att dem bereda, hvarom ock underrättelsen af dem med liflig glädje och tacksamhet emottagits; att utförandet af den beslutade förändringen uti sättet för hemmansräntornes utgörande och rnarkegängssättningen vore oberoende af ränteförenklingens tillvägabringande, hvilket ock syntes deraf, att ehuru någon åtgärd för verkställighet af berörde förenkling icke skulle vidtagas förr, än Rikets Ständer, efter emottagande! af den ytterligare Proposition, som Kongl. Maj:t till nästa riksdag täckts utlofva, derom vidare beslutat, Rikets Ständer likväl på Riksgäldskontoret anvisat nödiga medel för godtgörandet intill nästa riksdag af den forlön å indelta spanmålen, ifrån hvars lifgifvande de skattskyldige genom ofvannämude beslut vore befriade, samt att således nu mera endast erfordrades, att Kongl. Majit i Nåder behagade meddela de föreskrifter, som i förstnämnde hänseenden vore af nöden; men att Konungens Befallningshafvande vid detta tillfälle dock vågade underdånigst hemställa, om icke Kongl. Maj :t skulle i Nåder täckas förordna, att den beslutade förändringen borde i afseende å det då innevarande årets utskylder vidtaga. Härvid har säkerligen Konungens omförmälte Befallningshafvande icke haft sig bekant det redan den 10 Oktober 1851 vid ärendets behandling hos Kongl. Majit i Nåder fattade beslut, hvarom nu ifrågavarande åtal handlar, och som innehöll, att hvad Rikets Ständer angående ändring i sättet för de indelta hemmansräntornes och kronotiondens utgörande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Majits nådiga framställning, beslutat, gillades och bifölls, men att för närvarande och intill dess frågan om grundräntornes förenkling blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer slutligen afgjord, någon åtgärd i förberörde afseende icke, hvad sättet för de indelta räntornas och tiondens utgörande beträffade, skulle äga rum.
Jag måsle säga, att det förundrar mig, att man vill skylla detta förhållande endast på bristen af trädkol, du det är kändt, att rätta skälet måste sökas deruti, att en jernhandtering, som grundar sig på trädkol, aldrig kan täfla i billigheten af tillverkningen med ett smide, som hvilar på stenkol, synnerligen der, såsom i England, både malm och stenkol ligga hvarftals om hvarandra. I afseende på skogarnes vård , så har den värde ledamot , som sist yttrade sig, och som har en mångårig erfarenhet i dessa ämnen, tydligen utvecklat, att om den enskilde får sköta sin skog, i händelse dispositionen deraf upplåtes åt honom såsom öfver hans lagliga och välfångna egendom, så får han intresse i alt hushålla dermed, hvartill han ej haft någon uppmuntran under nuvar. förhållanden. — Äfven har samme värde ledamot utredt, att maximum af smide för en härd är svårt att bestämma; ly detta maximum beror icke blott på koltillgången, utan äfven på kolbesparingen, och livar och en af oss känner att man nu smider med näia nog i mindre kol än för några år sedan, så att man nu på de ställen, der man antagit det kolbesparande smidessättet, kan smida betydligt mei a med samma kol tillgång som förut, ja till och med på några ställen nära dubbelt. Således är det nu nästan omöjligt att bestämma något maximum. Hvad för öfrigt beträffar detta maximum, så fanns det en period i Sverige 1785, då maximum af det smide man då, i anseende lill skogarnes tillstånd, trodde sig böra tillåta, förklarades vara en tillverkning af 35o,ooo skepptd smide. Nu smides det fullt 65o,ooo skepptd, och ännu synes ej maximum vara hunnet, och tror jag ej heller att våra skogar äro särdeles mycket mera medtagna än då. Jag anser derföre, att man alltför väl kan förtro sig åt den enskilda omtankan, om man blott lemnar åt densamma frihet att hushålla med skogen såsom för hvar och en klokast och bäst synes.
Man har citerat det uti mern. näst härefter förekommande mom. af 28 § i Reg.F., för att visa, huru svårt det skulle blifva att tillämpa detsamma, i händelse den nu föredragna punkten i förslaget antoges. Ifrägavar. moment lyder sålunda: ”Uti öfriga militära embeten vare det Konungen likväl obetaget, att nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, äfven om de icke förvärfvat Svensk medborgarerätt, på sätt nyss säges”. Jag hemställer, mine Hrr, huruvida, isynnerhet i militära yrken, man ofta träffar utländske män af sällsynt skicklighet, som icke redan något så när äro beklädda med den grad, att K. M. på något sätt kan använda dem till det militära embete, som han önskar, och om icke mångfaldiga utvägar dertill finnas, utan att förut begåfva dem med en titel ? Gr. Anckarsvärd har i detta afseende lemnat en upplysning, som de flesta af R. o. Ad:s ledamöter i öfrigt bättre än jag äro i tillfälle att controllera. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: En talare här midt emot bar, till motiv för sin önskan att få den föreslagna förändringen afslagen, framdragit förhållandet med landssecrelerarne. Hans yttrande derom har blifvit i så måtto tillräckligt besvaradt af de 216 Den 5 September. talare, som haft ordet före mig, att jag finner mig endast böra tillägga, att, såvida mig är tillförlitligen bekant, flere landssecreterare hafva undanbedt sig någon högre rang, än de nu hafva, och deruti hafva de haft ganska rätt, emedan de hafva varit dugliga embetsmän, och dugligheten behöfver ingen förgyllning. En annan värd talare har förmenat, att ett sådant stadgande, som det nu föreslagna, skulle bättre passa för en republikansk Stat, än för en monarkisk. Underligt nog, att man icke vill taga det lilla steget till republik, när man så nyss har velat taga steget ut. Man har sagt, att om titlar afskaffas, så bör äfven rangordningen afskaffas. Dessa tvenne saker hafva med hvarandra ingen gemenskap.
beräknar därvid icke, att det gifves husets unga dotter så många tillpå näsan åt detta mitt första och troligtvis fällen att roa sig på, som en tjänarinna ej sista försök att skrifva i » Damernas egen kan få och ej heller begär. Skall hon nu, tidning », menande, att j a g gjort bättre i som af sitt arbete är hindrad att deltaga att stoppa ett par strumpor eller dylikt. i några nöjen den tid då det anses passande, Jag hoppas ändå att någon förstått min m e - alldeles utestängas därifrån? Betänk, att hon ning och låter den öfverskyla bristerna. Det Tjänstflicka. också är ung, har samma längtan efter » nå- önskar innerligt en En Föst ur tjänarinnornas. got roligt » som eder egen dotter. * 305 Den första förkämpen. Ett hundraårsminne. 3) et är ett egendomligt sammanträffande att » Svenska kvinnornas nationalförbunds konferens » blifvit utsatt att öppnas nära nog på hundrade årsdagen af den kvinnas död, hvars verksamhet i kvinnoemancipationens tjänst bildar epok i hela denna rörelses historia. Den 10 september hade jämt ett sekel förflutit, sedan Mary Wollstonecraft slutade sin korta, men betydelsefulla och af en intensiv verksamhet upp fyllda bana. Mary Wollstonecraft föddes den 27 april 1759 i en af Londons förstäder och uppväxte i ett olyckligt hem, där en rå och utsväfvande fader och make misshandlade dottern och hennes moder. Tanken på kvinnans materiella oaf hängighet, hennes själf befrielse, började härigenom tidigt gro i Marys själ. Hennes första skrift med dess långa titel: » Tankar öfver döttrars uppfostran samt reflexioner öfver kvinnans uppförande i förhållande till lifvets viktigaste plikter » visar redan i flyktiga drag, hvarthän den blifvande reformatorn syftar. Hennes förläggare Johnson blef Mary en högst värdefull bekantskap. Efter fädernehemmets ruin hade hon åtagit sig föräldraplikter för syskonen, och efter åtskilliga fåfänga försök att lifnära sig genom undervisning gick hon in på Johnsons förslag att uteslutande ägna sig åt skriftställen. I sin förläggares hus råkade Mary många af Londons litterära storheter, särskildt de franska revolutionssvärmarne Thomas Payne och William Godvin, den senare hennes blifvande make.
Ständer, att for Herr Regerings Rådet TeMoine samt H err CantzlieRådet af Tannström bevillja årlig pension af 1,500 B:d Svenskt Banco hvardera, sålunda, att Herr Regerings Rådet må oafkortadt ehvad han vistas inom eller utom Riket upbära pensionen, likväl i senare fallet äfven beräknad uti Rikets mynt eller svenskt Banco, till nämnde summa, men om CanzlieRådet Tannström till något Embete med Uön på Rikets Stat befordras, kommer, likmätigt de haiom gällande författningar, pension att räknas under Uönen, sä länge han sådan åtnjuter, men, om han derifrån afgår, hör pensionen fortfarande Herr CantzlieRådet i StatsXJtskotiets Betänkande^ *45 dess lifstid tillgodokomma. Oell hvad åter angår Herr DomProsten Doftor Wallin, som varit Hans Kongl. Höghets Religionslärare; så lära Riksens Höglofl. Ständer finna honom äfven vara högst förtjent af Nationens tacksamhet och välvilja; Och skulle Uttkottet, på sådan grund, ock föreslå, det Riksens Höglofl. Ständer gåfvo serskildt vedermäle af Deras erkänsla, derest icke Herr Doäorn genom det Embete, han innehafver, finner sig i den lyckliga ställning, att han, icke lärer vänta någon annan än den ypperliga belöning, han redan njuter uti hugkomsten af det förtroende han ägt och framiiängen af sitt bemödande samt uti det odelade bifall han af Kongl. Maj:t och af hela Nationen fått upbära; hvilket allt vördsamligen hemställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 16 Februarii 1818* N:r 89- Riksens Höglofl. Ständers StatsUtskotts Utlåtande i anledning af gjorde Anmärkningar vid dess yttrande i fråga om fortfarande af det för Fattigvårdsinrättningen i Carlscrona anslagne Understöd af Statens Medel.
Förra Administrationen hade afwen är 1799 för Contoirets rakning lätit uphandlq sä wäl Stäng» jarn, som manufaktureradt Jern dch Stät, hwilka Effecter moro uplagde pä Götheborgs och Stockholms Metallwägar; och utgjorde Contoirets Inventarium af Stångjern pä förstnämnde Wäg 9,720 skeppund, samt pä Stockholms Wag 18,179 skeppund 9 listp. Stångjern, 8,115 st:pd 14 lisip. 12 marker rnanufacktureradt dito samt 4,822 centner Glql. Genom de 2:ne Deputerade af Herrar FullMagtiges medel, hwilka ä Contoirets wägnar biwistadc Auctionen pä Caffebönorne, bereddes tillfälle för Contoiret att till wista astocierade Handelshus i Götheborg fä pä en gäng mot betalning i Wexlar borrtsiuta ofwannamnde pä Wägen derstädes qwar» stående 9,720 stepp. Stångjern. Rakenstaperne utwisa, atk RiksgäldsContoiret pä detta Jern förlo, pal 9,529 Rd. 22 st. ir rst. Banco Specie eller yMkring En Rd. Banco Specie per stepp. Da enstilde Handlande möjligtwis fatt wikannaZ eu lika om icke större förlust pä det Stångjern, som 8ys Den i8 November. som är 1709 af dem blifwlt inköpt, och har i Län. det kommit alt föryttras, har StatsUtstortet Md den skedde försäljningen af Götheborgs Jernet icke funnit något att päminna. Beträffande de pä Stockholms Wäg uplagde Effecter, neml. 18,197 stepp. 9 lisip. Stångjern, och 8,115 stepp.
Betankanäeil. skulle kunna medföra flere olägenheter för den resande; och att, om den bevilljades, borde åtminstone den försigtighet iakttagas, alt om bonden ej skjutsar så Fort, som Författningen stadgar, bör han erlägga en pligt, motsvarande väntpenningar, och till ernående af controll bör resande få på en sedel -utsatt, då han reser ifrån och kommer till stationen, i likhet med hvad som brukas i Danmark: ett Utskottets förslag, det högre skjutslega skulle betalas på sådane ställen, der vägarne befinnas vara längre och sämre, kunde åstadkomma oreda, så vida ej de resande hade beständigt skjutsförordningen till hands, och dessutom, såsom innebärande en orättvisa, väcka afund och åstadkomma beständiga klagomål och nya fordringar, samt i sådant fall äfven borde ega rum när väglaget vore svårare; att tillstyrkandet, det de hemman, som äro närbelägne skulle tillslås reserven, vore ett intrång på egande rätten; att frågan om postvagnar vore ej nog bestämdt och detailleradt behandlad, enär det varit önskelig!, att ett reglemente i detta afseende kunnat göras till ledning för de autoriteter, Born dermed skulle hafva befattning; att till befordrande af postvagnsinrättningen, ingen borde få resa med mindre än 2 hästar, såsom i andra länder: att om betalningen bör blifva dubbel för de skjutsandes vagnar, bör äfven vagnarne innan deas, efter en Besv, och Ekon, XJtsk, Betänk anden. viss modell, lika för alla län blifva etablerade; ett då ett för allmänheten fr em mande nytt, men nyttigt företag är i sin linda, bör staten mellankomma, och att först, när företaget visat sig på ett fördelaktigt sätt, bör det åt de enskilde, såsom en ny industriegren öfverlemna*} att, som den af Kongl. Maj:t beslutne förhöjning af skjutslegan, grundade sig på den uppkomne foderbristen och endast skulle gälla tills vidare eller till dess ett elier flere ymnigare foderår inträffa, Utskottet bordt tillstyrka skjutslegans nedsättning, antingen till 12 eller 8 sk. milen, eller må hända rättvisast olika i olika landsorter, t. ex. 12 sk. söder om Upsala, och 8 sk. norr om samma stad, städernes högre skjutslega oberäknadt, och icke uppstapla ett pä förhoppningen om postoch forvagnar, samt entrepreneurer grundadt Utlåtande;
Vi hafva yppat det för hvarann, såsom följd af våra förra misstag och beslut, för att gemensamt söka utvägar till dess afhjelpande. Ingen må förtycka oss denna rått jag må tillägga, denna pligt. Slutligen får jag yttra den förmodan, att den ädle Grefven med glädje emottar en vederläggning af denna art, och att han med nöje begagnar sin höga plats vid sidan af Thronen, för att inför en högt älskad och vördad Monark framställa de loyala tänkesätt, hvaruti vi kunna mäta oss med en hvars, och hvilka alltid skola gå i bredd med utöfningen af vårt Riksdagsmannakall. Friherre Anckarsvärd., Carl Henric: StatsOeconomiens theorier åro inom oss för val kände, för att påkalla någon utveckling, särdeles innan något afgörande år för handen. Dea 1 Martii. 139 Jag anser mig derföre icke behöfva ingå uti någon särdeles vederläggning af de idéer, en värd talare Herr Grefve Cederström framställt, såsom en i dess tanke tjenlig ledning för våra åsigter, oell som i sådant afseende visserligen böra äga ett stort värde, vid betraktande af den höga punkt inom samhället, hvarifrån de utgått. Jag hyser det fulla förtroende till våra deputerade i Utskotten, att de af den värde talarens framställningar veta draga all den nytta, hvartill erfarenheten om de sanna verkningarne af talarens meningar kunna gifva anledning: och då det icke år att föreställa sig, att ett yttrande i dessa delar ilrån en hög medlem af Ministéren, kan vara uttrycket af en enskild tanke; så synes mig Nationen uti detta, den värde talarens yttrande äga en fullkomlig vägledning för sitt omdöme öfver de grundsatser, hvarefter Ministéren synes värka på den allmänna välmågans befrämjande: och Svenska Folket lärer utom tvifvel komma att vitsorda, hvad trefnad och välmåga, som för Sverige hårflutit af den värde talarens utgiftsystem.
Ständet anmärkt och lärer wid närmare eftersinnande, för en hwar blifwa obestrideligt, att nägon grund deraf icke kan hämtas för Riksens Ständers handlingssätt, att de ej kunna anse sig hafwa fullgjordt sitt kall förr än de, pä officiela acter, kunna bygga wisiheten att det Wal de gjort äfwen af Den Walde blir antagit, och att det blir först dä, när de erhällit dennch wisihet, som det blir tid att besluta om sättet af hans emottagande. Emedlertid kan Utskottet ej annat än anse all fräga om Riksdagens afslutande förr än swaret ifrän Prinsen af Ponte Corvo ankommit wara för tidig, och dä derjemte fräga blifwit wäckt om Riksdagens pro. ro - 35« Den 8 September. Den 8 September. 357 rogerande till betz detta sivar ankomm-t, fär Ut-»,., ^ Iko,«kt fästa Riksens S,änders uppmärksnnch-^.^/^,' derwid, att i anseende tilt den korta mellantid hwitken enligt all skälig förhoppning innan Let ta swarS ankomst synes äterstä och hwilken tro ligen icke bör Lfwerstiga 12 a 14 dagar, ssulll en prorogation af Riksdagen blifiva för stöm delen af de Respective StändenS Ledamöter en onödig kostnad med framoch Återresa och följ akteligen en anstalt, lika litet svarande emot ändamälet, som hittills uti Sweriges häfder, i följe af wära Riksmötens författning, okänd och obruklig. Om äfwen ett sädant steg genas! wid Memorialets aflemnande hade kunnat »vidtagas, hade det ändock för de pä längre afständ boende warit föga tjenligt, och de som närheten tillätit deraf draga fördel hafwa alltid igenom den uti Riksdags. Ordningen medgifne tillätelfe, att erhälla nägra weckors per mitzion, kunnat sig af samina förmon efter tillfälle och möjlighet begagna.
Såsom qvarstående oregelbundenheter må anmärkas: a) att byarne Stamsele och Texan i judicielt och administrativt hänseende tillhöra Ramsele tingslag och Westernorrlands län, oaktadt de, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 27 Januari 1832, i ecklesiastikt hänseende äro lagda till Ströms socken af Jemtland; Jemtlands län. Administrativ indelning och oregelbundenheter deruti. 3 b) att byn Björkvattnet, likaledes i judicielt och administrativt hänseende hörande till Ramsele tingslag af Westernorrlands län, åtnjuter kyrkorätt i Borgvattnets kapellförsamling, och, jemlikt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref den 31 Mars 1857, framdeles skall i ecklesiastikt hänseende tillhöra Stuguns och Borgvattnets blifvande nya pastorat; äfvensom att byar inom Liths och Refsunds tingslager skola läggas till samma pastorat, hvars hufvudsakliga delar dessutom tillhöra 2:ne olika tingslag och länsmansdistrikt, nemligen Hammerdals och Ragunda; Tali. Litt. A. Länets administrativa indelning. Socknar oell pastorat. (Moderförsamlingars och pastorats namn kursiverade.) Areal. Geom. tunnland. Kontrakt. Tingslag. Domsaga. Länsmans distrikt. Fögderi. Provinsial läkare distrikt. Militär indelning. Hammerdal med Borgvattnets kapell..