Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar, hvilkendera rednctionen skall anses för den rätta, ty någon uplysniug derom synes erforderlig, innan den nu ifrågavarande nya redactionen kan antagas. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: I Herr von Hartmansdorffs anmärkning finner jag ett nytt skäl lill afslag å den förevarande nya redactionen af i3 §. 2 Mora. Riksdagsordningen. Jag anser äfven det gamla stadgandet, att valet sker endast bland Professorerne i de verldsliga Faculteterne mera billigt, emedan det annars kunde bända, att 2:ne Prester valdes, hvilka redan förut äro valbara inom Stiften; och jag öfverlemnar lill Ridderskapels och Adelns eget bedömande, huruvida icke detta blott skulle leda derhän, att utvidga Presterskapets representationsrätt inom Upsala och Lunds Stift. På grund häraf och den anmärkning Herr von Hartmansdorff gjort mot olikheten i de båda föreslagne redactionerne, tillstyrker jag bibehållande af det gamla stadgandet. Grefve Posse, Arvid: Lika med Herr von Hartmansdorff, har jag fästat mig vid olikheten i de tvänne redactionsförslag, som finnas pag. 14 och pag. 25. Men då ordet åge, som är bibehållet i redactionen pag. i4, i min tanka är alldeles tillräckligt för att uttrycka detsamma som vare berättigade, hvilket blifvit nyttjadt i den senare Den 36 Februärii f. m. redactionen pag. 25, finnér jag den anmärkte olikheten för öfrigt icke innefatta något hinder, att antaga det ena och förkasta det andra redactionsförslaget. Med Herr Grefve De la Gardie kan jag ej instämma, att någon olägenhet upkommer deraf, att de Ordinarie Professorer, som väljas, möjligen äro Prester. De äro i alla fall särskildte representanter för Academien. Jag tillstyrker derföre bifall till den nu föredragne nya redactionen pag. 14, men afslag deremot å den sednare pag. 25, enär den framdeles till pröfning förekommer.- Ilerr Cederschjöld:
Ehuru Stats-utskottet medgifver, att, på sätt Kongl. Maj:t i nåder anmärkt, stora olägenheter äro oskiljaktiga från statens mellankomst med undsättningar i penningar, tror Utskottet sig dock ega anledning befara, att olägenhelerna af understöd, genom spanmåls-utdelningar från allmänna magasiner, skulle blifva än större och mera kännbara. Och Utskottet är fullt förvissadt, att det sednare undsättningssystemet skulle för det allmänna blifva vida kostsammare än det förra. Dessutom föreställer sig Utskottet, att penninge-undsältningarne, likasom de olägenheter, desamma hittills visat sig medföra, hädanefter kunna betydligen förminskas, samt att både anspråken på dylika undsättningar skola inskränkas, samt undsättningsmedlens användande till andra behof än dem, hvartill de äro afsedda, förekommas, derest, med fortsatt tillämpning af Rikets nu församlade Ständers, i sådant 14 Stats-Utshottets Utlåtande, JV.-o 214. hänseende stadgade, grundsats, några eftergifter eller afskrifningar af de i Jåneväg utlemnade summorna icke medgifvas, samt vederbörande tillhållas att noga uppfylla de betalningsvilkor, sorn för desammas erhållande blifvit bestämda. Enligt de i Kongl. Maj:ts nådiga proposition meddelade uppgifter, har den från riket utförda spanmål öfverstiga hvad som af samma vara införts, under år 1844 med 277,604 tunnor ” 1845 med 287,686 ” ” 1846 med 99,368 ” eller, under dessa 3:ne år, med tillsammans 664,658 tunnor, hvarförutan spanmålsutförseln, under våren och början af sommaren år 1847, då införseln var högst obetydlig, uppgick till ej mindre än 423,293 tunnor.
Alltsedan Kanslisttjensten vid Fullmägtiges Expedition indrogs, hade Rikets Ständer likväl under hvarje riksdag funnit sig föranlåtna att, för bestridandet af de tillförene denna tjenst tillhörande göromål, bevilja ett ärligt, den vanliga Kanslistlönen motsvarande arfvode; hvadan den beslutade föreningen af Registratorsoch Kanslist-befattningarne hittills icke behöft verkställas, och, derest den i stället för nuvarande Registrator föreslagna tjensteman hädanefter komme att tjenstgöra såsom Notarie och i sådan egenskap biträda vid prolokollsföringen hos Fullmägtige, skulle han omöjligen derjemte kunna hinna att förrätta de numera mycket besvärliga och tidsödande renskrifriingsoch expeditionsm. (1. göromål, som måste bestridas af den vid Fullmägtiges Expedition tjenstgörande Kanslist, och hvilka tidtals vore sä trägna, att de nästan uteslutande upptoge en tjenstemans hela tid. Utom dessa, af Fullmägtige till stöd för deras nu omförmälda framställning angående löneregleringen inom deras Expedition anförde omständigheter, hafva Fullmägtige i samma afseende dels erinrat, hurusom frägan om den vid sednaste och nästföregående riksdag föreslagna indragningen af Kanslist-tjensterna och dessa tjensters utbytande mot vissa för Kanslist-göromälens besörjande anvisade arfvoden, torde åtminstone lör närvarande kunna anses hafva lörfallit, enär vid nu pågående statsreglering, Kanslisternas löner inom de flesta Embetsverk blifvit pä stat upplördet dels fästat uppmärksamheten derpå att, genom bifallande af nyssberörda framställning, någon tillökning icke föranledes af det sammanräknade belopp, som lönerna och arfvodena vid Fullmägtiges Expedition för närvarande utgöra.
Orsaken härtill skall finnas deruti, att Borgare taxeras egentligen af egna medbroder, och att någon annan bestämd grund för taxationen, än Taxerings-männens egna oberoende pröfning, icke finnes. Till vinnande af rättelse härutinnan, har Motionairen icke ansett annan utväg , än att Bevillnings-Utskottet, med ledning af föregående årens TaxeringsLängder, och med beräkning af hvarje Stads totala borgerliga rörelse, föreslår, och Rikets Ständer fastställa den summa, som Handlande för sig, Fabriqueurer för sig, der de finnas, samt Handtverkare och Borgare i allmänhet för sig, i hvarje Stad, böra utgöra efter 2 Art., samt att derefter Taxerings-man fördelade den sålunda fastställda summa på personerna inom hvarje af dessa classer, i raon af hvar och ens större eller mindre inkomster; dock sålunda, att procenten borde progressivt ökas i moa af inkomstens större betydenhet. Bevillning Ut skottets Utlåtande N.o 28. 2 1 Utskottet liar förut upptagit och bedömt ett vid sista Riksdag till då varande Bevillnings-Utskott aflemnadt Förslag, som hufvudsakligen hvilar på samma grundprincip för all Bevillnings utgörande; och då Utskottet, af anförda skäl, icke funnit detsamma antagligt i sin helhet, synes det ostridigt, att projectet än mindre kan tillämpas för Bevillningens utgörande af någon viss dass Medborgare, helst dervid förekommer, att, med afseende på de vexlande förhållanden i Handel och Näringar, som inträffa under den emellan Riksdagarna förflytande tid, det ingalunda blefve för Beviilnings-Utskottet och Rikets Höglofl. Ständer möjligt, att bestämma en verkligen rättvis, constant Bevillnings-summa för Handlande, Fabriqueurer, Handtverkare och andra Borgare inom hvarje af Rikets Städer, i synnerhet då den Bevillning, som under föregående åren utgått, härvid lemnade föga ledning, enär densamma, på sätt Motionairen sjelf upplyst, hvarken varit jemnt fördelad eller utgått till det belopp, som vederbordt.
St. äga att lill K. M. ingå med något förslag uti ämnet, utan blott betrakta denna fråga såsom ett rent önskningsmål. Jag kan ingalunda dela denna åsigt, för hvilken jag ock äger ett skäl deruti, att LagUtsk. i förening med Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. densamma behandlat. Jag bar i detta afseende redan yttrat mig dela de åsigter, hvilka af Hr Professor Thomander uti dess reservation blifvit tillkännagifna, jemte de af honom anförda skälen derför. Jag tager mig friheten att nu endast hänvisa till dem, och slutar med att förklara, att, då en återremiss, hvilket jag helst skulle hafva önskat å detta betänk., till ingenting för närvar, skulle gagna, enär det - Den a4 April f. m. samina redan är af de öfriga 3:ne RiksSlånden godkändt, min lifliga önskan nu är, att H. K. o. Ad. medelst dess ogillande öppet och utan fruktan för det orättvisa klander, som derigenom skulle kunna drabba .Ståndet, uttrycker en opinion, som är Ståndet värdig, en opinion, hvilken, jag vågar hoppas det, utan tvifvel ej länge kan uti dessa upplysta tider vara förqväfd, utan, såsom stödd på så väl rättsgrund, sorn billighet, af hela nationen skall varda omfattad. Jag hade visserligen velat tillägga den önskan, att, jemte ogillandet af betänk., H. R. o. Ad. skulle hafva behagat, för sin del, godkänna det af Hr Professor Thomander afgifnn och af mig åberopade förslag; men då jag ej funnit någon annan inom Ståndet hafva detsamma yrkat, samt jag dessutom är förvissad derom, att vi snarligen äga att förvänta en på rättvisa och billighet grundad och efter tidsförhållandena i allo lämpad nåd. författning angtde Judarnes skyldigheter och rättigheter här i Riket, afslår jag ifrån att liarum af Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. och inskränker mig lill att endast vördsamt begära afslag å Lagsmut Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms ifrågavar. betänkande. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att vid inventering af den kassa, hvari RiddarhusFiskalen samlat de medel som under Riksdagen influtit för öfverträdelse!- af R. o. Ad:s arbetsordning, densamme befunnits innehålla 94 Rdr 3 sk. Riksgäld, samt hemstälde derjemte om R. o. Ad. behagade fatta beslut om användandet af dessa medel hvilka vid föreg:de Riksdagar vanligen blifvit utdelade till fattiga Adelsmäns enkor och döttrar. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Ståndet behagade finna att det svårligen låter sig göra att här i plenum företaga denna utdelning. Jag vågar således hemställa att R. o. Ad. vid denna likasom vid 404 Den 8 Mars. föreg:de Riksdagar ville gifva tillkänna att Ståndet updrager åt Hr Gr. o. Landtm, förrättandet af ifrågav:de utdelning. I anledn. häraf hemstälde Hr Gr. o. Landtm, cm R. o. Ad. behagade åt honom öfverlemna att på sätt vid föreg:de Riksdagar skett och på grund af inkomne ansökningar verkställa fördelningen af ifrågav:de pliktmedel. Ropades Ja. Hr Gr. o. Landtm, upläste en till honom ankommen sålydande skrifvelse. K. M:s t. f. Ofverste Kammarherre har äran underrätta Hr Gr. o. Landtm., dels att Tisdagen den 9 i denna månad, kl. 12 på dagen ankomma till Riddarhuset 2:ne Konungens Ofverste Kammarjunkare, för att, enl. det för Riksdagens afslutande utfärdade ceremoniel, bjuda Högloft. R. o. Ad. att påföljande dagen bevista Gudstjensten i Storkyrkan och derefter infinna sig å RiksSalen; dels och att 50 ledamöter af R. o. Ad„ jemte RiddarhusSekreteraren, äro inbjudue att, efter slutad ceremonie på RiksSalen, intaga middag å Kongl. Slottet vid den för Ståndet serverade taffel i HlåSalongen af Kongl. Gäslvåningen, 2 tr. upp från vestra Slottshvalfvet. Samlingsrum: Röda Salongen.
Jag hoppas, att vi för allo tillryggalagt den tid, som sett en 3o-årig ministerpersonal uti en oafbruten besittning af embete!, Den 8 April c. ra. 16S utan alt af det allmänna förtroendet eller af den allmänna belåtenheten hafva varit uppburen. Jag vill visserligen i den nya departernental-styrelsen se en gryning, åtminstone till en ändamålsenligare form för styrelse-bestyrets utöfning; och det är möjligt, alt äfven jag blifvit så betagen af det första steget till reform inom vårt land, att jag i glädjen obetingad! beviljat allt, om jag sett den nya ministere-bildningen förete något tecken till grundsatsen, att en ministere uti ett conslitntionelt land ovillkorligen vid sin sammansättning bör utgå ifrån en, emellan de utkorade personerna pä förhand ingången, öfverenskommelse om de större och förnämsta styrelseprinciperna, hvarefter de sins emellan beslutat sig alt handla i motsats till det systeme, som ägt rum, ifall detta ådragit sig folkets och dess ombuds underkännande. Jag måste öppet bekänna, att såsom nu ställningarna visa sig för mig, så lemna de åtminstone icke för ögonblicket några anledningar till tillfredsställelse. Detta enstaka inträdande uti minisleren ådagalägger ingen början till något nytt, utan blott en fortsättning af det gamla, hvars 3aAriga verkningar obestridligen varit, att Sverige uti stigande bestämdt slår tillbaka, icke allenast för de genom klimat-förhållanden och naturförmåner mera lyckligt gynnande Europeiska länder, men i jemförelse till Brödra-foiket, som, under skyddet af sin friska statsförfattning, oemotsägligen förevisat stats-och styrelse-formernas inverkan på länders trefnad och förkofran, utveckling och belåtenhet. Med den fullkomligaste högaktning för den hittills lill den nya ministere-bildningen nämnda personal, vill den likväl för mig visa sig utan allt sammanhang med de numera erforderliga grundsatserna för en ministere-combination.
Denna inflytelserika omständighet, af hvars noga iakttagande en hel framtids väl eller ve beror, är den skenbart obetydliga om kikaren eller lorgnetten hålles nära ögat eller icke. En djup sanning har alltid svårt för att göra sig hörd, och det kan knappt betviflas, att icke mången öfvermodigt skall blicka på en sak, som vid första påseende synes vara så litet väsendtlig. Men ett närmare skärskådande skall snart visa, huru maktpåliggande den är. Länge voro både filosofers och naturforskares tankar delade, huruvida det nu allmänna bruket af synglas vore en följd af någon tidens manliga ungdom påkommen svageller närsynthet, hvilken kunde hafva sin grund i okända telluriska förhållanden, eller om redan Abel, Kain och Seth – ty Adam hade egentligen alls inga fenriksår – och efter dem hela det manliga menniskoslägtet verkligen alltid i unga åren varit något kortsynt, ehuru man först i vår tid kommit under fund med detta allmänna lyte. Bland många bevis för och mot anförde man t. ex. å ena sidan, att hela Greklands mannaungdom, om den ej varit kortsynt, icke skulle funnit Helena skön nog, för att för hennes skull föra ett tioårigt krig i fremmande land, ty något sådant skulle numera aldrig kunna inträffa, fastän alla, som skrifvit i ämnet, medgifvit, att de sett skönare qvinnor, än någonsin Helena. Å andra sidan invände man, att den tidens gubbar voro lika besatta som ynglingarne, och isynnerhet ville man finna en svår stötesten i sjelfva Menelaos, hvilken, som det tyckes, icke såg serdeles noga på saken, då han lika förtjust återtog sin Helena, sedan hon ett dussin år hetat och varit madame Paris. Men dessa de lärdas meningar och demonstrationer skulle föra oss för långt från saken; – detta så mycket mera, som de i sjelfva verket endast äro supponerade bevis för den ena eller andra suppositionen. Följer man deremot iakttagelsens säkra väg, så skall man finna, – jag vågar påstå det i stöd af tvenne ögons erfarenhet, hvilka, hvarje gång jag sett i spegeln, suttit på hvar sin sida om min näsrot. – att kavaljerer nyttja synglas endast för att maskera sina blickar.
Jag erinrar mig härvid att personer, som tillhöra sådana provinser, der indelta trupper icke finnas, beklagat sig öfver detta förhållande, emedan de i motsatt fall skulle åtnjutit den fördelen att vid mötestiderna se penningar tillströmma. Detta är äfven ett skäl, som man icke bör alldeles förbise. Man kan visserligen säga att samma fördel kan upnås med det begärda reservationsanslaget, och det är till en del sannt; men det kan dock icke ske i den grad, som önskligt vore. Då K. M. vid förra riksdagen begärde för vapenöfningarnes bedrifvande en summa, som understigit hvad som erfordrades, hade K. M. icke någon full erfarenhet om de kostnader, som dervid kunde upstå; en sådan erfarenhet var icke eller inhemtad då K. M:ts Nåd. Propos. vid denna riksdag afgafs, emedan endast ett års räkenskaper då kunde tagas i betraktande. En balans fanns visserligen redan då på 112,000 rdr, men roed afseende på ett så stort ändamål, som då var i fråga, Don 11 April f. m. 73 ansågs den icke af sådan betydenhet, att K. M:t fann skäl begära förhöjning i anslaget. På skäl, sorn jag nu anfört, anhåller jag att Hr Gr:n o. Landtm, behagade till It. o. Ad. framställa propos. på bifall, att den af StatsUtsk:t föreslagna summan, mot hvilken jag visserligen icke har något att invända, måtte upföras under form af förslagsanslag. Hr Montgomery, Rob. Nils Germ.: Jag vet visserligen huru otacksamt det är att uti en fråga sådan som denna upträda här på Riddarhuset, der så många utmärkta och för sitt yrke varmt nitälskande militärer finnas. Men jag måste utbedja mig en stunds upmärksamhet för att förklara anledningen, hvarföre jag i StatsUtsk:t biträdt det beslut, hvartill Utsk:t kommit. Då vid sednaste riksdag R. St:r efter en utredning, lika uplysande och fullständig, som alla de Proposu-, hvilka hade Gr.
Ständerne endast anslå medel för underhållet af de ifrågavar. kyrkorna; ty om de än skulle repareras och Carlskrona stads innevånare lyckas att få sin nuvar. skuld omsatt hos Staten, i hopp att framdeles få den alldeles afskrifven, så är till följe deraf dock ingen anledn. att för framtiden kunna förmoda det församlingen, så constituerad som den nu är, skall mera hädanefter än hittills kunna underhålla de begge kyrkorna, isynnerhet som Carlskrona stad gått miste om vissa fördelar, då staden öfverlåtit de praebende-pastorater, som förut varit med stadsförsamlingen förenade. Af sådan anledn. förenar jag mig med dem, som begärt aterremiss af delta utlåtande. Frih. Cederström: För min del begär jag att få tillägga till hvad jag förut yttrat, att jag icke anser det för Carlskrona stad vara för mycket att underhålla 2:ne kyrkor, då städer i Sverige finnas, som i proportion icke hafva så stor folkmängd som Carlskrona, och likväl underhålla två kyrkor. Linköping t. ex., som har mycket mindre folkmängd än Carlskrona, underhåller två, Norrköping likaledes, utom spinnhuskyrkan, som således blir den 3:dje. Skola nu Ständerne börja på att låna ut sina penningar till en församling för underhållet af dess kyrka, hvilket det likväl 113 D e ii G Februari e. m. efter lag åligger församlingen alt sjelf bekosta, så skall man väl snart få erfara att man fordrar det Ständerue skola underhålla kyrkorna i hela Riket. [Jr Frih. o. Landtm, framställde propositioner först till bifall och derefter lill äterremiss af Ulskts utlät, hvilka bada propositioner besvarades med ja och nej. lir Landtm, förnyade sin propos. till bifall å utlåtandet. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Frih. Nauckhoff votering. Upplästes till justering och godkändes följande volertsproposition : Den som bifaller StalsUlskis utlåt.
Vinner nej, antaoes till contra-proposition Borgare-Ståndets beslut, alt nuvarande införselstull, 5 sk. skålpundet, skall för sagde rubrik bibehållas; lll:o I hufvudsaken: Den, som godkänner Utskottets förslag, alt införselstullen å den under Secker upptagne rubriken, ”krosmdt Lump-, HavanaTerressamt andra till sock /-halten lika slag skall bestämmas Lill 5 sk. 6 rst. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej; anlages: (l:a alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut. (<2;a Benltniniji^UukoUets Memorial, A:o 30. 25 (2 a alternativet) Borgare-Ståndets beslut. Sim: e/rui n-, Rhenska. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit Utskottets hemställan, att vid den rubrik, under artikeln Sten, sorn omfattar Rhenska kvarnstenar, borde tilläggas och Engelska, men Bidderskapet och Adeln har lemnat denna framställning utan afseende; och som förändringen uppenbarligen kan halva inflytande på tulluppbörden, lärer, derest Ridderskapet och Adeln icke afstår från denna skiljaktighet, omröstning böra ske, sålunda: 112:o Den, som gillar Utskottets förslag, att vid den under artikeln Sten förekommande rubriken QvarnRhenska skall tilläggas och Engelska, röstar ja; den, det ej vili, röstar nej. Vinner nej, kommer rubriken att till sin nuvarande lydelse förblifva oförändrad. Stenkol\ Stenkolsstybb etc. Sedan, genom Kongl.
Bostrom desto mindre ansett något tillkännagifvande hos Magistraten behöflig!, som Konungens Befallningshafvandes först omförmälte skrifvelse icke innehållit, att Kongl. Hofrättens utslag, derom Boström icke tagit någon kännedom, angått häktad person eller att verkställigheten fordrade särskild skyndsam åtgärd, samt af Magistraten, att först genom Konungens Befallningshafvandes skrifvelse den 19 Juli 1847 Magistraten blifvit upplyst derom, att Kongl. Hofrättens utslag, om hvars beskaffenhet ej heller Magistraten tagit någon kunskap, rörde häktad person. Då jag funnit det sålunda vara utredt, att i fråga varande kommunikatiousärende under tiden från den 4 Maj till den 20 Juli 1847 varit på Magistratens åtgärd beroende, och ansett de till urskuldande af anmärkta dröjsmålet anförda skäl icke kunna godkännas; har jag genom skrifvelse den 3 Sept. 1849 anmodat Advokathskalsembetet i Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge alt emot Magistraten för den i fråga ställde försummelsen, hvarigenom häktad persons qvarhållande i häkte blifvit otillbörligen förlängd t, åtal i laglig ordning anställa och utföra; och sedan detta för sig gått samt vederbörande blifvit öfver Advokatfiskalsembetets påstående hörde; så har Kongl. Hofrätten genom utslag den 3 sistiidne Maj sig utlåtit, ait som Magistraten, hvilken den 4 Maj 1847 erhållit uppdrag af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Malmöhus län att emot bevis tillställa Häradsskrifvare!) O. C.
Sålunda skrifver hon från Napoli: » Siroccon har rasat några dagar, och hafvet skummar af vilda vågor. Måsarne flyga af och an mellan det uppsprutande skummet; molnen hänga djupt ner och omhölja Vesuvius. Hafvet är grönt och grått; det hvita skummet glimmar som fosfor. O, hur gärna ville jag ej ut i stormen för att bland vågorna sjunga en vild sång, som ingen hör, ingen lyssnar till, som förblefve blott min egendom! » Sedan prinsessan återvändt hem, kom hon åter till sin plan att blifva lärarinna. Men ödet hade bestämt annorlunda. I Köln träffa damerna tillsammans med furst Karl af Rumänien. » Hvilken ståtlig man han har blifvit! » säger prinsessan till sin moder, när fursten gjort sitt besök. » Karl af Rumänien är här för att. för att begära din hand, » svarar furstinnan. » Det är en man, som man måste älska, » säger då prinsessan med strålande ögon. Redan den följande dagen eklaterades förlofningen. Prinsessan, som förut afslagit de mest lysande anbud, i det hon hälft skämtande, hälft på allvar sagt, att hon säkert skulle blifva en gammal jungfru, blef nu alldeles förändrad. Gyllene låg framtiden för henne; den önskan att jämte en man, som för henne var sammanfattningen af all själsstorhet och mannakraft, få åtaga sig de svåraste plikter, uppfyllde henne med sann lycka. Och hur har hon då uppfattat sina plikter som gemål och landsmoder? Furst Carol kallar henne sin bättre hälft, den mest lysande klenoden i sin krona; folket blickar upp till henne som till ett helgon. Hennes glädje har varit att göra väl. H o n har grundat hem för de fattiga, folkoch slöjdskolor, hon har föranstaltat lysande fester, hvilkas inkomster anslagits till välgörenhetsanstalter, och under krigsåren var hon outtröttlig som diakonissa, i det hon gick omkring på lasaretten, lemnade tröst och hjälp och allt emellanåt själf lade hand vid förbindningarna.