Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föredragning af detta ämne i PresteSt., har också PresteSt. i öfverensstämmelse dermed fattat sitt beslut, och jag anhåller nu att få uppläsa prot.- utdr. ang:de detta Stånds beslut rör:de 37 §: ”Ståndet beslöt, att i 1 mom. af denna § näst efter ordet ”arfvode” skall tilläggas: uller tjenstgöringsskyldighet, i 3 mom. af samma § orden ”ett är” utbytas mot en månad, samt orden ”samma tid” i nyssbesagde mom. förändras till löpande aret."1 Jag hemställer, att 15. o. Ad. mätte instämma i delta PresteSlis beslut. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., anförde skriftligen: Då föreskrifterna i 70 § lieg.F. och 31 § Riksd.Ordu. äro bestämda, lärer Ståndets rätt att pröfva hvarje § i den föreslagna bevilln.förordn. vara obestridlig och stå fast; § må nu vara ny eller gammal, förändrad eller oförändrad. Bland alla dessa §§, till antalet 153, är den 37 måhända den minst antagliga. Den strider, l:o mot första axiomet i beskattningslärans a. b. c., nemi.: föremål för beskattning är inkomst. Inkomsten må nu härröra af egendom eller af arbete, beskattningen må vara direct eller, såsom lagd på förbrukning, indirecte träffa dea inkomst, som för en hvar bör utgöra förbrukningens måttstock — alltid är det inkomst , ingenting annat, som rimligtvis kan och bör beskattas. En tom litel är ingen inkomst. För det andra öfverskrider den - Den i December e. m. 93 na § gränsen af finance-lagslifining, åsyftande ett ingrepp inom Konungamaktens område. Genom sitt beslut i en härmed sammanhängande grundlagsfråga, har Ståndet redan förklarat sig icke medgifva ett ingrepp i denna riktning; men genom ifrågavar. beskattning åsyftas i så måtto ett ännu starkare ingrepp, att den icke väl står tillsamman med obehindrad utöfning af den rätt, som i 4S § Reg.F. är Konungen tillagd, att nemi. efter godtfin-. nando utnämna till beställningar inom Sitt Hof.
Ett d:o af | „ „ „ Ett d:o af ^ „ Ranko, präglingen af halfva och fjerdedels specier kan anses vara obehöflig, enär det visat sig att dessa i rörelsen sällan förekomma och gerna utbytas mot sedlar. B. Kopparmynt. Ett st. ä 10 styfver Den nya räkne-enheten, eller Riksorten, förvandlas med lätthet i alla de gamla förut brukliga räkne-enheterna. Genom multiplikation med 3 får jag Riksda lern Banko;.genom multiplikation med 2 R:dr Riksgäld; genom division med 3 får jag den nu bland allmogen i' södra Sverige brukliga Dalem silfvermynt, Och genom divi sion med 9, den i Norra Sverige ännu gängse Dalem kopparmynt. Bih. till B. St. Prot. 18S3 & 1S5i. 6 Sami. t Afd. 6 Haft. 3 18 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ii. Då Kongl. Maj:ts ofvanberörda Nådiga Proposition innefattar upplysning angående det skick, hvaruti frågan om införande af en bestämd räkne-enhet för närvarande sig befinner; synes vidare utredning af denna del utaf förevarande ämne icke vara erforderlig; och Utskottet, hvilket sålunda genast öfvergår till pröfning af de särskilda förslag, som åberopade Nådiga Proposition, de i anledning deraf inom Riks-Stånden afgifna yttranden samt väckta motioner innehålla, får, beträffande först decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt, tillkännagifva att, efter Utskottets åsigt, fördelarne af nämnde system äro så öfvervägande, alt all tvekan om detsammas företräde torde böra lemnäs å sido. Vid sådant förhållande och under åberopande af de flerfaldiga skäl, hvilka till stöd för decimal-systemets antagande blifvit utvecklade af icke allenast Rikets Ständer sjelfva uti den af dem till Kongl. Maj:t, under den 28 Augusti 1851, i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse, utan äfven i Kongl.
Hvad Utskottet sålunda hemställt är bilället af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, hvaremot Presle-ständef, utöfver det tillstyrkta allön ingsbeloppet, 2,000 R:dr, anvisat ett årligt arfvode af 200 R:dr till skrifvare-hilräde, samt Borgare-ståndet åter bestämt den af Utskottet föreslagna hvres-ersällning lill 150 R:dr, men återremitterat frågan om sjelfva aflöningen, pä grund deraf, alt ifrågavarande tjenstemän, såsom jemförlige med Kronolbgdarne, borde ställas i lika löue-förhällande med desse och aflöningen således bestämmas till 2,500 R:dr, Stuts-Utskotlets Utlåtande N:o ■111. 3 helst de förres göromål vore vida besvärligare än Kronofogdarnes, saint Häradsskrifvarne icke, såsom Kronofogdarne, egde tillfälle till biförljenster. Då Utskottets hemställan i afseende å så väl aflöningen som hyres-ersältningen för Härads-skrifvarne blifvit af Ivaline Riks-slånd godkänd, har Utskottet funnit sig böra sitt förra yttrande vidblifva. Samma punkt, morn. o., hvaruti Utskottet tillstyrkt att, till fyllnad i tillgångarne för den af Kongl. Slats-konloret utarbetade nya allöuings-slat för Lands-stalens tjenstemän och betjente, efter hvilken de af Kongl. Majit föreslagne tillöknings-summor blifvit beräknade, Rikets Ständer måtte anvisa ett belopp af 51 Rnlr 11 öre. Detta moment är återremitterad! af Ridderskapet och Adelil; men som detsamma blifvit godkändt af de tre öfriga Riks-slauden, är, jemlikt 60 § Reg.-Formen och 75 § Riksd.-Ordningen, frågan af Rikets Ständer afgjord, hvadan Utskottet icke kan dermed taga vidare befattning.
Då serskilde tjenstemän flir bestridande af Sekreterareoch räkenskapsgöromålen vid öfverintendents-embetet funnits behöfliga, samt med billighet och rättvisa öfverensstämmer, att Öfv erintendenten och Intendenten komma i åtnjutande af dem redan genom 1830 års stat tillförsäkrade löneförmåner^ hvaraf de, enligt hvad i den nådiga propositionen förmäles, allt hittills varit i saknad, hafva Rikets Stnder, med bifall till hvad E. K. M. i nåder föreslagit, beslutat, dels att statsanslaget för Öfverintendents-embetet skall ökas med 229 r:dr, dels att de löner Musei-sekreteraren Silfversparre och Slottsbyggmästaren Fallstedt för närvarande å Öfverintendents-embetets stat innehafva, skola anslås till fyllnad i Öfverintendentens taffelpenningar, samt för bemälde båda tjenstemän i stället å indragningsstat uppföras motsvarande ersättningsbelopp, nemligen för Silfversparre 100 r:dr och för Fallstedt 133 r:dr 16 sk., eller tillsammans 233 r:dr 16 sk., allt banko. 7:o Postverket. All, jemte det Postkassans bidrag till statsverket, sorn vid sistförflutna Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o i3l, 619 riksdag nedså I tes från 150,000 till 125.000 r:dr, hädanefter endast måtte beräknas till 100:000 r:dr, det i hittills gällande Piiksstat till 450,000 r:dr upptagna förslags-anslaget för Postverkets löner och öfriga omkostnader måtte okas till 475,000 r:dr, eller med 25,000 r:dr.
Om höga ting är ej lätt att tala, men, då de en gäng blifvit bragte å bane, fastän besvarade, såsom det mig synes, med mindre hofsamhet, skulle kanske tystnad vara likgiltighet och otacksamhet, först emot dell Gudomlige Läraren sjelf, sedan emot honom, efter hvilken vi nämnas Lutheraner, och ändtligen emot dem, som vågat lif Och blod för läran; men säger man, här är ingen fara för läran: ja, så säger Konungen i sitt throntal: det lyder sä: ”Det sätt, hvarpå kristendomens ”heliga läror blifvit vårdade har i allmänhet Väckt K. M:s tillfredsställelse. Endast ett ringa antal fall, i hvilket presterskapet ”svikit sina dyra åligganden, har kommit till K. M:s kännedom, ”och, då sådane förekommit^ har K. M. ansett lagen böra i all ”dess stränghet tillämpas. I några landsorter hafva de oroväc - 310 Den 19 December. ”kande söndringarne påkallat ej blott förnyade alfvarliga varningar, utan ock lagens anlitande”. Det ser således pä långt när icke så farligt ut, som Frih. Creutz skildrat i sin motion, icke ens så, som Frih. Raab i en annan, på bordet hvilande, andragit, och der det heter: ”Manne religionsvården inom den Svenska ”församlingen motsvarar de med den afsedda ändamål? jag,” säger Frihrn, ”tviflar derpå: stationär, indifferent och kallsinnig bibe”håller hon fortfarande sina utanlexor och sin slentrian”, m. m. Nu frågar jag: hvem skall man nu tro? — Throntalet, det förstås; men K. M., som troligen hemtat Sina underrättelser egentligen från rådgifvarena, nyttjar dock de försigtiga ordalagen: ”har kommit till K. M:s kännedom”, och dessa förråda, att utom den kan ligga något mer än, som omförmäHes i throntalet.
F årliga underhåll samt den sannolika förlu sten, i händelse af Trouppernas förflyttning ifrån en station till en annan, och de derigenom öfverflödiga Cassernernes försäljning, anser Kongl. Maj:t sig ej böra af Rikets Ständer äska ett så beskaffadt anslag, utan anser Kongl. Majit i alla afseenden nyttigast, att contant Inqvartering varder vederbörande Inqvarteringstagande Troupper tillagd; öfverlemnande Kongl. Majit till Rikets Ständer sjelfve, att för Inqvarterings-Besvärets jemnare och rättvisare fördelning än hitintills bestämma de grunder, som Rikets Ständer för godt finna. Uti serskild underdånig Skrifvelse, den i4 Augusti 1823, hafva Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhållit, att, då 1720 1 års Inqvarterings-Ordning uti tillämpnin gen icke öfverensstämde med de förändrade förhållanden, hvilka i senare tider inträffat, och då af sådan orsak Inqvarte - Kongl. Maj ils Nådiga Skri/v. 11 rings-förmonen å elen ena, och Inqvarterings-skyldigheten å den andra sidan, blifvit skiljaktigt beräknad, och tvister emellan Inqvarterings-tagande och gifvande deraf föranledda, Kongl. Maj:t ville låta öfverse Inqvarterings - Ordningen och hos Rikets Ständer föreslå de ändringar, dem Kongl. Maj:t fann med omständigheterna förenliga. Kongl.
Sommitte eller gogbert f allas, dn JayeringS-SommitterneS eller g6g. berierneS antal bet mebgifmer fd att, om m6jligt dr, Sn Sebamot frdn Broar £a£eringS.Sommitte md berroib Bitrdba, utan dfroen, att, fd roibt jifl fl5. tfrt. IIL §. & 135—137. 73 fifl göra Idler, odj omPfinbigbcterne mebgifroa, en circuleranbe ordning
Något för sök kitt kegagna lis i lietta ämne Allna vinkar, ilar, mig veterligen, icke klikvit anstäldt; men eilvaci nägot sällan t försök anstäiies eiler icke, eilvaci list, 1 torra kallet, skulle låekås eller ieke, anser jag, okeroende liera oell pä redan ankörds skäl, lis omyndiges kormonsrätt köra, i öfverensstämmelse med k. cl. Dag-Domiteens ar l8i5 akt risket utgikna korslag till klandels-kalk, utan nägon slags inedll^ttning kikekällas, säclan lien i 1^3-4 ärs Dag är medgikven. Dx l?rotoeollo. D/'. /lott. a/ o/ver' /ttvtkk/E-^e/rl/en, /rcr/ZsL rc^r //dgl^e mlrnc/agen c/en 2^ d/ll/'V /§//o. lili afgörande kore togs Longi. Naj:ts Nädiga kemiss uppå cle ak Dommitterade kor ätgärders vicitaganlie, i afseende ä förslagen till n^ Diviloeli Driminal-Dag akgikne serskilde korslag, dels till änclringar oell körkättringar i Dagens staclganclen om körm^ndare-redovisningsmäl oell cle sä kaliacle t^sta köianonsrätterna, ciels angäende Dorm^nclai e-Lamrars inrättancle i Ltäcierna oell pä landet, uti kvilka mai, i Dogsta Domstolen köredragne lien 12 sistliclne Dekruari, kandlingarne emellan Högste Domstolens Dedamöter eireulerat. keträlkancle korst körslaget tili Nädig Droposition, angäende änclring ak 2, 8, 9 oell 10 M. i Lap. Dandels-Lalken, ansägo klögsta Domstolens lieste Dedamöter, kustitice-käden /zöcvg, ^ oell Oiekve (l.
Då jag förra gången hade ordet, bör jade jag att anföra, det jag förmodade mig icke rätt hafva uppfattat andemeningen af Hr von Hohenhausens yttrande; men sedan den förra delen deraf nu blifvit för mig förklarad, återstår likväl den sednare delen, deruti Hr von Hohenhausen bestridde rättigheten för ötsk:s minoritet att inkomma med reservationer; och i afseende pä detta yttrande qvarstår således alltid riktigheten af hvad jag sist hade äran anföra. Jag tillåter mig vidare att bemöta ett par anmärkn:r, som blifvit gjorda emot yrkandet af återremiss. Hr von Hartmansdorff har yrkat, alt Utsk. saknade så mycket mera fog att fästa sig vid deli Hr Lagerhjelms reservation förordade förslag, som Utsk. redan en gång hade ogillat en af Hr Lagerhjelm i samma riktning afgifven motion. Jag torde då först fä fästa uppmärksamheten deruppå, att Hr Lagerhjelm, såsom mig synes, i sitt yttrande icke gifvit detta förslag någon positiv vigt, utan blott framställt det såsom ett exempel af möjligheten att sammanjemka. Man kan i alla fall icke godkänna den åsigten, att för det Utsk. i sitt första förslag icke godkänt Hr Lagerhjelms förslag, så skulle Utsk. vara förhindradt att åter upptaga det. Efter min uppfattning af grundlagen, skall Utsk. söka sammanjemka Ståndens beslut sins emellan, och icke Ståndens beslut med Utsk:s eget första förslag; ty det är Utsk:s pligt att andra gängen frångå sin egen öfvertygelse och endast fästa sig vid Ståndens gemensamma tankar, för att söka sammanjemka deni, äfven om de strida emot Utsk:s mening. Om således Hr Lagerhjelms motion hade innefattat en tjenlig sammanjemkning, så hade det varit Utsk:s ofelbara pligt att dervid fästa sig, utan afseende på Utsk:s förra ogillande. Samme talare har frågat, huru det skulle vara möjligt att genom sammanjemkning af dessa beslut få någonting sammanhängande, eller om man skulle kunna förmoda, att en dylik sammanjemkning skulle vid nästa riksdag antagas.
Märadshöfdingens i förstnämnda 3:ne härader underd. ansökning om kontant löne-förhöjning, vitsordat att inkomsterna af ifrågavarande domsaga icke vore tillräckliga för domarens lefnadsbehof, men ansett denna olägenhet böra afhjelpas på annat sätt än genom kontant stats-anslag, i hvilket afseende E. K. M:ts Befallningshafvande hemställt, huruvida icke, då genom Kullings härads förenande med Ahle och Wättle härader denna såmedelst bildade domsagan blifvit en af de bästa i länet, ett utbyte emellan denna samt Wäne, Bjerke och Flundre häraders domsaga kunde ega rum, så att Ahle härad förenades med den sistnämnda och Bjerke härad aler med den förra domsagan, genom hvilken äfven i geografiskt hänseende lämpliga indelning borde uppkomma ett någorlunda jemnt förhållande i anseende lill både folkmängd, göromål och inkomster, hvarjemte, i afseende på boställen åt vederbörande Domhafvande, E. K. M.ts Befallningshafvande föreslagit, att J mantal Hörrum N:o 1, hvilket vore för stals-verkets räkning till och med år 1867 utarrenderadt mot 52 tunnor 4 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, måtte anslås till boställe för Häradshöfdingen i Wäne, Flundre och Ahle häraders domsaga, men Torgerdstorp såsom boställe åt Häradshöfdingen i Bjerke, Kullings och Wättle häraders domsaga anvisas. Elter det till Rikets Ständers kännedom jemväl kommit, att E. K. M:t, under den 9 Maj 1854, omförmälda underdåniga ansökning om löne-förbättring i nåder afslagit, med förklarande att E. K. M:t framdeles vid reglering af domsagorna i länet ville nådigst tillse att till sökandens innehafvande
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och med tillika fästadt afseende på deri omständighet, sorn äfven i förenade Utskottens generella yttrande blifvit vidrörd, att nemligen, enligt nu gällande, författningar, Tackjern, såsom pant betraktadt, i af,eende på säkerheten, ingalunda kan jemnföras med Stångjern eller andra förädlade jernsorter, utan a» felbart är att anse sorn ett mindre tjenlig^ hypothek för Banquen, emedan försäljningen deraf, vid bristande betalning, alltid skulle blifva förenad med betydande svårigheter, så länge köpetackjerns-räriigheten finnes inskränkt till vissa Bruk och varan således icke kan eller får till hvem som heldst föryttras, finnes Banco Utskottet för dess del sig ej kunna tillstyrka, det den ifrågastälde belänings-rättigberen i Banquen på Tackjern skulie af Rikets HögloftStänder rnedgifvas. Hvilket dock jemte några särskilde gjorreservationer vördsamt underställe* de re* yieuce-TJtshcit/t* jRttilnlandtn. Cj jpertive Standen# närmare £ upplysta bepröfva ride. Stockholm den s October 1823. Utdrag af' Rikets Högloft, Ständers BancoUtskotts Protocull den 15 September 1823. S. D. __ Högloft. Utskottets öfverläggning rörande vackt fråga, om Banco Lans rneddelande eniot pant af Tackjern, reserverade nedannämnde Herrar Ledamöter deras yttrade, ifrån Pluralitetens Beslut afvikande, meningar nemligen : Herr Nilsson: ”Såsom skäl emot Tackjerns-beläningen äro anförde: 1:0 Osäkerhet för Banquen. — Denna farhåga försvinner när ingen beläning kan ske utan med lika beskaffade docurnenler, sorn för Stångjerns beläning. 2:0 Att priset skulle stegras till Consumentens skada.
Är det sannt, att — » » Ja det är sannt, » utbrast hon med värme, i det hon frimodigt mötte hans kärleksfulla blickar. » Det är skrifvet under en af de lyckligaste stunderna i mitt lif och med hela min själ i hvarje ord däraf. » » Och dåälskarj du mig således? » hviskade han, i det han ömt slöt henne i sina armar. » Du skänker mig din kärlek redan nu; jag som blott är en stackars studiosus utan något hus och hem att bjuda dig än på flere år. Kan jag väl taga emot din stora, härliga gåfva? » » Försök, » sade hon skälmaktigt leende. — » Och jag, som kämpat mig till själf behärskning och tänkte tvinga mig till tystnad, ända tills jag hade något att bjuda dig, jag, som med svidande hjärta tänkte vänta, tills — » t Vänta, ja, » upprepade Inez, i det hon sakta lösgjorde sig ur hans armar. » Vänta tills vi båda stelnat i misstro till hvarandra, tills tusen missförstånd uppstått oss emellan » » Ja, ja, du har så rätt, hjärtevän, men ser du jag vågade inte. Det var dina tankar och ord, som gåfvo mig mod, och som i dag ha gjort lifvet så ljust och gladt för mig. Hur skall jag kunna tacka dig nog? » » Genom att göra mig så lycklig som jag hoppas och tror, att du det kan, » hviskade hon med fuktiga ögon. » Du lilla &gt;z », det blir visst ditt smeknamn, » skämtade han, » ser du, det hjälper ej att taga nya signaturer eller pseudonymer, man blir ändå genomskådad. » — " » Och gripen på bar gärning — » » Just det ja, åtminstone när den angripande brukar ett skarpt synglas: kärlekens hoppfulla, genomträngande synglas. » * Konsten att möblera sitt hem. En serie artiklar för Idun, utarbetade af fackmän. (Forts.) I medeltidsstaden, isynnerhet trähusen, kunde väl fönstren sitta mera tätt intill hvarandra, men på landet sattes de i envåningsbyggnaden uti taket, i flervåningshuset i sidoväggen, men med minsta möjliga antal och dimension.
Ombergs Memorial, deruti författaren, jemte anförande af samma förhållande, söm Herr Hammarhjelm uppgifvit rörande flera Bergsmans-hemmans underlåtenhet uti skyldighetens uppfyllande, att tillverka tackjern, tillägger, att den författning, sorn efter 1809 års Riksmöte emanerade, rörande Bergsmanshemmanens fria besittning, haft en bedröflig verkan på Bergsmanna handteringen; alldenstund erfarenheten visat, att årliga tackjernsblåsningen, sedan den tiden, blifvit 6000 dygn mindre, hvarigenom, efter beräkning af to Skp. afkastning hvarje dygn, hela Jerntillverkningen, hvilken efter privilegierna icke uppgår till mera än 45°>OOQ Skp, betydligen skulle minskas, samt Hytte* 703 Bero* och Ekon. Utsk, Betänkanden. lagen äfven blifvit förminskade genom för» sålda egendomar, hvilkas innehafvare nu mera vilja undandraga sig Bcrgsmannaskyldigheteana. Herr Ornberg anser högst vigtig!, att en undersökning och granskning företages till utrönande, huruvida Blåsningsskyldigheterna blifvit fullgjorda, på det att Staten måtte komma i tillfälle alt på andra orter kunna öfverflytta dessa Bergsmanna föpmoner från de hemman, som dem förverkat, och hvarigenom Bergsbruket på dessa orter skulle uppmuntras och uppdrifvas under samma tid, sorn det pä andra aftynar» 3£n sådan uppmuntran vunnes utan betungande för Staten, och blefve endast en rättvisare fördelning af de från urminnes tider vid Bergshandteringen förknippade förmoner;, ty hvad Staten genom ifrågavarande indragjiingar. i Bérgsmanshemmans friheter skulle kunna vinna, bör, i hans tanka, ej annorlunda kunna anses, än som ett depositum, hvilket Staten är skyldig Bergshandteringen på ett annat ställe, hvarest tillfällen dertill kunna erbjuda sig. I detta afseende, anser Herr Ornberg vidare ingen ort kunna komma ifråga, framför Norrbotten med dit hörande .Lappmarker, som inom sitt sköte skall äga de största af alla hittills kända Jernmalms-Iager i verlden.
Med stor förnöjelse plägade hon ibland framvisa många synbara bevis på välvilliga badgästers bevågenhet, som dessa i form af skrifvelser, porträtter o. d. brukade sända henne, alltid adresserade blott till Maja på berget, det enda namn, hvarunder hon var känd Då jag förmodar, att det bland Iduns lä- sarinnor finnes ett stort antal, som deruppe Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto blfogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. i r-v i i Kl I |_y U IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 6 öre pr 4. spalt, petitrad ( Ingen annons Införes under I k r o n hvilket ej är större, än att detta ur möjlighetshänsyn vore en synnerligen lätt sak. Nåväl! Resultatet af mina studier har blifvit, att jag härom dagen aflade en dyr ed på att aldrig gifta mig, om icke möjligen med någon » sämre » flicka. Ty de » bättre » flickorna kännetecknas enligt min åsigt af följande: de ega ett hufvud, som döljes till sju åttondedelar af en hatt, lik dalmasarnes flåhackor; de ega två armar o c h tio fingrar Inkommen i det som vanligt väl putsade uttänjda till en färskräcklig längd genom hamranköket fann j a g ingen der, hvarför jag knackade det på något olyckligt stackars piano; de äro kring midjan så snörda, att de endast kunna äta sparpå dörren till det inre rummet. Derifrån utris, o c h af dessa torde knappast tre få plats rätt kommo då Majas vårdarinna samt den gamle upp o c h ned .bredvid hvar andra (åtminstone gjorde doktor M — r, badortens vinierlakaxe, ty äfven jag den iaktagelsen vid en obduktion); vidare ha denna årstid komma kurgäster dit. Denne de förstört sitt underlif genom att under hela sin tid gå på sylspetsformade s. k. klackar; vidare ha yttrade, att gumman var så klen, att hon ej de förstört sina fötter genom skor, s o m äro två borde mottaga några besök, hvarför jag ämtum kortare o c h en tum smalare än vederbörande nade genast draga mig tillbaka. Men den fot.
Motionären har derföre föreslagit: att 6 § i Kongl, förordningen, angående stängselskyldigheten, måtts förändras i enlighet med det förslag, som uti omförmälde skrift blifvit framställdt. Uti nämnde skrift har, i fråga om gällande grund för slängselskyldighetens fördelning emellan grannar och delegare inom samma by, derom nyssberörde § handlar, blifvit anmärkt, att samma § lemnade rum för olika tydningar och såmedelst föranledde antagande af serskilde förfaringssätt vid stängselskyldighetens fördelning, af hvilka dock icke någotdera. om det vid laga skiften tillämpades, åstadkomme en billig fördelning af stängselskyldigheten. Såsom exempel på dessa olika förfaringssätt och till ådagaläggande af deras oriktighet är vordet anfördl, att antingen ali stängsel i rågångar och skifteslinier först fördelades emellan de serskilda bemmansnumren och sedan inom dessa deras enskilda stängsel, hvilken fördelning likväl vore orättvis, af det skäl, att, till följd af hemmansnumrens olika storlek, då det ena kan vara två eller tre gånger så stort, som det andra, de större hemmanen för mycket betungades, hvilket förhållande äfven inträffade vid den enskilda stängselns fördelning emellan de olika hemmansdelarne; eller fördelades summan af stängseln i rågångarne och alla delningslinierne emellan alla de utskiftade lotterne, hvarigenom dock, ännu obilligare, än enligt förstberörde förfaringssätt, lika stor stängselskyldighet lades på det icke sönderstyckade hemmansnumret, som på det, hvilket blifvit fördeladt i smärre hemmansdelar och såmedelst det orimliga resultat föranleddes, att ett icke styckadt hemmansnummer finge icke allenast ensamt ansvara för sina egna hägnader, utan ock derutöfver biträda andra, eller ock fördelades stängseln partielt, lott emot lott, sedan deri äfven ingått hvarje delegares andel i rågångsstängseln.