Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
361 28 dygns fängelse vid vatten och bröd, torde icke vara ett för lindrigt straff för rån, dervid svår kroppsskada ej tillfogas, hvarföre jag, under åberopande af den motivering af §:n, som Utsk. framställt, samt af hvad jag nu ytterligare haft äran anföra, anhåller om R. o. Ad:s bifall tili §:n. Frih. Cederström, Rudolf: Vid genomläsande af LagUtsk:s moliver lill denna afdeln. af förslaget, har jag för min del icke funnit dessa moliver tillfredsställande. Utsk. har åberopat, huruledes den allmänna rättskänslan skulle ogilla det nuvarrde straffet för rån. Den allmänna rättskänslan är en auktoritet, hvars åsigler torde vara vanskligt att tolka och med full säkerhet upfatta, och på hvars skiftande omdömen man föga kan förlita sig, äfven bland det mest vältänkande folk; och torde derföre denna auktoritet lika litet af LagUtsk., som af någon annan, böra åberopas. Derefter erinrar Utsk., huruledes dödsstraffet för rån aldrig numera verkställes utan af K. M. i nådeväg till annat straff förvandlas. En talare på detta rum har likväl redan fästat upmärksamheten på olämpligheten af att i lagstiftningsväg åberopa något, som är så helt och hållet beroende af de nuvande maktegandes enskildta öfvertygelser och äsigter. Konungens Rådgifvare, hvilkas plats måste enl. naturens lagar tid efter annan af nya personer beklädas, torde ej alltid få till efterträdare dem, som lill alla delar hylla enahanda meningar, som nu råda; äfvensom det väl låter tänka sig att jemväl sjelfva de hos nuvande Rådgifvarepersonalen existerande idéer möjligen, under tidernas längd, undergå någon modifikation i enlighet med hvad jag för min del vore färdig att anse för den hos Svenska allmänheten verkligen befintliga åsigt i dessa hänseenden. Man kan således föreställa sig att i en framtid alldeles motsatta åsigter i detta fall ju kunna tillämpas; hvarföre man ej torde böra åberopa praejudikater i afseende å benådningsrättens utöfvande. Men ehuru jag således icke kan gilla Utsk:s motiver och Gr.
Maj:t täcktes, innan framställning till kommande Rikets Ständer eger rum om fortsättande af arbetena å nordvestra stambanan, låta verkställa förnyade undersökningar för utrönande af lämpligaste sträckningen för denna banas fortsättande från Kristinehamn mot Arvika. Enligt hvad Utskottet hår ofvan föreslagit, skulle under tiden intill 1866 års slut komma att utgå: 5G Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. för fullbordande af södra stambanan „ anläggande af stambanan från Kathrineholm till Norrköping „ anläggande af norra stambanan från Stockholm öfver Kålhammar och Gran „ anläggning af en jernvåg från Kålhammar till Upsala (såsom lån) för påbörjande af nordvestra stambanan, nemligen: från Norska gränsen mot Arvika Kalr 600,000: — jemte blifvande vinst å statslånefonden, beräknad till omkring 400,000 K:dr. från trakten af Porla till Kristinehamn . „ 5,374,000: — Summa Kalr 25,888,000: — förutom förberörda vinstmedel. Innan Utskottet afgifver yttrande i fråga om bestämmandet af de tider, på hvilka dessa medel böra hållas Kongl. Maj:t till handa, har Utskottet ansett sig böra till pröfning företaga en af Grefve Taube, H. A., inom Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 244), att för år 1863 må, i mån af behof, användas högst 500,000 R:dr till detaljutstakning, arbetsstationers och förråders iordningställande m. m. å de statsbanor, som i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med deruti möjligen förekommande förändringar, komma att af Rikets nu församlade Ständer beslutas, hvilket förskott då skulle komma att afråknas å 1864 års anslag:.
Att svårigheter skola möta, må erkännas, men om någon tid för reformens genomförande medgifves, behöfver man ej vara sangvinisk för att hoppas att de, med någon energi å de verkställandes sida, skola kunna öfvervinnas. Den nådegåfva eller almosa Utsk:t föreslår att till lindrande af vissa skjutsande hemmans tunga lemna, är i principielt hänseende ej mycket att tacka för. Det är ett ofler af Staten, som är utan ändamål och som ej leder till reformens slutliga genomförande eller till skjutsfrågans lösning. Den är ett palliativ, skadligt till sin princip och intet betydande i sin tillämpning. Att ordna skutsningsskyldigheten länsvis eller genom landstingen blir aldrig fullt tillfredsställande; man kan visst derigenom komma till en jernnare fördelning af dess kostnad, men härvid kommer man i kollision med principer, som äro ytterst ömtåliga att beröra, såsom t. ex. vidden af de hemmans skyldigheter att deltaga i ifrågavarande kostnad, hvilka aldrig sedan århundraden delat detta onus — andra att förtiga. De ledamöter af detta hus, hvilka, liksom jag, ega skjutsskvldig jord, känna nogsamt tungan af nu berörda onus. Det är i allmänhet mindre den kostnad det medför eller de utgifter det kräfver, än fastmera känslan af det förödmjukande, det förnedrande i denna personella servitut, som kräfver rättelse, och som aldrig lägger sig till hvila förr än denna rättelse är vunnen. Hvad inverkan skjutsskyldigheten har i moraliskt hänseende, huru den leder de skjutsande till samqväm, under deras väntan på skjutsen, samqväm, som ofta föranleda liderlighet och dryckenskap, är i tal och tryck så mycket framhållet, att jag derom ej behöfver orda. Skjutskyldighetens skadlighet i statsekonomiskt hänseende är lika behjertansvärd. Tvånget att för utgörande af detta onus hålla hästar, tvingar för underhållet af dessa dyra och dyrfödda kreatur att med dem något på mellantiderna förtjena. Till denna förtjenst uppsökes då antingen foror, som draga fodret och spillningen från hemmanet, eller ock skjutsa.
Stamgods må ej utgöras af annat än fastighet d Landet, med hvad d dess grund finnes, och till egendomen hörer, — jerniOch rnanuf adur-verk, samt brandf orsak rädt Stenhus i Stockholm. O LagTh skottets Bellini ande N.o i3fi. 3 §• Ej må inom hvarje ätt mera än ett Stamgods finnas; dock må detsamma af flera serskilda fastigheter hesta. Det mcL ej vara större, än alt behållna ärliga afkastningen deraf svarar emot Två Hundrade Femtio Tunnor Båg och Två Hundrade Femtio Tunnor Korn', ej eller mindre, ciri att det af kastar värdet af Femtio Tunnor Råg och Femtio Tunnor Korth §. Varder Stamgods af: Åttshuf vildman stiftad t, då skall det efter hans död Imf" vudmanna-rätten åtfölja. Lag samma va re, der annan person vill egendom tili in3 rättande af Stamgods anslå. 5 §. Vill medlem af ätt, sorn ej huf vudman är, inrätta Stamgods, med vilkor, att detsamma, efter Stiftarens död, skall dess efterkommande å manssidan tillfalla; håfve der lof till, derest ej Stamgods förut i ätten finnes till det belopp 3 f högst utsätter', dock bår Stiftaren tillika föreskrifva att, enär Riksdag inträffar, minst hälften LagZhsiöttet» Betiinkamte N:o i56. 15 af ett års afkastning skall tillfalla ättens hufvudman, derest han Riksdagen bivistar. 6 §. Underl ater innehafvare af Stamgods utan laga förfall, som af Ridderskapet och Adeln godkännes, att för ätten taga säte och stämma d Riddarhuset, enär lian, enligt RiddarhusOrdningen, dertill berättigad är, utgifva till den ättemän, som efter ho. norn har rätt att ättens runi d Riddarhuset intaga och Riksdagen bivista, hälften af ett års afkastning. Lag samma vare, am innehafvarén af Stamgods frän Riksdagen, utan sådant laga förfall, afreser. Varder Ättens rum éj af ättemän intaget ; ut gifve ändock
Landtbruks-akademiens grundläggning ursprungligen använda tillgångar egentligen böra anses såsom Statsmedel eller icke, finner Utskottet, enär Akademien otvifvelaktig! måste betraktas såsom en af Rikets allmänna inrättningar, och obestridligt är, att denna inrättning sedermera blifvit med Statsmedel understödd, dessa omständigheter innefatta tillräckligt skäl för den åsigt, att Akademiens räkenskaper icke borde vara undandragna den granskning, som för alla andra allmänna verk och inrättningar är föreskrifven. Då Utskottet således härutinnan instämmer med Revisorerne, har Utskottet likväl icke kunnat förbise giltigheten af Kongl. Landtbruks-Akademiens gjorda erinran, alt vid en förvaltning, sådan som denna Akademis, hvilken icke har ekonomisk vinst till omedelbart föremål, en alltför speciel granskning skulle kunna medföra väsendtliga olägenheter; men Utskottet föreställer sig, att det med Revisorernes framställning åsyftade ändamål, öfverensstämmelse med i allmänhet iakttagen ordning, torde kunna vinnas, utan att nödvändigt medföra de deraf befarade menliga följder; i hvilket afseende Utskottet alltså löreslår: alt Rikets Ständer, uti afgående skrifvelse, underdånigst anhålla, det Kongl. Maj:t, jemte meddelande af nådig befallning, att Kongl. Landtbruks-Akademiens räkenskaper hädanefter skola till Kongl. Kammar-rätten för behörig granskning öfverlemnas, täcktes tillika i nåder föreskrifva, alt denna granskning bör hufvudsakligen afse siffran och det formela af räkenskaps-förhållandena, men icke utsträckas till bedömande af den ekonomiska förvaltningen. I sammanhang härmed och då räkenskaperna för Ultuna Landtbruks-Institut och Allmänna Institutet för döfstumma och blinda icke heller undergå granskning i Kongl. Kammar-rätten, men sådant, enligt Utskottets tanke, desto hellre bör ske, som dessa inrättningar äro i åtnjutande af Slats-anslag, får Utskottet hemställa, att underdånig framställning härom jemväl måtte af Rikets Ständer aflålas; dock som enahauda förhållanden, med hänsigt till förvaltningen, hvilka här ofvan, beträffande Kongl.
B:co i veckan; äfvensom att, då värnlösa qvinnor ifrån Landsorterna dö i Stockholm, deras derstädes framfödde barn måtte blifva pä Barnhuset emottagne; samt slutligen, att de tillskott, som kunna erfordras, för att sätta Allmänna Barnhus-inrättningen i det skick, som Rikets Ständer med sina frikostiga anslag låra hafva åsyftat, och sjelfva menskligheten tyckes fordra, måtte få utgå af Stockholms Stads Allmänna FattigCassa. Den § September e. m. 345 Att denna min motion måtte blifva till Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottet remitterad anhåller jag vördsammast. Herr Grefven och LandtMarJhalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af Herr von Hartmansdorffs dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Och skulle den af Herr Cederskjöld väckte nya motion, hvila på bordet till nästa Plenum. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 26 sistlidne Augusti under N;o lögafgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, öfver väckt fråga om befrielse för Riksens Ständers Bank från skyldigheten att i Concurser och års Proclama bevaka sine, emot lös pant ägande fordringar. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den z3 sistlidne Augusti under N;o 172 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga nm nedsättning af Lotsoch Båk-afgifterne för Ångfartyg i allmänhet, samt andre Inrikes orter emellan seglande Fartyg under 6 fots djup gående, Ven g September c. m, Herr Riben,Carl Wilhelm:
«Jag helsar dig, Sveriges drottning,« sade han, och tillfredsställelsen strålade ur hans milda anletsdrag. «Det är för din skull, kronan gläder mig; det «är derföre, att jag vet hon gör dig ett nöje. An«nars sutte jag heldre i lugnet, under dessa stormiga «tider, och lät det myndiga Rådet och de barske stän«derna slitas om makten bäst de gitte. Jag vill dock «bjuda till att akta mig för de stötestenar, som af«bröto min företrädares trefnad. Den misstanka, han «oförsigtigt ådrog sig, att eftersträfva mera välde, för«bittrade sinnena och tillskyndade honom många sura «stunder ...» «Min gemål har rätt«; – föll drottningen honom i talet – «svagheten låter misstänka sig och blir «derföre straffad; rask handling deremot krönes med «framgång. Spegla dig uti din företrädares föraktliga «obeslutsamhet, och mins din ädle svåger, Preussens «Store Fredrik. I honom har du både ett exempel «att följa, och ett stöd att påräkna.» Det höga paret öfverlade hvad under närvarande omständigheter vore att göra. Drottningen påstod, att allt berodde af första intrycket. Konungen borde vid sitt första uppträdande i Rådet sätta sin person och spirans företrädesrättigheter i säkerhet: utveckla stark vilja, kraft, rådighet: låta påskina inflytandet af sin slägtskap med Rysslands regerande kejsarinna, sitt svågerskap med konungen i Preussen; samt gifva vinkar om faran för Sverige och dess frihet, att såra desse mäktige regenters stolthet, genom förringandet af deras frändes anseende. Riksrådet Tessin var den, på hvars bistånd inom senatens eget sköte det höga paret egentligen räknade. Han var deras första svenska bekantskap, själen i deras hof, der hans grefvinna, öfverhofmästarinnan, var oskiljaktig från Lovisa Ulrika som skuggan från kroppen. Tessin kunde ej annat, än finna sig väl af maktutvidgning åt en monark, i hvars gunst han innehade främsta rummet. Imedlertid skulle den nye konungen icke förhasta sig med Rådets sammankallande.
Och då, Rosa, min själs afgud, mitt hjertas tillbedda – Jag vill icke begära din tro; men ...” ”Det behöfs också ej,” hviskade Rosa, och log genom tårarne; ”den kommer aldrig att egnas någon annan än dig.” Och nu stod himlen öppen, och då Mannerstedt tryckte den första kyssen på Rosas läppar, voro tid och rum försvunna. Det första, som väckte dem till erinring af afsked, smärta och verklighet, var Svens röst utanför: ”Professor Lings gamle Larsson är här, för att säga ifrån, att professorn väntar på kandidaten. Klockan är slagen sju, sa’ han.” ”Jag kommer straxt,” ropade Mannerstedt och sprang upp. ”O, hvart har tiden tagit vägen! – Lef väl, min Rosa! min! o hvilken salighet i detta ord! Jag vågar icke dröja ett ögonblick längre; ty glädjens känsla är dock den mäktigaste af alla och svårast att beherrska. Jag måste ut!” ”Ja, det måste du,” suckade Rosa; ”men äfven i skiljsmessan ligger en sällhet; ty, åtskiljda eller förenade, lefva vi dock af samma lif, vår kärleks.” Mannerstedts läppar upphemtade slutet af de sista orden; och nu var han ute, nedför trapporna, utför gatan, och stannade icke förr, än han med lågande kinder, blixtrande ögon och häftigt klappande hjerta stod midtemot professorn, hvilken satt i sin stora länstol, och hotande upplyftade fingret mot ynglingen. ”Icke en half linje öfver tillåtelsen,” sade Mannerstedt upprymd, och åtnöjde sig nu att kyssa professorns magra hand. ”Jo jo! du ser mig just ut att hafva tänkt på linjer och tillåtelser,” menade denne. ”Det glömde du väl, kan jag tänka?” ”Nej, jag bedyrar, min faderlige vän!” försäkrade Mannerstedt allvarsamt. ”Kunde jag vara så ovärdig er godhet? Och kunde jag glömma edra förmaningar? Nej, visst icke! Men sade ni icke sjelf: ’åtminstone ingen bindande förklaring?’”
Använder han icke denna tillgång pä någotdera af dessa sätt och icke eller försäljer en anvisning på sin fordran åt någon, som har en liqvid utrikes att göra, så skola silfverspecierne förr eller sednare komma att vandra hit tillbaka igen. Sådant är det naturliga förhållandet med silfret. Jag måste använda det för att betala en skuld, när jag icke kan betala den med varor; och har jag skickat ut silfver såsom en vara, är detta icke att betrakta annat än som en förskottsvis gjord liqvid. Det är alldeles detsamma, som att sätta in på upoch afskrifningsräkning. Behöfver jag ej för en liqvid ujfva anvisning på det insatta beloppet, kan jagåter taga ut summan, när jag vill. Sä är förhållandet. med den mycket omtalade silfverexporten, hvilken man vill söka att förekomma, troende sig dermed förbättra Bankens ställning. Jag hoppas, att hvar och en, som behagat följa min framställning, skall finna, att denna export, i och för sig betraktad, alldeles icke medför någon fara för realisationen, hvars uprätthållande ensamt beror deruppå, att vårt varu.utbyte i allmänhet med Utlandet är sådant, att debet och credit gå ihop. Hr Printzensköld; Jag ber om benägen ursäkt, att jag ä^nnu en gång upträder, men jag finner mig dertill föranledd af Hr Åkermans sednaste yttrande. Hr Akerman har nemi. yttrat, att ingen skada för landet ligger deruti, att våra silfverspecier exporteras; ty, säger han, det visar endast, att man har en skuld på utländsk ort eller också önskar att der bilda sig en fordran. Ja väl, det är sannt, men Hr Akerman lärer icke kunna bestrida, att landet pä det hela taget lider en ganska betydlig förlust, icke derföre, att silfver exporteras, utan derföre att specier exporteras, och orsaken härtill torde Hr Åkerman känna lika väl som jag., nemi att det kostar landet att mynta silfret och att försätta det med koppar, att man i utlandet icke betalar mer än sillrots värde, och att landet således förlorar utom slagskatten kopparns hela värde.
Då Utsk:t endast af den anledning afstyrkt ilrågavide motion, att Utslct saknar behörig utredning i hvad män Fru Hilling kan vara i behof af det för henne begärda understöd, torde det tillåtas mig att vitsorda, det behofvet är ganska stort och att hon är så nära bragt till tiggarstafven, som det gerna kan vara möjligt. Hennes man var, såsom det torde vara de flesta bekant, en utmärkt skicklig läkare och har genom det utmärkta sätt och det nit, hvarmed han skött de honom åliggande befattningar, gjort sig förtjent af allmänhetens erkänsla. Jag förenar mig i hvad den siste talaren yrkat. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats, alt K. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan, skulle för sin del bevilja Regementsläkaren Johan Samuel Billings enka, Anna Charlotta Billing, född Hård, en årlig pension af 300 rdr; framställdes först propos. på bifall till Utskds hemställan, hvartill svarades mångå ja, blandade med nej, och sedermera propos. på alslag derå och beviljande af den ifrågav:de pensionen, då svaren utlöllo med många nej, blandade med ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 78:de, 79:de och 80:de punkterna. Utsk:tg hemställanden biföllos. 81:sta punkten. Hr Cederschjöld, Fredrik August: Jag kan visserligen icke lemna upplysning om boets ställning vid Doktor Beckers död; men att den måste hafva varit ganska bekymmersam, synes af hvad motionären upplyst; hvaremot Utsk:t säger att Fru Becker har så mycket att hon nödtorftigt kan uppehålla sig. Hvad som dermed menas, är svårt alt afgöra; men det synes innebära att hon nätt och jemnt har så mycket som behöfves för de nödvändigaste beholven. 428 Den 28 September e. m. Då nu
Mits vid 1812 års Riksdag aflåtne Nåd, Proposition om inrättande af ett Invalidhus, R. St:r i underd. skrifvelse af den 16 Julii samma år förklarat, att då de derutinnan erkände ej mindre ett förnyadt vedermäle af K, M;ts hulda omvårdnad för dess trög - Betänkan den, N:o 248. 209 na undersåtar, än cn af billigheten påkallad omtanka för deras bergning, som i striden för Fosterlandet uppoffrat hälsa och arbetsförmåga, de qj eller funne något hinder, det något af de K, LustSlotten med tillhörande Byggnader och Lustparker, sorn K. M:t kunde dertill i Wäder utse, till detta välgörande ändamål Liefve användt, med undantag af de samma Lustslott underlydande, och såsom inkomst för StatsVerket påräknade Heraman och Lägenheter; och medgåfvo R. St:r likaledes, att, alla dädanefter vid Adelsfane-Regementet ledige blifvande Boställen med Indelningar och Räntor, till understöd för Invalidhuset anslogos. Och sorn R. Sttrs Eget beslut således legat till grund för InvalidHospitalets inrättande, samt i följe deraf alla vid AdelsfaneRegementet ledige blifvande Indelningar till det afsedde ändamålet böra användas, anser Utskottet sig icke äga skäl, att föreslå någon förändring i det för nämnde Inrättning uppförde Anslag, 2:0 6:te Pune t en j eller IJospitalers och Lazaretters underhåll.
I anledning af väckt fråga om försäljande till Skatte af Indelningarne vid AdelsfaneRegementet, i den mån nuvarande Innehafvare afgå. I anledning af väckt fråga om bidrag till underhållandet af Hallnäs Bro i Westra Härad af Jönköpings Län. N:o 76. I anledning af väckt fråga om StatsVerkets rätt till ÖfvermålsKappar å dea EcclesiastikeStaterne anslagne KronoTionde Spannemål. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Hans Maj:t Konungen i Nåder utsatt kl. 1 i morgon e. m., till emottagande af Rikets Ständers Stora Deputation, hvilken, enligt förut fattadt beslut, komme att aflemna Rikets Ständers underdåniga CondoleanceAdres - 4 Den i April f. m. ser till Hans Maj:t Konungen och det K:gl. Huset, i anledning af Högtsalig Hennes K:gl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas timade frånfälle; och anmodade Hans Excellence de Herrar af Ridderskapet och Adeln, hvilka behagade deltaga i Deputationen, att i sådant ändamål låta anteckna sig hos RiddarhusFiskalen. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 7 sisth Mars under N:o 89 afgifne, och den 23 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Stenkolsverket vid Höganäs; blef detta Betänkande, uppå derom gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
4, af den 2 dennes, under N:o 154, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Majoren Florus Tolls ansökning om inneståendo Accords-ersätfnings utbekommande, 5, af den 2 dennes, under Ko 155, öfver gjorde Motioner om bestämmande af Hennea Majd Drottningens underhälls-surnma, i händelse af Enke tillstånd, samt om dispositionen af Rosenbergs Kungsgård efter Hennes Maj:ts nuvarande Enke-Drottningens frånfälle. 6, af den 6 dennes, öfver gjord Motion, om anslag af Allmänna medel till kostnaden vid förfärdigandet af en Tafla öfver HögstSalig Hans Majd Konung Carl XIXLs Kröning, 7, af den 13 dennes öfver Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående Stats Verkets t i list å n cl deli behof i hvad som rörer Iliks-Statens 7:de Hufvud-Tittel, 8, af den 13 dennes, i anledning af gjorde Motioner om tillökning i anslaget för Fria Konsternas Akademi. 9, af den 13 dennes, i fråga om medels anslående till Riddarholms-Kyrkans iståndsät* tande. 10, af den 13 dennes, öfver Herr Comminister Berggrens Motion om Lönförhöjning för Coinministrarne i Stockholm, Prof. Utdr. d, 23 April 1818,’ 33* S. D. Remitterades till Statsoch Bankör Utskotten a:ne Memorial, ilet ena af Grefve Spens, Carl Gustaf, samt det andra utaf Herr Munck of Ro sensköld, Merhard, innefattande anmärkningar vid Statsoch Banko-Utskottpns den 15 dennes återremitterade Betänkande i anledning af Kongl. Majas Nådiga Proposition den 10 December 1817 angående allmänna penninge-rörelsens och myntvärdets upprätthållande, S D.
Sällskapet åtagit sig, och 36a Den 8 October e. ra. hvad man af det har rält att fordra. Det består af många torftiga medlemmar, för hvilka en och annan Riksdaler kim vara ganska kännbar att utgifva. Jag skulle deremot anse det såsom ett bevis på torftigheten af vår Samhällsförfattning, om mari ens skulle sätta i fråga, alt neka den obetydliga summan af 3,333 R:dr 16 sk., då frågan är om hela folkets moraliska bildning. Sällskapetär visserlisen en enskild Inrättning, men dess ändamål är af så allmän beskaffenhet som möjligt, då det angår hvarje född Svensk. Man har lagt Sällskapet till last deras ringa pecuniera förmåga, men det kommer naturligtvis af tillgångarnes otillräcklighet, och det är just för att afhjelpa sådant, Sällskapet först ingått till Regeringen, och sedan till Rikets Ständer med sin anhållan. Ridderskapet och Adeln känner ändamålet. Jag tilltror mig hvarken att vara förespråkare för delta ändamål eller för Sällskapet, men jag är öfvertygad, att det icke eller behöfves. Jag anhåller således om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å den summa, som af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie blifvit föreslagen. Friherre Anckarswärd: Jag hemställer till dem, som yrkat öfverskridande af hvad Kongl. Maj:t föreslagit och StatsUlskoltet tillstyrkt, om vi likväl icke en gång kunde stadna vid StatsUtskottets förslag. Otaliga svårigheter uppkomma deraf, alt vi bestän - Den 8 Octo ber e. ni. 363 digt öfverskrida SlatsTJtskottets tillstyrkanden, och jag vet icke, mina Herrar, hvart det slutligen skall leda oss. Jag är emot sjelfva grunden af den nu förevarande saken, emedan jag tror, att det är den allmänna andan, som i enskild väg skulle för det vackra ändamålet visa sig mest verksam. Men huru är det möjligt, att framtvinga denna allmänna anda, enär det snart sagt blifvit en rättighet, att i alla möjliga directioner anlita och utgifva Statens medel.