Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o iO. 123 Dessa väsendtliga olikheter måste tagas i noga betraktande vid jemförelse af de båda ländernas borgerliga förhållanden, om deraf några välgrundade slutsatser skola kunna dragas. I öfrigt anser jag mig böra med anledning af Komiténs betänkande afgifva följande enskilda meningar. l:o. Då det såkallade borgenssystemet, såsom ett nationalondt, djupt ingriper både på allmänna moralen och allmänna välståndet, och då en varsam återgång derifrån är lika nödvändig för familje-Iyckan, som för stadga och ordning i affärslifvet, hade jag trott, att, till befästande af en allmän öfvertygelse af systemets förderflighet, det hade varit skäl att i betänkandet framlägga det vittnesbörd deröfver, som genom förordningen af den 17 Februari detta år är uttaladt uti det fordom med Sverige förbundna grannriket Finland. Denna förordning, slutande med en nära absolut förkastelsedom öfver all vidare utlåning, mot säkerhet af borgen, från landels offentliga låneanstalter, kan icke annat vara än högst tänkvärd äfven för oss, om det ock gerna medgifves, alt en dylik förordning ännu vore förtidig härstädes. Såsom ett ytterligare tillägg till hvad jag i detta ämne haft äran-anföra, beder jag derföre att här få anteckna anledningen till den omnämnda förordningen, så lydande: »— ■ »sedan Wår uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att genom lån emot proprie borgen obetänksamma personer lätteligen förskaffa sig medel till äfventyrliga företag, hvilka ofta blottställa hela familjers välfärd och tillika undergräfva den allmänna krediten, håfve Wi, sä vida, efter det Manufakturoch Jordbruks-fonderna bildades, andra källor och utvägar till understöd åt nyttiga och säkra företag redan blifvit öppnade, i nåder funnit godt att, i afseende å lån utur nedannämnda fonder i Finska Banken, stadga som följer.» 2:o.
Och när jag just i detsamma fick se pappa komma gående utefter sandgången med aftonsolen lysande på sitt gråa hår, kände jag ett styng i hjärtat vid blotta tanken på, att jag skulle kunna förorsaka honom en så gränslös smärta. Nej, gudskelof, en brusten bubbla var inte min hela värld. Men pappa nickade åt oss i förbifarten och log, liksom ville han säga: » Jag ska ' inte störa er, jag vet nog, att ett älskande par har mycket att spraka om, som inte kommer IDUN mig vid. » Och så gick han vidare och sög på sin lilla snugga. Den käre pappa, han hade ingen aning om, hvad som försiggick. Han såg vanligtvis inte längre, än näsan räckte, och det var hans tur. Jag vet sannerligen inte hvad det skall vara, som man inte får veta tids nog. Men Klas, den stackareu, såg då så skamsen ut, att jag riktigt tyckte synd om honom; och när han gick, måste jag ånyo uppmana: » Skyll på mig, skrif och säg, att jag har älskat en annan. D u säger ingen osanning! » Nej, det var sanning! Men mitt ideal hade dock väft sig så samman med hans bild, att jag måste känna slitningens smärta. Oaktadt alla nyktra resonnemanger visste jag dock, att mången bitter kamp förestod mig, innan hjärtat blef fritt, visste, att många stunder af ödslig tomhet skulle falla på min lott, stunder då jag skulle rysa i mitt innersta väsen. Rysa öfver kölden och ensamheten i denna mödosamma värld. Och likväl — så underligt danad är människosjälen — likväl fattades jag just nu af en glödande lust till lifvet och hade öppen blick för skönheten omkring mig. Det var dock härligt att bo så här utanför tullen, man slapp de gråa gatornas damm och hörde stadsbullret endast på afstånd som en mullrande våg. En sådan kväll! Ett varmt skimmer låg öfver de nylöfvade björkarne, fåglarne sjöngo i solnedgången och kaprifolierna andades vällukt. En liten nyckelpiga kom krypande på min hand och lyfte sakta sina guldskals vingar, då jag rörde ett finger. Marken myllrade af lif; där låg en stor skalbagge på rygg: upp igen!
— Se så, min ros, var nu förnuftig! I den här börsen finner din mor något, som skall läka hennes hjerta, och hvad dig angår, så upprepar jag, hvad jag redan sagt, jag reser i morgon, och om du vill följa mig, så skall jag göra dig till den grannaste dam i London, du skall hafva din egen våning, ditt ekipage och din betjening som en hertiginna, du är på min ära tillräckligt vacker för att göra heder deråt; du säger, att du älskar mig, men om det vore sannt, skulle du icke hafva så många betänkligheter vid att följa mig. — Ack har jag icke tillräckligt visat, att jag älskar dig? Men att skiljas från min mor på detta sätt! Hon är en så hederlig, så gudfruktig qvinna, hon skall aldrig trösta sig. — Bah, om jag nu bara hade tid, så skulle jag med lätthet förmå din biktfar — den der beskedliga patern, som du visade mig, åkande så anspråkslöst här på vägen vid vårt första möte — att trösta din mor, den fromma själen, men jag måste nu resa genast, ser du. Det är af högsta vigt, vi kunna imellertid skrifva till honom, och jag är fullt säker, att han för en femtiopundsnot skall arrangera saken för dig både hos S:t Honorius, din skyddspatron, och hos din mor. Hawerfield tystnade, men flickan svarade ingenting, hon grät sakta och tycktes icke vara rätt tillfreds med den cyniska skämtsamheten i sin älskares tröstegrunder, och Alf lyssnade i flera minuter, utan att höra ett ord. — Gundel, min lilla dufva, gråt nu icke längre! — återtog Hawerfield slutligen med en röst, som tydligen röjde minst lika mycken otålighet som ömhet. Gråt icke, ty jag vill förtro dig, att i mitt tycke är en qvinna aldrig mindre vacker, än då hon gråter, och ingenting jagar mig säkrare på flykten än tårar. Gör nu ditt val, jag vill icke öfvertala dig! Om du icke mera älskar mig, så ger du mig ännu en kyss och vi skiljas åt; du skänker ett färgadt vaxljus åt St.
Ej heller kan det nekas, att hela samhället måste uppbära sin del af förhatligheten, om det tvingar arbetsgifvarae att pressa deras arbetare. Det är så länge sedan som vintern 1847 — 8 — en period då stor nöd herskade bland arbetarne i England, och då folkets sinnen, både i detta land och på kontinenten, voro mycket upprörda af revolutionära idéer — som en Londontidning, » the Morning Cronicle », utsände en kommissionär för att undersöka de arbetande klassernas ställning i hufvudstaden. Den rapport, som offentliggjordes af tidningen, fästade för första gången allmänhetens uppmärksamhet på ett arbets-system, då nyligen infördt, som betecknades med det uttrycksfulla namnet » Sweating System » (utsvettningBeller ut-pressningssystem). Ropet emot utpressarne togs upp ooh fortsattes af prestmannen och författaren Charles Viengsley i en flygskrift med titeln » Billiga Kläder och Smuts » (Cheap clothes and Nasty), och i den roman, » Alton Locke », som gjorde honom ett namn. Med engelsmännens förkärlek för korta, uttrycksfulla öknamn har ordet » Sweating » blifvit den antagna definitionen för en arbetsmetod, hvarvid en så kallad » sweater » (utsvettare, utpressare), d. v. s. en arbetsgifvare, fordrar af hos honom an-stälda och under hans omedelbara öfverinseende arbetande personer ett öfverdrifvet mått af arbete mot en obilligt låg ersätt-ning. Hvad som s&amp;landa benämnes » sweating » är således ieke att system, utan öfverdriften oeb missbruket af ett system. P&amp; senare tiden har opinionen i England så allvarsamt yttrat sig mot detta system, att en kunglig komité, tillsatt af öfverhuset, för närvarande undersöker detsamma och dess följder. Komitén har hittills endast sysselsatt sig med London, men systemet blomstrar i alla stora och äfven i många mindre städer. Utpressaren är just nu ett favoritföremål för hat och förakt. Men är detta alldeles berättigadt? De som bäst känna till ut-pressningsnästen säga att utpressaren ofta är lika mycket ett offer som de olyckliga varelser han » pressar ».
Jag får erinra R. o. Ad. derom, att betänk, afser afskaffande af Bankens forum privilegiatum, utan afseende derpå om Banken är kärande eller svarande. Alltförväl känner jag, att om betänk, återremitteras, äger man fria händer, när det återkommer, att afslå Den g November f. m. 207 detsamma, men livad vinner man dermed annat än tidsutdrägt. Likväl skall jag icke yrka votering i fråga 0111 återremiss, ehuru jag anser det för tidigt att yttra sig om Bankens forum privilegiatmn, förr än frågan otn afskalfande af alla privilegierade domstolar förekommer. Hr von Troil, Emil: Den siste värde talarens anförda motiv för afslag å betänk, torde icke hafva varit alldeles på sitt ställe. Det utgick från grundsatsen af enhet och öfverensstämmelse i lagstiftningen, och undvikande i möjligaste måtto af undantag. Men fråga är icke alt göra undantag från en allmän sats, utan tvertom att, medelst borttagande af ett existerande undantag, närma sig den allmänna grundsatsen. I öfrigt vill jag, enär jag deltagit Uti detta ämnes behandling inom Utsk., endast lemna den historiska upplysning, att den uti Hr Hadings reservation uttryckta osigtén är den, soln inom Utsk. allmänt gjorde sig gällande^ men då målet var närä att bringas till afgörande, så Uppträdde en mera radical fraction af CJtsk., som yrkade upphörande af Bankens privilegierade forum för så väl svarosom käromål, och jag kail icke förklara huru denna mening kunde i voteringen göra sig gällande, om jag icke antager, alt äfven den fraction, som önskar afslag på hela motionen* förenade sig dermed, i hopp att förslaget skulle förkastas derigenom alt det gjordes olämplig t, eller såsom sådant skulle föranleda till återremiss, hvarigenom med saken skulle dragas så långt tit på tiden, att det lagförslag, hvarom R. St. kunde sig förena, icke skulle hinna af K. M. piofvas före riksdagens slut. Jag ber om ursägt, att jag deltagit i discussionen, ehuru jag icke hört densamma från början.
De bilda liksom en oredig massa, der de ligga slumrande i ens sinne, men vid minsta vidrörande resa de sig och beherska stämningen. Det är ett sådant der sammanringladt knippe jag nu vill uppreda. Om icke annat så för att skaffa lindring för tillfället. Förnimmelsen är den af ensamhet, dock utan den tillsats af frihet, som eljest är så välgörande. Det är en tyngd så tryckande, som om jag vore inmurad i en vägg och luften började tryta. Det är en ödslighet, som om hela verlden vek undan och endast jag stod qvar på min plats. Det är en hopplöshet, som stänger hvarje framtidsperspektiv och nästan gör mig likgiltig för både framgång och nederlag. Hvilka äro de föreställningar som framkallat denna stämning? Naturligtvis står Lundegård i samband dermed. Hvarför skulle den eljest komma öfver mig så många gånger då vi skiljas? Låt se! Hur är det? Lundegård kommer hit, och vi prata, – trögt och för det skall så vara, – men det fins sällan mera lif i det än som så. Hvarför? Emedan vi i sjelfva verket äro främlingar för hvarandra, trots bref, trots frånvaro af sipphet. Vi kunde tala om allt, men vi ha ingenting att säga. Jag skulle anse det som en omöjlighet för mig att vara hemmastadd med någon, om jag icke erfarit motsatsen. Visst är det ofantligt mycket lättare att bli bekant, då man lefver under samma tak samt i hvardagslag, under både arbete och hvila; det blir helt annan förtrolighet. Men å andra sidan finnas här ju kamratintressen, som förut aldrig funnits, och det borde vara nog för att uppväga den dagliga samvaron. Om det icke funnes annat i vägen. Något står emellan oss, öfver hvilket åtminstone icke jag kan komma på egen hand. Hvad är det? Min sjukligt uppdrifna, helt ofrivilliga känsla af hans öfverlägsenhet. Jag sitter hela tiden och blygs öfver mig sjelf, öfver min okunnighet, mina kläder, mina tafatta rörelser – allt! Författare? Hå, jag känner mig som när en stackare krymper ihop vid att se sin egen förmätenhet. Jag kunde bryta ut i klagan, jag kunde gråta om jag vågade, så öfvertygad är jag om att aldrig kunna åstadkomma någonting dugligt.
Der 2.ne Contrahenter finnas med ömsesidig Lagstiftnings-rått, der förnärmas icke den ene oin lian blir anmodad, att sjelf föreslå lagar för sine pligter och skyldigheter emot den andra, och det måste vara en förvänd tanka hos Folket, om det anser sig föroråitadt, när Konungen föreslår mildring i straff-lagar för Konungens förolämpande; detta förslag, lika märkbart och verkeligt som dödsstraff eller intet _ dödsstraff, är i nåder gifvit. StatsRåd och Högsta Domstol åro deröfver hörde, och Riksens Ständer hafva sedan under ämnets utveckling förslag om sjelfva §:ns ordalydelse af enskildt Riksdagsman ägt rum 3 remitterat detsamma till Ven a5 Maji f. to. Lagutskottet, som, enligt 35 §. Riksdagsordningen, har sig dess närmare utarbetande uppdragit. Mellon desse lagligt iakttagne förmer, ser jag icke huru ett skäl kan tränga sig, för att förmå Lagutskottet frånsåga sig befattningen med målet. Vi hafva derföre i Lagutskottet enhälligt detsamma upptagit. Hvad sjelfva saken angår, så år det oss alla bekant, hvad jag äfven i mitt anförande sökt ådagalägga, att vår nya Samhällsordning afvikit från grunderne i vår gamla Lag, i fråga om yttrande-råtten. Grundlagen har likväl endast upptagit fråga örn tryck, och frågan om täl och skrif-frihet står oförändrad qvar i den gamla Lagboken. Skillnaden år ganska stor, emellan Lagarne för tryckfrihet och taloch skrif-frihet, men hvad som värre år, de skilja sig i en så motsatt riktning, att det mindre brottet, eller att tala eller skrifva något obehörigt, år underkastadt strängare Lagar ån det större, att på ett obehörigt sått begagna tryckfriheten. Denna ojémnhet i lagstiftningen ligger i öppen dag och gör, att den nuvarande Lagen om lasteligt tal och skrift emot Konungen icke kan tillämpas, och i dödsstraffets ställe, har strafflösheten intrådt. Kongl Majds Nådiga Proposition åsyftar en förening af båda yttei liglielerne i en mildare Lag som kan tillämpas, och med detsamma mera öfverensstämmelse emellan Lag och Grundlag.
S D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i Ståndet denna dag väckta motioner: 1:o af Kongl. Hofpredikanten Wahrenberg, angående ändring och tillägg i §§ 23 och 25 af Kongl. Förordningen om kyrkoråd och skolråd den 21 Mars 1862; och 2:o af Doktor Thyselius, om ordnande och utbyte af litterära skatter emellan Rikets särskilda bibliotheker och öfriga samlingar. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet nedannämnda i Ståndet denna dag väckta motioner: 1:o af Domprosten Sondén, angående anslag af 75.000 R:dr till utvidgning af läroverkshuset i Skara; 2:o af samme motionär, om statsanslag till uppförande af en Seminariibyggnad i Skara; 3:o af Doktor Söderberg, angående en pension af 500 R:dr årligen åt aflidne Konsertmästaren A Handels enka och barn; 4:o af Doktor Lundberg, om fortfarande årligt anslag under nästa statsre glering till pensioner åt 1808—1809 årens landtvärnsmän; 5:o af Doktor Thyselius, angående ett statsanslag af 5,000 R:dr till utgifvande af tredje törnen af »Scriptores rerum Suecicarum medii sevi». 6:o af samme motionär, om upprättande af lägre elementarläroverk för flickor; 7:o af vice Talmannen Biskop Annerstedt, om riksdags-kostnadernas bestridande af Rikets Ständers Riksgälds-kontor. S D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl.
Eders Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse om det nu för institutet beviljade högre årliga anslaget, samt den i sammanhang dermed gifna befallningen att' till Rikets Ständers Revisorers granskning insända institutets hufvudräkenskaper, hade Styrelsen nåden att emottaga den 1 sistlidne November, och förmodade Styrelsen, att föreskriften om öfverlemnande af institutets räkenskaper till Rikets Ständers Revisorer icke skulle hafva retroaktiv verkan för de år, rörande hvilka revision i behörig ordning redan skett samt decharge erhållits för institutets hela förvaltning; men skall Styrelsen till kommande revisioner, för de år dessa omfatta, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, öfversända institutets räkenskaper. Med djupaste undersåtlig vördnad, trollet och nit framhärdar, Stormäktigste Alle må digste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte, R. von KRiEMER. Ultuna den 10 Februari 1852. J. Arrhenius. — 369 — REGISTER öfver Rikets Högloft. Ständers är 1851 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af statsverkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Majd afgifva underdåniga utlåtanden. Revisionsberättelsen. Utlåtandenn. Afkortninqar sid. 12. Aftöninys-afdelnings, Krigs-holley ii, räkenskaper Afviftrirtn i .1 mntl and ... » 106—110. 170_171. 281—283. — i Stora Kopparbergs län ?> yy 171—172. Akademiens för de fria konsterna räkenskaper yy 190. — Krigsdito yy 113-114. 283—2S4. — Krigsvetenskapsdito yy 121. — JMildt bruksdito yy 172—173.
Största delen af detta läns jorntillverkning, som i medeltal de senare åren utgjort 90000 centner tackjern och 46400 centner stångoch manufakturjern, grundar sig på jernmalm från Taberg, beläget 1^ mil söder om Jönköping, hvarutaf årligen lösbrytas 56 omkring 200000 centner malm, som förbrukas vid följande masugnar, nämligen: Tabergs, Norra och Södra Månsarps, Mobro och Sandseryds i bergets grannskap till ungefärligt belopp af 100000 centner, Unnaryds, Rasjö och Lomsjö på 2 k 2^ mils afstånd åt sydvest 65000 centner samt Ekersholm och Lindefors å 2 mil i söder 35000 centner. Malmens brytningspris är 6 ä 7 öre pr centner, och dess jernhalt 25 ä 30 0 . Hela tackjernstillverkningen af Tabergsmalm utgör ungefär 60000 centner årligen. Smärre malmtillgångar förefinnas vid Inglamåla i Fröderyds socken, hvarest årligen, ungefär 4000 centner malm brytas för Klafreströms och Säfsjöströms masugnars räkning i Kronobergs län, samt i den Bruzaholms bruk tillhöriga Nya Nelsons grufva i Okna socken med årlig brytning af 6000 centner. Utom vid de på Tabergs malm egentligen grundade masugnar, tillverkas tackjern af sjömalm vid Åminne i Westbo, Ohs i Westra och Bruzaholm i Södra Wedbo härad till belopp af 30000 centner. Kalksten för tackjernstillverkningen, motsvarande vid pass 20 “ n af malmens vigt, erhålles från Harje i Hammars socken af Orebro län öfver Jönköping, Tabergshyttornes tackjern uppsmides dels inom länet till stångjern vid Spaafors, Nissafors och Gyllenfors bruk, belägna vid Nissaån, med 11900 centners tillverkning, Ekersholm, Lindefors.
Ad. beslöt att på Riddarhusets bekostnad låta måla Hr Frill. o. Landtm:s porträtt, begagnar jag nu tillfället att, med anledn. af denna under liksdagen inträffade händelse, väcka följande motion: Att H. R. o. Ad. ville besluta, att på Riddarhusets bekostnad låta fullkomna den ändock ännu defecta samlingen af landtmarskalksporträlten. Det torde vara de flesta af det H. Ståndets herrar ledamöter bekant, att samlingen af landtmarskalksporträtter, oaktadt det sist fattade beslutet, ändock icke är fullkomnad; der felas nemi. Landtmarskalken Gr. Charles Emil Lewenliaupts, hvilken också torde vara en i historiskt afseende ganska märkvärdig Landtmarskalk, och hvilket porträtt det åtminstone nu en gång ändtligen torde hafva blifvit tid att också lemna en plats i samlingen. Jag har derföre, med anJedn. af ofvannämnda händelse, nu vågat vördsamligen föreslå, det H. R. o. Ad. vid 1840 och 1841 årens riksdag jemväl täcktes anse, att det äfven vore lämpligt på allmän bekostnad förskaffa Riddarhuset detta porträtt, på det att samlingen, såsom ännu icke helt och hållet fullkomlig, då Landtmarskalkens vid 1789 års riksdag, Gr. Charles Emil Lewenhaupts porträtt ändock saknas, måtte, genom nämnde Hr Gr. och Landtmarskalks porträtts anskaifande på Riddarhusets bekostnad, alldeles completteras, hvilket torde vara så mycket både billigare och möjligare, som Gr.
Förordningen den 19 Augusti 1845 stadgade ansvar för begagnande af lif'sfar lig t vapen, dels förklaring af berörde Kongl. Förordning, dels ock ändring af 20 Kap. 6 § nämnde Balk. Sedan uti 8 § af Missgernings-Balkens 24 Kapitel, hvilket handlar om dråp, blif\il stadgadt, att den, som oträngd af vredesmode drager knif eller svärd, spänner hössö eller reser annat vapen åt annan, stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom, skall, om det råkar annan, så att han får död deraf, straffas som för viljadråp, men, om skada ef sker, böta tjugu daler; samt, genom Kongl. Brefvet den 20 December 1786, förklarats, att, då skada tillfogas, ulan att död följer, bör, enär två. brott alltså sammanstöta, hvardera beläggas med straff, samt följaktligen, när böter för lyten, sär och blånader ega rum och det tillika inträffar, att knif eller svärd med mera blifvit, på sätt i förenämnde lagrum omnämnes, draget, den brottslige jemväl skall särskildt böta de i denna händelse utsatte 20 daler; så blef, medelst Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845, förordnadt, alt den, hvilken oträngd af vredesmode drager eller reser knif, svärd eller annat lif sfar ligt vapen och gör dermed skada, såsom lyte, sår eller blånad, skall böta för skadan särskildt enligt lag oeh straffas för bruk af lifsfarligt vapen, antingen med böter från och med Sexton Riksdaler trettiotvå skillingar till och med Trettiotre Riksdaler sexton skillingar eller med arbete å fästning eller korrektionsinrättning från och med tre till och med sex månader, efter som gerningen är lill. Under medgifvande, att brottmålslagstiftningen blifvit förbättrad genom denna sednare författning, isynnerhet sorn den lemnar domaren tillfälle att i vissa fall lämpa strallet efter gerningsmannens onda vilja, i den mån denna vilja kan bevisas, hafva likväl Herr Sträte, IF. bos Höglofl.
Ordinarie eller ständiga inkomster 3,919,250. Rxtra Ordinarie eller Levillnings-inkomster 4,514,500. Restantier 119,250. uppkomme således, genom ofvan föreslagna beräkning, gäng för den blifvande 8tats-reg1ering6n af ... en ökad till. Hedra gauden bemställde fir sin del ! underdänigbet, att 8tats-0ontorets ofvan omtörmälda förslagssberäkning af 8tats-Verkets inkom ster, upptagna till en summa af 4,047,850 R.dr, mätte, säsom välgrundad, i ljäder gdlas med den ut 8tats-Oontoret8 tillstyrkande föranledda förändring, att Vvestads Ropparoeb ^lanntaetur-tull, beräknad till 3,l)00 R.dr, borde, i anseende till de olägenbeter, det besvär oeb den öfverflödig» kostnad, bvarrued uppbörden ak denna inkomst nu är förenad, ur Riks-8taten bel oeb bäl - k len försvinns; i följd hvaraf ordinarie inkomsternes belopp komme att utko138 Ull 4,044,850 D:dr Lanco. I Afseende äter pä beräkningen sk 8tats-Verkets inkom ster, anböll Döredraganden i undeidänigbet, att fä fästa Dongl. 51aj:ts uppmärksamhet L följande omständigheter, hvilka, efter Döredragsndens tanka, l-orde verks till en väsendtlig förhöjning sf Ltsts-Verkets inkomst-sninms. L/ortt/^-med/e/r^ som 8tats-6ontoret, efter ett medeltal sf 2,947,701 k:dr för ären 1833—-1837, upptagit till i ika belopp, som vid sista 8tsts-regleriligen, eller 2,950,000 k:dr, bade likväl redan är 1837, dä verkningarne sf
Jag anser mig derför höra förklara, det jag yttrade, att jag trodde alt den inom Ståndet verkande majoriteten, som måhända utom Huset trott sig linna en emot Huset riktad revolutionär tendens, ansett sig böra vidtaga åtgärder, hvarigenom denna tendens kunde motas; och att således härutinnan motiverna borde sökas för majoritetens handlingssätt; men jag tilläde, det jag beklagade, att man handlat ur denna synpunkt, emedan en dylik kraftyttring är det största misstag, som R. o. Ad. kan begå. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att örn han fattat Gr. Frölichs begäran rätt, så innehölle den, att reservationen icke skulle meddelas de öfriga Stånden, utan åtfölja prot.- utdr. till Statslltskottet. Då Gr. Frölichs reservation blifvit begärd på bordel i anledn. af det förslag, som deruti förekommer, att R. o. Ad. skulle fatta ett beslut, men prot.- utdrts afgående till Utsk. icke finge genom enskilde ledamöters eller minoritetens protest eller reservation uppehållas; torde R. o. Ad. finna, att prot.-utdr. måste afgå; och linge Gr. Frölichs samt öfrige ledamöters reservationer sedan afgå till Utsk., när de hunne blifva till prot. aflemnade. Öpp - Den 19 September f. m. Öppnades Hit Electorers lista till val af en ledamot, att elter Hr Edelstam, Fabian, i Const.Utsk. inträda under permitterad ledamots bortovaro; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: A:o 172). Hr Gunther, Claes Ephraim. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Ridd.Utsk. efter Frih. Cederström, Thure; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2061 B. Hr Lagerbring, fullm. Frih. Stjernstedt, Lars Fredrik. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskls förslag N:o 95 till R.