Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För sådant gästgifveri, hvilket är att anse såsom endast skjuts-ombytningsställe, vare minsta afgift till Kronan för nämnda tid 2 R:dr 12 sk. d.) Hvad i 5, 18 eller 23 §. stadgadt blifvit, skall ej gälla för stad före den 1 Oktober eller för landet före den 1 November 1855. 648 Fxpeditions-Ulskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o S04. Uppläst och godkändt hos Ridd. och. Adeln den 28 Nov. 18S4. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i lagstijtningen rörande straffet för skogsåverkan. (Lag-Utsk:s Bet:de ^N:o 51.) S. A. K. Med anledning af gjorda framställningar om behofvet af skärpning i straffet för skogsåverkan, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, huruvida skogsåverkan bör såsom stöld straffas. I afseende härå förekommer alt delta brott, så vidt dermed förstås tillgrepp af växande träd på annans egor, i sjelfva verket har samma egenskap, som annat olofligt tillgrepp, eller det, som vår lag betecknar såsom tjufnad. Skulle man ej erkänna delta, så kunde tillgrepp af Växande säd ej heller anses för tjufnad; men derom torde dock olika meningar ej finnas, och således synas fullt giltiga skäl saknas för den skillnad vår lag gör emellan omförmälda särskilda tillgrepp. Genom båda alhändes nemligen en annan hvad honom tillhörer, och genom båda kränkes en annans eganderätt, den der ej är mindre helig i ena än andra fallet. Det torde visserligen anmärkas, att säden är en produkt af nedlagdt arbete, men samma förhållande kan varå med växande träd, och lagen gör destomindre afseende derpå, huruvida fröet till trädet varit nedlagdt i jorden af nienniskor, som åverkan å planterade fruktträd ej hänföres till stöld.
För att komma i ständ dertill, mäste vår Boskapsskötsel m. m. förbättras och utvidgas. Detta skulle förmodeligen ske, om Finska Handeln kunde beläggas med en så atpassad Tull, att Svenskarne kunde genom den större vinsten, lockas att täfla med Finnarne. Den tryckning Hufvudstadens Innevånare häraf komme att erfara genom stegring i Varuprisen, skulle snart börja aftaga, dä det dageligen förökade inhemska tilloppet efter hand måste medföra sänkning i Varu-prisen. Begärdes på bordet. Herr Munck af Rosenskjöld: Allt hvad i den värde Ledamotens nu uppläste Anförande är stridande emot mitt Yttrande i sista Plenum, bade jag redan i detta upptagit som en invändning och enligt min öfvertygelse vederlagt. Jag skulle med honom dela glädjen öfver våra Sed - J C6 Den 27 December• lars utvandring till Finland, om vi genom denna vöre för alltid befriade frän dem , och ej lika så mycket förbundne, ja säkert nödsakade att en gång realisera dem, som de Sedlar, hvilka stadna qvar i vårt eget Land. Utomdess kunna Finnarne sjelfva passa på, att få sina Svenska Sedlar realiserade, genom att vid ett passagert fall af Coursen köpa Vexlar för dem, och de erhålla ofta då mera Valuta för Sedlarne än de sjelfva gifvit oss för dem. Jag tycker lika så litet som den värde Ledamoten om höga Varu-priser, men jag ser dem, i synnerhet hvad nödvändighets varor angår, heldre nedsättas genom en ökad Production af varor inom Landet, lin genom deras införande från Utlänningen eller genom Penninge-brist. Han tyckes ej helier hatva besinnat, att Varu-priserne stiga, ej blott genom öfverflöd på Mynt och genom dettas vanvärde, utan ock genom brist på vara. Om derföre af brist på Rörelse Capital inom Landet Näringar,ne altyna oqh Varu-tiilverkningen minskas, så kan ett högt pris på Varor uppkomma och tili en tid underhållas af sjelfva Fenninge-bristen.
Till följd af de noggranna lokala undersökningar, som här blifvit verkställda och hvarmed hvar och en kan göra sig bekant, som vill derom på jernvägsbyrån förskaffa sig underrättelse, är det numera utredt att Sveriges naturbeskaffenhet, långt ifrån att lägga hinder i vägen för en jernvägsanläggning, tvärtom, åtminstone der den första jernvägsliniea är föreslagen att framgå, företer en jordyta, i många hänseenden jemnare och tillgängligare för jernvägsanläggning, och framställande vida mindre svårigheter genom naturhinder, än många andra länder. Den andra orsaken, hvarföre jag för min del fruktade att jernvägar i vårt land icke skulle medföra den åsyftade nyt tan, var öfverlygelsen att de icke vintertiden skulle kunna befaras. Att detta är en villfarelse, tror jag hvar och en måste erkänna, som tagit kännedom af de skrifter som i sednare tider i ämnet utkommit, hvaribland jag särskildt får nämna den intressanta brochyr som blifvit af Gr. von Rosen utgifven. Lättheten att nyss före afgången af en train, förutsända en särskild lokomotiv med tillhörande snöplog; de sandstrutar som vid vagnarna an - Den 29 Juli e. m. 325 bringas, och sora under färden på de möjligen af isbark belagda skenorna, utsålla en fin sand, jemte flera sednare tiders uppfinningar, hafva i dessa afseenden haft alla svårigheter. Hvad nu koslnaden beträffar, har Gr. von Rosen uti sitt till K. M. ingifne förslag uppgjort en kalkyl, som, efter mitt förmenande, innebär mycken trovärdighet. Enligt detta förslag skulle kostnaden för en jernväg emellan Örebro och Hult, uppgå till ett belopp af 3,240,000 r:dr. Man har velat göra åtskilliga anmärkn:r emot dessa siffror. Siffror äro i allmänhet af den beskaffenhet all det är lätt att deremot framställa anmärku:r. Den ena anser uppgiften vara för lågt, den andra för högt tilltagen. Detta beror på hvars och ens individuella uppfattning. För min del tror jag, att om man opartiskt bedömer saken, man skall finna, att kostnaden är snarare för högt än för lågt beräknad. Men äfven om, för den händelse att R.
typer från Daily-News-julillustrationerna och så små, att man kunde taga dem för flickor om tio, elfva år, klappa till och med i händerna, där de böja sig öfver logekarmen i hvita Kate Kreenawaydräkter och med de små elfanletena försmalade af långa, mjuka, blonda Teckning för Idun af Jane Gernandt Claine. lockperuker. Deras barnsliga företeelse väcker sensation, och grupper af pariserhabituéer stanna och beundra denna späda krans af tusenskönor et var en gäng en kung, som skulle ställa fråp baletten eller något litet kringresande cirtill bröllop, och intet var honom angekussällskap. Och de äro så lustiga och så lägnare än att bjuda alla feerna i riket. Han lika hvaraodra med sina små späda armar, skickade sina tjänare till Ungdomen och Besina graciösa händer och sina stora ljusblå, haget och Kvickheten och Rikedomen, och traditionelt uttryckslösa engelska ögon, att man dessa damer tackade och svarade, att de skulle vore frestad att taga dem för en samling docinfinna sig. En enda glömde han att bjuda, kor, som kunna två eller tre gester, tre eller men denna enda, som blef förbigången, var fyra slags » O h! Oh! » mäktigare än alla de andra och kunde vända svart till hvitt och rosor till törne, bara därKlädd i en skär sidenburnos rör sig Sara för att hon icke kom. Brown, den lilla för sin värld typiska parisiDet är således icke klokt att utesluta feer. skan med det engelska namnet, fram och tillDe hade blifvit nog så mangrant ihågkonina baka i salongen. Det är hon, som var drottpå operamaskeraden i Paris den tredje feningen på den excentriska bal, hvilken förbruari det nådens år 1894, ty man såg både orsakade studentoroligheterna i somras och därSkönheten och Gracen, Kvickheten och Smaifrån man vet berätta, att hon uppträdde i en ken — endast Glädjen såg man icke, hvart kostym, som egentligen icke kunde ha ens de man än ville vända sig. Man hade glömt svagaste anspråk på detta namn. henne, helt enkelt glömt henne, den fjärilsMan ser icke till många masker.
I följe hvaraf nämndeman Nils Svensson i Häggesta och bonden Pål Andersson i Österåsen nu valdes att å Häggenås sockens vägnar, oftanämnde brandsyn öfvervara, på den dag som af herr lieutenanten Stridsberg bestämmes och utsättes, förklarade församlingen sig nöjd med hvad nämnda dess ombud och fullmägtige dervid lagligen göra och låta. § 3. Efter derom skedd vederbörlig pålysning voro församlingens ledamöter kallade, för att erhålla del af, samt afgifva förklaring öfver de besvär, som bonden Anders Jonsson i Kougsta, hos Konungens befallningshafvande, anfört öfver Häggenås församlings, den 6 december 1840 fattade beslut, rörande målningen i Häggenås kyrka instundande sommar. Sedan så väl sjelfva besvärsskriften som Konungens befallningshafvandes derå teknade communications resolution blifvit för den talrikt församlade menigheten ljudeligen uppläst, uppvisades en från mäster G. Sundin hitskickad project ritning till målning å kyrkomuren i stället för altartafvla, hvilken ritning allmänt erkändes vara ganska prydlig och vacker, samt tillkännagaf herr prosten Feltström tillika, det mäster Sundin uti 2:ne särskilda skrifvelser, förklarat sig nögd och villig att verkställa målningen, uti härvarande kyrka, för samma summa som Erik Larsson och prydnaderna ej mindre vidlyftiga än den sistnämnde utfästadt.
Sådant arf faller väl icke särdeles ofta, men det händer dock en och annan gång. Då detta sker, syntes det emedlertid, efter hvad Herr Mtechel uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet inlemnadt memorial, anmärkt, icke rätt lämpligt alt egendomen öfvergår till Konungen, hvarmed här förslås Staten'; och derföre hade det äfven visat sig hurusom Rikets Ständer vanligen, då någon person aflidit, ulan att. efterlemna arfvinge, medgifvit att hans qvarlåtenskap får tillfalla den kommun, till hvilken den aflidne i lifstiden höll. Sorn detta ock kunde anses öfverensstämma med billighet och rättvisa, har Herr Mtechel föreslagit, alt, med ändring af hvad lagen, på sätt ofvan är nämndt, bjuder, stadgas måtte, alt,-i de händelser, då dana-arf faller, arfvet skall, derest egendomen varit förvärfd, gå till den kommun, hvarest den aflidne längsta tiden af sin lefnad bolt och halt sin verksamhet, eller, om den varit ärfd, fördelas emellan samma kommun och den, hvarest egendomen fallit i arf, för att på begge ställena användas till fattiges försörjning elier andra allmänt nyttiga ändamål. I della förslag kan likväl Lag-Ulskollet, hvars utlåtande deröfver blifvit infordradt, ej instämma. Statens rättighet alt taga arf efter någon dess medlem, som dör utan alt efterlemna laglig arfvinge, hvilar på en från vår äldre samhällsförfattning bibehållen grundsats. Man finnér således huruledes redan i den äldsta af våra landskapslagar stadgades att, då någon inländsk man dör, ulan känd arfvinge, Konungen skulle laga arfvet och gömma det tills arfvinge kom. Korn ej någon, fick Konungen behålla arfvet; och denna grundsats synes hafva erhållit ökad vigt, sedan den fordna lörbundsförfallu ingen galt under i Statens enhet, sedan man från medlem af det mindre samhället blifvit medborgare i det större, sedande smärre fridsförbunden upplösts i ett gemensamt, slaten, sorn åtagit sig skydda hvarje dess medlem, hvarhelst han vistas.
Ett noggrannt och billigt afvägande af förhållandet mellan tillverkningsskatten och införselstullen är derföre af särdeles vigt, lika väl som det måste vara förenadt med ej ringa svårigheter. Under det att den nu gällande författningen rörande bränvinstillverkning bestämmer en produktionsskatt af 60 öre per kanna bränvin af 30 procent alkoholhalt, föreskrifver Tullförfattningen en införseltull motsvarande 110 öre per kanna af samma styrka, och detta förhållande af 60 till 110 synes sålunda vara det i nämnda författning afsedda. Åtskilliga omständigheter medföra emellertid betydliga förändringar i detta förhållande. Sålunda har i den sednaste författningen rörande bränvinstillverkning blifvit stadgadt, att ålit bränvin skall, vid handel i större partier, hafva en styrka af 30 procent i stället för förut medgifna 49 procent, under det att utminutering fortfarande får ske till 46 procent. Denna förändring har, af lätt insedda skäl, kommit förnämligast minutören tillgodo, under det att tillverkaren verkligen fått en skatteförhöjning af omkring 3 öre per kanna. “ ; i. ; i t Det är vidare en af hvarje tillverkare känd sak, att det af kontrollören omedelbart efter tillverkningen afprofvade och uppmätta bränvinet, inuan det hinner föras i marknaden, undergår en ej ringa förminskning både till styrka och volym, hvarigenom en ytterligare förlust för producenten uppkommer; så att, i följd af båda dessa omständigheter, han för det i handeln verkligen utlemnade bränvinet fått betala en tillverkningsskatt, hvilken, enligt en ingalunda för hög beräkning, uppgår lill 66 öre per kanna. Då nu härtill kommer, att genom det sätt, hvarefter, enligt Tullförfattningen till förtullning anmält bränvin uppmätes, eller genom de fyllda kärlens vägning och afdrag af en ända till SJÖ procent af brutto-vigteu uppgående thara, det, enligt tillförlitliga uppgifter, blir möjligt att med ett ej ringa belopp nedpressa tullafgiften och detta än mer, som tharans inflytande är högst betydligt olika för sprit af olika styrka, så synes, att förhållandet mellan skatt och tull i verkligheten nu är i ganska hög grad olika med det ofvan bestämda, och detta uteslutande till inportörens fördel.
Den i z de ät de den med förknippade menligare följder, hwilka skulle i sterfaldige afseenden wisa sig i mera utsträcka obestämde lane operationer, jämförelse wis lill Banquens bestämdare, i mon af behof och sä erhet efter hand utgående biträden; jag hoppas och önstad, ark deste Vanquens biträden ej beHöfwa päkallas, men jag gör mig ork förwistad, ark de hn-arken kunde k>cgaras eller medgifwas u an med iagtragande af den försigtighet, a t ynkligare u-wägar till Banco sedel stockens oafbrutne indragning kommer i förhållande dertill al! beledas, sä att Banquens credit icke kunde derwid utbol äfwentyra Friherre Ltael von hollstein, Loistt^ länckVIA, anförde striftettgen följande: Wdrdsanit Memoria! i Hans Kongl. Hög v ek Kr on Priiiftns wälgörande och ädelmod, som äswen sträckt sig till sadane Swensta undersåtare, som lidit förluster ä handel i Frankrike, och derföre till någon del erhållit understöd af dest enstitta rasta: men annu mera dest wärd om Rikets sjelfständighet och nationens ära, Lä man ej underkastat sig en mägtig bjudande Beherrskare wilja, art inga sadane wilker, som för en wasal stat endast äro pastande, och som wättak förlusten af Hans Kongl. Höghels egendom inom Fransika omrädet, föranleder till en owil örlig skyldighet för Swensta folket att ersätta Lenna förlust, det u. fyller Lenna skyldighet med nöje, och de hafwa medel der ick uti Statens national egendomar, som pä ett sädant sätt kan gagneligt och wärdigt anwändas i stallet för alt pä ett oförsvarligt - Den 13 Julli. 19Z k-gt wis öswerlatas ät enstilre personer för en 0- bekydelig penning, och sä kill sägandes stinker bort statens tillgänaar som nu mera an nägonsin förr arv att för Riker pa nyttigaste wis anlända.
Directeuren kan åter inväljas; t) att till de årliga Revisionerne ett Ombud må af Banco-Styrelsen utses; k) att Banco-Styrelsen skall vara förbehållet, ej mindre att erhålla fullständiga upplysningar och för - ( ^5 ) slag öfver det verkställda och tillernade arbetet, än ock att anmärka allt, som synes stridande emot de vilkor, hvarunder bidraget blifvit beviljadt, eller afvika från den af Kongl, Maj:t för hvarje år fastställda byggnadsplan, äfvensom allt, hvaruti misshushållning kunnat förspörjas; med rättighet för Banco-Styrelsen, att låta inställa bidraget intilldess förklaring, sorn afBanco-Styrelsen godkännes, blifvit afgifven, eller nödigt afseende lemnadt åt det, som till rättelse uppgifvits; l) att, vid alla hos Götha Canal-Directionen eller hos Canal-Bolaget förekommande frågor om företag eller utgifter, hvarom anmälan hos Eanco-Fullmägtige, genom Bankens Ombud, med någon slags reservation blifvit gjord, eller hvaröfver Fullmägtige, i anledning af inkomne Berättelser och handlingar, sjelfve kunna finna skäl till någon erinran, Banco-Fullmägtige icke allenast äro, berättigade, utan jemväl pligtige, att bestämdt, antingen gilla eller förkasta beslutet, och sådant inom en tid af tre månader från den dag, de deraf erhållit del, samt att, i händelse afseende å ett sådant deras förklarande ej göres, begagna den uti past ofvanstående mom. Litt. k dem lillagde rätt att innehålla utbetalning af anslagen, intill dess rättelse följer; och m) att, sedan Directionen, på sätt förut nämndt är, fått i BiksgäldsGontorct lyfta de första två ferritedelarne af hvarje års-anslag, Banco-fullmäktige ej må bevilja utgifvandet af års-anslagets första återstående hälft förr, än Revisionen för det näst föregående året ( a6 ) intygat byggnadens fortsättning med full drift, efter den af Kongl. Maj:t fastställda arbetsplan. 5:o
Cancellislerne d:o Dock att, i öfverensstämmelse med hvad Hofrätten uti ingifvet förslag till K. M. hemställt, secreterareu i sådant fall, enär han genom påräknade sportler här bättre lönevillkor än ISofrättens öfrige tjenstemän, skulle komma att, i st. f. en tredjedel af lösen för Hofrätten? domar, som nu tillfaller honom, åtnjuta endast en femtedel af samma lösen, hvaremot skillnaden, som efter beräkning af de sisla arens domslösen nära motsvarar den föreslagne förhöjningen i seereterarens lön, skulle tilldelas sådane tjenstemän inom Hofrätten, som för närvar, icke hafva andel i samma lösen. Dessutom för vaktmästaren lill . b:co r:dr 333: 10. •— hofrätts-posterne, hvarje till 206: 32. — Den summa, som för den föreslagne åtgärden erfordras, uppgår väl till 10,519 r:dr 40 sk.; men den uppoffring å det allmännas sida, som för fyllande af delta behof erfordras, torde dock vara föga betydande, i jemförelse med den båtnad, sorn genom dess afhjelpande skulle tillskyndas ett i samhällsordningen och för den allmänna Iagskipningen vigtigt embetsverk. Sedan denna motion blifvit skriftligen uppsatt, har underrättelse mig meddelats, att den motion, som, efter hvad förut, är nämndt, i enahanda afseende varit tillämnad för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge icke varder väckt, eller alt åtminstone icke med säkerhet sådant kan påräknas. Af denna anleda, får jag, med åberopande hufvudsaklignst af de omständigheter, som för bifall till framställningen nu äro anförde, åt ifrågavar. motion gifva den utsträckning, att jag vördsamt föreslår, det enahanda arfvoden måtte anslås åt tjenstemännen och vaktbetjentc inom K. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, endast med m
Den af bergsfrälse-jorden utgående så kallade vedhyggster-räntan. sednast bestämd, genom Kongl. Brefvet den 26 Mars 1816, till 5 sk. 4 rst. af hvarje durchtågs-spanland, och utgörande tillhopa 1,165 R:dr 15 sk. 2 rst., hvarförutan nämnde jord ålåge en icke närmare bestämd förbindelse, alt vid olycksfall bidraga till grufvans och kopparverkets upphjelpande. Enär vid 1847 och 1848 årens Riksdag, Stats-Utskottet, bland Bergslagets privilegier och förmåner, uppgifvit dels den så kallade afradskassan och dels Bergslagets afradsfrihet för all koppartillverkning af malmen från nyare grufvor utom Stora Kopparberget, samt af slaggsmältning, hade Bergslaget i underdånighet erinrat, att afradskassan vore Bergslagets, men icke Statens, tillhörighet, ehuru Staten egde tillse att kassans medel behörigen vårdas och till kopparverkets drift användas; hvarföre ock, genom Kongl. Brefvet den 10 Augusti 1813, granskning af kassans räkenskaper blifvit Bergs-kollegium ålagd, hvilket jemväl öfverensstämde med Kongl. Brefvet den 11 Maj 1824, som tilläde Bergslaget fri dispositionsrätt öfver kassan, med vilkor, bland annat, att den skulle uppehållas till en ständig fond af 56,000 R:dr, att vara tillgänglig vid inträffande olyckshändelser. Hvad åter anginge afradsfriheten för en del af koppartillverkningen, så hade Bergslaget, såsom tills vidare ansedt för jordegare, visserligen del i en enda grufva, benämnd Nikolai-grufvan, utom Stora Kopparbergets utmål, men detta hade icke hindrat, eller, om Bergslaget äfven ensamt'egt densamma, kunnat hindra dess skattläggning, som ock i förening med skattläggning af 2:ne andra, enskilde helt och hållet tillhörige, grufvor, blifvit år 1850 verkställd. Vidkommande slutligen koppartillverkningen af slagg, så hade Bih. lill R. St.
Äfven om det antages, att lagförslaget skulle, till dess grunder, komma att gillas, egde redaclionen, efter Herr Fi iherre Boyes förmenande, mångfaldiga och stora behof af ett ytterligare öfverseende, hvadan Herr Friherren förmälde sig önska, alt ett sådant kunde egarum, innan förslaget lill afgörande förekommer, och föreslagit, alt samma personer, hvilka Kongl. Majit täckes förordna att utarbeta omförmälde jemförelse emellan gamla Lagens st.ulganden och lagförslagets, också kunde fä sig uppdraget att föreslå sädane redactionsförändringar, sorn af dem ansii - 4 Lag-ZJtskottels Utlåtande N;0 81. gos nödiga, med rättighet, att i det ena och andra af seendet, begagna biträde af de här i staden varande Ledamöter af Lag-Corniteen. Beträffande den slutliga granskningen af Rikets Ständer har nyssbemälde Herr Friherre tillkännagifvit den åsigt, att Ständerna skulle, med mångfalldigt större både lättnad och säkerhet kunna deras dyrbara afgörande rätt utöfva, om de tilläto, att, — sedan nästinträff ande Riksdags L,ag-Utskott, som genast vid Riksdagens början borde få emottaga, ej mindre det serskildt begärda arbetet, de rförinnan frän trycket ut gifvet, än äfven det till redactionen öfver sedda lagförslaget, verkställt granskningen deraf, och urskiljt, hvad af samma förslag, efter Utskottets omdöme, borde antagas eller icke antagas, samt häröfver, så långt medhinnas kunnat, sitt Betänkande afgifvit, — en dertill förordnad Referent finge alltsamman munteligen inför Rikets Ständer, på Rikssalen församlade, föredraga, med iakttagande af den ordning, som iy34 drs Lagbok utvisar, och hvartill skulle höra, att, efter' Ständernes gemensamma öfverläggning, propositionen i hvarje fråga, i likstämmighet dermed af Referenten uppgjordes, för att sedermera inom hvarje Stånd serskildt till af görande företagas. Tilläggande Herr Frihem), alt ett sådant
Brefvet den 26 Oktober 1827, till en Skollärare för undervisnings bestridande i fristaden 66 B:dr 32 sk.; genom Kongl, brefvet den 2 Mars 1833, till lönefvllnad åt Borgmästaren i Eskilstuna, som, efter den år 1832 anbefallda förening af Eskilstuna så kallade gamla stad och Eskilstuna fristad under samma styrelse och gemensam benämning af Eskilstuna fristad, fått tillsynen öfver fristaden åt sig uppdragen, beloppet af den åt ordningsmannen derstädes förut anslagna lön 250 R:dr; genom Kongl. Brefvet den 29 September 1841, lill löneförbättring åt Borgmästaren 53 R:dr 16 sk., och genom Kongl. Brefvet den 28 Maj 1856, förhöjning lill 500 R:dr af den Stadsläkaren, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 Augusti 1816, tillagda lön; utgörande således det för det dåvarande å extra licentmedlen anvisade lönebelopp, för Borgmästaren i Eskilstuna 583 R:dr 16 sk, för Stadsläkaren 500 R:dr och för en Skollärare 66 R:dr 32 sk, eller sammanräknad! 1,150 R:dr årligen. Och hade Kongl. Majit vid beviljandet af förenämnda lönebidrag i nåder förklarat att när extra licentmedlen dertill icke lemnade full tillgång, bristen borde utgå af de till manufakturernas befrämjande under Kollegii förvaltning ställda medel. Under de från och med år 1853 förflutna 25 år, som extra licentmedlen sednast varit ställda under Kollegii förvaltning, hade dessa medel under tillsammans 16 år lemnat tillgång till bestridande af omförmälda lönebidrag, hvaremot under öfrige nio åren de till manufakturernas befrämjande anvista medel måst för berörda ändamål lemna tillskott till ett sammanräknadt belopp af 5-752 llidr 16 sk. 1 rst.