Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därute — ett stycke därifrån — roar sig den värld, som hon aldrig förstått, där brusar ett lif, som hon söker ignorera — världsstaden, jäktandet, nervositeten — massorna som träla och släpa, och som ropa på jämnlikhet. Hon hör i sina tankar det ropet, den gamla, och hon ler ett matt leende. hon skakar på hufvudet, och så sjunker hon tillbaka i sina minnen. Men det kommer en dag, när allt är till ända, när festkandelabrarne brunnit ut och slottets grindar öppnas och Faubourgens stolta eomtesse föres till den stora jämnlikhetsplats, som heter Pére Lachaise. A c k, där är blodet hvarken rödt eller » blått »! Upplysningsskola för kvinnor. Ave. (Forts. o. slut från n:r 30.) Af te allra flesta af oss bodde pä stället; alla fingo vi vår kost där, och nu,första aftonen, hade det sitt stora intresse att iakttaga, hur vi blefvo fördelade på de många sofrummen. Här var nu en flock kvinnor af olika åldrar, samhällsklasser och bildning. Like söker gärna like, ofta till föga fromma; här fördelades vi så, att de mera andligt utvecklade fingo till rumkamrater flickor, som behöfde en lifligare inverkan af intelligenta kvinnor, och dessutom måste all rangskillnad emellan oss kamrater genast upphäfvas. I egenskap af främling hedrades jag med utmärkelsen att få ett litet rum med två sängar. Till kamrat erhöll jag en jydsk tjänstflicka, som i hemlighet grät sina modiga tårar, för det hon skulle bo samman med en främling, hvilken hon förmenade sig hvarken kunna begripa eller förstå. Hvarje elev medförde sängkläder till » half säng », ty enligt landbosed lågo två flickor och sofvo i samma säng. Afgiften för månad var, ett för allt, 30 kronor. Hvilken maj! Ute hven blåsten kall öfver det skogfattiga landskapet; inom skolan väcktes det varmaste och rikaste lif. Slöa blickar började tåras eller glänsa af vexlande känslospel, slappa tankar grepo tag i förelagda uppgifter; surmulna ansikten klarnade, och tunga, oviga kroppar rätade på sig och fingo mänsklig hållning.
Bland dessa torde blott behöfva anföras, att för den skala, efter hvilken afgifterna skola höjas, ingen regel är funnen eller lärer kunna utfinnas; hvadan alla bestämmelser härom måste lemnäs åt godtycket, samt att högre afgift på högre inkomst i sjelfva verket utgör skatt på flit och sparsamhet, och således - 73 ledes kan betraktas såsom ett straff, ålagdt den samhällsmedlem, som arbetat mer och slösat mindre, än en annan. Jemlik beskattning af all inkomst mäste, enligt Komiterades tanke, vara regel och det mål som bör sökas. Nu gällande bevillningsförordning stadgar i 109 att egendomars värden skola bestämmas »i ett rättvist förhållande både till statens kraf och medborgares anspråk på jemlik beskattning)), och på inånga andra ställen i samma förordning återfinnes grundtanken af sådan beskattning. Den allmänna regeln har också alltsedan år I S I 5, då man öfvergaf progressiv-afgifterna, varit och är ännu lika procent af all inkomst. Af fastigheter, hvilka anses afkasta blott 4 procent, lages i bevillning för hvart tusen af egendomens uppskattade värde, eller af 40 rdrs inkomst, 1 rdr; hvilket utgör 2$ procent af inkomsten. Detta är ock den procent, man nu i allmänhet äskar af inkomst utaf näring och rörelse. Emellertid har, såsom antydt är, till följd af en myckenhet undantag från den allmänna regeln, äfvensom flera fel vid dess tillämpning och utväxter å systemet, tillkomna dels såsom förmodade botemedel mot brister, dels genom tillfälligheter un der strid mellan olika intressen, det förhållande i verkligheten inträdt, alt för närvarande knappast annat än på papperet något här qvarstår af grundsatsen — jemlik skatt af all inkomst. Komiterade återkomma således ännu en gång dertill, att de anse sin uppgift vara, icke att uti vårt beskaltningsväsende införa några nyheter, utan fastheldre att, vidblifvande en under nära ett halft sekel vid hvarje riksmöte uttalad, enligt Komiterades omdöme, fullt rigtig grund, söka undanrödja hindren lör denna grunds tillämpning, borttaga de talrika undantagen och utfinna några få enkla och icke motbjudande kontroller, för att ernå regelns faktiska tillämpning.
Utskrs andra skäl, alt jemnt antal domare i en rätt bör undvikas, så att ieke lika röster emot lika må oftare ifrågakomma, synes visserligen vara af större vigt. Detta fall kati likväl äfven med nu gällande lagstadgande inträffa, så väl då sex ledamöter öfvervara ett måls afgörande i Hof-rält, som då det afdömes af det för lifssaker nu stadgade minsta antalet af domare der, eller fern, enär dervid, pä sätt Utsk. ock anmärkt, ej så alldeles ovanligt är, alt tre meningar kunna yppas, dä två ledamöter lätt stanna emot två. Om antalet derföre sättes jemnt eller udda, kan dock en meningsbrytning snart inträffa, så att lika röster blifva emot lika; — och det snarast, om rätten i allmänhet blefve domför med tre ledamöter, de der då kunde hafva hvar sin mening. Det har också blifvit erinradt, att bestämmelsen i den K. proposm, det tre ledamöter egde i de flesta mål utgöra domfördt antal endast i fall de voro ense om slutet, skulle vara utan påföljd, i händelse skiljaktiga meningar upstode, enär den tillkallade fjerde ledamotens röst icke kunde å utgången af målet utöfva något inflytande. Sådant skulle dock förutsätta, att före den fjerde ledamotens tillkallande, meningarne vore så bestämdt fattade, att hans yttrande icke kunde hafva någon verkan på de öfriga ledamöterna. Af Hof-rätternes collegiala form följer likväl just, att ledamöterna skola samråda och gemensamt, öfverlägga om det bästa och lagligaste beslutet, hvilket möjligen kan blifva enhälligt, äfven om en befarad och under öfverläggningen framkastad olikhet i meningar gifvit anledn. till inkallande af en fjerde ledamot.
Ständer, en;ir dessutom härvid nu förekommer, att desse Kungsgårdar med Stuteriet fortfarande komma att för Statens räkning förvaltas, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en fullständig undersökning matte med första i Nåder anbefallas om beskaffenheten af de Dagsverken, som till Flyinge och Dahlby utgjorde blifvit, och huruvida Allmogen derifrån lagligen bör vinna befrielse, samt att i sådant fall, Allmogen måtte få densamma tillgodonjuta utan hinder af dess ar 1813 gjorde begifvande, såsom endast vilkorligt, helst Riksens Högloft. Ständer lära finna, att Stuteriets bibehållande vid dess nuvarande häst-antal med deråt följande större Stats-summa, icke må stödjas på beräkning af desse dagsverken så framt de icke utgöra en Allmogens ovilkorliga skyldighet. Stockholm den 5:te Mars 1818. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, angående projecterad Aflö nings-Stat m. m.för U/ricsdahls Kongl, Lust-Slott. Jemte dea om Stats - Verkets tillstånd och behof till Riksens Högloft. Ständers Stats-JJtskott Stats-Utskottets Betänkanden. 517 aflåtne Nådiga Proposition, har Kongl. Maj:t i Nåder behagat till Utskottet öfverlemna Handlingarne , angående projecterad ny Reglering samt Löningsoch Utgifts-Stat vid Ulricsdahls Kongl. Lust-Slott. Af desse Handlingar har Utskottet inhämtat, att, sedan Ulricsdahls Kungsgård, efter Högst salig Hennes Maj:t Enke-Drottningens Sophia Magdalenas frånfälle år 1813, likmätigt Riksens Ständers Beslut vid 180g och 1810 arens Rik - dag, återgått till Staten, med undantag af Slottet, Trädgårdar och Lustparker, med flere dithörande lägenheter, sorn blifvit Kongl. Maj:t förbeliållne, har Kongl.
Under förutsättande, att de af Höglofl. Utskotten föreslagna medel fylla öfriga bristen, hvaröfver jag dock får förbehålla mig öppen talan till dess BancoUtskottets slutliga yttrande öfver Disconten och bidraget är kändt; bör man dock nödvändigt med säkerhet kunna påräkna ofvanstående summas inbetalning, ' .emedan i annat fall en motsvarande brist skall uppsta, och Höglofl. Utskotten visligen yrkat denna inbetalning som ett vilkor, hvarförutan understöd af Staten ej bör lemnäs. Men då intetdera af de till Ständernas afgörande framställda alternativ, hvarken i meningen eller orden, lemnar någon garantie eller säkerhet för Actie-ägarne, att för sina så väl hittills insatta, som hädanefter insättande Capitaler, njuta en billig och laglig renta; då beklagligen, just genom ärendernas gang vid denna Riksdag, tvifvelsmål om denna säkerhet alstrats; då vilkoren för understöden, deras tillräcklighet och deras återbetalande i mer och mindre »025 Beti 12 Juli J. rn. mån, föreslås alt vid en kommande Riksdag af göras: sa nr det mer än troligt-, att titan en gifven garantie af Ständer, som försäkrar Actie-ägarne oin laglig renta för sina Cnpitaler, i händelse Verkets inkomster icke skulle komma att dertill förslå, ©eli framför allt dä en kommande Riksdag skulle kunna föreskrifva en hastig återbetalning af det lemnade understödet, skola större delen af Actie-ägare undandraga sig att vidare inbetala sina återstående teckningar, till ett företag, som redan i sig sjelft annu af mänga anses vådligt och ovisst. Dä här är fråga om ett företag, hvilket långt för detta i alia hänseenden ansetts sorn afgjordt Riksgagneligl, alltså mera tillhörande Staten än enskilda; och då de enskildas dervid använda medel böra anses som ett Lån till Statens nytta; så kunna Väl aldrig för en Stat finnas lindrigare Lånvilkor än de, hvarå aldrig kan komma att betalas laglig renta, kanske blott en rinva ProCent, kanske ingen, oberäknad! den fördel alt utan rubbning bibehålla den godkända styrelsen och det gillade utföringssättet.
Prost och Pastor i Grava Prebende Pastorat af Carlstads Stift, L. K. N. .0. L. S. J. A. Millen, Theol. Lector, Prost och Kyrkoherde i Hammarö af Carlstads Stift, L. S. Johan Adol!' Säve, Theol. Doctor, Kyrkoherde i Tima af Hernösands Stift, L. N. 0. L. S. Nils Nordlander, Theol. Doctor, Kyrkoherde i Skellefteä af Hernösands Stift, Contr. Prost, L. K. N. 0. L. S. J. Bernh. Runsten, Contr. Prost och Kyrkoherde i Solefteå af Hernösands Stift, L. S. Daniel Söderberg, Graee. Ling. & Hist. Lector, Prost och Kyrkoherde i Westkinde och Bro Praebende-Pastorat af Wisby Stift. L. S. Johan Gahne, Prost och Kyrkoherde i Hejde och Wäte i Wisby Stift. L. S. magnar: G. P. Askeb. it. ib. Skifutait. N:o J. för Stockholm. J. G. Schwan. vice Talman. N:o. 1. för Stockholm. J. F. Gråå. Nio 1. för Stockholm. J. G. Brodin. N:o i. för Stockholm. Joli. E. Uppling. L. S. Nio 1. för Stockholm. A. M. Brinck. i. s. N:o 1. för Stockholm. F. A. Rinman. N:o I. för Stockholm. C. F. Spångberg. L. S. N:o i. för Stockholm. K. A. Almgren. L. S. Nio 1. för Stockholm. A. N. Lundh. N:o 1. för Stockholm. N:o 2. för Götheborg. A. W. Björck. N:o 2. för Götheborg. J. J. Ekman. L. S. N:o 2. för Götheborg Sv. Renström.
Det är ock sant, hvad samme häfdatecknare äfven sagt, att ”frågan har så många politiska beröringspunkter, att lion tillika är en politisk fråga af den allrastörsta vigi". Detta må vara nog, för att på en gång förklara och rättfärdiga ett försök till frågans någorlunda fullständiga utredning pä detta rum. Motionären har, genom det öppna uttalandet af sin öfvertygelse, lättat behandlingen och utredningen af saken. Han har derigenom försatt enhvar bland R. o. Ad:s ledamöter i tillfälle att genomskåda hela kedjan af de slutledningar, som göras, hela massan af skäl, som anföras, till stöd för motionärens bjert framställda åsigter, äfvensom att se och betänka de följder, godkännandet af bans och de med honom liktänkandes grundsatser oundvikligen skola medföra. Långt ifrån således, att, i likhet med några R. o. Ad:s medlemmar, vilja tillråda motionären att återtaga motionen, är jag af den mening, att han genom densamma i icke ringa mån tjenat både Stat och Kyrka. Det är alltid önskeligt, att frågor, som ligga folket på hjertat och som lätt kunna blifva ett jäsningsämne, komma till tåls och finna en lösning, medan tid är. Jag kan således icke underlåta att betyga motionären min aktning och tacksamhet, för det han haft mod att uttala sin öfvertygelse och, medan jag öppet förklarar mitt ogillande af tonen uti hans framställning och på det lifligaste bestrider hans påståenden, skall likväl högaktningen för hans 320 Den 19 December. person och det Stånds värde, inför hvilket jag har den äran alt tala, ålägga mig hofsamhet samt ett bemödande om klarhet och bestämdhet i uttrycken, som aldrig borde saknas. Med afseende å hvad som blifvit yttradt derom, att motionären här framstått icke med egna utan andras tankar, anser jag mig, på grund af en närmare personlig bekantskap med honom, böra förklara, det jag ingalunda tviflar, att ju icke motionären sjelf bestämt sig för motionens afgifvande, desto heldre, som jag är öfvertygad att, om han derom rådfört några, sina bästa vänner, motionen icke i dess nuvarande gestalt blifvit afgifven.
Kika med Ilvad Kammar-Oollegium yttrat, är Kongl. Naj:t af den tanke, att endast sädane kronolägenheter, för llvilka serskilde förllälianden hlifvit u^jlgifna af den Ileskalfenllet, att lägenheternes gf^ttrande kunde anses medföra verklig fördel för staten, för närvarande llöra till försäljning ifrågakomma; oell Kongl. Naj:t, som finner detta endast ega rum med de Ilär ofvan uträknade kronolägenheter, vill derföre härmed hos Rikets 8tän - ^c> d§.
Sålunda påstås, å ena sidan, bästa sättet att förekomma brott vara det, att med yttersta stränghet bestraffa den felaktige, och alt de uti gamla lagen förekommande vanärande kroppsstraffen således, långt ifrån att öfvergifvas, tvertom ålerupplifvas och tillämpas utan skonsamhet emot alla förbrytare ulan undantag; å andra sidan deremot förmenar man rälta sättet att hindra brottens tillvext, bestå uti en mildare behandling af lagens öfverträdare. I samma mån mildhetsprincipens anhängare drifva sin sats lill ytterlighet, i samma mån stegra äfven stränghets-principens förfäktare sine fordringar i afseende på straffets grymhet. Under det den moraliska pestsmittans läkare sålunda strida om den medicin, som deremot bör användas, tillvexer patienternes antal, så alt de moraliska sjukhusen eller fängelserna blifva otillräcklige för deras inrymmande. Om de stridande partierne, i st. f. att drifva de förfäktade satserne till ytterlighet, ville närma sig hvarandra för att söka sammanjemka sina åsigter, skulle de utan tvifvel snart inse, att den första åtgärden till förhindrande af brottens tillvext bör blifva, icke att bestämma straffen för lagöfverträdelserne, utan deremot att undanrödja de felaktigheter uti samhälls-organisationen, som frambringa brott, och alt således i främsta rummet bereda arbetsförtjenst åt den arbetsföre och vård åt den kraftlöse nödlidande, så att ingen må finna sig nödsakad att begå brott för att erhålla hvad till lifvets uppehälle erfordras. Så snart detta villkor uppfylles och tillräcklig omsorg jemväl lemnäs åt det uppvexande slägtets vägledning, så att ingen lagöverträdare längre kan äga skäl att till ursäkt för sin handling åberopa fysiskt eller moraliskt tvång, då blifver samhällets fordran, att hvarje lagöfverträdelse skall med straff beläggas, grundad på sann rättvisa; och då inträder ordningen att pröfva och bestämma huru straffet bör vara beskaffadt för att säkert uppfylla sitt ändamål.
Utgången af inbjudningarna angående ull blef emedlertid, att Preste-Ståndet, såsom orden lyda, ”antog Utskottets inbjudning och förenade sig med Bor”gare-Stålidet i dess beslut, i fråga om tullbestämmelsen för nämnde artikel, och kommer alltså 4° voteringspropositionen, i följd häraf, alt förfalla”, 4 Bevillnimis-Utskottets Memorial. O utan att likväl Preste-Ståndet meddelade något specielt yttrande angående den serskilda inbjudningen att biträda de begge andra Ståndens mening om införselsrättens fortfarande begränsning till vissa städer, och att af Bonde-Ståndet ”biföllos Utskottets inbjudningar lill Ståndet att förena sig ”med Burgare-Ståndet i fråga om tullen å 011”; hvaremot inbjudningarna afslogos af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet. Då sedermera, med ledning af dessa Ståndens beslut, förteckning uppgjordes i Stats-Utskottet å de voteringar, som i Förstärkt Stats-Utskott skulle ega ruin, ansågos de propositioner, som för Presteoch Bonde-Ståndens meningar blifvit uppställde hafva, genom inbjudningarnes antagande> förfallit samt endast Ridderskapet och Adelns beslut med och Borgare-Ståndets beslut utan stadgandet om inskränkning till vissa städer böra mot hvarandra qvarstå, och vid den emellan dem uti Förstärkt Stats-Utskott anställda voteringen segrade Borgare-Ståndets mening. Utskottet anser sig icke tillkomma att bedöma, huruvida, till följd af sagde votering, den ifrågavarande inskränkningen skall anses hafva ovillkorligen upphört eiler ej, utan öfveriemuar detta till Rikets Ständers bepröfvande, och får derföre endast föreslå att, derest lie Stånd skulle anse begränsningen hafva genom voteringen upphört, så, att all slags ull hädanefter bör till alia stapelstäder få införas, tillägget till den förevarande 9 §. må få följande lydelse:
Det är detta bekymmer, som jag nu, å förberörda stads vägnar, anhåller att inför Rikets Ständer ödmjukast få framlägga, under förhoppning att få detsamma, om icke helt och hållet afhulpet, dock i väsendtlig mån förminskadt. Uppförandet af ett nytt, rymligt och efter tidens fordringar lämpadt läroverkshus, jemväl med fästadt afseende på läroverkets sannolikt snarast förestående utvidgande till fullständigt på båda bildnings-linierna, är sålunda en oafvislig nödvändighet. Staden erkänner villigt sin pligt och förklarar sin beredvillighet att efter all förmåga härvid medverka. Ja, den är beredd att underkasta sig de mest ansträngande uppoffringar för ernående af detta vigtiga och magtpåliggande ändamål. Men då kostnaderna för uppförandet af ifrågavarande byggnad, enligt uppgjord ritning och kostnadsförslag, uppgå till omkring Ett Hundra Sextio Tusen Riksdaler Riksmynt, så öfverskrider detta helt och hållet det obemedlade samhällets krafter. De numera lättade kommunikationerna emellan rikets vestra kuster och det inre af de sydöstra provinserna hafva å Westerviks handelsrörelse och välstånd utöfvat ett menligt inflytande, såsom bevis härpå kan anföras att under det stadens bevillningssumma af kapital och arbete uppgår till endast Tre Tusen Sex Hundra Sjutio Riksdaler, bestiga sig utgifterna för fattigvården till omkring Tolf Tusen Riksdaler årligen. På grund häraf, samt då något bidrag af stiftets byggnadskassa cj heller kan erhållas, enär denna kassa endast för stiftsstadens behof får användas, befinner man sig hänvisad till nödvändigheten att från det allmännas sida söka en oundgänglig hjelp, derest den ifrågavarande högst behöfliga läroverksbyggnaden skall kunna komma till stånd. Jag vågar alltså vördsamligast föreslå och anhålla, att Rikets Ständer behagade anslå en summa af Sjutiofem Tusen Riksdaler Riksmynt, utan återbetalningsskyldighet, såsom bidrag till uppförande af ett nytt läroverkshus i staden Westervik. Detta belopp utgör sålunda mindre än hälften af den erforderliga summan, och hoppas samhället med desto större tillförsigt bifall till denna dess ödmjuka framställning, som staden Westervik snart sagdt aldrig tillförene erhållit något understöd af allmänna medel, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Där gå S:t Olof, med kronan om hatten, och S:t Erik, med guldblommorna på kåpan, och den grå S:t Göran och S:t Kristoffer, inga flere, drottningen af Saba och Judit hade ej kommit. Men då folket hunnit hämta sig från sin förvåning, går det en hörbar hviskning genom kyrkan: »Kavaljererna!» Ja, visst är det kavaljererna. Och de gå rätt fram till grefven utan att säga ett ord och lyfta upp hans stol på sina axlar och bära honom ut ur kyrkan och nedsätta honom på kyrkbacken. De säga ingenting och se hvarken åt höger eller åt vänster. De bära helt enkelt ut grefve Dohna ur Guds hus, och då detta är gjordt, gå de åter bort, tagande närmaste vägen ned till sjön. De antastades ej och spillde ej heller mycken tid på att förklara sin mening. Den var tydlig nog: »Vi, Ekeby kavaljerer, hafva vår tanke för oss. Grefve Dohna är ej värd att prisas i Guds hus. Därför bära vi ut honom. Må nu hvem som vill frakta honom in igen.» Men han blef ej inburen. Prästens loftal blef aldrig hållet. Folket strömmade ut ur kyrkan. Där var ingen, som tänkte annat, än att kavaljererna handlat rätt. De påminde sig den ljusa unga grefvinnan, som blifvit så grymt pinad där på Borg. De påminde sig henne, som varit så god mot fattigt folk, som hade varit så ljuf att se på, att det varit en tröst för dem att betrakta henne. Det var synd att komma med vilda upptåg till kyrkan; men både prästen och församlingen kände, att de själfva varit på väg att drifva större gyckel med den Allvetande. Och de stodo skamsne inför de förvildade, gamla galningarna. »När människor tiga, måste stenar tala,» sade de. Men efter den dagen kunde grefve Henrik ej trifvas på Borg. En mörk natt i början af augusti körde en täckt kaross tätt intill stora trappan. Alla tjänarna ställde upp sig omkring den, och grefvinnan Märta kom ut, höljd i schalar, med ett tätt flor för ansiktet. Grefven förde henne; men hon darrade och ryste.
Föredrogs den af Hr Tham, Casper Wolrath, väckta i gårdagens plenum på bordet lagda motion, ang:de statsbidrag till allmänna Barnhuset i Stockholm. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller alt få understödja Hr Thams motion, med några förändringar. Utom de skäl, som tala för densamma af angelägenheten att icke lemna handlöst en välgörande inrättning med de ömmaste föremål och af stor omfattning, förekommer ännu ett annat skäl, som gör ett understöd af Staten så mycket af rättvisa påkallad. När Sverige genom Freden i Fredrikshamn 1809 nödgades afträda Finland, afsloddet äfven alla Svenska statsverkets fordringar och tillgångar. Deremot försäkrades åt enskilda verk och inrättningar, deras der egande tillgångar. Med anledn. häraf framställde Svenska Regeringen hos den RyskFinska allehanda fordringsanspråk, bland andra för Stockholms Allmänna Barnhus för dess kronotionde spanmål i Finland. Fordran bestreds å RyskFinska sidan, då detta anslag betraktades såsom ett statsanslag, hvilket med Finlands öfriga tillgångar öfvergått till den nya Regeringen, som det ålåg bestrida dess föremål inom Finland. Men raan lyckades för saken intressera Kejsarinnau Maria, mor till Kejsarne Alexander och Nicolaus, varm beskyddarinna af de stora Hiltebarnhusen i Petersburg och Moskau, och intresserad för alla dylika välgörande stiftelser. Deri - Den 30 Juli. 41 genom lyckades man vid skuldliqviden få af Ryska Regeringen utbetalde 50,000 r:dr b:co för Stora Barnhuset, såsom kapitalersättning för dess Kronotionde i Finland. Denna summa tillhörde Naturligtvis Allmänna Barnhuset i Stockholm, och Regeringen föreslog ock i en propos. 1828, att den skulle till denna inrättning utbetalas, men R. St. lemnade endast ersättning för afkastningen de 3:ne åren 1807 och 1809 då Finland ännu de jure var Svenskt, och behöllo för statsbehof kapitalet. Detta är således en Barnhusets fordran hos Statsverket, med några och 20 års räntor. Ar 1815, då Kortstämplings-afgiften var 2 sk. b;co, anslogs hälften deraf inom Stockholms stad till Allmänna Barnhuset.
Ombudsm. Emi. Ber. ilen i5 Jon 1834. Kongl. Maj;!., som, genom Nådigt Bref den 6 Mars iS3o, gifvit vederbörande lill behörigt iakttagande del af hvad Rikets Ständer i afseende på jemkning i grunderne för Recoghitions-skogarnes skattläggning beslutat, har tillika anbefallt vidtagande af-kr aftiga åtgärder för ett skyndsamt slut i de ännu återstående skattiäggningsmålen ,;å Recpg^iitions-skogarne. 74:0 Nyeds Sockens Bergslags-frihet. Genom Nådigt Bref den 6 Mars i83o har Kongl. Majrt, i anledning af hvad Rikets Ständer i denna fråga yttrat, förklarat att Nyeds Bergslag må än vidare vid dess privilegier bibehållas. yb:O Förändrad Redaction af 62 §. i i8o5 års Skogsordning; och y().0 Förklaring Öfver Kongl. Förordningen den . 18 December i6a3, rörande åverkan å allmänning. Uti dessa ämnen har Kongl. Maj:t under den 5 Mars i83i utfärdat Nådig Kungörelse. yy.O Löfås Silfververk. Sedan Kongl. Majrt, under den 7 April j 83o, anbefallt Bergs-Collegium att med innehafvarne af Löfås Silfververk uppgöra förslag till öfverenskommelse i förevarande ämne, sorn så väl å Kronans sida sorn af Werkets Innehafvare funnes antagligt, och Bergs-Collegium med ett sådant förslag inkommit, har detsamma under den 19 Oclober r831 blifvit remiiteradt till Kammar-Collegium och Stats-Conloret, ssm ännu icke ; infordrade underdåniga utlåtande. 7 8;° Utvidgad local för Riks-Archivet. Kongl.