Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täckes utse och förordna Ordföranden och fyra Ledamöter samt Rotehållarne utvälja de öfriga fyra, deraf tvänne inom hvartdera Länet; att Ordföranden väl bör uppdragas ledningen af Commissionens arbeten och öfverläggningar; men att han, vid tillfällen af omröstning, icke mä i beslutet deltaga; att, sä framt vid en öppen eller muntlig Omröstning inom Commissionen, rösterne befinnas till antalet lika, ny omröstning med slutna Sedlar må anställas, dervid en Sedel afläg ges; att Commissionen måtte i Nåder tillförbindas den ordning och drift i fullgörandet af dess erhållna uppdrag, att förslaget till Rotejemkningen, sedan Krigsoch Kammar-Collegierne samt vedei börande Landshöfdingar deröfver hörde blifvit, ofelbart måtte, vid nästinträfFande Riksdag, kunna R. St., till den åtgärd 80 §. Regeringsformen föranleder, i Nåder föreläggas. Slutligen hafva R. St. underdånigst skolat förklara, att de, intilldess en Rotejemkning för Provincen Skåne kan, uppå ofvanföreslngna grunder, hinna upprättas, pröfvas och af de båda Statsraagterne fastställas, provisoriskt meddela sitt bifall dertill, att det redan upprätta - Exp. TJtsli. Förslag till und. Skrifr. N:o 379. i83 de Roteringsverket tills vidare må i orubbadt skick förblifva. Rikets Ständer framhärda etc. JV:o 3jfr Uppl. o. göttk. hos Ridd. och Ådcln d. r5 Febr. i83o. Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 18 Rikets Siänders Underdåniga Skrifvelse. angående saltet för Militia?-.!]oställens utarrenderande samt Mdit ii e-JJ os lälls -C as Sans förvaltning. S. A. K. Hos R. St. har vid denna Riksdag hemställan blifvit gjord: att* då olämpligheten af E. K.
Riks-Stundens behandling, och ansåg sig, för den händelse, alt BondeStåndet icke från sin mening ville afstå, böra föreslå, alt nämnda skiljaktighet mätte så skyndsamt, som möjligt vore, genom votering i Förstärkt Constitutions-Utskott undanrödjas; hvarjemte Utskottet hemstälde, att till denna votering måtte framställas propositioner, hvilka icke längre, än det dåvarande ändamålet att bereda möjligheten af en sammanjemkning fordrade, måtte ingå i frågans delailler. På dessa grunder föreslog Utskottet den af samtliga Riks-Slånden godkända voterings-propositionen: ”Den, som anser valrättens utöfning böra bestämmas i enlighet med ’’den i Conslitutions-Ulskoltets Memorial lN:o 38 framstapla, af Bonde”Slåndet godkända, grundsats af samfälda val, röste Ja.” Utskottet angaf i nämnda Memorial således bestämdt, att det var den skiljaktighet, som då var för handen, som Utskottet, så länge den i hela sin då egande vidd qvarslod, ansåg utgöra ett ohjelpligt hinder för hvarje jemkningsförsök. Utskottet anmärkte, vid beskrifningen på denna skiljaktighet, uttryckligen, att tre Stånd , ett deribland dock blott med afseende på yngre Kammaren, bundit både valbarhet och valrätt vid stånd eller dass; och slutligen upptog Utskottet i voterings-propositionen endast valrättens utöfning, såsom föremål för den föreslagna voteringen. Vid sådant förhållande anser Utskottet valbarhetens inskränkning inom stånd eller dass icke vara genom oftariämnda omröstning uttryckligen förkastad ; och Utskottet finnér sig, i följd af denna åsigt, pligligt att, såsom oberoende af samma omröstning, upptaga följande af Stånden gjorda anmärkningar, nemligen O O Preste-Ståndels, alt Svenska folket skall vid Riksdagar fortfarande representeras af Riks-Stånd, samt att vid behandlingen af Grundlagsfrågor hvarje Stånd bör ega rättighet att för sig öfverlägga och besluta, med åt livartdera förbehållet veto; äfvensom Borgare-Ståndets, att valbarheten bör inskränkas inom ståndseller class-föthållanden.
St:r funnit så mycket ”mindre betänklighet att till den i Nåder föreslag”ne serskilda författning om Svenska Ultramarinska Betänkande n, N:o 434- 609 "Besittningarnes Styrelse, utan sammanhang med Sveriges grundlagar, oell deras DrätselVerks afsöndrande ''från ali gemenskap med Svenska Financerne, lemna "deras bifall, som de inkomster, hvilka från Ön S:t "Barthelemy erhållas, allt för mycket bero af händel"sernes föränderliga skick, för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas; öfverlemnan"des derföre detta ämne till K. M:ts egen omedelbara "höga åtgärd, hälst K. M:t i Nåder förklarat dess af“'sigt vara, att dels med de från S:t Barthelemy inbytande inkomster organisera ett serskildt Departe"ment af Pommerska Expeditionens Embetsoch Tjenstemän, dels att vid hvarje Riksdag låta komma till "R. St:rs kunskap hvad i denna del af Styrelsen sig "tilldragit, hvad fördel för moderlandet deraf kunnat "vinnas, och i hvad nion överskjutande intrader kun"nat till allmänt nyttiga anstallter i Riket användas. "Då R. St:r vid detta beslut häftat det vilkor, att administrationen af S:t Barthelemy hädanefter icke kan "komma att belasta Svenska StatsVerket, ehvad in"komsterne blifva högre eller lägre, utan sådane anstalter vidtagas, att af öfverskotten, enär de inträffa, "alltid hålles tillhanda hvad, till fyllande af bristerne, "derest sådane skulle uppkomma, erfordras, anse R. "St:r ett sådant stadgande instämma så väl med hvad "i afseende på Pommern alltid blifvit förfarit, sorn "med hvad i afseende på Svenska kronan framdeles "tillfallande Ultramarinska besittningar är att iakttaga." Och som, i följd häraf Ön S:t Barthelemys administration och drätsel tillhör, enligt K.
R:dr och att för alla lån öfver 5oo li:dr den andra så kallade respitmånaden bortgår; alt Banco-Styrelsen må ega rätt (ej skyldighet) att bevilja så kallade Banco-Creditiv lill goda local-anstaller aflåne-utminuteringen, äfvensom åt vissa andia solida allmänna Anstalter, såsom Arméens Pensions Gassa, Städernes Brandförsäkringsverk o. s. v.; att för Handels-Disconten samt belåningen af publika papper, båda sammanslagna till én enda, måtte stadgas: att ullåningstiden blifver högst 6 månader; att äfven förut icke nämnda goda publika papper, som förekomma till försäljning å Rikets förnämsta Börser, kunna belånas, dock icke öfver 90 procent af lägsta under 3 månader noterade Börspris; att invisningar och förbindelser kunna belånas, så snart de förfalla inom ett år efter lånedagen, dock ej öfver go procent, så vida de förfalla senare än 10 dagar efter lånet; att Vexlar i utländskt Mynt, betalbara i Sverige, förseddemed minst 2:ne, under Svenska Lagarne lydande, hvar och en för beloppet fullt vederhäflige mäns betalningsskyldighet, kunna belånas efter pari-curs, dock icke öfver den lägsta noterade på näst förutgångne 3:ne månader; Bihang till B. St. JO Banco-Utskottets Betänkande JST:0 6. alt Yexlar i Svenskt mynt, hvilka, enligt för tillfället gällande Stadgar, åtnjuta här i landet full vexelrätt, måtte få disconteras; att, vid discontering af Yexlar, försedde med namn af goda Handelshus, Directionen, om den enhälligt så finnér lämpligt, må få utsträcka crediten öfver det hittills för utlåningarne bestämda maximum. Riksdagsfullmägtigen Eric Svanberg: att alla nu afsatta fonder i. Banken och Discont-Verken till lån åt behöfvande måtte förblifva alldeles oförändrade till nästa Riksdag. Herrar Friherre Tersmeden och Tottie: att till nästa Riksdag måtte fortfarande bibehållas Jern-Coatorets Creditiv å Banken, 600,000 R:dr. Riksdagsfullmägtigen Bengt Gudmundsson från Hallands
Det. griper inn i allmänna ordningen detta Betänkande', då det föreslår, att SoUaternes Hustrur och Barn aldrig skulle få vara Männerne följagtige utan tiilständ af de Församlingar hvarthän de sig ämnade i hvarigenom d#n inbördes hjelp och undsättning, sorn Makar Ben 2? April. 521 aro hvarannan skyldige oeh deri gemensamma omsorg, sorn de böra nafva för eger och Barnens uppehälle, skulle blifva rubbade och till intet gjorde. — Af lika halt är äfven den tanka att afskedade värfvade Soldater, hvarken sjelfve eller med deras Hustrur skulle fa återvända till de orter hvarifrån de kommit, utan ovilkorligen förblifva och försörjas i de Städer der de gjordt tjenst» och jag frågar hvar upplyst man — huru olyckligt vore det icke för hvarje Stad att hafva Garnizon, då Manskapet med Hustrur och Ram skulle af Städerne underhållas, om de än aldrig så väl och ärligt kunde sig annorstädes försörja. Huru orä’ttvist vöre det icke emot Soldaten, att för det han tjent Konung och Fosterland, tvingas att förnöta sitt lif innom den trånga omkretsen af en Stad, der han sannolikt måste svälta eller lefva af knappa Fattigmedel i stället för att använda den förmåga, som han äger, den böjelse som hos hvar människa är så naturlig att söka sig omkring i Verlden. — Jag tror mig icke behöfva flere skäl för att vederlägga Högloflige Utskottets framställning, utan anhåller endast vördsammeligen om Högvälhorne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till afslag å Betänkandet. ' Grefve Wrangel, Fredric Ulric, anförde skrifteligen:
Den som känner RIksdags-ärendenas vanliga gång, finner lätt att den nya Bränvins-Förordningen, med de helsosamma förändringar, som vi deruti hoppas, icke komme att till allmän efterlefnad blifva utgifven förr än nästkommande år. Således skall, om krig eller missväxt icke mellankommer, bränvins-productionen inom landet fortgå hela det innevarande året på det hittills förderfliga sättet. De redan varande ofantliga bran vins-lagren skola, särdeles genom de större Fabrikernes ansträngning, fördubblas, och den lika allmänt uttalade sorn gillade grundsattsen, att enda sättet till hämmande af det olyckliga fylleriet är alt minska bränvins-qvantiteten och bringa det uti tillräckligt högt pris, ännu längre tid icke komma uti verksamhet, om ock den nya Författningen blifver än så god och Lill ändamålet ledande. De skäl, man anför emot bränvins-bränningens snara upphörande, torde vid närmare betraktande finnas mindre gällande. Man anser, att derigenom skulle de personer, som, under hopp om dess fortfarande hela året, dertill beredt sig, blifva för mycket lidande; men dä man eftersinnar, att, om bränvinsbränningen upphörer den r Junii, hafva de likväl redan, under innevarande år, idkat denna näring 5 månader med hittills tillåten pannerymd, och att, i den händelse landet äfven detta år får hugna sig af en god skörd, det är troligt, att brän vins-bränn ingen, vid slutet deraf, någon månad blifver frigifven, kommer densamma på della sätt att blifva öfverflödigare än behofvet påkallar, och lemna sine idkare tillfälle nog, att uppdrifva productionen öfvermåttan. Få af dem lär det dessutom vara, soin icke redan anat em 4 B erilin.- Lagsamt Allm. Bes v. och Oecon.-Ulskottens Betänkande ÄT.-o 1. sådan inställelse, som den nu föreslagne, dä uti alla landsorter en gemensam klagan höres öfver bränvins-bränningen och fylleriet.
Han höll sitt löfte en vecka; en hel vecka stannade han oafbrutet hemma, och han mottog med stolt själfkänsla doktorns komplimang för detta sitt välförhållande; men dagen efter var han försvunnen, och nu blef han borta tre hela dygn. Det nya året kom, men det medförde ingen förbättring. Maria bleknade mer och mer. Hennes sinne var tungt, hennes aningar dystra, hennes hjärta sjukt. Men allt detta mörka i sin tillvaro behöll hon för sig själf; hon meddelade ingen sina farhågor; hon ville icke störa Casimirs lugn. Styffadern iakttog henne emellertid noga och fann, att hon måste ryckas lös ur de förhållanden, i hvilka hon lefde. Den dagliga omgifningens dysterhet, ensamheten på denna gård djupt inne i skogen, där hon måste känna sig begrafven, allt detta verkade alltför nedsättande på hennes krafter och skulle sluta med att befordra utvecklingen af den sjukdom, han fruktade. Det hade ofta varit på tal medan Eric vistades på Aspinge, att Maria och Casimir skulle tillbringa också den kommande vinterns sista månader i Stockholm, och Eric hade yrkat på att också för den sejouren få ställa sin villa till deras förfogande; men hittills hade ingenting därom varit bestämdt. Nu blef det helt hastigt afgjordt — efter det doktorn haft ännu ett enskildt samtal med Casimir — och redan i början af februari anlände Casimir och Maria till Stockholm. Och lifvet gestaltade sig för dem båda just så, som under deras förra besök. Casimir återfann sina militära vänner oförminskadt törstiga, och själf var han densamme, alltjämt lika törstig och sällskaplig. Han gjorde nya bekantskaper och introducerades i en fashionabel klubb, där det idkades högt hasardspel. Det dröjde icke länge, innan han fått blod på tand, och för att mera obehindradt kunna följa sin smak för spel, började han så småningom visa sig mindre intresserad af musiken, tills han en dag helt öppet förklarade sig uttråkad af alla dessa operor och konserter. »Det blir för mycket för mig!» sade han. »Jag tror, jag sitter öfver!» Maria gjorde inga invändningar. Han hade uttryckt en önskan, och hans önskan var hennes lag.
Han mindes att hon en gång rispat sin kind mot en av dem, han bröt av en bit av den och kysste den och tog den med sig. Han skulle kunnat kyssa märkena i sanden efter hennes klack. Hon var numera David Ramms lilla gud, någon annan behövde han ej för tillfället och han grubblade inte så mycket som förr. Han oroades ej mycket, han levde i ett tillstånd av vila och hänryckning på en gång, hela det fula livet var borta, det fanns bara han och hon. De vågade ej besöka krogar och konditorier, men de uppsökte små billiga ställen i utkanterna av staden och satt där bland murare och målare och slaktare, vilka stirrade på dem så mycket de orkade utan att kunna störa dem det minsta. Och någon gång tog de tåget ut till förstäderna och satt hopklämda på någon billig biograf, när regnet drev dem under tak. En enda gång hade de druckit kaffe på Operabaren med påföljd att en av Ziris bekanta genast kom och hälsade på henne, kastande en förundrad blick på den magre ynglingen med det något svärmiska ansiktet. Sedan gick de endast till för deras bekanta omöjliga ställen och framlevde på detta sätt ett par månader. Det är redan i november men ganska milt, själva vinterstormen far fram blid och nästan uppmuntrande genom gatorna, åtminstone tycker David så, tunnklädd som han är, vad är väl ändå stormen annat än ett glatt och ljuvligt budskap: samma storm susar ju kring dem bägge, samma stjärnljus flammar över dem därute i skogen bland de våta trädstammarna, samma fjärran buller från staden når deras öron, där de ligger sida vid sida på en yllefilt i lä bakom ett par klippor. Och hans älskade är ju så varmt klädd i sälskinn vad kan det betyda om han fryser själv en smula, han är stark och seg, och han har ju först nu börjat leva! Men i natt, när han kommer hem, är han verkligen hungrig. Han erinrar sig att han just ingenting ätit på hela dagen, och han är ju alldeles pank. Han minns att Ziri föreslagit att de skulle gå bort och äta kväll på ett avlägset värdshus, men att han avslagit det, han hade inga pengar, men det hade han inte sagt henne, bara att han nyss ätit. Hon hade sett ledsen ut, kanske var hon hungrig själv? eller anade hon att han svalt sig fram?
För den belänte Spannmålen, som Kronan icke köper, bör Possessionaten hafva inbetalt lånet med renta a 5 för loo det inom påföljande Juli månads slut. Hela Socknar kunna sammansätta sig om ett Magazin, borga en för alla och alla för en, och anses då efter samma grunder. Allmänna försök i afseende på Spanntnålstorkning böra anställas, och premier derå utsättas af Dandtbruks-Academien. Emedan Staten icke haft Spannmåls-behållningar, anskaffade i goda år, så hafva undsättningarne alldeles förfelat deras ändamål. Mati har nödgats inköpa utrikes Spannmål, då den varit - i 6 4 Den 35 Juli. rit dyr; och undsättningstagaren har väl blifvit räddad från hungersnöd , men deremot så skuldsatt, att en rik skörd icke varit tillräcklig upplyfta honom från sitt iråkade obestånd. Den generella regeln för undsättningarna ar att Statens vinst dervid icke åsyftas, äfvensom, att i de föga åkerbrukande Socknar af i allmänhet Seminanta Provinser, och de, hvilka alltid äro Spannmålsköpande, utlåningen i missväxtår skedde in natura mot renta, men som i dessa Provinser återbetalnigen in natura är nied svårighet och omgång förknippad , synes tillfälle böra lemnäs dem öppet, att med contant betalning liqvidera den erhållne undsättningen, och enär, vid befarad brist, opinionen om verkliga behofvet och nödvändigheten, att sparsamt anlita det befinteliga förrådet , kan förvillas genom så nedsatta priser, som de, hvilka i goda år möjligen kunna äga rum , måste till förekommande häraf Magazins-Directionen lemnäs utrymme för vidare bestämmander af denna undsättning efter sig företeende omstäm digheter. Då Statens Reserv-Magaziner en gång äro formade till ett visst tunnetal för livar provins, så är förändring i priserna indifferent i tillämpningen till dessa lager, men så länge administrationen nödgats för ögonblicket skaffa säd till livad pris som heldst, har ingen annan utväg varit, än att debitera undsättningstagaren för kostnaden.
Enib.-Ber. den 14 Jan. 1840. 87 rum innefattar flera olika straffbestämmelser, och någon annan än den lindrigaste anses kunna ifrågakomma och böra tillämpas; 2. att om Domaren, lika litet som hvarje enskild person, kunde förmenas att fatta och hos sig stadga en annan öfvertygelse om sakens beskaffenhet, än Nämnden, genom dess utlåtande, tillkännagifvit, måtte han också vara befogad och skyldig att emot den sålunda sakfällde tillämpa La gens lindrigaste ausvarspåföljd; i hvilket fall Domslutet står allena för Nämndens räkning; 3. att om deremot den sakfällde ålades ett svårare ansvar, borde deraf slutas, att Domaren delade Nämndens tanke om den anklagades brottslighet; men att i sådant fall Domaren ock vore förbunden — hvad Nämnden icke varit — att efterkomma allmänna Lagens bud i Kap. 3 §. Rättegångsbalken, som lyder; ”Ali dom bör fästas på skäl och Lag, och ej på godtycko; och skall sjelfva saken tydliga deri utsättas, så ock de hufvudskäl och den Lag, derå slutet grundas.” I följd häraf, och enär den, medelst Kongl. HofRättens Utslag, Assessoren Crusenstolpe ålagda bestraffning af tre års fängelse blifvit stadgad med tillämpning af 5 Kap. 1 §. MissgerningsBalken, som, enligt dess förändrade lydelse i Kongl. Majrts Nådiga Förordning den 3o Maj i835,. för det der nämnda brott medgifver ett lindrigare straff två års fängelse; men Kongl. HofRätten, till stöd för detta Utslag, endast åberopat Nämndens utlåtande, hvilket, i detta fall, efter min tanka, icke uppfyllde Lagens nyssberörde fordran; kunde jag ej undgå, att likaledes, i sjelfva saken, åklaga och anmärka, det Kongl.
5:te punkten igenfinnes under §. 14 mom. 2 (pag. 52) i i83o års Banco-Reglem., utan annat tillägg än, som blifver en följd deraf, att den vid sisth Riksdag öppnade serskilda Depositionsräkning nu mera upphört, men att derå ännu innestår ett belopp af 600 Ducater, hvilket det måste vara Deponentens rättighet att, utan afseende på det pris, som för Ducaternes utvexling kan varda fastställdt, återbekomma emot den summa i Bancosed lar han derå lyftat. Punkten 6 är lika lydande med §. 12 (pag. 5o & 5i) i i83o års Banco-Reglem, äfvensom de i denna och 3 punkten åberopade Tariffer äro sådane de finnas bifogade i83o års Banco-Reglem., med allenast för iindrade ordningsnumror. Medelst stadgandet i punkten 7 skulle, efter Utskottets tanka, befrämjas den vid Riksdagens början af flere Ledamöter framställda önskan, att silfver mätte kunna för Bankens räkning emottagas på flere punkter, än blott i Stockholm, utan att sådant synes kunna för Banken medföra någon olägenhet. Punkterne 9 och 10 innehålla ej något annat, än som redan för närvarande iakttages; grundande sig dessutom sistnämnde punkt på Rikets Ständers, genom bifall till p. 10 i Utskottets Utlåtande N:o 16, gjorde förklarande, att i metalliska Cassan äfven omyntadt silfver och guld in beräknas. Punkten ti är redan till dess ordalydelse af Rikets Höglofl. Ständer gillad, genom antagandet af den förändrade redaction Ridd. och Adeln, enligt Utskottets anmälan, i Memorialet N:o 3o, pag. 1, gifvit åt andra punkten i Utskottets Utlåtande N:o 16, pag. 82; vid hvilket förhållande Utskottet ansett sig icke ega att föreslå någon förändring ens i redactionen af denna punkt, oaktadt densamma, efter Utskottets omdöme, visserligen är mindre fullkomlig.
Utdikning och aftappning af sanka trakter och sjöar, angående 120: 32. Utsjövalli och Ellinge qvarnar, angående väganläggning mellan 120: 4. V. w. Way, Professor, angående pension åt 152: 87. WaikijaurStorbacken, angående väganläggning mellan 120: 10. Wallmarks erika, angående pension ät 152: 83. Wanfeldt, Fängelse-direktör, angående pension åt 152: 13. Wapen-kommitté, angående bildande af 84: 33. Wassenii enka, angående pension ät 152: 13. Vattenledning i Carlskrona, angående anläggning af ! 85: 17. I 16 Utlåtandets Nummer och Moment. Wenersborgs skola, angående anslag för dess utvidgning 123: 41. Westbecke enka, angående pension åt 152: 60. Westerbottens län, angående väganläggning derstädes 120: 8. Westerhus, Regementspastors-boställe, angående afsöndring åfjord ifrån 63. Westerling, Major, angående pension åt 152: 20. Wester-Norrlands läns Arkiv, angående skiljande derifrån af handlingar, rörande Jemtlands län 170. Westerås domkyrka, angående anslag för reparation af 103. Veterinär-läkare, angående anslag till , 123: 69, 70. Wiberg, Magister, angående gratifikation åt 169. Wisjön, angående sänkning af 120: 36. Voteringar, angående utgången af j 204’ 221’ Veterings-pr opositioner, angående l:sta hufvudtiteln 124. »: angående statsbidrag för iståndsättande af Lin köpings domkyrka 149.
Vidare, att vi icke vände oss med detsamma till de nation al-liberala, emedan de voro personligt upphetsade genom den Hallska politikens nederlag, utan till de liberala bondevännerne, hvilka äfven voro radikalare nationalister. De gillade, såsom du sjelf bäst vet, fullkomligt förslagets principer: Slesvigs delning efter nationaliteterna, förbundsparlament, familjefördrag. Sjelfva förslaget, sådant det efter våra öfverläggningar af dig fattades i pennan, införes i redogörelsen. Vi vände oss till sådana personer, som, ifall Monrad vägrade att ingå på förslaget, kunde aflösa honom och bilda en ny mini-stér. Den tillvägabragta partisammanslutningen skulle dels förmå Monrad att gå in på vårt förslag, dels hjelpa honom att genomföra det samma. Monrad behöfde just då de nationella bonde-vännernes bistånd för att kunna existera. Sedan återvände jag till Stockholm. Der omredigerades utkastet, och med det sälunda sammanbragta dansk-svenska eller svensk-danska förslaget infann jag mig å nyo i Köpenhamn för att å konung Karls vägnar öfverlemna det samma till Kristian IX och Monrad. Men för att planens ursprungliga grundval ej skulle rubbas, fick jag, inuan brefven jemte förslaget aflemnades, förvissa mig om att den i Stockholm vidtagna redigeringen ej skulle undandraga förslaget de nationella bondevännernes en gång tillförsäkrade bifall, hvilket fortfarande var den basis, på hvilken operationerna skulle stödja sig. Så gjorde jag, gick till dem som tagit del i förslaget, visade den sammanfattning jag gjort, och de förklarade, att de ingenting hade att invända. Förslaget fortfor allså lika mycket 30m från början att vara deras. För Monrad namngaf jag sedan, hvilka som voro invigda i planen och gillade densamma. Och kanske var det just detta, som förmådde honom att gå in derpå. Åtminstone bidrog denna omständighet i väsentlig mån dertill. Han syntes allt mer benägen, men tog af mig det löftet, att jag tills vidare ej skulle åt någon i Köpenhamn anförtro, att Kristian IX och hans regering ville upptaga förslaget. Huru samvetsgrant jag höll detta löfte, kan du sjelf intyga.