Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Capitalisten, serdeles här i Slockholm, säger Den i 7 Martil, f. ta. 117 vidare: ingen nöd är å färde, Landshöfdingarnes Rapporter vittna ju, att Skatterne gå ut, det är endast några Skrikare, som äro banqueroutte-färdige, på hvilkas tal man icke böc gifva akt. Härpå svara de andra, att det förhåller sig tvärtom: de Gäldbundnas antal mot Capitaiisterne som 100 till 1 och vida deröfver •, och Rapporterne från Landshötdingarna bevisa blott KronoBetjeningens nit att pådrifr va pantning och utmätning af Skatter rn. m. För öfrigt anse de, att man icke bör vänta på hela Landets undergång, eller till dess man ändtligen här i Stockholm erfarit, att det onda stigit till sin största höjd, innan hjelpen meddelas, som då torde äfven komma för sent, eller pust festum Man må fritt i tal och Skrifter safyrisera den, som påstår, att underbalance i Handeln orsakar Penningebrist; så blir det en sanning, att icke en och samma sak på en gång kan intaga tvenne serskilta rumj och således sko-i la de BancoSedlar, hvilka nu äro i circula-1 tion i Ryssland, nödvändigt saknas i Sverige. Förden, som vill begripa, är solklart, att vid en tredjedel af Nationens eller Finlands afträd dande till Ryssland, medföljde förlusten af f af våra Penningar, som der voro i omlopp, circa ? Millioner. Och lika säkert kan bevisas af egna TullSpecialer, äfvensom af Finska Rege. ringens egna Rapporter till Ryska Regeringen, att aldraminst 1,000,000 R:dr ärligen utgått dit från Sverige, som i 9 år likaledes gör 9 Millioner. Då härtill lägges hvad som är i Nor; Den 11 Jl^artii, J. m. rige, Dannemark och Tyskland circa 3 Millioner, blir Penningebristen lätt förklarad. Disconterne hafva icke befordrat denna Myntets utvandring. Neji Diseonterne hafva endast uppehållit någon tid penningebristen.
Utan att nu ingå i en närmare undersökning om behofvet eller nyttan af offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, eller om sådant, med behörigt afseende på nödigt utrymme förStåndets egna medlemmar, ens för närvarande kan medgifvas, hvilka frågor äro af den beskaffenhet, att deras besvarande mer eller mindre beror af de förutsättningar, som dervid göras och dc syf - 112 Den i 5 Ja nu ar ii. tcmål man vill uppnå, torde jag blott, med den erindian, att den grundsatts, hvaråt Herr Grefve Frölich genom sitt förslag velat bereda tillvarelse och bifall, nemligen att det vore ett anspråk, som nära nog gränsade till rättighet för allmänheten, att få åhöra Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, hvilken endast i 2:ne uppgifne fall af Motionairen ansetts böra inskränkas eller upphöra, icke synts mig så aldeles obestridlig som Herr Grefven förmenat, utan i flere afseenden på goda skäl tåla motsägelse; få utbedja mig att fästa uppmärksamheten på 2:ne betänkligheter, som rörande ifrågavarande motion, betraktad i den syftning och omfattning, som författaren deråt sjelf gifvit, hvarinom min pröfningsrätt, jemlikt 87 §. n mom. Riksdagsordningen är inskränkt, i synnerhet synts mig vara af vigt att öfverväga. 58 §. Riksdags-Ordningen medgifver Riksdagsmän, att vid Protocollets justering göra tillägg, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer, samt stadgar, att med Ståndets bifall och den talandes eget begifvande må uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt. Tillämpningen af en sådan, åt hvarje Riksdagsman förvarad, rättighet skulle likväl komma att af sig sjelf upphöra, derest en främmande folkhop i RiddarhusSalen inslapp - Den i 5 Januari!. 113 släpptes, för att nied nyfikenhetens spända uppmärksamhet uppfatta hvarje Talares ord. Ehuru det ej kan gillas, torde det likväl
Utan att på något sätt vilja förneka de ytterst framstående egenskaperna hos Fagerlins holländska interiör kunde man dock ej förgäta, huru denne konstnär redan förut fans så fullständigt och förträffligt å Nationalmuseum representerad, att det kanske varit än mera önskvärd t, om t. ex. ett arbete af, låt oss säga, Hagborg i stället förvärfvats. Med lifligt erkännande af den etnografiska vigten af ' sådaha taflor som Tiréns » Efter snöstormen » tyckte man sig finna, att opponentexpositionen nästan vimlade af konstverk, som långt bättre skulle prydt sin plats å rnuséetForsells vårlandskap var nog vackert, men hvilka landskap kunde man ej på den senare utställningen erhållit, o. s. v. Sär-Bkildt i fråga om aqvarellema var det ju rent af bedröfligt, att omständigheterna skulle pousserat fram Jtu Ericsson och fröken Kylberg till. statens samlingar, der anförelsevis Zom ännu saknades. Med en bestämd öfvertygelse om, att opponenternas utställning står öfver akademiens, förenar man derför i regeln ett djupt beklagande deraf, att statens medel denna gång säkerligen icke användts till bästa båtnad för staten och konsten, och båda dessa intryck stärkas, ju mer man besöker de båda utställningarne. Slutligen frågar man sig, hvad denna opponentutställning betyder för konstnärsrevolutionen. Vi skulle tro, att den betyder så mycket, att striden dermed är, visserligen icke afslutad, men i allt fall afgjord. Det lysande bevis på konstnärlig kraft och energi, som opponenterna afgifvit, skall, jemfördt med den skönjbara mattigheten i akademiens hållning, ej kunna undgå siu verkan, den skall mer och mer föra öfver våra unge konstnärer åt venster, och akademien skall slutligen stå der som en officerskår utan några underlydande, ur hvilka inträffande luckor kunna rekryteras. Men vi skulle tro, att akademien hellre / finner för godt att genom en samverkan med konstnärsvenstern söka vinna ny lifskraft och sålunda på sig sjelf tillämpa det af professor Nyblom i högtidstalet citerade latinska tänkespråket: Formata ad jtistum, eller i den samtida öfversättningen: Den får skick efter det rätta. Vill akademien icke gå in på en lösning på öfverenskom-melsens och eftergifternas väg.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 5 dena nes under N:o 278 afgifne, samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, om en årlig pension till f. d. Landshöfdingen m. ni. Hans Jårta. Friherre aj Nordin, Carl Johan, anförde skrifteligen. (Se Bilagan N:o 2.) Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Ehuru jag torde hafva föga att tillägga för den sats jag yrkar till hvad Friherre af Nordin och Herr Santesson uti deras reservationer emot StatsUtskottets Betänkande anfört, och den förre här vid detta tillfälle ytterligare åberopat, hvaruti det kunde synas, som jag endast behöft instämma, ålägger mig likväl den framfarna ställning i samhället, hvaruti jag mig befunnit att särskildt yttra mina tankar i ämnet. Just vid den tidpunkt Landshöfding Jårta lemnade hela sin omtanka och alia sina bemödanden åt Fäderneslandets gagn, blef det äfven min lyckliga lott, att söka bidraga till samma ändamål. Vi hade då tillfälle att följas åt i ledningen af de Den 12 Julli /. rn. allmänna årenclernas gång, fastän v» sedermera lefvat från hvarandra afsöndrade; men jag kan icke utan nöje påminna mig hvarje dag jag sammanlefvat med en sådan Embetsman. Jag vill ej tala om det oafbrutna nit, den oegennytta och den stora åsigt, han lade till grund för behandlingen af alla ärenden utaf ali män tendens. Jag har sällan sett någon, som så litet sorn han, afsett egna fördelar, eller tvekat att blottställa sig för personligt ansvar, då fråga varit om Fäderneslandets angelägenheter. Vi behöfva blott påminna oss det särskilta förhållande, hvaruti Sverige stod till främmande magter, och som gjorde StatsSecreterare-posten för FinanceÄrender så vansklig, då Hans Järta emottog densamma, för att känna, hvilken man han var. Men icke endast på denna omständighet grundar sig mitt omdöme om hans förtjenst.
Stockholm den 28 December iS/jo. STOCKHOLM, lionel. Ordens-Boktryckeriet, 1841 • Btnco-Ulskollels MemorialN',o 137. 1 Anl>. till Exp. Utsli. den 12 Jan. 1841, kl. 2> m. Memorial, angående förändring i tiden för de årliga Revisionernes början vid Bunco-Disconl-Verhet samt Province-LåneContorcn i Götheborg oell Malmö. Uti de berättelser öfver verkställd granskning af Malmö Låne-Contors styrelse och förvaltning, hvilka, de årligen sammanträdande Revisorerne till Utskottet afgifvit, hafva Revisorerne, sedan tiden för desse Revisioners hållande, vid sislförflutne Riksmöte, förändrades från den 1 Mars till den 15 April, tid efter annan erinrat om olägenheterna af denna förändring, hvarigenom ej allenast gransknings-arbetet vore betydligen försvåradt och utsträckt, utan äfven flerahanda hinder uppstode för de tili deltagande i Revisionerne kallade personer, sorn sysselsätta sig med handel och åkerbruk, alt vid början af våren vara aflägsnade från sina hemvist och näringars skötande; och bar Direclionen öfver Malmö Låne-Contor, under åberopande häraf, samt uppgift, att, genom de, med 1839 års början, införde förändringar i Bokförings-inethoden, det hittills mötande hufvudsakiigaste hindret för Bokslutets skyndsamma uppgörande nu mera vore undanröjdt, hos Utskottet hemställt, att tiden för de vanliga årsrevisionernes början, i stället för den 15 April, matte utsättas till den 1 Februari, eller så nära intill räkenskapsårets utgång, som möjligt. Banco-Fullrnägtige, öfver denna framställning hörde, hafva i betraktande deraf att den vid samtlige Discont-Verken numera införda förenklade Räkenskaps-melhoden medgåfve möjligheten att tidigare än hittills kunna uppgöra och afsluta räkenskaperne, lika med Revisorerne och LåneContorets
Uraktlåter ledamot af de Utsk., uti hvilka R. o. Ad, med de öfrige Stånden deltager, alt ställa sig till efterrättelse hvad i 2 punkten föreskrifvet är, vare förfallen till det i 7 § Orda.stadgan bestämde vite. Hvilket dock till R. o. Ad:s egen pröfning vördsamt hänskjules. Trenne ledamöters reservationer medfölja. Stockholm (I. 24 Augusti 1844. Pä lliddarhusUlskottets vägnar. S. ASandels. l. s. Carl von Duben. Hr Stråle, Wilhelm, anförde: lfa 79 § Riksd.Ordn. uttryckligen föreskrifver, ali R. o. Ad. ä<>-cr ställa sig Ridd.Ordn. till efterrättelse i afseende pä sältet för Utsk-.sledamot alt erhålla ledighet och några inskränkande bestämmelser härutinnan icke uti grundlagarne för öfrigt föreliuuas, finnér jag för min del deu af Hr Aminoff väckta motion ingalunda vara grundlagsvidrig, utan anser densamma endast 476 Den 2i Augusti e. m. höra betraktas med hänsigt till de uti Ridd.Ordn. meddelade sladganden. Ridd.Ordn. 23 § innehaller huru tillgå skall om Ulsk:sledamot vill afsäga sig sin befattning eller önskar ledighet under en tid af lill och med tre veckor. Hr Aminolfs förslag åter afser den händelse, att Utsk-sledamot under kortare lid än tre veckor måste på grund af förfall afhålla sig från Utskrssammanträden, och man torde väl alltså icke med fog kunna påslå, alt Hr Aminoffs förslag är oförenligt med nu gällande föreskrifter; men ett bifall till delta förslag skulle deremot medföra den oformlighet, dels alt Irenne olika cathegorier af Ulskts ledamöter uppkommo — nemi. l:o ordinarie ledamöter, 2;o ledamöter invalde under ledighet och 3:o på förhand valde suppleanter att inträda vid ledamots förfalldels och att i ena fallet, eller i händelse af ledighet, Electorerne borde genom särskildt val utse suppleant, hvaremot, vid inträffande förfall, förut vald suppleant skulle ingå.
Du griper med knubbiga händer små i mitt skägg och kiknar af skr att, du lilla krabat, och jag lider helt tyst och gläds, när du kvittrar glcu.lt. Och lifeets äflan och larm och kif om rang och njutning och gull ej tränga hit in, där skymningens ro omhöljer oss stämningsfull. De öfeerspända drömmar jag haft om ära och rikedom, de brista som bubblor af skimrande skum, och jag ser, hur en hoar är torn. Hvad gör det, allenast vårt dagliga bröd min möda förvärfva kan, om rykte och mald jag aldrig når? — Långt mera är det jag vann. Min lilla pilt, när med grubblande blick i ditt klara öga jag ser, sig världen, som ödslig och mörk jag såg, å nyo i solljus ter: Du skådar med stora ögon dig kring. — Allt syns dig så underbart. O, lär mig, min älskling, alt se som du — så lifsgladt, så oskuldsklart! Min lilla pilt, när dagens id och oro jag lämna fått, då, vill jag blifva ett barn hos dig och glömma de sting, mig nått. Då vill jag kasta allt missmod bort, allt tcifcel som gnager min håg, och allt grummel, som lifvet rört upp i min själ, skall sjunka i glömskans våg. Då, skola oi sitta, din mor och du och jag, i kammarens frid, vul brasans glöd och lefva om, vi gamla, vår barndomstid. Jag om och som skall dig förtälja om himmel och jord, hur världen är underbar, lära dig tro på den vårdande Gud, för ofta förgätit jag har. Vi skola följas i sagoskog, vi båda, på riddarefärd; vi skota kämpa mot drakar och troll med sanningens blanka svärd. Och när du blir större, på ufventgr vi draga i villande mark; och du skall växa i idrottslek: till en yngling frisk; och stark. Vi skola söka de vises sten med trägen forskning, oi två, i de skrifter, oss stora andar skänkt, men mera i lifvet ändå. Och du skall växa och bli en man, försynt, oekhjäriad, men fast och oförsayd. i sanningens tjänst trots vindarnas växlande kast.
Majus, lili Defl till Riksens Ständer pä Rikssalen hällne Tal, Riksens Ständer gifna anmaning, akträrrwisa Kongl. Majus billiga förwankan, alt belöna den Furstes mödor, som, lika nära Kongl-Majus hjerta, som Dest thron,.wardal Fäderneslandets angelägenheter , under den längre tid, da Kongl. Majus hälsas wacklande tillstånd ej tillät Kongl. MajU att deruti deltaga, samt under wördnadsfullt erkännande af den wishet och kraft, hwarmed Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, under Sin bekymmerfulla Styrelse-tid, ledt, mildrat och lugnat Fäderneslandets öden, har Prest-Ständet, lifligen rördt af ** Kongl. z6 Den sz April. Kongl. Masts högtidliga Nädiga försäkan, att, t trötts af yttre hotande ulfsäter och möjliga inhem, sta willor, hand i hand med Sin Son bibehålla detta urgamla Nikes frihet och sjelfständighet, för sin del anfelt det wara ibland Riksens Ständers första ssyldigheter wid detta Riksmöte, att inför Kongl. Mast tolka stn underdåniga tacksamhet, för det af Kongl. Mast den >7 Mars sistledit ar wid, tagne beslut, att under Hans Kongl. Masts sjuk, dom, till Hans Kongl. Höghet Krvn-Prinsen öfwer, lemna wärdén af Rikets angelägenheter; äfwensom gtt, t anseende till den sorgliga erfarenheten, att Kongl. Masts trogne Undersåtare icke oafbrutet hos deras wördade Konung kunna påräkna en fortfaran, de halsa och en deraf beroende fortsatt utöfning af Konungamagtens mödosamma pligter, hos Kongl. Mast i underdånighet anmäla den enhälliga önskan, att Hans KonglHöghet Kron, Prinsen, jemte det Hans Kongl. Höghet täcktes fortfara, att med
Det åt Rikets Ständers Riksgälds-Conlor, enligt 188 §. af Banko-Reglementet, beviljade räntefria Greditiv af 1,000,000 R:dr Banko, har den sista Augusti hvartdera året blifvit insatt å nämnde Contors räkning N:o 1 i Deposilions-Afdelningen, och den sista Juni genom nämnde Afdelning återburet. 36 §. 45. De till Kongl. Commerce-Collegii Manufaktur-Diskont .samt Jern-Kontoret beviljade Creditiver hafva blifvit begagnade, i öfverensstämmelse med derför uti Banko-Reglementets 189 och 190 §§. meddelade föreskrifter. §. 46. I enlighet med stadgandet uti nvssåberopade 190 §. bar Banken, genom ett dertill utsedt Ombud, deltagit uti den revision af Jern-Kontorets Creditivfond, som den 19 och 27 nästlidne Maj är vorden förrättad, hvarvid, på sätt den derom lill Fullmägtige afgifne berättelse vitsordar, någon anmärkning icke förekommit. §• 47. Stora Kopparbergs Bergslag har, på grund af den i 191 §. af Banko-Reglementet medgifne Creditiveller Låne-rättighet å såkallade kopparsedlar, ifrån den 1 Juli 1844 till samma tid innevarande år, utbekommit 5 lån å tillsammans B:ko Rrdr 77,310. men som inbetalningarne utgjort „ „ 101,146: 27. 8. har Bergslagets skuld till Banken, som den 30 Juni 1844 utgjorde 94,306 R:dr 44 sk. 1 r:st., vid samma lid detta år blifvit nedsatt till 70,470 R:dr 16 sk. 5 r:st. Banko. §• 48. Det till belopp af högst 33,333 R:dr 16 sk. B:ko åt Stockholms Stads Brandför säkrings-Contor i §. 192 of Banko-Reglementet förunnade Creditiv har under år 1844 icke blifvit i någon mohn tillitadt. §. 49.
E11 Ledamot har påstått, att vi skulle förehafva en olaglig öfverläggning, emedan frågan, Den 19 O c t o b e r f. m. sorn behandlas, redan vore afgjord. Men jag får vördsamt erindra om det förbehåll, som i serskild framställning gjordes vid beslutet om irsta punkten, och att Herr Rosenblad då just uttalade det bestämda belopp af silfverhalt på Riksdalern, hvilket nu af Herr Skogman blifvit föreslagit såsom utmyntningsgrund. Det var i anledning af denna Herr Rosenblads framställning som Ridderskapet och Adelli förbehöll sig en utredning i detta hänseende vid järte punkten. Efter mitt omdöme är således öfverläggningen fullkomligt laglig. Frågorna, huru många slags mindre mynt vi skola äga, och huru stor slagskatten skall blifva, höra, efter min tanka, till underafdelningar af denna punkt; nu förehafves blott den första enkla frågan, om utvexlingsoch utmyntningsgrunden skall blifva såsom hittills 534, eller, såsom Herrar Lefren och Skogman föreslagit, 53o ass bergfint silfver på Riksdalern. Man har yttrat, att det vore ett bedrägeri mot allmänheten, om man nu an toge den sednare eller ringare halten. Men detta är så mycket mera oriktigt, som 53o ass snarare utgör ett medeltal af myntet, sådant det hittills verkligen befunnits. Då man talar om penniugar, talar man oin hvad som är verkeligt, och icke blott om det, som står på papperet i författningar, och det är bekant, att det gamla silfvermyntet icke var fullhaltigt, utom i de större styckena. Att då uträkna huru mye - Den 19 October f. tn. 29 ket fint silfver det förut bland allmänheten löpande myntet innebar, är således desto svårare, som sjelfva enheten innebär ett ganska vidlyftigt bråk. När nu af alla de Talare, hvilka här yttrat sig, endast ett par varit emot den utmyntningsgrund, som Herrarne Lefrén och Skogman föreslagit, hemställer jag, om icke Ridderskapet och Adeln, utan att inlåta sig på underafdelningarne i denna punkt, skulle behaga afgöra liufvudfrågan. Herr Rosenblad:
Edmée sekunderade denna republikanska presentation med en reverens, som skulle gjort henne ära vid Louis XIVs hof. Så höjde hon långsamt hufvudet och mötte Förste Konsulns blick. Ett par sekunder sågo de hvarandra orörligt och djupt in i ögonen, — så drog der sig ett svagt, nästan omärkligt och fullkomligt omedvetet leende öfver den unga flickans läppar. Utan att göra sig reda derför, kände hon instinktivt, hvilket intryck, hon strax vid första ögonkast, gjorde på mannen framför henne. — Jag har sett er förr, sade han långsamt, liksom ofrivilligt. Det var vid nästsista revyn. — Ja, herr general. Hon hade blifvit förmanad att säga «medborgare-konsul» för att accentuera sina republikanska sympatier, men hon glömde helt bort det och talade med honom precis som hon brukade tala med sina likar. — Mademoiselle — herr abbé, vill ni icke taga plats? Han gjorde en lätt rörelse med handen, i det han sjelf satte sig på en stol vid bordet. — Ni är alltså den yngre marskalkens sondotter, Mademoiselle de La Feuillade? började han, liksom examinerande. — Hans sonsonsdotter, herr general. — Ja, ja — jag kan tänka det Nå, det var alltså om dessa sekvestrerade gods i Normandiet ni ville tala. Edmée gjorde en svag böjning på hufvudet. — Ja, jag har gjort mig underrättad om förhållandena, fortfor han. Till min glädje ser jag, att de icke äro sålda. Edmée böjde ännu engång på hufvudet; uttrycket i hennes ansigte var detsamma — lugnt afväntande. Förste Konsuln blef otålig. Han hade verkligen gjort sig besvär med att skaffa dessa gods tillrätta, hvilkas historia var långt mera invecklad, än han nyss låtit förstå. Lagen bjöd nemligen, att blott de indragna gods, som ännu ej blifvit sålda, fingo återlemnas till de förra egarne; dessa hade redan varit i ett par händer, men som en erkänsamhet mot abbé
Domstolens mening, reglementets föreskrift om årliga revisioner bordt eller bör, så länge fastställelse ej tillkommit, på något sätt bringas till efterlefnad; men i fall sådant bordt ske; huru har väl dermed bordt tillgå, när Kapitenen tredskades och revision ej utan lagligt tvång kunde erhållas? Regementschefen, som enligt Högsta Domstolens mening, ej kunnat å embetes vägnar lägga hand vid saken, kan ej heller annorlunda, än i och för embetet, dermed hafva att skaffa. — Om af en händelse kompaniets manskap någon gång, utan att vara af befälet sammankalladt, likväl sammanträffade fulltaligt och kunde fatta ett beslut, att innehafvaren af kompaniets kassa (dess kapiten) skulle stämmas till allmän laga domstol, med påstående om redovisning inför revisorer, enligt reglementet; månne detta beslut, skulle vid vederbörlig domstol kunna betraktas såsom i laglig ordning tillkommet och i kompaniets namn gällande? Vöre det ej fast heldre att anse såsom frukten af ett olofligt företag, stridande mot det i Krigsartiklarnes 5 kap. 19 §. gifna ovilkorliga förbud för krigsmanskap alt utan befälets ordres samlas? Men om så är; hvilken utväg återstår väl då, i fall den officiella (för Regementschefen) ej är öppen? Det är lycka, om nu ingen skada skett, utan kassan är i behåll och kan för framtiden skyddas genom reglementets fastställande i sådan ordning, som Högste Domstolens beslut antydeiv Men härmed är icke bevisadt, att rätt skett den förvaltare af kassan, hvilken vägrat underkasta sig sin chefs ordres om förvaltningens redovisande; och i händelse han under denna förvaltning begått sådana fel, hvarigenom kassan verkligen tagit skada eller för hvilka han i egenskap af tjensteman ej skulle kunnat undgå ansvar, såsom att han sjelf, och R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år t SJÖ. 93 det utan säkerhet, lånt kassans medel; är nu mera, i följd af det granskade nådiga Utslaget, ej någon rättsenlig, än mindre någon brukbar väg öppen till vinnande af rättelse och välförtjent ansvar.
En underofficer vid lifgardet till häst har för detta ändamål 160 r:dr b:co, för hvilka lian dock är skyldig alt äfven hålla sig sadelmundering, men hvilken utgift ej behöfver påkomma oftare än ungefär hvart 10:de år, och en underofficer vid gardena till fots 70 r:dr b:co. Vid artilleriet deremot har han endast 50 r:dr. Jag torde ej behöfva mer än nämna detta förhållande, för att bevisa obilligheten deri och följaktligen det billiga i en förhöjning för denna verkligen vanlottade men oumbärliga Ijenslemannaklass, och anhåller att SlatsUtsk., dit denna motion lärer komma att remitteras, behagade föreslå en sådan, öfverensstämmande med behofvet och med rättvisans fordringar. Den 22 December e. m. 375 Man lärer lätt finna, att frågan här i alla fall icke kan blifva om särdeles stora summor, då, såsom jag tror, samtlige underofficers-eorpsernas vid de tre artilleri-regdena beklädnadspenningar ej för närvar, torde uppgå till ett högre sammanräknadt belopp, än ungefär 8000 r:dr, blir en skälig förbättring i deras villkor icke någon för staten mycket betungande utgift, men den skärf, som härigenom räcktes en klass af 150 nyttiga och aktade medborgare, vore likväl för dem ganska välkommen och för R. St. vore det på en gång en glädje och en tröst, alt veta sig hafva skipat rättvisa. Om emellertid, hvad jag af vissa yttre anledrnr har något skäl att förmoda, Rikets här församlade Ständer icke skulle finna sig höjde att anslå några nya medel för det här ofvan angifna ändamålet, så får jag såsom ett annat alternativ, och på grund deraf alt uniformerna, efter den sednaste förändringen både i värde och utseende erhållit en nästan fullkomlig uniformitet, härmed äran föreslå en ny fördelning, af beklädnadspenningarne för alla inom hufvudstadens garnison tjenstgörande underofficerare, och hvilken fördelning bör proportioneras efter corpsernas verkliga behof, och den olika slitning, som dem emellan kan äga rum, till följe af en mera eller mindre klädesödande exersis och tjenstgöring i allmänhet.