Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från kedjan af dess förnämsta granskande och undervisande företeelser vända vi oss nu, för att egna ett ögonskast åt de tvenne vackraste af dess frambringande eller skapande: de båda skalder, som möta oss vid ingången till Gustaf III:s tidehvarf och som upplåta den; det tvillings-par, hvars snillestrålar dagade mellanrymden från Dalins afton till Kellgrens morgon. Också skulle Thorild sjelf, troligen, funnit intet eller föga att anmärka mot det mål, till hvilket dessa föredömen ville leda: såframt just de, som ifrigast prisade dem, hade mäktat uppfatta och efterfölja dem i deras egen oskuldsfulla känslostämning, manliga flärdlöshet, samvetsgranna svenskhets-ifver och städse till de värdigaste ämnen upphöjda syftning. Att så icke skedde; att man, i deras begagnande, stannade vid nästan blott en viss form-förfining, der man ofta för smidigheten, täckheten, klangen och glansen uraktlät både haltens värde och sjelfva formens fosterländska renhet: det bör likväl ej helt och hållet läggas tidslynnet till last. Det härrörde, i ej ringa mån, äfven deraf, att de sjelfve blefve hämmade just i sin ungdomsfriskaste uppsträfvan till en mot begynnelserna svarande utveckling. De blefvo det, till en del, af sina ästhetiska lärares otillräckligheter; till en del, af sina yttre lefnadsöden. Sådant oaktadt skall svårligen inträffa, att vår vitterhets häfder någonsin mottaga till förvaring vördnadsvärdare namn, än namnen af de bägge fosterbröder, vid hvilkas minnen det är omöjligt, att känna annat än godt och tänka annat än ädelt: fosterbröderne i vänskap, i skaldesång, i dygd och hvarje personlig älsklighet: Grefvar genom sin börd, hade bägge den lyckan att vara det i en tid, då Sveriges hög-adel ännu förstod uppskatta hög själsodling, så för dess inre värde, som för den fördel att deri äga sin politiska ställnings hufvudstöd. Bägge erhöllo en lärd uppfostran.
– Men hvad har då händt? Hvad är det, som uppretar dem emot hvarandra? – Kristianerna hafva i natt frånstulit den gamla lärans anhängare ett tempel och lagt beslag på tempelskatten ... – Men hvarför, hvarför handla de så illa? utbrast Rakel. – Hvarför? Alla kunna icke vara mäklare här i verlden, men alla vilja hafva guld. De som ej bli mäklare som Judarne, så bli de röfvare som Kristianerna. Der är förklaringen. Må packet slåss! De mina känner jag. De äro för fege att våga sina lif. Kristianerna kunna fråntaga dem allt, till och med lifvet, men af fruktan för detta sitt lif skulle de icke våga försvara det. Men Kristianerna sjelfve, min Rakel, de äro män! Eller rättare: de äro vilddjur ... modigare än lejon, blodtörstigare än tigrar. Amfiteaterns spel äro förbjudna. Vi behöfva dem ej heller, ty vi hafva Kristianerna. Vi taga plats på åskådarebänken och klappa händerna, när de sönderslita hvarandra. Vi hafva ett präktigt skådespel att vänta. – O Gud, huru du nu talar, Karmides! Jag nästan förskräckes för dig. – Lugna dig, flicka! Jag är icke farlig. När jag ej kan afvända åskan eller näpsa stormen, så fattar jag mitt beslut: jag fröjdas åt deras höghet. Men hör vidare hvad som händt i natt, som utbreder förfäran i staden. Det herrskande kristianska partiet har upptäckt, att det undertryckta hållit hemlig gudstjenst i ett kalkstensbrott beläget i grannskapet af den ohygglige PelarSimons fält. De sednare hafva blifvit öfverraskade midt under sina böner, soldaterna hafva nedrusat i deras underjordiska kyrka, tillfångatagit så många, som ej kunde smyga undan, bundit dem och släpat dem i fängelse. Man säger, att de undertrycktes förnämste kämpe, en prest med ett af de der långa äckliga namnen, som Kristianerna påhittat ... Athanasios heter han ... var närvarande och just predikade, när händelsen inträffade; men att han i mörkret och villervallan lyckats komma undan.
Eesv. och Oecon.-Utskottels Betänkande ,N:o Ho. frågan om uppl)jelpandet af Skolan i Borås, hvilken Molionairen ansåg lämpligast böra blifva en Apologist-Skola med 3:ne Lärare. Under handläggningen af berörde motion, har Utskottet tagit kännedom af det underdåniga Utlåtande, sorn senast församlade Revision till öfverseende af Rikets Elementar-Lärovei k, under den i3 December i832, till. Kongl. Maj:t afgifvit, samt deraf inhemta!, att Revisionen, i sammanhang, med ett förslag till allmän reglering af Elementar-läroanstallerne i Riket, bos Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrkt, alt en Apologist-Skola, bestående af 3;ne classen, måtte i Borås blifva inrättad. Frågan om en ändamålsenligare Skol-inrätlning i nämnde stad utgör således redan föremål för Kongl. Majcts Nådiga uppmärksamhet, samt lärer icke undgå att blifva behörigen pröfvad i förening med öfrige, undervisningsväsendet rörande ämnen. Och då, vid sådant förhållande, en framställning härom af Rikets Högloft. Ständer, enligt Utskottets tanka, är helt och hållet öfverflödig, samt i allt fall icke torde böra föranleda till någon skyndsammare förändring af Skolan i Borås, än som af den allmänna regleringen blifver en följd, finnér Utskottet sig sakna skäl att till motionen tillstyrka bifall. Hemställandes dock sådant till Rikets Högloflige Ständers egen ompröfning. Stockholm den 20 Augusti 1834- N:o no. Ankom till Exp.-Utskottet den 20 Aug. Ytterligare Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden, i afseende på skeppsegares åliggande att uttaga sä kallade Fribref och Turkiske pass. Utskottets i ämnet afgifne Betänkande N:o 18, har af Högvördige Preste-Ståndet den 10 sistl.
Med den fullkomligaste kännedom, ätt Nationen vid hvarje Riksmöte väntar af siria Representanter de kraftigaste åtgärder, hvilka 1 möjligaste måtto böra lindra utgörandet af alla de Onera , som genom gamla Författningår* ne och närvarande tiders skick, blifvit så försvårade , att besväriigheterne dervid oftast kunna högre beräknas än sjelfva Skatten; vågat jag vördsammast hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln anhålla, att detta Memorial biifver till Vederbörligt Utskott remitteradt, och med de öfrige Respective Stånden communiceradtj hvaröfver jag får utbedja Högvälborne Herr Gref4 Vens och Landt-Marskalkens Proposition* Begärdes på bordet* Herr Bruncrona, Nits, uppläste följande Ödmjukt Memorial* Konungen! hvars milda och välgörande 628 Den 3° December. omsorger, omfattar utan åtskilnad alla Glassér af Medborgare, har äfven af denna anledning i Nåder funnit för godt mig anbefalla under loppet af sist förflutna Sommar, öfver hela Riket förrätta General Lots-Inspection och LotsMönstring. Under denna Förrättning har jag varit i tillfälle erfara de tryckande omständigheter, uti hvilka de flesta Lotsar sig befinna; och hafva Lotsarne uti alla Districter och vid alla Stationer enstämmigt framfört den klagan, hurusom de, emot förra tiders bruk, eller allt sedan 1810, blifvit af tryckande Utlagor och Bevillningar betungade, och till ett högre belopp än andra deras vederlikar, såsom Soldater, Båtsmän, Fiskare, Strandsittare m. m., och tillika mig anmodat, att å Högvederbörlig Ort, ett sådant förhållande tillkännagifva, och för dem söka lindring och rättelse härutinnan, så framt de uti dessa dyra tider, skola kunna nödtorftigt lifnära sig med Hustrur och Barn. Af denna anledning vågar jag i ödmjukhet uppå denna ömmande angelägenhet fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, lika påkallad af verkeliga behof, som af billighet.
Vid sådant förhållande och då det synes Utskottet vara lämpligt att, för den händelse anslaget vid blifvande omröstning kommer att beviljas, dervid fästes det vilkor, Ridderskapet och Adeln beslulit, har Utskottet trott sig böra hemställa, att Preste-Ståndet mätte förena sig med Ridderskapet och Adeln om det af sistnämnda Riks-Stånd vid ifrågavarande anslags beviljande fästade vilkor; kommande Utskottet, derest denna hemställan af det Högvördiga Ståndet icke Stats-Utskoltels IJllåtandc M 178. 3 antages, att framdeles, för votering i förstärkt Stats-Utskott, afgifva förslag till proposition om hvilkendera meningen, Ilidderskapet och Adelns eller Preste-Ståndets, bör antagas till kontraproposition vid blifvande hufvudvotering. 4:o. Utskottets i samma punkt momentet litt. b) gjorda hemställan, att, med afseende å det af Kongl. Maj:t anmälda behof af en ytterligare adjunkts-befattning vid universitetet i Upsala, Rikets Ständer malte anvisa ett lönebelopp af 2,500 R:dr årligen, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen, dock af förstnämnda Riks-Stånd med enahanda vilkor i afseende å skyldighet för tjenstens blifvande innehafvare att underkasta sig förändrad tjenstgöring, som, i fråga om den nya professionen i fysiologi, här ofvan är anfördt. Borgareoch Bonde-Stånden åter hafva afslagit Utskottets yttrande; — och får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad i nästföregående punkt egt rum, hemställa, att Preste-Ståndet måtte för sin del besluta alt, i likhet med Ridderskapet och Adeln, äfven i detta fall antaga ofvanomförmälda vilkor. 5:o.
Bref uttryckligen skall säga, vill »vara en ytterligare bekräftelse och förklaring af nämnda I § i 1786 års Bref», så kan detta påstående omöjligen förenas med ordalydelsen just af nämnda ingress till 1787 års Bref. I denna ingress yttrar nemligen Kongl. Majit: »Sedan WI ge»nom nådig skrifvelse under den 21 Augusti 1786 förordnat åtskilligt till bibehållande »af ordning och skick bland Rikets Presterskap*); så håfve WI funnit nödigt att »äfven Hofrätterna deraf del lemna; och på det tvifvelsmål ej må om rätta förståndet af »1 § i högstberörda nådiga skrifvelse uppkomma, håfve WI velat härigenom ytterli»gare i nåder förklara, huru med de der nämnda ärender förhållas born. Tydligare kan icke uttryckas, att de ärender, hvilka i 1 § af 1786 års Bref äro nämnda, skola behandlas efter 1787 års Bref, och att detta senare, i hvad beträffar nämnda ärender, är satt i stället för det förra och således rent af upphäfver 1786 års Bref; hvadan allt vidare ordande om den bevisning, Domkapitlet byggt på sistberörde Bref är alldeles öfverflödigt. Men Domkapitlet har vidare påstått, att del undantag för religionsmål, som 6 § t 1787 års Bref stadgar, icke skulle gälla sistnämnda Bre/s 1 §, utan endast de §§, som närmast föregå 6 §, dragande Domkapitlet deraf den slutsats, att religionsmål, da de röra Prester, tillhöra Domkapitlets afgörande. För att vederlägga detta'påslående, må innehållet af de fem första §§:ne i 1787 års Kongl. Bref kortligen angifvas: § 1 handlar om de mål, som röra en Prests förhållande i embelel och hvilka skola af Domkapitlen upptagas och afgöras; § 2 föreskrifver, att
Utskottet afslog likväl denna motion, emedan det ansåg öfverflödigt upptaga ett sådant stadgande , då det redan finnes i Riddarhus-Ordningen, som är af Riksdagsordningen och särskilt af Kongl. Maj:t sanctionerad, och då således detta stadgande icke innehöll något nytt förslag, utan endast ett bibehållande af det gamla. Herr nion Hohenhausen! Såsom Ledamot af Riddarhus-Utskottet, anser jag mig skyldig upplysa, att den §., mot hvilken reservation bär ägt rum, icke i den nu föreslagne Riddarhus-Ordningen forst tillkommit, utan funnits i den af år 1818* Dea Motionär, Herr Cederschjöld omnämnt, hvilken gjorde motionen för att bringa Grundlagen i harmoni med Riddarhus-Ordningen, var jag, som af Constitutions-Utskottet erhöll det svar, att, då en sådan föreskrift redan var upptagen i Ståndets särskilta StåndsOrdning, hvafs beslutande rätt härutinnan, af Riksdags-Ordningen är sanctionerad, Vore min motion öfverflödig. Jag anser likväl, att, då denna Stånds-Ordning endast är reglementarisk, bör icke något deruti, stridan - 6o8 Den 16 November. de mot Grundlagen, bifallas. Jag vill blolfc hafva äran nämna detta till Protocollet. Friherre Cederström: Om ett stadgande i Riddarhus-Ordningen finnes vara i strid med Riksdags-Ordningen, är det en tydlig följd, att sådant skall rättas, och man må ej undskylla sig dermed, att det förra misstaget blifvit sanctioneradt, utan, då det blifver upptäckt, åligger det hvar och en att söka rätta detsamma. Man får icke heller söka undskylla sig dermed, att ett Lagstadgande är gammalt, och på denna grund bibehålla det. Då man föreslår förändring i en Lag, bör man äfven noga tillse, att denna förändring kommer i den öfverensstämmelse med Grundlagarne, som dessa förutsätta. Herr Rosenblad: Då beslut i denna frå ga redan är fattadt, anser jag öfverflödigt, att ingå i någon strid om principens rigtighet och öfverensstämmelse med Constitutionens anda.
Det var en underligt blandad känsla, hvari han satt der och väntade denna ena korta minut, hvilken tycktes honom ingen ända vilja taga. Han önskade med hela sin varelse, att det icke måtte vara hon, som i nästa ögonblick trädde in med kaffebrickan genom den der dörren. Och dock: när i samma ögonblick den stora, runda kaffebrickan sköts före in genom den smala öppningen och efter den visade sig icke dottern på gården utan en af pigorna, – då kände han icke lättnad utan en svidande missräkning samt något som ett slag i ansigtet. Han förstod, att detta var anordnadt så med afsigt af den som magten hade här i huset. Men tillika föll öfver honom ett stort lugn och en viss sorgsen beslutsamhet. När han slukit sin konjak och tömt sin kaffekopp, knipsade han askan af sin cigarr, lade sig bekvämt tillbaka i den gamla skinnklädda karmstolen från farfars tid och sade stilla och rättframt: «Ja, jag är alltså kommen hit ut i dag, derför att jag bra gerna ville förhöra mig hos landstingsmannen, hvad det egentligen är med de der ryktena om den nya stora protektionistiska tidningen. Jag ber landstingsmannen inte ta illa upp; och det syns kanske besynnerligt, att jag så der faller in med dörren i huset. Men då mitt folk ingenting meddelar mig i en sak, som dock temligen nära rör äfven mig, så får jag väl lof att skaffa mig upplysningar på egen hand hvar jag kan.» Mor Per Lars satt borta i sin soffa med högt lyft strumpa, strickade snabbt och mekaniskt, samt var för öfrigt idel stum mun och skarpt öra. Per Larsson satt och log ner i bordet, lite slugt kanske, lite förläget kanske, men också vänligt, – redaktören såg och såg, men såg ändå ingenting rent. «Men har man då rakt ingenting sagt kandidaten, – jag menar från bolagsstyrelsen för «Landtmannabladet»?» «Nej.» «Inte det. Men det var då besynnerligt.» «Ja, det tycker jag med.» «Ja–a–a ...,» drog Per Larsson på det; «men hur har då kandidaten fått veta, att nånting sådant är i görningen?» «Det går rykten derom. Äfven i tidningarna.»
Minsta bestraffning, minsta liknelse till skymf, kändes och leds lika af båda, och om någon ville för ett eller annat ändamål väcka smärta, harm eller uppror hos den ene, behöfde han blott tala tvetydigt om den andre. Då kunde Kræmers lugna själ ej stilla vännens, och om ej alltid blod flöt, så flöt åtminstone en ymnig svett under den hemliga brottningskamp, som fördes på fartygets vaggande golf och hvilken vanligen slöt med arrest i märsen eller någon annan bestraffning, der den ene af vännerna allt efter omständigheterna sökte hålla den andre sällskap. En enslig natt under kryssning i Spanska sjön, då de hade vakten tillsammans och deras samtal omärkligt öfvergått från det alldagliga lifvets bullersamma småsaker till det lif, hvaraf de tyckte sig skönja en flik ofvan dessa höga stjernor, som mäktigt blickade ned på den omätliga vattenrymd, der skeppet i mörkt majestät framgled – under en sådan natt sade Kræmer, hastigt brytande en längre tystnad : ”Tror du, Rutger, på själarnes förmåga att efter döden återvända till jorden?” ”Derpå har jag ännu aldrig grubblat!” svarade hans vän; men den tankfullhet, hvaråt han omedelbart öfverlemnade sig, visade att han nu gjorde det. ”Jag”, fortsatte Kræmer, ”tror bestämdt på den makten, då den nemligen utöfvas för ett godt ändamål, såsom t. ex. att gifva en kär vän underrättelse om den stund, då vi bortkallas – stunden, förstår du, då det ena lifvet slutas och det andra vidtager.” ”Men vi båda, kamrat”, svarade Rutger häftigt, ”skola ej skiljas åt ... Det är således en öfverflödig förmåga för oss. Är det ej såsom amen i kyrkan att den förste af oss, som får fartyg att föra, har en intressent; och när sjön ej längre leker oss i hågen, då bygga vi tillsammans ett handelshus men innan dess få vi nog mer än en gång vända till hemstranden och kyla af den hetta, som vår Herre består drufvornas land.” ”Hvem vet!” svarade Kræmer halfhögt. ”Hvad nu – rida mörka nordanfjälls-vindar din själ midt under en sådan här grann sydländsk natt?
En «madonna med barnet» (38), i katalogen: «Schule des Fransesco Vanni» (denne föres till perioden af konstens förfall), har ett mildt Rafaëliskt behag. Femte salen, Bolognesiska skolan, innehåller Carracciernas och deras efterföljares arbeten. Af Annibale Carracci utmärktare: en «Venus och Adonis» (13), samt flera af Guido Reni och Guercino. Af Carracis finnes ännu i nästa sjette sal, men hufvudsakliga prydnaden är här Correggios taflor, och bland dem «Io» (19), dupletten till den i Berlin, utan att man vet, om någondera af dem är kopia. Af hans efterföljare, il Parmigianino (Franc. Mazzuoli), en «S:ta Catharina med tvenne englar», frapperande skön. Sjunde salen innehåller arbeten från åtskilliga skolor. – Sällsyntare äro de många af Andrea Schiavone, Tizians lärjunge, samt några ur Neapolitanska skolan af Antonello di Messina (15 seklet), Solimena (1747). Flera goda taflor finnas af Luca Giordano (1705). Bland de många arbeten af redan nämnda mästare, som äro uppställda i nedersta våningen, nämna vi en «Lucretia» af Tizian och en annan af Paolo Veronese, endast för det misslyckade i båda. Ämnet synes i sanning hafva trotsat all konstnärsförmåga, såsom äfven kan finnas på den i München af Dürer. Tizians tafla har ett »Sibi Titianus F», Veroneses Lucretia har dock ett vackert ansigte. Ett »landskap» (2 salen, 18) af Tizian är en sällsynthet. I samma rum finnes en skön »madonna med barnet och helgon» (2) af Cignaroli, en sednare tidens målare, död 1770. I 3:dje salen (4) ser man ett annat exemplar af den tafla, »Christus vid oljoberget», som i München tillskrifves Mich. Ang. Buonarotti, men här också blott utgifves för efterbildning.
Må denna förklaring gälla såsom en reservation emot den läran, alt obligalions-systeroet ensamt för sig utgör en i sina verkningar underbar nationalvinst; men jag vill härmed ingalunda hafva förnekat, att credit-systeme eller upplåning i allmänhet, äfven utan afseende på sjelfva formen hvari den sker, mot statsobligationer, vanliga reverser eller summans blotta inskrifning i skuldboken, erbjuder ett kraftigt medel att bringa till verkställighet stora nationella företag, öfverstigande ögonblickets tillgångar, eller att afvärja olyckor, som annars skulle hafva uttömt nationens krafter, samt att månget reproduetivt företag, som återgäldat så väl capital som ränta, skulle blifva ogjordt, mången industri, sorn nu spridt välstånd, skulle slumrat, om dess anläggare icke vågat stödja sig vid crediten, Det är vigten och nyttan af de företag, som genom statsobligations-systemet befordras, som bör bestämma beslutet; icke skalet utan kärnan sorn bör sökas. Svea-canal är i min tanke af ett stort nationell intresse, som directe eller indirecte skall reproducera de capitaler, som deri nedläggas, och deraf efterkommande skola skörda största vinsten. Jag drager således ej i betänkande att föreslå: För det tredje: att dertill erforderliga medel, i mån of Den i3 Januari f. ra. 3i af arbetets fortgång, upplånas mot Riksg.contorets förbindelser, löpande med 4 proc. ranta oell uppsägbara endast å låntagarens sida; hvaremot på extra-stalsregleringen från och med år 1841 uppföres ett årligt anslag, motsvarande 5 proc. af obligationernas caleulerade totalsumma, deraf utbetalas 4 proc. ränta å utelöpande obligationer och resten till deras amortering. Det upprättade kostnadsförslaget upplager ett behof af 3,691,099 r:dr, som å 5 proc. skulle erfordra ett årligt anslag af 184,555 r:dr uti 37 år. — Härvid bör märkas, att i förslagssumman redan upptagits 20 ä 25 proc. förhöjning för oförutsedda händelser och diverse utgifter, hvadan förslaget bör kunna anses någorlunda tillförlitligt.
Nuj da en svår missväxt hotar, vill jag medgifva att tidén ej är inne för Inrättningens upphörande eller så' stora reform, utan erkänner jag med full öfvertygelse det 'behof, Kongl. Maj t af Landsfaderlig omsorg nu framställt, att Magazins-Directionens Fonder för tillfället okas, men detta gör ock, att jag måste anse desto mera af vigt, att Fonderne förvaltas utan någon förminskning, och att, i den oförmodade händelse att annat resultat af upphandlings - opera - 39‘8 Stats Utskottets Betanianden. tionerne skulle visa sig till någon förlust för Verket, er: del af Fonderne bör conserveras just till fördel och icke tili straff för deni som Fonden är bestämd att understödja och värja från hungersnöd, — en tanke den jag alltid trott mig kunna och böra oförstäldt yttra, utari fruktan att dömas misstänksam och blott derföre att Jag ansett min pligt, som Fullmäktig liär, ovilkorligen det fordra.” Herr Assessoren Lagerhjelm anförde: ”Grundlagen kallar Svenska folkets rätt att sig beskatta, Urgammal; Historien rättvisar benämningen. De allmänna (undernes ursprung, nemi. fran räntor eller sammanskott, leder naturligen granskningen af deras förvaltning i folköls händer. — En af Sveriges största Konungar, skapare af inre Styieisens hela samroanfogning, har nt folket lemnat Hankens vård, och grundlagen innehåller samma stadgande. Eika naturlig som denna vård är äfven Folkets skyldighet att hålla Bankens förbindelser i helgd, förgäfves tror man sig kunna disponera Bankens fontler utan ansvar; och deremot svarar rättighet att bestämma förvaltningsgrunder och tillse alt de följas. Häraf följer Ständers rätt, att genom egne fullrnägtige förvalta Banken och Biksgälds-Contoiret.
Hr Frih. har dock icke kunnat framvisa ett enda ord i grundlagen, som tillåter Conslit.- Utsk. att icke göra afseende på hvad ett RiksSt. förklarat som sin gemensamma tanke; tvärtom åligger det Utsk., enligt 56 §, att göra motsatsen, eller att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemnka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksSt:ns behandlande anmäla. Således är det RiksSt:n, som i sista rummet skola afgöra, huru oförenliga skiljaktigheter böra behandlas, och när nu BorgareSt:s mening i denna fråga ej kunnat förenas med de öfriga RiksSttns, har det altså varit Utsk:s åliggande att hemställa till samtliga RiksSt:n, huru förfaras bör. Af flera andra talare jemte mig har i föregående plena med exempel blifvit visadt, till Den ii December f, m. till hvilka absurda resultat Utskts princip skulle leda, och en af Konungens rådgifvare anförde, att om det folie Utsk. in att föreslå en republikansk regeringsform, skulle, om än ett så vanvettigt förslag afsloges af alla fyra RiksSCn, det likväl, efter Utsk:s åsigt, blifva hvilande till kommande riksdagen. Gr. Horn har redan besvarat den invändningen, att ett ogillande ej innefattar en anmärkn.; och hvad beträffar Frih. Boyes erinran, att memor. blott är stäldt till BorgareSt., ser jag väl af rubriken, att så är, men finner deri en ny olaglighet, emedan det måste vara R. St., icke ett särskildt RiksSt., som det tillhör att afgöra frågan. Jag hoppas således, att R. o. Ad. beviljar ålerremiss. Ilr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag har ej begärt ordet för alt yttra mig om annat än formen. Hvad materien beträffar, hör den ej för tillfället hit; men formfrågan anser jag så vigtig, att jag tror få frågor sedan det nya statsskickets införande hafva förekommit af större betydenhet.