Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevilln.Utsk. har med delta tillstyrkande utan tvifvel åsyftat, att det skall förhålla sig med eu ordförande i taxeringscommille' på samma säll, 9* Den 8 December. sorn med en talman i ett RiksSt., nemi. att lian icke, ehuru han leder öfverläggningen, skall få deltaga i besluten. Men i stället för att säga, det ordföranden ej må deltaga i besluten, har Utsk. sagt, att han ej skall äga i förrättningen deltaga. Detta är detsamma som att säga, attén talman ej får deltaga i riksdagen. R. o. Ad. torde finna olämpligheten deraf, och att ordet förrättningen bör utbytas emot ordet besluten. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Jemte det jag instämmer i Hr v. Hartmansdorffs anmärkn., får jag göra en annan vid detta förslag. Der står nemi.: ”Ej må Öfverståthållare eller Konungens Befi:h:de till taxeringsman väljas; ej heller äge den, som till ordförande särskildt kan utses, att såsom tillika vald taxeringsman uti förrättningen deltaga.” Sällan lärer någon taxeringscommitte' vara så sammansatt, att icke någon af ledamöterna kan utses till ordförande; men i följd af detta stadgande skulle alla sådana ledamöter blifva derifrån uteslutna. Jag tager mig friheten i stället föreslå följande redaction: ”ej heller den, som särskildt varder till ordförande utsedd.” 138 §. 2 mom. Hr Stuart: Det är endast i afseende på redactionen, sorn jag vid denna punkt får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. I stället för de deri förekommande orden: ”en r:dr för hvarje resedag, hvartill de enligt gällande resereglemente kunna anses vara berättigade, äfvensom enahanda tractamente för hvarje förrättningsdag, räknadt ifrån committeens sammanträde,” skulle jag vilja föreslå följande: ”en r:dr för hvarje reseoch förrättningsdag, räknadt från committeens sammanträde” &c. såsom kortare och mera lättläst, >42 S Hr Stuart: Den af Utsk. föreslagna kostnadsersättning för pröfningscommittden i Götheborg är alltför obestämd.
N:o Götheborg, upplåtande af derinvid belägen krono-jord, emot vederlag 50 4 i 103 — b. 17 April b. 16 April b. 16 April å. 16 April 66 Svar på återremiss — 4 i 127 — a. a. 17 Maj a. a. 7 Maj a. a. 7 Maj a. a. 10 Maj Götheborgs och Bohus Län, flyttning af dess Landshöfdingeresidens till Uddevalla — 4 i 54 — b. 19 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. b. 19 Febr. Götheborgs Fögderi, eftergift för skattskyldige derstädes af ersättningsskyldighet för en 151 del af Ohboms balans 4 i 282 b. 2 Aug. b. 2 Aug. b. 6 Aug. b. 2 Aug. H. Hackefors Mjölqvarn, lån för återuppbyggande deraf — 4 i 192 — b. 2 Juli b. 2 Juli b. 5 Juli b. 2 Juli Itccffners dotter, pension för — 4 i 90 15 b. 26 April å. 50 April å. 3 Maj b. 5 Maj Svar på återremisser 4 i 135 29 a. a. 14 Juni a. 14 Juni a. 14 Juni a. a. 14 Juni Voterings-proposition — 4 i 217 13 9 Juli 12 Juli 12 Juli 12 Juli Voterings-resultat — 4 i 257 7 a. a. 26 Juli a. a. 26 Juli a. a. 30 Juli a. a. 30 Juli 174 Hafverö och Ofvansjö, väg-anläggning deremellan, se Vägar.
45 sjukvård samt förseende med nödig lägerhalm och kokved under mötesiideme, hafva Utskotten, genom Konungens Hof-Canceller, inbegärt och från Kongl. KrigsCollegium erhållit, uppå afslutade Räkenskaper grundade, uppgifter öfver möteskostnaderne de senast förflutna åren, hvaraf inhemtats : att 17 dygns !Regementsmöte inom Regementenas stånd, inoch utryckningsdagarne derunder inbegripne, öfverhufvud, eller i medeltal, tillskyndat Passevolance-Inrättnineen en utgift af 7 R:dr 24 sk. för hvarje karl och 8 R:dr 14 sk. för hvarje häst, hvartill ytterligare kommer kostnaderne för Cavalleriets Befälsoch Cora pagnie-möten, med 2 Rldr 25 sk. 6 rst. samt för Infanteriets Befälsoch Recriit-möten med 33 sk. 7 rst. per Numer, så att utgiften på det hela bestigit sig, för hvarje beridet Numer, till 18 R:dr 15 sk. 6 rst. och för hvarje indelt Infanterist till 8 R:dr 9 sk. 7 rst. Banco. —• Utskotten, sorn härvid sig föreställt, att de af Kongl. Majit Nådigst tillämnade indragningar af de talrika Tjenstemanna-Corp9er, hvilkas aflöning hittills kännbart betungat Passevolance-Cassan, framgent skola , i förening med ett mera förenkladt och ändamålsenligare bushållningsoch anskaffningssätt vid besörjandet af Tiuppernes underhåll och öfriga behof under Möten, medföra en icke obetydlig minskning i berörde kostnader, anse likväl, ont ändamålet med Passevolance-Inrätt - 46 Ståtssamt Allm.Besv. ö.Otc. Utsk.Vtl. N:o 72. ningen ej skall förfelas, den af Kongl. Maj:t för nästföljande 15
Såsom ett bevis på huru högt reseersättningarne förut kunde uppgå, vill jag anföra, att då t. ex. en underlöjtnant vid Svea artilleriregemente kommenderades till Gotland, egde han, enligt gamla resereglemente!, att.beräkna skjutsersättning från Stockholm genom Södermanland, Östergötland, Kalmar län och Öland till Gotland, oaktadt han för ett ringa pris kunde på 14 timmar med ångbåt färdas från Stockholm till Wisby. Nu ersiittes en sådan resa med mindre än tiondedelen af förra resekostnaden. Under sådane förhållanden och då skjutsen verkligen kan vara värd 1 rdr 50 öre äfven på landet, anhåller jag om bifall till den af Hr von Koch gjorda hemställan. Hr von Koch: Jag är förekommen af den siste värde taiaren och måste förklara, att jag icke kan fatta huru man kan påstå, att skjutslegans höjande icke skulle vara i de skjutsskyldigas intresse. Den föreslagna siffran är ju endast ett maximum, för att underlätta åvägabringandet af entreprenader. Om skjutslegan höjes, är detta förmånligt jemväl för staten, som icke behöfver lemna så stora bidrag, då de resande få erlägga ett större belopp. Jag har förut framhållit skälen hvarföre någon olikhet mellan land och stad i afseende å skjutslegan icke bör ega rum, och som dessa skäl äro tillfyllestgörande, yrkar jag fortfarande införande af likställighet nämnda afseende. Gr Liljencrants: Jag vet icke huru vidsträckta resor Hr Wolffelt gjort, men jag har mig bekant, att i åtskilliga städer, t. ex. Norrköping och Jönköping, användas skjutshästar endast för detta ändamål och någon biförtjenst af hästarne är således icke att påräkna. Att städernas kostnader för skjutsningsbesväret äro högst betydande, visar sig deraf, att, innan jernbanan kom till stånd, erlades i den lilla staden Södertelje för skjutsskyldighetens upprätthållande icke mindre än 1,100 rdr. Detta är ojemförligt mera än hvad som betalas på landet, och det är derföre billigt att städerna fortfarande få åtnjuta högre skjutslega är landet. Jag fortfar att yrka bifall till punkten, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen. Gr. Björnstjerna: Då Utsk:t, i öfverensstämmelse med R.
Fångvårdsstyrelsen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af denna ansökning blifvit infordradt, hade i afseende på ifrågavarande fängelsebyggnads tillkomst upplyst att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län i i underdånighet hemställt, att, då fängelset i Östersund genom vådeld den 1 April 1826 afbrunnit och länets innevånare af uppgifna anledningar voro oförmögne att en emot ändamålet svarande fängelsebyggnad af egna tillgångar ånyo uppbygga, ett nytt länshäkte af sten måtte få af allmänna medel uppföras, hade Kongl. Maj:t, som i ämnet hört Rikets Ständer, genom nådigt Bref den 31 Oktober 1829 dels förordnat att ifrågavarande fängelsebyggnad för länet skulle uppföras af sten i enlighet med en dertill af Öfverintendentsembetet uppgjord ritning, dels ock beträffande kostnaden, uppgående enligt förslaget till 7,188 R:dr 40 sk. Banko, förklarat, att Kongl. Maj:t, på enahanda skäl, som för Westerbottens län genom nådigt Bref den 23 Januari 1819 åberopats, funnit godt tillåta, att hälften af nämnda summa, eller 3,594 R:dr 20 sk., finge af det allmänna bekostas att utgå af allmänna byggnadsanslaget för de publika husen i landsorterna; hvarjemte Kongl. Maj:t, i enlighet med hvad Rikets Ständer hemställt, förordnat, att, sedan fängelsehuset blifvit behörigen uppfördt och godkändt, det framtida underhållet deraf komme att af Staten öfvertagas, med vilkor att allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas; och, som anledning icke vore för handen att, sedan det nuvarande länscellfängelset i Östersund blifvit uppfördt, den gamla under åren 1832—1834 uppförda fängelsebyggnaden, som icke vore till reservhäkte Stats-Utskottets Utlåtande Jfå 13. 7 lämplig, vidare behöfde till fångars förvarande användas och Kongl.
Maj't om utfärdandet af en öfverflödsförordning, hvarvid den hufvudprincip kunde läggas till grund, att allt, som är till införsel förbudet, borde till bruk och nyttjande förb/udas och för hvilket stadgande 17.94 års förordning emot yppighet och öfverflöd med de tillägg och modificationer, som innehållas i Riksens Ständers Serskildta Utskotts för år 1815 afgifna Betänkande, anses kunna tjena till ledning. I sammanhang härmed hemställer Herr Prosten för öfrigt, att soldaten vid indeldta Arméen på Landet måtte få grå, i stället för blå uniform, samt att, sedan samtelige corpser och stater nu mera erhållit stadgad uniform, en sådan äfven må fastställas för det Hedervärda BondeStåndet, så att den gamla ärbara grå drägten måtte allmänneligen antagas af Sveriges respectabla Allmoge liksom den af ålder utgjort och ännu på de flesta ställen utgör deras vanliga klädedrägt. Sedan Utskottet förut meddelat sina tankar rörande medlen till Yppighetens och Öfverflödets hämmande, har Utskottet funnit de yrkanden, som i ofvanupptagna Memorialer innefattas, och hvilka nu tillhöra Utskottets handläggning, hufvudsakligen kunna hänföras till följande puncter: 1:0 Att Guld och Silfver,så väl åmilitaira Sorn civila uniformer, må försvinna 2:0 Att indeldta Arméen på landet må 458 Besv. och Ekon. Utsk. Belänkandcn. fa grå i stället för blå uniform, på det den dyra blå färg. n så mycket som mb;li^t kunde sparas* 3,0 Alt för Hedervärda Bonds.Ståndet en grå uniform måtte fastställas. Hvad angar den i första puncten upptagna hemställan, att guld och silfver å Militaira uniformer måtte borttagae, så får Utskottet härvid erinra, att guldoch silfverprydnaderneå de Indeldta Infanteri-Landtregementernas uniformer under s .
Men - vet dii livad - den tillfälliga franigången gör mig nästan modfälld; jag vet ju så väl att jag skall få betala hvarje beröniniande ord med dess mera klander franideles, nar det skall talas om:, icke niotsvarat de förvaiitniugar inan stiillt på förf: s ' lofvande talan&amp; - wen begåfning som redan natt sk långt kraften riickte, icke vuxen större uppgifter » - eller: wförf. Iiåller sig fortfarande vid sitt lilliputtsman6r ocli serverar fortfarande endast Iialfmogna stiidier)), eller &gt;de profetior vissa af herrar kritici på sin tid utbasiinade tyckas emellertid allt annat än gå i fullbordan~ o. s. v. i det oandliga. Bered dig p&amp; det, kära lilla beskyddare. Men livad kan .du väl tänka om mig, som icke har annat att tala om iiii alltid det samnia, det samma!? Blir dn inte trött af inig? Men det ar ' ju kring sådana ämnen mina tankar oftast vanda sig, ocli kan jag icke bli frainsthende, så vill jag i alla fall vara niecl bland dem som agna sitt lif åt litteratiireiu tjänst. Det liar nu en gång blifvit min lifsliift. J a g unnar, jag vill åtminstone unna mina kam. rater att g5 fran101n mig, utan att därför aiise mig förfördelad af ödet. Om jag någonsin skulle kiinna vara någon af dem till hjälp och rad, oin an i så ringa mBn, då skulle jag anse att icke heller jag lefvatförgäfves. Du, soni sjalf iir s&amp; föga egoistisk, di1 soni verkligen iir min syster, du skall förstå inig när jag säger detta; ty jag vet att .du liksom jag, a ï genointrängd af detta beliof att lefva för andra, att nrbeta för andra och hoppas för dein. Vi äro byggda af samma materiel.
Qvantiteten kan derigenom uppgå till 70 å 80 alnar Shirting, 64 å 65 alnar Domestic, 180 å 190 alnar Callicos, samt af Ylleväfnad vida utöfver 30 alnar, beroende af fabrikatets beskaffenhet såsom mera eller mindre lätt vara, men kan äfven af Kläde utgöra 30 alnar, och af Byxtyger af half bredd ännu mera, att icke nämna Thibet, Orleans, Paramatta m. fl. tyger. Med fästadt afseende derå, att hittills gällande stadgande om tullfrihet haft tillämpning endast för det fall att väfnaden varit till införsel tillåten, hvilket den för många slag härstädes icke varit ända ifrån och före år 1825 till år 1856, och sålunda, med båda ländernas vetskap och samtycke, bestämmelsen kraftlös; att svenska väfnads-industrien ännu behöfver en högre skyddstull, än den, mot hvilken sådana varor kunna ifrån utlandet införas till Norrige, der ingen nämnvärd väfnads-industri, åtminstone icke ylleväfnads, förefinnes; Bih. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 5 Sami. 1 Afd. 5 Häft. 3 18 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 6. att rättigheten, icke närmare definierad, mycket lätt kan till stort missbruk utsträckas, hvarigenom såväl svenska stats-kassan, som den inhemska industrien kom att lida, den förra i inkomst, den sednare genom en på sidan om lagen beredd import; så, och då rättigheten till tullfrihet väl egentligen bör vara afsedd för den färdandes eget behof, men icke derutöfver, tyckes det haft skäl för sig att icke utvidga, utan verkligen, såsom det i Kommitténs motivering heter, inskränka denna tullfrihets-rättighet, och det så mycket hellre, som den svenska fabrikanten icke längre gynnas af det intill år 1856 bibehållna förbudet mot införsel af en hel del väfnader. På dessa skäl får jag vördsamt föreslå, att Rikets Högloflige Ständer måtte bestämma den qvantitet väfnader, som vid färd öfver gränsen må tullfritt medföras:
Ad:ns Riksdagsmän; Statsiltskotlet: N:o 216, ang:de verkstäld omröstning i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor; N:o 229, med förslag till votens-propos. i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om anslag till beredande af tillfälle för officerare af arméen att ingå i utländsk krigstjenst; N:o 230, i anledn. af K. M:s Nåd. Förslag om förhöjning af det å 9:de HufvudTiteln upförda anslag till ersättning för mistade löne-innehållningar; N:o 231, i anledn. af väckt motion om ett årligt anslag af 5,298 Rdr Rmt åt LifBeväringsRegeimt; N:o 232, i anledn af väckt motion om ett årligt förslagsanslag å 150,000 Rdr för att användas till ersättning åt Statens embetsoch tjenstemän för ökade utgifter i följd af den förhöjda skjutslegan. N:o233, ang:de ifrågastäldt anslag af allmänna medel till anläggande af en vattenledning i Carlskrona; N:o 234, i anledn. af väckt fråga om anvisande af nytt boställe åt Komministern i Botkyrka och Salems församling, i st. f. hemmanet Nedra Tumba eller Tumba N:o 2, samt detta sednares öfverlåtande till Tumba pappersbruk ; Riddar lins Ulskollcl ; N:o 26, ang:de förändrad redaktion af 10 § i RiddarhusDirekt:ns Instruktion. Höglofl. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. en 27 Januari. 121 Onsdagen den 27 Januari 1858. Plenum kl. 1 e. m. Undert. lliddarluisSekret. upläste en från Hr Gr. o Landtm, ankommen så lydande skrifvelse: Att, jag af sjukdom är hindrad aft i dagens plenum hos H, R. o.
Den nya representationen bjifver också farlig deruti, att den aldrig kan beräknas blifva ett uttryck för upplysningen och bildningen inom nationen, utan kommer troligen att bestämmas af en agitation, liknande den, af hvilken vi redan sett förvånande prof. Det är uppenbart att, om förslaget inrymmer en stor makt åt de demokratiska intressena, så kommer utan tvifvel denna makt att blifva begagnad — och det kan också löna sig att underkasta sig mödan af en sådan agitation, för att komma i besittning af en sådan makt öfver landets högsta intressen. Hvad lista kammaren särskildt angår, så vågar jag påstå, att förslagets svaga försök till garantier för upplysningens och den sansade klokhetens välde inom denna kammare stadnat vid blotta chimérer. De vilkor för sådana garantier, som blifvit uppställde, äro af beskaffenhet att icke kunna påräkna lång varaktighet, utan komma att snart bortskaffas af de demokratiska sträfvanden, som sannolikt icke vilja stadna på halfva vägen. Dessa sträfvanden äro visst icke alltid ett ondt i och för sig; men de blifva det, de blifva ett förderf för samhället, då de icke hejdas inom tillbörliga gränser, som bjudas af upplysningen och den Sanna statsklokheten. Jag inser icke hvarföre, vid bildandet af denna kammare, man icke hellre tagit bestående förhållanden till råds, än sökt skapa garantier, som äro utan betydelse. Sverige har i århundraden, under skiftningar mellan envälde och mångvälde, bibehållit grunddragen af sin representation, derföre att den stött sig på naturliga förhållanden. Jag skulle för min del föredraga att vid representationens ombildning bibehålla Den 4 December. 219 dessa grunddrag, hellre än att göra nya skapelser, sannolikt af lika kort varaktighet som likartade sådane i andra länder. De skäl, jag nu haft äran i korthet anföra, äro icke allt hvad jag i hufvudsak har att invända mot förslagets anda (märken skillnaden, Mina Hrr! det är icke mot detaljerna, utan mot andan i förslaget jag hyser betänkligheter); men jag vill icke trötta eder längre, utan lemnar ordet åt dem, som bättre än jag kunna klart framvisa de brister, som vidlåda förslaget.
Och som Revisorerne af de upplysningar, hvilka i afseende på hvar och en af dessa, till afskrifning föreslagna, fordringar blifvit meddelade, funnit, att någon ytterligare liqvid för desamma, efter all sannolikhet, icke är att förvänta; så hafva Revisorerne, äfven för sin del, med stöd af omförmälda reglementariska stadgande, medgifvit samtliga ifrågavarande kapitaloch räntefordringars afskrifvande; hvarom Fullmäktige blifvit särskilt underrättade. — Genom verkställigheten af de sålunda beslutade afskrifningar, kommer ofvan anförda belopp af Götha Kanal-Bolags f. d. Diskonts bokförda fordringar för utgifna diskont-lån att nedsättas till 56,854 R;tlr sk1 rst. Revisorerne, som äfvenledes genomläst de hos Fullmäktige, sedan Protokollerna sista Riksdags början till och med den i3 nasti. September, förda särrörande Di skilda protokoller öfver Diskont-utredningen rörande ärender, hafva skont-utlSll~ r J o •» mngcn. 7 Ingifven besvärsskrift. Decharge. — 5o — icke funnit något att erinra emot de i samma protokoller antecknade åtgärder och beslut. På sätt Revisorerne af dessa protokoller erfarit, har, med anledning af Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1844» angående en till innevarande års slut fastställd preskriptionstid för anmälandet af sådana fordrings-anspråk emot Riksgälds-Kontorets Styrelse, hvilka kunde härleda sig från dess befattning med f. d. Filial-Diskonternas utredning, endast ett enda dylikt anspråk hittills blifvit anmäldt och af Fullmäktige godkändt, varande den sålunda anmälda fordringens belopp, i5R:dr 16 sk., redan godtgjordt; hvarförutan, under åbeopande af högstberörde Kongl. Kungörelse, 2:ne aktiebref å tillsammans 10 aktier i Malmö Diskontverk blifvit hos Fullmäktige företedda. Under Revisorernes sammanvaro, har Grosshandlaren C. J.
Och ibland, då hon är ensam, kan hon, medan symaskinen surrar, låta tankarna föra sig ut ur den trånga kammaren, bortom den stora björken, ut i den dal, hvilkens underbara skönhet hon så väl känner och hvilkens minne ännu mer sjunger känslorna till smärtande lifskraft, tankarne till sorgsen dröm. På söndagsmorgnarna brukar hon gå ut ur sin cell, långt bort öfver stigarnas daggfriska gräs, upp på berget midt i den vida dalen. Ibland är hon också där i de ljusa kvällarnas frid. Hon brukar stå där ensam och se ut öfver dalen, andas och drömma. Men nu har hon ej tid. Endast i tankarna är hon där. Ja, hon är där redan. Hon står på berget, med ryggen stödd mot en skuggande ungbjörk och händerna knäppta kring dess smärta, hvita stam. Hon kan så tydligt se sig själf, hon, som så ofta har öfverraskats af sin bild, då hon framför den stora spegeln profvat sina kunders klädningar. Hon är så smärt och stark och spänstig. Hennes figur är den vackraste i hela byn, har det blifvit sagdt. Hon ser dessa mörkblå, sköna ögon blicka lugnt och vaket fram under pannan, gjutande förståndets och godbetens förklaringsljus öfver hela det friska, mjuka anletet. Hon vet af den intressanta kontrasten mellan det ljusa håret och hyn och de mörka ögonbrynen. Hon anar också den ännu mer intressanta kontrasten af käckhet och skygghet, härsklystnad och undergifvenhet i hennes hela väsen. Och hon vet om en ännu djupare kontrast i sitt innersta, en strid mellan hvad hon är och hvad hon ville vara, mellan en längtan efter att föra andra till likhet med Gud och ett behof att finna någon, som för henne själf till detta mål. Hon står och mottager den farliga, växlande, lefvande skönheten i den tafla, som utbreder sig framför henne. Skyarnas skuggspel öfver älfvens silfverglän sande, breda fåra, vindens lek med forsens djupa toner, bergens långa skuggor öfver dalens vida ängar, hon känner det allt, hon vet dess underbara makt att bringa alla hennes själs strängar i stormande klagosång, i smärtande jubel, i döfvande frid.
– Likaså är, bland ”Dikter vid åtskilliga tillfällen”, N:o 9 (”Sveriges Kung!”) skrifven till den nuvarande bondbröllops-marschen ”Gustafs Skål”; N:o 28 (”Lilla Carl! sof sött i frid”), till den allkända vaggvise-tonen; N:o 51 (”Beate Marie satt uti högan lofts bur”), har tagit sin melodi från det urgamla folksqvädet ”Herr Peder och liten Kerstin, de suto öfver bord”. Med flera torde rummet ej behöfva upptagas. För dem, som till dylika forskningar äga tillräcklig förmåga, sakkännedom, tid, återstå tvifvelsutan på alla dessa fält rika skördar af upptäckter: bland gamla inoch utländska melodier af alla slag, uppifrån andaktssången ned till vaudevillen, balletten och slängpolskan; i samlingar, än sådana som Rousseaus Consolations des misères de ma vie”, än sådana som Panards ”Oeuvres choisies” och Collés ”Théatre de sociéte”. Uppdaganden skulle måhända ock föranledas genom undersökning af qvarlåtenskapen efter Kraus: afgjordt är, att musiken till den täcka cantaten ”Fiskarstugan”70 blifvit lånad från honom. Troligtvis kan mången upplysning vinnas från det håll, dit t. ex. Envallssons talrika sångspel höra; denne, hvilken ofta begagnar samma melodier som Bellman, är derigenom en god vägledare, att han, med de franska vaudevill-författarnes noggrannhet, plägar antyda hvarifrån hans lån äro tagna. Hade Bellmans sångdikter blifvit utgifna i så inrättade upplagor, som den franske folkskalden Bérangers och den skottske folkskalden Burns’: så kunde vi der, liksom i dessa, öfver hvarje visa, som diktats till någon förut känd melodi, se begynnelseorden af dess äldre text anförda. Hvarför har så ej skett? – Säkerligen just derför, att Bellman till sina melodier öfverhufvud innehar en sjelfständigare ställning; eller i allmänhet behandlade äfven de lånta (mer eller mindre) såsom sjelf varande i betydlig måtto tonkonstnär.