Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid förekommer dock, att när fråga var att de erforderliga stora summorna skulle beviljas under innev:de och nästkommande år, då hette det, att R. St:r nödvändigt måste derhän utsträcka sin frikostighet, emedan arbetet då skulle blifva färdigt under loppet af år 1867. Det var till stor del på grund häraf Stats-Utsk:t tog sig myctill nära att för ett enda företag öka anslagsoch lånesumman så högt utöfver hvad K. M:t begärt. När nu Stats-Utsk:t gjort detta och derigenom, på sätt Hr Gr. Posse nämnde, undanröjt alla hinder för arbetets fullbordan under året 1867, då kommer Gr. Sparre och säger, att arbetet icke kan blifva färdigt förr än 1868, och att således skyldigheten att betala ränta icke bör inträda förr än 1869. Hr Gr:n har t. o. m. fått tillträde till StatsUtsk:t för att lägga i dagen nödvändigheten af medgifvandet af en utsträcktare räntefrihet, men Hr Gr:n lyckades icke att härom öfvertyga Utsk:t, utan Utsk:t stadnade i den åsigt, att räntebetalningen borde vidtaga från början af år 1868. Det ifrågav:de bolaget har blifvit jemfördt med Kindakanal-bolaget. Bolaget för Dalslands kanal har dock erhållit rätt vackra summor, ty förutom den million, som beviljades vid förra riksdagen och hvaraf 200,000 rdr lemnades såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, har K. M:t åt detta bolag anvisat från handelsoch sjöfartsfonden 37,000 rdr såsom anslag och 120,000 rdr såsom lån. Bolaget har för öfrigt brutit kontraktet med Staten och, såsom H:rrne torde hafva sig bekant, hafva R. St:rs revisorer gjort anmärkning på fullmäktige i Riksg.-Kont. i anledning af fullmäktiges beslut i afseende å utbetalandet af de vid sistl. riksdag beviljade medel. Det ursprungliga kontraktet innehöll, att arbetet skulle delvis fullbordas och Statens rätt att erhålla ränta Ben 18 Maj f. m. inträda året efter det, då hvarje fristående del fullbordades.
Möjligen kunde ock Konungen ega nog skarpsynthet och vishet att upptäcka skicklighet och förtjenst, der ingen annan trott sig finna dessa befordringsskäl. Så skall ett Stats-Råds-Protocoll vittna , att en hög functionär blifvit utnämnd, emot underdåniga föreställningar af samtlige Rådgifvare, hvilka dock sedermera, efter någon tids förlopp, till Protocollet erkänt sitt misstag. Vidare har Herr Prosten anmärkt, att, örn en viss kunskapsgrad 4 Allm. Besv.- och Ehon.-Vtslottets Utlåtande, JY:o ilo. är ett nödvändigt vilkor för embetsmanna-skicklighelen, måste detta gälla för så väl högre sorn lägre embeten, och en underordnad embetsman, som måhända ofta i verkligheten förvaltat sin förmans embete, måste kunna ega både anlag och förmåga till detta högre embetsbestyr, utan alt hafva utbildat sig under en annan art af verksamhet. Oftast måste den blifva tjenlig till chefsplatsen, som genomgått de lägre tjenstegraderna inom verket, småningom fortgått till de högre, och under tiden ådagalagt berömligt nit, skicklighet och drift vid sin tjensteulöfning, hvaremot det alltid biifver problematiskt, huruvida en man, som utbildat sine anlag och sin förmåga under en annan art af verksamhet, om äfven med mera tillfälle till mångsidig erfarenhet, lyckas att väl förvalta chefsplatsen vid ett embetsverk, hvilket lian ej känner mera än lill namnet. Det syntes oegentligt att åberopa nationens förtroende, såsom befordringsskäl, i afseende på Statsförvaltningen , emedan nationen hvarken kan eller bör höras vid sådane utnämningar, och icke eller egt tillfälle, utom i ganska få fall, att uttrycka detta förtroende, hvilket den höge functionären icke eller skall kunna förvärfva förr, än han tillträdt och väl förvaltat det embete, Konungens förtroende honom gifvit.
Jag tror ej alt Konungen med de nåd. proposme i nämnde fall afsåg vinnandet af serskilda uplysningar, utan fast mera var väl afsiglen alt få veta huruvida Ständerne ville ingå på förslagen. Det är icke för att vinna uplysningar, utan för alt få kännedom om huruvida representationen vill ingå på förslagen, som en mängd propostr allåtas. Konungen kan icke från kronan afhända den alldraminsta lägenhet, ..Utan att Ständerne måste lemnäs tillfälle ali yttra sig derom. Ar det då rimligt eller med god ordning öfvereustämmande, alt så dyrbara anstalter som fästningar skola kunna raseras, Ditti 5 Augusti. seras, utan att Ständerne deröfver få yttra sina tankar? Denna fråga torde vara sjelfskrifven att med nej besvaras: och alldenstund med fästningar, såsom en af rikets dyrbaraste egendomar, samma förhållande måste ega rum, som med rikets all öfriga egendontj kan detta förslag icke anoat än vara förtjent af synnerligt afseende. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Lika mån sora någon annan är äfven jag, ali Konungens prerogativ icke må förnärmas; men tror ej att sådant inträffar genom bifall till ifrågavar:de förslag. För min del finner jag det vara en stor skillnad deremellan, att R. St. ingå i pröfning huruvida den ena eller andra fästningen bör fortfara att som sådan anses eller icke, samt i sednare fallet böra raseras, ty onekligen är det Konungen, i Dess egenskap af högste befälhafvare öfver Arméen, som bestämmer huru dermed förhållas bör, eller att Ständerna yttra sin mening i ett ämne som detta, af så ingripande natur för det allmänna. Säkerligen har Konungen för R. St:s hörande framställt propos:r i vida mindre vigtiga ämnen än det hvarom nu är fråga; och jag ber att få fästa upmärksamheten på den opinion, som vid denna riksdag uttryckes i fråga om linieskeppens nedhuggning lill fregatter; den saken kan vara fullt jemförlig med den förevar:de.
R:dr, så framt icke berörda skola, blifvit till högre elementarläroverk utvidgad, och det kunde inträffa, att han komine att frånträda rektorstjensten, i hvilket fall han såsom Kollega endast egde uppbära en lön af 2,500 R:dr, Kongl. Majit ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande af ett anslag af 500 Ridr årligen, att såsom fyllnad i kollegalönen utgå från den dag, sökandens rektorsförordnande kan komma att upphöra; men Kongl. Majit, på sätt Stats-Råds-protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden den 14 Oktober 1862 utvisar, enär Wennberg fortfarande bestridde ifrågavarande rektorsbefattning och ovisst vore, om och när hans förordnande i sådant hänseende kunde komma att upphöra, icke funnit beböfligt att till Rikets Ständer då göra en så beskaffad framställning, som den af Wennberg begärda; så och efter det Wennberg uti sedermera till Kongl. Majit ingifven skrift anhållit att med den 1 nästinstundande Juli varda entledigad från ifrågavarande rektorsförordnande, har Kongl. Majit under den 9 nästlidne månad härtill lemnat nådigt bifall, hvadan Wennberg kommer att såsom Kollega vid läroverket framdeles tjenstgöra. Enär till följd häraf Wennbergs lön kommer att för framtiden endast utgå med 2,500 Ridr, vill Kongl. Majit, i likhet med hvad Kongl. Majit i dess nådiga Proposition den 24 Oktober nästlidne år i afseende på åtskilliga andre f. d. Rektorer vid femklassiga läroverk, redan äskat, föreslå Rikets Ständer att ä Allmänna Indragningsstaten anvisa ett belopp af 500 Ridr att Irån och med början af nästinstundande stafsreg!eringsperiod tillgodokomma Wennberg intill dess han till annan befattning kan vinna befordran. liih. lill R. St. Proposition N:o 73 Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL C. J. Thyselius.
Vid de i Länet befintliga 2:ne masugnar, Olofsfors och Robertsfors, samt sex jernverk, nemligen Olofsfors med derunder lydande Klase och Holmfors hamrar i Nordmalings socken, Hörne - 8 fors i Umeå socken, Säfvar och Johannisfors i Säfvar socken sami Robertsfors och Fredriksfors i Bygdeå socken, har driften varit liflig. Fabriker och Bruk, som ej tillhöra bergshand teringen, utgöras endast al 2:ne glasbruk, nemligen Strömbäck i Umeå socken och Ytterstfors i Skellefteå socken, hvilka drifvits med mer och mindre framgång, samt en terpentins och harts-fabrik i sistnämnde socken med aflagande tillverkning. Kalkbränningen motsvarar icke ortens behof, men sådant anses vara tallet för närmaste omgifningarne till de 2:ne befintliga färgerierna, hvaraf det ena med stampverk. Garfverier drifvas till mindre betydenhet. Brädtil!verkningen har bedrifvits efter vanligheten, ehuru måhända med mindre vinst för en de! sågverksägare och föga verklig behållning för den delen al allmogen, som bi träd t vid timmerhuggning och forsling. Jagt och djurfångst idkas väl i de mindre bebodda trakterna, synnerligast inom Lappmarken, men har äfven der förminskats och hvarmed finhållandet är ganska skiljaktigt. Skinn af rofoch skade-djur som föryttras från orten, hufvudsakligast af Lappmarkens invånare, samt kustboernas vådliga skjäl fiske, hvilket sistnämnde icke härstädes såsom på åtskilliga andra ställen uppmuntrats af allmänna medel, har lemnat någon, ehuru mindre betydlig vinst. Laxfisket, i synnerhet år 1850, var mindre gynnande, och förorsakade arrendatorerne af Kronans fisken så mycket större förlust som afgifterna äio högt uppdrifna, hvaremot strömmingsfisket varit något fördelaktigare och öfverstigit ortens bohof, men det nedsatta priset sistnämnde år lemnade derå en obetydlig behållning. Tjärubränning.
Nej — 27. Den 16 Maj. 105 Vidare upslod fråga, huruvida, i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag till utförsels-tariff, Bräder och Plank af furu och gran borde åtnjuta tullfrihet vid utförseln, och yrkades dels bifall till Utsk:s derom afgifne förslag, dels en utförsels-tull af 2 sk. pr tolft å Bräder af furu och gran om 1 \ tums tjocklek och derunder, samt af 6 sk. för alla slag derutöfver. Under discussionen härom hade Hr Gr. o. Landtm, bortgått och öfverlemnat Landtmarskalks-klubban åt främste närvande ledamoten, Fullmäktigen för Grefliga ätten JVa 8 Oxenstjerna till Korsholm, Frih. Åkerhjelm, Carl. Sedan öfverläggningen ansetts fulländad, blef först propos. till bifall å Utsk:s ifrågavande förslag framställd och besvarad med Ja och Nej, hvarpå Hr Frilen o. Ordf:den hemställde om R. o. Ad. behagade besluta en utförsels-tull af 2 sk. b:ko pr tolft å Bräder och Plank af furu och gran om 1^ tums tjocklek och derunder, samt af 6 sk. b:ko för alla slag derutöfver, samt efter denna propos:s besvarande med starka Nej, blandade med Ja, förklarade sig hafva funnit Nej öfvervägande. Efter det votering härvid blifvit begärd, uplästes till justering samt godkändes följande voter:s-propos.: Den, som bifaller att, såsom Bevilln:sUtsk. föreslagit, Bräder och Plank af furu och gran må åtnjuta tullfrihet vid utförsel, röstar Ja | den det ej vill, röstar Nej, vinner Nej, beslutar R. o. Ad. en utförsels-tull af 2 sk. b:ko pr tolft å Bräder och Plank af furu och gran om 1J tums tjocklek och derunder, samt af 6 sk, b:ko för alla slag derutöfver. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 34. Nej — 16.
December 1820, Domstolarne upphört döma den, som saknade tillgång till gäldande af sin skuld, att densamma med arbete aftjena, så hade deraf uppkommit den följd, att hjelpsamlieten 20 Lag-Utskottets Betänkandej N'.o 1l5. emot personer utan synbar förmögenhet minskats; hvarföre motionären trodde, att nämnde bruk borde genom lag återställas, med föreskrift för Konungens Befallningshafvande, att dels efter gäldenärens arbetsförmåga, anlag och förut idkade sysselsättning, bestämma det arbete, som borde förrättas, dels tillse, att gäldenären under arbetstiden behandlades med mildhet och rättvisa, dels ock förordna ej mindre om beloppet af den dagspenning, som gäldenären, i förhållande till större eller mindre arbetsförmåga, egde att åtnjuta, än äfven om hvad, som, efter afdrag af underhållskostnaden, skulle på gälden afräknas; 3:o af Anders Andersson från Östergöthland, hvilken likaledes yrkat, att fordringsegare må vara öppet lemnadt att uti arbete begagna den gäldenär, som ej kan göra rätt för sig; dock att arbetet borde lämpas efter gäldenärens bildningsgrad och krafter, samt aldrig fortfara längre än två år; 4:o af Henrik Hansson från Elfsborgs Län; och 5:o af Liars Bengtsson från Malmöhus Län, de der, med afseende å det förhållande, att gäldenärer ofta af vårdslöshet lomme på obestånd, jemväl föreslagit, att arbetsdomar för fordringar mätte få meddelas. Efter öfvervägande häraf, och, jemte tillkännagifvande, att Domares och Konungens Befallningshafvandes tillförne vidtagna åtgärd alf för fordringar i allmänhet utfärda arbetsdomar, grundat sig icke på uttrycklig lag, utan på ett vedertaget bruk, som genom högstberörde Nådiga Bref blifvit förbjudet, får Utskottet vördsamt anföra: Ehuru det understundom kunde för både fordringsegare och gäldenär vara nyttigt, att föreskrift funnes om åliggande för den senare att med arbete afbörda skuld, hvartill annan tillgång saknas; skulle dock lika ofta inträffa fall, då gäldenärens ålder, kön eller lefnadsvanor gjorde ett sådant allmänt gällande lagbud i högsta måtto otjenligt eller till och med overkställbart.
Raabs sednaste anmärkn., har jag icke något att i saken vidare andraga. Frih. Rehbinder: Det var endast till följd af den i Gr. Mörners förslag icke iakttagne skilnad emellan utskänkningen och utminuteringen, som jag icke instämde med Gr. Mörner, utan förenade mig med Frih. af Ugglas i hans anhållan om återremiss; men sedan Frih. af Ugglas ansett sig böra derifrån afstå, afstår äfven jag och instämmer med Gr. Mörner. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att Frih. Rehbinder yrkat bifall till Utsk:s förslag, med den förändring, att efter de deri förekommande orden ”på offentlig auktion” skulle tilläggas: ”för högst 3 år i sender,” och alt de Hrr, som först yrkat återremiss, sedermera instämt i bifall till Gr. Mörners sålydande redaktionsförslag: ”Rättighet att enl. föreg:de § å andra tillåtna utskänknings-ställen än gästgifverier, äfvensom å minuthandels ställe i socknen, försälja bränvin, meddelas af K. Befh:de för högst tre är i sender”. Propos. till bifall å Utsk:s förslag blef härefter först framstäld och besvarad med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm.hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla samma förslag med den af Frih. Rehbinder föreslagna förändring, dervid svaren utföllo med starka Nej, blandade med Ja, och slutligen propos. till antagande af Gr. Mörners förslag framstäldes, och efter densammas besvarande med starka Ja, blandade med Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig härvid hafva funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller om votering och att contra-propos:n måtte blifva Utsk:s förslag, med den förändring Frih. Raab upgifvit. Uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.:
Hennes stoft fördes upp till Å n - germanland, där hon nu på Sollefteå kyrkogård hvilar vid sidan af sin make o c h sina söner. Mathilda Roos. &gt;f » hej » och » hallå » det stormade vild t i lacken utanför tullen; dit dragit ur staden hvar enda pilt att åka kälke från kullen. Så käckt och så friskt som den vintriga vind det lekfulla lifvet brusar; med blixtrande öga och helsoröd kind man pilsnabbt utföre susar. 2) &lt;zr stannat viol vägen ett åldrigt par att åse de ungas gamman, förströdda minnen från forna dar nu ringas på nytt tillsamman. jUan mindes samma liffulla scen for femtio år tillhaka. f) å var han själf Iland de lekande en, och hon, som nu var hans malia. jtlennes falnade hy var då hvit och röd och svarta na grånade håren, i Ögat gnistrade ungdomens glöd, nu, släckt af tyngande åren. ffiå klingade friskt hennes muntra skratt, framlockadt af stundens nöje. fK,u log hon med vissnade läppar matt ett vemodsandande löje. ftian mindes grannt, hur de hjälpt hvarann att uppför i lacken draga den lätta kälken; och alltid han, den ende, fick henne ledsaga! fDå var allt solljust och gladt och skönt, då voro de låda unga. fftCu hade sen många år de rönt, hur lifvet ger lördor så tunga. fMen när det lutat som skarpast emot, hon modigt gått vid hans sida, och tåligt i onda dagars hot hon lärt honom bättre att lida. fDen kampen var det, som blekt hennes hy fastmera än hopade åren. j^ör honom hon ville ej möda sky, och det strött silfver i håren.
Vederbörande blefvo hörde och en Commission sattes, hvilken nu har slutat sine arbeten. Denna har till följe af den instruction, Kongl. Maj:t låtit lör densamma utfärda, föreslagit en alldeles nyin-j delning för Blekinge Län. För hvarje Båtsmans underhåll är visse hemmansdelar sammansatte, hvilka i mohn af hvarderas grundräntor, skola i detta underhåll deltaga. Allt utgörande i penningar af Kronans räntor inom Blekinge Län kommer således, enligt dett* förslag, att försvinna, och <;å derigenom den jemnare fördelning af dessa räntor, sorn nu af Utskottet åsyftas, redan är i möjligaste måtto beredd genom den undersökning jag redan om nämnt, torde ali vidare uudersökaing i ämnet vara olämplig.' 5o Den 3 Juni i e. m. Friherre Björnstjerna: Det skulle ock gifvas ett annat sätt, att öka lönerne för de Skånska Cavallerie-Regementerne, hvilket likväl ej vore lämpeligt för Bohus Läns Regemente, och hvarom underdånigt project är ingifvit till Kongl. Maj t och remitteradt till Collegiernes Utlåtande; det vöre nemligen jemkningen af lönerne inom Regementet, ty somlige äro betydlige, och om de fördelas , kunde kanske alla blifva jemna. Till verkställande häraf fordras blott ett förskott, och om StatsUtskottet tror sig kunna finna medel dertill, så kuné de detta förslag uppgifvas och pröfvas. Herr Grefven och Landtmarskatken hemställde , om icke Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas i hvilket bifölls. Uppropides de 4§ Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka borde deltaga i Riksens Ständers stora Deputation, sorn komine att uppvagta Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan. ^ * Herr Grefven och Landtmarskalk en hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, sedan dagen å hvilken Hennes Kongl.
I dag föll talet på medicin, han frågade om allehanda sjukdomars grund och anledning, jag försökte förklara det för honom, så godt jag sjelf förstod, och smorde ihop än det ena, än det andra. Slutligen kom han fram med den här så vanliga frågan om bot mot incapacitet och lyssnade, som det tycktes, med särdeles uppmärksamhet och intresse till hvad jag sade. Vi åto vårt aftonmål tillsammans, drucko kaffe, hvaraf han tyckes vara en stor vän och rökte; gingo sedan ut tillsammans, passerade det café, der jag först gjort hans bekantskap, och träffade der hans bror och Sejid Mohammad, med hvilka vi en stund pratade. De gingo hem, men Abdolkhalik och jag gingo till ett annat café, der vi hörde Kairos förnämsta sagoberättare shekh Isma'in. Han hörde till klassen Zahirijeh, var en gammal ärevördig gubbe med alldeles grått eller hellre hvitt skägg, och berättade med stor värdighet, smak och liflighet. Jag förstod dock ej mycket af hans berättelse, i anseende till min ovana att höra detta hans språk och emedan jag satt något långt ifrån honom. Hans auditorium var temmeligen talrikt och uppförde sig i allmänhet med stor anständighet och hygglighet, utan all sorts oväsende, blott emellanåt sakta sägande i anledning af berättarens ord eller föredrag något beröm åt honom eller åt sin granne. Platsen för församlingen, såväl som för föredragaren sjelf, var en öppen gata, dock nu täckt med några skynken, troligen på det vinden ej skulle släcka ut lamporna, som der voro upphängda. Vi suto en del på en mastabeh, som gick längs ena väggen, en del på serirer uppställda längs andra väggen. Vi drucko kaffe och sherbet samt betalte hvarje kopp af det ena som det andra med 5 fadda; åt gubben gaf hvar och en äfven 5 fadda. Jag gaf honom dock en piaster och fick derföre mycket bannor af Abdolkhalik, som sade att det var emot kanon och således ej passade sig.
Som Stats-Conloret härvid allenast haft att, på sätt Eders Kongl. Majit i Nåder befallt, anordna desse medel till Committerades disposition, har Stats-Contoret icke ägt kännedom om, och således icke helier varit i tillfälle att pröfva, den säkerhet, som vid utlåningen praesterats. Dock får undertecknad, Westerstrand, såsom en af Commiterade, å deras vägnar, i underdånighet anmäla: att det förstberörde Lånet af 13,000 R:dr nu är till fullo återbelaldt, hvadan all fråga om säkerheten derföre lärer förfalla: att till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 10 Augusti 1836, det sednare Lånet af 10,800 R:dr, till betäckande af de i tillgångarne till utgifter för Stats-Tidningen dittills uppkomne brister, blifvit upptaget emot återbetalning af del för Tidningen i Nåder beviljade anslag 5,200 R:dr årligen, hvilken återbetalning nu i det närmaste varit fullbordad, så vida Eders Kongl. Majit ej genom ett senare Nådigt Bref den 22 December 1837 förordnat, att anslagets öfverskott i första rummet skulle användas till ersättning af de förskott, som af Statsmedel blifvit lemnade för anläggning af ett tryckeri och anskaffning af en snällpress; samt att, sedan å ersättningen till Stats-Verket nu obetydligt återstår, med afbetalning å det ifrågavarande lånet nästa år kommer att göras början; varande de å utlånte Depositions-medel intill sistlidet års slut upplupne räntor, som tillsammans utgjort 3,966 Ridr 18 sk. fullt liquiderade.
Betänkanäen. fcbild författning, för hvad som ban blifva en följd af denna underdåniga anhållan. Ex Protocollo. A. Fryxell* Utlåtande, rörande väckte Motioner i afseende på ArbetsCommenderingar af indeida Armeen. Uii afgifne och af Hederv. BondeStåndet, iill Utskottets handläggning, remitterade särskildte Memorial af Erih Pehrsson, Carl Henricsson Bergman och Lars Ericsson, från Gefleborgs län, har blifvit yrkadt: dels ett fullkomligt upphörande af indeldte regementernes beordrande till allmänna arbeten, dels vidtagandet af den inskränkning häruti, att soldaten för sådant ändamål icbe måtte, commenderas utom hvarje regementes Stånd, och dels att för upptagande och odling af de betydliga kärr, mossar Och annan för närvarande ofrugtbar mark, åom inom Helsingland skola Annas, örtens 436 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande». indeldte manskap måtte få användas emos den betalning derföre, som kronan vanligen vid arbetscommenderingar består.
Diskont-verket 12 procent af dess fordran eller å det ena lånet 40 R:dr 18 sk. och å det andra 56 R:dr 36 sk.; samt att, i följd af ofvanberörde afbelainingar, förstnämnda lån är vordet förminskadt till 252 R:dr 45 sk. 6 rist. och det sednare till 342 R:dr 42 sk. eller tillsammans 595 R:dr 59 sk. 6 rist. R:ko. Och som, efter hvad sålunda upplyst blifvit, någon annan tillgång till skuldens liqviderande icke finnes, än hälften af sökandens pension, och denna tillgång, i anseende till hans uppnådda höga ålder, icke kunde under någon längre tid påräknas, har Diskont-direktionen å den gjorda ansökningen tillstyrkt bifall. Då ringa utsigt förefinnes att Diskoul-verket kan erhålla godtgörelse för hela återstoden af förenämnde 2:ne lån, har Utskottet ansett det vara med Verkets fördel, äfvensom i betraktande, bland annat, deraf, att sökandens ifrågavarande skuld uppkommit genom ingångna borgens-förbindelser för hans söner, med billighet öfverensstämmande att det gjorda ackords-anbudet antages, och får derföre hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att, såvida sökanden till Banko-diskont-verket inbetalar 170 R:dr inom en månad efter erhållen del af Rikets Ständers härom fattade beslut, återstoden af bans skuld för förberörde Sine lån, 425 R:dr 39 sk. 6 r:st., allt Banko, jemte upplupen ränta, må utur räkenskaperna få afskrifvas. Stockholm den 4 Febiuari 1858. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Febr. 1858, kl. 2 e. rn. Utlåtande, i anledning af ett utaf Bokbindaren Carl Widman gjordt ackords-anbud.