Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer lärer hafva, uppå derom gjord hemställan, och i anledning af upprättadt kostnadsförslag, hos Konungen i underdånighet tillstyrkt, attCanal-arbetet måtte föreJ tagas och fullbordas, samt dervid likaledes tillstyrkt vissa, då begärda, biträden af Banken och Staten, för att, i förening med enskildta personers tillskjutande medel, gagj nas till hela arbetets verkställande. De ut-j lofvade allmänna biträden äro tydligen bestämda uti Kongl, Maj:ts Nådiga Privilegium för CanalBolaget, af den 11 April i8lO, och något löfte om ytterligare allmänna biträden, än de i detta Privilegio bestämda, hafva hvarken Konung eller Ständer lemnat. De utlofvade biträden lära ock säkert vara uppfyllda, så vidt de ännu kunnat äga rum, men i annat fall är ostridigt att de böra fullgöras. Enskildte personer hafva åter, genom deras subscription till deltagande i arbetet, utfäst sig, såsom jag nyss förut haft Öa4 Deri 8 Maj. äran nämna, att dertill biträda med något öfver 5 Millioner R:dr B:co, i stället för den i förelaget påräknade Summan af en Million Frdr. Lika så litet som Actie-ägar-i ne kunna trugas att, emot deras uttryckliga förbehåll vid Bolags-sammankomsten den 15 sistidne Mars, tillskjuta något utöfver det, hvartill de sig vid subscriptionen förbundit, lika orätt lärer det blifva att vilja fordra som en skyldighet något det Allmännas biträde utöfver det, hvarom en gång är contiaheradt. Min tanka är likväl icke, att Canal-ar« betet bör nedläggas, så framt Actie-ägarne ej häruppå ingå; men att dervid ej bör förglömmas den gamla nyttiga moralen: att rätta mund efter matsäcken, och att det är bättre hushålla med det man har i egen, än lita på hvad man kan åtkomma i en annans grytaj som skulle kunna ofta bli jänkigt.
Den stora tillgången på hästar medgifver dessutom ett utbyte af draghästar, hvarjämte det ridande artilleriet öfver allt har lättare materiel än det öfriga, det " åkande ". 2) Den femte skvadronen i hvarje bataljon blir vid mobilisering depot och utfyller dessutom de öfriga. — Jämtlands hästjägarekår har endast 2 skvadroner.en här i fält. delning dessutom en telegrafafdelning, liksom högkvarteret icke kan undvara en dylik för att bibehålla förbindelsen med det fasta telegrafnätet. Järnvägstrupperna förenas i kompanier, som tilldelas hären i dess helhet. Taga vi nu en öfverblick af en här i fält, så finna vi den utgöras antingen af ett antal armékårer, 2 — 6, om 30 — 3.5 tusen man, delade mellan 24 — 32 bataljoner infanteri, 8 skvadroner kavalleri, 96 — 120 kanoner och 3 ingeniörkompanier, jämte 1 eller 2 kavalleridivisioner om 3,600 ryttare (24 skvadroner) och 12 kanoner — eller ock af ett antal arméfördelningar, 2 — 6, om 12 — 16 tusen man, förenade i 12 — 16 bataljoner, 4 skvadroner, i — 2 ingeniörkompanier och med 30 — 60 kanoner jämte en kavallerifördelning. Den förra härens styrka kan uppgå till 200 tusen man, den senares till kanske 80 tusen, då öfver allt endast » stridande » medräknas. Genom att förena två eller flera dylika arméer under en gemensam öfverledning kunna de stora staterna bringa sina hundra tusentals stridsmän till gemensamt arbete mot ett mål. Allt, hvad vi hittills skärskådat, utgör emellerid endast delarna af det stora härmaskineriet. För att sammanhålla dessa, infoga dem på deras rätta platser och sätta det hela i gång erfordras den sammanhållande, ledande, drifvande kraft, som utöfvas af högste befälhafvaren med understöd af underlydande befälhafvare och af biträdande organer. Mycket stora fordringar ställas på alla dessa, och de biträdande organerna äro ganska väldiga apparater i nutidens härar, men vi uppskjuta till nästa gång att inträda i undersökning af de samma.
Hvilken summa som är den rätta, kan, såsom framdeles kommer att omnämnas, nu icke visas. De uti Länet befintlige större vattendrag, som likväl, i anseende till deras mindre bredd och djup, icke kunna anses för annat än åar, utfalla alla uti Östersjön med undantag af Stångån, som har sitt utlopp genom Östergöthland uti den der varande sjön Roxen, samt visa genom sin sträckning och sitt fall, att landet småningom höjer sig mot Länets vestra gräns, der största landthöjden, eller 620 fot öfver hafvet, finnes uti Rumskulla Socken af Aspelands Härad i| mil v. 11. v. från Wimmerby. Uti Länets Norra del utgöres kusten af en vidsträckt, långt i hafvet utskjutande Skärgård, tillkommen genom flera större och mindre vikar som Östersjön bildat; hvaremot kusten i södra delen af Länet har en mera jemn sträckning, på hvilken flerestädes förmärkes hurusom det fasta landet uti en icke obetydlig mån allt jemnt gör inkräktningar på hafvets område lill följd antingen af vallenminskningen eller, deraf, att det fasta landet småningom höjer sig öfver hafvets yta. Egentliga berg finnas icke, men Länets fasta land omvexlar i norra delen med höjder och dalar, till dess det längre söder ut utgör nära nog ett slättland, hvilket sednare är till alla delar förhållandet med Öland. Landet är i allmänhet mycket stenbundet, och på många ställen liksom öfversålladt med större och mindre stenar, som stundom utan blandning med jordarter, med en viss regelbundenhet ligga hopade öfver hvarannan och så, att depå längre sträckor utbreda sig i horizontel rigtning,eller bilda ett så kalladt lager. Sådant hindrar likväl ganska sällan björken och granen att i den under stenlagret varande jorden finna näring för sina rötter och att till tämmelig höjd uppväxa samt bilda större och mindre skogsparker; och det kan med skäl sägas, att Calmar Län, när man undantager Öland, är i allmänhet ett skogsland. Den yppigare vegetationen i Länets södra del samt på kustlandet i allmänhet ådagalägger, att klimatet der är blidare, än uti Länets vesterut belägna högre trakter.
Jag tror ett sådant förfarande icke vara representationen rätt värdigt, om det också skedde för att bespara Statsverket en utgift för bestridandet af tjensteåligganden, som af Statens tjenstemän i allmänhet utgöras. Jag förnyar min anhållan om afslag å betänk. Frih. Stjernstedt: Man har anfört såsom skäl hvarföre bo - Den 14 Juni. 67 ställen borde befrias från detta tjenslebestyr att deras innehafvare, i egenskap af Statens tjenstemän, redan hafva andra bestämda skyldigheter alt till det allmännas gagn fullgöra, hvilkas npfyllande laga deras verksamhet i anspråk. Men då man vill påslå, hvad som äfven Kammar-colkm har beslutat, att nemi. fjerdingsmanna-befattningen vore ett komunal-bestyr, kan jag icke inse hvarföre boställen skulle vara befriade från en tunga, som de hafva i alla andra komunala angelägenheter. Då boställen af krono-natur äfven deltaga i denna befattning, så ser jag icke hvarföre man icke då bör vara konseqvent och utsträcka denna tunga till alla slags boställen, när det finnes boställen, som redan äro dermed betungade. Utsk:s förslag medgifver jag är högst otydligt. Iliand annat vet jag icke om man af detsamma kan draga den slutsats, att de boställen, som äro Utarrenderade, skola vara befriade frän deltagande i detta bestyr, eller om det endast är sådana boställen, som disponeras af någon Statens tjensteman, hvilka derifrån äro befriade. 1 detta afseende har jag hört olika meningar yttras; och ger del mig ytterligare anlcdn. alt, på grund af hvad under diskussionen blifvit anfördi fortfarande yrka att detta betänk, måtte af R. o. Ad. afslås. Gr. Liljencrantz: Jag är icke i tillfälle att bestrida den af Hr Printzensköld och Gr. Mörner åberopade upgifl alt 1830 års författning skulle vara tillkommen på grund af Ständernas beslut, men om jag icke för mycket missminner mig, så står det åtminstone icke bestämdt antydl alt del var på grund af Ständernas beslut.
Jag anser nemi. att det kan vara från flera sidor sedt ganska lämpligt, att Staten öfvertager legorätten. Härigenom kan nemi. en beväringsskyldig person, som är villig att betala en härför gifven penningesumma, under sina studieår med säkerhet få oafbrutet egna sig åt det medborgerliga yrke, han för sig utvalt. Staten som emottager dessa medel och för dem anskaffar tjenlig karl i den beväringsskyldiges ställe, kommer derigenom att kunna på ett mera ändamålsenligt sätt ordna de så upkommande slijtiskrafterna. Den enskifte osäker om på den ort der lian är bosatt, det finnes att tillgå någon till beväringspligtens fullgörande qvalificerad person vinner härpå, äfvensom Staten. Således innefattar, enl. mitt omdöme, denna motion ett förslag lill legorättens fullkomnande och står i intet sammanhang med nämnde rättighets uphörande. Men jag ber derjemte att fä yttra, det jag hade önskat, att motionären icke inlåtit sig i de detaljbestämmelser, hvilka nu finnes i förslaget framställda. Jag tror nemi. det icke vara riktigt att betrakta denna fråga såsom ett helt för sig och således oberoende af organisationen utaf våra öfriga stridskrafter, samt att, till följd 38 Den 4 Januari f. ni. häraf, det hade varit lämpligast, att frågan i första hand blifvit af K. M. behandlad. Men då nu en sådan fråga redan blifvit hos R. St:r väckt, anser jag att man bör inskränka sig till den åtgärden att inför K. M. framföra R. St:s underd. önskan om legorättens ordnande på ett både för Staten och den enskildte förmånligare sätt, än det nuvande, i öfverensstämmelse med den idé som ligger till grund för nu ifrågavar:de motion; med anhållan tillika, att K. M. ville till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig propos. i ämnet. Genom ett sådant förfaringssätt tror jag att frågans lyckliga lösning snarare vore att hoppas, på samma gång som den blifvit försatt i dess rätta skick och ställd i förening med våra öfriga militära förhållanden. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: För några dagar sedan yrkades, uti en af Frih.
De blefvo rasande, när de hörde, hvad som förefallit, och sade, att ännu hade ingen vågat sig i sådan öppen fäjd med dem. Strax reste de ett stort trolldomsaltare, hvarpå de allesamman stego upp och sjöngo sina galdersånger. Då utbröt ett svårt oväder, och Tord Ingunsson och hans följeslagare kommo snart underfund med, att det var uppväckt emot dem. Skeppet drefs väster om Skalmarnäs. Tord visade mycken raskhet, och från land kunde man se, att han kastade allt tungt, utom människorna, öfver bord, och man väntade, att han snart skulle nå land, enär han redan klarat de farligaste skären. Men då reste sig med ens ej långt från land en så väldig bölja, att ingen kunde minnas sig ha sett dess like, och den vrok sig emot skutan, så att denna strax vände kölen i vädret. Tord drunknade med allt sitt folk, och skutan splittrades. När man till sist fann, att sådant trolldomsfolk stiftade för mycket ondt i bygden, begagnade man sig, märkligt nog, af samma utväg, som påbjudes i Mose lag: man stenade dem till döds. Sådant slut fingo omsider både Katkel, hustru Grima och sonen Stigande, medan Hallbjörn Slipstensöga fördes långt ut i hafvet och dränktes. Om Stigande berättas följande. Till en början lyckades han undkomma, och han blef en af traktens farligaste stigmän. Så hände det sig om sommaren i Hundadalen, att boskapen vantrifdes och gaf mindre mjölk än äljes; men man märkte, att kvinnan, som vaktade den, i stället blef rik på dyrbarheter, och att hon ofta försvann, utan att man visste, hvar hon uppehöll sig. Till sist tvang husbonden henne att bekänna. Esomoftast kom en man till henne, sade hon, en storman, skön att se. Och när sedan traktens höfding lofvat henne pänningar, om hon kunde bringa den okände i deras händer, förklarade hon sig villig härtill. En dag, då hon satt bland sin boskap, kom mannen åter till henne. Hon mottog honom väl och erbjöd sig att kamma hans hår.
Sistnämde stadgande kom sedermera så litet till verkställighet, alt icke allenast icke Illekinge, med dess vid pass 80,000 innebyggare, i denna stund har något gymnasium eller ens någon enda fullständig skola, (ett förhållande, som uti intet annat län äger rum,) ulan äfven den skolan år 1722 tillerkända tionden, 200 tunnor spanmål, disponerades år 1727 till andra ändamål, hvarigenom skolan småningom inskränktes, så att conrectorsbeställningcn först upphörde, och sedermera tider funnits, då endast en lärare, nästan lönlös varit anställd vid stadens s. k. allmänna läroverk. I detta vacklande skick förblef ifrågavar. läroverk nära ett helt århundrade, eller intilldess det genom K. M:s nåd. bref d. 22 April 1819 förklarades för en lägre trivialskola, och nu försågs med derefter lämpade löneanslag. Under det, till följd af denna organisation, den sålunda i 3:ne classer fördelade lärdomsskolan visade sig fullt tillräcklig för tillfället och med förtroende anlitades alltmera, framträdde så mycket mera å andra sidan saknaden af en allmän apologistundervisning, hvilken icke eller stod att finna annorstädes inom länet. Redan på lS20-lalet anmäldes i und. af Domcapitlet i Lund det trängande behofvet af en apologistskola i Carlskrona; stadens innevånare anhöllo lika underdånigt några år derefter om läroverkets tillökning medelst inrättande af en eller två apologislclasser, äfven med villkor att tills vidare sjelfve bekosta desse nya lärares aflöning; 1S32 års skolrcvision tillstyrkte i dess und. berättelse d. 13 Dec. 1832 (pag. 61) det successive inrättandet af en fullständig lärdomsskola jemte 2:ne apologislclasser i Carlskrona. Också blef, enligt K. M:s nåd. circulär till consistorierna d. 1 Nov. 1839, en apologistiön beviljad vid härvarande skola.
Med fullkomligt förtroende till de värde taleres nit och goda besparings åsigter , hvilka tält för sammanslåendet, får jag dock åberopa de motskäl jag tillförene haft den äran anföra; med tillägg , det min öfvertygelse är, att ett gränse-län, som vid instundande krig, är underkastadt många och svåra olikartade händelser; icke till sitt omfång bör vara för stort, på det att den styrande, möjligen må kunna styra sakernas gång oell verka tiil bibehållandet af ordningen inom landet, hvilken då, mer än vid alla andra tillfällen, påkallas af den största nödvändighet. Herr af Uhr åberopar i sin reservation, att då Länen tillförene varit under en styrelse , 17» Ben 14 jlu^ueti f. m. de afven hädanefter borde kunna vara det; men torde Herr af Uhr behaga i minnet återkalla , att gränsen ungefär vid samma tid som Länedelningen verkställdes, flyttades till Fäderneslandets stora och oersättliga förlust, mångfalldige mil närmare. Hans Excellence Herr Grejve De la Gardie, Jacobi Vid det af Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten , eller rättare sagt endast OeconomieUtskottet, meddelte förslag, att skilja Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet från styrelsen öfver Hospitalen, och öfverlemna den åt Lazarets Directionerne i Orten, har jag ansett mig pligtig framställa åtskillige anmärkningar; öfvertygad, att så vida Utskottet ägt närmare kännedom om förhållandet i detta ämne , dess yttrande aldrig kunnat blifva sådant det nu är författad t. Redan tillföre, ehuru till längre tid tillbaka , hafva vid LänsHospitalerne särskildte Directioner varit tillförordnade. Huru förvaltningen af dem styrdes, är att inhämta af Kongl. Förordningen den 11 April 1763, som uti 2,‘dra och 5:dje §. §, af Tredje Artikeln innehåller ; att en del af samma Directioner, utan föregånget laga bepröfvande, efter eget godtycko minskat räntor hvartill hemman eller andra lägenheter varit skattlagdt, bortbytt Ilospitaicrncs
Angår deremot sökandens begäran en äldre grufva med visst utmål, som påstås vara sönad, eller uppgifves hafva blifvit ödelagd, utan att anmälan derom hos Bergmästaren skett, eller eljest af honom kändt är, att 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. grufvan blifvit af förre egaren öfvergifven, då må mutsedel sökanden ej meddelas förr än styrkt är att förre egaren antingen sin rätt afstått eller genom lagakraftegande dom blifvit förklarad den förlustig; och förelägge Bergmästaren förthy sökanden, der frågan är tvist underkastad, att saken till domstolen i orten inom natt och år instämma, och sådant inom tre månader derefter hos Bergmästaren styrka, vid äfventyr, att inmutningsansökningen eljest såsom förfallen anses, äfvensom att, sedan lagakraftegande dom fallit, densamma inom tre månader vid enahanda äfventyr hos Bergmästaren förete. § 7. Öfver Bergmästarens beslut, hvarigenom mutsedel blifvit vägrad, eller ansökning derom förklarad förfallen, må klagan hos Bergs-kollegium föras i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är; hvartill hänvisning, med fullständig underrättelse om hvad klaganden har att iakttaga, hör af Bergmästaren i heslutet meddelas. § 8.
Lagerbjelkes kända insigter i dessa ämnen berättiga mig alt tro honom, och jag skall noga akta mig att beti ada ett område, der han har så mycket större stridskrafter än jag. Men jag vill blott för det första bedja, att Frih. må förklara, huru många fartyg kunna bogseras med de ångfartyg, vi nu äga, och för öfrigt fästa mig dervid, att Frih. sagt, det man skall kunna erhålla ångmachiner på andra ställen än vid Motala och till bättre pris, t. ex. hos Hr Owen. Jag 3 H. 3o 234 Deu 3 Mai s f. m. tror, alt skillnaden emellan den vid Motala och den hos Ur Owen under arbete varande årigmachin, såvida nemligen denna sednare någonsin blir färdig, nogsamt kommer att vitsordas af jemnförelsen dem emellan; och jag tror, alt flottan är mera belåten med att för ett dugligt arbete af detta slag betala 20,000 R:dr mer, än alt få arbetet odugligt. Jag förundrar mig icke öfver denna olikhet i production, utan högaktar tvärtom Hr Owens förtjenst att med den verkstad, han äger, kunna åstadkomma de arbeten, han (einnar; men jag bör dock icke undanhålla sanningen, och då tror jag icke, att Svenska jernförädlings-industrien, åtminstone i utiändningens opinion, vunnit på Hr Owens fabricater. Sedan nemligen Hr Owen försålt sitt ångfartyg Stockholm till Lubeck, har jag hört, att då ett bolag i Berlin .skulle låta beställa sig fyra ånginachiner och fråga uppstått att taga dem från Sverige, förekom, att hufvudbolagsmannen förklarade, det han, derest beställningarna skedde från Sverige, skiljde sig från bolaget. Frih. Lagerbjelke har jemväl trott, att man från England skulle kunna anskaffa ånginachiner för bättre pris än från Motala. Jag får upplysa, att ångmachinerna från England gro vida dyrare. Från Skottland tror jag, att man lär kunna få dem för ungefär detsamma som här. Frih. har vidare ansett, att factorierna i Nyköping och vid Strömma skulle snart kunna komma derhän, att de kunde fylla behofven i denna väg.
För 1845 och 1846 är bankovinsten naturligtvis alldeles till siffran beräknad. För det 3:dje året, 1847, kan väl icke bankovinsten lill siffran bestämmas, men den har blifvit beräknad till en summa, sorn man med mycket skäl kan förmoda att den kommer att uppgå till. Nu är föreslaget, att använda hvad som redan utgör föreg:de års bankovinst, och således måste den betänklighet, som blifvit framställd, icke vara af beskaffenhet, att kunna utgöra något hinder för fattande af det beslut, som är ifråga. Hvad beträffar den af Gr. Gyldenstolpe begärda återremiss, så skulle jag tro, att de anmärkn:r som skulle föranleda densamma icke äro af beskaffenhet att af BankoUtsk. kunna utredas och att således ingenting kunde vinnas med en sådan återremiss. Deremot är det angeläget för StatsUtsk. att snart få känna huru stor del af bankovinsten, som R. St. besluta att till fyllande 416 Den 12 Februari f. m. af statsbehofven öfverlemna, och af detta skäl får jag hemställa, om icke Gr. Gyldenstolpe skulle vilja afstå ifrån sitt yrkande af återremiss, så att vi vid detta tillfälle finge fatta definitivt beslut i frågan. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Sedan Hr von Troil och Frih.
Puke: Jag förmodar att StatsUlsk. i denna punkt misstagit sig då det säger att den 3:dje pastors-lönen skulle till Statsverket indragas; detta är icke meningen och icke eller i enlighet med K. M:s Nåd. Propos: utan meningen är den, att den 3:dje lönen skulle ingå lill förhöjning af de andra pastorernas löner. O Frih. Åkerhjelm: Jag kan icke finna riktigheten af Gr. Pukes yttrande, alt den 3:dje compastors-lönen icke vore indragen, enär Konungen föreslagit att denna lön skulle fä användas för alt fylla hvad som i de andra lönerna fattades. Skilnaden är 320 R:dr och det är dessa, som fyllas genom denna 3:dje indragna lön, så att jag för min del tror mig böra yrka bifall lill denna punkt. Gr. Puke: Jag har ingenting emot att bifalla denna punkt blott alt den 3:dje compastors-lönen icke indrages till Slals-verket utan användes till fyllnad af de förhöjda löne-beloppen. Frih. Palmstjerna: I afseende å SlatsUlsk:s förslag att den 3:dje compastors-lönen skulle lill Statsverket indragas, så eger det sin fulla riktighet att denna lön mäste försvinna när R. St. beviljade ökade anslag, sorn StatsUlsk. för de öfriga pastorerna föreslagit. Jag vet icke om jag rätt npfattat Utsk:s mening, men jag har så tolkat den, alt Utsk. tillstyrkt fulla anslags-snmman i enlighet med K. M:s Propos. i stället för att anslå den 3:dje lönen till fördelning mellan de öfrige, hvarutaf en gifven följd blir att denna lön måste försvinna, då det af K. M. afsedda behof blifvit på annat sätt fyldt. Uppå härefter framställd propos. biföll R.- o.
36o, 427- Operahuset och Dramatiska Theaterns underhåll, om, Maji I. Exp. 144* Ordförande under Landtmarskalkens frånvaro, Dec. 4a5. Jan. Maji II. 100. Ordförandes i Riksens Ständers Utskott, förslag till arfvoden och tractamenten för Utskottens Secreterare, Cancellioch Vaktjbetjening, jämte StatsUtskottets Memorial i ämnet, Mars I. 111, 224, 267, April I. 285, 409. April II. 11. Exp. 240.— angående sluteliga bestämmandet af Ståndsoch Utskotts-Cancelliernes aflöning, Julii i46, 211. — Särskilta Utskottets dito om arfvode åt en Extra Cancellist, Junii II. 267, 410- Oscars ElementarSchola i Askersund, om Löneförhöjning för Lärarne samt medel till inköpande af Scholcehus; se Askersund. Osmunds-Jern, om förändring i sättet af lefvererandet utaf, Jan. II. 175. Oxehufvud, Bo, yttranden, Dec. 622. Jan. April II. n3, 192, 4^4- Maji I. 341 • P. Palbitzky, Friherre, yttrande, Mars I. 365, 375. Palmqvist, Friherre Magnus, yttranden, Maji II. 692. Junii II. 37. Papper, om förbud emot införande af utländskt, Jan. I. 4°8, 657. Jan. PappersBruk, om föreslagne anstalter till förmån så väl för Klädesfabriker som för, Jan. I. 128. Pass, om förklaring af Kongl. Brefvet den 18 Sept. 181 o, om Allmogens skyldighet att, dåde resa öfver Norrska Riksgränsen, vara försedde med, Jan. I.
Häremot bar dock till statsskuld-systemets försvar anförts: att statslånen ingalunda utfordra penningar af den ena för att skänka dem åt den andra medborgaren; att tvertom genom dessa lån eljest obegagnade kapitaler framskaffas samt tillhandahållas industrien och arbetsamheten; att om en del personer upphöra med sin verksamhet och nedlägga i stats-obligationer sitt förvärfvade kapital, så lemna de följaktligen tillfälle för andra att i deras ställe fortsätta den af dem idkade rörelse eller industri; att derigenom desse i sin ordning äfven kunna framdeles förskaffa sig ett på enahanda sätt disponibelt kapital; att stats-obligationer måste betraktas såsom hvarje annan till afsedt ändamål användbar och fördenskull begärlig vara, hvilken är åtkomlig för en hvar, som vill betala dess gångbara värde; samt att genom tillkomsten af sådana obligationer varu-tillgången och den deraf beroende omsättningen inom landet alltså ökas och ytterligare tillfälle till förtjenst och förvärf beredes. Statsskulder eller statslån hänföras vanligen till 2:ne särskilda hufvud-kathegorier, af hvilka den ena benämnes »fonderad skuld» (»funding debt», »dette fondde») och utgöres af sådan skuld, hvilken antingen är ouppsägbar eller endast å låntagarens eller statens sida får till återbetalning uppsägas, och för hvilken långifvaren eller dess rättsinnehafvare icke kan väcka anspråk på kapitalets återbekommande, så länge den derför bestämda ränta i stadgad ordning utbetalas. Benämningen härleder sig derifrån, att särskilda tillgångar eller intrader, »funds», blifva anvisade för ränte-liqviderne samt lånens amortering. Den andra kathegorien består af så kallad »sväfvande skuld,» (»floating debt», »delte flottante»), hvars kapitalbelopp skall af slaten återbetalas antingen vid bestämd förfallotid eller efter förutgången uppsägning, som likaledes får ske å långifvarens eller fordringsegarens sida.