Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ingalunda vår mening att komma med någon ' vetenskapligt grundlig nndersökning och utredning; i det abstrakta resonerandets väg har på senaste tider öfver denna sak mycket både kompetent och godt blifvit skrifvet: i hvad mån lärda utläggningar här vid lag gagna eller icke vare en fråga för sig, om hvilken vi ej vilja tvista. Vår afsigt är helt enkelt den att genom några korta skildringar från de olika yrken och brancher, inom hvilka qvinnorna, särskildt i hufvudstaden, vunnit ökad arbetsterräng, för våra läsarinnor framlägga det rent praktiska resultat, till hvilket striden i saken här uppe ledt; ett resultat som väl torde få anses något så när typiskt för hela landet, då i hufvudstaden, del. andliga och materiella arbetets centralpunkt, äfven de flesta och mest varierande arbetstillfällen erbjuda sig. Man må vara en vän eller ej till den s. k. qvinnoemancipationen, vill man vara oväldig måste man medgifva, att våra dagars ändrade förhållanden på det ekonomiska området rent utaf tvinga qvinnan att se sig om efter nya arbetsfält i ersättning för dem storindustriens maskinarbete frånröfvat henne. Otaliga alster af qvinlig hemslöjd i allt hvad rör, exempelvis, beklädnader, belysningen, uppehället ha nu utträngts eller utträngas allt mer af billigt industrikram, mot hvilket det ej kan uppehålla konkurrensen. Väfstolen i kammaren höres ej för slamret från jätteetablissementens mönstermaskiner, det hemstöpta ljuset är en saga blott i lysoljornas, gasens och de elektriska glödlampornas tid, och till och med det gammaldags kökets hushållsproduktion kringskäres väsendtligt af ångbagerier, eharkuterier, bryggerier, konserverier och hvad de nu allt benämnas dessa moderna inrättningar, som förvandlat den husliga Gastrea till direktrice på en korfstoppningsfabrik. Emellertid är den tidpunkt icke synnerligen aflägsen, då qvinnan rent utaf genom lagens skrankor utestängdes — endast och allenast derför att hon var qvinna — från flera lönande arbetsfält, på hvilka dock hennes begåfning och förmåga särskildt bort finna god användning.
N:o 109, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, varder berörde Utlåt, af R. o. Ad. afslaget. Vid voter:s slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer. Ja — 12. Nej — 22. Föredrogos och bi föl los StalsUlsk:s nedannämnde d. 31 sisth Augusti på bordet lagda Utlåtm: N:o 115, ang:de medels anvisande till lån för kyrkooch skolbyggnader; VIII H. 15 194 Den 2 September. N:0 116, ang:de begärdt lån för återupbyggande af Wallentuna församlings genom åskeld förstörda kyrka; N:o 117, ang:de ett föreslaget lån för fullbordande af reparationsjemte andra arbeten å Skara domkyrka samt liqviderandet af kyrkans skuld; och N:o 118, ang:de en för fortskvndande af innevide årsarbeten å vestra stambanan begärd förskottssummas anvisning till utgående från Riksg:sKont. Föredrogs StatsUtskis d. 31 sistl. Augusti på bordet lagda Dtlåt. N:o 119, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om eftergift af Direktören A. L. Hård af Segerstad ålagdt ersättningsbelopp. Hr Printzensköld, Carl: Det är med en synnerlig tillfredsställelse som jag af detta Betänk, erfarit, huruledes StatsUtsk. vårdat tjenstemännens lagliga rättigheter och förmåner. StatsUtsk:s förfarande i denna del förbinder mig så mycket mer att för denna deras åtgärd förklara det min tacksamhet, som Utsk. af det Utlåt, hvilket jag å AdvokatsFiskalsEmbetets vägnar afgifvit och hvari eftergiften utan förbehåll af min lagliga rätt såsom åklagare blifvit tillstyrkt, kunnat hemta skälig anledn. att å denna rättighet alldeles icke fästa något afseende.
— Den har dock wunnil ett sä« dant nationell Burffap akt desi uphörande ej kan patänkas, om den ock Mille befinnas aldrig fä skadelig — Att inskränka tillwerkningen till mättlighet — att dermed sörena det enda goda, som deraf kan härflyta Jordbrukets fördel, har want ett priswärdt föremål för de wölgörande htlfwudgrunder, som uti 1800 ars Författning äro rädande. Jag kan ej fatta någon gällande orsak, hwarföce Höglofl. Utilkottct sä hufwudr sakeligen gatt ifrän sitt första wälgrundade Betänkande, och nit föresiagit en författning, i den fullkomligaste motsatts. Denne senare synes hafina till princip, att genom en förökad tillwerkning af en oforuietig BränwinS quantuet, sörmin>Va tillwerknings speculatioUeU, men dä det är en oemotsägelig och Sf all ersg» lenhet styrkt sanning, att lusten att supa altid tilltager sä torde ock möjeligen den högsta quantitet ändä ej blifwa för stor, helsi dertill kommer aic priset torde blif» tva i förhastande af tillgängen. Det gttantUm, som NU ärligen bliswit tillwerkadt, kror jag ej warit obekhdeligt, men det höga priset har endast forswarat afsättningen. Det lärer ej ellet som ett axiome kunna aniagas, att alla Uti projettel tillätne BränwinS tillwerkare caleulera; twärtvm kan pästäs, att en stöt Herve Band. iz. Cmsi -94 Den 4 December. Clas deraf ej räkna sä noga, behöfwa icke räkna näzen tillwcrkningS kostnad, anse en hastig sörwandling till penningar för hogsta winsten, sann dranken af kanske för stort wärde i deras hushållning.
Jag har ej ansett detta beskattnings-sätt vara det rätta; emedan det måste gå i bredd med fiscalisation, som alltid är ett ondt, äfven der den behöfves, — och gifva ökade anledningar till underslef och försvårade controler. Det har dessutom synts mig svårt att rättvist fördela en skatt på grunder, som det beror på tillverkarens skicklighet att betydligt förändra. Att beskatta produetionen, genom en viss afgift för hvarje tillverkad panna — bestämd efter gjorda försök med hvarje, till bränning uppgifven apparat — är den grund, hvarefter jag trott, att skatten bort Bevillnsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 5. a3 bestämmas, och jag delar i delta fall, hufvudsakligen, hvad Herr af Ekenstam, i sin reservation emot förra Betänkandet, yttrat. Slutligen får jag tillägga, att, såsom jag uppfattat ändamålet med all oeconomisk Lagslifning, man, när hyllningen åt hvarandra motsatta interessen icke kan afvägas så, alt alla blifva lika lottade, bör glömma, att dessa enskilda interessen kunna finnas, och endast tänka på Statens gemensamma fördel, hvilken dock slutligen mäste utgöra äfven hvarje enskild medborgares. Jag anhåller, att denna reservation må få åtfölja Betänkandet till Riks-Slånden”; * 4:o af Herr von Hohenhausen, som ansåg fördelningen af tiden i de af Utskotten föreslagna terminer oförenlig med nuvarande uppbördssätt och fordra en serskild skattskrifning för bränvins-bevillningen.till förekommande hvaraf den rättelse borde ega rum, att första terminen bestämdes till fyra månader, eller Januarii, Februarii, Mars och April, samt andra terminen till 2:ne månader, eller November och December; äfvensom, då Utskotten, emot Afdelningens förslag, tillstyrkt konstapparaters bibehållande, Ilr-nora Hohenhausen ansåg den föreslagna beskattningen vara för hög.
3:dje punkten, ang:de bevilln.afgifterne för arbetsfolk i städerne. Den i denna punkt föreslagna voter.propos. godkändes. 4:de punkten, ang:de den i bevillnMadgan under rubriken Hästhandlare föreslagna reda elion. Utsk:s hemställan lades till handlingarne. 5:le punkten, tingtde redactionen af ingressen till b ev ilin.- stadgans 22 §. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den redaclion af ifråga v. §, sorn detta Stånd beslutat, är, efter min tanke, tydligare och bättre, än den, som af de öfriga Stånden blifvit anlagen. Då nu Utsk. i en följande punkt, ang:de § 147 af be vi lin. stadgan, som börjar med orden: ”enär 3:ne RiksSt. godkänt redactionen” etc., tillstyrkt att R. o. Ad:s redaclion såsom den bästa borde antagas; så anser jag Utsk. hafva haft lika skäl att äfven här, oaktadt 3:ne Stånd godkänt Utsk:s redaction, tillstyrka antagandet af den ordalydelse, som det funnit vara bäst. Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera denna punkt. Frih. Raab, Adam Christian: Jag vill visserligen icke motsätta mig den siste värde talarens framställning, mea jag vågar hemställa till Hr von Hartmansdorff eget bepröfvande, om någon återremiss här kan anses behöflig. Här är 1111 blott fråga om huruvida den redaction bör godkännas, som Utsk. föreslagit och 3:ne Stånd antagit, nemi. orden: ”alt för ränteägaren fortfara”, eller om de ordalag, som R. o. Ad. för sin del beslutat, nemi. ”att fortfara och af ränteägaren erläggas, der ej mellan honom och hemmansinnehafvaren annorlunda öfverenskommet är”, böra anses vara lämpligare. Nu faller det af sig sjelft, att förord bryter lag; och skulle annorlunda emellan jordoch ränteägaren vara öfverenskommet, så kommer naturligtvis denna öfverenskommelse att bestämma hvem som bör erlägga skatten.
M:s nåd.-Propos, ang:de uplåtelse till Norrbottens läns Hushållnings-sällskap af gamla länsfängelsebyggnaden i Piteå; N:o 22, i ani. af K. M:s nåd. Propos., ang:de uplåtande af en Halmstads slott tillhörig jordlott till byggnadstomt för ett nytt tullhus i nämnde stad; N:o 23, i ani. af K. Propos., om anslående af ett mtl Låstad Jägaregården jemte */1(. mtl Grönetomt till boställe åt Kronofogden i södra Wadsbo fögderi af Skaraborgs lån; Nm 24, i ani. af K. M:s nåd. Propos., ang:de indragning till Kronan af det Kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagne bostället Bökhult Södergården N:o 2, emot kontant ersättning till boställsinnehafvaren; N:o 25, i ani. af K. M:s nåd. Propos, ang:de uphörande af den s. k. kalkugnsafgiften på Gottland; samt N:o 20, i ani. af K. M:s nåd. Propos. anglde anslag till fullbordande af det invid hufvudstaden upförda hospitalet för sinnessjukas vård. Efter föredragning af StatsUtsk:ts d. 4 dennes bordlagde Mern. N:o 27, med återlemnande af en utaf RiksdagsFullmäktigen J. O. Almqvist från Norrbottens län inom BondeSt:t väckt motion, ang:de förändrad reglering af Elektriska Telegrafverkets styrelse, nedsättning i telegrafportot m. m.; samt N:o 28, med återlemnande af en utaf RiksdagsFullmäktigen Johannes Andersson från Skaraborgs lån inom BondeSt:t väckt motion, om ändring i gällande stadganden rörande skjutsningsbesväret; lades dessa Mern. till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg de deri omförmälde motioner böra af Allm. Besv.- o. Ekon.- Utslct behandlas.
Med anledning häraf och då det icke läte sig med någon säkerhet beräkna till hvad belopp kostnaderna lör Sveriges deltagande i förberörda exposition kunna uppgå och desamma icke ens kunde blifva bestämda under Rikets Ständers sammanvaro, men någon ledning vid bedömandet vore att hemta af erfarenheten vid sednaste allmänna exposition i London år 1862, för hvilken utgifterna uppgingo till 159,384 R:dr 18 öre, deraf likväl 26,000 R:dr utgjordes af understöd åt medellöse skicklige industriidkare, hvilka bereddes tillfälle att besöka expositionen, har Eders Kongl. Maj:t af Rikets Ständer begärt deras medgifvande att de nödiga kostnaderna för nu ifrågavarande exposition må på förskottstitel anordnas, för att sedermera blifva i behörig ordning till godtgörande anmälda. Enligt livad Rikets Ständers förlidna år församlade Revisorer efter granskning af redovisningen för Sveriges deltagande uti 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London anmärkt, hade kostnaderna för Sveriges deltagande i föregående tvänne allmänna industrioch konstexpositioner, nemligen i London år Expeditions-Utskottels Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, No 16. 27 1851 och i Paris år 1855, utgjort för den förra 9,744 R:dr och för den sednare 69,909 R:dr 35 öre; och enär ändamålet med deltagandet i dessa expositioner torde lika fullständigt som förut kunna ernås, äfven om ett noggrannare urval af de för expositionen afsedda alster eger rum, än som hittills lärer hafva varit förhållandet, hvarigenom kostnaderna, som visat sig vara i allt för ansenligt stigande skulle kunna i någon mån nedbringas; samt utgifterna för nu instundande exposition kunna antagas blifva något lägre än vid den sista Londoner-expositionen, äfven i följd deraf att, enligt hvad kändt är, prisen uti Paris i allmänhet icke äro så höga som i London, synes det Rikets Ständer, som skulle ett belopp af 100,000 R:dr vara för ändamålet fullt tillräckligt, hvartill utgiften alltså torde böra begränsas.
Ehuru från denna beräkning vissa poster, hvilka under de sedermera förflutna åren ökat Bankens sedelstock, uteslötos och andre åter upptogos såsom genast förminskande ansvarigheten och oansedt samma beräkning utvisade att maximum för sedelstock, oberoende af den andel, som egde motsvarighet i metallisk valuta, uppgick till 20,535,705 It:dr 41 sk. 6 r:st., blef likväl detta maximum, i enlighet med Banko-Utskottets förslag, faststäldt till 20,000,000 R:dr. Häraf följer naturligtvis att beloppet af såväl nämnde poster, som de maximum öfverskjutande 535,705 R:dr 41 sk. 6 r:st., skola öka ansvarigheten intilldess en motsvarande del af Bankens lånerörelse indrages, förutsatt nemligen att behållen bankovinst från Banken till hela beloppet atlemnas, innan ny vinst Banken tillflutit. Om nu härtill lägges: a) meranämnde öfverskott 535,705: 41. 6. b) den, enligt ofvanberörde uppgift, varande skillnad emellan sedelstocken och maximi-beloppet af densamma 278,204: — 8. c) de till inköp af obligationer använda 1,647,009: 16. — Sgr 2,599,135: 7. 5. så återstå blott 234,052: 7. 5. af behållna vinsten vid nästlidet års slut 2.833,187: 14. 10. hvilka återstående 234,052 R:dr 7 sk. 5 nst. banko till största delen utgöres af den vid årets slut beräknade räntefordran. 6 Banko-Utskottets Memorial jV? W. Vid behandling af hufvudfrågan har Utskottet i öfvervägande tagit en af Högloft.
Ja, mine herrar! jag förutser att journalismen kommer att inblanda sig uti representantvalen; att dagbladen komma att sönderslita dem, som de frukta skola blifva valde, roen deremot att till skyarna upphöja dem, som tänka lika med tidningsskrifvarne. Det är således onekligt, att Hr Lefren har rätt deri, och jag skulle tala mot min öfvertygelse, om jag påstod att han icke ofta har rätt och äger en ljus blick, ehuru han, som andra, någon gång kan se på sned; men han har rätt deruti, att om vi lemna frihet att välja utom districten, så skola tidningarne blifva rika på sådana artiklar, som bra kittla passionerna, smickra hopen och derigenom inverka pä valen. Tidningarna skola vinna prenumeranter, och deras anhängare röster vid representantvalen; men om vi säga nej till Frih. Hamiltons förslag, så blir sådant mindre att befara.— Slutligen anhåller jag att få hemställa lill Hr Hjerta, huruvida icke, derest med parti förstus den ensidighet, sorn eftersträlvar makt, uti hans yttrande ligger, jag vill icke säga partisinne, men en viss ensidighet, som jag med hans egna ord vill kalla kråkvinkelsanda. Jag ber honom nemi. påminna sig, att det beslut vi fattat ingalunda är definitivt. Vore det taget för alltid, så kunde han hafva rätt. Men hvad är väl delta beslut? Jo! örn alla de öfriga Stånden instämma deruti; om det blir en sammanstämmande mening; om derefter denna sammanstämmande mening af samtliga Stånden vid nästa riksdag antages och slutligen vinner K. M:s sanction; — då först förvandlas det till ett beslut, ty dessförinnan äger det ingen tillämpning; och jag ber dä Hr Hjerta icke taga illa upp, om jag uti dessa beslut icke ser hvarken någon lycka eller olycka för fäderneslandet, enär de i och för sig sjelfva äro af ingen betydenhet. Jag har från första början, då jag ingick i discussionen om representationsförändringen, icke ett ögonblick tänkt på hvarken fördelarna eller förlusterna för detta Stånd; jag har endast tänkt på nyttan deraf för mitt fädernesland.
För byggnadsoch reparations-arbeten vid Arméens utrednings-förråd på Skeppsholmen Fyllnads-anslag till indelta Arméens utredning, 1,963 R:dr 83 öre årligen under åren 1861, 1862 och 1863 ^ Kostnader för Jemtlands Hästjägarc-korps’ beklädnad Till förhöjning i beklädnads-passevolansen vid Svea och Andra Lifgardes-regementena, Lifgardet till häst, Hussarregementet Konung Carl XV och Sappör-kompauiet, 35,113 R:dr 78 öre årligen under åren 1861,1862 och 1863 „ ökade beklädnads-kostnader vid Svea och Göta Artilleri-regementen, 15,187 R:dr 91 öre dito dito . „ enahanda kostnader vid Vendes Artilleriregemente, 4,335 R:dr 32 öre dito dito „ underhållande af Bevärings-manskapets beklädnad, 189,000 R:dr dito dito „ fortsättande af Topografiska korpsens arbeten och till kartors gravering, 50.000 R:dr dito dito „ aflöning åt den för militära karte verkets skyndsammare utförande erforderliga ökade arbetspersonal, 3,200 R:dr dito dito • • „ understöd åt officerare, som inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående magt, 9,000 Anslag R :dr 704,987 40 Lån. För sammanfattning af statistiska uppgifter öfver kostnaderna för Krigs-kollegii förvaltning tillhörande föremål . 2,000: - För För Sjöförsvaret samt Fyroch Båk-väsendet. börjande af en ångfregatts nybyggnad, 200,000 R:dr under hvartdera af åren 1862 och 1863 400,000: ångkorvetten Thors reparation.
M:t föreslagit förhöjning med 1,000 R;dr för hvarje, med tillsammans 6,000 R:dr Runt årligen, hvilket Rikets Ständer bifallit. 27:o. Jemte det E. h'. M:l under den 23 Maj 1856 förklarat, att Rikets båda Veterinär-inrättningar i Stockholm och Skara, vid hvilka Öfverdirektören S. A. Norling på samma gång innehaft föreståndare-befällningarne, vid läroanstalten i Skara pä ordinarie stat och vid den i Slockholm, såsom tillförordnad, horde hvardera hafva en särskild Föreståndare, i följd hvaraf det förordnande Öfverdirektören Norling innehade såsom Föreståndare och Förste Professor vid Veterinär-inrättningen i Stockholm, förklarades böra med utgången af Juni månad 1856 upphöra, med rättighet för Norling att, då hans tjenstegöromål sådant inedgåfve, i Direktionens för sistnämnda inrättning öfverlägguingar deltaga, har E. K. M:t, med fästadl afseende å Öfverdirektören Norlings mångåriga och utmärkta förtjenster såväl om Veterinär-inrättningen i Slockholm, alltifrån dess första grundläggning, som om djurläkareyrkels ordnande i riket, föreslagit Norlings uppförande å Allmänna Indragningsstalen med ett mot hans innehafda arfvode såsom Föreståndare för Veterinär-inrättningen i Stockholm svarande belopp af 3,000 R:dr Runt årligen, alt af Norling åtnjutas linder hans återstående lifstid; hvaremellerlid E. K. M:t, intill dess Rikets Ständer sig i ämnet vltrat, förordna!, att nämnde belopp borde qvartaliter utgå från och med den 1 Juli år 1856, af dertill disponibla medel å Åttonde hufvud-titeln.
»O, denna stund, som vi nu upplefva,» sade hon, »den har jag fruktat för hvarje dag och timme, alltsedan jag kom hit. Hellre vill jag dö än upplefva den.» Alltjämt teg Olaf Haraldson. »Kung Olaf,» sade hon, »jag ville göra något för dig, ge dig mitt lif. Jag ville kasta mig i den gråa älfven för att du ej skulle hafva en lögnerska vid din sida. Ju mera jag såg af din helighet, desto tydligare såg jag, att jag måste gå bort från dig. Ett Guds helgon kunde ej ha en lögnaktig trälkvinna till hustru.» Alltjämt teg kungen, men nu lyfte Astrid sina ögon till hans ansikte. Då gaf hon till ett anskri. »Kung Olaf, ditt ansikte skiner!» ropade hon. Medan Astrid talade hade Herren Gud upplåtit kung Olafs ögon för en syn. Alla himmelens stjärnor såg han begifva sig från sina platser och flyga kring himmelen som svärmande bin. Men plötsligen hade de alla förenat sig öfver hans hufvud och bildat en glansomfluten krona. »Astrid,» sade han med bäfvande röst. »Gud har talat till mig. Det är sant, som du säger. Jag skall blifva Guds helgon.» Hans stämma skalf af rörelse, och hans ansikte sken i natten. Men då Astrid såg ljuset, som omstrålade hans hufvud, reste hon sig. Det sista hoppet var utslocknadt för henne. »Nu vill jag gå,» sade hon. »Nu vet du hvem du är, aldrig kan du nu mera tåla mig vid din sida. Men tänk i mildhet på mig. Utan fröjd och lycka lefde jag hela mitt lif. Tänk, jag har blifvit slagen, jag har gått i trasor. Förlåt mig, då jag är borta. Min kärlek har ej skadat dig!» Då Astrid i tung förtviflan skred bort öfver bryggan, vaknade Olaf Haraldson ur sin hänförelse. Han skyndade fram till henne. »Hvarför vill du gå?» sade han. »Hvarför vill du gå?» »Måste jag ej gå nu, då du är ett helgon,» hviskade hon knappt hörbart.
Dess inkomster, bestående af statsanslag, hafva utgjort 35,732 R:dr 27 sk. 4 r:st. och utgifter 38,628 R:dr 31 sk. 3 r:st. De sjukas antal var år 1850 i medeltal 180. D) Arbetsinrättningar. a) Norra frivilliga Arbetshuset: Denna inrättning, som förvaltas af en särskild Direktion, med Kyrkoherden i Jakobs och Johannis församlingar såsom ordförande, hade år 1850 en fastighet upptagen i värde till 12,000 R:dr. Kapitalbehållningen utgjorde 20,291 R:dr 16 sk. Inkomsterna 1,463 R:dr 16 sk.; utgifterna till arbetslöner 1,941 R:dr och till förvaltningskostnad 995 R:dr 16 sk. Arbetarnas antal uppgafs till 350. 44 b) Allmänna frivilliga Arbetshuset: Denna inrättning omfattar 3 särskilda afdelningar. l:o Det s. k. Levererings-magasinet eller den afdelning, hvilken har till föremål att åt fattiga arbetsföre personer, som bo utom inrättningen, derifrån meddela sysselsättning genom utlemnande af materialier till förarbetning i egna bostäder; 2:o Mans-afdelning en och 3:o Qvins-afdelningen. Dessa 2:ne sistnämnda afdelningar lemna utrymme för omkring 300 hjon. Under år 1850 utgjorde medeltalet å mans-afdelningen 188 och å qvins-afdelningen 79 hjon. Bland det stora antal olika sysselsättningar, som af inrättningens Direktion blifvit för den arbetande personalen anordnade, förekommer spånad, sågning, huggning och hemforsling af ved, gaturenhållning och handräckningsarbeten utom hus, såsom de hufvudsakligasle och i större skala bedrifna. Hvad beträffar den i sisla berättelsen omförmälda vedrörelsen har densamma för fattigvården medfört äfven den fördel, att ett betydligt antal af Hufvudstadens mindre bemedlade invånare kunnat, emot billig, af Direktionen bestämd betalning, från Arbetshuset erhålla huggen och sågad ved hemförd till sina bostäder i smärre qvantiteter ända lill :dels famn. Under år 1850 uppgick
Hellman frågade henne alltemellanåt om hon frös, och hade så mycket bestyr med att kring Lydias fötter stoppa hästtäckena, hvilka hon förgäfves påstod att äfven han skulle begagna. I Södertelje togs nattqvarter. Då man kom dit, var det temligen sent på natten. Omsider lyckades man ruska lif i en uppasserska, och hon var högst fnurrig öfver att ha blifvit störd i sin sömn, bäddade under långa gäspningar en säng, och blef ytterligare förargad, då hon fick höra, att herrskapet ej var belåtet med ett rum, utan måste ha två. Att få någon varm mat, var ej att tänka på, men de gamla qvarlefvorna af den från Tunanäs af Hellman medbragta matsäcken smakade dock våra tvenne resande ganska väl. Ändtligen erinrade Lydia Hellman, att det vore tid att gå till hvila, och han fick en kyss till belöning för sin beredvillighet att aflägsna sig. Morgonen derpå i god tid fortsattes resan, och emot aftonen var Lydia hos sina föräldrar, på deras nya boställe Aleryd. Ehuru glade föräldrarne visserligen blefvo öfver den oväntade kära julklappen, blandade sig dock i början en viss oro i glädjen, ty de uppgjorde för sig en mindre angenäm anledning, men snart hade Lydia för sin mor uppdagat rätta orsaken, och modren kunde ej annat än godkänna Lydias beslut att öfverge ett hus, der hennes längre vistande ej kunde bli fördelaktigt, hvarken för henne eller de personer, hos hvilka hon var. Tillökningen af en person mera i hushållet betydde nu också för ryttmästarns mindre, ty de voro redan genom excellensen B–s godhet försatte i bättre omständigheter. Tvertom var Lydias hemkomst desto mera välkommen, som hon rätt väl kom till pass för att biträda modren med julstöket, hvilket just nu som värst stod på. Modren fruktade väl litet i början, att Lydia skulle ha blifvit så förfinad af stockholmslefnaden, att hon numera skulle krusa för att lägga hand vid brygg och bak, men deruti irrade hon sig.