Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man, såsom jag, försökt att inrätta en skola i en socken, som just icke kan anses vara fattig, och man dervid funnit, hvilka stora svårigheter mola för erhållande af bidrag till lokals anskaffande och lärarens aflöning i dessa tider, då allmogen har ondt om penningar och kommunalutskylderna flerdubblats, mot hvad de utgjorde för 4 å 5 år sedan, inser man dock lätt, att man måste vara nöjd, om en skola kan upprättas för hvar tusende innevånare. Det egentligaste felet hos folkskolorna har hittills icke legat deruti, att i dem läses för litet, utan deri att undervisningen i innanläsning tager bort så mycken tid, att den tid som återstår för de andra läroämnena, blir otillräcklig, hvaraf följer, att de kunskaper, barnen inhemta, icke ens motsvara det ringa mini - Deu 17 Mars f. m. 395 muni af bildningsgrad, folkskolestadgan afser. Det mäste anses tillfyllestgörande, om barnen under sin skolgång lära sig att läsa och hjelplig! skrifva elter förskrift, ty sfi mycken öfning i skrifkonsten, att de med lätthet och beqvämhet kunna deraf under lifvet begagna sig, rnedgifver icke tiden, samt räkna, hvilket de vanligen lättare lära sig, emedan de tro sig deraf hafva mera nytta under hela lifvet. Åldra svårast är religionsundervisningen, ty barnen sakna förmåga att fatta katekesens innehåll, och, om man frågar dem snart sagdt om begreppet af hvad som helst de lärt sig i densamma, står deras förstånd stilla. Således anser jag, att alla de 1111 för folkskolan disponibla lärarekrafter behöfvas mer än väl. Om man nu, såsom föreslaget är, skulle till folkskolan öfverflytta lägsta klassen af elem.-läroverket, och ålägga folkskoleläraren, att meddela undervisning i ännu flera ämnen på den tid, som redan visat sig otillräcklig för de nu bestämda läroämnena, så skulle man öfver hufvan betunga lärarne och rubba schemat för undervisningen i folkskolorna på ett sätt, sorn, enligt min tanke, vore högst betänkligt.
Man köper en af de i handeln nu så mycket förekommande imiterade silfverbrickorna. Som dessa äro mycket billiga, dröjer det ej länge, förrän dess vackra utseende försvinner. Jag har emellertid målat en dylik med emaljfärg, röd botten o c h de pressade figurerna, blommor, fåglar, o. d. svarta. Den är nu särdeles treflig. H — na. X X V. Seidel. Material: en seidel af glas samt etsbläck, hvilket köpes hos glasetsar Vogel i Stockholm. Den, som är artistiskt anlagd, kan efter beskrifning, som medföljer satsen etsbläck, utföra blomsterrankor m. m. / men för den med mindre förmåga, men vacker handstil, kan följande tjäna till exempel. Antingen ett monogram, förnamnet i en vacker medaljong, eller ock devisen: » Drick ditt julöl, sedan sjung af fröjd. Mången får det icke; men är ändå nöjd. » H — na. Varm och treflig hufvud» pynt » åt farmor. (Gåfva af mamma eller döttrarna). Af enkelt eller dubbelt mohairgarn stickas en fanchon efter följande anvisning. Man börjar med en uppsättning af 1 lycka. I början af hvarje hvarf, allt under det man hela tiden stickar s. k. rätstickning, ökar man 1 lycka, till dess lyckorna på stickan utgöra 28, då man tager ihop 1 lycka på hvart hvarf, tills det blir 16 lyckor kvar, hvarefter man stickar 10 cm., utan att hvarken öka eller minska. Det färdigstickade utgör nu fanchonens ena bandända. Hufvuddelen arbetas sålunda att man ökar 1 lycka i början af hvart 4:de hvarf på den sida, som skall utgöra baksnibben, o c h åter 1 lycka hvarje 8:de hvarf pä den sida, som Rekommenderar sitt stora och välsorterade lager af moderna Höstoch Vinter-Dame-Kappor till här på platsen lägsta pris. OBS.! Särskildt framhålles mitt stora sortiment af Silkesplyschkappor bildar framsnibben, till dess att lyckornas antal blir 60, då man stickar 3 cm. rakt utan ökning eller minskning.
Nu har jag aflagt min förklaring, och som jag hoppas äfven min ursäkt, då jag säger att jag skattade åt en för långt drifven samvetsgrannhet! – Ty naturligtvis stod det hvarje författare (af de icke vinnande) fritt att döpa om sitt arbete. Men jag satte mig in uti det förhållandet, att jag varit bland de täflande, och då föll utslaget som det gjorde. Var väl detta något slags sårad egenkärlek på andra författares vägnar, hemligen sammanhängande med min egen känsla? Det kan kanske icke vara otroligt, ty det finnes många små hemliga gångar i sinne och tankar; der man går in, kommer man långt ifrån alltid ut. Någonting är emellertid säkert, att jag aldrig efter den dagen skådat Ridderstads ansigte. Jag vet ej heller, om han sedan (jag tror det icke) varit i Stockholm, åtminstone ej vid någon riksdag, men ett vet jag med all möjlig säkerhet genom vår fleråriga brefvexling, och det är, att hans hjerta icke hyser det allra ringaste groll mot den, som nu med honom delar den sorgliga äran att vara en af de sista skuggorna från Björkö-festens lysande solhögtid 1840. Nionde kapitlet. Utdrag ur åtskilliga bref från berättelsens hjelte till upptecknarinnan. »Hjertligt tackar jag för det senaste vänliga lilla brefvet. Sådana små bref äro såsom dufvoposter för mitt hjerta. De komma såsom från förgångna tider och äfven från många hädangångnas grafvar till mig. Stockholm betraktar jag som Sveriges ljuskrona, landsortstäderna äro deremot att anse som större och mindre armstakar, i våra köpingar hafva vi små nattlampor. I min själ har jag, såsom Göthe i sin dödsstund, alltid ropat efter ljus, mera ljus. Såsom rikets ljuskrona har jag alltid älskat Stockholm och älskar det ännu i denna stund. Mig försatte emellertid händelsernas magt till en landsort, och ehuruväl jag icke har något skäl att deröfver beklaga mig, enär den landsort jag tillhör egnat mig all uppmärksamhet och allt förtroende som den kunnat, drages jag dock allt som oftast i mina tankar till hufvudstaden.
Prop. l\':o 1, om Statsverket 1S56. 15 Transport 12,428,250: — 3,200,000, eller Riksmynt, 4,800,000: — Summa Extra ordinarie Inkomster Riksmynt 17,228,250: När härtill läggas de ofvannämnda Ordinarie Inkomsterna 8,199,250: och sammanlagda beloppet, Riksmynt R:dr 25,427,500: — emföres med de vid sednaste Riksdag för åren 1855, 1856 och 1857 påräknade Ordinarie Inkomster B:ko R:dr . 4,832,800: Extra ordinarie Inkomster 9,395 500: oell Restantier (nära fyradubbelt deras verkliga belopp) 130,000: eller tillhopa B:ko R:dr 14,358,300: motsvarande i Riksmynt . R:dr 21,537,450: så visar sig, jemlikt förestående beräkningar, för nästa Statsregleringstid en förökning af tillgångarne, stor Riksmynt R:dr 3,890,050: Bland de Stats-behof, som Kongl. Majit nu, enligt 59 § Regeringsformen, går att för Rikets Ständer framlägga, med tillförsigt till Svenska Folkets högsinnade uppfattningafdéss sjelfbeskattnirigsfätt och med Säinvétsgrannt afvägande äf Fäderneslandets Verkliga kraf, förekommer under de flesta Riksstatens Ilufvudtiflar ett likartad t anspråk, frartikalladt af tidsförhållanden, sorn småningom utbildat sig, nemligen an* sp rå kc t på ef fo rd erli gä medel till en förbättrad lönereglering för Statens embétsoch tjenstemän:
Under tiden efter sednaste revisionsberättelses afgifvande hafva följande, vid sistlidne riksdag af de särskilda riks-stånden utsedde, Fullmäktige afgått ur Riksgälds-kontorets Styrelse, nemligen af Ridderskapet och Adelns, Friherre Tersmeden under den 30 Mars, af Borgare-ståndets, Grosshandlaren Berg under den 20 April samt, af Bondeståndets, förre Riksdagsfullmäktigen Samuel Ödmann under den 27 samma månad; och hafva i deras ställe, efter erhållne kallelser, uti Styrelsen inträdt: Grefve Axel Emil Wirsén för Ridderskapet och Adeln den 6 April, Brukspatronen Fritz Björkman för Borgare-ståndet den 11 Maj samt förre Riksdagsfullmäktigen Johan Gustaf Wasmuht för Bonde-ståndet den 4 i sistnämnde månad. Angående utbetalningen af en del utaf för segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern till Stora Lee• Enligt 134 § 13 mom. i det för Riksgälds-kontoret nu gällande reglemente, hafva Rikets sednast församlade Ständer, vidbeviljandet af ett statsbidrag å 1,000,000 R;dr, deraf 200,000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet samt 800,000 R:dr såsom lån för segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern förbi Köpmannabro genom sjöarne Akelången, Rogvarpen, Laxsjön och Lelången till Stora Lee samt anläggning af en jernväg vid Håfveruds bruk, såsom vilkor för nämnde statsbidrags åtnjutande, bland annat, föreskrifvit, att bolagsmännens uti sagde arbetsföretag aktieteckning skulle medföra förbindelse för dem att. utaf egna medel tillskjuta hvad utöfver det beviljade statsbidraget kunde erfordras för kommunikationsledens fullbordande. Vid genomläsandet af de hos Herrar Fullmäktige rörande detta ärende förda protokoller, hafva Revisorerne inhemtat, att Kongl. Maj:t uti 16 § af den för bolaget under den 7 sistlidne April i nåder fastställda bolagsordning förklarat aktieägare icke vara skyldig till någon betalning utöfver tecknade aktiebeloppet. Ehuru detta stadgande i bolagsordningen, såsom stridande mot förberörde af Rikets
Sparre, Erik: Med Hr Bibbings s. k. motion eller yttrande förhåller det sig alldeles så som Hr Gr. o. Landtm, nu uplyst Ståndet om. LagUtsk. hade nemi. i sitt Betänk, i anledn. af Just.Ombudsmms berättelse och hans deruti gjorda framställning om högre lön för denne embetsman, icke ansett sig böra åt denna fråga gifva någon behandling, utan blott anmält saken till den åtgärd, som vederborde inom BiksStm. B. o. Ad. fann det vara lämpligt att denna fråga behandlades gemensamt af Lagoch StatsUtsk:n samt återremitterade på sådan grund den del af Utsk:s Betänk. som rörde nämnde hemställan. Med discussionen öfver detta ämne följde då, bland annat, ett yttrande af Hr Bibbing, som äfven omfattade en kritik deröfver, att LagUtsk. icke besvarat en annan af Just.Ombudsm. i samma berättelse gjord framställning i anledn. af den nya Landsh:gelnstrukt:n. Detta Hr Bibbings yttrande, som medföljde discussionen i ett helt annat ämne och som icke blifvit till Utsk. reraitteradt i egenskap af någon motion, har inom Utsk. icke föranledt någon åtgärd, och Utsk. har dertill ansett sig hafva haft så mycket mera skäl, som Utsk. hade sig bekant, att frågor om ändring i bemälde instrukt. redan blifvit till annat Utsk. remitterade. Hr Ribbings yttrande, att jag skulle till honom hafva sagt, att LagUtsk. skulle sammanträda med Ekon.Utsk., innefattar ett Den 28 Mars f. m. 461 misstag. Då nemi. Hr Ribbing talade med mig derom, yttrade jag att om LagUtsk. skulle hafva behandlat denna fråga, borde det naturligtvis hafva sammanträdt med Ekon.Utsk., derföre att frågan om Landsh:gelnstrukt:n är ett ekonomiskt ärende och icke ett lagärende, hvarmed således LagUtsk. icke bör eller kan sig befatta.
Till de uppgifter i detta ämne, hvilka återfinnas i senaste fernårsberättelsen, är föga att tillägga, om ej, att Utö grufvor under perioden fortfarande bearbetats med synnerlig framgång, och att malmen till betydlig del utskeppats till Finland; att arbetarne derstädes med familjer finna arbetsförtjenst och utkomst året örn, och att skola för deras barn är inrättad; att Jerna grufvor deremot, i anseende till den ringa tillgången på malm och det myckna arbete, som med dess frambringande är förenadt, nästan upphört att bearbetas; att det vid förra berättelsens afgifvande, såsom under anläggning varande omförmälda, Bränninge jerngjuteri med mekanisk verkstad under perioden drifvits med fördel; att kalksten brytes vid Herrängs grufvor i Lyhundra fögderi, dock endast obetydligt till afsalu; att i hufvudstadens närmaste omgifningar åtskilliga nya fabriker för hvarjehanda tillverkningar blifvit under perioden inrättade, hvilka fabriker dock allmännast drifvas med arbetare från staden och således icke äga något egentligt inflytande på ortens befolkning; att bland näringsgrenar, som under perioden märkbart tilltagit och med fördel utöfvats, förtjena att nämnas tegelslagenerna, som årligen tillväxt i antal, mest vid Mälarestränderna, och hvilkas fabrikater vinna lätt afsättning i Stockholm, oansedt priset derå varit i jemnt stigande; att fisket, såsom binäring, fortfarande varit i aftagande; att i afseende å dess bedrifvande dels i Mälaren dels ock i insjöarna inom Lyhundra härad och Frötuna skeppslag särskilda föreningar blifvit år 1857 träffade och af Länsstyrelsen fastställde; samt att någon husslöjd knappast kan anses vara inom länet tillfinnandes, annat än i Sorunda socken, der, utom väfnader för husbehof, äfven gröfre korgoch snickeriarbeten förfärdigas till afsalu. Fabriksarbetarnes ekonomiska ställning är i allmänhet sådan, att deras och deras familjers utkomst icke ens för närmaste framtiden är betryggad, utan lefva de, som man säger, för dagen, hvadan ock ständiga flyttningar äga rum. Ett och annat undantag härutinnan förekommer dock, hvaribland företrädesvis må nämnas förhållandet vid Tumba pappersbruk.
A. 1 18. -— N:o 23o. angående en uppkommen brist i 1839 års anslag för beväringsmanskapets vapenöfningar. XX. 161. — N:o 231. angående ifrågaställd förlängning af det pantJåneinrättningen i Stockholm beviljade låneunderstöd a(f allmänna medel. XX. 106. — iN:o 232. i anledning af väckt fråga om ett lagstadgande, som berättigar fordringsägare att bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsökningsmål. XX. 106. — JN:o 233. angående förtydligande af 1 cap. 2 § Stratfbalken och Kongl. Brefvet den 20 September 1777. XX. 10b. A. 11 B. — N:o 234. angående föreskrifter i afseende på gesällers kringvandrande. XX. 106. — N:o 235. angående föreskrift i afseende på husesyner å klockarebol. XX. 106. — N:o 2.36. i fråga om upphäfvande af den genom Bergscollegii kungörelse den 7 Februari 1786 åt de brukande bergsmännen förbehållna lösningsrätt till fjerdeparter i Fahlu grufva. XX. 161. A. 199. — N:o 287, om reglerande af pastoraten på Gottland., XX. 161. — N;o 238. angående upphäfvande af Kongl, förbudet mot dueller och slagsmål af den 22 Augusti 1682, och dermed sammanhang ägande författningar. XX. 161. A. 200. — jV:o 23g. i anledning af väckt fråga om allmän frihet till hemtning af tjäruved å Kronans skogar i Rikets norra Län. AX. löt. ( >°3 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Sländers: — JNT:o 240. angående ifrågasatt uppförande å allmänna indragningsstaten af löneersättning åt f. d.
Om samma sak har Idun nu mottagit följande bref från en ung londonflicka, hvars mor för öfrigt är T svenska och bär ett för våra läsarinnor välbekant namn. Den unga damens skrifvelse bör helt visst intressera, icke minst för de praktiska anvisningar den lämnar enhvar att enkelt och billigt sjålf blifva sin » face masseuse ». Vår brefskrifvarinna talar: Redan för många år sedan hörde jag talas om, att det skulle finnas ställen i Paris, där man kunde gå in gammal och ful och komma ut som en nyuppstigen Venus, formliga » skönhetskvarnar » således, sådana sagan beskrifver. Allt sedan denna tid, då fåfängans onda ande grep mig, har jag tänkt med längtan på den staden, där alla människor kunna vara vackra, och förebrått London, min egen födelseort, att hon icke gjort mera till förhöjandet af sina döttrars naturliga skönhet. Men härom dagen, då jag gick på Bond Street • — Londons fashionablaste handelsgata — såg jag i ett fönster ett plakat, hvarpå stodo dessa tre ord: » Chiropodie, manicure, face massage ». Jag stannade och funderade. Chiropodie oeh manicure — det ena för fötterna, det andra för händerna — dessa kände jag väl till; men ansiktsmassage? Därmed menades nog de förskönande medlen, som pariserdamerna så allmänt begagna. Jag steg in. » Hvad är egentligen denna ansiktsmassage? » » Jo, » svarade en fröken bakom disken, » den förskönar hyn genom att fullkomligt rena ansiktet samt gör huden fin och mjuk. Vill fröken försöka det? » » Mycket gärna, » tänkte jag för mig själf, men — » hvad kostar det? » frågade jag högt. » Sju kronor. » Detta svar stäfjade något min entusiasm, ty jag fann priset väl högt, Jag var dock allt för nyfiken att låta hindra mig genom några konsiderationer för min för tillfället lätta börs oeh svarade följaktligen med min och ton så mycket af » grande dame » som möjligt, att jag ville försöka det. Härpå visades jag till andra våningen och lämnades ensam, medan jag väntade på massösen. Första åsynen af rummet slog mig med häpnad.
Maj:t aflålne ofvanherörde underdåniga Skrifvelse, anfört, jernhandleringens idkare^ äro, i följd af den inträffade ofördelaktiga konjunkturen för afsältningen af de produkter, denna handtering lemnar, mera än någonsin i behof af det understöd som, genom det åt Jern-Kontoret beviljade kreditiv, är ämnadt. att dem beredas, men kredilivels belopp, numera, vid beräkning af det sedan år 1818 då kreditiv-beloppet beviljades, tillkomna smide? blifvit otillräckligt, enär det smide, för hvilket lånerätt af kreditivet skulle utgå, under den sedermera förflutna tiden ökats med 118,000 Skep. deraf 106,000 Skep. stångjerns och 12,000 Skep. manufaktursmide, hvarå lånerälten uppgår tili 183,000 R:dr B;co; så och då dertill kommer, att utom det att för lån från kreditiv-fonden ulgifvas serskilda skuldförbindelser, JernKontorets egna fonder, hvilka år 1818 uppgingo till 1,202,627 R:dr, vid 1843 års slut utgjorde 1,918,056 lvdr panlförskrifvas för det åt Kontoret förunnade kreditiv, har Utskottet, i betraktande deraf, alt dä jernet är landets förnämsta export-artikel, tillverkningen deraf bör på allt sätt underlättas, ansett sig böra i så målto tillstyrka bifall lill den gjorda framställningen om förhöjning i oniförmäldta kreditiv, att Utskottet föreslår, Banco-Utskottcts Betänkande, N:o 29. 43 29:o. att det för Jern-Kontoret afsedda kreditiv mätte förhöjas från 600,000 R:dr till 800,000 R:dr, att begagnas under e~ nahanda villkor, sorn hitintills. d. Genom 181 § uti Banko-Reglementet är Fahlu Bergslag medgifvet kreditiveller låne-rättigliet å så kallade kopparsedlar, till ett belopp af högst 3,000 Skep. råkoppar.
Derjemte anhöllo Rikets Ständer i underd., att roteringen, efter förloppet af de atta år, för hvilka den provisoriskt bestämda blifvit af Länets invånare antagen, måtte, oberoende af den må - >4 Statt-UtsKottets Utlåtande j N.-o 89. hända aflägsna tidpunkten för afvittringens fullbordan, jernnäs lill likhet roed det öfriga Sveriges, hvarefter de i Jemtland tillkommande nyhemman borde öka den gamla roteringen med ny; äfvensom att de sålunda för Jemtlands Fältjägare-Regemente tillstyrkta villkor måtte sträckas till Hästjägare-Sqvadronen, så att rusthållarne dervid finge åtnjuta all den lindring i deras skyldigheter, som antingen blifvit eller framdeles kunde varda rotebållarne inom provincen beviljade. Kongl. Maj:t biföll icke denna Rikets Ständers hemställan, utan pröfvade det emedlertid böra förblifva vid beslutet af år 1827, så mycket heldre, som all anledning vore att förvänta det afvittringsverket kunde afslutas inom de åtta åren, räknadt från och med år 1828, samt tilläde emedlertid Rusthållarne ett understöd af 1,000 R:dr, årligen, att från och med 1832 till och med 1834 utgå. Derefter har Kongl. Maj:t, uti till Rikets Ständer aflåten Nådig Skrifvelse af den 22 Februari 1834, förklarat
På dessa grunder och då tiden för fängelsestraff, der ej annorlunda finnes stadgadt, väl bör beräknas lika med tiden för straff-arbete, anser sig Utskottet böra vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständer för sin del måtte besluta en författning af följande innehåll: ”Dä tid för ådömdt straff-arbete skall räknas efter månad eller är, varde den dag för slutdag ansedd, som genom sitt nummer i månaden motsvarar den, från hvilken tidräkningen börjas: börjas den pä dag, mot hvilken ej någon svarar i den månad, hvarunder räkningen slutas; varde sista dagen i den md - 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 7. nåd för slutdag ansedd. Samma lag vare i afseende ä fängelsestraffder ej annan beräkningsgrund finnes särskildt i lag stadgad.” Vidare har Justilie-ombudsmannen fästat uppmärksamhet å det förhållande, att sedan genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 December 1857, angående strafl-arbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum, blifvit stadgadt, alt, om sådant arbete, ådömdt för längre tid än tre månader, verkställes i enrum, från den del af strafftiden, som öfverskjuter tre månader, skall afdragas en fjerdedel, villrådighet uppstått jemväl i den frågan, huruledes de å strafftiden medgifna afdrag skulle ske. Anloges månaden till 28 dagar, så kunde elt sådant tvifvelsmål icke ega rum, emedan hvarje ljerdedels månad då, lätt räknadt, utgjorde sju dagar; men just derföre att lagstiftaren uti Förordningens åberopade § vidare stadgat, dels att, om vid sådant afdrag uppkomme brutet månadstal, en ljerdedels månad skulle till sju dagar räknas, dels ock alt, derest afdrag skedde i dagatal och dervid i afdraget uppkomme brutet tal, för det tal hel dag skulle å straff-tiden afräknas, hade omnämnda tvifvelsmål föranledt de största skiljaktigheter i tillämpningen.
79 ändamål utöfver det inbetalda aktiobeloppet vidkännas någon utgift; samt att Riksgälds-kontoret skall, intilldess lånet blifvit till fullo betaldt, ega utse en ledamot uti direktionen för det till arbetets utförande bildade bolag, hvilken direktionsledamot skall hafva skyldighet vaka deröfver, att behållningen af rörelsen varder på föreskrifvet sätt årligen använd till lånets förräntning och amortering, innan något deraf må till aktieegarne utdelas. “ Häruti hafva instämt: Grefve Piper, Ch. Em., Herr Montgomery-Cederhielm, Rob., Biskoparne Annerstedt och Millén, Professor Selander, Doktor Gumcelius, Prosten Sondén, Prosten Ljunggren och Doktor Malmstedt, Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson och C. A. Loersson från Ostergötlands län samt Daniel Danielsson från Jönköpings län. af Herr Nordenfelt, L.: “Emedan hvarje kommunikationsförbättring ytterst afser att vinna nedsättning i fraktkostnaden för redan varande eller förväntad trafik och varuogaren eller trafikanten af denna nedsättning i fraktkostnaden har direkt vinst samt numera fördelarne af förbättrade kommunikationer börjat så allmänt inses att för sådana ändamål, ansökningar om lån af många millioner R:dr inför Rikets Ständer vid denna riksdag förekommit och sannolikt äfven framdeles lära förekomma, anser jag Staten icke annat än undantagsvis, eller såsom nödhjelp, höra med anslag utan återbetaluingsskyldighet understödja sådana företag, utan heldre, såsom i sednare tider skott, med vattenaftappningar och jernvägs-anläggningar frikostigt understödja dem med lån, hvarigenom ock Statens förmåga att befordra sådana arbeten blifver större och man får större säkerhet för att icke andra än ekonomiska och väl beräknade förslager komma till utförande. Något skäl hvarför vattenkommuuikationer i allmänhet skulle erhålla anslag till större del af kostnaden under det jernvägsanläggningar endast understödjas med lån kan jag icke finna, enär, der en vattenkommunikation är fördelaktigare, denna fördel kommer trafikanterne till godo, hvarföre de väl genom motsvarande trafikafgifter kunna och böra gälda den möjligen högre kostnaden.