Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mäd fatt förstoning frän dödsstraff eller äran återskänkt, möjeligen kunde synas icke innefatta alt hwad Kongl. Maj:t i Nader asyftat; skulle Utssottet wördsammeligen föreflä, ak, i stället för ordet "men" kunde införas orden "om ock", fäfom hwarigenom lil äfwenryrs annu tydligare tilkännagifwes, at denna wäg til ssillnad kunde wara öppen, afwen när äran icke blifwit genom Kongs. Nåd återskänkt, eller til döden dömd, men icke benådad, genom rymning undwikit dödsstraffet. 2:0. Da Utssottet i deH förra Betänkande i detta ämne föreslog, hurusom hos Kongl. Mast skillnad i underdånighet skulle kunna fa sökas; war Utskottets upmärksamhet mera fästad pa Lag-progrunder och ändamäl, än pä der intryck, som de da föreflagne ordalagen ssuile uti en utfärdad Förordning hos en mindre tänkande Allmänhet möjligen kunna bibringa. Men sedan en del af samma ordalag, intagna i en Kongl, kroposition, mera närmar sig til form af Lag; har utskottet funnit at de orden: "bestämd tids fängelsestraff", hwarmed Utskottet, blott welat uttrycka Fästnings-straff pa bestämda ar i motsatts mot lifstids, kunna förstas om alla skags äfwen nägra dagars antingen enkelt fängelse eller pa wakten och bröd; 926 Den 22 Mars. bröd; samt at, som sädant lindrigare straff, jemtL Spö och Nis älagges för mindre förseelser, kunde de, utan närmare bestämmelse Upräknade bland orsaker lil skillnad i Agtenskap, hos mindre eftertänksamme hafwa en stadelig werkan pä tänkesätten, och hwarigenom Kongl. Maju allt för ofta kunde blifwa med lättsinnige skillnads-ansökttingar beswärad; Hwarföre Utssottet stulle önsta, at Kongl.
Ytterligare Utlåtande hif, af Borgareståndet, s. 986. af Presteståndet, s. 1003, Adeln, s. 1013. verk, om lånebiträde af allmänna medel för TrollhätteStatsoch Ba icoUtikottets betänkande bif. af Presteståndet, s, 651. af Adeln, s. 664. återrem. af Borgareståndet, s, 667- och af Bonde, ståndet, s. 695, Nytt Utlåtande bif, af Borgareståndet, s. 1127- af Adeln, s. 1139, • om uppgift på hvad Staten påkostat GöthaStats Utskotteta Betänkande lagdt til! handlingarne af Presteståndet, 717. d:o af Borgareståndet, s. 7*°* återremaf Adeln, s. 823. Ytterligare Utlåtande bif. af Adeln, s. 1157- Ytterligare Utlåtande bif, af Adeln, s. 1157, om controllerande åtgärder för anordnandet af ^ anslaget till, Götha-BancoUtskottets betänkande, bif. af Adeln, III. s. 393. af Presteståndet, lils. 403. af Borgareståndet, IIT. s. 4o7. Ytterligare Utlåtande lagdt till Handlingarne af Pre. stestånuet, s. 857. om béläningsrätt för de actier sorn blifvit utfärda de af Bolaget för Götha BancoUtskottets betänkan» i 28 de bif. af Bondeståndet, lil. s. 195. af Adeln, lil. s. 202. af Presteståndet, lil. s. 221, Canal-Godia om åtskilliga angelägenheter rörande BaocoUtskottets Betänkande äterrem. af Bondeståndet, III. s. 177. bif. af Presteståndet, lil. s. 100. återremit. af Adeln, lil. s. 113.
För hvarje sådan figur växer arfvodesräkningen, och jag kan anföra exempel på ett laga skifte för 2 mantal med omkring 300 tunnland äng och inrösningsjord, för hvilket skifteskostnaderna uppgingo till 4,000 rdr, utan att häri voro ingripne lösen för karta, godemansarlvorden eller kostnaderne för utstakning och rörläggning. Jag känner detta förhållande fullkomligt, ehuru jag icke var delegare i skiftet. Protokollerna vid detta skifte upptaga 288 ark och kosta i lösen samma summa, samt väga 7 skålp. Afven vill jag anmärka, att, när statsmakterna göra ändring T mått, mål och vigt, det borde tillses att icke allmogens bekantskap med de nya förhållandena förorsakar den förökade kostnader. J)å landtmätaren nemi. i en särskild kolumn inför det nya måttets motsvarighet lill det gamla, eger han att härför beräkna särskild ersättning för besväret, och denna ersättning är så högt tilltagen, att den, enligt en uppgift jag här har, lör ett skifte af 2^ mantal utgjort 90 rdr 12 öre, hvilken uträkning dock icke var vidlyftigare än att en person med tillhjelp af en »knekt» eller s. k, »lathund» kunnat på 2 dagar utföra den. Härvid kan väl invändas att ingen jordegare är förbunden att låta göra en sådan uträkning, men då det torde dröja innan man hinner vänja sig vid dessa qvadratrefvar, stänger och lot, och man gerna vill sjelf veta hvad man eger, önskar man i de flesta läll få en sådan uträkning verkställd. Det är en oeftergiflig fordran, att landtmäteri-taxan är så uppställd, att den kan med lätthet begripas och granskas. Sådan är både 1827 och 1834 års taxa, äfvensom den af mig åberopade taxan för landtmäteriet i storfurstendömet Finland. Hvad som hos oss framkallat 1857 års taxa, vet jag icke. Icke är det landtbrukarens fördel — han har icke heller blifvit rådlrågad vid dess upprättande.
Man skall lära barn att betrakta hvarje framsteg såsom en grund till nya framsteg och låta dem vara lyckliga och glada öfver, att de hafva något att bygga vidare uppå. Man skall icke säga: hvad du är kunnig, dugtig, skicklig o. s. v., utan man skall säga: hvad du är lycklig, som nu kan gå vidare. Och säger man: detta är väl, utmärkt, ypperligt gjordt, så bör man alltid tillägga något, som visar barnet dels hvad ledningen vid arbetet uträttat, dels hvilka fordringar på ytterligare arbete och hvilket allvar förmågan att arbeta medför. Ty det är ytterst farligt att t. ex. förevisa för vänner och bekanta ett arbete af barnet och dertill foga den anmärkningen: » och detta har han gjort utan någon egentlig undervisning; jag vet inte, när han lärt sig det, » och dylikt. Huru ofta hör man icke belåtna föräldrar i sin gosses närvaro yttra: » jag vet inte, när han lär sig sina lexor! Han får så mycket beröm af sina lärare, han har flyttat öfver så och så många kamrater » m. m.; eller också heter det: » ja, den flickan, hon har sådana anlag för språk (eller musik), lärarinnan säger, att hon har aldrig haft en sådan elev, » o. s. v. i oändlighet. Öfverhufvud bör man aldrig, icko ens till sina intimaste vänner, i barnens närvaro tala om deras framsteg eller förevisa deras arbeten. Endast sällan kan sådant ske utan skada, och blott undantagsvis kan det vara nödigt, der barnen tydligen allt för mycket sakna sjelfförtroende, hvilket senare j u till en viss grad är oundgängligt här i lifvet. Men deremot kan och bör man taga vara på och uppmuntra alla små framsteg, så att barnet lär sig lita på egna krafter och hoppas på framtiden. Hvad särskildt den qvinliga fåfängan beträffar, så kan det väl ej nekas, att denna som oftast ordentligt uppammas och fostras hos barnen genom mödrars, tanters och barnjungfrurs förenade och nitiska bemödanden. Innan ännu den lilla kan tala och nätt och jemnt Topelius.
» Utrymmet är så litet » — sannt nog; man nä- stan häpnar öfver, att den lilla byggnaden dock kan inrymma så mycket. Sjutton af kvinnorna bo i närheten i en därtill hyrd våning vid Surbrunnsgatan. En » kapten » n:r 2 — ägare af det ljusa ansiktet i portluckan — följer en dit och förevisar bostaden, en ganska stor och rymlig våning i mera modern stil, stängd om dagarna och endast afsedd att tjäna till uppehåll under natten. I köket stod emellertid en kvinna, sysselsatt med att » prässa » röda tröjor, en äldre kvinna med ett högst frånstötande yttre, grå- gul i ansiktet, lömsk i blicken, gråsprängd i håret. Denna kvinna hade varit på tukthus flere gånger om, och, sade den ljusa » kaptenen », helt visst hamnar hon där åter, när hon kommer pä egen hand. Ur våningen kunde hon emellertid ej komma, enär denna var läst. Hon bar ett tatueradt märke, några inbrända ord, på handleden: » det där är minne af någon » vän », upplyste den ljusa sedan, » så- dana ha de, alla våra flickor, på axlar, armar bröst » Om ej hon och hennes kamrat, kaptenen n:r 1, kände sig oroliga eller ängsliga att ständigt vistas bland dessa kvinnor, och om de — så unga — kunde uppehålla respekten? » Ja, hur svåra klagomålen än äro från fängelset, så visa de aldrig oss någon ohöflighet — de veta, att vi älska dem, och det är sä- kert, jag älskar mitt arbete, ja, jag älskar det så högt, så högt så » En ström af ord flödade, liknande en många gåDger repeterad utanläxa, medan det ljusa ansiktet förblir alldeles uttryckslöst och en frestelse att le åter bemäktigar sig den lyssnande.
Med anledning häraf och då de föreskrifter, som i sednare tider varit meddelade om sättet och ordningen för ifrågavarande kostnaders utbetalning, funnits ändamålsenliga samt således jemväl under denna riksdag torde böra bibehållas, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad i detta hänseende förut varit stadgadt, måtte besluta och'förordna: l:o. att alla på Rikets Ständers beslut grundade utgifter för innevarande riksdag må utgå af Riksgäldskontorets medel och, under behörigt iakttagande af samma beslut, omedelbart från detta Yerk till vederbörande utbetalas. 2:o. att likaledes sådana, af denna riksdag föranledda utgifter, som i anseende till deras föremål eller beskaffenhet dels redan blifvit, dels framdeles under riksdagens lopp, varda af Kongl. Maj:t godkända och å Statskontoret anvisade, må, efter erhållna reqvisitioner och anställd granskning af derför aflemnade verifikationshandlingar, Kongl. Statskontoret af Riksgäldskontoret godtgöras. 3:o. att, beträffande särskildt utbetalningarne af de arfvoden och traktamenten, som varda Riks-Ståndens och Utskottens Sekreterare samt Kanslioch Vaktbetjening tillerkända, dessa utbetalningar må verkställas i enlighet med specifika uppgifter å bemälde betjening, undertecknade, för Riks-Stånden, af hvarje Stånds Talman, och för Utskotten af hvarje Utskotts Ordförande; och Bih. till R. St. Prof. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Haft. 1 2 Siats-Utskottets Memorial M 4. 4:o. att då tillfälliga utgifter, sorn till riksdagskostnaderna böra hänföras, inom Riks-Stånden eller Utskotten förekomma, räkningarne derå böra, innan desamma af Riksgäldskontoret liqvideras, vara attesterade af vederbörande Stånds Talman eller Utskotts Ordförande. Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till hvad nu blifvit föreslaget, får Utskottet derjemte hemställa: att Rikets
Jag hade då till motstån - 186 Den 5 Mars e. m. dare LagUtsk:s nuvar. ordf., men lyckades dock, alt i det lotterispel, som jag nödgades framkalla, nemi. votering, med 2 rösters pluralitet fä förslaget förkastadt, och jag hoppas, att vid den votering, som i denna fråga ofelbart kommer att äga rum, majoriteten för afslag skall blifva ännu större, sedan man hunnit att närmare betänka frågan, och R. o. Ad. haft den lyckan, alt inom Utsk. äga en lagfaren skarpsinnig man, den der, med den skicklighet man känner honom äga, betraktat saken från en hitintills icke vidrörd sida. Visserligen är det öfverflödigt, att sedan denne ledamot på ett så förtjenstfullt sätt utvecklat de grunder, som böra föranleda afslag å betänk., tillägga några ytterligare omständigheter, men jag kan icke afhålla mig från att bemöta de besynnerliga skäl, för att icke säga svepskäl, Utsk. begagnat för att komma lill det mål, Utsk. åsyftat. Sedan nemi. LagUtsk. uprepat hela sitt vid sisth riksdag afgifna betänk, och summariskt framlagt de deremot gjorda invändningar, med den anmärkn., att dessa icke kunnat verka till ändring i Utsk:s öfvertygelse, så anför Utsk. såsom ytterligare skäl för förslaget, att om fordom mindre tillsyn varit öfver Härads-rätternes archiver, hvilket sisth riksdag framkallade fruktan hos Adeln, att dess boupteckningar icke skulle der blifva lika säkert förvarade, som i Hof-rätterne, så vore nu mera förhållandet annorlunda, enär det visat sig, att nuvar:de Just.-ombudsmm, sin pligt likmätigt, under sina årliga embetsresor med noggrannhet granskat domstolarnes archiver och med allvarlig stränghet sökt deri införa ordning, der den saknats, äfvensom att Hof-rätterne i detta hänseende utöfva en sträng kontroll.
Utskottet endast anser sig upplysningsvis böra meddela, att dylika, uti sednaste öfverskotts-liqvid Riksgäldskontoret tillgodoförda, besparingar för år 1848 utgjorde R:dr 51,890: 12. 4. Egande Riksgälds-kontoret, jemlikt Kongl. Brefvet den 18 Oktober 1844, att, utan afvaktan af Riks-hufvudbokens afslutande, från Stats-kontoret förvänta lämpliga lörskottssummor utaf de behållna öfverskott, som, enligt hvad under riksboksluts-arbetets handläggning sig visar, böra komma Riksgälds-kontoret tillgodo. Summa kontant eller tillsvidare förräntad behållning vid 1851 års början samt inkomster under detta och nästpåföljande tvänne år . ' R:dr 9,362,000: 12 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 98. Riksgälds-kontorets nu kända och på Rikets Ständers beslut vid föregångna riksdagar grundade eller dermed öfverensstämmande utgifter under åren 1851, 1852 och 1853: Räntor å Trollhätte slussverks lottsedlar samt Riksgälds-kontorets gamla ännu räntebärande skulder — Kapitaloch ränte-beloppet af de förfallna och vid 1851 års början utelöpande obligationerna för upplånta medel till krigsrustnings-kostnaderna ar 1848 56,680: Arliga anslaget till Hans Maj:t Konungen samt räntan å Konung Carl XIII:s hemgifts-kapital 615,000: Kapitaloch ränte-inbetalningar å statsverkets skuld till Rikets Ständers Bank 612,480: Räntor å Göthaoch Södertelje kanalers reparations-fonder samt å Lappmarks ecklesiastik-verks till Riksgälds-kon toret aflemnade fond och andra räntebärande skulder . 30,523: 44. 3. Ekeskogs-medel och brudgåfvo-vinsler 5,400: Deponerade undsättnings-medel 590,500: 1851 års anslag för H. "K. H.
Derföre anser jag det vara bättre att bifalla förslaget sådant det är, än att intaga de ord, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvilka i sig sjelf innebära ingenting. Hr von Hartmansdorff: Om de ord jag föreslagit icke innebure någonting, så behöfde Gr. Gyldenstolpe icke för dem hafva någon farhåga. Men de innehålla, såsom 11. o. Ad. torde hafva förmärkt, en föreskrift för Banko-fullmäktige att icke genom privatbankernas ersättande med nya utlånings-konlor öka sedelstocken utöfver det maximum, som Banko-reglementet ulsalt, med mindre erforderlig, deremot svarande, valuta anskaffas. Det är möjligt att denna valuta icke kan af Banko-fullmäktige genast erhållas, men hon må anskaffas så fort sig göra låter, d. v. s. i den mån utväg dertill gifves. Då man anskaffat denna valuta, så har man äfven försett hanken med det silfver, som B. Si. hafva funnit nödigt för sedlarnes upprätthållande vid deras silfvervärde. I händelse åter, så mycket silfver icke funnes, så skulle hankens kredit i förhållande derefter förminskas. Anser man sådant likgiltigt, så kan man äfven borttaga föreskriften om ett visst förhållade emellan bankeus silfver och hans utelöpande sedlar. Kan åter detta förhållande icke rubbas, utan fara för sedelvärdet: så bör raan väl söka alt upprätthålla det, under hvilka omständigheter som heldst för banken må förekomma. Detta hindrar icke banken att genast gå i författning om en fallen privatbanks ersättande; men det ålägger Banko-fullmäktige att, sä fort sig göra låter, anskaffa metallisk valuta för den tillökning i sedelstocken, som en dylik åtgärd skulle medföra. Jag anhåller således om bifall till det förslag jag redan framställt. Gr. Gyldenstolpe: Då jag yttrade att det tillägg I5r von Hartmansdorff begärt i sig sjelf innebure ingenting, som kunde låta verkställa sig lill följd hvaraf hela frågan skulle förfalla, sä har jag ansett detta vara detsamma som om stadgandet icke linnes.
Förstärkta StatsUtsk. har äfven ifrån BondeSt. erhållit en sådan anmälan, men berörde Ulsk. kan naturligtvis icke i anledn. deraf vidtaga någon åtgärd, såvida icke R. o. Ad. eller PresteSt. skulle förena sig med BondeSt. i den åsigten att votering bör ske öfver de af dessa Stånd förkastade voter:s-propos:r. Jag har icke varit ibland dem, som ansett alt förkastande af dessa voler:s-propos:r bort ske, ehuru jag visserligen icke trott att StatsUtsk. riktigt 26 H. i3 98 Den 7 Juni. behandlat frågan. h>g menar likväl, att 69 §:n Reg.F:n åläggetStatsUlsk. att sjelfmant och efter sin egen öfvertygelse i detta fall framställa voler:s-propos:r till RiksStm, och på grund deraf tror jag också, att de bort godkännas. Ehvad beslut som genom verkställd votering kunnat fat t as, har Konungens sanction derå varit nödig; men då propostne icke iiro godkände, så är det en helt annan sak, och i min tanke tinnes det ingen makt i verlden, som kan bringa 2:ne RiksSt. att frångå sin mening om grundlagens rätta betydelse. 1 tlenna fråga mäste man antaga, att de 2tne Stånd, som afslagit voler:s-propos:na, ansett sig göra det på lika goda skäl, som de Stånd, hvilka godkänt dem, fattat deras beslut, och jag förmodar således, att R. o. Ad. och PresteSt. lära vidhålla deras mening om grundlagens förstånd i detta afseende lika så väl, som de 2:ne öfriga Stånden vidblifva sin. Jag får således förklara, att jag anser mig förhindrad att såsom ordförande i förstärkt StatsUlsk. efterkomma BondeSt:s önskan, och alt således ickejiågot plenum kommer att anslås till verkställande af ifrågavar. voteringar, förrän något af de öfriga Stånden förenat sig med Borgare-och BondeStånden. Frih. Cederström, Jacob.:
Beträffande den befarade förblandningen af begreppen, som skulle upkomma derutaf, att, då tjufven hädanefter icke kommer att stå på tjufpallen, åverkaren skulle anses mera vanhederlig än tjufven, kommer, enligt min åsigt, åverkaren hädanefter att anses lika vanhederlig som hittills. Undseendet med skogsåverkare är icke stort och förbittringen emot dem är så allmän, att den svårligen kan blifva större. Jag tror fast heldre, att oviljan skulle blifva mindre, om brottet belädes med tjufstraff. Att den vanära, som tjufnadsbrottet medför, skulle minskas, tror jag icke 54 Den 14 November. heller, ty i det fallet anser jag allmänna meningen vara temligen stadgad. Att biträda PresteStrs beslut, med den modifikalion Gr. Mörner föreslagit, skulle icke tjena till annat, än att vi finge ett nytt beslut. Divergensen emellan Ståndens beslut i frågan blifver troligtvis ändock ganska stor. Jag anhåller ånyo om bifall. Många ledamöter ropade på propos. Frih. Rehbinder: En talare har yttrat, att det kunde hända, att en person, som huggit träd inpå en annans skogsmark, till följd af misstag om rågången, blefve ansedd sorn tjuf. Med anledn. häraf får jag uplysa, att sådane fall äro, enl. min domareerfarenhet, vid underdomstolarne ganska vanliga, men jag har aldrig hört, att den person, som begått ett sådant misstag, blifvit fälld för åverkan. Misstaget har blifvit ådagalagdt, han har blifvit ålagd att ersätta skadan, och dermed har saken varit sint. Den erinran samme talare gjort derom, att det vanhederliga i tjufnadsbrottet skulle förminskas derigenom, alt åverkan ställdes i paritet med stöld, är icke utan sin vigt, men jag skulle tro, att denna erinran varit bättre på sin plats, då frågan om. spöoch ris-straffens afskaffande förevar. Sedan den vanära, som, enl. allmänna meningen, varit fästad vid straffet, försvunnit, kommer otvifvelaktig! sjelfva brottet att anses mindre vanhederligt än förut.
Upplästes ett Memorial från Allmänna Besvärs, och OeconomieUtskottet, af den 9 Maji, angående en sådan förklaring, öfver de författningar, hvilka röra byggande och underhållande af i Städerna befintliga Kyrkoherde-, Cappelans-, Klockare-, Rectors och Skole-hus, att utan annat undantag, än för PresteStåndets Embetsgårdar, alla, som äga Hus och Tomter i Städerna måga anses skyldige deltaga uti byggande och underhållande af dessa ofvanuppräknade Ecclesiastique Hus, och har Utskottet icke ansett sig tillständigt att föreslå någon slags för - 438 Den 11 Maj. e. m. klaring, hvarigenom Privilegierna skulle kunna gifvas en utöfver ordalydelsen sträckt tillämpning till den i fråga satta Byggnads# och Underhålls - skyldighetens fullgörande. Detta Utskottets Memorial var åtföljdt af ett ProtocollsUtdrag innehållande några Ledamöters särskildta tankar. Lades på bordet. Föredrogs följande från RiddafhusUtskottet inkomna: * Hos RiddarhusUtskottet har den fråga blifvit väckt, huruvida Majoren Henric Adolph Rosenqvist, hvilken, såsom förnär, varande Innehafvare af Vestanå FideiCommissEgendom, jemlikt FideiComissStiftarens, framlidne Öfverstens och Riddarens af Kongl. Svärdsorden Fredric Gyllensvans i lifstiden den l4 November 1786 upprätta» de Testamentariska Förordnande, är förp]igtad att bära namn af Gyllensvan, kan anses berättigad att för Gyllensvanska Ätten äga Säte och Stämma på Riddarhuset. Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande, och ehuru bemälte Major den £>4 sistlidne April erhållit Inträdes.pollett å Riddarhuset, finnér Utskottet likväl, sedan anmärkning i ordentlig väg blifvit inför Utskottet gjord emot Majorens rättighet tili representation för sagde Ätt, något hinder Den ii Maj. e. nu 439 icke möta för upptagande och pröfning af förevarande fråga.
Af Utskrs motiver vill jag endast fästa mig vid Utslcs yttrande: att »då nuv:de skrankor borttagas, har man ej eller något annat än stadgandet! i den syftning, Utsk. nu anvisat, att sätta i stället.» Detta är sanning, men en sanning är också att ju fler skrankor man upreser desto större blir affällingarnes antal, och med den kännedom jag har om den andliga rörelsen, hvilken kännedom icke är så liten, så får jag säga, att om Utsk:s förslag antages, så kommer tusentals personer att utträda ur församlingen. Hvad angår sjelfva rubriken på förslaget, så är den af följande lydelse: »Författning, ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de å dem, som omfatta villfarande lära.» Det är visserligen säkert att af alla kända läror är Lutherska läran den som står sanningen närmast, men derföre att den det gör kan man icke säga, att den är den absolut rätta. Det kan rnycket väl i framtiden hända att en fullkomligare lära kan upkomma, och då kan man väl ej kalla den villfarande. När man utfärdar en lag, som skall gälla för framtiden måste man tillse, att man icke säger annat än det man vill säga, och derföre får jag föreslå, att rubriken förändras till följande lydelse: »Författning, ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de å dem, som omfatta en från den EvangelisktLutherska afvikando lära.» En ny lära behöfver icke alltid vara villfarande, men den blir alltid afvikande från den som förut finns. Vidare säger Utsk. i ingressen: »Med uphäfvande af ej mindre 1 Kap. 3 och 4 gg MissgerningsBaiken, 7 Kap. 4 § ÄrfdaBalken och 1 Kap. 2 g Kyrkolagen, sistnämnde lagrum så vidt det stadgar ansvar af landsförvisning och förlust af arfsrätt, samt i öfrigt afser andra, än dem som till läro-ståndet höra, än äfven hvad ang:de ansvar för villfarande läro-satsers utspridande eljest finnes stadgadt.» Jag vill inskränka mig till att härvid anmärka olämplighelen af att i ingressen särskildt nämna »dem som till läsare-ståndet höra».
Maj:t har jemväl föreslagit, dels att den nu i 20 § 1 mom. till 23 procent inedgifna restitution å belöpande tullumgälder för skeppsförnödenheter, som visas hafva blifvit till här nvbygda fartygs tackling och utredning införda och använda, måtte utsträckas till 50 procent, dels ock att den i 2 mom. af samma § stadgade restitution till bela beloppet af erlagda tullumgälder, med undantag af en nederlags-rekognitionen motsvarande afgift, för skeppsförnödenheter till tackling och utredning af härstädes för utländsk mans räkning nybyggda fartyg, skulle bibehållas, och föreskrifterna härom intagas i föreslagna 13 §:s 3:dje och 4:de mom. I anledning af dessa stadganden och Kongl. Maj:ts förslag derutinnan, hafva motioner blifvit inom vällofl. Borgareståndet väckta af 1 :o herr C. G. Gusstafsson, som yrkat, att nämnde till förmån för skeppsbyggerierna ocb skeppsredarne, men på bekostnad af de inhemska tillverkningarne utaf skeppsförnödenheter, beviljade undantag nu mera, då svenska skeppsförnödenheternas godhet och billiga priser gjorde undantagen obehöfliga, desto heldre måtte upphöra, som de endast satte inhemska tillverkningarne i oförtjent misskredit; ocb har Bevillnings-Ulskottets Utlåtande, N:o 13. G9 herr Gustafsson vidare åberopat de här ofvan omförrnälda, till Kongl. Maj:t ingifna, underdåniga påminnelser vid åtskilliga skeppsredares i Götheborg underdåniga ansökning om enahanda förmån i afseende å tullfrihet för skeppsförnödenheler, som den utlänningar i 20 § förunnade, och 2:o herr Er. Tjernberg, som deremot påstått, att nyssnämnde, utlänningar medgifna tullfrihet för skeppsförnödenheter äfven matte utsträckas till svenska medborgare, hvarigenom skeppsbyggeriet och svenska handelsflottan skulle vinna betydlig och önskvärd tillväxt.