Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D u hade ej en aning om, att modersmålets stafning lärdes på annat sätt, än genom att läsa det; du pratade aldrig om det du inte visste, utan skötte tyst garfningen af fårskinn till pelsar, lagade seldon eller tillredde det bläck, med hvilket jag och ett par kamrater ritade våra bokstäfver. Och lika tyst som du, satt din vänliga gumma och spann sina blånor, medan från den fyrkantiga jernugnens skifva uppsteg ett litet rökoffer, beredt af en med rödlöksskal och lavendelknopp betäckt sockerbit. Hvilka harmlösa, lustiga minnen erbjuder ej denna undervisning, eller rättare detta af lärare ostörda sjelfarbete! Men då det är föga troligt, att Nils Kerstenssons bild, utförligare tecknad, skulle bidraga till att förskaffa mig rang bland » bättre flickor », får jag se mig om efter något annat att lägga i vågskålen. Månne det kan hjelpa mig något, om jag anför det sakförhållande, att i hemmet fans ett ansenligt förråd af böcker? Der funnos större historiska verk, liksom också en hel del andra vetenskapliga arbeten, af hvilka min far köpt många på auktioner efter lärde män, så det var ej så märkligt, att äfven filosofiska verk, liksom också läroböcker i främmande språk kommit med. Min far läste på alla lediga stunder, dock aldrig skönliteratur, om jag undantager ett par af våra skalders arbeten. Men när han gjorde sina årliga somrnarresor i affärer till hufvudstaden eller till Gefle, utvidgades vår fritid en smula, och då flöt den aldrig helt utsinade strömmen af skönliteratur starkare in i huset. Genom goda vänners försorg gjorde vi förtrolig bekantskap med många af de mästerverk, hvilkas titlar ungdomen nu lär känna i skolornas högre klasser. Min far — han hette Pål Nilsson — låtsade sig tro, Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag. — U p p g i f å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så erIDUN att vi systrar blott höllo oss till husets bokförråd och ökade detta med nya historiska verk samt goda resebeskrifningar m. m.; men under inga omständigheter tilläts läsningen inkräkta på kroppsarbetet. Välsignelse öfver honom och min kloka, arbetsamma mor!
Utlåtande böra, i anledning af de utaf Friherre Cederström dervid gjorde anmärk-: ningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grejven och Landti Mankatken gjorde proposition till bifall af Stats - Den 25 April/, m, 53g Utskottets berörde Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den ig dennes under N:o 1 524 afgifne, samt den 522 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde utlåtande, i anledning af väckt fråga om upplysningars infordrande, hvilka och huru många byggnader Kronan äger m. m. Herr von Hartmansdorff, August: Jag har icke någon anmärkning att göra vid innehållet af det nu upplästa Betänkandet från Högloflige StatsUtskottet; men då jag deraf erfarit, att ett beslut, som Riksens Ständer vid en föregående Riksdag fattat, icke blifvit expedieradt, utbeder jag mig, att, sedan jag kunnat inhämta närmare underrättelse om, huru detta tillgått, få framställa en motion om det sätt, hvarigenom en lika händelse må kunna för framtiden förekommas. Uppå derefter af Herr Grejven och LandtMarjhalken gjord proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Föredrogs å nyo Grefve Spens’s, Carl Gustaf, d. 22 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om anstalters vidtagande till beredande af 54» Den 20 April f, m. tidigare tillgång till en tryckt uppgift på livilande Grundlags-ändrings-förslag vid kommande Riksdagar. Undertecknad RiddarhusSecreterare: Lika med Grefve Spens, tror jag att det vore af vigt och nytta, att tryckta exemplar af en uppgift å hvilande Grundlags-frågor, blefvo vid hvarje Riksdags början ibland Ståndens Ledamöter utdelade. För detta ändamål vore det dock nödigt, att tryckniugen af berörde uppgift blef genom någon auctoritets föranstaltande före Riksdagens begynnelse verkställd.
Under åberopande af BanCo-Utskottets förslag uti dess Betänkande, Nio 52, pag. 54, 2:dra punkten, att nemligen grunden för Lånesummans bestämmande må blifva 1828 års Taxeringsvärde, enligt vederbörligen styrkta Utdrag af Pröfnings-Comitéernes Taxeringslängder, oell en tredjedel deraf såsom Lån erhållas, så vidt Maximi-summaa för Låntagare dymedelst ej öfverskrides, får Utskottet, i hvad som rörer Brandförsäkring af de Hus i Rikets Städer utom Stockholm, som komma att förnya Lån pantförskrifvas till Banken, vördsamt föreslå nedanupptagna vilkor och förbehåll, hufvudsakligen instämmande med de grunder, enligt hvilka Rikets Ständer beslutat, att redan erhållna Banco-Lån emot dylik pant fortfarande få cjvarstå, nemligen: - 1:0// vad Sun le nies Allmänna Brandsiod -Bolag angår: a att den Inträdesafgift, som, enligt 5 Cap. 42 §. 1 punkten uti Kongl. Majtts fastställda Nådiga Reglemente för Städernes Allmänna Brandstods-Bolag, af den 50 Junii 1828, är bestämd att, för hvarje försäkring, utgå i gtne års tid, nemligen, först när försäkringen sker, dernäst inom följande åxe. la Banto-Utth:* Betänkande, N:o 115. och sedan inom samma tid året derpå, blifvit för alla Tre åren erlagd; b. att Låntagaren hos BrandstodsBolagets Styrelse afsagt sig den uti i Gap. 5 §. af högstberörde Reglemente medgifna rättigheten att Branstods-Bolaget frånträda, så länge något af Banco-Låpet är obetaldt. Då det tillika förekommit Utskottet, att säkerheten bör till hufvudsaklig del afse», äfven i det fall, då panten icke brinner, och Utskottet desto mindre kunnat
Ar det så, att frakthandeln blir fortfarande liflig, hvilket jag hoppas, så tror jag alt det är naturligare, att låta våra fartyg dermed sysselsättas och ej tvingas att användas på en mindre lönande rörelse. Saltet kan visserligen derigenom blifva något dyrare, men genom vinsten på fragt har landet då råd att betala detta högre’ pris och efter några års förlopp skola dessa förhållanden af sig sjelf jernnäs och saltpriset återgå till hvad det förut varit. Hr Arnell har vidare hemtat exempel från ett förhållande i Norrköping, men detta var ett specielt fall och bevisar intet, ty, som ordspråket säger, ”en fluga gör ingen sommar.” Detta ordspråk tillämpar jag i öfrigt äfven på Hr Arnells åberopade yttrande af en ledamot i BorgareSt. Hr Bråkenhjelm: Den stränghet, med hvilken jag blifvit bemött, då jag tog mig friheten yttra mitt bifall till en ledamots Iheoretiska bevisning, kan jag icke annorledes besvara än dermed, att jag troligen blifvit missförstådd. Jag får då lill den ledamot, som lemnat mig denna tillrättavisning, framföra det ursäktande skäl, att jag fann mig af hans argumenfer till den grad träffad, att jag måste taga min tillflykt till mina praktiska skäl, för att återkomma till det beslut, som Utsk. här framlagt för Ståndet. Jag till och med går så långt, att, om jag äfven vid denna frågas afgörande icke skulle höra till de segrande, jag tröstar mig med de skäl Hr Adelborg i denna fråga framställdt. Om i st. f. de klingande fraserna jag fått höra något annat t. ex. möjligheten för varans jemna fördelning inom landet, hade ändock något varit vunnet, men jag får ålnöjas med hvad man behagat beskära mig. Man har sagt, att i Götheborg säljes salt lill 9 å 10 R:dr under det alt i Stockholm 154 Den 16 Februari varan gäller 12 å 18 R:dr, T:n, är icke delta ett slående bevis, att icke ensamt frakthandeln orsakat prisstegringen, ty Götheborg måtte väl hafva lika mycken fördel af frakthandelns begagnande som Slockholm.
den lärarinnan i pianospelning vid härvarande musikH ä r S ä l ä ^V *? !^ff^ " ?^^^ 51 fullgod. 1:25 pr butelj. befunnen enl. analys ^st^ii^^^tnLp^ii? " 184 l » " ä |__ Isa w K •8 B » Så synd att du redan måste fara, » sade också fru Malm, då Lotten efter sex veckors uppehåll i den goda staden Vadstena åter packade sin koffert för att resa hem. » Ja, det tycker jag också, » var Lottens svar. Och så hade tant Lottens andra norska resa aflupit. s • rfa IV. ol * &amp; O H ö P (g •1 H EU C3 NB _Do IDUN _________ » Hur månne det går i år med Lottens resa? » säga vännerna i Stockholm, och så småle de litet elakt. » Tant Lottens norska resa » har blifvit till ett ordspråk dem emellan, då man talar om ett företag, som börjar storståtligt och slutar med att gå omkull. Men tant Lotten småler också och låter dem skratta; hon visste väl, att de skulle göra det, men vill man göra en god gärning, så får man ej bry sig om sådana småsaker. » Jag har haft härliga norgesresor, båda gångerna, » säger hon förnöjdt, och hvem har reda pä det bättre än hon själf? Men i en vacker våning vid Skeppsbron sitta gamla fru N. och hennes gifta dotter framför reskartan. Den unga frun, mor till en af Lottens elever och änka sedan ett par år, är af läkare ordinerad en resa i Norge, och helst en fotvandring. Men hennes mor är för gammal att följa med; hennes lilla dotter återigen för liten och måste stanna hos mormor. Nu har fru N. mycket funderat öfver, hvem hon skall få till ressällskap; då råkar hon en afton på en bjudning få höra en skämtsam beskrifning på » tant Lottens norgesresor ». Den unga frun log, men genast uppstod den tanken hos henne: » H O N 1895 olofligen afviker och aldrig kommer till sin resas mål.
Under anförande hurusom inom olika taxeringskomitéer stridiga meningar gjort sig gällande i förekomna frågor, huruvida stadgandet i § 2 för vederbörande innehafvare, att erlägga bevillning för kronohemman och kronolägenheter, hvilka besittas med åborätt, borde tillämpas pä krononybygget för hvilka frihets-år åtnjutas, har inom Hedervärda Bonde-Ståndet, uti motionen N:o 142, Olof Pehrsson från Gefleborgs län hemställt, att uttryckligen måtte stadgas, att dylika nybyggen äro befriade från bevillning, dä, enligt motionärens förmenande, Rikets sednast församlade Ständer icke kunde hafva haft för afsigt att pålägga en afgift, som icke förut utgjorts af krononybyggarne, hvilka nemligen, enligt 141 § af förut gällande Bevillningsförordning, åtnjutit befrielse från bevillning både efter 1 och 2 art. för sig, hustru och hemmavarande barn. och för hvilken befrielses fortfarande åtnjutande bevekande skäl förekomme i de svårigheter, nybyggesinnehafvarne hade att bekämpa i en öde och ofruktbar mark, under det de måste fullgöra vissa dem ålagda årliga odlingsoch byggnadsskyldigheter vid äfventyr att eljest varda frän nybyggena afhysta. Enär nybyggarne, för fullgörande af dem åliggande byggnadsoch odlingsskyldigheter, dels under de första åren åtnjuta visst understöd i spanmäl eller penningar, dels ock äro befriade från räntor och andra utskylder under en tidrymd af 30 är och stundom längre samt dessutom fått sig tillförsäkrad besittningsrätten till nybyggena för sig sjelfva, barn och efterkommande, så framt de fullgöra berörda skyldigheter, utan att behöfva erlägga någon skattelösen vid den tid odlingarne äro fullbordade och nybyggena till skatte i jordeboken omföras; sä finner Utskottet deremot icke skäl att för krononybyggarne tillstyrka något undantag från den allmänna regeln och detta sä mycket hellre, som bevillningsfriheten ursprungligen icke ingått i deras förmåner, utan endast under en kortare tid varit dom medgifven.
När jag sett, hur andra mödrar kunna glädja sina barn, hur de ej behöfva neka dem något; och först oeh främst när jag tänkt på, hur de kunna betrygga deras framtid, då vet Gud, att jag afundats dem. » Sigrid svarade ej, men den obehagliga förnimmelsen af något orätt, af någon synd hon begick, som hon kännt på sista tiden, kom liksom närmare inpå henne. » Det är tid på, att du klär dig, » sade modern ögonblicket därpå, och Sigrid var glad att få gå. När hon kom in i sängkammaren, ett mörkt gårdsrum, låg allt hvad hon behöfde redan framtaget: skor, klädning, hårrosett, skärp samt brosch och armband, moderns enda smycken, som hon för längesedan gifvit dottern till bruk. Tvättvattnet var till och med uppslaget och spegeln för bekvämlighetens skull nerflyttad från byrån till bordet vid fönstret. Det var så vanligt allt detta, och Sigrid brukade aldrig tänka därpå, men i dag kände hon liksom en dof vrede mot modern. Hvarför kunde hon ej få göra allt detta själf? Hade hon bedt henne kanske! Hon skulle på bal till Fanny Borg, som hon afundades. Inte såsom modern afundades — af kärlek till en annan — utan med allt hvad styggt, lumpet och elakt, som fanns inom henne själf. Kanske hade faster Karin rätt i alla fall! Det var något så skeft, så hälft i alltsammans — men att taga det steget ut — det kunde hon aldrig, aldrig! » Är du inte färdig att kammas än? » ropade modern från rummet utanför. » Jag hjälper mig själf » — kom svaret, snä- sigt och buttert. » Hjälper dig säjlf! » sade modern, i det hon reste sig upp och slängde undan strumpan. » Jag undrar, hur du då skulle komma att se ut? » Det gick heller inte, det hade Sigrid redan insett, men det var nära, att hon hade gråtit af förargelse, då hon lemnade kammen ifrån sig. » Hvad är det barn lilla? » frågade modern ömt, i det hon smekte det krusiga, guldglänsande håret, men Sigrid vred sig undan, som hade beröringen plågat henne.
Dock varder detta Utlåtande, i följd af 44 §• 3 momentet i Riksdagsordningen, samtelige RiksStåndens ompröfvande vördsamJigen understäldt. Stockholm den s Januarii i829> N:o 9. Utlåtande i anledning af Riksdagsfullmägtigen för Götheborg Herr B. H. Santessons Motion, dels om ändring af Kongl. CornmerceCollegii Kungörelse den 29 Julii 1803, angående Läst' Lagutskottets Utlåtande N:o 9. 11 afgift för fartyg, som med Turkiska pass förses, och dels om förslag till allmänt stadgande om vitens bestämmande. "Välloflige BorgareStåndethar,underden 1 7 sistlidne December, till Lagutskottet remitterat ett af Herr B. H, Santesson afgifvet, den 30 i samma månad till Utskottet ankommet Memorial , deruti Herr Santesson framställt den Motion , att hos Kongl. Majit måtte i underdånighet föreslås, det Kongl. CommerceCollegii , i följd af Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse den sta Julii »803, under den sg i santina månad utfärdade kungörelse, angående Läst-afgift för Fartyg, sorn med Turkiska pass förses, kunde varda ändrad, så vidt den angår det deruti stadgade vite för Eederier, som sjelfmant, uraktlåta, att inom föreskrifven lid erlägga deri för vissa fall bestämda tillökning i afgiften till ConvoyCassan ; hvarjemte Herr Santesson anhållit, det måtte Lagutskottet erhålla uppdrag att , såsom orden lyda, ''till Rikets Ilöglojlige Ständer inkomma med förslag till något allmänt stadgande om vitens och påföljders bestämmande, så att lätt begångna samt till och med ofta svårt undvikliga förseelser af den redlige Medborgaren ej fä urngäldas mera kännbart, än grofva upp« sätliga brottö’ 12 LagUtskottets Utlåtande N.'o g.'
St. på en väg, hvars beträdande är, efter mitt förmenande, afvikelse från grundlagen. Det första steget är nu taget; det är djerft; det är vådligt; vi måste, mine herrar! låta Utsk. taga foten tillbaka; jag begär derföre vördsamt, att H. R. o. Ad., roed ogillande af sättet att behandla frågan, måtte betänk, jemte detta mitt anförande återremittera. Gr. Horn, Claes Fredr.! Då jag uppträder för att, hvad på mig ankommer, söka försvara StatsUtsk. för de tillvitelser, som mot detsamma blifvit gjorda, skall jag först söka att undanrödja den svåra anklagelse, som den siste värde talaren riktat mot samma Utsk., då han trott, att StatsUtsk. alltför djerft velat söka inleda R. St. på en bana, som skulle hafva för ändamål att inkräkta på Konungamakten. Jag tror icke alt utlåt, dertill glfver någon anledn. StatsUtsk. har, på grund af motionen och på grund af sin öfvertygelse, till fa d t R St. att upphäfva Nummerlotteriet, såsom en ordinarie inkomstkälla för Staten. Dervid tror jag visserligen icke, att Utsk:s majoritet, som tagit detta beslut, förbisett den omständighet, hvilken en arinan värd talare här omnämnt, nemi. att Nummer-lotteriet verkligen vore att anse, mindre såsom en ordinarie inkomst, än Den 8 April f. ra. såsom ett K. M. tillhörande regale, en inkomst tillkommen på grund af den tillåtelse en framfaren Konung gifvit en enskild Corporation, att, på allmänhetens bekostnad, genom spel samla en inkomst, hvilken sedermera efter år 180g ingått till statsverket, och detta under benämning af ordinarie inkomst. StatsUtsk. har uti sitt utlåt, icke tillåtit sig framställa den åsigt, att R. St. icke skulle behöfva begära K. M:s sanction på det ifrågavar. beslutet; StatsUtsk. har endast tiMstyrkt R.
Proposition N:o 18. 3 redd att detta ärende nu i underdånighet föredraga; i hvilket afseende Herr Justitie-Statsministern utbad sig att få i minnet återkalla, att Kongl. Maj:t, under den 47 och 19 December 1844, till Rikets då församlade Ständer, adåtit nådiga propositioner, dels angående ny strafflag, dels ock angående lag om verkställighet af fängelsestraff, sedan förslag härtill blifvit af lagberedningen utarbetade samt Högsta Domstolen deröfver sig yttrat; och att, i anledning af samma propositioner, Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 22 Maj 1845, anmält, att Rikets Ständer väl ej medhunnit att, vid dåvarande Riksmöte, fullständigt granska och pröfva omförmälte förslag, men dock, med erkännande utaf behofvet af ny brottmålslag, antagit de hufvudgrunder derför, som innefattas i 2 och 6 Kapitlen af förslaget till strafflag, samt i den serskilda fängelselagen. Deremot hade det af Lagberedningen uppgjorda samt af Högsta Domstolen granskade förslaget till författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, hittills icke blifvit till granskning i Statsrådet anmäldt. Nu syntes alla tre dessa förslag, såsom utgörande ett sammanhängande helt, böra på en gång komma under öfvervägande. Nödige delar af handlingarne fingo härefter uppläsas eller till hufvudsakliga innehållet redovisas; hvaruppå, och sedan öfverläggningen i ämnet blifvit slutad, Herr Justitie-Statsministern afgaf följande underdåniga yttrande:
Leffler oppositionell; det var känslan af att kvinnorna – i sin berättigade kamp mot de af männen stiftade lagarne och de af männen uppehållna fördomarne – å sin sida blifvit orättvisa, som kom henne att (i Sanna Kvinnor) framhålla kvinnans brist på karaktär och äkta sinnesrenhet som medverkande orsaker till männens själfviskhet eller lättsinne. Det var känslan af att kvinnorna började bli komiska i sina recept för kärleken, äktenskapet, sedligheten o. s. v. som senare kom henne att skämta med allt detta programmakeri i Den Kärleken! ehuru hon, som sagdt, långt ifrån angrep det allvarliga i de sträfvanden, hvilkas öfverdrift hon i den lilla komedien roade sig åt. Men framför allt var det för egen del, som A. Ch. Lefflers, redan förut motsträfviga och nu allt mer utpräglade, individualitet nekade att låta sig bestämmas af de bud kvinnosakskvinnorna utfärdat. Det första af dessa bud är att kvinnans handlingar och arbeten icke skola dömas efter deras egen mänskliga eller konstnärliga halt, utan efter deras gagn eller ogagn för kvinnosaken. Det andra bjuder att kvinnan aldrig får framställas i litteraturen annat än som en af all erotisk sinlighet oberörd varelse, och att hela denna sida af kärleken hälst skall utrotas som det orena och låga – en mot lifvet lika väl som mot konsten och dikten fiendtlig tantdogm, hvilken A. Ch. Leffler med allt skäl hatade, såsom mer grundfördärflig för sund sedlighet och hel äktenskaplig lycka än vare sig manligt tyranni eller lättsinne. Det tredje budet förbjuder hvar kvinna, som vill behålla anseende för sinnesrenhet, att beundra geniet hos t. ex. en Georg Brandes eller August Strindberg eller någon annan författare, som intar en indifferent eller polemisk ställning till kvinnosakssträfvandet eller till den nyssnämda tantdogmen. Det fjärde budet befaller hvarje kvinna att, som en hädelse mot den heliga kvinnosaken, betrakta en hvar psykologisk eller naturvetenskaplig undersökning, hvilken icke slutar med påståendet om full likställighet i andlig begåfning och fysisk uthållighet mellan kvinna och man.
Jag bryr mig inte om honom HANS. för oss bägge två, Leonora. Hvarför »tyvärr»? Det är ju egentligen rätt väl LEONORA. roligt för mig, om jag under denna tid hade kunnat chancer till behagliga sensationer i betydlig grad. För dig kanske, men inte för mig. Tänk så förälska mig i Max. Det hade utvidgat mina inskränkta Nej, jag anser det för en olycka att vara så känslolös. HANS (bakom hennes stol). af mig. Du är icke känslolös, Leonora. Du håller ju LEONORA. Ja, det gör jag väl. Men det är för litet. Du älskar mig kanske en half timme om dagen högt en normaldag varar, är det ingen, som ... räknadt. De öfriga femton och en half timmarna, som 13 HANS. Bryr sig om dig? LEONORA. mig om. Jo, men ingen, som jag kan visa, att jag bryr HANS. din mor just nu... Det är kanske dumt, att pojkarna skall vara hos LEONORA. att de må bäst af luften där, och då måste vi finna oss i det. De tycka ändå inte, att mamma är rolig längre. Nej, men jag är snart trettio år. Det är en kritisk period. Passa på mig, Hans. HANS. Å, låt dem bara vara i fred på landet, du vet, Är det ditt allvar, Leonora? LEONORA. Nej, jag skämtar naturligtvis bara. HANS. (Suckar.) val, som syster Katrine har. Om du ändå kunde ha något intresse för mitt LEONORA. så ohyggligt lik andra människor? HANS. Men, älskade Hans! När har du gått och blifvit Lik andra människor? Jag vet, att det i din mun är det värsta du kan säga mig. Men, har du äregirig? aldrig tänkt dig den möjligheten, att jag kunde vara 14 LEONORA. Äregirig, det vill säga girig efter lokalt inflytande, efter dagar, skåltal, deputationer och mottagare af på ett ohyggligt sätt sammanskrapade silfverserviser. Ett Nej, gud ske lof. Du gör det värre och värre. att blifva föremål för medborgerliga subskriptionsmid auktoriseradt, folkvaldt orakel, som icke törs öppna Hans käraste Hans
Då saken var före på den afdeln. af StatsUtsk., som behandlade frågan och som ansåg sig böra gå varsamt tillväga i fråga om huruvida efterlysning skulle hafva till följd, att en eller annan person, som nu betalar sina kronoutskylder, just derföre att han fruktar att allmänneligen efterlysas icke skulle betala om sådan efterlysning ej egde rum, så beslöt Utsk. att på grund deraf göra följande framställning: ”Vidkommande det i detta mom. tillstyrkta förslag om uphäfvande af nu gällande stadgande ang:de efterlysning af personer, som häfta för obelalte kronoutskylder, så, ehuru dylika efterlysningar synas endast förorsaka besvär och kostnader utan motsvarande vinst, tvekar likväl Utsk. att föreslå deras afskaffande, enär Utsk. befarar att åtskilliga skattskyldige, hvilka nu, för undvikande af påföljden att efterlysas, sina ulskylder betala, skulle, om detta äfventyr försvunne, sådant oftare underlåta, då flyttning till annan ort före upbördstiden egde rum”. På grund deraf, har Utsk. föreslagit den underd. skrifvelsen, innehållande endast: ”att R. St. hos K. M. i underd:het anhålla, det K. M. ville efter vederbör:des hörande, härom på sätt lämpligast synes, i nåder förordna. ” Jag är lika med Hr Printzensköld alldeles af den tankan, att R. St. icke böra i oträngdt mål framkomma till K. M, med underd. skrifvelser, men jag hemställer om icke han, som allt för väl vet huru sysselsatte K. M. och Statsrådets ledamöter äro med de dagliga göromålen, måste medgifva, att man icke kan begära, att hvarje föredragande skall kunna med särskild upmärksamhet följa de många utkomna författningarne och om de befinnas i ett eller annat afseende bristfälliga, föredraganden, utan vidare anledn. från R. St:s sida, finna sig befogad att genast föreslå en förändring i författningen. Jag skulle således för min del tro, att i sådane frågor, som dessa, kan det ibland anses rätt, att R. St. fästa upmärksamheten på ämnet och öfverlåta åt K.