Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om än delta skulle synas ligga i Silkens natur, torde det likväl vara nyttigt, att bestämd lag derom finnesj 3:o att det skulle ankomma på Domstolen att, i fidi redovisningens ligtighet i något afseende vore tvifvelaktig, eller omsländigheterne eljest så föranledde, utställa handlingarna lill granskning af Gode Män, en eiler flere, som Rällen forordnade. Någon ovillkorlig skyldighet för Rätten att i hvarje 1 lä lidelse föranstalta om sådan granskning synes icke böra stadgas, för att ej, genom hopade besvärlig heter, motverka hufvudsaken, sorn är att redovisning varder algifven. Möjligheten och lättheten af en närmare undersökning angående dess beskaffenhet, skall i allmänhet utgöra lör förmyndare ett tillräckligt motiv att icke blottställa sig för anmärkningar. För öfrigt är det klart, att ifrågavarande åtgärder endast blifva provisoriska, och icke ligga i vägen för den klandertalan, som, i sammanhang med för i.yud rskapets afträdande, slutligen kan komma alt af vederbörande anställas; 4.0 att förordnanden, som för förmyndare hä lanefler utfärdas, borde innefatta, underrättelse, om hvad han, enligt a3 Cap. 1 §. Äi fida-Balken, har att iakttaga. Det är väl äfven 1111 brukligt, att i förmyndare-förordnanden inrycka den erinran, att förmyndaren har att ställa sig föreski ifterne uti 22 och 23 Gap. nämnde Balk till efterrättelse, men denna i så allmänna ordalag letnnade anvisning tyckes ej vara för ändamål-1 lillfyllestgörande, emir mången förmyndare är i saknad af Lagboken, och, fastän lian bör förmodas hafva någon gång underrättat sig om dess stadganden i hänseende lill hans omförmälde kall, likväl under tidens lopp lätteligen kan förlora dem utur minnet. Den ifrågavarande instruetionen uti sjelfva förordnandet afhjelper sålunda en brist på allmän närmare kännedom om förmyndarens åliggande, i afseende på redovisningen, och utgör en uppmaning, som Utskottet hoppas att de Heste förmyndare skola känna sig förbundne efterkomma.
Utaf denna skuld, hvilken vid 1840 och 1841 års riksdag utgjorde 47,755 r:dr 45 sk. 7 rst., hade, jemlikt Kongl. Brefvet den 17 Juni 1845, en del blifvit lill Banken återbetald, så att ett belopp af 23,755 r:dr 45 sk. 7 rst. deraf återstod, då Kongl. Maj:t vid sistförllutna riksdag, uti Sin nådiga proposition rörande myntverkets förflyttning och ordnande på annan, för detsamma lämplig, lokal, föreslog, alt myntverket måtte befrias från skyldigheten att till Banken erlägga de oguldna och i räkenskaperna balanserade beloppet af nämnde skuld; men till följd af Riks-ståndens stridiga beslut, förföll frågan härom, dock medgåfvo Rikets Ständer anstånd med betalningen af samma skuld intilldess Rikets Ständer vid denna riksdag blcfve i tillfälle att, angående sättet för återbetalningen deraf, vidare besluta. Enär den i nåder föreslagna eftergiften af meranämnde skuld således icke blifvit af Rikets Ständer beviljad, och då myntverkets tillgångar äfven medgåfve denna skulds liqviderande, har Kongl. Maj:t funnit nödig föreskrift i sådant hänseende böra meddelas; men i betraktande af ej mindre hvad Stats-kontoret, uti infordradt underdånigt utlåtande, anfört och upplyst rörande Bih. till B.
Utskottet funnit detsamma vara med nit och omsorg vårdad t. F. Tumba Pappers-Bruk. 1835 års Rev. Ber., pag. /jG.j) i :o Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer hafva, uti deras afgifne Berättelse, anmält, alt Tumba Bruks Hufvudbok för år i 834 • hvilken den i Juli förstnämnde år bordt vara i färdigt skick till Bankens RevisionsContor iidemnad, icke förr än den ii påföljde November, och utan alt då vara af Revisions-Conloret granskad, kommit Revisorerne tillhanda; men då, på sätt inspecterande Fullmäktigen öfver Tumba, uti den nämnde Berättelse bifogade förklaring upplyst, ifrågaställde Hufvud-bok redan, under loppet af Juli månad, utaf Bruks-förvallaren blifvit till Bankens Revisious-Contor aflemnad, och det anmärkte dröjsmålet vållats af den tjensteman inom Revisions-Conloret, sorn granskningen deraf ålegat , samt (lenne tjensteman, för berörde uraktlåtenhet, enligt Fullmäktiges beslut, inför Gummissari a tet erhållit föreställning; anser Utskottet Revisorernes förenämnde anmälan icke kunna till vidare åtgärd föranleda. (i 835 års Rev. Ber., pag 4/)- 2:0 Revisorerne hafva anmärkt, att ehuru, enligt stadgandena i 183o åis Banco-Lag och Banco-Reglemente, Bankens fastigheter ej finge i »beräknas i den capilal-behålluing, Banken alltid borde ega utöfver dess skulder, samt alla förvaltnings-kostnader och förluster för året skulle af Bankens räulevinsl eisattas, och följaktligen de från Låne-Bunken, från och med jBarico-Utfihotlels Betänkande, JY:o 2 g. förenämnde år, utgångne förlags-förskolt till Tumba bordt, så vidt de öfverstigit
De i ofvanstående Tabell upptagna tillgångar vid i84i års slut äro: 1:0 Kontant behållning 2,916: 6. 8° och 2.’o Utlånt kapital . . 62,750: jemte upplupna, obetalda räntor, . 211: i5. 4» 52,961: i5. 4^ Summa 55,877:22. — Kevisorerne hafva, vid granskning af de förevisade lånehandlin - — 224 — garne, funnit desamma, så vidt de angå det vid 1841 års slut utlånta belopp, i god ordning. Allmänna Garnisons-Sjukhuset. Räkenskaperna för begge åren, granskade i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, upptaga: Debet. Uppbörd: Statsanslag Balans från föregående året: Balans till påföljande året: Den uti 1841 års Revisions-Berältelse intagna Tabell öfver Allmänna Garnisons-Sjukhusets ställning utbalanserar för år 1889, så väl uti Debet som i Credit, ett belopp af i,6o3 R:dr 4 s^- 1 rstBanko, utöfver hvad 183g och 1840 årens Hutvudbocker funnits upptaga. Skillnaden utgör den af sednast församlade Revisorer omnämnde brist — 225 — i iS3g års anslag, neli hvilken sedermera, genom Kongl, Brefvet dera 3o April 184°- blifvit anvisad att fyllas af 3:d,je Hulvudtitelns besparingar. År i84° hafva utgifterna öfverstigit tillgångarne med 4-977 R*‘dr 4& sk. 3 rst., hvilken samma under är i84* minskats till 2,809 H:dr 3g sk. 1 rst.; varande sistnämnde belopp, enligt Direktionens under däniga Berättelse, utan någon särskild medels-anvisning, godtgjordt af 1842 års besparingar.
I afseende på olikheterna emellan Herr Hjertås och Friherre Cederströms förslag, hvilka begge äro, förkastlige, delar jag åsigt med Herr Hjerta just blott i, den den delen, hvari Friherre Cederström är af olika tanka med honom. Saken lärer således icke kunna afgöras med mindre än tvänne voteringar. Jag har nemligen ingen ting emot, att tillåta Banken, upptaga lån på längre tid, mot högre ränta, än Utskottet föreslagit; men på skäl, hvilka jag redan i förra plenum andragit, kan jag icke på något vilkor tillstyrka, att Banken må upptaga lån ä vista, hvaraf följden blott skulle blifva, att alla nu utelöpande Bancosedlar öfver 5oo R:drs valeur skulle förvandlas lill räntebärande, och bilda, i form af Obligationer, en ny sedelstock utan fond, sorn kunde blifva vådlig för silfver-ulvex - 8 Den 2 December f. m. lingens bestånd. För att emedlertid lenina Herr Hjerta tillfälle att göra gällande sitt förslag om lån på längre tid och högre ränta än Utskottet tillstyrkt, vill jag gerna, såsom motsatts, å min sida medgifva, att den af Utskottet föreslagne uppsägningstiden af 4 månader må nedsättas till 3, med bibehållande af 3 procents ränta; dock att ordet högst här må borttagas; och med denna lilla jemnkning, anhåller jag vördsamt om proposition till bifall å hela rista momentet af Utskottets förslag; öfverlemnande åt Friherre Cederström och Herr Hjerta att uppgöra contra - propositionen, hvarom, i händelse de ej kunna komma öfverens, vi naturligtvis först måste votera. Herr Thamj Wollrath: Hufvudsakligen förenar jag mig med Herr Hjerta. Man har väl anmärkt, att om Banken tillätes upptaga lån mot 2 procent att betala a vistaj skulle sådant förorsaka nya sedlars omlopp i landet. Men jag vet ej, hvad ondt deri ligger, då man ej angriper Bankens silfverfond, eller skadar myntets värde. Mig synes, att det ej vill säga annat, än att göra sedelstocken mera rörlig, och hindra capitalernes skrinläggande.
Denna hukett tjiinstgjorde sedan som bordsprydnad vid den middsg, som doktor Eschelsson snmma dag, enligt gamma1 god akademisk sedviinjtl, gaf for juridiska falzulteten och sina opponenter. Det var vid denna middag, som hennes forste opponent i sitt lyckonskningstal inflatade det meddelandet, att fakulteten redan ing i t t till universitetskansleren med anhHllan om den nya juris doktorns utnamning till docent i civilratt. Denna utnamning, som vackt ringa ijfverraskning vid aniversitetet, iir eft lgsande exempel pB den nobla frisinthet, den frin all smdaktighet fria rattskiinsln, som, saga hvad man d l. standigt, om ocksi med storre eller mindre kraft, visat sig lefvande inoin det statsliga och vetenskapliga omrddet i r t r t gamla Sverige. Sverige har redan en gdng forut i liknande frtiga visat sin andliga ofverlagsenhet: 1884 vid Sonja Kovalevskys prof essorsutniimning. Det ar ingen blott ogonblicklig entusiasm, som kommer mig att jamfors de bida utnhningarne med hvarandra i frzlga om deras Betydelse for kvinnosaken. Den med rHra akademiska forhdllanden fortrogne vet, att - nb. for en kvinna - en docentutnaming inom den for sin konservatis~n och sina hoga fordringar mest beryktade fakuiteten vid det gamla iirevordiga Cppsala universitet, kan rara en viil sH stor triumf som en professorsutniimning vid ett f r h by&amp; kratism st % fritt och af reformlust sb .ijfrerflodande liirosiite soul Stockholms hogskola. TV. PA kla~sisk mark. Stucliel: och ininnen frbn ett dss vandringur: i den antika k~ilturens liinder af Jo7zuqz B e w m a ~. Stock-, holm 1896.
Jag tror, att detta hade varit att stöta innehafvarne af Bankens sedlar och hos dem, som ej känna hvad remedium betyder och derföre kunnat tro, att följderna deraf skulle blifva ganska menliga för dem, kunnat alstra ganska besynnerliga tankar, hvilka måhända icke varit mycket fördelaktiga för förtroendet till Banken. Jag tror således, att detta tillägg ej allenast hade stridt mot R. St:s beslut vid förra riksdagen, utan äfven i och för sjelfva saken varit otjenligt och olämpligt; och jag kan derföre, samt på grund af de skäl, jag förut anfört, ej frångå min förra hemställan i detta ämne. Hr Rosenblad: Endast för de Hrr, som möjligen kunnat missförstå, hvad Hr v. Troil yttrat, då lian talat om slagskatten, vill jag nämna, att den silfverqvantitet, som utsättes på de nya sedlarna, är just den, som piecerna böra innehålla, utan inberäkning af den förut afdragna slagskatten. För resten, hvad angår den rad, hvarmed samme värde talare ansett texten å sedlarna kunna hjelpas, hade detta tillägg visserligen varit tillräckligt, om sedlarna kommit att lyda å samma mynt som det, hvarmed de inlösas; men jag hade i alla fall delat Hr Cederschjölds tanke, att en sådan hänvisning ej kunnat tjena till annat, än att förvilla den okunnige, (så att han ej viste, hvad han verkligen erhölle, under det att den kunnige i alla fall visste förut, hvad han ägde rätt att fordra. Då deremot nu förhållandet är olika, emedan det silfvermynt, hvarmed sedlarna inlösas, ej är detsamma med bancomyntet, hade det fordrats en omskrifning, som icke är så lätt, som man kunde förmoda, innan man försökt att upp 8 H ’ 4a 33o Den 30 Juni. göra en sådan text, I afseende på hvad Gr.
Hr von Porat, fullm. Hr Lind af Hageby, Carl Aug., och N:o 1995. Hr af Bjer ken, Pehr Göran; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N. o 1798, Hr Bruncrona, Olof Abraham, och N:o 2293, Hr von Heideman, fullm. Gr. von Rosen, Conrad Magnus. Lades på bordet StatsUtsk:s memorial: N:o 370, med framställning om föreskrift i afseende å åtskilliga till statsregleringen hörande frågor, hvaruti RiksSt:n stannat i skiljaktiga beslut; N:o 371, med förslog till voter:s-propos. i anledn. af RiksSUns vid afgörande! af utlåt. N:o 345 fattade skiljaktiga beslut, i fråga om löneanslaget för Carolinska med.-chirurgiska institutet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då dessa frågor anginge statsreglerm, och således deras skyndsamma afgörande vore af vigt, R. o. Ad. behagade tinna angelägenheten deraf, att de innan kort afgöras, hvarföre Hr Landtm, tänkt sammankalla R. o. Ad. till plenum nästa Måndags eftermiddag i och för algörandet af dessa StatsUtsk:s memorialer. Frih. Don 21 November f. m. »77 Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då StatsUtsl:s mera. N:is Syo och 371 icke äro tryckta, tager jag mig friheten hemställa till Hr Frih. o. Landtm, saint IL o. Ad., 0111 icke de böra uppläsas, på det alt icke, vid nästa föredragning, något hinder för deras afgörande måtte möta deraf, att IL o. Ad. icke tagit riktig kännedom af deras innehåll. De nyss bordlagda memorialen N:is 370 och 371 upplästes. Ånyo föredrogos så väl Exped.Utskis den 18 dennes på bordet lagda meni.
Operan, särdeles som detta inleddes med en Carmen-tolk-ning, som hur tekniskt fyndig den än i många fall var likväl måste anses i det hela förfelad, emedan den ställer sig i diame-tral kontrast mot såväl Prosper Mérimées som George Bizets intentioner; att s&amp; skapa p&amp; fri hand torde äfven der talang ooh beg&amp;fhing finnes vara allt annat än eflerdömligt. Att observera, ej imitera torde derför vara ridligast rörande den Oselianska Carmentypen, hos hvilken ett af den skiftande karakterens många drag blef så uteslatande prononoeradt att hela bilden kom i en totalt falsk dager: det cocotte-artade i Carmens skaplynne, cocotte för ingen del sirène, ty en mindre bedårande Carmen har väl aldrig skådats. Denna origtiga Carmen efterföljdes emellertid af en Margaretha af en betydenhet, som tvingar oss att inrymma deråt en plats ooh en — hedersplats. Frk. Oselios seger i denna rol var för ingen del lättköpt. Selma Ek har i denna uppgift haft en af sina främsta och Pauline Luocas hänförande bild af den ffengslade Gretchen (i Goanods opera) lefver ännu i det friskaste minne. Att i denna svåra position låta Lucca gå igen var derför en betydande triumf för den norska sångerskan. Flera beröringspunkter funnos onekligen mellan dessa två artister, men frk. Oselios eget konstnärs - kynne kom derför alls ej till korta. Detta jemte kompositören? intentioner, hvilka frk. O. såsom hans elev på det trognaste ätergaf, gjorde framställningen till säsongens intressantaste. Redan i den operettartade, lättflytande musiken till träd-gårdsscenen märker man Arrigo Boitos opposition mot den Gou-nodska uppfattningen. Denna opposition klargjordes ännu mer af frk. Oselio. Den Goetheska typens drag ligger midt emellan dessa två uppfattningar. Stora sångerskor ha derför sökt förmedla, såsom Nilsson, hvilken friskade upp den Gounodska trå-naden och lade tygel på den Boitoanska nonchalancen.
Skall man af den fattiga uttaga en enda Skilling, som han icke är skyldig erlägga, för att spara för den rike en Riksdaler att fylla behofven ? N-'j! jag hoppas att en sådan tanka vore förhastad af den, som yttrat densamma , och 'eke har grundlagt Ridderskapets och A-, delns omdöme vid voteringen. ]ag har nu anfört skälen till min reservation; dock innan jag slutar ett bemödande, sorn varit förgäfves, får jag göra en ytterligare anmärkning. Då i - xSs Den 8 Maji, f. m. från Örebro Län år T 815 irikommo förfrågningar och besvär i detta ämne, har Konungen genom Utslag den 8 Nov. samma år, fastställt att denna beskattning skulle utgå. Herr StatsRådet, Grefve Mörner har här uppgifvit skälen till ditta beslut. Icke dess mindre har Konungen sill Riksens Ständers pröfning och afgörande proponetat detta ärende. Lyckligt det_ Folk, hvilket styres af en Regent, hvilken medgifver, att han kan göra misstag; hvilken är benägen att rätta dem, och hvilken icke envist påstår, att derföre, att han satt sitt namn under ett sådant beslut, det skall gälla såsom en orygglig lag, fastän det origtiga sedermera uppdagas. Ett sådant bevis af rättvisa och mildhet gaf oss den Högstsalige Konungen, hvarföre ock hans minne vare prisadt. Då från flera Län besvär i detta ämne inkommo, togs saken under närmare granskning * ytterligare upplysning infordrades och Konungen beslöt öfverlemna ärendet till Ständernas afgörande, med tillkänn‘gifvande, af t han funnit saken fordra närmare påseende. Denna vink af Konungen, och orsaken, som föranledde dertill, har alldeles undfallit Utskottets uppmärksamhet j Om Konungen hade funnit Dess Utslag af den 8 November i 8 r 5 vara alldeles conformt med meningen och ordalydelsen af Ständernas beslut, säkerligen hade han icke då hans kj u t it detta
Öfverskottsmedel på StatsVerkets Ordinarie och Extra-Ordinarie Inkomster för åren 1828 och 182g, hvilka från StatsGontoret lefvererade, och förlagsvis blifvit beräknade att skola för båda åren utgöra Fem Hundra Nittio Tusen (5go,000) Riksdaler; hvilken summa är anvisad, alt utgå till FörsvarsVerkets iståndsättande. För samma behof EttHundra Tusen (100,000) Riksdaler utaf Bankens, år 182g, till RiksgäldsGontoret lefvererade behållna Räntevinst för år 1828. ( 54 ) y. 86. Likaledes för samma ändamål, Åttatio Tusen (80,000) Riksdaler utaf odisponerade medel, hvilka influtit, i följd af en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad Liquidation, i afseende på Svenska Fordringar i Finland. y. 87. Ytterligare till FörsvarsVerkets iståndsättande, utaf f, d. Allmänna Magazinslnrättningens Tillgångar, enligt §• 20, En Million (1,000,000) Riksdaler. y. 88.
Ty Herren är stor, och högt prisandes; underlig öfver alla gudar. Ty alle folkens gudar äro afgudar; men Herren hafver gjort himmelen. Det står härliga och kosteliga till för honom, och går väldeliga och lofliga till i hans helgedom. I folk, bärer fram Herranom; bärer fram Herranom äro och magt. Bärer fram Herranom hans Namns äro; bärer skänker, och kommer i hans gårdar. Tillbedjer Herran i heligo prydning; hela verlden frukte honom. Säger ibland Hedningarna, att Herren är Konung, och hafver sitt rike, så vidt som verlden är, beredt, att det blifva skall; och dömer folken rätt. Himmelen fröjde sig, och jorden vare glad. hafvet fräse, och hvad deruti är. Marken vare glad, och allt det derpå är, och låter all trä i skogen fröjda sig, För Herranom; ty han kommer; ty han kommer till att döma jordena; han skall döma jordenes krets med rättfärdighet, och folken med sine sanning. Herren är Konung, dess fröjde sig jorden, och öarna fröjde sig, så månge som de äro. Moln och mörker är omkring honom; rättfärdighet och dom är hans stols stadfästelse. Eld går framför honom, och uppbränner hans ovänner allt omkring. Hans ljungande lyser på jordenes krets; jorden ser det, och förskräckes. Bergen försmälta såsom vax för Herranom; för hela jorderikes Herra. Himlarna förkunna hans rättfärdighet; och all folk se hans äro. Skämme sig alle de som belätom tjena, och berömma sig af afgudar; tillbedjer honom alle gudar. Zion hörer det, och är glad; och Juda döttrar fröjda sig, Herre, öfver ditt regemente. Ty du, Herre, äst den Högste i all land; du är fast upphöjd öfver alla gudar. I som älsken Herran, hater det onda; ([Herren]) bevarar sina heligas själar; ifrå de ogudaktigas hand skall han frälsa dem. Dem rättfärdiga skall alltid ljus uppgå igen, och frommom hjertom glädje.
Men här kunde han ingenting uträtta, hvadan han med harmen i hjertat måste lemna Stralsunds fasta murar. Ungefär samtidigt härmed höll kejsar Ferdinand riksdag i Regensburg. Vid detta tillfälle anklagade Tysklands katolske kurfurstar Wallenstein icke allenast för högmod och en omättlig ärelystnad, utan framhöllo äfven de förskräckliga grymheter, som denne fältherre begått och ännu begick i det af hans trupper redan så godt som utsugna Tyskland. Maximiliam af Bayern var den värste anklagaren och slutet härpå blef att Wallenstein afsattes från sitt befäl. Då han fick vetskap härom lär han på sitt bord ha nedskrifvit följande vers: "Presternas reformation Bringar kejsaren från hans thron Och mig från min reputation. De Kurfurstar skola bekomma sin lön." Det gick också, såsom vi veta, galet för Wallensteins efterträdare, Tilly. Dödligt sårad vid Lech, afled han strax derpå i Ingolstadt. Wallensteins stjerntydare Seni hade vid sin herres afsättning sagt sig kunna läsa i stjernorna, att den dag snart skulle komma, då kejsaren skulle tvingas till att gifva honom fullständig upprättelse. Efter Tillys död och svenskarnes inträngande i Bayern kom också denna stund. Bud på bud skickades af den i ett grufligt trångmål stadde kejsaren till Wallenstein, der denne på sina gods i Mähren höll ett hof fullt ut lika präktigt som kejsarhusets i Wien. På ett af kejsarens mest bönfallande bref uttalade Wallenstein dessa sanna ord: "När höga herrar icke mera behöfva sina redskap, kasta de bort dem till glömska och förakt." Efter långa underhandlingar gaf ändtligen Wallenstein med sig. Hans blotta namn var nog att inom en jemförelsevis kort tid under hans banér samla krigarskaror, lystne efter rof och plundring, och länge dröjde det icke, förrän han såg omkring sig en fullt rustad här om något öfver fyratio tusen man. Med denna här gick han Gustaf Adolph till mötes.
Pioneer Club grundades för sex år sedan af den nu aflidna mrs Massingberd, hvilken i många riktningar utöfvat stort inflytande på kvinnorö- relsen i England. Pioneers första lokal var vid Regent Street ofvanpå en parfymeributik, men har efter ständiga utvidgningar och flyttningar nu hamnat vid Grafton street. — Pioneer är mera än en vanlig klubb så till vida, att den är ett af de förnämsta organerna för kvinnorörelsen, hvaraf alla dess medlemmar äro ifriga anhängare. Hvarje ledamot bär såsom klubbens emblem en nål i form af en liten miniatyryxa och betecknas med ett nummer i st. f. namnet, såsom symbol af jämlikhet. — Alla de tidens sträfvanden, i hvilka kvinnorna taga liflig del, äro här föremål för arbete i skilda sektioner: så deras politiska rösträtt och tillträde till offentliga ämbeten, anti-vivisektionen, nykterhetsabsolutismen, vegetarianismen o. s. v., o. s. v. Diskussionsaftnarne hvarje torsdag hafva alltid utgjort en af klubbens förnämsta lockelser. De föregås af en diner, till hvilken medlemmarne äga rätt att inbjuda vänner. Alla möjliga frågor af intresse bruka där komma underdebatt. Hvarje tisdag äga sällskapliga sammankomster rum kl. 4 — V 6 och allt emellanåt gifver klubben större soiréer. (Forts.) 2 1898 Åter hemma! o jrt ter hemma I — Så sjunger det inom mig. r Åter hemma i fadersfamn, bland bleka rosor, i mina drömmars rike! Äter hemma hos allt detta, som äger all min håg! Åter hemma vid mitt gamla skrifbord. — Eklids-sångaren ler emot mig, Orfeus slår sin lyra, blåklint och prästkragar skimra. Den gamla flygeln spörjer, hvar jag varit — du käre vän, nu skola vi jubla tillsammans, vi två I Da skall hjälpa mig att sätta i musik detta däjliga » åter hemma ». Hvar jag kom på min utflykt, mötte mig vänlighet, glädje och sång. Jag skådade in i varma hem. — Kanske berättar jag dig, min okände vän, en annan gång sagan om en sådan liten fristad. Jag hörde barnjoller och fåglalåt.