Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hwad nu s^rst angär den personliga förswars-styldigheken, sä enär Ridderstapet och Adeln i grund af sine privilegier, ansevi sig berättigade och förbundne till ett personligt deltagande deri, och pä de öfrige Respcctive Ständen ankommer att för sine Stand derom stadga de förbindelser de tilltro sig kunna de hemwawarande älägga och hwarom Ridderstapet och Adeln icke äger besluta; sä anser jag icke lämpeligt att widröra denna graillag» fräga, om ett närmare bestämmande af stpldighetcrne i detta afseende; rinder önskan att den tid ej mäinträf»^ fa, dä en närmare utweckling deraf stall LarfwaS, och Lä fiendtelige anfall stola uppmana hwar och cn att öfwcrgisma sina fredliga yrken, till egne gräntSorZ förswar. Beträffande äter styldighetcn att med sin förmögenhet bidraga till Rikets förswar, sä hade jag trott densamma lämpeligast, kunna bestämmas af HögloffOrc»namie Utskottet efter de grunder, som för ALnnö» genhets-akgiftens utgörande warit antagne, och pä desi? billighetkgrunder, att hwar och en som äger nägot art förlora, bör bidraga till ofwarjande af faror för egne för - Den 13 April. förluster; hade jag förmodal, att med allmänt gillande af en prineipe, rältwis lill fin grund, och af »vidsträcktare nytta i sin tillämpning, än hwad, genom tillökad rotering kai, wara att förmänta, större utroägar till Landels försmår och nytta blifwit beredde, än uppsättning af 5 högst 6000 man ä oroterad jord, kunde ästadkomma.
Ständer komma att anslå till kostnadernes godtgörande vid Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående förmälning och verkställde Utrikes resa. Från JVälloflige BorgareStdndet: Dm 27 Mttfi f. m. i:o Remisser tills ConstitutionsUtskotlet: Af Kongl. Majts Nådiga Skrifvelse till Rakets Ständer, angående rättighet för Kongl. Maj:t att vid vissa tillfällen utnämna Hans Kongl. Höghet KronPrinsen till Ordförande i Regeringen; och af 6 särskildte från StatsUtskottet in« komne Memorial, rörande anledningar till 4 anmärkningar emot Föredraganden af Krigs-ärenden och 2;ne anmärkningar emot Föredraganden af Handelsoch FinanceÄremden, StatsUtskottet: Af de Berättelser Riksens Ständers Revisorer 1820 afgifvit, om StatsVerkets, Allmänna Magazinslnrättningens samt RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning; af Herrar J. Faiiströms och J. Ullbergs motioner, om utdelning af Ståndets tryckta Pi otocoll och Bibanget till samtlige RiksStåndens Protocoll vid Riksdagen 1817 och 181S; af Kongl. Majits Nådiga Skrifvelser och Propositioner; angående den väckta frågan om försäljning under Skattemanna-rätt af Kungsgårdar och OfficersBoställen ; verkstäld undersökning om Kronans förpantade Hemman och lägenter ; Allmogens aröets-skyldigheter till Dahlby och Flyinge Kungsgårdar; Schlegelska köpegodsen i Halland, och Trippiska köpegodsen dersammastädes; af Riksens Ständers Revisorers år 1820 afgifne Berättelse om de under Kongl.
För olämpligheten af den mtvar. district-fördelningen skulle detta enda exempel vara tillräckligt att anföra, inen inånga andra kunna laggas härtill. En ny och förbättrad indelning af consuls-districterna och en förbättrad organisation af consular-väsendet lärer väl blott småningom och i mån af inträffande vacancer kunna verkställas; men då verkställigheten sålunda kommer att draga på tiden, har mig synts, att frågans väckande icke bort fördröjas. Det är ett bestämdt factum, att man bland handlande å utrikes orter har lättare att finna en skicklig och passande person till vice-consul än till consul. Anledningen härtill är tväggehanda, forst att general-consitln genom relationer och efterforskningar, anställda på närmare håll, bättre kan utfinna den till bestridande af en consular-plats mest tjenliga person, än som är fallet genom det nu var. aiisöknings-sattet directe hos Regeringen, med sina oftast osäkra och tvetydiga recömfflendationer, hvarigenom bandt, att personer blifvit till ordinarie consuls-plats recommenderade, som befunnits vara å stället antingen mindre väl kände eller innehaft platser i samhället, som varit med den sökta tjensten oförenliga, hvilket svårligen kunnat vara af Regeringen bär kändt; sedermera att skicklige handlande hellre åtaga sig en vice-consuls-beslällning, då tillfälle finnes att, i alla kinkiga fall, å närmare håll inhemta råd och order af general-consuln, hvarigenom ansvaret blir mindre, hvilket ansvar ofta afskräckt mången oberoende köpman alt antaga ett dylikt annars önskansvärdt förtroende. Hen invändning, sorn blifvit gjord, att större skyndsamhet i Utförandet af Regeringens eller dess departementers bud och befallningar vinnes genom anställande af talrika ordinarie consuler, försvinner alldeles, såvida det tillägg göres i consulsstadgan, att i vigtiga fall en directe corfespondance emellan Vederbör, auctoritet och vice-consuler finge äga rum. Behofvet häraf skall ytterst sällan komma att inträffa.
Nto 357, Innefattande förslag,' ätt de föreskrifter, hvilka af Rikets Ständer varda stadgade, i afseende på granskningen och approbationen af Bankens småsedlar, måtte gälla och tillämpas vid granskningen och approbationen af Riksgälds-Contoirets smärre Creditsedlar , bifölls; N;o 358, angående löneförhöjning för Sancellisten vid Herrar Fullmägtiges i Riks-? jgälds-Contoiret Expedition, bifölls; N;o Proh JJfdrag den 2 2 Januari 4830, ai3 N:o 369, angående ciden för nästa Bevision af Stais-, Bancooch Riksgälds-Ver3 kens räkenskaper och förvaltning, bifölls £ N:o 56o, i anledning af anmärkningar vid Memorialet, N:o 280, rörande Creditiveni enligt 63 Regsringa-Formeri, ladee till handlingarnej N:o 364, i anledning af erhållen Iterremiss å Betänkandet, Njo 256, angående jemkning i grunderne för Becognitions skogars skattläggning: Ståndet, sorn bifallit "Betänkandet N;o 206, lade Utlålandst N.o 36-4 till handlingarne; N:o 365, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 257, rörande väckt fråga om skattemannarätt till alla ä Recog* nitions skogar, i följd af 18 ti års Kongl. Författning, utbrutne hemman oell lägenheter t Ståndet, sorn förblef vid sitt bifall till Betänkandet N;o 257 , lade Utlåtandet N;o 365 till handlingarne ; Bih. till Riks-St.
Finnes uti endera fastigheten äldre inteckning än den gemensamma, då bör, densamma af köpeskillingen derföre först utgå, och endast återstoden tages i beräkning vid bestämmande af dess delaktighet uti gemensamma gälden; 5:o Fordrar egare af fastighet, som gemensamt med annan är intecknad för gäld, att €å dess andel deruti bestämd, utan att densamma må å offentlig auction försäljas, då bör lill grund derföre tagas det till allmän bevillnings erläggande åsätta värde för det år, då inteckningen söktes, eller, om sådan uppskattning å den tid ej egt rum, den bevilloings-uppskattning, som efter den tiden först hållen är. Är någondera af fastigheterne eller inteckningshafvarne med värdet missnöjd, och kunna vederbörande ej sig derom förena, håfve våld att fordra den fastighetens utbjudande å offentlig auction, hvars' tillräcklighet till gäldande af den derå belöpande andelen af skulden sättes i fråga» Detta vigliga ärende har Utskottet i noggrannt öfvervägande tagit; och dåbehofvet af sådane lagbestämmelser, hvarigenom ofvananmärkta olägenheter kunde i möjligaste måtto afhjelpas, redan är temligen allmänt insedt och erkändt, 12 Lag-Utskottets Bet. N.o 118, tror Utskollet icke erfordras att derom något vidare anföra. Utskottets omsorg blir således inskränkt till undersökningen om bästa sättet att vinna ifrågavarande ändamål. I detta hänseende har Utskottet granskat ej mindre de£ utaf Lag-Utskottet vid nästlidne Riksdag afgifne och af Yällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, med ett tillägg, då godkända förslag, än ock det serskilda förslag lill Författning 1 ämnet, som Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet i stället antagit.
fl. ; Cacao Columbia, närande, lättsmält, fin i smaken, öfverträfFar alla utländska sorter. Säljas hos alla specerioch delikatesshandlande samt i parti hos [128] J. B. Nordling, Lilla Nygatan 23. utstyrslar: Broderade Remsor af bästa qvalitéer, lVIexcLoii-£t-T3i * oca.ci * ioi ', Poderväfnader, Madapolam-toroderier. OBS-! Profver sändas på begäran t i l l landsorten franco. Tldn. kostar endast en kr. för qvartalet, befordrlngaafg. Inberäknad. Idun Stocl; !i,ohii, Idims N:r 5 (434) Prenumerationspris Fredagen den 31 januari 1896 pr Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., mänadsuppl Barngarderoben Byrå i: ar: kr. » » » 5. 1 6 A l l m. telef. 5: — 3: — - Prenumeration sker å alla post3: — anstalter i riket. : J. Lösnummerpris 1 5 ö r e (lösmr endast för kompletteringar.) Nordling. Aktiebolag. Annoiispris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Almati-Rund berg. I Jet liar pä många liåll blifvit en jargon att yttra sig skarpt om och ställa stora anspråk på prestationerna vid k. operan härstädes. Detta är lätt förklarligt, då det gäller personer, som vilja briljera med en erfarenhet, som de ej äga. Ett lustigt qui pro quo i detta afseende är ett omdöme, som fälldes af en person, hvilken, då han hörde » Valkyrian », förklarade att orkestern spelade falskt. Han hade förut aldrig sett, hört eller spelt stycket!!
Det år så mycket mera skål att meddela CommissionsLandtmåtare den föreslagna pensions-råtten, som då de vid äldre år och aftagandei förmåga söka LandtmåtareTjenster med lön, ämnade hufvudsakeligen för publike göromål, det förekommer betänkligt såsom mot ändamålet och befordrings-Lagarne stridande, att till sådane Tjenster dem befordra; och de skulle då, utom på det nu föreslagne sättet, aldrig af Staten få åtnjuta någon pension. Jag tillstyrker derföre på det högsta bifall till Utskottets Betänkande i denna de). Friherre Anckarfvård, Carl Henric: Jag kan ej annat ån till alla delar förena mig uti det yttrande Herr von Hartmansdorff framställt. Jag vill ej onödigtvis upptaga Ridderskapets och Adelns tid med återupprepandet af de detaljer Herr von Hartmansdorff anfört, men i anledning af hvad Herr von Heijne yttrat om Hof-personalens rätt, att ingå eller icke ingå uti en efterträdande Furstes uppvaktning, eller att såsom pension bibehålla sin innehafde fån, kan jag ej undgå att yttra min tanka, att man bör för framtiden förebygga de missbruk, som härutinnan så ofta ägt rum. Jag tror, att man 334 Ben 7 Julli e. m, har en tillräcklig anledning att blifva varsammare dervid, i anledning af den PensionsStat, hvarmed IndragningsStateri blef belastad efter förra Drottningen, Hon lefde som Enka blott någre månader, och för denna tid uppkom en PensionsStat af en tunna Guld. Då man ser Enkor, som vid unga år förlorat sine Mån uti krig, ej hafva mer ån 56 Riksdalers pension, så kan man ej vara tyst, då man ser HofFruntimmer med 8oo Riksdalers pensioner, och IIofMarskalkar med 6oo Riksdaler. Jag år af den tanka, att långt ifrån att, med Herr von Heijne vilja stadga någon rättighet till pension för dem, ville jag snarare för framtiden stadga, att de ej derutaf kunna komma i åtnjutande, utan böra de få bilda en PensionsStat för sig sjelfve, eller ock vara i mistning af pensionen.
Säfve gaf sina sista vinorder till nämnde polisongprydde herre och tog Eleonore till råds. Hon var ett orakel äfven i vinfrågor. — Det är ett bra vackert bord, Konrad, inte sant? Men det är inte de rätta bourgogneglasen, Andersson. Ta fram de skära! — Borde du inte tänkt på en större bukett till fru Kurt, efter som hon är hedersgästen, sade Säfve. Sätt ihop ett par tre små! Tycker du inte? — Nej, svarade Eleonore bestämdt. Alla buketterna skola vara lika stora, hur skulle det annars ta sig ut? Nu får du inte ändra något, Konrad, jag har verkligen tänkt på allt. Så der ja, nu ringde de första. Öfver hennes drag flög denna egendomliga sky, som nästan alltid drager öfver värdinnornas anlete i samma ögonblick, första gästen ger sig tillkänna i tamburen, ett drag af slapphet, leda, nästan retlig otålighet, men som alldeles försvinner, när den väntade hunnit inom salongsdörrarna. Gästerna kommo så godt som samtidigt. Uteslutande deras gifta umgänge. Vackra, ståtliga, elegant klädda fruar, med mer eller mindre ståtliga män. Fru Kronfelt i ny parisertoalett, grönt med silfver, fru Lemke i grått moirée, fru Ekström i rödbrun sammet, Clara Mazère öfverdådigt praktfull i purpurfärgadt siden med spetsar. Att hon var nöjd, kunde man märka på det medvetna, segervissa småleendet kring hennes läppar och hennes mans triumferande förfrågan till värden: Är hon inte charmant? Amelie Rickner hade sin vanliga svarta merveilleux med perlagraffer, som inte varit modern på sex år minst. Alma Kronfelt, Eleonores bästa väninna, som just i dagarna återvändt från en utländsk resa, var mycket nyfiken på fru Kurt, som hon ännu inte sett. — Var hon kommen? — Inte ännu. Kurts voro de sista. Wanda, som bar en mjuk gul foulardklädning med några stora tearosor instuckna i det breda skärpet, var den enklast klädda af alla damerna, Amelie naturligtvis undantagen. — Komma vi mycket sent? Det är min skuld. Ni får inte vara ond på Wilhelm. Jag höll på att fernissa och glömde rakt af att se på klockan.
Naj:t i uiiderdäninket »örås anmälan, kuiuvida tjenste» kunde indra»as eller vore för ärendenas keköri^a Zän-; nödi» att kikekällas; samt att de, 8om derefter tillsattes, kommo ritt ätnjuta lön enligt ^amla 8triten, men tillökningen derutöfver till det uti n^:> 8tuten kestämda kelopp, såsom arfvode r»f 2:drr> Ilufvud-3 itelns Lesparinnar, k varhem te liilers lionel. >laj:t den 16 Decemker 1836, vid dr» intiälläd ledigket af vice Lresidents-limketet i Kammar^Lätten, i ljäder Ke8lutit, :>tt vice Lresidents-Iönen 8kulle för Adra Ilulvud-Liteln kesparas; ock s^nes nödigt, att förn^rul framställning göres till Likets 8tän!ler om keviljande af kvad lor L.ammar-Lätten, utöfver »amia 8tats-an8la»et, kirnes oundgängligen erfordran 4:o K«>r 8undkets-Oollegium äfven80m för (iarolinska Nedico-Lkirurgiska In8titutet äro n^a 8tater, kvilka erfordra ökade amia», i underdänigkek föreslagne, deröfver 8tats-(iontoiret, under den 27 sistl. Uovemker, till liders Longi. IVlaj:t i underdänigket afgilvit serskilda utiätanden; keroende pä l^ädig pröfning af de88a förila», kvad tillökning liders Longi. i^laj.t mä linna derföre erfordra ock af Liket8 8tänder Köra ä8kr>8. demlikt liders Longi. Naj:ts Oärliga Lief af den 15 Octoker 1824, köra de k» 2:dra Ilnfvud-kitelil under 8undket8-Oo1Iegii 8tat tili Uedico
Men, ma chére, grytan i sagan var dyr, som du minns — tio kyssar af prinsessan — och fast jag gärna skulle betalt en sådan lö- sen, stod den magiska piécen ej att få, och jag vet lika litet som du. Jag kan ej heller säga dig mycket om det rum, som helt naturligt på ett mer intimt personligt sätt påminner om den unga furstinnan; jag menar hennes skrifrum, där hon synes hafva samlat en mängd porträtter och andra föremål, som erinra skrifrum. om barndomshemmet och barndomsvännerna. I själfva verket är jag nöjd att intet kunna berätta. Jag har för min del mycket ringa lust att söka öfverskrida gränserna för privatlifvets område, som jag verkligen tycker att till och med en kunglig person kan hafva rätt att få behålla för sig. Allmänhetens underbara vetgirighet i detta hänseende kallar jag, med förlof sagdt, blott höggradig nyfikenhet. Emellertid, mon amie, det var ett litet förtjusande rum i grönt, med en vacker fris utmed taklisten och en för ovanlighetens skull vacker hvit kakelugn, hvars make du kanske såg på Rörstrands utställning i somras. Jag skall ej berätta dig mera om skrifrummet, än att jag observerade en vacker och originel bokhylla i mahogny, till hvilken Prins Eugen skall hafva gjort ritningen, och på hvars hyllor jag såg bland annat arbeten af Andersen, Ingemann, Bergsöe och Topelius. På ett utsprång nedanför böckerna stod bland brokiga bokblad en statyett af Thorwaldsen — trygg och flärdlös som hela hans konst. Det gjorde mig godt att bland småtaflorna på väggen, bland hvilka fanns en vy af Kongens Köbenhavn, finna bilden af en af våra största historiska personligheter — Gustaf II Adolf. Jag tänkte för mig själf, att i en ung svensk furstinnas skrifrum skulle jag, så främling jag var, vilja önska henne, icke blott hvad Goethe sade att vi alla skola bedja Gud om: grosse Gedanken und ein reines Herz, utan ock ett vaket sinne för de ädlaste och bästa insatser hennes nya landsmän gjort i mänsklighetens lif. Och så, Louise, var vårt besök i det närmaste slut.
Direfte tilt hammat*Stät* tenö stängning ingå, för att feDermera, lifa meD anDra räfenjfaper, wto 9vifé^uftDuDbof|Iutet begagnad; genom f>n>ilfen föränDring jemmi minneé, att nämnDa räfenjfaper 8 månaDer tiDtgare an förut funna blifma berörDe granjfning unDerfajiaDe. ^fnioifcit ^ enlighet meD Äongl. SDiajttö afftgt att, t Den mån omjiänDig* ©tat^son betorna Det meDgifma, wiDtaga De föränDcingar uti jlprelferoerfenö or* ganifation, font finnar af bebofmet påfaliaDe, för att, jemte befrärn* janDet af nöDig
»Det är örnvingen som slår», förklarade Alma Postmästare, hvars klara ögon var dubbelt så klara som vanligt af idel förtjusning. »Då har ju karlen en hel örn i hufvudet på sig då», sa jag istadigt, »och att det är en konstig utstyrsel för en kristen människa, det står jag vid.» »O!» sa Fanny Flax och själpte ut och in på ögonen. »Detta är hvad jag kallar poesi!» »O!» sa lånbiblioteket, och tryckte handen mot hjärtat. »Jag ruinerar mig och köper honom.» »O!» sa barnen och såg på mig som om jag varit en riktig turk. Och så läste Holmen igen, tålig som en skolmästare: »höjde sig åter vingen» — det vill säga håret, sa jag, för att kunna följa med — »djärft och stolt mot skyn, som kunde den med ett enda vingslag lyfta sig öfver jordens sorger och smärtor till de lifsglädjens höga rymder, där änglar i skarlakansröda sidendräkter flyga kring och prisa det knubbiga tvillingparet af Gudabarn, den unge Bacchus och den lystne Cupido!» Det var ute med mig, det kände jag. Jag begrep aldrig en smul. Men just det hjälpte mig litet, för då visste jag, att jag stod framför något riktigt extra utsökt. Det fick jag lära mig i Stockholm. Så snart Villy förde mig till något riktigt pin modärnt och fint, begrep jag inte ett dugg. Men hvad behöfde jag tala om det! Litet hade jag ändå snappat upp under mina konststudier, och så sa jag: »Särdeles käckt! I synnerhet i färgen. Utomordentliga halftoner. Man ser — med ett ord man ser presis — – hur allt lyfter sig! Hm!» »Han om någon måtte väl vara akademisk?» sa Ada ang-tu-si-as-tiskt. (Tänk, Ada ang-tu-si-astisk!!) »Tror fru Ada värkligen», sa Holmen, »att akademin är så rabulistisk, att den består sig med röda änglar, om också af siden? Nej, fru Ada, akademins änglar är hvita, snöhvita, kom det evigt i håg.»
Icke har väl hr Wirsén gjort sig beryktad som sådan lögnare att folk behöfver misstro honom, om han endast säger att det finnes anstötliga ställen i den eller den boken utan att samvetsgrannt dessa ställen antyda, uppräkna eller afskrifva? Hr Wirsén tycker vidare att de fula stallen, han brukar afskrifva eller beröra, visst icke äro de värsta. Jag får då förklara att jag for min del ej trodde att det fans värre styggelser till i verldeu, än dem hr Wirsén uppräknar eller talar öfver i t. ex. kritiken öfver Tjenste-qvinnans son II. Att de klassiska auktorerna i detta fall äro rika källor, var mig icke okändt. Att den klassiskt bildade hr Wirsén äfven i detta är min mästare, torde efter detta icke kunna for allmänheten till min nackdel fördöljas. Hr Wirséns fbrsvar är af den art att det nästan uteslutande innehåller tillvitelser mot mig. Icke ett ord derför om min hemställan att icke se smuts öfveraUt i en bok, der en smutsig episod förekommer. Icke ett ord — om den förklarande och inträngande. kritik, hvartill jag rådde hr Wirsén vis å vis stora författare, såsom Björnson och Ibsen. Icke ett ord — om de förlegade utländska böckernas onödighet, dit jag naturligtvis icke räknar de utmärkta förf., hr Wirsén till sitt harnesk håller fram, hvilket med litet ärlig och god vilja nog begripits. Icke ett ord — om lämpligheten att icke recensera böcker, der man sjelf är afritad eller illa omtalad, eller om konsten att tiga ihjel, hvilken hr Wirsén synbarligen ej vill veta af. Icke ett ord — om min vänliga hemställan att icke med hårda ord vända unga vacklande vid korsvägen stående själar in på deras gamla vägar igen. Icke ett ord — om att likna den Herre, som icke med vredens pustar släcker ut den rykande veken, utan tänder den på nytt vid sitt stora af kärlek brinnande hjerta. Allt detta var hr Wirsén likgiltigt Ack! * Icke desto mindre — jag har mitt lilla hopp för mig. Det är nog icke sä illa stäldt 6om det låter.
Och de äro bortgångne, och hafva tjent andra gudar, och tillbedit dem; sådana gudar, som de intet kände, och dem de intet tillhörde; Derföre hafver Herrans vrede förgrymmat sig öfver detta land, så att han hafver låtit komma öfver dem all de förbannelser, som i denna bok skrifne stå. Och Herren hafver drifvit dem utu deras land med stora vrede, grymhet och ogunst, och kastat dem uti ett annat land, såsom det i denna dag befinnes. Herrans vår Guds hemlighet är uppenbarad oss och vårom barnom till evig tid, att vi all dessa lagsens ord göra skole. När nu allt detta kommer öfver dig, antingen välsignelsen eller förbannelsen, som jag dig föresatt hafver, och du begynner lägga på hjertat, huru du äst ibland Hedningar, dit Herren din Gud dig fördrifvit hafver; Och du omvänder dig till Herran din Gud, så att du lyder hans röst, du och din barn, af allo hjerta, och af allo själ, i allt det som jag bjuder dig i denna dag; Så skall Herren din Gud vända ditt fängelse, och förbarma sig öfver dig, och skall åter församla dig utur all folk, dit Herren din Gud dig förskingrat hafver. Om du vore bortdrifven allt intill himmelens ända, så skall dock Herren din Gud församla dig dädan, och hemta dig dädan. Och Herren din Gud skall låta dig komma i det land, som dine fäder besutit hafva; och du skall det intaga, och han skall göra dig godt, och föröka dig öfver dina fäder. Och Herren din Gud skall omskära ditt hjerta, och dine säds hjerta, att du Herran din Gud älska skall af allo hjerta, och af allo själ; på det att du må lefva. Men denna förbannelsen skall Herren din Gud alla låta komma uppå dina fiendar, och uppå dem som dig hata och förfölja. Men du skall omvända dig, och lyda Herrans röst, att du gör all hans bud, som jag bjuder dig i dag.
Såsom bevis på det olika förhållande till samhällslifvet, hvaruti en inrättning uti en småstad, vare sig äfven vid ett Universitet, befinner sig mot en i rs Den 7 Julli e. rn. likadan inrättning i hufvudstsden , skulle jag må händ* kunna åberopa det olika interesse vår MålarAcademi skulle erhålla , ifall den skulle förläggas till Lund eller Upsala. Jag tror icke, att hvarken allmänheten eller våra Artister skulle lemm sitt bifall åt en sådan förflyttning. För öfrigt får jag äfven bifoga den upplysning, att, genom lyckligt sammanträffande förhållanden, de samlingar som här finnasconcentrerade, redan nu synes i det hel* taget, utgöra ett större Museum, än de vid våra Uni* versiteter befintlige, och att de således ej torde anses aldeles ovärdiga, att tjena såsom grund för ett Svenskt RiksMuseum , helst de samma uppkommit genom enskildta medborgares donationer. Det finnes för närvarande få nationer med vettenskaplig bildning, som icke redan i sin hufvudstad grundlagdt ett sådant NationalMuseum. Jag må ej nämna BrittischMuseum, ej det i Jardin du Roi uti Paris. Hastigare än dessa har i Berlin uppstått ett som täflar med de nämnda, och utom andra länders inrättningar, dem jag förbigår, har man nu äfven några år varit sysselsatt, att grundlägg» ett sådant i Köpenhamn, hvartill liksom hos oss, privata vettenskapsmän lemnat de första bidragen. Hvarje Nation h^r i dessa fall, lemnat anslag efter sina olik» tillgångar och sitt intresse för s«ken. Museum i Paris säges äga ett årligt Den 7 Julii e. m'. anslag af 300,000’ Francs. Visserligen kan Sve-J rige aldrig i denna del påtänka någon täflan med dessa riken, men torde dock behöfva göra något, för att ej komma att stå allt förlängt efter, i afseende på resultaten af dessa inrättningar.