Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla andra organ i mitt väsen ha, småningom och ett efter annat, upphört att verka, kanalerna som ledde blodet från lifvets hjerta in i deras kärl ha stoppats, de ha paralyserats och krympt in till döda rudimenta, – alla utom ett enda, genom hvilket jag studerar och njuter könet och som fått en ytterlig differentiering i sin byggnad och blifvit som en bräcklig mekanism med mikroskopiskt små och spindelväfsfina hjul och kuggar. Jag har gjort detta studium och denna njutning till en läcker konst, och jag har icke annat mål eller intresse här i lifvet än att drifva denna konst till dess fulländning. För menniskor som mig kommer alltid, förr eller senare, en tidpunkt då man är trött på alla verkliga förbindelser med kvinnor. Det fins, i alla sådana förbindelser, hur de så annars än må vara, så mycket banalt och smärtsamt; jag har fått mer än nog af detta och njuter nu kvinnorna på afstånd, i studiet af dem och inom mig sjelf, och på detta sätt kan jag lösa ut allt det triviala som innebor i könsförhållandena samt njuta den rena musten utan osmakliga tillsatser. Det är något så skrämmande trist i detta att eftersträfva och få en kvinna, det vållar äckel och smärta från början till slut. Först gå de der, de båda, mannen och kvinnan, och stryka sig uppåt hvarandra som två brunstiga kattor, och hvarje lönlig blick som de byta blottar, i sin tystna glöd eller trånande fuktnad eller skamsna skygghet, denna könsliga drift som fysiskt orenar dem båda. Jag har alltid känt vämjelse vid åsynen af denna snuskiga och löjliga kurtis, åt hvilken hela verlden småmyser menande och kyniskt och hvilken ständigt påmint mig om den sprättiga tuppens sirliga kärlekslater inför den sippa hönan.
Ar Landtmarskalk sjuk eller franwarande, inträde den efter Matrikeln äldste närwarande Grefwen eller dest Fullmägkig, med bibehällande af sin rätt ar rösta, i alla hans rättigheter. Dör Landtmarskalk, afwaktas i underdånighet Konungens Nådiga utnämnande af en ny» §. Z9- Wid hwarje Riksdags början skal en Före drag . Sjette Bandet. N:o 88. rzZ6 Den 29 Mars. e. m» dragnings-lista inrättas med twänne columner: utl den ena columnen införes alla inkomna mål af hwav beskaffenhet fom helst, jemte namnet pa den Ledamot, som ingifwit l^emorisU innefattande sadan ny fräga, som, enligt Regerings-Formen Riksens Ständers öfwerlaggning och pröfning tilkommer, och bör äfwenwäl innehållet i korthet anföras: uti den andra columnen ater antecknas när nägocmal bliswir m kleno föredragit, när det blifwit lagdt pa Border elier ril någor Utssorr ismittsrgr; när Utffottets utlåtande inkommit, och nar derefter fragan blifwit af Ridderssapet och Adeln afgjord. Denna Lista, som af äldsta RiddarhuS-L-rntrlisieir skall föras, bör wid hwarje plenum ligga a Landrrnarssalks-bordet och dessemellan altid wara uti Riddarhus csnträiet at tilga. Efter ordningen af denna Lista böra malen föredragas, i fall icke Ridderskapec och Adeln derom annorlunda förordnar, enligt Riksdags-Ordningens 47 tz. Förekomma propositioner och kemiker fran Konungen, eller ärenden til com munition och afgörande fran ds andre Riks Standen, böra sadane mäl och ärenden alrid och owilkorligen hwarje plenum först och främst föredragas. I öfrigt ställe Landtmarssalkerr sig til efterrättelse hwad ben ofwan anförda 47 H. om den gemensamma öfwerlaggningen Talemännm emellan närmare stadgar. ^§> 42.
Hr Landtm, lät nu uppläsa det förslag lill 5 §, Hr von HarlmansdortF afgifvit. Ur Ribbing, Bengt: Oaktadt den förklaring, sorn Frill. Cederström afgifvit i afseende på skatllngda och icke skalllagda fastigheter, hemställer jag dock lill Hr von Hartmansdorff samt R. o. Ad., huruvida icke, till undvikande af framtida rättegångar och processer i afseende på denna benämning, det vore nödigt att borttaga ordet skattlagd, och låta endast fastighet q v a rs t å. Hr von Hartmansdorff: Jag medgifver borttagande af ordet skattlagd. Det skulle då ske både i första och femte morn., der ordet skattlagd framför fastighet förekommer. Frih. Cederström: Genom den delning af propos:n å Hr von Hartmansdorffs förslag, som nu blifvit medgifven, inträffar den besynnerliga omständighet, alt, då Hr von Hartmansdorff omkastat §§:na och numererat den 5§:n med 6 och den 6 §:n med 5, vi svårligen kunna komma till ett riktigt resultat vid uppgörande af contra-propos., om man ej vill med honom instämma. PresleSt. har beslutat afslag å 5 §:n i Utsktns betänkande. Det skulle väl passa sig skäligen besynnerligt , att vi lill contra-propos. till den af Hr von Hartmansdorff föreslagna 5 § skulle antaga nfslag å 5 §:n i Utsk:ns förslag, då Hr von Hartmansdorffs 5 § har sitt motsvarande stycke i 6 §:n af Utsktns betänkande. Hvad meningen kari vara med denna omkastning vet jag, icke sa noga, men i afseende på voteringsrätten möter den stora svårigheter; ty jag kan icke annat än, lika med PresleSt., begära afslag å 5 §:u i Ulsk:ns förslag, samt sedermera anhålla alt. såsom contra-propos. till Hr von Hartmansdorffs 5 § måtte antagas det af PresleSt. fattade beslut i afseende på 6 §:n. Hr Ribbing, Arvid:
Jag anser, att, i närv:de ögonblick, det är vigtigare att tillöka den mekaniska verkstaden i Carlskrona än att bygga fartyg. Vi sväfva nemi. i ganska stor ovisshet, hurudana dessa fartyg skola blifva; men vi veta att de utan tvifvel blifva af jern och att lör denna tillverkning fordras mekaniska medel. Verktyg böra derföre först anskaffas och sedan fartyg. Det finnes äfven andra skäl hvarför jag anser det nödvändigt att fartygen komma att byggas på kronans varf. Vi veta nemi., att vår största verkstad, den i Norrköping, ligger temligen öppen för fienden i händelse af krig, och i så fall vore det ett farligt experiment att bygga fartygen der. Ett annat vigtigt skäl, hvarför man icke bör äfventyra att låta fartygen byggas på enskilda varf, är, att, som hvar och en vet, uppstår alltid mer eller mindre en penningkris, när krig utbryter, och då skulle det ganska lätt kunna hända, att arbetet i ett eller flera enskilda etablissementer, genom påtryckningen af en sådan kris, komme att afstanna. Det hjelpte icke att man fått borgensförbindelser för leveransen; man vore af med fartygen i farans stund. Jag tror derföre, att vi måste bygga våra fartyg och iriachiner å kronans verkstäder i Carlskrona eller i Stockholm, och att man bör utvidga dessa etablissementerna. Jag vill nu icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan upprepar blott ännu en gång, att jag beklagar på det högsta, att vi icke kunna förändra förhållandena, så att vi kunna få ett anslag äfven fördetta ändamål. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag vill endast i största korthet yttra några ord med anledning af hvad en föregående talare sagt, nemi. att vid nästa riksdag en fullständig plan för sjöförsvarets ordnande skulle vara uppgjord och framläggas för R. St:r. Min åsigt är, att regeringen icke kan för någon längre tid uppgöra en fullständig plan för ett försvar med en så sammansatt materiel sorn sjöförsvarets, och hvars beskaffenhet mäste blifva beroende af de mekaniska och teckniska uppfinningar som göras.
Tillika anser jag att tillverkaren endast må 166 Motioner i BondeStåndet 1862. N:ö 116. ega rättighet alt bränna under cn af dessa tenniner, hvilkendera han sjelf för sig linner lämpligast, äfvensom att tillverkaren bekostar kontrollörens aflöning, jemte husrum och kost samt skjuts från närmaste stad till och från tillverkningsstället, — en utgift, som, enligt hvad jag tror mig veta, den mindre jordegaren i så fall icke skulle undandraga sig, vid hvilket förhållande invändning emot denna lagförändring icke keller torde kunna väntas från den lagstiftande magtens sida. Skulle, om denna förändring vidtoges, driftkostnaden tyckas den mindre jordbrukaren alltför stor, så eger lian ju frihet att låta bli att bränna, men derföre bör icke tillfälle betagas den, som ser sig kunna gå ut med kostnaden. Inom mitt kommittentskap finnas trakter med så svåra kommunikationer, att, isynnerhet höstetiden, knappt transportkostnaden crhålles för en tunna potates, ehuru denna sednare produkt, jemte någon skog, är det enda, genom hvars försäljning innebvggarne kunna bereda sig tillfälle alt betala sina kronoutskylder. På grund af hvad jag nu anfört, yrkar jag att nu gällande lagstiftning angående bränvinslillvcrkning måtte förändras i den syftning denna motion omförniäler ; anhållande jag om remiss häraf lill vederbörligt Utskott. Stockholm den 19 November 1862. Anders Andreasson, från Elfsborgs län. Af Carl Nettelbladt I rån Stockholms län, om upphäfvande af hittills gällande reglemente för vården af Socknemagasinerna samt öfver lemnade ät kommunalslyrelserna alt öfver desamma förfoga. Uland inrättningar, som qvarstå från förra århundradet och möjligen då kunde vara till någon nytta, innan landet hunnit den uppodling och till den sädesproduktion den nu eger, äro våra Sockenlånc-magasiner qvarlefvor, som väl bland mycket anna t tyckes hafva öfverlefvat sin lid.
Tvertom — jag inser nemi. ganska väl, att stora brister vidlåda detsamma, hvilka jag önskar snart måtte blifva afhjelpte; men jag önskar tillika, att de må blifva afhjelpte på sådant sätt, att icke makten lemnäs i sjelfsvåldets händer, utan så, att den lagbundna, den sanna friheten derigenom, om möjligt är, inom sina gränsor ytterligare stärkes och befästes. Ehuru det vid detta tillfälle icke kan vara i sin ordning att uppräkna alla de brister, som förefinnas uti vårt nuvar. represen2 H. 18 138 Ben 4 September f. m. tationssätt, och att framställa mina åsigter om bästa sättet att dem afhjelpa, torde jag dock ej böra underlåta att nu uppgifva, hvilkendera af de mest omtvistade prineiperne jag gillar, antingen den af allmänna val, eller den af Ståndsval, äfvensom skälet dertill. Jag får derföre öppet förklara, att jag för närvar, är anhängare af den sednare principen, eller af stånds val. I händelse jag kunde erhålla visshet derom, alt representationen hädanefter skulle komma att bestå endast af sådane lidie och aktningsvärde medlemmar, som, utan afseende på enskilda intressen eller biafsigter, uti alla förekommande frågor afsuga endast det allmännas val, och derjemte agde tillräckliga insigter för att kunna riktigt bedöma detsamma; så skulle jag genast vara färdig att, med uppoffring af den historiska grunden för ståndsvalen, votera för principen af allmänna val, hvilken princip onekligen är ett nödvändigt villkor för uppnåendet af idealet för en folkrepresentation. Men så länge en sådan garanti för sammansättningen af representationens medlemmar icke kan lemnäs, måste den allmänna valprincipens antagande otvifvelaktig! i sig innebära de största vådor för Statens bestånd.
Preste-ståndet den 25 Borgare-ståndet den i5 Bonde-ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med förslag till lag mot uppror och olojliga folksamlingar. (Lag-utsk. Bet., N:ris 53 och 69.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, hurusom för närvarande alla föreskrifter saknas, 0111 och i hvad nion vapenmakt må användas för stillande af våldsamma uppträden utaf större folksamlingar, samt att lagen ej heller innehåller tillfyllestgörande bestämmelser angående de brottsligas bestraffning, i följd hvaraf hemställdt blifvit, att dessa brister i lagstiftningen skyndsamt måtte varda afliulpna. Rikets Ständer, som tagit denna fråga i öfvervägande, hafva jemväl funnit, att lagstiftningen i omförmalde hänseende saknar nödig fullständighet, enär i afseende å de stadgunden och föreskrifter, som för ändamålet ärogifna, dels i 6 kap. 1, 2 och 3 §§ missgernings-balken, dels i Kongl, förordningen den 1 Juli 1743, angående budkaflars kringskickande och omkringbärande i landsorterna och dels i Kongl, kungörelsen den 26 November 1816 0111 sättet för menigheters hörande i tillåtliga ärenden, förekommer, att förstnämnda lagrum visserligen stadgat straff för uppror, men dessa bestämmelser lemna icke rupn för bestraffningens lämpande efter beskaffenheten af förbrytelsens flertal bliga arter och uppfylla således icke rättvisans fordringar; och för de händelser, flå folkmängd antingen samlas i upprorisk afsigt, utan att våld begå, eller, utan sådan afsigt, kommer tillhopa, men dock störer allmän eller 448 Expeditions-Utskottet Förslag till und. Skrifvelse j N.o 2op. enskild säkerhet, finnas inga lagbestämmelser. Så märkbar denna brist ock varit, har likväl saknaden af föreskrifter om de åtgärder, som må tillåtas för afvärjande eller stillande af ifrågavarande oordningar, i än högre grad framstått.
Man talar icke med honom, och så föraktansvärd kan väl ingen mensklig varelse vara, att man ej skulle kunna sitta bredvid honom, att man ej med sin klädnad skulle kunna vidröra honom, utan alt han smittar ifrån sig. Här är ju icke frågan om att ingå broderskap med honom, således kan jag ej anse denna invändning emot det nuvar. representationssättet vara af någon betydenhet. Då, såsom jag nyss hade äran nämna, och genom biträde af logarilhmerna bevisa, att det emanerande beslutet blifver i samma mån mera raffineradt som antalet af representanter är större, så får jag i sammanhang härmed fästa H. Ståndets uppmärksamhet derpå, att i händelse detta antal förminskades, sä skulle man gå miste om den massa af qvickhet och förstånd, som nu så ofta framlyser. Då jag nu på de af mig antydda vägar kommit till samma resultat, som Ridd.- Utsk., så tillstyrker jag helt och hållet antagandet af dess nu föredragna betänk. Frih. Cederström: Det är med ett verkligen stort intresse, som jag afhört Frih. Palmstjernas lika sakrika som varmt medborgerliga yttrande. Jag skiljer mig likväl från honom i en fråga, deruti lian önskat sig vara af samma tanka som jag, men trott sig icke kunna blifva det, emedan han stödt sina åsigler, dels på de uti Utsk:s betänk, uppgifne grunder, dels ock på den mening, som han ansett ligga i 114 § Reg.F. till hinder för en annan uppfattning och behandling af ärendet än som han antydt. Detta har gifvit mig anledn. att begära ordet, för att dels underställa mina åsigter Frih. Palmstjernas bepröfvande, dels ock för att för min egen tillfredsställelses skull till prot. få afgifva mina tankar ang:de 114 § Reg.F. samt de deruti förekommande privilegier, förmåner samt frioch rättigheter. Sådana privilegier finnas för PresteSt. samt för R. o. Ad. i särskildt upprättade författningar; men dessa privilegier måste jern - Den 19 0 cto b er. 217 jemföras med de ändringar, som blifvit gjorde genom R.
Herr Tham, Pfollrath: Stats-och BancoUtskotten hafva uti det upplästa betänkandet uppsatt vissa satser som hufvudgrunder, hvilka de framställt till antagande, med anvisning till Riksens Ständer , att särskilt göra anmärkningar vid , antaga eller lörkasta Bilagorne rörande detail frågorne. Jag vill således nu blott fästa mig vid hufvudgrunderne. Utskotten hafva deruti upptagit såsom första grundsats, att ut~ vexling af verkeligt mynt, till inlåsande af Rikets Stånders Banks Sedlar, nu icke md företagas. Utskotten hafva uti det föregående som grund anfört: 1) att icke något förslag kan åga rum, som Jkulle åsyfta eujkille personers deltagande uti den under namh af llikfens Stånders Bank nuvarande inråttuingi På denna grund hafva Utskotten funnit något utlåtande nu icke kunna äga runi , huruvida en sådan inrättning med Actie-ägare vöre nyttig eller ej, då den ej, vore förenlig, med Constitutionens föreskrifter. Utskotten hafva derefter vidare fortfarit i undersökning, huruvida en realisation nu genast vore möjlig, och om-tillgångar till densamma nu finnas Om tillgångar funnos inom landet på myntade metaller till det belopp , att Riksens Ständers Bank kunde förstärkas, så skulle ej någon annan realisation behöfvas, än den Banken kunde verkställa tued Den 14 Julii t. rn. egna tillgångar, ty funnos inom landet tillräck, liga tillgångar att Förstärka Banken med 3 millioner i Silfver, så blef det ej fråga om att tillita Banken. Det skulle bevisa , att vi voro öf^ verlägsne uti vår handel, att näringarne voro uti godt stånd, att således Silfver ej skulle uN föras ur landet, och då kunde en realisation ske med hvad som finnes. Detta tyckes ock hafva varit Utskottens tanka, då de ansett realisationen snarare böra grundas på det allmänna förtroendet, än på en större tillgång till Silfver.
Skål för de Männer, hvilkas nit Den sanna äran leder! Som, utan småhets veld och split, Blott söka Sverges heder! Som statens stora ändamål Med hvarjes väl förena, Och höja stämma eller stål För rättvisan allena! CANTAT vid en Concert till förmon för Vesterbottens genom kriget lidande invånare. Efter Fredsslutet 1809. Ljufliga budskap, som friden förkunnar Suckande länder och svidande bröst, Gyllene friden, som Himlen förunnar Än till de plågade dödligas tröst, Ljufliga budskap, som friden förkunnar! Tusende hjertan och tusende munnar Helsa ditt möte, välsigna din röst. Men hvilka jemrens rop mitt hjerta blöder ... Hvad suckar, hvad klagande ljud, Som tystas ej af fridens bud! Ack Bröder! När, fjerran krigets larm, vår dag i ro förflöt, Vi skötte våra värf, vi bergade vår gröda, Vi trycktes emot vänners sköt, Och njöto, efter dagens möda, I våra stilla hem en hvila, trygg och söt: Då svämmade, lik de förstörande vågor, Som svalla utan dam och strand, En gruflig fiende kring våra bröders land, Der märktes dagen blott af plundring och af plågor, Der lystes natten blott af fasansfulla lågor Från deras hyddors brand. Hvad Borgarns flit förvärft, hvad Bondens svett besparat, Den armas skärf, den rikares förråd, Allt sköfladt är förutan nåd, Och blott ett uselt lif bevaradt Åt nakna menskohamnars hop, Som, släpande sig tungt bland grafvar och ruiner, Knappt mäkta höja nödens rop, När hungren dem förtär och Nordan kring dem hviner. O du, som glad i fridens skygd Har bröd och bädd och fosterbygd! Tacka för friden: Lägg på dess altare Ömhetens offer åt olyckans son! Du är i tiden Blott en förvaltare Utaf den Eviga Godhetens lån. Nu skall det moln försvinna, Som, norrskenslikt, i blodigt skick Förfärligt öfver nejden gick Och trösten småningom till alla hjertan hinna,
Engeltofta den 19 November 1814. Att förestående afskrifter äro lika lydande med hufvudskrifterna intyga: Remitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomiaeU tskottet. Ytterligare upplästes följande Dictamen af Herr Stjernsvärd. Länge förstådd, ofta ömmad, men aldrig afhulpen , har den klagan varit, som Statens penningelöntagande Embetsman fört öfver nekad bärgning vid Tjenster, der mödor och pligter jemtH visa ansvaret hotande, utan att i motsvarande bild tillåta hoppet om utkomst, belönande uppmuntran till skyldigheters fyllande. Sällan har denna klagan varit i någon tid mera högljudande, än nu, aldrig farligare att ej afhjelpaj ty säkert var den aldrig rättvisare. Näst goda Lagar, äro gode Embetsman Statens första behof, Då man ihärdigt söker de förras förbättring, må man ej förskjuta känslan af den sanning: alt de bästa Författ; Carl Fr. Kemner. Paid Krabbe. Joh. Bergström, S. Jacob Mosell, t. d. KronoBefallningsman. Inspector. Ridd. och Ad. Protocoll 1815, I Del. sid. 284 Tabell, sorn utvisar Inmåskningen till Brännvinsbränning, så väl af Spannmål som af Potatoes, samt afkastningen af hvardera, jemte skillnaden i den deraf uppkommande vinst, både i Brännvin och Penningar. Uti ett kar mäskas, som gifver å 20 kannor af Rågen, samt 15 kannor af Hvetemjölet och Maltet till jästbrygd och mäskning Uti ett lika eller samma kar mäskas, som gifver å 10 kannor af tunnan Potatoes, samt af Hvete och Malt å i| tunna till jästbrygd och mäske 15 kannor af tunnan af båda slagen Jemförelse emellan afkastningen af Spannmål och Potatoes af ett geometriskt tunnland.
Hela denna makt är således intet annat, än penningens öfvermakt öfver arbetet; det är penningaristokralien i dess råaste och tillika mest utbredda skepnad. Hvilka känslor och hvilken sinnesstämning denna underordnade belägenhet under godtycket skall väcka och fostra hos den tjenande klassen i allmänhet, i samma mån, som rättstillståndet i samhällets öfriga regioner börjar att göra sig alltmer gällande, är lått att finna. Det är en ännu återstående lemning af träldomen, hvilken nödvändigt skall motverka en högre moralisk lyftning, emedan en sådan icke kan finnas till utan i förening med känslan af rättigheter och medvetandet af lagens skydd emot hvarje orättvisa. Om det invändes att husagan numera jemförelsevis sällan begagnas, emedan sederne blifvit mildare och humaniteten mer och mer gör sig gällande i allmänna lifvet, så är delta en sanning. Men just häruti ligger ett så mycket större skäl att äfven förändra sjelfva lagen, då den står i motsats till en mildare tids fordringar. Det är just de föråldrade lagarna, som böra upphäfvas. 364 Den 22 December e. m. Också är husavan sedan mansåldrar tillhaka afskaffad hos de båda nationer som här i Europa galt i spetsen för civilisationen, nemi. i England och Frankrike; äfvensom hela vestra och södra Europa, och jag kan af egen erfarenhet intyga, att personer i dessa länder, sorn' frågat efter Sveriges sociala förhållanden, visat en förundran, som gränsat till misstroende, när de fält veta, att i vårt land, som de ha hört omtalas såsom ett fritt samhälle, en husbonde ännu kan slå sin tjenare ulan ansvar. På alla dessa grunder, och dä allmänna lagen genom stadgandet i 15 caj). 2, 3, 4 och 9 §§ missg.balken i allt fäll gifver husbonden all nödig öfvervigt öfver tjenaren, föreslår jag vördsamt, all såväl allmänna lagens stadgande i 14 cap. 5 § handels-balken, som den deremot svarande föreskriften i nu gällande tjenstehjonsstadga, ang:de rättigheten alt tilldela tjenare husaga, mätte upphäfvas. Begärdes på bordet. Föredrogs och remitterades lill StalsUtsk.
Gud, den jag fruktar, men ej känner, – När ville jag väl skapad bli? eller i denna mildare veklagan, som betecknar hans allmänna ställning till Religionens tröst: Om jag till templet flykta hinner, Jag dock ej någon fristad finner, Fast svalor bygga der sitt bo. Uttrycksfullare och mera rörande kan ej förrådas, på hvilka vacklande fötter, hos en man af så ringa tankbesinning och så mycken moralisk löshet, både hans tro och hans troslära stodo. Man vet, att han, under enskildt umgänge, stundom hördes med största lättsinnighet instämma i sin samtids dåliga ton att skymfa och förlöjliga den Christna Religionens helgedomar. Men om än till och med hans skrifter bära ett och annat spår deraf: så lefde dock oförstörbart inom hans innersta känsla en dragningsmakt, som i alla hans lefnads skiften förde och återförde henne att med förkärlek omsluta dessa heliga föremål. Han blef eller var, i kraft häraf, utom all jemnförelse den religiösaste, den christligaste af det Gustavianska tidehvarfvets skalder. Hans sångmö liknade den synderskan, som föga begrep hvad Christus sade, men kysste hans fötter, och vätte dem med tårar, och torkade dem med sitt hufvudhår, och erhöll den dom: ”henne varda många synder förlåtna; ty hon älskade mycket”. Från hennes styrkas dagar äger man fördenskull, utom de större compositioner der samma anda herrskar, den vidtfrejdade Cantaten ”Helig är Herren! Hans lof skall jag sjunga”,328 den också med full rätt högtprisade ”Bönen vid Djurgårdens Helsobrunn år 1787”, och de sköna, ehuru mindre omtalta ”Sånger i Bethlehem”, der t. ex. dessa en Novalis värdiga toner förnimmas: Du, som din himmel öfvergifvit För oss att dödas törnekrönt, Och re’n i många sekler blifvit Med otack för din kärlek lönt; Du, som ej rum på jorden finner: Då himlars thron Du öfverger, Mitt hjerta, som af kärlek brinner, Ack! vill dig älska ännu mer. Ja, på din grafsten vill jag vaka