Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4 Vid granskning af Kontrollverkets räkenskaper hade sältet, hvarpå kontrollstämplingen af i landsorten tillverkade guld-, silfveroch tenn-arbeten verkställdes, blifvit föremål för Revisorernes uppmärksamhet. Enligt gällande sladganden besörjes proftagning och konlrollstämpling af dylika arbeten, tili städerna af vederbörande Magistrater och i köpingarne af dertill antingen utaf Läns-styrelserna eller vederbörande ordningsmän utsedda personer. Magistraten öfverläte oftast nämnde bestyr åt någon dess ledamot, som vanligen benämndes Stämpel-rådman och hvilken tillika redovisade inflytande slämplingsmedel. Till Magislraterne äfvensom till vederbörande stämplingsförrättare i de köpingar, hvarest guldsmeder äro bosatte, öfversände Ofveidirektören för Kontrollverket kort före hvarje års början dels tryckta så kallade arbetsböcker, alt tilldelas hvarje guldsmed, dels slämplingsprotokoll. Uti arbetsboken inskrefve guldsmeden de guldoch silfver-arbeten, som af honom till stämpling anmäldes, och i slämplingsprotokollet antecknade Stämpel-rådmannen eller den person, som erhållit uppdrag alt slämplingen ombesörja, antalet af de för sådant ändamål uppviste arbeten, jemte deras vigt och beloppet af stämpelafgiflen. Af nämnde arbeten, hvilka borde vara försedde med tillverknings-ortens och tillverkarens stämpel samt årsboksiaf, äfvensom, hvad guldarbeten beträffade, med karatmärke, afskafdes spånor eller afklipples smärre bitar efter Stämpel-rådmannens anvisning. Dessa spånor och bitar inlades sedermera hvar för sig i små papperskapslar och inlästes vanligen i en bleckeller träd-dosa, till hvilken guldsmeden förvarade nyckeln, hvarefter kontrollstämpeln, som förvarades hos bemälde Rådman, påsatles arbets-styckena. Denna proftagning eller stämpling, som, efter vederbörandes godtfinnande, verkställdes i en del städer hvarje söcknedag, i andra vissa dagar i veckan, men alltid på bestämd timma, förrättades å några ställen på rådhuset, men vanligen lili stämpelförrätlarens hemvist.
Med anledning af den 59 §:s föreskrift att StatsWerkets behofwer böra fyllas genom bewillningar, dicterar den derpå nästföljande 62 z. atr: TM dessa senare räknas Sjö - och LandLTuUS samt Accis afgifternaFjerde Band-or, ror. post - §22 Den 18 November. Postmddken, Charta Gigrllatae afglften, Zus' bchofS Bränner, m. dlen, samt hwad Rrkf nS Ständer derutom färstildthwarjc Riksdag säsom B.rmllning ffg äit.ga. Af venna H-s mnehäll har iag ansel: bet irara bestämdt att utom Bewrllningen borde dessa häruri upräknade fyra Artiklar sarstildl utgöras och till StalsWerket inga, men dä Bränwins Brännings - afgifken till sin beskaffenhet ej synes wara bi ig, dä all flags realisa, tion af egna producter ej skäligen bör wara belastad med nägra statler, önskade jaa gerna att detta amne för framtiden mätte förtjena Riksens Sänders afseende och wär Constitulion framdeles härutinnan winna någon rättelse. Grefwe Oe Ig, (Zaräie, ftacob. I egenstap af Ledamot af BewillningsUkstotlct, anser jag för en skyldighet att nämna nägra ord i anlednina af hwad Friherre Mullbock nu behagat anföra.
Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 15 Förfalskar eller förstör embetseller tjensteman, i afsigt som ofvan är sagd, slika handlingar eller skrifter, som han under sin vård har; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år. § 2. Har någon antingen förfalskat allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras afdelningars, eller i domstols, Konungens Befallningshafvandes eller annan offentlig myndighets, eller i särskild embetseller tjenstemans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, eller å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller besegling, hvarmed sken af allmän handling deråt beredes; och har han af den falska handlingen, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straff-arbete från och med ett till och med fyra år. § 3- Var handlingen af mindre vigt, såsom resepass eller betyg om fräjd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skall till straff-arbete från och med fyra månader till och med två år dömas. § i Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, krediteller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller riktig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar; eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straffarbete från och med sex månader till och med tre år.
Compasser; se Instrumenter, matematiska. e Gummi. tikla, arbetade; se Slöjdevaror, ej specifi - y och Cordet; se Väfnader. Cremor tartari; se Vinsten. Damast; se Väfnader. 6 Deglar Dref Dricka: poller , öl och andra slag Enbär Fartyg, utländska, med tillbehör: när i följd af särskilta omständigheter helfrihet för sådana beviljas, eller när de af utlänning till svensk hamn inbringas samt der prisdömas och försäljas .. strandade och såsom vrak alla andra sålda Fenkol Fernissa Fikon Filar Fingerborgar och syringar af andra ämnen’ än guld och silfver Qvantitet för tullberäkningen. 1 lisp. 1 skepp:d 1 kanna 1 kanna 1 tunna ( för hvarje -v -J 100 iltdr afl j köpesum< man J dito dito 1 skalp. 1 skölp. skölp. skålp. 1 skölp. Införsels tull. Banko. Desman; se Muskus.i Dimity; se Väfnader. Doffel; se Väfnader. Dosor; se Askar. Drakblod; se Färger, ej specificerade. Dräll; se Väfnader. Dyfvelsträck; se Assa foetida. Ekollon, se Knapergall. * Elfenben; se Ben. Enbärsmos, hänföres under Apoteksvaror. Enbärsolja; se Oljor. Essence; se Oljor. Estamper, hänföras under Kopparstick. Etuis, med tillbehör, af sammansätta eller ej specift^ cerade ämnen; se Slöjdevaror. Fabriksvaror, ej specificerade; se SI Fayence; se Porcellaine. Felb; se Väfnader. Filtar; se Väfnader. Filtrerstenar; se Slen. Slöjdevaror.
N:o 57, ang:de indragning af hofjaktvarfvet m. m.; N:o 130, ang:de väckt motion om inlösen för statens räkning af framlidne cancelli-rådet O. Sundels manuskript-samlingar, eller beviljande af pension åt bans enka; N:o 131, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen vid Ulriksdal; N:o 132, i anledn. af väckt motion om pensionering af de statens embetsoch tjenstemän, hvilka till följd af vansinne eller annan svår sjukdom, under ett års lid varit ur stånd att sina tjenster förrätta; N;o 133, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel, att lill länsstyrelsen öfverlemnas, för att tillhandahållas de församlingar, som, för beredande af arbetsförtjenst åt sina fattige, deraf kunna komma i behof; N:o 134, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd af allmänna medel lill kustallmogen för sjöfartens befrämjande; N:o 135, i anledn. af väckt motion om pregling af en medalj öfver aflidne professoren m. m. E. G. Geijer; Expeditions-Utskottet: N:o 7, i anledn. af återremiss utaf skrifvelse-förslaget N:o 59; och N:o 8, i anledn. af återremiss af förslaget N:o 6, lill § i riksdagsbeslutet, ang:de granskning af statsråds-protm. II, R, o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3 e. m. In fulem protoeolli, Albert Munck. Thorsilagcn ilen 11 Maj 1848. Plenum kl. ^ till ö e. m. Upplästes till justering och godkändes följande från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R. St;s und. skrifvelse!- till K. M.:
Uti häröfver den 18 Mars 1861 afgifven förklaring hade egaren af Dylta svafvelbruk, Friherre Åkerhjelm, anfört att de på Östra allmänningen befintliga, af Rikets Ständer anmärkta intagor och uppodlingar till en rymd af 1,424 tunnland utgjorde så kallade afgärda hemman och torp, hvilka med stöd af gällande författningar blifvit anlagda; att den öfver nämnda allmänning upprättade, år 1801 vederbörligen fastställda karta utvisade, att arealen af de sålunda tillkomna, alla behörigen skaltlagda hemman uppginge till 1,217 tunnland 22 kappland samt torplägenheterna till 206 tunnland 10 kappland, tillsammans 1,424 tunnland; att hvad sålunda i laga ordning, på grund och under skydd af gällande författningar, tillkommit, borde få ega orubbadt bestånd och ej kunna lagligen gifva något stöd åt sådana yrkanden, som dem Rikets Ständer i detta hänseende framställt; att bruksegaren funnit sig icke kunna ingå på de af Rikets Ständer föreslagna vilkor för den ifrågasatta regleringen, men att, om deremot regleringen kunde till vagabringas och afsiutas på de vilkor och det sätt, som i Kongl. Majlis ofvanberörda Skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 Oktober 1859 omförmälas och hvaribland rättigheten för Dylta bruks egare att till skatte köpa nämnda två allmänningar äfven förekomme, bruksegaren, med frånträdande af sitt förut vidhållna anspråk på ett högre penninge-ersättningsbelopp än det af Kollegierna föreslagna, nu ville åtnöjas med den föreslagna summan af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt. På grund af erhållen nådig befallning hade Kongl.
Deremot har all Vårsäden, Korn, Arter och Hafra, i synnerhet den sistnämnda, lemnat ganska rik afkastning både till trafta! och i skeppan ; äfven Potäternci, som allmänt och mycket edlas, hafva lyckats förträffligt, men Linväxten, som särdeles i Marks Harad är af betydenhet, skall ej utslagit till fördel, emedan den, skadad af långvarigt regn, och tvingad af ogräs, blifvit kort och tunn samt otillräckelig för ortens tillverkningar. Landshöfdingen säger sig äga den glada förmodan, att Länets innevånare skola hafva tillgång af egen gröda tili brödföda och utsäde för nästa år, utan understöd af Kronan, om de iakttaga sparsam hushållning med spannemllen, och ej för vida utsträcka Husbehofsbränningeti, hvilket Landshöfdingen dock befarar, och förty önskar, att den ännu för hela året tillåtna fria bränvinstillverkningen Hnge, åtminstone på några månader, der i Länet blifva indragen. Ifrån Skaraborgs Län är meddeladt, att Råggrödan blifvit knapp, ojemnt mogen, ganska odryg till brödföda och i allmänhet ic - Besv■ och Ekon. Utsk. Betänkanden.' 53 te rätt tjenlig till utsäde, samt att en stor del af vanliga Rågjorden ej blifvit besådd. På dugliga Arter skall ock blifva brist, äfven till utsåning nästa år. Deremot äro Korn, Blandsäd och Hafra skördade till ovanlig myckenhet, men ej af allmänt god beskaffenhet, och Hvetet i det hela godt och gifvande, fastän på sina ställen något skadadt a£ vätan.
Om hans anhöriga kunna med något bidraga, böra de heldre förse honom än Bibiiotheket med böcker, heldre fylla hans behof än fattigcassan, till hvilken han har rättighet, men icke skyldighet. Undanrödjandet af obehöriga hinder för medellös gosses intagande i Läroverk och hans frisägelse från afgifter fortfar Utskottet att anse för så vigtiga omständigheter, att ändring, i hvad Scholordningen i dessa delar föreskrifvit, utan dröjsmål bör begäras, och får Utskottet således förnya sin hemställan om den föreslagna underdåniga Skrifvelsen. Att man i en barnschola skall få inträde vid än så framskriden ålder och qvarblifva der så länge som heldst, gillas icke af någon sund uppfostringslära, och linner Utskottet sig ej böra frånträda hvad det härom yttrat, hvilket det således åberopar. Den nu tre gånger upprepade, i sig sjelf icke oförmodade, uppgift om den store Linnés 5-åriga vistande i Wexiö Schola, är Resv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. tiji så mycket mindre ett skäl mot Scholordningens föreskrift, att gosse icke längre än g år får vistas i afdelning, utan att blifva flyttad till högre eller ur Scholan, sorn, om ock ett sådant lynne, hvilket Herr Hammarsköld tänker sig förfärligt, vore ett inot förmodan hoppgifvande snille, detsamma, om blott så lagas, att inom g år hvarje flyttning till högre klass kan ske, har 12 års rådrum, att skrida genom de 4 klasserna af en högre Lärdomsschola, och således, om det vid vanlig tid inträdt i scholan, icke påskyndas att blifva gymnasist förr än vid myndiga år och kan få blifva det an åldrigare, om det börjat sin scholgång sednare.
Men hon kastas in i förtvivlan och tvivel på sitt författarskap, när hon märker hur föga intresse han, av alla, visar det. Och Victoria Benedictsson beslutar att resa till Paris för att vidga sina vyer och söka befrielse från sin passion. Den 28 febr. konfronterar hon begreppen kvinna och konstnär och preciserar sitt dilemma. I båda dessa funktioner känner hon sig ifrågasatt av den vars kärlek och respekt hon vill vinna. Jag sörjer öfver att vara en qvinna. En qvinna kan aldrig bli förstarangs konstnär. Man säger så. Det är väl så också. Om vi qvinnor ega hufvud, så äro vi endast stora mäns leksaker; till detta är det som de mest framstående af oss nå fram. Jag känner mig nedtryckt af hans öfverlägsenhet. Jag duger ingenting till. Mitt arbete är ingenting värdt. Då vill jag dö, om det verkligen så är. Qvinna utan kärlek konstnär utan konstnärlighet Nej! Då är lifvet intet, – intet! Sedan Fru Marianne kommit ut och bemötts av hånfull kritik, i brev av Georg Brandes och i en recension i Politiken av Edvard Brandes, känner sig Victoria Benedictsson knäckt. Hon hämtar sig aldrig från den chock detta mottagande blir. Nu tänker hon på och talar allt oftare om självmordet som en utväg ur sin plåga. För henne som i mycket strävat bort från den traditionella kvinnorollens begränsningar och som varit stark nog att bryta mot åtskilliga konventioner, innebär det en djupgående kris att hos den ende hon verkligen ser upp till och älskar finna en önskan om att hon skall reduceras till älskande och väntande kvinna och ge upp sin hårt tillkämpade självständighet och yrkesidentitet. Hon ville inte främst vara kvinna utan en hel människa, hon ville inte ge erotik för stunden utan livslång kärlek eller, om detta var en omöjlighet, trofast vänskap. Han fängslades av hennes distinkta personlighet, som dock i hans närhet ofta förefaller häpnadsväckande blek och osäker. Han drogs uppenbarligen till kvinnor med karaktärsfull utstrålning och lockades lika uppenbart av hennes avmätthet och kyla. Han plågade henne med sina erövringar, förstummade henne med berättelser om alla de strålande sköna kvinnor som flockades runt honom under hans föreläsningsturnéer. Han förkastade hennes stora roman, vars idéinnehåll om en kvinna som väljer plikten och kärleken inom äktenskapet istället för friheten utanför, stred mot hans manliga erövrarfilosofi. Han var en fullblods-Don Juan.
Det är visserligen mili öfvertygelse, att Hr Grusenstolpes tableau ej hade blifvit tecknad med så ljusa färge ; men då jag måste fasta mig endast vid hvad som blifvit sagdt och icke vid den person, som fällt uttrycket, så kan jag icke finna annat, än att jag skulle fela mot den för en jurymän gällande lag, att nemi. hellre fria än fälla, oell att icke draga obestämda slutsatser af uttrycken, örn jag cj frikände talaren. Jag medger visserligen, att den fraction af R. o. Ad., som funnit för godt att besluta, det Frih. Klingspor skulle erhålla en föreställning, kan på samma grund jemväl besluta, att Ur Crusenstolpe skall uteslujas från Riddarhuset; men lyckligtvis behöfves dertill of Ståndets ledamöter, och jag hoppas derföre, att, dåden minoritet, som röstade emot berörde föreställning, var långt betydligare än den, som nu fordras för Hr Crusenstolpes befriande, ett tillräckligt antal af till denna minoritet hörande ledamöter nu är tillstädes, för att hindra Hr Crusenstolpes uteslutande. Frågan, mina Hrr, gäller här icke endast Ur Crusenstolpe, utan frågan gäller yttranderätten. Här gäller ali icke godkänna den vådliga grundsats, att en talman skulle, genom en talares afbrytande, kunna hindra honom att utveckla sin mening, för att sedan på detta afbrott 'grunda en anklagelse emot honom. Blott den enda omständighet, alt Ur Crusenstolpe ej fått tillgodonjuta grundlagens uttryckliga föreskrift att få tala till punkt och yttra allt, hvad bouoin behagar, med skyldighet att för sina yttranden ansvara inför lagen, är ett fullt tillräckligt skäl för hans frikännelse. Jag hemställer, om det ej är ursägtligt, då man, såsom Hr Crusenstolpe vid flera tillfällen, sett sin grundlagscnliga yttranderätt kränkt, att blodet kommer i någon hastigare sjudning och hänförer till mindre lämpliga uttryck.
Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet dervid, att värdet af Facloriet tillhörige hus och byggnader vid 1835 års slut finnes i räkenskaperne upplaget till 61,447 R:dr 27 sk. 9 r:st., hvilket med 3,422 R:dr öfverstiger det Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 76. 41 det i 1828 års räkenskaper derå uppförde belopp, och sådant oagtadt under berörde 7 år någon nybyggnad eller ombyggnad icke egt ram. I anledning häraf är upplysning meddelad, att de förhöjda värdena å en del hus blifvit föranledde af derå verkställde betydligare reparationer, som ansetts föröka det värde, hvartill byggnaderne, på grund af anställd besigtning och värdering, varit bokförde, vid hvilket förhållande Revisorernes erinran icke torde böla påkalla någon åtgärd. § 115. (Tåg. 97. Förkl. io3.) Beträffande Revisorernes anmälan, att den till Factoriets bedrifvande från Kongl. Krigs-Collegiuin förskjutne förlagssumma vid slutet af 1835 uppgått till 56,ooo R:dr eller 16,000 R:dr mera, än vid 1834 &rs början, äfvensom alt anledningen härtill vore att finna ej mindre deri, att ytterligare förskott blifvit förstnämnde år meddeladt, än ock deruti, att värdet af de 600 gevär, hvilka år 1834 b'än Factoriet levererats, icke blifvit afförde från den balancerade förskoltssumman. Då de från Kongl. Krigs-Collegium ulgifne förskott äro uti räkenskaperne behörigen upptagne och redovisade samt således utgjort föremål för afföring i följande årens räkenskaper, i den mon de leverancer, hvartill dessa medel varit utgifne och vid Factoriet använde, hunnit fullbordas, hvilket äfven synes vara vederbörligen iagttaget, enär någon anmärkning i delta hänseende uti i83g års Revisions-berättelse icke förekommer, anser Utskottet Revisorernes förrberörde anmälan icke påkalla något tillgörande. Extra Anslagen till Försvars-Verhets iståndsättande.
Härom har Kongl. Maj:t under den io Mars 1824 allman Kungörelse i Nåder utfärdat, och, med anledning af hvad Rikets Ständer i detta ämne vidare yttrat, för verkställigheten deraf i Nåder förordnat; att förvaltningen af Curhus-afgiften skulle besörjas af de Directioner, hvilka, i enlig'- bet med Kongl. Majrts Nådiga Instruction den 17 December 18 17, äro förordnade; samt att, sedan Seraphimer-Ordens-Gillet, vid början af hvarje år, till Kongl. Majit i underdånighet inlemnät ett, på grund af senast fastställda Märkegångs-taxor upprättadt, Förslag på Hospitals-och Barnhus-Fondens inkomster för året, och på de utgifter, sorn derunder förestå, ville Kongl. Majit derefter i Nåder bestämma, om och till hvad belopp Hospitals-Fonden egde något öfverskott, att till understöd för Lazaretterne aflåta, livarom underrättelse hvarje år komme att till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddelas, för att tjena till Kongl. Mnj.ls Nådiga Propos. N o 17. i upplysning vid Curhus-afgiftens bestämmande. Kongl. Majit har derjemte» i afseende på dea af Bakets Stäuder, i sammanhang med berörda ämne föreslagna granskning af Seraphimer-Ordens-Gillets Räkenskaper, i Nåder förklarat dermed komma att förhållas på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 128 Februarii 1823 innehåller. Hvarförutan Kongl. Maj:t , efter erhållen underrättelse, att ett Lazarett och Curhus i Norrbottens
En gång ville han bygga ett stort hus, och lät så hemta hörn-stenen ifrån berget, hvarest jätten bodde. Då blef jätten vred, dräpte min fader, och bytte mig till en hund, att jag icke skulle återfå min rätta skepnad, förrän en skär jungfru utgöt mitt blod.» Vid detta tal blef torpare-dottern öfvermåttan glad, ty hon hade prinsen kär af hela sitt hjerta. Det reddes så till bröllopp, och den främmande konungen dansade första dansen med bruden. När brölloppet hade stått i många dagar, vände konungen hem till sitt land igen. Men prinsen och hans gemål lefde både länge och väl i det fagra slottet, som stod på guld-stolpar. En uppteckning ifrån ~Södermanland~ förmäler, att torparen hade trenne barn, två pojkar och en flicka. När föräldrarne voro döda, hade barnen intet att dela, utom en gryta, en kräkla och en hund. Bröderna kommo nu i tvist med hvarandra, och slutet blef, att den äldste lopp åt skogen med grytan, och den yngre sprang efter med kräklan. Men systern tog hunden utan lott och byte, och kom till kungsgården, hvarest hon gaf sig ut att vara en främmande prinsessa. En dag, när torpare-dottern stod vid slotts-fönstret, fick hon se hvarest hennes bröder kommo löpande förbi, den äldste förut, med grytan, och den yngre efteråt, med kräklan. Då log flickan högt. Konunga-sonen frågade hvarföre hon log, och jungfrun svarade: »jag må väl le, när jag tänker derpå, att edert slott står uppå sten-stolpar, men mitt slott står uppå silfver-stolpar.» Konunga-sonen fick nu en stor lust att se den fagra borgen som stod på silfver-stolpar, och gaf sig på väg med den unga mön och mycket annat följe. Men hunden sprang förut, och skänkte guld-skäror och andra gåfvor åt männen som de mötte, att dessa skulle säga, det allt landet tillhörde den unga prinsessan, som åkte vid konungens sida. Sedan jätten var död, bad hunden att hans matmoder skulle afhugga hans fötter, och doppa honom sjelf uti sjön.
Jag skulle likväl önska, att Utsk., ifall detta betänk, blir återremitterad!, lemnar uppmärksamhet åt en sak, som jag anser vara af vigt, nemi. att tullen åtminstone måste motsvara transportkostnaden inom landet; ty del är mig icke obekant att från vissa orter vid östra kusten, hvarest man har afsättning på limmer på Danzig m. fl. orter, spånlinden ofta. faller till det vanpris , att producenten säljer den till hvad han kan få, endast för att slippa magazinera den. Så har mig äfven blifvit sagdt, att spanmål derstädes lill och med stundom tagits i stället för barlast. Om tullen bestämdes så låg, att densamma blefve lägre än fraktkostnaden från de största handelsplatser vi äga i Sverige, t. ex. ifrån Hernösand till Skåne; så är jag rädd att vi i södra delen af Sverige få stå med vår säd osåld. Man kan å andra sidan säga, att södra delen får sörja för sig sjelf, men vi höra likväl under ett samhälle med de öfriga delarna, och om södra delen af Sverige ej får sälja sin säd, så kunna dess innebyggare hvarken köpa jernvaror eller andra producler från det öfra Sverige. Jag önskar likväl, med beräkning af fraktkostnaden, så låg tull som möjligt; ty hög tull vore detsamma som förbud, och detta önskar jag ej. Här finnes omtalad en artikel, som heter ull. Äfven i Skåne har man sökt förädla denna vara så mycket möjligt är. Denna förädling har likväl rönt mycken svårighet genom bristande afsättning. Stora capitaleroch mycken omtanka hafva blifvit använda för alt reglera schäferierna på ett ändamålsenligt sätt, och mig är sagdt, att Skåne nu producerar Den 29 Juli e. m. om icke slöra qvantileter deraf, åtminstone vackra qvantiteler; men denna industri röner ingen uppmuntran, ty den saknar afsättning, och äfven för denna lilla produelion af fin ull är afsättningen pä den enda handelsplats vi äga i delta afseende, nemi. Norrköping, alltför ringa. Jag skulle tro, att del project, som i dag är afgifvet af Gr.