Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag, som med glädje gåfve mitt lif för honom, för hvad annat lefver jag, än för hoppet att kunna gifva honom någon glädje, någon trefnad i ersättning för hvad han i hemmet umbär? Ack jag ville vara en engel blott för att rätt kunna vara hans själs glädje". "Amina, jag älskar icke dina ord, då du talar så. Låt oss hellre sofva". "Äfven du förstår icke att älska", sade halft bittert Amina, "jag trodde det dock". Begge tego nu, och Amina fortsatte tyst gången af sina tankar, hvilka småningom öfvergingo till drömmar; och hon tyckte sig stå inför en engel, som sade: "Jag är bönens engel, den som frambär inför Guds thron hvarje i hjertat buren önskan. Hvad är din bön?" "Jag ville vara en engel som du", svarade Amina, "för att rätt kunna vara min älskade en ersättning för bristerna hos den, som borde vara honom allt". "Besinna dig ett ögonblick", sade bönens engel, "tror du, att du som engel ännu skall hysa samma önskan?" "Ja, ja", svarade Amina, "just då mest, när min förmåga och min vilja skola stämma öfverens?" Och Aminas bön hördes, och hon kände huru hennes väsende skärades till ljus och renhet, och som en ljus men osynlig ande sväfvade hon nu till den älskades hem. Men nu, huru annorlunda syntes henne icke allt det bekanta der! Hon såg sin väns maka i omsorger, dem hon förr tyckte vara oädla, hon såg henne otålig och ofördragsam i mången ledsam stund, hon såg hennes fordna fel alla; men hon såg ock, att i djupet af hennes hjerta brann en varm och stilla låga af helig kärlek, väntande blott att beröras af en varm ande af återkärlek för att uppflamma och rena hela hennes varelse. Hon såg sin älskade inträda, och i hennes inre höjde sig en röst, som sade: "Heligt är mannens och qvinnans förbund, helgerånande hvarje annans ingripande deri".
Följande förmiddag befann sig fröken Niefelt sittande på en koffert i Newyorks förfärliga tullbarack, där mångtusen människor, upplösta af värme, trängdes under förvirrade rörelser och brådskande rop. En dröm det hela – satt hon verkligen i en annan världsdel?! Och inte en aning om hvar hon skulle hamna i natt! Hettan var olidlig. Genom de stora fönstren under taket brände septembersolen smälthet in och luften var varmfuktig. Herrarne hade försvunnit för att uppleta en tulltjänsteman. Hon var glad att vara af med dem. På båten i dag hade det legat något främmande, något mystiskt öfver dem alla. En hade till och med i en tête a tête lyckönskat henne till att äga pengar – så att hon kunde taga sig tillbaka hem om så vore! Oförskämdt – men hon skulle akta sig att vara så öppen en annan gång. Förresten löjligt att göra ett så stort nummer af saken. Hvarannan människa reste ju till Amerika numera ... Men tiden skred och hjärnan slappnade – liksom tömdes. Hennes ansikte sved som uppbrändt, och dammet yrde omkring och förstörde kappa, hatt och handskar. Hon fortfor att blicka drömlikt ut öfver den krälande, larmande massan, scenen syntes snart bekant och van – hade icke rent af hela hennes lif förflutit i denna miljö? Koffertar som vräktes, slängdes, öppnades och smäldes igen, folk som ropade och sprang – rädda och befallande om hvarandra ... och lemonadförsäljarna med sina härliga ishinkar! – de skreko så gällt. Gud så törstig hon var – om hon tordes – men hon blef sittande med vidöppna ögon och en dvallik tyngd i hjärnan – som spikad på det kullriga koffertlocket. Någonting började gnaga och gnaga – en oro – vidgades en sekund till fasa men löstes upp i virrigt fladder – hvad gjorde hon här, hvem sökte hon? I hennes tomma hjärna ljöd ett namn med den ojordiska, dödskalla klang man hör i drömmen – kommande oändligt långt bortifrån. Tore Hultman, Tore Hultman ringde det – o fasa hur okändt, otryggt ... Med händerna i rockfickan och hatten på sned kom en man gående uppför gången långt borta.
Men dessa tillgångar äro väl mera fingerade än verkliga, och för öfrigt hafva R. St:r beviljat högst betydliga anslag utöfver hvad StatsUtsk. tillstyrkt, så att anslagen torde komma att blifva ändå större än Utsk. beräknat. Jag vågar således tro, att skäl icke förefinnas att räkna detta arbete bland dem, som företrädesvis böra komma i fråga, då Grenna redan har en lastbrygga, hvilken om den också icke upfyller alla kommunikationsfordringar, dock i betydlig mån underlättar densamma, och anser 90 Den 5 December f. m. att R. o. Ad. bör bifalla StatsCtsk:s Betänk., hvarpå jag hos Hr Gr. och Landtm, anhåller om propos. Frih. Cederström, llud.: Efter det StatsUtsk:s ledamöter med så mycken skicklighet försvarat sitt Betänk., är det icke någon lätt sak att upträda i motsatt riktning; men då min öfvertygelse skiljer sig från de värde talarnes, så torde det tillåtas mig anhålla om att med några ord få uptaga R. o. Ad:s upmärksamhet. Såväl Gr. Hamilton som Ilr Bildt hafva påstått, att det skulle finnas på Wetterns östra strand en annan hamn-anläggning, hvilken snarare borde fullbordas, än den vid staden Grenna; men hamnanläggningen vid Grenna är likväl ingalunda af den blott för närmaste omgifning vigtiga beskaffenhet, som man velat påstå; bevis på min åsigt ligger redan deri, att det är icke blott staden Grenna, som begärt detta anslag, utan dessutom 21 socknar i Östergöthlands och Jönköpings län och staden Eksjö. Om Vägoch VattenbyggnadsStyrelsen upfört anslaget i 2:dra klassen, så kommer det sig af den trånga begränsning, som denna Styrelse trott sig böra gifva åt första klassen, men det betyder alldeles icke, att Styrelsen ansett detta arbete sakna all vigt. Att äfven K. M. ansett arbetet verkligen vara af vigt, synes deraf, att K. M. befallt Vägoch ValtenbyggnadsStyrelsen att uptaga det i sitt general-förslag. Det är visserligen sannt, att flera hamnar redan finnas vid sjön Wettern, men då R.
a t t tilldelas barnmorska, som iinder fast anställning i koiiiiiiunens tjänst förvärfvat minst 30 tjiinstear och antingen iippiiitt 6 3 %rs &amp; .lder eller också fyllt 55 å r och genoni obotlig sjiikdoiu eller anförh het blifvit urståndsatt a t t vidare iitöfra sitt yrke. Detta förslag afstyrktes af statsutskottet, blef af första kanimaren antaget, men föll i anbra kammaren, dock iiied endast 110 röster mot 88. Detta har gifvit en ledamot i andra kammaren prof. C. Wallis anledning a t t vid årets riksdag som motion framlägga det väsentligaste af den kungl. propositionen. Han har dock ansett det lämpligt a t t ur förslaget borttaga den piiiikt, som rid fjorårets riksdag väckte de största betänkligheterna mot detsamnia, nämligen bestäiiimelserna angående pension till de enskildt praktiserande barnmorskorna I ett tillagg till motionen har han likväl hemställt, att riksdageii ville hos k. m: t - anhålla, att k. init toge i öfvervgiande, hnrnvida och p % livilket satt, utan att statsverket väsentligen betungades och utan att barnmorskornas afgifter blefvo alltför dryga, enskildt praktiserande barnmorskor inåtte kunna blifva delaktiga af den ifrågavarande ~blderdoi~isiinderstödsanstaltei~s f ör inåner. Inom iiktenskapslaystiftni~gens oinråde liar hr P. Waldenströin väckt två motioner begge afseende sättet för äktenskaps ingående. I - den ena föreslår inotionareii en skrifvelse till k. m: t med begaran om framläggande af förslag till sadan ändring i gällande aktenskapslagstiftning att kyrklig vigsel äfven in % kiinna erliållas af sådana inedleminar af svenska, kyrkan, soin icke begått Herrans nattvard. I den andra motionen föreslås en skrifvelse med begaran om frainläggaode af sådan andring i aktenskapslagstiftning, att afven den, som blifvit konfirinerad i sveiiska statskyrkan, må kunna ingå äktenskap inför borgerlig myndighet.
Rätta qvalifikationen består väl uti de akademiska kunskapsprofven; och det öfriga syftar egentligen endast pä den subordination, som gäller för auskultanterna, såsom stående under hofrätternes ”lyclno och inseende”. Det väsendtliga torde dock endast vara, att sedan fullgoda examensbetyg blifvit företedda, anställas i arbete under domstolens inseende; hvarefter befordringsrätten beror af de skicklighetsprof, som alläggas. Såsom skola för praktisk lagfarenhet synes mig arbetssättet vid dessa domstolar böra kunna blifva ändamålsenligt. Under det afvexlande arbetet vid stadseiler häradsoch landsting inhämtas ärendernes behandling ifrån början af parternes hörande, tilldess domen är utfärdad. Den som följt undersökningen och biträdt att uppfatta densamma i protokoll, är vid afhörandet af öfverläggningen till dom förberedd att äfven fatta de meningar, som i ämnet yttras. Vid föredragningen af en sådan undersökning erfar åhöraren, som den öfvervarit, dess möjliga brister och utvägarna till dylika bristers undvikande. Årbetsfärdighet och tankekraft öfvas samfäldt på helt annat sätt, än när man antingen endast vid ting, under ständig brådska, sammansluifver protokoller och sådana beslut, som med föga eller ingen öfverläggning kunna åstadkommas, eller ock i hofrätten endast, efter ofullständigt afhörande af handlingarnes läsning, afhörer omröstningar öfver okända ämnen och inskränker sin åtgärd till att i protokoll och domsrubrik afskrifva stämningspåståenden och underrätters beslut samt i dom pluraliteten af de meningar, man efter ledamoternes egna uppsatser antecknat.
Härefter har Landshöfdinge-embefet i Stora Kopparbergs län uti underdånigt utlåtande af den 29 December 1849 förmält, att då för allmogen i de socknar, hvilka äro belägne på betydligare afstånd från Stora Kopparberget, äfvensom för dea allmoge, som saknar skog till kolning, utgörandet af kolskatterna in natura medförde en obillig tunga, hvilken måste, med sannolikt stigande kolpris, blifva alltmer kännbar, syntes någon uppoffring från Statens sida, för de skattdragandes befrielse från denna i båda förenämnda fall olämpliga levererings-skyldighet, kunna med skäl fordras, hvadan en ytterligare framställning till Rikets Ständer, om upphörande af allmogens ifrågavarande skyldighet samt deremot svarande lindring i bergslagets beskattning. borde anses så billig och rättvis, att den ej kunde annat än röna bifall. Vidare hafva, uti underdånigt utlåtande af den 10 April nästlidet år, Kammaroch Bergs-kollegierna, med erinran hurusom redan år 1844 bergslaget velat till SiniaUtskottets målande, Nio 2CS. liff Kronan afträda alla sina privilegier och förmåner, emot vilkor att kopparverket i be skattningsoch öfrige hänseenden försattes i likhet med andra dylika veik, förklarat sig instämma uti Lraudshöfdinge-einbetets nyssberörde yttrande och derjemte för egen del anfört, att då koppartillverkningen år 1844 beräknades i medeltal till blott 2,5(10 skeppund årligen, men hvartdera af åren 1848 och 1849 uppgått ända till 4.300 skeppund och derutöfver, samt bergslaget det oaktadt, såsom vilkor för allmogens befrielse från kol-levererings-skyldigheten, fortfarande påyrkat kopparräntans ned sättning till endast 30:de skeppundet af hela koppartillverkningen, vore detta anspråk alltför högt uppdrifvet, eftersom årliga minskningen i kronans afradskoppar derigenom klefve högst betydlig.
Vidare hafva Rikets Ständer år i860 till Kongl. Majit ingifvit två underdåniga skrifvelser, den ena af den II Augusti med begäran att böterna för oloflig elgjagt måtte fördubblas och att den ersättning, till hvars utgifvande den sakfällde för sådan förbrytelse gör sig förfallen, måtte bestämmas till minst 150 R:dr, och den andra skrifvelsen af den 25 Augusti, innefattande underdånig anhållan att begagnande af s. k. elgdrag såsom jagtinedel måtte förbjudas vid samma ansvar, som redan är stadgadt för begagnande af gilradt skjutgevär; att hvem som helst måtte förklaras berättigad att inholma björn, ehvar den anträffas; att ansvar måtte stadgas för den, som, med vetskap att björn blifvit af annan iiiholmad, uppskrämmer djuret utur idet; att den, hvilken å egna egor eller der han fått tillstånd att jaga, uppdrifvit björn, varg eller lo, skall ega rätt att, äfven om djuret icke blifvit förut såradt, fullfölja jagten in på annans mark utan särskild anmälan hos jordegaren. Sedan Kongl Majit låtit inhemta Högste Domstolens underdåniga utlåtande öfver det af Skogs-styrelsen uppgjorda förslag till ny jagtstadga och i sammanhang dermed öfver Rikets Ständers nyssnämnda tvänne skrifvelser, har Skogs-styrelsen, efter erhållen del af Högste Domstolens utlåtande, den 26 April 1862 ingifvitjett nytt underdånigt förslag till Jagt-stadga, dervid Styrelsen i bifogadt underdånigt utlåtande utvecklat skälen, hvarpå förslaget grundas. Detta ärende har sedermera utgjort föremål för öfverläggningar inom StatsRådet, hvarest, efter granskning af hvad sålunda förekommit och anfördt blifvit, ett i vissa delar förändradt förslag till Jagtstadga blifvit uppgjordt och Kongl. Majis nådiga pröfning understäldt.
Jag ser intet, som hindrar Sveriges Rikets Styrelse att likaväl som entreprenörerne med främmande eller utländske ingeniörer upgöra om öfvertagande af tillsyn öfver ellér ordnande af arbetet. Ja! Staten är oförhindrad att inkalla samma antal ingeniörer, sorn det entreprenörerne kunna anse erforderligt. Resultatet bör således blifva lika i båda fallen. Det synes mig således, att Svenska Staten lika väl och lika skyndsamt som entreprenörerne, kan låta verkställa arbetet, endast man anslår tillräcklige medel, och dessa behöfves under alla förhållanden. Den 21 December. annan fördel af Statens öfvertagande utaf jernvägsarbete! består deri, att R'. St:r kunna bestämma, huru mycket af arbetet som årligen skall verkställas, äfvensom tiden då hela företaget skall vara fulländadt; hvilket, enl. Gr. Rosens förslag, åter beror af entreprenörerne, och en temligen lång tid kunde alltså komma att åtgå, innan alla vägar blefvo färdiga. Dessutom anser jag mig böra framhålla ännu en olägenhet af Gr:ns förslag nemi. att, i händelse entreprenörerne för hvarje del af jernbanorna, som är under arbete, icke erhålla det penningebelopp, som de anse motsvara arbetet, de egde rätt att dermed uphöra. De kunna såledas lemna det tillämnade arbetet ofullbordadt tidtals. Ordställningen uti flere punkter i förslaget är jemväl af beskaffenhet, att olika meningar och tvister lätt kunna upkomma. Då stå Svenska Statsmakterna på ena sidan och entreprenörerne på den andra. Det beror af några Hrr på en gata i London att framkasta tusende obehag och svårigheter för oss. Det är icke förenligt med Statens värdighet, att ställa sig i beroende utaf desse euskilde personer, som af väganläggningarne här i landet icke hafva annan fördel än den vinst i deras kassor de deraf hafva att förvänta.
Majit uppdraga ät män, för hwilka Kongl. Majit i detta afseende hyser förtroende, att leda arbetet, dock sä att segelfartens öppnande till östersjön mä utgöra egentliga syftemålet, och att andra i förslaget beräknade arbeten, nemligen bassinerne wid Mein och Söderköping, gräfningen wid Rödesund, jernbroarne pä Westgötha-linien och hamnbyggnaden wid Sjötorp endast sä wida mäge komma i fräga, att med wisthet kan föreses, det segelfartens öppnande till -östersjön kan med det beräknade anslaget werkställas. Af Hr Friherre Lxrengxorten, och Hr Bilköpen Doct. Hibelius: Wid den af Utskotten uti 3:dje puncten af Betänkandet N:o 2Z gifne tillstyrkan: att medlen till Götha Canals fullbordande mäge bestämdt anwisas att utgä af de ännu odisponerade, ä Tabellen Tr». uppförde, tillgängar, fä wi ost reservera, och tro för wär del. Utskotten hafwa bordt i stället för R. St:r anmäla, att de wäl, efter noggrann inkomster och utgifter intill nästa XDVl Statsoch Banco-Utskottens Riksdag, funnit de förra tillräckliga att betacka de sednare, pä sätt bifogade Tabell Dr». upplyser; men att, dä häruti ingenting bör leuinas ät osäkerhet, R. St:r, likasom mid nästförflutne Riksdag, mätte berättiga sina Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret, till hwilkas disposition Statens extra ordinarie inkomster öfwerlemnas, att, wid förefallande behof för de extra-ordinarie utgifter, R. St:r nu kunna komma att pä Riksgälds-Contoiret anwisa, upptaga temporaira län i den mohn tillgängarne ej stulle finnas tillräcklige till desse behofs fyllande. Statsoch Banco-Utffottens ullätande, i anledning af de utaf Hr Zanteson, inom W.
Tor har breda skuldror och ståtlig kroppsbyggnad, hvars resning och lemmar nogsamt visa hans ofantliga styrka. Bland gudarne finnes ingen så stark som han. På denna väldiga kropp är ett ungdomligt hufvud med blondt hår och ljusa skäggfjun, omgifvande ett ansigte, som uttrycker öppenhet och ärlighet, trofasthet och, oaktadt den skarpa blicken, äfven mycken godlynthet, när han icke vredgas och brusar upp, hvilket lätt händer, om någonting lågt och elakt retar honom. Tor är den luftränsande och välgörande åskans gud. När rymden är kvalmig och den torkande jorden längtar efter rägn, far han ut på sin af bockarne Tanngnyst och Tanngrisner dragna vagn genom de från Eiktyrner ulseglande med vaferdimmor och vatten laddade molnen. Då tändas vaferdimmorna och varda till blixtar, och vattnet nedstörtar i befruktande skurar. Om Tors hammare och starkhetsbälte och hans många äfventyr med jättarne skall längre fram talas. Han är Midgards värnare mot Jotunheims-makterna och är den flitige plöjarens gode vän. Till trälen, som arbetar på åkern och i skogen, ser Tor med blida ögon. Missaktas den ofrie och betungade af andra, så är Tor honom alltid bevågen och i domen öfver de döde talar han väl för honom och förordar, att hans mödor må lönas med salighetens lott. Därför säges det, att »Tor eger trälarne, men Oden jarlarne». Oden älskar honom högt, och han var alltid sin faders trogne son. Stor och stark som han är, kräfver han mycket både af mat och dryck, och hans dryckeshorn är det största i Asgard. Han är gift med Sif, som är af alfernas stam. Han har två söner, Mode och Magne, som brås på sin fader. Innan han vardt gift med Sif, födde han Magne med jättekvinnan Jernsaxa, som också är en af Heimdalls nio mödrar. Den omisstänksamme
"Jo, si, det var så", började vittnet, "att jag blef den rike herrns kusk fast Järvinen, min granne, rände andan ur halsen på sig för att få den platsen, men polismästaren sa', att jag var mera 'skicklig i ett och annat'. Och majoren, polismästaren ni vet, herr befallningsman och 'höga rättvisa' ('korkia oikeus'), är mycket gemen när han talar med simpelt folk, och han sade till mig, att djefvulen och, med respekt till sägandes, alla länsmän i landet skulle ta mig, om jag inte skulle föra den herrn helbregda tillbaka till Wiborg. Och såsom ni ser, höge herr befäliningsman och domare, så tyckes ju den främmande herrn vara kry och rask hittills, så att jag ärligen förtjenat min lön." "Till saken", afbröt länsmannen, "berätta, huru kom det till att ni råkade ut för den här rysligheten?" "Jo, si", började kusken åter, "det var så, att vi skulle fara till två ohyggligt rika fruntimmer, som lära ha rymt från..." "Ursäkta, herr befallningsman", afbröt Stråle, "kanske vi lemna fruntimren åsido, alldenstund denna sak alldeles inte angår dem." "Riktigt", anmärkte ransakaren till vittnet, "berätta hvad som händt, inte hvad som kan komma att hända." "Nåja", fortfor den sålunda tillrättavisade, "vi skulle till Imatra, och derifrån med fyra hästar till Lauritsala (första slussen vid Saima kanal) och så till Wiborg igen. Nåväl, resan gick bra ända till Jäskis färja, och medan herrn drack kaffe inne i gästgifvargården, frågade folket, som stod omkring mig, hvad det var för en herre, som jag skjutsade, och jag sa' sanningen, att det var en rik man från utlandet, som reste till Ojala och derifrån tillbaka till Wiborg. Och som jag fått respengarna om hand, gaf jag skjutsbonden från Rautanen en mark (70 öre) i drickspengar, för si så hade herrn befallt.
Någon anledning till förändrade åsigler af förevarande amne finnér Ekonomi-Utskottet nu icke eller förete sig; och vid besvarandet af dc åter väckte Motio* lierne om biträde af Stats-medlen, till om - 744 S la t s-U tsko 11 e ts Betänkande n. besörjande af Clara Sjöns samt Rörstrands och Carlbergsvikarnes upprensning anser Utskottet sig således endast böra hänvisa till hvad i detta afsende tvänne gånger förut blifvit förklaradt. — Med bibehållen öfvertygelse om nödvändigheten att genom desse vattens förbättrande eller igenfyIlning, undanrödja anledningarne till de farsoter och en ökad mortalitet, sorn, efter bestyrkte uppgifter, från deras osunda beskaffenhet leda sitt upphof, tror Utskottet si sr likväl icke helt och hållet böra till O sluta sin uppmärksamhet för ett ämne hvars natur kräfver deltagande; Och då Utskottet å ena sidan antager, alt det till stånd, som varit lemnadt till orenlighets utkastande i Clara Sjön, i betydlig mån bidragit till ställets osundhet samt å den andra bland skälen dertill, att få eller inga försök gjorts till Sjöns igenfyllande med tjenlige ämnen, det hufvudsakligaste vara, att ingen försäkran om kostnadsfri egande rätt å de nya tomterne blifvit lemnad dem, som om deras igenfyllning velat ingå i författning; så anser Utskottet sig häraf föranledt till den vördsamma tillstyrkan, att Riksens Högloflige Stan - S tals-Utsko t tels B e tä n k a ii d e n. y.jS Ständer matie, tinder Åberopande af deras vid 1815 års Riksdag aflåthe underduniga skrifvelse, om utvägars vidtagande till befordrande af slöfre sundhet i städerne, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Konungens befällning anställd Mexel.Circulation: Dä pennin, garne hwilka influtit för de af Kamarcn drag. ne Wexlar, enligt de i Räder meddelte Hand. lingarö föranledande, blifwit anwände, icke till förmon för Pommerska Landet, utan till ett af f. d. Konungen pä Tyst botten förtt krig, hwarS päföljder för Pommern warit i högsta mätto känbare och tryckande, samt wällat desi Finance Werks yttersta förfall. Dä de nu for« drings.ägande Borgenärer, hwilka under sörli, tande pä erhällna löften och försäkringar om återbetalning blifwit inledda, att biträda med Wexel. Accepter, derwid förhällit sig pä ett dem gansta hedrande sätt: Och dä skulder Hwilka, pä lika sätt som de nu ifrägawarande, tillkom, mit i följd af f. d. Konungens befallning, till. sörene Los. Den 14 October. sörene af Riksens Ständer för Swensta Sta. tens räkning blifrvlt erkände, hafwa Riksens Ständer ansett tillämpningen af en sädan all. mä.n grundsatts wid detta tillfälle ästven böra göras, dock med wilkor, att oagtadt Riksens Ständer för ofwannämde Banquitrcrs fordon, gar ätaga sig answanghel, desia fordringar likwäl alltid komma alt anses säsoi.i en Pommerska Landet widhäftande skuld, om bwars betalande Pommern sjelf bör besörja, sä framt desi nu »varande omständigheter till ästveutyrs skulle komma att undergä nägon förändring.
Såsom svar å den, af den siste talaren upställda jemförelse emellan Frih. Bezelius och Professor Palmstedt, synes mig böra anföras, hurusom den §t den förre anslagna pension beviljades honom under en tid, då priset å lifsföroödenheter icke blifvit så upjagadt som nu, och ur denna synpunkt förefaller det mig, som om man icke ställer Professor Palmstedt i jembredd med Frih. Berzelius, derigenom att bans pension förböjes till 3,000 Rdr. Professor Palmstedts förtjenster, allmänna, vetenskapliga, har man för öfrigt ej heller kunnat bestrida; och till hvad Gr. Löwenhjelm yttrat vill jag lägga, att bemälde Professor varit en den Svenska Regeringens embetsman vid den stora industri-expositionen i Paris; och jag har af hans utländska KomitéCollegers vitsord och berättelser sett professor Palmstedts förtjenster, i nyssbesagde dess befattning, af vederbörande i Paris erkända i de mest smickrande ordalag. Jag anhåller om bifall till Utskrs förslag. Gr. Löwenhjelm: 2:ne ledamöter af Utsk. hafva förklarat, att enskilda motioner förtjena mindre afs:de än K. M:s förslag. Jag gillar denna åsigt och tror, alt Utsk. icke kan förfara nog strängt i det afsrdet, men nulla regula sine exeptione. Jag tror att denna exeption är mycket lämplig. Alt Gr. Lagerbjelke är af annan tanke, vill jag icke klandra. Sparsamhet är en förtjenst och vi böra vara Utsk. tacksamma hvarje gång vi se prof derpå, men i detta fall har Gr:n gått för långt, och då den pension Frih. Berzelius i lifstiden erhöll var fullkomligt tillräcklig efter då gällande pris på lifsförnödenheter, men detta pris är numera öfver höfvan upgjagadt, anser jag It. o. Ad. bör vara oförhindrad att bifalla Utskrs förslag, hvarom jag fortfarande anhåller. Hr Printzensköld: