Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes olika medel att till Rikets wärn an» wända Desi återstående krafter, sarstildte sätt att öka den wäpnade styrkan, det af hans Majt Ronungen nädigst föreflaqne är säkerligen det werksammaste, ty det producerar den största stridskraft, men i fall de olägenheter, som ätsölja »verkställigheten deraf, hindra, de Riksens Högloft. Ständer, akt tillfullo antaga denna nädiga Proposition, är detta icke nägot skäl att helt och hallit förkasta alt hwad som rörer Rikets försmak, och wagar jag derföre i ödmjukhet inför Rid» derstapet och Aveln framställa mina tankar om nägra mera inskränkta och derigenom mindre betungande me» thoder, att öka den wäpnade styrkan; Hwem bättre än I mine Herrar skulle derom kunna döma, I som sjelswe till en stor del warit Militairer, eller än med Edre insigter, med Edert mod pryden della Ständ. Rätta förhållandet af en Stat till desi wäpnade styrka beror pä Folknummern, be tillgängar, som fin» Den i December. '55 finnas i Landet, Dest Politiska ställning och gränsens beskaffenhet. Är Armeen för liten blottstallcs Staten att förr eller senare biistva inkräktad, Fienden lockas af löre» tagels lätthet, och blotta hoteljen af Krig, en mägtig Grannes Sändebud, wid alla tillfällen kan göra, förnedrar Den till lydrike D-st Konung till Vasall. Är Armeen för stor kan den ej tillbörligen underhållas, brist pä skickligt Befäl, Krigsöfning, Be, rväringStroh och utredningspersedlar, födoämnen, Lä, kare och penningetillgangar förwandlar e» sadan ArmLe till en orörlig och oskicklig masta, som man att gag« na sammansmälter af sjukdomar och dör pä Lazarettet,. Rätta förhållandet emellan Statens krafter och dest wäpnade styrka är således det som bör bestämmas.
» Ja, flickor är då alltid flickor. Tror du inte jag har mina bekymmer också? Två kapitel i Livius och en t3 ' sk kria, men det klarar jag af i natt. » Elsa sänkte ödmjukt hufvudet inför alla dessa fakta. » Förresten vill jag påminna mig, » sade riddaren af gymnasistmössan med mycken illslughet, » att jag lofvat Annie Walkov att gå på » kondis » med henne i eftermiddag. Annie är en liten söt unge och går inte och fånar om läxor jämt inte. Det hade nog varit roligt att åka tillsammans i kväll, förstås, men när du inte har tid så ... » Elsa hade blifvit rysligt röd i ansiktet, ty dels tyckte hon, att Knutte var förskräckligt ohöflig som kunde säga, att hon » gick och fånade », dels voro Annie och hon sedan fjorton dagar » fiender », och dessutom var det det roligaste hon visste att » gå på kondis ». Men hårstrået, som knäckte kamelens rygg, var dock Knuttes omdöme om Annies utseende, ty både Knut och Elsa visste endast allt för väl, hvem som såg bäst ut. » Kanske jag har tid ändå, » menade hon, fortfarande litet tveksam, dock mera för syns skull. » Men om du tar den där Annie med dig, så går jag inte alls. » Detta sista yttrande följdes af ett lika trotsigt som energiskt framskjutande af underläppen. » Nej, för min del tycker jag naturligtvis det är roligast att åka ensamma, » försäkrade Knut med en nådig nick, och så skildes de i hörnet af Kommendörsoch Sturegatorna. Knutte strök af sig gymnasistmössan med den vräkiga elegans, hvari hans äldre bror excellerade, och Elsa böjde sitt lilla blonda backfischhufvud lika korrekt och förbindligt, som hon sett stora syster göra, då hon någon gång fick gå ut och gå med henne. När Elsa kommit hem, hörde hon med dold tillfredsställelse, att pappa och mamma och stora syster skulle bort på middag. När de väl voro gångna, smög hon sig in i syster Annas rum, ställde sig framför den stora spegeln, granskade sin enkla skolklädning af mörkblå merino med en djup suck och sände slutligen en hopplös blick till sina stackars snedgångna knäppkängor.
Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtsk. Bet. JS/S 2. nen å sådan dag stadgade ansvar af, bland annat, böter motsvarande afgiftens dubbla belopp kunna utan fara inildras till ett med afgiften lika bötesbelopp; hvilket torde godkännas. Då bränvinstillverkare kan komma att lida betydlig förlust genom att nödgas lemna maltoch jästberedning utan tillsyn under så lång tid, som från klockan 8 på morgonen till klockan 5 om aftonen å söneller helgedag, hemställer Utskottet, att tillsyn vid malteller jästberedning må under nämnda tid vara tillåten. § 53. Enär i de under den sednare tiden utkomna kriminalförfattningar endast förekomma tvänne arter af frihetsstraff, nemligen straffarbete och fängelse, har Utskottet, för att bringa ifrågavarande författning i närmare öfverensstämmelse med den öfriga brottmalslagstiftningen. anlett det i 1 mom. af denna § förekommande straffet, fängelse med arbete, böra ändras till straffarbete, med afseende å hvilken förändring strafftidens högsta längd äfven blifvit nedsatt från tre till tvä år; hvilket torde godkännas. För den i 2 mom. af denna § omförmälda förbrytelse är straffet alternativt bestämdt till böter efter domarens bepröfvande. För att icke lemna domaren allt för stor latitud vid straffets bestämmande har Utskottet ansett ett maximum här böra stadgas och föreslår derföre, att orden ”böter efter domarens bepröfvande” ändras till ”högst. 200 Riksdalers böter”. § 56. Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 421) har Olof Pehrsson frän Gefleborgs län yrkat, att böter, hvartill någon enligt ifrågavarande författning gör sig förfallen, må. vid bristande tillgång till deras gäldande, förvandlas till fängelse; och då. på sätt Utskottet här ofvan vid § 53 omförmält. fängelse med arbete icke i sednare tidens författningar förekommer såsom straffärt, tillstyrker Utskottet, att, då tillgång saknas till gäldande af de i denna förordning stadgade böter, de skola förvandlas till fängelse enligt samma tarif. som hitintills gällt. § 57.
När Clemens var årsgammal och vid sin moders eller sköterskas hand visade sig ute bland slafvarne, hade Petros blifvit fängslad af ett för så späda barn ovanligt uttryck i hans sköna ansigte. Det låg något himmelskt i hans ögon, och han förekom Petros som en engel. Desto odrägligare blef honom den tanken, att detta barn skulle uppväxa i hednisk villfarelse och förakt för honom, som är barnens himmelske vän. Petros kämpade ett helt år med tanken att fly med den lille Filippos ur det hedniska huset, för att sålunda rädda hans själ och återgifva lammet åt den rätte herden. Han hade under denna tid gått sjuk af tvifvel och oro, huruvida detta vore rätt inför Gud eller icke. Men orden: „låten barnen komma till mig“, hade natt och dag genljudit i hans själ och slutligen kommit hans beslut att mogna. Hvad sedan händt, det visste Clemens. Petros hade länge irrat omkring, under oupphörliga faror att med sin dyrbara skatt blifva gripen af de kejserlige embetsmännen, som efterjagade honom öfverallt. Hans fader hade åtföljt honom under flykten. Det var ett underverk, att de undkommit efterspaningar, och ett icke mindre underverk, i trots af de ömmaste omsorger, att Clemens så späd kunnat uthärda de lidanden, som de begge flyktingarne icke förmådde afvända från honom, när de som oftast ledo brist på det nödvändiga. Allt detta berättade Petros så vältaligt och rörande, att Clemens, när Petros uppmanade honom att döma öfver sitt handlingssätt, långt ifrån att ogilla det eller känna afsky för sin röfvare, tryckte hans genom gallret utsträckta hand till sina läppar, kallade honom sin störste välgörare och förklarade honom sin eviga tacksamhet. Förhållandet mellan Petros och Clemens blef ömmare, bandet, som förenade dem, starkare tillknutet än någonsin. Inom den homoiusianska menigheten väckte Petros’ fängslande en vild förbittring, som endast väntade på tillfälle att gifva sig luft. Eufemios, den äldste presbytern, skötte under tiden hans embete och infann sig dagligen i fängelset, för att inlemna sina rapporter och emottaga sin förmans befallningar.
Maj:t i underdånighet uppgifvas, på det att två Revisorer för hvartdera Riks-Ståndet må till denna förrättning utses och kallas; och få Rikets Ständer, till följd häraf, beträffande de revisioner, som för innevarande och följande år, intill nästa lagtima riksdag, komma att ega rum, underdånigst anmäla: att Riddrrskapel och Adeln beslutat, att med ifrågavarande val skulle förfaras i öfverensstämmelse med 7 § i den af Ridderskapet och Adeln för Riddarhus-Direklionen utfärdade instruktion och det dertill den 30 Juli 1851 beslutade tillägg, i följd hvaraf nämnde Direktion har att för de år, som omlörmälda revisioner omfatta, årligen välja af Ståndets ledamöter Två till Revisorer och En till Suppleant; att Preste-Ståndet beslutat, det vederbörande Domkapitel, efter särskilda föreskrifter, meddelade uti cirkulär, sorn till dem från Ståndet utgår, och enligt stadgad ordning rikets stift emellan, komma att föranstalta om val af Revisorer och Suppleanter för Presteståndel; att Borgare-Ståndet beslutat, att till den revision, som omfattar förvaltningen och räkenskaperna lör år 1863 och begynner i Mars 1864, skola väljas En Revisor och En Suppleant dels af Stockholms stad och dels af den bland städerna Norrköping och Gefle, som bestämmes genom lottning i hittills iakttagen ordning; äfvensom att, i fråga om den revision, hvilken omfattar förvaltningen och räkenskaperna för år 1864 och tager sin början i Mars 1865, bör, likaledes genom lottning, som i hittills iakttagen ordning verkställes emellan städerna Upsala, Calmar och Westerås, afgöras hvilka två bland dessa städer skola till sistnämnda revision välja hvardera En Revisor och En Suppleant; — samt ExpeditionsUIsko t tets Förslag till undmi. Skrifvelse, N:o 30. 13 att Bonde-Slåndet beslutat, att ifrågavarande val, för så vidt de röra sistbemälda Stånd, skola försiggå efter enahanda grunder som hittills. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Februari 1863.
På grund häraf och då, derest en offentlig läroanstalt skall inrättas i Örnsköldsvik, den mening, som i Preste-Ståndets beslut innefattas, synes företrädesvis antaglig, har Utskottet funnit sig föranlåtet att, för frågans beredning till slutligt afgörande, hemställa, att Bonde-Ståndet, med närmare bestämmande af arten utaf den läroanstalt, hvars inrättande det Hedervärda Ståndet afsett, måtto dervid, äfvensom i afseende på anslagets belopp, förena sig uti det af Preste-Ståndet i förevarande fråga fattade beslut. 10:o. Den af Utskottet uti 60:de punkten mom. litt. b) gjorda beräkning af elementar-läroverkens anslag är godkänd endast af Bonde-Ståndet, men återremitterad af Bidderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; hvaremot Preste-Ståndet för sin del beslutit en tillökning i berörda anslag af 20,000 R:dr. På sätt uti Utlåtandet finnes närmare omförmäldt, hade äfven hos Utskottet fråga uppstått om anvisande af en särskild förhöjning i elementar-läroverkens anslag, för att med säkerhet bereda erforderlig tillgång till de ökade utgifter, som föranledas, bland annat, af den lärarne medgifna rättighet att efter vissa år komma i åtnjutande af högre aflöning; men Utskottet hade, af anförda skäl, ansett en sådan förhöjning icke vara oundgängligen nödvändig.
Nådiga föreskrift att icke uttaga de å Extra Stats-regleringen anvisande anslag annorlunda, än i den nion behofvet fordrar deras användande, samt alla anskaffningar och arbeten, hvartill anslag till och med år 1844 beviljas, svårligen kunna lill alla delar inom samma års slut varda fullbordade, det icke synes troligt, att inom sistnämnde tid alla anvisade anslag varda uttagnej men att, om Stats-Utskottets Utlåtande , JY:o 465* 7 äfven sådant skulle inträffa, någon olägenhet derigenom ändock icke kan uppstå, enär dels Riksgälds-Contoiret dessförrinnan har all påräkna öfverskolter» å Statsverkets inkomster för åren r 841 ocb 1842, hvilka endast i den ringa mon, sorn Utskottets Memorial, N:o /\63, om förm äler, för Contoirets utgifter tagits i beräkning, dels, då Riksgälds-Contoiret, sorn vanligt, lärer erhålla ett räntefritt Creditiv å Rikets Ständers Rank af En million, att begagnas ifrån och med September ena året till och med Juni det andra, samt Conto ret icke bör behöfva att för dess utbetalningar, under vanliga förhållanden, detsamma anlita, sedan Utskottet iagttagit den försigtigheten alt, efter det slatsbrist-summan för år 1840, jemte andra utgifter för samma år, kunnat betäckas af behållne medel, af 1840 års Bevillning afsätta nödige medel för 1841 ars utgifter, hvarigenom Contoiiet hädanefter blifver i tillfälle att bestrida hvarje års utgifter med då inflytande Bevillning för föregående året, Contoirel är i tillfälle att, i händelse äfven den del af tillgångarne för Extra Stats-regleringen, som utgöres af sista femtedelen af Banco-vinsten, skulle under loppet af år 1844 komma att utbetalas, å berörde Creditiv begagna detta belopp, intilldess nyssberörde medel påföljande året fä lyftas.
Å denna nådiga framställning får Utskottet, med afseende å deri förekommande skäl, tillstyrka Rikets Ständers bifall. 10:o. På det Sekreteraren A. M. Strinnholm, hvilken, på grund af Rikets Ständers beslut, under den tid nuvarande Statsreglering är gällande, af allmänna medel uppbär ett årligt understöd af 1000 R:dr för utarbetning och utgifvande från trycket af »Svenska folkets historia från äldsta till närvarande tider» måtte sättas i tillfälle att uteslutande egna tid och arbetsförmåga åt fortsättningen af detta förtjenstfulla arbete, har Kongl. Majit begärt, att berörde anslag än vidare finge under trenne år eller intill Statsregleringen vid nästa Riksdag från Allmänna Indragnings-Staten utgå; och inhemtas af det Kongl. Maj:ts Nådiga proposition bilagde Stats-Råds protokoll för den 9 November nästlidet år, att femte Bandet af ifrågavarande arbete inom kort vore färdigt att lemna pressen. I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en af Herr v. Hartmansdorff, Aug. hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion, deruti han föreslagit, att förenämnde anslag till Sekreteraren Strinnholm måtte ökas med åtminstone 500 R:dr utöfver hvad den Kongl. Propositionen upptoge, i anseende dertill att Strinnholm, som saknade enskild förmögenhet och lön på Stat, åtnjöt endast dessa 1000 R:dr såsom vedergällning för sina historiska arbeten, af hvilka Slaten visserligen förbundit sig inlösa 250 exemplar af hvarje utkommande del, men hvilken lösen ej räckte till att betäcka mer än halfva tryckningskostnaden. Som ifrågavarande arbete är af stor vigt för den historiska forskningen och derjemte en prydnad för Sveriges litteratur, samt härtill kommer, att Sekreteraren Strinnholm saknar enskild förmögenhet och icke heller uppbär lön på Rikets Stat, hemställer Utskottet att Rikets Ständer måtte, för den tid, hvilken nu förestående Statsreglering kommer att omfatta, för Sekreteraren Strinnholm å Allmänna Indragnings-Staten uppföra ett årligt anslag af 1,500 R:dr. H:o. Efter det Professoren vid Kongl.
Min tanka är för öfrigt att man, för att kunna bibehålla neutraliteten och värna den för alla angrepp, varit tvungen att sätta sitt försvarsverk i tillbörligt skick och att de utgifter, som deraf blifvit en följd, ländt till fäderneslandets båtnad. Det är en gammal latinsk sats som säger: att om man vill bibehålla freden, måste man vara beredd på kriget, och denna regel anser jag icke vara oäfven att följa. Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredr. Nils: Gr. Anckarsvärd har i hög grad klandrat neutraliteten, och gjort en mängd anmärkmr mot de utgifter som deraf varit en följd. Hvad angår den första omständigheten, så beklagar jag, att den icke vunnit Hr Gr:s sympathi. Jag anser den icke vid detta tillfälle behöfva försvaras, och ämnar så mycket mindre upträda till dess försvar, som vi snart torde hafva att förvänta vederbörligt Utsk:s Betänk. ang:de verkställd granskning af StatsRåds-prol:na och då torde rätta tillfället vara inne att äfven vidröra denna fråga. Hvad angår de många aumärkmr som Gr. Anckarsvärd gjort mot nästan hvarje punkt, der summariska upgifter förekomma, så hade jag visserligen mycket att svara, men det förefaller mig, att när K. M. i 384 Den 17 Janl e. m. grundlagsenlig ordning beslutat, att en väpnad neutralitet stall ega rum, så borde hvar och en inse, att deraf måste följa en mängd med utgifter, till rustningar, till anskaffande af materialier, till trupptommeuderingar m. m. Detta hafva äfven föreg:de Ständer insett och derföre afsatte de för detta ändamål en viss summa. Att nu här ingå i granskning af hvarje särskild summa och upgifva orsaken hvarföre den och den summan blifvit använd till det och det ändamålet, det skulle uptaga en allt för lång tid. Gr.
Beträffande de under bruk skatteköpta hemman borde väl, jemlikt Kongl. Förordningen den 3 Februari 1838, frågor om successionsrätten till desamma bedömas efter de angående kronohemman stadgade grunder; men i anseende till de särskilda omständigheter, som skulle sig förete rörande brukshemman, har motionären föreslagit, att då besittningsrätten till under bruk skatteköpt hemman Öfverlåtes till någon annan än den, som dertill är arfsberättigad, Bih. till R. St. Bcsvo. Ekon.-Utskuttets Betänkande N:o t5. bruket, näst efter säljarens barn eller bröstarfvingar, må äga alt inlösa besittningsrätten, eller åtminstone att, i öfverensstämmelse med grunderna för inlösen af borttransporleradt kronorustliållshemman, klander af öfverlåtelsen icke må väckas af aflägsnare slägting, än öfverlåtarens syskonebarn, samt att, derest klandertalan ej väckes inom natt och år, efter det öfverlåtelsen genom Ilärads-rättens försorg, på anmälan af transporttagaren, blifvit i häradets kyrkor kungjord, bruket må vara berättigadt att inom tre månader derefter den transporterade besittningsrätten inlösa; i sammanhang hvarmed det likväl skulle föreskrifvas, att, då dylik öfverlåtelse klandras, såväl den förre åboen, som transporttagaren bör, om så yrkas, med ed intyga, att dem emellan är så aftaladt, som den upprättade afhandlingen visar. Denna motion har blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; men, i anseende till ämnets beskaffenhet och jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Framställningen hvilar tydligen på ett misstag i afseende på beskaffenheten af den ifrågavarande besittningsrätten samt sättet och vilkoren för öfverlåtelse af densamma.
Maj meddelte torplag till en förbättrad National-Representation, beslöt Ridderskapet och Adeln, att till den behandling 56 §, Regerings-Forinen stadgar, godkänna berörde förslag, i hvad det samma angick de 3:ne ofrälse Stånden , samt uppskjuta profningen af frågan om förändring uti Ridderskapet och Adelns Representationssätt, intill dess RiddarhusUtskottets i detta amne infordrade Utlåtande inkommit. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets den 13 dennes afgifne samt den 15 i samma månad på bordet lagde Utlåtande,- i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut' meddelte Betänkande, rörande väckte xnotioner om en friare handel med Svenska Skogsprodukter, beslöt Ridderskapet och Adeln, att godkänna de af Hérr Presidenten Friherre Edelcrantz uti dess särskilta ' yttrande i Fkonomi-Utskottet, i afseende å berörde ämne uppgifne grunder, med tillägg, det borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhållas om vidtagande af 665 Prot. Utdr. d. 18 Junti 1818» de correctiver, hvilka emot missbruk af en för vidsträckt handel med ifrågavarande Producter Jkunde finnas nödige; hvarjemte Ridderskapat och Adeln tillika ansåg lämpligt, att i enlighet med dess Beslut vid 1815 års Riksdag underdånig anhållan hos Kongl. Majit borde framställas , att Piodukt-Placatet af den 10 November 1724, och .Kongl. Förklaringen deröfver af den 28 Febr» 1X726, matte blifva hvilande intill dess Landet? okade Produktion kunde medföra en för Riket mera fördelaktig utrikes handel; uti hvilket beslut de öfrige Respective Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Från Högfärdiga Prest-Ständet. S. D. Nedanskrifne på bordet hvilande
Äfwen sedan Mg ers HZllit denna underrättelse om sakens wcrkeliga förhällande, fär jag till HögloftRidderstapct och Adeln hemställa, om det icke i alla fall wore klokt, att bifalla Bondc-StanderS begäran. Zag misikärmer ej wigten af det Moraliska skälet men Wonde-Standet sjelf snncs ätminstone icke inse den samma, och jag tror, att rär srögan bli^mit inffränkt till de Rättegångar som föras Allmogen emellan, det äfwen kunde wara billigt, om den gamla Författningen bibchölles. Det skulle eljest se ut, likasom tre Stand wille besluta om beskattningen för det fjerdeJag frestar ders re, att man skulle förklara det Hcdcrwärda Bonde - Ståndet, att det wäl ej wore någon desi rättighet, att i ''tta afseende Njuta afkortning, men att Ridderstapct och Ateln af oerr upriktlga wälwilja Ridderstapct och Ädelst oasbrorit hyser för Bonde - Ständet bifallit dest yttrade önstr.n, rörande lägre Charta wid Rättegängar Allmogen emellan. Friherre Osterström, Mcob. Riksens Ständer hafwa wrd detta Riksmöte ej ifrän nägou borttagit nägon fördel, utan ätt derföre tillbjuda behörig ersättning. D» ött hittills warit Bonde-Ständc Z rätt att endast nyttja half Charta, bör denna rättighet, detsamma, icke fränö lännas utan behörig ersättning. Jag fär således äfwen för min del instämma i hwad Grefwe lASrner förestagit. Grefwe ve la 0->r^ie, inwände att här wcrkeligen wore fräsa om ersättning igenom förhöjning i cppcnserne. Grefwe k-lsmilton, />.xel, frägade om denna ersättning äfwen borde gälla för Bönder, som besukte Säterier.
Och om allt lefvande vore från början allsammanlefvande, skulle det absoluta centralalljaget vara centralt och allmedvetet allsamlefvande — ett väsen hvilket, liksom det mänskliga jaget i människan kan vara mer äller mindre medvetet men i alla händelser centralt samlefvande med och innelefvande i hvarje minsta cell af sin varelse, skulle vara allmedvetet samlefvande med och innelefvande i alla universi varelsers lif och uttryckande sitt väsen äfven i betydelse af “jag“ i hvarje universi varelse, för de lägsta varelserna så godt som omedvetet och själfomedvetet, sedan allt medvetnare och jagmedvetnare genom allt högre stadier af individualitetsförnimmelse, jagförnimmelse, jagmedvetande, centraljagmedvetande, relativt centralalljagmedvetande ända upp till absolut centralalljagmedvetande, hvilket vore detsamma som jagets fullständiga medvetande om att vara ett med det absoluta centralalljaget. De aldra lägsta varelserna, allt från början samlefvande med alla lefvande varelser, borde i enlighet härmed kunna tänkas ända från början bära inom sig det absoluta centralalljagets lif och icke bara det utan äfven i någon mån det absoluta centralalljagets jagiska lif, svagt uttryckt i individualitetsförnimmelse, jagförnimmelse etc., sedan allt tydligare uttryckt och mera medvetet jämsides med allmedvetandets och alljagmedvetandets utveckling ända upp till de högstutvecklade varelsernas fullständiga medvetenhet af sammangjutning med centralalljaget och alltlifvet, hvilken sammangjutning redan förut förefunnits, ehuru allt omedvetnare ju längre ned på varelseskalan. Identifierar jag nu begreppet Gud med begreppet det absoluta centralalljaget kunde jag kanske genom här ofvan försökta utredning få någon föreställning om en immanent Gud, hvilken tillika är en personlig Gud — om Gud lefvande i alla och alla lefvande i Gud, d. v. s. enligt min terminologi: det absoluta centralalljaget mer äller mindre medvetet äller omedvetet inneboende i hvarje jag såsom jag och hvarje jag, mer äller mindre svagt äller starkt, mer äller mindre medvetet äller omedvetet lefvande det absoluta centralalljagets jagiska lif.