Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingrid blef ytterst förlägen, och de mörka ögonen stodo fulla af tårar, då hon svarade: » Jag hade visst inte kommit hit utan ett ärende men er tid tycks vara så upptagen förut? » » För er har jag alltid tid, fröken Ingrid, och det trodde ni också. Säg, att ni litade på mig! » Ingrid såg upp med en skygg blick. » Ja, jag trodde, att ni ännu hade något intresse qvar — för oss. » » Ja, det har icke åren förminskat. Men, nu begär jag ett uppriktigt svar — mins ni ingenting annat än dessa nej från den sommar vi tillbringade tillsammans? Kära fröken Ingrid, minns ni inte ljumma, doftande qvällar från er veranda eller nere vid stranden? Ni föreföll mig alltid som en snö- droppe med er hvita schal, som nästan helt och hållet dolde er, och så ett par mörka drömmande ögon i ett litet blekt ansigte. Ni var lika kall som snön, och det var blott någon enda gång, när det prasslade i löfverket bakom oss, som ni skrämd lade en liten feberhet hand på min. Förlåt mig, fröken Ingrid, jag var lyckligare då, än när min lilla snö- droppe till sist höjde sin veka stängel och stolt slöt sig till den lysande buketten af badortens öfriga unga damer. Nu måste jag veta, hvarför ni då var så tillbakadragen just mot mig. För alla andra hade ni åtminstone ett vänligt ord ». » Var jag nog otacksam att bemöta er ovänligt? » » Ni vill således icke svara. Nu, fröken Ingrid, om ni tillåter skall jag be att få veta ert ärende. » Hans röst hade förlorat sitt veka tonfall, och det var med en otålig rörelse, han kastade tillbaka det mörka håret. » Jag ville bedja doktorn om något stärkande ögonvatten. Mina ögon äro ytterst klena. » » Vill ni sätta er der, får jag se riktigt in i dem. » Det blef alldeles tyst en lång stund. Han höll hennes hufvud tillbaka och undersökte med läkarens skärpa de ljufva flickögonen. Hon öfverlemnade sig så helt och hållet åt lyckan att åter bli vårdad af honom, att hon tyckte, att det endast varat några sekunder, då han slutat och artigt frågade, om han tröttat henne med sin långa undersökning.
Jag vet ej, om jag skall skylla på denna trötthet i stämbanden eller ej, nog af intonationen i vissa enserablenummer var ej fullt korrekt: fru Östberg sjöng i eller £ ton för högt, dertill en gåug efter en vokalis åt höjden satte hon in sluttonen i frasen nästan hela |: delar under den rätta tonen. Det kan synas småaktigt att anmärka dylikt, det skulle också ej ha händt oss om det gällt en chanteuse af vanligt genomsnitt Den dramatiska sidan af rolen är minst lika svår som musiken. I första akten tyckte vi för vår ringa del att fru O. spelade riktigt, riktigt bra, äfven stumt spel. Visserligen kunde man önskat, att aktionen under arian varit lifligare, särdeles vid recitativet: » Omensklige, hvart vill du hän? » Men må man betänka, att Fidelio här skall komma inspringande på scenen, och att en sångerska af fru 0: s embompoint måste hålla sig stilla derefter, att sången ej må lida. De stora vanskligheterna i musiken kunna ock distrahera, särdeles vid en première. Denna början lofvade mer än fortsättningen höll. Spelet Ur Daçtnt Krönika. 11i andra akten var genomgående för matt, sångerskan blef aldrig gripen af sin uppgift, så att hennes ideala hänförelse elektriserade åskådarne. Tekniska fel funnos ock, såsom utropet före dåningen, som ljöd allt för overkligt och de onaturliga stapplingarne med hufvudet ledlöst runkande som på en chinesisk porslinsgumma. Mimiken var häri för litet observerad, särdeles vid lemnandet af brödet, en mycket svår scen för öfrigt, som gick spårlöst förbi. Tack vare sångerskans briljanta höga B gjorde qvartetteu äfven dramatisk verkan, ehuru ej så stor som om skåde$pelei ' skan här funnits. Pistolscenen kan göras med långt grannare plastisk effekt af en rutinerad sådan och äfven räddningens glädje tolkas med mer hjertlighet. I sista tablån gjorde fru O. godt intryck och i sin helhet kan prestationen, våra recensenter till trots, icke annat än lofordas, särdeles när man betänker att den unge mannen Fidelio en gång varit den unge mannen Boccaccio.
I anledning af Expedilions-Utskottels Memorial N/o 49, angående anslag af ei forderlige medel lill bestridande af kostnader för utskrifning af å t sk i 1 lige Riksdagshandlingar, beslöt Ståndet, att, sedan Expedilions-Ulskcttet erhållit arbetsbiträde fiån öfiige Utskottens samt Slåndens Canzlier, förstnämnde Utskott må från Riksgälds Contoret reqvirera de medel, som, det oaktadt, kunna nödvändigt erfordras till bestridande af koslnaderne för en sådan ulskiifaing. Från Höglofliga Ridderskapet och Adeln. S. D. Anjo föredrogos och biföllos Slals-Utskotlets den 1 dennes på bordet lagde: Utlåtande N:o 56o, i anledning af erhållna ålerremisser å Utlåtandet N:o 44I; och Memoiial N:o 56i, om anvisande af ersättning till rolehållarne vid Norroch "Westerbottens Fältjägaie-Corpser för rotefrihets-medel inom Norroch "Westerbottens Län. S. D. Då nu ånyo föredrogos Lagsamt Allmänna Besväisoch Ekonomi-Utskollens den 29 sisllidne Maj och den 1 dennes på hordet lagde Utlåtanden: N:o 80, i anledning af återremiss af Utskottens förslag Ps;o ^5, till sammanjemnkning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, angående Lagstiftningen om fattigvården i Rik< t; och ]\;» 81, i anledning af ålerremissen utaf Utskottens förslag N;o ^3, till sanimanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående ändring al b örfaltningarne, rörande sockenstämma samt om bildande al Cpmmunal-dyrelser lrlefvo så väl nämnde Utlåtanden, som de föreslagna voleiings-proposilionerna, af Ridderskapet och Adeln godkände. S. D. Vid förnyad föredragning af ej mindre Bevillnings-Ulkottets den 29 sisllidne
Efter min afresa till Stockholm på hösten fortsattes atelier-kritiken pr post; hvarje nytt kapitel af »Pengar» tog strax raka vägen till Stockholm; och hvarje af mig fullbordad berättelse sändes ögonblickligen till Hörby, derifrån den alltid med största skyndsamhet remitterades, försedd med rand-anmärkningar eller – när icke marginalen räckte till – åtföljd af några fullskrifna lösa blad. I meddelade utdrag af brefven från denna tid har läsaren redan sett skymta fram, hur allvarligt Ernst Ahlgren tog denna sin kamratkritiska verksamhet, särskildt beträffande den sedermera – på goda grunder – kasserade berättelsen »Årstider». En del af de motiv, den innehöll, har senare stått upp i »Röde prinsen», bland annat också Ernst Ahlgrens i brefvet på sidan 170 omnämda skildring af Ellens hand, som nästan oförändrad återfinnes i »Röde prinsen» (sidd. 25–26) Vare sig det gällde att utföra och förtydliga sina egne anmärkningar, eller att försvara sin uppfattning gentemot af mig framställda sådana, skydde Ernst Ahlgren hvarken möda eller arbete. Nedanstående apologi är i det fallet betecknande. Svar på anmärkningarne. Du säger att jag i 4:e kap. skulle »markera en smula att det äfven hos henne fans det der – man kan ju kalla det nyfikenhet – man kan också kalla det drift – fint, omedvetet, nästan omärkligt men konstnären ser allt». Ja, han gör så. Det är derför jag särskildt besvarar anmärkningen, på det att du ej skall mena, att jag icke skulle ha sett, att det äfven hos Selma fans detta – jag vill hos henne icke kalla det nyfikenhet, ty redan i en dylik ligger det en viss grad af medvetenhet – och här var det som du säger »fint, omedvetet, nästan omärkligt». Det är derför jag ansett mig hellre böra låta det skymta mellan raderna än tydligare framträda. För mig ligger det i följande rader: (Selma yttrar:) – »Och så önskar man att det fans någon som höll riktigt af en, mer än af alla andra menniskor, inte för det man är i slägt och så der och vet du att jag kan vara så ledsen ibland, att jag inte kan låta bli att gråta, och jag längtar, jag längtar så rysligt!» Der ha vi det omedvetna!
Här förekomma äfven en hel del priser, som visa, att en Vadstenabo lefver betydligt billigare än vi Stockholmare, hvarjämte skatten är häpnadsväckande liten mot hvad vi äro vana vid. Hvad dock veden beträffar, så tager jag mig friheten tvifla på, att man i Vadstena kan fylla behofvet för ett helt år med 75 kr., då man vill elda upp » en liten treflig, komfortabel våning på 4 rum och kök ». Som ett rent slöseri må man väl beteckna den stora konsumtionen af trippel, vispar och borstar, ty för tio öre trippel plär godt räcka till i minst 6 månader, och en visp eller borste räcker för mig i ilere månader. » Köp alltid eder fisk den dag den är billigast » är visserligen ett mycket godt råd, ehuru tämligen svårt att följa, då man naturligtvis ej kan veta på förhand, hvilken dag fisken är eller blir billigast. Att på hösten köpa potatis (» t. ex. 5 tunnor »), » äfvenså andra rotfrukter » och » ett litet parti smör » är alltid svårt, då inkomsterna äro små, ty det tar vanligen för mycket på kassan på en gång, ehuru det naturligtvis är en besparing. » Utgiften för gossar i statens läroverk är ju ganska ringa. » Anej, det är den visst icke, ty har man t, ex. 3 gossar, så blir det allt en bra styfver för året. Äfven här saknas en lifförsäkring, och då det förefaller att vara så billigt att lefva i Vadstena, förundrar det mig, att ej den utgiften är upptagen. o * Ensidig stränghet! Så stora vänner vi äro af ett måttfullt lefnadssätt, vilja vi ej gå med på öfverdrifterna och känna allt för många präktiga och i allo aktningsvärda äkta män, som dock för ett tillfälligt behof eller ett gästbesök kunna nyttja en spritdryck i sitt hus, för att underskrifva insändarinnans uppfattning. Bed.
Så låter hela Herrans menighet säga eder: Hvi synden I så emot Israels Gud; och vänden eder i dag ifrå Herranom, dermed att I byggen eder ett altare, och fallen ifrå Herranom? Är oss icke nog med Peors missgerning, af hvilko vi ännu på denna dag icke renade äre; och en plåga kom i Herrans menighet? Och I vänden eder i dag bort ifrå Herranom, och ären i dag affällige vordne ifrå Herranom; på det han i dag eller morgon skall vredgas öfver hela Israels menighet. Tycker eder, att edart arfs land är orent, så kommer hitöfver i det land, som Herren hafver, der Herrans tabernakel är, och tager arf ibland oss; och träder icke ifrå Herranom, och ifrån oss, att I byggen eder ett altare, förutan Herrans vårs Guds altare. Förbröt icke Achan, Serahs son, sig på det spillgifna; och vreden kom öfver hela Israels menighet, och han umgalt icke sina synd allena? Då svarade Rubens barn, och Gads barn, och den halfva slägten Manasse, och sade till de höfvitsmän och Förstar af Israel: Herren den starke Gud, Herren den starke Gud vet det, och Israel desslikes; är detta afträdning eller synd emot Herran, så hjelpe han oss intet i dag. Och om vi altaret fördenskull byggt hafve, att vi vilje vända oss ifrå Herranom, offra deruppå bränneoffer och spisoffer, eller göra der tackoffer uppå, så hämnes det Herren; Och om vi icke det mycket heldre för denna sakens skull gjorde, och sade: I dag eller morgon måtte edor barn säga till vår barn: Hvad hafven I göra med Herranom Israels Gud? Herren hafver satt Jordan till ett landamäre emellan oss och eder; I Rubens och Gads barn, I hafven ingen del med Herranom; och så måtte edor barn komma vår barn ifrå Herrans fruktan. Derföre sade vi: Låt oss bygga ett altare, icke till något offer eller bränneoffer;
Utlakande den 7>-de i denna manad. Att Hederwärda Bonde-Ståndet jemte fattat Beslut, det Qwinnkönet fritages ifrån ali afgift för Bränwins - Consumtion, icke welat samtycka dertill, att Mankönets afgift deremot borde förhöjas, ifrån 3 till 12 H. för hwarje Person, hwilket de öfrige Riks-Standen, med iagttagande afden Qwinnokönet tillagde befrielse, ansedt böra aga rum; och fvm bada desse frågor arv af Vewillnlngs Natur, samt derföre enligt 71 §. i Regeringsformen böra handteras, till följe hwaraf och derest det Stand som warit af ssiljaktige meningar errwt de öfrige z:ne, icke skulle finna för godt, med ds sednare M fösma,- samma frågor, pa i nyfinäuwde §. förordnade satt,' lärer komma att stuteligen afgöras; sä har Utskottet ansedt dess befattning icke kunna sträcka sig tili någon iemnkmngs förestående i desse omständigheter af de yppade ssiljaktige meningar', utan får ofwannämnde förhållande till Riksens Höglofiige Ständers närmare öfwerwägande, wärdsammeligen öfwerlamnaHwad angar' Högwördige Prest-StandetS, annu fortfarande snikan, att icke mera än en Brännvins - Panna af 9» kannors storlek marte af någon fa nyttjas; Sa emedan de z:ne öfrige Nespective Standen afgjordt och fastställt, att 2-ne sadane Pari, nor mage kunna fa gagnaS af dem, hwilkas Egendoms wärde uppgå till sa högt belopp, att ett sadant ^ryltjande får aga ruin , hwilken staga aker icke torde böra anses innebära Naturen af Bewillning: lärer hwad således biifwit af de z:ne Refpective Stän, Den n Augusti. 261; Standen bestutat, böra anses som afgjordt och fastställt.
Den sista bär orduingsnumret 37, hvilket ger vid handen, att det ej måtte vara så fasligt enformigt att vara vegetarie, som man i allmänhet är benägen att antaga. För att belysa en af fru Deutgens förnämsta hjärteegenskaper, godheten, kan jag icke göra bättre än att omtala det säregna sätt, hvarpå jag i min första barndom gjorde hennes bekaniskap. Herrskapet Deutgens och vi bodde i flere år i samma hus vid dåvarande Rörstrands-, nuvarande Wallingatan. En vår, jag tror det var 1873, utbröt i hufvudstaden en koppepidemi, och vår kokerska blef angripen af den farliga sjukdomen. Tjä- narinnan fördes bort, köket må- ste rökas, och hvarken mamma eller vi satte näsan utom dörren för att cj draga smitta med oss, och där stodo vi nu, fyra hungriga barnungar, utan mat — och utan telefon. Ryktet om vär nöd hade förmodligen spridt sig i huset, och jag antar, att fru Deutgen hörde våra suckar genom trossbottnarna, ty hon sände oss, som hon då ännu knappt sett, undsättning i form af en stor matkorg, nedhalad på ett snöre framför vårt salsfönster, vettande åt gärden. I sanningens intresse är jag tvungen, fastän jag vet, att vegetariska argusögon skola falla på dessa rader, att rodnande omtala, att korgen innehöll både kalfstek och buljong, kaffe och fint hvotebröd, och jag kan ej minnas, att aldrig så litet » grönfoder » följde med, ty på den DUN 2 Ö 2 Mycket kan en kvinna veta, Som ej mannen mäktar leta Fram ur bokens kunskapsschakt. Hon kan tygla, hon kan tämja nm Och med vänlig handling främja, Att de strida tankar lägga Sig till ro för hennes makt. E.. ^ ^ ^ ^ Fredin. ^ tiden hade fru Deutgen ännu ej » fått ett annat sinne ». Några år därefter angreps fru Deutgen af en svår nervsjukdom, som satte henne ur stånd att sköta de enklaste husmoderliga plikter, ja, hon säger själf om denna sorgens tid, att hon mer än cn gång var nära att förlora förståndet.
an ntL 7. 19,355: //n nna. 2. on 2. a Summa Af en hufvudboken hilagd balans-relation inhemtas, att, af de såsom behållning till år 1844 utbalanserade förskotter emot redovisning, 13,201 R:dr 14 sk. 1 rst. blifvit under år 1844 redovisade och återstoden, 10 R:dr 28 sk. 9 rst, finnes vara beroende på utredning eller afskrifning i framlidne Tygvaktaren N. J. Liljegrens konkurs-massa. Beväringsmanskapets Vapenöfning»!’. Hufvudböckerna öfver användandet af det för ifrågavarande ändamål å Riks-Staten uppförda anslag af 80,000 R:dr, hvilket är ett förslags-anslag, utvisa följande förhållande: Debet. år 184*. år 1843. — Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Balans till påföljande året: — Af en i 1843 års hufvudbok intagen balans-relation inhemtas, att ofvanstående, till år 1844 utbalanserade, förskott, 1382 R:dr 22 sk. 2 rst., blifvit under den 7 Juni 1844 ersatt, — Uti de till samma år utbalanserade fordringar ingå, bland annat, dels 1,229 R:dr 22 sk, 4 rst., fordran bos Konungens Befallningshafvande i Wester-Norrlands Län, beroende på Kongl. Kammar-Rättens pröfning, dels ock 279 R:dr 46 sk. 7 rst. hos framlidne Regements-Qvartermästaren vid Westerbottens Regemente C. A. von Essen, beroende på indrifning hos sysslomannen i von Essens konkurs. Vid dessa redogörelser, som i Kongl. Kammar-Rätten granskats för håda åren utan anmärkning, har någon erinran från Revisorernes sida icke förekommit. Då framlidne Regements-Qvartermästaren von Essens här ofvan, i balans-relationen, omförmälda skuld 279 R:dr 46 sk. 7 rst., redan den 7 Maj 1834 blifvit, genom Kongl.
Och det svåraste af alla är ovedersägligen, att de med alla på dem lagda ansvarigheter icke få begagna någon credit. Man invänder väl, att den insatta och innestäende grundfonden, som är här föreskrifven, kan få allt framgent, intill tecknings-summans sista skärf, beslå i säkerheter, inteckningar m. m., ulan att contanter erfordras annorlunda än till vexling. Men härtill svaras först, att flera delegare sakna fastighet, och måste sålunda betala in contant, andra åter hafva sina fastigheter förut intecknade för allt hvad de kunna bära, andra åter hvarken kunna eller vilja besvära sina egendomar med nya gravationer, som skola komma under Domstolarnas och Landshöfdingarnes pröfning. I alla fall skola sådana successiva inlemningar af säkerlietshandlingar åstadkomma för Bolagsmännen sådana oupphörliga omvägar, besvär och förluster, som nödvändigt skola hålla dem tillbaka från inrättningar, der ingenting är att vinna, men mycket att förlora, och der de för öfrigt måste låta sig fästas för en längre tid. Skulle ock en Bankinrättning varda på nu antagna grunder stiftad, så skola säkerligen Bolagsmännen, till bibehållande af den insatta grundfondens oförminskade belopp, hellre, än att underkasta sig det vidlöftiga besväret till säkerhetshandlingars anskaffande gång efter gång, inbetala den erforderliga quoten contant. Men i sådant fall säger sig sjelft, att Bolagets vinst förminskar sig; och hvad märkligt är, men lika klart, att vinsten blir mindre, ju större rörelse Banken drifver. Exempel upplyser det bäst. En Actie-Bank stiftas med 4 millioners teckning. Före Bankens öppnande insättas i allmänt förvar säkerheter för 25 procent, eller i million, och inom första årets förlopp inbetalas contant 25 procent eller i million. Under första året antages utlåningen stiga till i million, som efter 5 procent gifver 5o tusen Rrdrs ränta. Derifrån afräknas minst 2 procent omkostnader. Rester sålunda 3 procent första årets netto-inkomst på i million contant. Andra året antages sedelemission kunna gå till maximum, eller den af delegare insatta grundfonden, 2 millioner.
Dest afsigt warit, at hindra skjutsning!? beswäret, sa wida möjeligt är. Men ibland de anstallter, som utan twifwel äro en följd af denna Allmogen ifrån urgamla tider aliggande skyldighet, gifwcs det en, som ej allenast är mödosam, men tryckande och skadelig i mer än et afseende. Jag menar den, som utaf en Bonde gör en Fångförare, som satter til waktare öfwer en Skälm, den, hwars lott det dör wara, at under enfald och arbetsamhet bibehålla renheten i seder äfwe» genom okunnigheten om brott. Da wi betrakte en Bondes belägenhet, det enkla as dest yrken, del husliga och ensamma af dest lefnadssätt, da wi dermed jämnföre det lynne och de egenskaper, som fordras för at wara skälm och som utmärka densamma, äre wi med skal förundrade, at se rwanne Personer af denna beskaffenhet satte emot hivarannan uti sörhallandec af wäktare och bewakad. Den ena lättrogen, god, okunnig om höjden af elakhet och slughetens list, den andra bewäpnad med alla desa egenskaper, hotad af karan, upmuntrad af möjligheten, at frälsa sig fran densamma. Om efter denna jämnförelse man skulle säga ost ac det är af den stdnareö öde som den förres beror, at han blir brottslig om under hans ward den andre undgädt lagens hamnd; skulle wi icke da rosa för et stadgande, som blottställer ärligheten för den brottsligas öde, som utsätter den för en sirid, der dest wapen äro sa föga afmätta emot faran? Jag wet det Lagens ine ning har ej warit denna. Lagen har endast welat förekomma wärdslösheten, endast welat straffa medwetandct af den brottsliges undanflykt. Men är Lagens werkön swarande emot dest afsigt; är den icke snarare helt och hållet stridande deremot? Lagen har welat, ak den brottslige under säkert förmår skulle komma lil den ort, som skulle blifwa et fällt antingen för dest försmår eller för dest straff.
Detta förhållande visar det lidande och äfventyr, hvarföre en Husbonde kan blottställas, som derjemte är förbunden att ansvara för alla Hemmanets Onera, som Bonden bordt uppfylla, hvilken, genom oförutsedde utmätningar, blifvit oförmögen att med Hemmansbruket fortfara; och i anledning derföre föreslås vördsam ligen att kreatur, åkeroch körredskap, som höra till Hemmansbruk och borde anses derifrån oskiljaktige, icke borde få försäljas eller utmätas, utan Jordägarens bifall, och i saknad deraf vara ogildt, i hvilken lösa Egendom , Jordägaren äfven till godtgörande af sina förskotter borde äga företrädesrättighet, eller, om detta förslag till föreskrift icke godkännes, att åtminstone så beskaffade öfverenskommelser kun - 22 Den 2 Januarii. de lagligen Husbönder och Landtboer eller Arrendatorer, få träffas, sorn meddelade Husbonden förenämnde företrädesrätt, och betryggade för andre utmätningar af hvad till Hemmansbrukets bedrifvande hörde, då Afhandlingar derom i HäradsRältens Protocoller blefvo intagne. Vidare och i afseende på Skattehemman, synes derjemte det Stadgandet i 17 Gap. 3 §. JordaBalken, nemligen att Skattejorden är underpant för tre års ränta , böra undergå någon inskränkning i de fall, då Jordägaren icke sjelf, utan genom Arrendatorer eller Landtbonde, Hemmanet brukar. Det kunde ju hända, att en Arrendator eller Bonde, efter Vederbörandes begifvande, i 2 eller 3 år underlät att betala Hemmans-ränta, Kronooch Prest-tionde, med flere Hemmans-utskylder, och sedermera antingen bortflyttade eller kom på obestånd, och vid sådant förhållande vore det väl ganska obilligt, om Jordägaren, som möjligtvis vore okunnig om allt detta, måste för dessa 3 år utgöra alla dessa Hemmansförbindelser, sorn han förment blifvit behörigen uppfyllde.
Efter hwad i ofwanberörde mätto jag för min del ansett böra hufwudsakeligen komma under öfverläggning wid besvarande af Kongl. MajrtS Nädiga kropolltion, torde mig äfwen tillätas anföra nedannämnda ytterligare anmärkningar, hwartil jag tagit wig anledning af den tydeliga affigt meranämnda Nädiga ?loxollrion ukwisar, at i möjeligaste matto befordra egendomars borrt - arrenäeranäs pä längre tid. Lss i:o Det torde blifva nödigt, at ^rrenäe-Lontratt, likasom andra inteckningar, inom 12 är ä uyo anmäles och pätecknas, samt at, da Let första gängen wid H.,rads-Ratten företes, uti påskriften tecknas alla äldre eller wid samma Ting tagna inteckningar samt summornas belopp. 2:0 Alla /crrenäen pä Storgärdsbruk eller pä Stamgods tillika med underliggande Hemman borde ej njuta intecknings-sörmän, utan endast i Domboken intagas, sä wida de underliggande Hemmanen icke förut äro genom intecknade comratter dorrtlejda, dä ester destas innehåll ^rrenäator mä sig deraf begagna. Men icke mä ^rrenäator sädana Lontraäter med annan Landtbo affluta utan endast Jordägaren sjelf z:o Det wore til äfwentyrs gansta nyttigt, om alla LontraÄer, sä wida de skulle njuta I iteckttingsförmän, asstutades i spannemäl och andra persedlar, som i ortens markegäng uptagas, och denna wid upkommande twist, som ej efter Lomiaöksr siims kan, och wid fräga om Fordringsägares och Ärftagares xretenllorrer, tjena til efterrättelse. 4-0