Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt har Kongl. Majit icke ifrågaställt annan förändring i denna hufvudtitel, än ätt ljuspenningarne, utgörande ett belopp af 440 ridr, till iönestaten öfverflyttades. Bih. till R. St. Med åberopande af Utskottets yttrande i Utlåtandet N:o 60, angående en allmän indragning af ljuspenningarne, anser Utskottet frågan härom böra förfalla och anslaget till skrifmaterialier, expenser, ved och ljus m. m. oförändradt på Riksstaten uppföras. 3:o Hos välloflige Borgareoch hedervärda Bonde-Stånden hafva blifvit väckte, och till Utskottet remitterade, serskilda motioner jemte dervid i sistnämnde Riksstånd afgifne yttranden, hvaruti föreslagits: a) af Herr Winge, att denna hufvudtitels anslagssumma måtte nedsättas till 200,000 r:dr, medelst indragning af kostsamma diplomatiska beskickningar ; b) af Riksdagsfullmäktig en Bengt Gudmundsson från Hallands Län, med hvilken åtskillige ledamöter af Bondeståndet instämt, att en del ministerposter måtte indragas och angelägenheterne i stället vårdas af Chargé d’Afläirer samt i följd häraf anslaget till minister-slaten nedsät , tas till 150,000 r:dr; och c) af Per Hansson från Wermlands län, att alla ministerbeställningar indragas, och sändebud af högre rang än Chargé d’Affairer icke anställas, helst i de liesta länder Konsuler vore tillräcklige, äfvensom meddelanden Hofven emellan kunde försiggå genom vanlig postgång.
(rusar upp) Fredriksson mina pengar! (störtar ut efter honom). utanföre.) STARK (på knä, rifver med händerna omkring askan). (Nägra ögonblicks tystnad, derefter hör man rop och skrik FJORTONDE SCENEN. JOHAN (ifrån fonden). Derefter flera betjenter som släpa Fredriksson med sig. Sedan JOHAN. JO, det är en tjuf, säger jag er, han Fru von Hagen och Lionel. har visst varit här inne och stulit förut. mig släpp mig! jag sprang vilse, låt mig gå buller? FREDRIKSSON (bjuder till att göra sig lös). Släpp FRU VON HAGEN (ifrån fonden). Hvad är det för JOHAN. Ers nåd, vi ha gripit den här karlen i stora salongen, han hade säkert smugit sig in för att stjäla. FRU VON HAGEN (för sig). Det är han! Det måtte varit flera tjufvar, ty en fiFRU VON HAGEN (för sig). Min plan har lyckats! gur störtade förbi mig i trappan. FEMTONDE SCENEN. MATHILDA (ifrån fonden). FRU VON HAGEN. LIONEL. MATHILDA (känner igen Fredriksson). O, min Gud! lisen? JOHAN. Befaller ers nåd att vi skicka efter poFREDRIKSSON. JOHAN. Betjening. honom, han är oskyldig. MATHILDA (störtar fram). Nej, nej! jag känner FRU VON HAGEN (fattar hårdt hennes hand). Ni kän ner honom icke! (till betjeningen) Låt rättvisan ha sin gång! Ridån faller. TREDJE AKTEN Theatern föreställer en elegant salong hos Fru von Hagen. Tre dörrar i fonden. Genom den mellersta dörren synes en sträcka väl möblerade och upplysta rum. Till venster om åskådarne en stor spegel på fot. Till höger stakar. En hvilstol till venster. ett bord med en ringklocka och tvenne arm FÖRSTA SCENEN. MATHILDA (klädd tillbrud, sitter uti hvilstolen, hennes utseende förråder djupt lidande. En blomsterbukett ligger på golfvet vid hennes fötför spegeln). Kammarordna Mathildas slöja.
Det är i afs:de på taxer:s-komitéerna i detta fall som med en lagstiftande församling, att förslaget bör vara på förhand uppgjordt af ett mindre antal, innan det förekommer till slutligt afgörande. Då vidare tiden, inom hvilken taxer:skomitéerna skola fullgöra sitt arbete, är så kort, blir den naturliga följden, att ärendernas behandling måste blifva slarfvig och mindre noggrann, ifall de äfven skola åläggas beredningarnes göromål. Allt utvisar att någon förbättring måste vidtagas, man må antaga en ny förordning eller bibehålla den gamla. För min del anser jag, att bevillms-komitéen har ganska riktigt föreslagit bibehållandet af taxens-komitéerna, med något förändrad organisation, såsom en granskande och beslutande myndighet; men innan denna deras verksamhet börjar, skall förslag dertill vara uppgjordt. I denna beredning anser man att både den skättskyldige och Kronan böra hafva rättighet att yttra sig. Kronan på det sätt att K. M:ts Bef:de utväljer ett ombud, som i beredningen är ordförande; och de skattskyldige derigenom att de utvälja ledamöter i denna komité, hvilken har tillfälle att arbeta en längre tid, så att deras arbete blir med noggranhet fullgjordt. Mången torde dock säga att ett intrång på K. St:rs beskattningsrätt lätteligen sker derigenom att K. H:t.s Bef:de utnämner ordföranden, och man har dervid stödt sig vid den bestämmelsen att kronofogden dertill vore lämplig. Jag tror att detta utnämnande af kronofogden bör uteslutas; men att likväl Kronan alltid skall hafva sitt ombud, för att bevaka sin rätt, anser jag vara alldeles nödvändigt. Detta ombud har visserligen votum decisivum, men jag tror ingalunda att någon obehörig tryckning i skatternas påförande härigenom kan ske, då det står hvarje ledamot fritt att inkomma med förslag i den riktning, han anser lämpligt, och taxens-komitéen således har rättighet att välja mellan majoritetens och minoritetens förslag. Yidare har man klandrat att bevilln:sberedningen skulle icke allenast utföra hvad den ansåg den skattskyldige ega i årlig inkomst utan jemväl sjelfva bevillmsafgiften.
Jag har tyckt mig med säkerhet kunna se, att Herrar Revisorers calcul öiver Magazinslnrättningens tillstånd vid slutet af ar ittzi , på långt när icke i verkligheten framställer det öfverskott af .*10,137 R:dr som calculen utvisar. Mig synes det Herrar Revisorer bort framlägga åt. minstone en probabilitet® beräkning öfver de ofelbara förlusterna vid ännu förestående indrifning af undsättningsskulderne, då en sådan beräkning syne* kunnat verkställas i grund af redan derom inhämtad erfarenhet: då härtill kommer, att förfusten af Italienska Expeditionen sannolikt biifver större än den af Revisorens är beräknad: att en del egendomar m. m. troligen äro upptagne till vida högre värden, än hvartill de möjligen skulle kunna realiseras: stt vinsten af brännerirörelsen redan visat sig vara ingen, och för framtiden synes icke mera lefvande, att det nu förhanden' varande spannemåls lagret, ej kan utan en högst betydlig förlust realiseras; och att det är förskämning och afskritningar undsrkastadt. Om detta sålunda blifvit tagit i betragtande så skill, le ett betydligt deficit i stället för behållning visat sig; och då ännu härtill kommer, attinrättsningen på sådant sätt saknar all möjlig; ut vägtil! inkomst; så finner man att Verket redan saknar ali utväg till räntebetalning af 60,000 R:dr till Banket», äfvensom till bestridande af Verkets adBil. till Ridd, o. Ad. Om nu dessa slutsatser med någorlunda visshet kunna hämtas itrån Herrar Re. visorers berättelse, sfi synes mig följden het enkelt vara, att Allmänna Magazinslnrättningen är banqueroutte. Om nu detta utslag är rigtigt, så synes mig, att Herrar Revisorer bordt helt oförställd; som sådant för sine principaler, Rikets Ständer, framställa det: ochanser jag nu förhållandet af StatsUtskottet böra upplysas och Riksens Ständer ofördröjligen tillkännagifvas.
Sparre, Erik: Utan att vilja ingå i något bedömande af formen, måste jag bekänna, alt jag blifvit ledsamt öfverraskad af Ståndets beslut, att uppskjuta öfverläggningen om detta vigliga och af det allmänna intresset så uppmärksamt följda ärende, hvarföre jag reserverar mig emot Ståndets beslut. Hr von Hohenhausen, Mich. Si 1 v.: Med den rätt, som tillkommer hvarje riksdagsman, att från sin plats yttra sig öfver hvad som inom Ståndet förehafves, har jag begärt ordet. Om jag å den ena sidan medgifver, att det var mig oväntadt, att vid min uppkomst i plenum erfara del frågan blifvit afgjord, får jag å den andra sidan förklara, att grundlagen beslämdt föreskrifver, att Landtmarskalk eller Talmän icke äga rätt alt förvägra en ledamot att göra hvilken framställning som helst, blott den icke strider mot grundlagarna, och att, enl. min öfvertygelse, Hr Gr. Den 20 Juli f. m. 221 o. Landtm, således icke varit berättigad att vägra propos. i anledn. af Hr Prinlzenskölds framställning. Jag har ansett mig böra tillkännagifva dessa mina åsigter, på det att en dylik anmärkn. icke må linnas i prot. obesvarad. Hr von Hartmansdorff: Jag bar trott Hr Gr. o. Landim:s förfaringssätt uti denna sak vara så grundlagsenligt, att sådant icke behöfde utredas för dem, hvilka påstått motsatsen. Men dä fråga här uppstått, att rättfärdiga det ena eller andra förhållandet, så får jag för min del förklara, att, derest uppskofvet med denna fråga föranleder, att hon icke vid denna riksdag hinner afgöras, är felet hos StatsUtsk. och icke hos någon annan. Hvarföre har StatsUtsk. så sent inkommit till Stånden med betänk, i ett så vigligt ämne som detta? Ar det skäligt att begära det Ståndets ledamöter, under det att deras tid dagligen upptages dels af voteringar i förstärkt StatsUtsk., dels af plena och dels af sammanträden inom Utsk., skola medhinna att genomläsa de till detta ämne hörande handlingar.
Det är visserligen sagt i ingressen till dessa punkter att vilkoren skola blifva gällande under den tid löneförbättringarne vara, men det är icke så lätt understundom att återgå till det gamla, sedan ny ordning inträffat och så är förhållandet hvad föreskrifterna i denna punkt beträffar. Det står nemi. här »att den tjensteman som tagit emot löne förhöjning, skall vara underkastad den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet,eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embetsverken eller eljest i allmänhet kan varda stadgadt.» Nu gör man en organisation, under det att tjenstemännen hafva löneförhöjning, och då gör man den så att de vidsträcktare tjenstgörings skyldigheter, som åläggas honom, göra tjenstemännen till en slaf, men icke till en person, den der bör äga förmåga att sköta tjensten som sig bör. Det blir då icke så lätt att återgå i afseende på göromålens fördelning till hvad som förut var stadgadt och försätta tjenstemännen i den ställning som han var, innan han mottog löneförbättring, äfven om han förklarar att han afstår från densamma mot att blifva qvitt det orimliga arbete hvarmed man öfverhopat honom. Jag hemtar anledn. till denna min anmärkn. just från ett förslag som blifvit aflemnadt från det embetsverk der jag har äran tjenstgöra, der man föreslagit indragning af en tjenst, med skyldighet för en qvarvarande tjensteman att sköta båda tjensterna och hvilket skulle föranleda att denne blefve så öfverhopad med arbete, att det blefve honom omöjligt att detsamma medhinna, äfven om han arbetade så flitigt, som Frih. Raab nyss omtalat skedde på Carl XI:s tid från kl. 8 om morgonen till 8 på aftonen. Man bör vara försigtig med sådana föreskrifter som dessa, ty när erfarenheten visar att embetsverken icke bättre öfverväga, huru göromålen skola fördelas än att de lägga orimligt arbete på en tjensteman, för att derigenom kunna indraga en annan tjenst, så måste man blifva varsam och frukta för följderne af ett obetingadt bifall till ett dylikt förslag.
Men då emellertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kan ega rum, åtskilliga speciella utredningar och undersökningar genom vederbörande lokalmyndigheter eller serskilde kommitterade äro, på sätt bilagde Statsråds-protokoll utvisar, af nöden, hvarvid det torde böra lemnäs hemrnansinnehafvarne tillfälle att, sjelfve eller genom fullmäktige, i detta ämne sig yttra, samt vederbörande embetsverks underdåniga utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, anser Kongl. Majit, att med hufvudräntornas fastställande för närvarande bör anstå, samt att endast grunderne för skatteförenklingens verkställande nu böra bestämmas: och Kongl. Majit föreslår alltså härmed, att, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indelda, som den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar på ofvan omförmälda sätt bibehållas, de mindre betydliga eller så kallade småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, må efter ett, på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar, faststäldt medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp; viljande, sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, Kongl. Majit, efter det nödiga upplysningar blifvit inhemtade samt vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer aflåta ytterligare nådig proposition med hänsigt till bestämmandet af de hufvudpersedlar, hvilka böra till utgående på hittills vanligt sätt bibehållas. Angående ändring i sättet för de indelda hemman sräntornas och kron olion den s u t gör an de. Uti Dess ofvanberörde nådiga proposition af den 20 Dec. 1847, yttrade Kongl. Majit den åsigt, att ehuru det utaf serskilde kommitterade framställde förslag, rörande indragning Kongl. Maj:ts Nåd.
Det är då icke sagdt, att alla läkare, som fallit offer för sjukdomen, komma att stå i den kategorien, likasom icke heller, att de skola stå der ensamt; och jag torde härvid få fästa Utskrs uppmärksamhet på en omständighet, som jag har mig bekant, nemi. att under sjukdomen här i liufvudstaden ingen läkare från Rikets första universitet hitkommit för att taga kännedom om sjukdomen. Skulle den sprida sig till Upsala och der härja i högre grad af brist på practisk kännedom hos ställets läkare om sjukdomens behandling, synes skäl att göra undantag för dem. Hr Crusenstolpe: Jag instämmer till alla delar med den siste värde talaren och önskar blott, att staten måtte hafva tillgångar att belöna alla, samt Regeringen urskilning att bedöma hvilka deraf gjort sig förtjenta. Måhända böra de utländska läkarne, nemi. de Danska och Engelska, som hitkommit och biträdt under cholerasjukdomen, härvid i främsta rummet ihågkommas, och jag anhåller att derpå få fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag anser mig pligtig att rätta ett misstag, som Gr. Horn begått, då han sagt, att ingen läkare från Upsala varit här under sjukdomen; ty jag har hört sägas, att åtskilliga varit här, och tror mig med säkerhet veta, att åtminstone en blifvit hilkaliad af numera afl. Professor Lindström, för att biträda honom i hans officiella befattning med choleran. Det bör för öfrigt ej synas underligt, om jag begagnar den välviljande stämning, som R. o. Ad. tyckes hafva för läkarne, för alt hemställa, om ej den föreslagna pensioneringen bör utsträckas ej blott till dem, som dött i choleran, utan afven till dem, som falla uti mera bestämdt smittsamma sjukdomar, såsom rötfebrar och dylika, uti hvilka läkarne också i allmänhet kunna mera ut - Den c) Octo h c r f. 111. rätta. Jag får derjemte förklara, att jag eljest trott det linkolnina communerna att pröfva och bestrida dvlika belöningar, emedan jag befarar, alt örn de skola gå genom statens band, blir pröfningen icke tillräckligt noggrann.
I likhet med hvad Rikets Ständer yttrat i afseende å Chefen för Landtförsvarsdeparlementets Kommando-expedition, anse Rikets Ständer lämpligare, att aflöningen för nu ifrågavarande Expedilions-chef, utan ofvanomförmälda vilkor, bestämmes till en fix summa; och dä Rikets Ständer för den förre Expeditions-chefen fastställt ett aflöningsbelopp af 3,000 R:dr, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl alt för den sednare, hvilken otvifvelaktig! har mindre trägna göromål, bestämma högre arfvode ärr 2,000 R:dr. Öfriga tillökningar i staten hafva Rikets Ständer ansett böra med de föreslagna beloppen utgå. Den anslags-förhöjning, som kolunda erfordras, utgör 1,820 R:dr R:mt, hvilken Rikets Ständer beviljat att utgå på sätt tabellen N:o 2 upptager. 4:o Förvaltningen af Sjö-ärendena. Jemte tillkännagifvande alt E. K. M:t ansåge de i nu gällande stat för' Förvaltningens Chef oell militäre ledamöter m. fl. upptagne arfvoden oförändrade böra bibehållas, men ver kets civilpersonal och vaklbeljening deremot lörhjelpas till sådan löne-lörhöjning, som för deras vederlikar inom öfrige förvaltande verken blifvit ifrågaställd, har E. K. M:l i enlighet med upprätladt och Departementschefens betänkande bilagdt förslag, äskat förhöjning i Förvaltningens anslagssumma med 6,420 R.-rlr; hvarförutan, enär det bidrag af 4,000 R:dr 50 öre, som af lotsoch fvringsmedlen för närvarande ulbetalles till verkets aflöning, vöre för lots-verket väl behöfiige, E. K. M:t begärt, alt ett motsvarande belopp särskildt måtte af Rikets Ständer anvisas och anslaget för nämnde embetsverk tilläggas.
Maj:ts nådiga Svar uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående riksdagens förlängning, blef vid nu skedd föredragning lagdt till handlingarne S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets, sedan den 10 i denna månad på bordet hvilande Betänkande JV2 10, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst, dervid Ståndet fattade följande beslut: Punkten 1 bifölls. I fråga om det till manufakturernas och fabrikernas understöd för närvarande anvisade kreditiv, 2,250,000 Riksdaler, beslöt Ståndet, att beloppet skulle nedsättas till 2,000,000 Riksdaler, medelst indragning af 250,000 Riksdaler under innevarande år; äfvensom att punkten i denna del skulle till Utskottet återremitteras för den ändring af lydelsen, som af beslutet kunde erfordras; hvaremot de under mom. 1, 2 och 3 i samma punkt föreslagna vilkor för kreditivets tillhandahållande biföUos. Beträffande det Jernkontoret för närvarande beviljade kreditiv af 900,000 Riksdaler, beslöt Ståndet, att beloppet skulle nedsättas med en tredjedel deraf, eller till 600,000 Riksdaler, samt att i följd deraf 300,000 Riksdaler skulle under innevarande år af förstnämnda belopp indragas; och skulle punkten till Utskottet återremitteras, för vidtagande af den ändring utaf punktens lydelse, som af beslutet kunde erfordras. Punkten 10 återremitterades. Punkterna 11, 12, 13 och 14 biföllos. S. D. Fortsattes den i förmiddagens plenum började föredragning af BankoUtskottets Betänkande M 10, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst, dervid Ståndet fattade följande beslut: Punkterna 15 och 16 biföllos.
N:o 163, i anledn. af väckt motion om ändring dels af K. förorda, den 1 Juni 1748, ang:de förmånsrätt för lån, som af Brandförsäkrings-contoret i Stockholm till husens försäkrande undfås, dels af 6 §:n i K. M:sför samma contor den ig December 1807 utfärdade reglemente. På begäran af Frih. Cederström, Jacob, blef Gr. Mörners reservation uppläst. Frih. Cederström begärde alt erhålla underrättelse, huru detta mål blifvit afgjordt hos de öfriga RiksSt:n. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Presteoch BorgareSl:n bifallit LagUlskis betänk. N:o 163, och att ingen underrättelse om BondeStts beslut i ämnet ännu ankommit. Frih. Cederström: I sådant fall anhåller jag, att, med afseende på Gr. Mörners reservation och med godkännande deraf, R. o. Ad. ville återremittera LagUtsk:s ifrågavar. betänkande. Hr Printzensköld, Carl: Då jag tydligen inser deri 19 II. 3g 3o6 Den ao Januari f. m. slöra vådan för Brandförsäkrings-contorets bestånd, och ännu mer de tnöjliga svårigheter för brandförsäkringstagare, hvilka skulle uppstå, örn den reservation, sorn Gr. Mörner afgifvit, skulle blifva antagen och sedermera komma alt ulga såsom allmän lag; så kan jag ej annat än afstyrka den återremiss, som Frih. Cederström på grund af denna reservation begärt, och i det stallet tillstyrka bifall till betänk. JNär man läser reservationen, så visar det sig, alt den värde reservanten alldeles icke rätt uppfattat frågans beskaffenhet, emedan han der omtalat, hurusom Brandlörsäkrings-contoret gifver lån, för vinnande af brandförsäkring. Della är alldeles icke förhållandet.
Wisingsöjorden liar mycken likhet nied den midt öfver sjön på Grenna-sidan varande, och då denna, såsom belägen vid stora landsvägen , är mera känd, får jag vördsamt hänvisa på de der växande ekar, hvilka för deras höga växt äro utmärkta och bevisa, att jorden är passande, fastän dessa ekar genom en omild behandling blifvit vanställda, qvistade eller, sorn det kallas, bandade; men de qvarstående stammarna visa dock, hvad de med bättre skötsel kunnat vara. Jag medgifver gerna, att ännu en undersökning må göras, pä det intet tvifvel hädanefter måtte äga ruin och intet afbrott ske i företagets jemna gång; men för att dessförinnan lugna, får jag vördsamt upplysa, att jag nu under riksdagens lopp, och sedan jag hörde nämnas farhågorna, låtit anställa förnyade gräfningar, öfver hvilka jag tagit bevis, som härjemte bifogas och lyda sålunda: På begäran af Hr Jägmästaren Berg hafva undertecknade undersökt jordens djup å Kungsgården Wisingsborgs ägor sålunda, att å nämnde Kungsgårds gärden 5 gropar till 2 0 3 alnars djup blifvit gräfda på särskilda ställen, der man förmodat att kunna träffa berg närmare jordytan, äfvenså i ängarna på 3 särskilda ställen till samma djup uppkastat jorden, utan att berg anträffats. Likaledes har jorden å hemmanet Aspby Pelirsgårds ägor blifvit genom gräfning undersökt på 3:ne ställen, der berg förmodats vara närmare jordytan, utan att på ofvannänmde djup kunna anträffas. Dessutom intyga undertecknade, att vid brunnars gräfning på ön, jorden allmännast varit 4; 6 till 18 alnar djup, på få ställen grundare, såsom på Näs hemmans östra gärde, äfvensom Stigby hemmans ägor samt på ett eller annat ställe på östra sidan af ön, der berget går närmare ytan. Wisingsö d. iq Mars i834* C. F. Uggla, Kronolänsman. Jöns Jönsson i Kumlaby. Johannes Jonsson i Aflösa. Nämndemän. Till följe af K.
Sålunda har mången eljest klok man föreställt sig, alt, blott genom rättigheten för Banken att köpa och sälja vexlar, man pä en och samma gång skulle kunna, icke endast vidmakthålla, ulan äfven föröka rörelsecapilalet och bibehålla liandelscursen sä nära intill ulvexlingspriset sorn möjligt. Delta ligger ieke inom gränsorna för en sådan åtgärds förmåga. Denna räll för Banken att uppträda såsom vexelköpare och vexelsäljare ökar icke de tillgångar eller minskar de behof, som dessförutan finnas. Vill man bedomina, hvad nytta en sådan åtgärd kan medföra, sä bör man undersöka, huru den kunnat verka, om den under de förtlulua 10 åren varit medgifven, sedan början af Bankens skyldighet att med silfver infria sina sedlar. Under denna tid — af både vexeliifverskott och vexelbrist — hafva ungefär 3 millioner r:dr sp. i guld och silfver till Banken aflemnals utifrån och sedan äter utförls. Om Banken i stället hade fåll köpa dessa 3 millioner i form af vexlar och sedermera i samma form äter aflemna dem, sä hade de dubbla koslnaderne för den metalliska valutans först införsel och sedan utförsel och för en ändamålslös uppmynlning kunnat besparas. Anlag denna transportkostnad till 2 proe. för inoch lika mycket för utförseln — siffrans precisa noggrannhet kommer icke i fråga — och koslnaderne vid myntet lill 1 proc., gör det tillsammans 5 proc. af 3 millioner eller 150,000 ndr silfver. Anlag nu, att en lika summa kunnat uppköpas i sädane smärre vexelbehällningar, som, i brist pä detta användande, begagnats för en onyttig eonsumtion, uppkommer en tolaltillgång af 300,000 r:dr silfver, som, om denna rörelse varit tillälen, kunnat för Sveriges Rike besparas, d. v. s. Banken bade kunnat beliicka de vexelbrister, som med dess klingande valuta blifvit beläckta, och haft dessa 300,000 r:dr mera qvar, än den nu har.