Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den nu gjorde framställningen torde Ridderskapet och Adeln nu samt StatsTJlskottet framdeles finna, att i det för BelägringsArtilleriets iståndsältande begärte anslag den största möjliga sparsamhet råder, och jag anser att, såvida ändamålet skall vinnas, det nemligen att äga ett Artillerie af gröfre pundigtal, som vid behofvets stund skall kunna bidraga till vår sjelfständigliets försvar, det för BelägringsArtilleriets isåndsättande af Kongl. Maj:t uppgifne behof bör af Rikets Ständer tillfullo anvisas. I sammanhang med hvad jag nu rörande BelägringsArlilleriet haft äran anföra, torde det äfven tillåtas mig att med några ord omnämna de öfrige i Kongl. Maj:ts Proposition ArtillerieDepartemenlet påförde behof. Man ser deraf att FältArtilleri ets islåndsättande tarfvar 324,000 R:dr, en summa visserligen betydlig, men som ej lärer anses illa använd, då, i händelse den beviljas, man derigenom kommer i *44 Den 23 December; tillfälle att med begagnande af det som ännu äges brukbart, efter de kommande 5 årens förlopp framställa en belt ny materiel, med tillhörande fullkomlig utredning för 16 batterier samt dessutom materiel för 6 reservebalterier, eller tillsammans 176 FältArtilleriepiecer, det minsta möjliga antal som erfordras i förhållande till Sveriges annee och landets locala omvexlingar. Såsom stöd för sjelfva behofvet af anslag härtill torde följande få anföras: Svenska Artilleriet befann sig vid början af innevarande århundrade i en för dess ändamålsenlighet så ömklig belägenhet, att en fullkomlig omskapning deraf var oundgängeligen nödvändig. Med små anslag måste denna till vägabringas, men innan den hunnit till alla delar verkställas bade materielen redan varit begagnad under ett krig, det Finska, och ett annat stod färdigt att åter anlita dess brukbarhet.
Lagerbjelkes erinran, ansett olämpligt, att befatta sig med sädane smäbestyr, som motsvara detta ämne, emedan det naturligtvis tillkommer hvarje serskild stad, bans borgerskap eller dess afdeln:r, alt, i den händelse de finna något dem åliggande onus tryckande eller vara dem obehörigen ålagdt, vända sig derom till Konungen, på det att ärendet må kunna vinna vederbörlig utredning, och R. St:r, om deras samtycke erfordras, deröfver besluta. Men att de skola blott på en motionärs anmälan hos Konungen begära undersökning, synes mig vara ett missbruk af deras myndighet, då ärendet är af enskild natur. Jag hemställer alltså vördsamt, att R. o. Ad. mätte lemna detta mom. utan afseende. Hr Bildt, Knut: Jag anhåller att få instämma med Hr von Hartmansdorff, och tror, att skjuts-skyldigheten tillhör städernas Borgerskap. Jag skall citera ett förhållande. I en stad nemi. betaltes 200 R:dr om året för bestridande af skjuts-skyldigheten ; men det lät sig icke göra, utan för bestridande af skjuts-skyldigheten, måste man betala 1,200 R:dr. Man gjorde alla möjliga försök, för att få skjuts-skyldigheten flyttad från staden; men det lyckades icke, emedan man fann, att skjuts-skyldigheten tillhörde staden. Jag anser Betänk, olämpligt och yrkar afslag derå. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Jag anhåller att få lemna några uplysningar, ronde ifrågavande ämne, I allmänhet åligger städernes Borgerskap att ombesörja skjutsnings-skyldigheten, emedan det anses ega städernes tomter och jord, samt draga fördel af den der idkade rörelse. Det har äfven tillförene varit Borgerskapets rättighet, att då hus eller jord genom ari eller försäljning tillfallit personer utom Borgerskapet, \ Den 31 Maj f. m. 471 inlösa densamma, för att derigenom försättas i tillfälle att upfylla de skyldigheter, som med egande-rätten dertill åtfölja.
Men då kartorna öfver flera län, såsom Orebro, Skaraborgs, Göteborgs och Bohus, Hallands, Elfsborgs och Blekinge län, som af Topografiska kåren redan äro utgifna, icke blifvit bearbetade uti en med nuvarande plan för Topografiska kårens kartearbeten öfverensstämmande skala, utan, för att kunna inrättas i enlighet med det för kåren numera bestämda arbetssystem, måste, i likhet med hvad som vidtagits med de nu redan af samma kår för andra gången omarbetade kartorna öfver Upsala, Nyköpings, Kristianstads och Malmöhus län, troligen framdeles af förberörda orsaker i alla fall förnyas och omarbetas, så, och med antagande, att den kartstomme, hvilken härstädes upprättas, blifver, såsom i den största skalan och deraf följande omständligaste arbetssätt utförd, användbar och till nytta för såväl de topografiska som äfven de geologiska kartearbetena, är för närvarande uti Eders Kongl. Maj;ts nådiga beslut den 6 Februari 1863,— hvarigenom de ekonomiska kartearbetena blifvit förlagda inom Orebro län, och således verka i både Topografiska kårens och Geologiska byråns intresse samt med den under arbete varande nya stoinkartan bereda fördelar åt båda dessa karteverks fortgång, — den af Revisorerne anmärkta olägenheten, angående onödiga dubbel-arbeten, redan långt för detta till stor del af Eders Kongl. Maj:t nädigst undanröjd och det ifrågaställda större sambandet de 3:ne karteverken emellan redan till en god början tillvägabragt. Om äfven för framtiden enahanda och till sistberörda syftemål verkande fördelning af arbetsdistrikterna emellan de för olika ändamål arbetande 3:ne karteverken af Eders Kongl. Maj:t nådigst anbefalles, så anser jag underdånigst hvarje annan åtgärd i detta afseende öfverflödig.
Majit under den 28 Febr. i8a3 medgifvit Ständernas granskningsrätt öfver Tullverkets räkenskaper, åtnöjdes de ej dermed, utan beslutade, att Tullmedlen, i stället att framgent ingå till StatsContoiret, skulle lefvereras till RiksgäldsContoiret; hvarpå Kongl. Maj:t under den 4 December samma år, vägrande sitt bifall till nja beständigt växande anspråk afslog både denna förändring i uppbörden, och den fullständighet i granskningsrätten, 2*' Den 9 Februari i f. ra. sorn Ständerna begärt. Det förra anspråket' var, efter nain tanka, öfverdrifvet; och förvållade oss troligen vägran äfven af det jag anser vara Sländernas lagliga rätt i granskningsväg. —• Med ledsnad har jag derföre hört enskildta Motionairer förnya samma anspråk, vid detta Riksmöte; och sannolikt är det af farhåga att Ständerna i allmänhet torde så göra, som Kongl. Majrt, vid medgifvandet af en vidsträcktare granskningsrätt, på förhand fästat förbehåll af sin dispositionsrätt. Jag hoppas destomera, att Rikets Ständer denna gången icke skola begära någon vidsträcktare befattning med uppbörden; än den RiksgäldsContoiret redan har, emedan granskningsrättens erkännande derigenom förmodligen skulle ytterligare fördröjas; och det är under förutsättning att Ständerna i detta fall icke söka inträda på verkställande magtens område, som jag yrkar att de måtte fullt ut få njuta deras granskningsrätt tillgodo, och som jag fortgår, att derefter bedömma den Kongl, propositionen. 2 §. i Förslaget,' hvilken säger: ”Alla ”dessa räkenskaper anses innefatta den allmänna redovisningen för Statsverkets till”stånd, styrelse och förvaltning,” — samt 4 §. hvarest det heter: ”Denna allmänna ”räkenskap öfver Statsverkets tillstånd, sty”relse och förvaltning, utgör Jöremålet för ”Rikets Ständers Revisorers granskning,” — Den g Februarii f. m. 21 synas mig innebära förklaringar öfver Grundlagens mening med granskningen, hvilka ej blifva lagliga, förrän de genomgått ConstitutionsUtskotlets behandling.
Hvad N:o 26 angår, har Utskottet likaledes hemställt, att pensionsrättigheten för den ena Fröken, som ännu är qvar i Stiftet, må anses förvarad; och då, efter hvad Utskottet har sig bekant, något annat sätt till skuldens betalande icke finnes, än slägtingars biträde, har Utskottet, i fall ändamålet genom denna uti väg ej skulle vinnas, trott sig böra tillstyrka Summans afskrifvande. 7) Sådane fordringar för inskrifning af Fröknar, hvilka redan utur Stiftet afgått, men till hvilkas betalande gäldenärernes oförmåga ännu icke blifvit ådagalagd, hvadan afskrifning blott vilkorligen blifvit af Utskottet tillstyrkt. N;ris 4 och 7, samt slutligen, 8) De fordringar, till hvilkas gäldande, sedan döttrarne utur Stiftet afgått, någon tillgång icke finnes, och hvilka således måste afskrifvas. Af N:ris i5 och 18 afskrifvas inskrifningspenningarne för de Fröknar, som utur Stiftet afgått. §• 4. Denna §. innefattar blott en anmälan om de förändringar bland Directiönens Ledamöter, som under de sista 5 åren inträffat; och torde således icke fordra något särskildt yttrande.
Och har Kongl. Maj:t, som, med hänseende till anförda omständigheter, funnit skäligt omförmälde kontrakt med Sin höga påskrift ratificera och stadfästa samt åt Fullmägtige öfverlemnat att verkställa indragningen och liqviden af ifrågavarande lån och vidtaga alla de åtgärder, som i sådant afseende erfordrades, härförutan gifvit tillkänna, dels att, jemte det Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med kontraktets 8 §, utfärdade till Salomon Heine och Nord-Tyska Banken Dess förbindelse att återbetala till Heine Fyra och till nyssnämnde Bank Fem Millioner Mark Hamburger - 16 Banko samt att derpå erlägga den betingade räntan med 3 procent hvarje halfår, Kongl. Stats-Kontoret i Nåder blifvit anbefaldt och bemyndigadt, att, enligt sist åberopade §, under den 15 Mars innevarande år utfärda Sju Tusen Stycken på innehafvaren ställda och af behöriga ränte-kuponer åtföljda “partial-obligationer“, nemligen 500 stycken, betecknade med Litt. A, hvardera å 5,000 Mark och 6,500 stycken, Litt. B, hvardera på 1,000 Mark, att inlösas på följande tidei’, nemligen: Serien i, förfallen den 15 September 1859. Litt. A, N:is 1—125, k 5,000 Mark 625,000 Litt. Litt. A, N:is 126—250 k 5,000 Mark 625,000 Litt. B, N:is 1,626—3,250 a 1,000 „ 1,625,000 med fyra hela och en half kupon; Serien 3, förfallen den 15 September 1860. Litt. B, N:is 3,251—4,875 k 1,000 „ 1,625,000 med fern kuponer; och Serien 4, förfallen den 15 December 1860. Litt.
En duplett af det utaf Hufvud-byrån uppsatta protokoll nedlägges i kommunens arkiv och är der för hvar och en tillgänglig. XLIV. Efter val-urnans tömmande uppbrännas i församlingens närvaro de valsedlar, hvilka icke äro föremål för tvist. XLV. Besvär emot valet böra, vid talans förlust, anföras inom 10 dagar efter val-protokollets datum. De skola skriftligen ingifvas antingen till Provins-rådets Sekreterare, eller till Borgmästaren, hvilken sistnämnde bör, inom tre dagar, dem till Provins-Utskottet insända. Den tjensteman, som emottager besvären är förbunden, att deröfver afgifva bevis. Vid straff af fängelse, från en månad till två år, samt uteslutande under minst 2 och högst S år från valrätt och valbarhet, förbjudes det att gifva ett sådant bevis tidigare datum än den verkliga. XLVI. Provins-rådets Ständiga Utskott, kan, inom 50 dagar efter val-förrättningen, antingen i följd af anförda besvär, eller på grund af sitt kall, genom beslut, som tillika upptager skälen, upphäfva valet i anseende till någon dervid förelupen gröfre felaktighet. Efter denna lid anses valet giltigt. Billiga lill Allm. Beti'.- och Elion.~Ulsk:s Bet. Det åligger likaledes Utskottet att, inom sagde tid, meddela beslut öfver enskild parts klagan eller Guvernörens framställning. Guvernören kan, inom 8 dagar från beslutet, hemställa frågan till Konungens afgörande. Ronuugen meddelar resolution inom 15 dagar derefter. Den Kongl, resolutionen, eller, om sådan ej påkallats, det Ständiga Utskottets beslut, skalf, genom Guvernörens försorg, genast delgifvas vederbörande Kommunal-rad, hvilket, i handels® valet ogillats, åligger att inom 44 dagar sammankalla val-männen till ny val-förrättning. Om de för valbarhet erforderliga egenskaper. XLVII. Till valbarhet erfordras: l:o. Att vara infödd eller naturaliserad Belgier. 2:o. Att hafva fyllt 25 år. Att icke befinna sig i något sådant tillstånd, som art.
Det pedagogiska arbete, som fordras till denna examen, i hvilket hon utvecklade sina idéer om flickors undervisning och kurserna i de olika ämnena — hvilka åsikter hon med vederbörande skolinspektörs gillande sedan fick sätta i verket — kom aldrig inför skolministären, ty innan tidpunkten för dess inlemnande var inne, kallade ett hedrande giftermålsanbud den unga föreståndarinna ifrån den nyss omorganiserade skolan tillbaka till det älskade Sverige, till den täcka lilla bergsstaden Filipstad, dit hon i juni 1880 följde sin man, bankkamreraren C. J. Kallstenius, såsom hans andra hustru. Bankkamrer Kallstenius är fader till fröken Maria Kallstenius, som är nogsamt känd i Stockholms musikaliska kretsar. Hvad Elisabeth Kallstenius sedan dess uträttat, håller sig inom hemmets krets. Bredvid de moderliga och husmoderliga plikterna, hvilka hon sköter med samma samvetsgrannhet och intresse som det gamla kära kallet, finner hon alltid mycken tid att egna sin man, sin sons lexor och lekar, sina böcker, sin musik, ja, t. o. m. — som Iduns läsarinnor ju så väl känna — sin penna. De tider då den gamla hågen gripit henne för mäktigt, har hon sysselsatt sig med att utarbeta en detaljerad plan till en for,täättningssko la för unga flickor, fortsättningskurser i språk, en undervisningskurs i konststickning, planen till en tysk grammatik för svenska flickskolors I V — - V I I I klass, m. in. Flere arbeten i undervisningsväg ligga dessutom ännu väl gömda i författarinnans skrifbordslåda. » Att jag i allmänhet hinner med bra mycket, » skrifver » Stenia » i ett af sina bref till Iduns redaktion, hvarur vi taga oss friheten citera några rader, » beror icke blott på energi — beslut och handling bruka vara ett hos mig — och vanan att gå tidigt upp om morgnarne, utan orsaken kan ock sökas däri, att sällskapslifvet ej gör några kraf på mig. Förutom de mest i sysslolöshet förflytande eftermiddagar och aftnar på vanliga bjudningar och baler inbespar jag ock det mesta af den tid, som för andra åtgår till toaletten. I salongen trifs jag ock, sanningen att säga, föga.
Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit af den a o Julii 1815, deruti Riksens Höglofl. Ständer förklarat, att de väl funnit förhöjning i Ejerdingsmännens aflöning vara billig och nödig, men vid fråga om jemnkning i deras Eöne-vilkor till likhet i allmänhet, ansett densamma böra ankom, ma på den Reglering i det hela af StyrelseWerkens organisation i alla de grenar, hvartill, enligt Riksens Ständers underdåniga anhållan, förslag skulle komma att utarbetas. Af sädan anledning anser StatsUtskottet något hinder icke paöta, äfven för desse Jagbac,kars användande StatsUtskotiets "Bet ani anden. 357 och disponerande nu genast för Kongl. Majits och Kronans räkning och till dess förman. Hvad åter angår de Jagbackar, hvartill åt. skillige personer eller hemmans egare yrkat antingen ägandeeller dispositions-rätt så finner väl StatsIJtskottet, att de för närvarande och innan ett sådant anspråk blifvit i laga och behörig ordning pröfvadt och afgjordt, icke kunna såsom en ostridig Kongl. Majrts och Kronans Egendom anses; men på det sådant skyndsammeligen och utan tids utdrägt: må blifva utredt, anser StatsIJtskottet, att vederbörande, som ett sådant anspråk yrka, böra vid näst infallande HäradsTing, efter det Riksens Höglofl. Ständers om Jagbackarnes användande nu vidtagande beslut hinner blifva till vederbörandes efterrättelse expedierådt, genom behörig stämning göra detsamma gällande, och hvarvid Publik Actor borde af Konungens Befallningshafvande tillförordnas, för att bevaka Kronans rätt och tillse att Rättegången ej för länge måtte på tiden utdragas, Widkonxmande dernäst huru dessa lägenheter böra för Kongl Maj:ts och Kronans räk, ning förmonligast användas, antingen derigenom, att de till Skatt försäljas, eller ock under Arrende på vissa år, efter de af Riksens Höglofl.
Foror af hwad namn de wara ma, stola efter manligheten genom beting fortstassas, undantagande, med Fogel, Ostron eller Hummer, hwarom enligt derom utkomna sarstillda Författningar, Skjuts ä Gästgifwaregärdar nyttjas sar. Z. 29. Pä alla Gästgifwaregärdar böra wara päliteliga Wägg-ur som kunna utmärka tiden dä de Resande komma och affärdas, de Orter dock undantagna och härifrån befriade, der icke i allmänhet Waggur brukas; äfwensom wanliga Dagböcker genom Landshöfdingens försorg alltid stola wara at tilgä och af Hallkarlen företes, hwaruti noga antecknas de Resandes 42Z namn och (laraÄoie, tiden wid ankomsten och afresall, samt antalet as de H 'star, som nyttjas, medel mera hwa^til Dagboken föranleder. Finner G ästgifware eller Resande anledning til klagomål, insöre dem da Kerutt a behörigt ställe; ware den, som för felet angiswes, ock stylvig, at genast anteckna jin mening eller försvar deremot; wägras det, tage dä den klagande Wittnen derpå och ware den til En R:dr. Z2 stil. plikt förfallen, som Dagbokens ändamål misibn: ar. Gästgifware ware afven föpliktade wid En R:dr. 32 st. böter, at lemna den Resande siristenge be'yg, hwad tima afresa» ifrän Gästgifwaregården sier., da sädant asfordras. §- 32. Wid hwarje Ting stall Ratten noga efterfråga, huru Gästgifware fullgör hwad honom åligger; warder ö wer honom klagadt, kalle dä Rätten honom straxt in, eller om det ej ste kan, til'nästa Ting, och umg ille han hwad Lag stadgar; rättar han gg ej derefter, kundgöre Landshösdinge derom, och förordne han om Gistgistvenet, som desi Ämbete kräfwer.
Det var just en dylik spekulation, von Alten ständigt drömde att göra, och han debatterade alla nya företag med sina vänner ur affärsvärlden, företrädesvis med Kurt, som förklarade och skärskådade chancerna för och emot och vanligtvis kom till det nedslående resultatet, att han »inte trodde på det». För sin egen del var von Alten alls inte missnöjd med sin pekuniära ställning, men hans hustru var det dess mera. Hon jämförde sina förhållanden med systrarnas, naturligtvis först och främst med Eleonores, men också med Claras, som »hade det precis lika bra», och resultatet var mycket irriterande. Henrika hade i motsats till Eleonore den innerliga öfvertygelsen, att allt hennes var sämre än andras, och denna öfvertygelse gjorde henne bitter och afundsjuk. Hvilken skillnad mellan den lifliga, anspråkslösa Henrika Lundbäck, hvars förnöjsamhet och glädje öfver de största bagateller v. Alten som helt ung underlöjtnant så många gånger haft tillfälle att beundra i det Lundbäckska hemmet, något som väsentligt bidragit till, att han vågade risken att gifta sig på sin löjtnantslön och ett högst obetydligt arf, och fru Henrika v. Alten, som vid hemkomsten från teatern grät öfver, att Eleonore naturligtvis hade plats i avantscenen och Clara där eller i en första radens loge, under det hon fick nöja sig med att sitta på parkett, eller att hon aldrig kunde vara med som alla andra utan fick spara, spara och tänka på hvar liten utgift, under det de — som inte voro förmer än hon — . Han var således aldrig särdeles förtjust, när Henrika proponerade besök hos den förmögne svågern, det var som om det var hans skuld, att en officer inte kan täfla med grosshandlarne och följa med all deras hejdlösa lyx. Han ville också ha det som de, — och om han vore rik, skulle han ha det så. För tillfället vurmade han för ett nytt kvasi-vetenskapligt-industriellt företag, i hvilket man »borde vara med» och i hvilket han ovillkorligen skulle »lägga ned sina pengar», om han hade några. Kurt lät honom spörja och svarade honom på sitt vanliga klara, litet långsamma sätt.
Jag har derföre agtadt nödigt härmedelst förklara: det en af Riksens Ständer omedelbart öfwerenskommen, friwilligt faststäld, högtidligen til Konungen öfwerlemnad, och af Honom lika högtidligt antagen Grundlag, icke annorlunda än af Mg och samtelige Riks-Ständen gemensamt, någonsin sol De» 19 Junti. kan eller stall til sin kraft och werkan förswagas mindre uphöra. Men dä jag ä ena sidan wisar en kraftfull föresatrs aö uprätthälla Mina och Riksens Ständers i Grundlagen förwarade rättigheter, beweka mig pä den andra, Mina enskildta tankesätt, min böjelse för samdrägt och lugn, at icke wägra min bemedling Riks Ständen emellan, uti de delar der, utan undfängne fri - och rättigheters förnärmande, nägon flags jamnkuing ared naturliga billigheten kan synas öfwerensstämmande. I denna enda afsigt har jag ingätt uti en närmare granstning af anledningarne til Bonde-Ständels ofwannämnde wägran, och funnit desamma besiä uti detta Ständs mer eller mindre enständigt yttrade önskningar, om wista begifwanden a de öfrige Riks-Ständens sida, til lättnad i de bördor, Bonde-Ständet förmenar sig ensamt draga. Jag har funnit Åtskilliga äf dcsta önstningar, som ej sällan till pästäenden urartat, wara af den beskaffenhet at deras tillämpning skulle medföra de wädligasie följder för samhälls-ordningens och för äganderättens beständ, dem jag heligt lofwat at widmagthälla; och, med all den lagliga myndighet mig tilkommer, ämnar frän alla ensidiga ingrepp freda. Jag gör mig likwäl förwistad, at alla fordringar af detta stag, som uti ingen händelse kunna medgifwas, sä mycket haldre af Bonde
- Cours-difference emellan Uppbörd och Utgift i vexlar . 11,170: g. 8. eller sammanräknade Utgifterne i och för den återgångne handeln om berörde 3:ne Skepp till i,435,oi3: 3g. 1. Och utgör sålunda förlusten genom de 3:ne Fartygens återgång 418,357 : 2r. g. till betäckande af hvilken förlust fianes vara användt det genom försäljningen af Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman utöfver värderingeu erhållne, ofvanupptagne Öfverskott 204,673:27. Debet såsom balan* perad Skuld till Statsverket. Vid öfvervägande af detta allt med hvad af R, jSttrs Revisorer, uti 1827 års Revisionsberättelse, blifvit i ämnet anfördt bar Utskottet funnit de till pröfning förekommande frågorne dels vara af den beskaffenhet att hufvudsakligt yttrande nu kan ötver dera meddelas dels ock s&dane, hvilka fordra särskildt be* handling och närmare upplysningar, än de, som varit för Utskottet tillgänglige. Med iakttagande af denna fördelning får Utskottet till en början upptaga de till förstnämnde dass hörande frågor. Af R. St:rs Revisorer är anmält; (Rev. Ber. i8»7 p. 4® ) a) ”Att de i allmänhet gifne föreskrifter, rörande ”försäljning af Kronans effecter vid ett Köpslut af så ”stor omfattning, som det ifrågavarande icke blifvit ”iakttagne.”
Nadja hade varit på ångbåt två somrar å rad och om vintrarne litet hvarstans, som hon sjelf sade. Än på källare, kaféer och konditorier, än i tobaksbutiker och än i tvålbodar. Alltid vid disken. Hon var hvad man kunde kalla »en diskblomma röd och fager». Inte vacker, nej gudbevars, men sådan som kunder tycka om. Och så var hon glad, sjöng alltid och trallade, och var flink i vändningarne. Det gick undan för henne. En dålig karaktär och ett godt hjerta. Modern var krasslig. Hon arbetade och slet. Nu hade hon ju ingen att sträfva för, men arbetet betalade sig icke så bra som fordom, krafterna räckte icke till, och lefnadskostnaderna stego. Nadja behöfde dock jemt någonting. Och modern höll henne med linne. Det väfde Kajsa sjelf, blekte och klippte till. Men det var bara det grofva, Nadja fick sjelf köpa sig det finare. Ett par gånger uppsökte Nadja dottern under vintrarne. Än ensam, än med Samuli. Han var nu fogde på gården hos den nye ägarn, men ännu hade han ej gift sig. Han friade icke längre till Nadja, han väntade. Under tiden var det en eller annan af flickorna som försökte hvad de kunde med honom, men han var icke af det slaget. Han förstod sig icke på qvinfolk. Var det någon, som gjorde sig stor möda för att vinna honom, skänkte han dem en eller annan tröstegåfva. En sjal, ett bomullstyg, ett par örhängen eller ett stycke lärft. Det var alltid en liten hjelp. Han smålog på sitt eget sätt, drog upp ena mungipan, nickade långsamt med hufvudet och vände, då man tackade, ryggen till. Två eller tre hustrur hade han undsluppit på det sättet. Han lefde ensam i sitt rum i stora byggningen under hvalfvet, fick ungkarlsvanor, ungkarlsmanér, luktade värre tobak än någonsin förr, hade mindre väl borstade rockar och mindre kammadt hår, men var eljes en duktig karl, stark som en björn och arbetsam mer än någon af de andra. Nadja hade lärt sig en god del svenska och ryska på resorna mellan Stockholm och St. Petersburg.