Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maji I. om den under BergsCollegii förvaltning tillförene ställde Cassa och CommerceRådet Galle'ns derifrån erhållne Lån, 3. — om Engelsmannen Thomssons införskrifvande till försök med ett nytt Jernberedningssätt, dito. — om rättelse i Nådårsoch Besparings-författningarne för Civile Embetsoch Tjenstemän med indelte löner, dito. — angående omröstningen öfver Högsta Domstolens Ledamöter, dito. — om vilkoren för Wadstena KlosterKyrkas upplåtande åt Wadstena Stadsoch dermed förenade St. Pehrs Landsförsamlingar, 2i6. — om medel till reparation å Wadstena Slolt, dito. — om Lieutenanten Rousseaus innestående Expectance-arfvode, dito. — angående Häradshöfdingen Örtendahls ansökning om Boställe eller Löneförhöjning, dito. — om aflöning för .YaktBctjeningen vid Landsfängelset i Umeå 69 317- — om tillökt anslag för Spinnhusen i Landsorterne, dito. — om medel för Krono-Correctionshuset i Stockholm, dito. — om medel och utvägar till Hjelmare Slussverks ombyggnad och vidmagthållande, dito. — om ett särskilt förskott till utgifter för Götha Canal-arhetet under förflutne vintermånader, dito. — om ändring i 7 Gap. 2 och 6 §§.
Emedlertid anser jag lika med Hr von Hartmansdorff häst och lämpligast vara att R. o. Ad. icke nu afgör huru denna sakkännedom efter öfverflyttning skall vinnas. Då det är allmänt kändt att vissa bergsembetsmän finnas, under namn af bergmästare, geschworner, öfvermasmästare; så inser man huru lätt det är verkställbar att en sådan person kan vara till hands vid häradsrätlerhe vid de tillfällen, då bergsärender der förekomma. Sättet hvarpå en sådan person skall vid häradsrätten deltaga i pröfningen och beslutet öfver ifrågavande mål, bör naturligtvis öfverlemnas åt K. M. att bestämma. På sätt redan är yttradl kan en sådan sakkunnig person på flere sätt vara deltagande uti handläggningen af dylika mål; han kan göra det såsom ledamot i rällen, såsom blott och bart nämndeman, eller endast med rättighet att afgifva yttrande lill prot. eller också att derjemte ransaka och ställa frågor till parterne. Men såsom sagt är, det är icke möjligt att derom nu uppgöra något förslag; frågan derom hör handläggas af lagkomitéen, för att sedan utgöra föremål för en nådig framställning från K. M. Jag finner således skäl icke vara anförde, som kunna verka till ändring af den öfvertygelse jag hyser om lämpligheten af den utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna åtgärd och förenar jag mig således med honom i begäran om återremiss af förevande betänk. Hr Akerman: Såsom en anmärkn. emot mitt yttrande, att det skulle innefatta en inkonseqvens å R. St:s sida att icke afskaffa bergstingsrätterne, anförde den siste värde talaren att de indragningar, som hittills skett rörde sådana fora privilegiata, som anginge person, men icke sak. Jag skulle dock tro, att förhållandet var enahanda med de s. k. hallrätterne, som med nu ifrågavande domstolar, eller att de inrättades för alt behandla vissa speciella ärenden och dä dessa kunnat indragas utan att några varit nödvändiga, så tror jag också att det kan här låta sig göra.
Jag fästade mig icke vid dessa yttranden annorlunda ån all jag i få ord uttryckte min förvåning deröfver: men då sedermera tillkom den omständigheten, alt de Irenne öfriga Stånden behandlat detta betänk, och afgjort detsamma, utan att, af någon enda ledamot den anmärkm blifvit framställd, som jag inom detta Stånd gjorde och som verkligen efter min tanka, icke bordt undfalla en del af Ulskms ledamöter, samt alt man i enskilda kretsar ställt till mig sådana spörsmål i afseende på mitt yttrande att jag haft ali anledn. förmoda, att man icke var säker om huruvida 396 Den 25 Augusti. mitt yttrande var fullt öfverensstämmande med förhållandet, så har jag ansett mig, efter alt derom hafva rådgjort med flera äldre riksdagsmän, skyldig både mig sjelf och Ståndet, att skaffa mig ett bestämdt vitsord att milt yttrande varit till punkt och pricka öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Jag yttrade att de ord, som inflöto i verba formalia uti den föreslagna skrifvelsen, rör:de Hr Stiernsvärds motion, äfvensom hvad angick för slaget N:o 2 aldrig lästs inom Utskm och aldrig funnits i det skrifna dokumentet, som ordf:n i Utsk:n framlade med förslag till propostr och hvaröfver då röstades. Detta var min upgift. Lyckligtvis har detta nedklultrade papper blifvit qvarliggande inom Ulsk:n och jag har det f. n. i min hand, samt anhåller att få npläsa de ord deruti, hvarvid jag gjort anmärkn. Der står: ”att R. St., med föranledande af denna motion, beslutat en underd. skrifvelse etc”; men nti del tryckta betänk., som torde vara till hands vid prol., der slår: ”att R. St. med föranledande af Hr Stiernsvärds motion så vidt det alser förslaget N:o 2, besluta etc”. Jag biträdde inom Utsk. detta förslag sådant det finnes på detta papper, och jag ber att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den fullkomliga olikheten i meningen mellan dessa begge förslag. Här står: ”med föranledande af denna motion”.
Laga skiftet lor 2.1 mantal svaga skärgårdshemman, hvars hela jordvidd med inoch afrösningsjord tillsammans utgör 581 tunnland 6,'0 kappland, är allenast uti Landtmätare-arfvode, elter 1857 års taxa, betald med den betydliga summan af 1,548 R:dr, som erlndes den 13 September 1861; och då är utstakning och rörläggning, som upptager ytterligare kostnad ännu, då detta nedskrilves, icke verkstäld; och kartan, som äfven måste särskildt lösas, kan icke affördras förr än efter ett år, och skiftet börjades likväl den 17 Juni 1861 och har icke blifvit uppehållet genom något inom skifteslaget åstadkommet vållande. Jag nämner detta som ett ytterligare stöd för min åsigt, att skiftesverket och landtmäteriets bedrifvande till en allmännare belåtenhet ytterst hvilar på anställandet af en direktör öfver landtmäteriet inom hvarje län, till en närmaste chef för länets Landtmäteri-korps och till en stadigvarande kontrollant öfver dess arbetsverksamhet samt derjemte af en taxa för Landtmätare-arbetet, som nöjaktigt motsvarar besväret, utan att för den arbetet påfordrande jordegaren vara sä omättligt betungande och fni menigheterna så ofattlig, som 1857 års taxa, vid en aldrig så liten uppmärksam granskning, visar sig vara det. Jag bifogar äfven i afskrift den af mig redan omordade arfvodes—räkning till ett faktiskt bevis öfver förhållandet. En genomgripande Skiftes-stadgans omarbetning anser jag vara af högsta behof och torde Rikets Ständer derom hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla. Utaf den arfvodes-räkning öfver ett verkstäldt laga skifte jag tagit mig friheten bifoga inhemtas att Landtmätare-arfvodet för detta skifte belöper sig till omkring 2 R:dr 60 öre per tunnland, då det, efter 1854 års taxa, skulle kommit på 1 R:dr 25 öre per tunnland; och efter 1827 års taxa betaides tunnlandet högst med 26 sk. Ranko (81 öre).
En gesäll, t. ex., som sjelf mantalsskrifver sig för 1852, aflemnar sin mantalsförtcckning om hösten 1851, taxeras under loppet af år 1852, och skall betala sina Utskylder i Februari 1853. Om han nu straxt efter mantalsskrifningen lemnar 28 Bevillnings-Utskottets Betänkande, JV:o 4. det af honom då innehafda arbete, lärer han svårligen underkasta sig afdrag å sin arbetsförtjenst för utskylder, som han säger sig sjelf vilja betala och om hvilkas rätta belopp tvifvel många gånger kan uppstå. Obehag och tvister emellan husbönder och mästare samt deras arbetare blifva häraf enda följden om man ock antoge, hvad jag ej kan, att vederbörande, under sådane förhållanden och med kännedom om den betydliga risk de sig underkastade, aflemnade tillförlitliga uppgifter å de hos dem vid mantalsskrifningen anstälde arbetare eller andra biträden.14 Uti denna reservation hafva instämt: Herrar Berg, Hjort och Syk. 9:o af hr Murén: „Uti bestämmelsen i nuvarande Bevillnings-förordnings 14 att utländning som i riket utbjuder eller försäljer utländska varor skall erlägga 50 r:dr för tiden till och med 3 månader, samt för hvarje månad derutöfver 50 r:dr, har Utskottet föreslagit den förändring att afgiften för de första 3 månaderna skulle förhöjas till 75 r:dr, men deremot nedsättas till 25 r:dr för hvarje månad derutöfver. Emot den första af dessa förändringar, nemligen förhöjningen från 50 till 75 r:dr, så motsatt den mildare princip, som i den sednare gjort sig gällande och hvilken jäg biträdt, får jag mig vördsammast reservera.
Nådiga pröfning öfverlem nät förändrad t förslag till förordning <mi handtverkerien, uti hvars 3:dje Art, 3 §. finnes upptaget följande: ”Vid Gesällers antagande, förbindelser emot sine Mästare, motsvarande rättigheter samt ansvarighet, derest de icke förse sig med laga för"svar och sysselsättning, skall, så vida icke annorlunda förbehålles genom '■'serskilda contract, de der i sådant fall lända lill efterrättelse, förhållas "efter tjenslehjonssladgan.” Då Kongl. Maj:t vid ulflirdande af Legostadgan den 2 3:dje sistlidnc JSovem - Lagsamt Allm. Besv, och Ocean. Ulsk. Betänkande No 7 9 November icke behagat fästa nådig uppmärksamhet vid detta ämne, hvilket, efter hvad Utskotten förmoda, icke lärer komma under Nådig profning annorlunda än i sammanhang med frågan om näringsfriheten, derom Kongl. Maj:t ännu icke, så vidt Utskotten hafva sig bekant, fattat Nådigt beslut, samt då någre vidare åtgärder å Rikets Ilöglofl. Ständers sida icke synas vara af nöden, hemställa Utskotten vördsamt att Daniel Danielssons ifrågavarande motioyi md förfalla. Hvilket dock lill Rikets Ständers pröfning vördsamt ölveriemnus. Stockholm den 18 Junii iSoj. N:o Ankom till Exp. Utsk. den 19 Junii. Utlåtande, i anledning af vacht fråga om ntarbetande af förslag till Allmän Communaloch Municipal-författ ning. Uti ett ifrån Wällofl. BorgareStåndet till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remitteradt Memorial, har Herr fKeern, efter att hafva skildrat den låga ståndpunkt, hvarpå interesset för samhällsangelägenheter, efter hans tanka, sig befinner, framställt behofvet af en väl ordnad municipalstyrelses införande.
Af Herr Tham, Wollrath> som vid medgifver, att en undersökning, genom. Kongl. Mäj:ts Befallningshafvande kunde vara behöflig och nyttig, men blott på vissa ställen, då den deremot i många Landsorter vore alldeles onödig, hvarförutan, att ovilkorligen påbjuda och föreskrifva, det regleringar skulle ske hvart Femte år, vore, enligt Herr Thams tanka, att påkalla en Rättegång i stort, som i fall målet skulle fortsättas till KammarCoMegium, troligen vore oafgjord vid nästa Forn års reglering, hvadan Herr Tham trott, att ofvannämnde regleringar icke ovillkorligen på alla ställen borde ega rum, utan att det på Kongl. Majrts Befallningshafvande borde bero, att, i anledning af sig yppande tvister, vidtaga nödige anstalter. Hos Vällofl. BorgareStåndet.
Derhän skulle nemligen ett bifall till hvad Motionären yrkat leda; och han har jemväl anlydt denna sin afsigt med framställningen. Utskottet hyser likväl betänklighet emot hvarje lagförändring, sorn kunde verka på så sätt. Innan 1810 års förenämnde författning tillkom, kunde från makars oenighet ej hemtas anledning lill skilnad i äktenskapet. Ehuru verldsliga medel emot deras brottsliga sammanlefnad jemväl skulle användas, betraktades likväl saken då hufvudsakligen såsom en kyrklig angelägenhet. Derföre stadgades i Kyrkolagens ofvannäinnde § väl att makar under någon tid kunde skiljas från hvarandra ”till umgänge, säng, bord och hemvist,” men alt emedlertid i församlingen borde hållas bön ”att Gud ville dem omvända och leda in på den rälta vägen igen,” äfvensom att, om de sig ändå ej bättrade, ”de brottslige borde namngifvas och lysas en och annan gång lill bättring och på sistone bindas i sina synder.” Någon ovilkorlig rätt till äktenskapets upplösning medgifver ej heller omförmäide författning. Den gör blott frågan derom beroende på Kongl. Maj:ts pröfning, sedan så väl kyikliga som verldslig:» medel ej förmått återförena de oeniga makarne. Få denna högre pröfning ankommer således, huruvida samhällets väl nödvändigt krafvel* en afvikelse från de grundsatser, hvilka i öfrigt varit och äro i lagstiftningen gällande, i öfverensstämmelse med äktenskapets betydelse, sådan den efter vår troslära blifvit uppfattad. Denna lära erkänner val brottet i vissa lall såsom orsak till upplösning af den äktenskapliga föreningen; men den bjuder försoning och deu vill derföre i det fall, som nu är i fråga, försona, ej upplösa. Det var ock ur denna synpunkt, som makars förhållande i kyrkolagen hufvudsakligen gjordes till föremål för kyrkans uppsigt, deras stridigheter och oeniga sammanlefnad underkastades kyrkotukten; och som den i sisla hand ulöfvas af Domkapitlet, har föreskriften om oeniga makars varning af och inför kapitlet deraf varit en följd.
Jag hemställer derföre vördsamt, att uppoch afskrifnings-räntan må bestämmas till högst två procent.» Vid 43:dje punkten 1 morn., angående företrädesrätt till erhållande af lån frän Allmänna Diskont-fonden mot hypothek af inteckning i fast egendom: af Herr Doktor Sandberg: »Hittills har denna lånefond varit öppen för alla samhällsklasser, hvilkas medlemmar kunnat vara hulpne med lån till lägre belopp. Egare af små jordlotter, af stort antal i vårt land, — handtverkare och mindre industri-idkare, — lägre tjenstemän med knappa löner m. fl. hafva härigenom kunnat få hjelp i nödens stund. Ja, jag vet mången Studerande, särdeles inom »6 Banko-Utskottets Betänkande M 25, Läkarekorpsen, dur kursen är lång och kostsam, sorn hafi välkända vänner och slägtingar och, genom deras förbindelser för dylika lån, beredt sig en framtid. Genom detta nya stadgande, som man nu vill tillägga, blir förhållandet i väsendtlig mån förändradt, och en stor del af landets innevånare blifva helt och hållet uteslutne från möjligheten att någonsin erhålla nugot län uti Rikets Bank. Den första olägenheten häraf blir att ingen jordbrukare kan någonsin blifva delaktig af ett hjelplån på kort tid, utan att förut hafva skaffat sig en inteckning, som betydligt ökar kostnaden för ett sådant lån, och denna inteckning måste ock, sedan en större del af skulden genom halfårs-inbetalningarne är liqviderad, qvarligga i Diskonten till dess sista skillingen blir betalad. Vidare: när nu äfven inteckning i stadsfastighet tillägges enahanda företräde lill låns erhållande, så är det sannolikt under närvarande penningebehof, att husegare i Stockholm och i flere andra städer och köpingar inkomma med en mängd inteckningar för att erhålla lån till det högsta medgifna beloppet af 6,000 R:dr, så att den redan nu otillräckliga fonden blir helt och hållet medtagen. Och den slutliga följden af detta stadgande blir ovedersägligen, att sedermera ingen af landets innevånare kan få hjelp af något lån i Allmänna Diskonten, äfven emot den aldrasäkraste borgen, så snart han icke har en inteckning att erbjuda.
Att således denna ofullständighet finnes i afseende på vilkoren förefaller mig tydligt, äfvensom att della icke bordt af Utsk. förbigåtts. Hr Bråkenhjelm: Jag täger mig friheten bemöta den förebråelse man gjort Fullmäktige i Riksgis-kont., sorn skulle de hafva öfverlemnal frågan i outredt skick till SiatsUtsk. Det är ju klart alt då Fullmäktige, genom inlemnade handlingar, visat, all huset var belånadl såsom trädhus, och alt inteckning till säkerhet för lånet var leinnad, så, om nu efteråt begäran göres om förändring i räntefoten, följer derutaf af sig sjelf, att den ena saken, nemi. busets färdigbyggande såsom trädhus, och belånande, försiggick före d. lista Juli 1850; och ali den andra äfven ägt rum sköujes deraf, ali i annat fall, hade Byggnads-komitéen icke behöft att anlita StäDderna i denna sak. Hvad sjelfva förslaget från StatsUtsk. beträffar, får jag hemställa till R. o. Ad., huruvida Ständerna, sora 1844 förklarade sig vilja befordra upbyggandet företrädesvis af stenhus och således beviljade begäran om lägre ränta för sådane lån, än för dem som beviljades för upbyggande af trädhus, om säger jag, R. o. Ad. nu 1851 icke skulle hysa samma tanka. Jag ser icke något skäl för närvarande Ständer att i delta fall tänka olika med 1844 års Ständer. Alt ett sådant stadgande om att räntefoten äfven skulle förändras, om huset blefve förändradt, icke har influtit i reglementet, det har gjort, 136 Den 22 Mars. att denna fråga nu förekommer för R. o. Ad., eljest hade Fullmäktige sjelfva afgjort den. Hade alla reglementets punkter varit upfyllda, så hade aldrig R. o. Ad. fått höra talas om saken. Meningen är ju att, oaktadt detta i reglementet är förbisett, erhålla tillämpning af Ständernas önskan och föreskrift, nemi. att räntefoten måtte nedsättas. Jag vill ytterligare åberopa en annan möjlighet.
Men det är icke lätt att skrifva historien om en institution, som nästan dagligen framvisar någon ny utveckling af sin verksamhet och makt, som med sin stab af specialkorrespondenter ofta nog är i tillfälle att lemna snabbare ooh tillförlitligare underrättelser än de engelska sändebuden; som genom sina Forbes, sina Stanleys, sina 0 ’ Dono-vans m. fl. rivaliserar med Livingstones, Nordenskiölds, Vam-berys och Bakers bedrifter, och hvilken, till råga på «dit, tillegnar sig många af parlamentets hufvudfunktioner, såsom den offentliga kritiken, debatten och dess uppgift att utöfva en konstitutionel kontroll öfver ministrarnes åtgärder. “ Om bibeln sade en sak och “ Times “ en annan, “ sade en gång från predikstolen en hög kyrkans dignitär, “ så skulle af fem hundra tio personer, fem hundra tro att tidningen hade rätt. “ *. Ehuru landsortspressen visst icke saknar inflytande, är pressens hufvudqvarter likväl i London, och i London vid “ Fleet Street “, denna gata mellan Eastoch Westend, hvars namn ända från Shakspeares tider varit förbundet med. pressen, der Fleet, det gamla gäldenärsfängelset, stod, om hvilket vi läsa i Fieldings romaner och i hvilket Charles Dickens fader satt fången; der Defoe ’ s “ Robinson Crusoe “ * och Goldsmith ’ s “ Vicar “ publicerades, der Richardson skref * Detta m&amp;tte blifvit yttradt för länge sedan. Nu är tron på ” Times ” ofelbarhet i starkt aftagande. Öfvers, anm.sina romaner och drack te; der, i korthet sagdt, hvarje hus har en literär tradition. Hade, borde vi snarare säga, ty de gamla husen hafva småningom måst lemna plats för de nya, vackra bygnader nutidens tidningar uppbygt åt sig. Midten af Fleet Street kan emellertid antagas som den punkt, omkring hvilken, inom en half mils (engelsk) utsträckning, Londons tidningsmaskiner arbeta. Inom detta område finner man nästan alla de stora tidningarnas officiner. Det är den enda gata i London, som aldrig vet hvad hvila vill säga.
Han var liksom kommen in i ett rum, där han ej var ensam, ehuru han ingen såg. Han trodde, att någon gaf akt på honom, han kände det, som om han varit väntad. Han erfor ingen ängslan, men genomilades af en välbehaglig rysning, som om han snart skulle få se något öfvermåttan skönt. I detta ögonblick blef han åter varse ormen. Den hade ej gömt sig, fastmer hade den krälat upp på ett af blocken, som frosten sprängt ned från fjällväggen. Och strax nedanför den hvita ormen såg han den ljusa kroppen af en flicka, som låg och sof i det mjuka gräset. Hon låg utan annat täcke än några spindelväfstunna slöjor, just som om hon kastat sig ned där efter att natten om hafva lekt med i älfvedansen, men gräsets långa blad och dess dallrande, fjunlätta blomvippor stodo högt öfver den sofvande, så att Reor blott kunde skymta kroppens mjuka linier. Ej heller gick han närmare för att se bättre. Men sin goda knif drog han ur skidan och kastade den mellan flickan och fjällväggen, så att den stålrädda jättedottern ej måtte kunna fly in i berget, då hon vaknade. Sedan stod han stilla i djupa tankar. Ett visste han genast, att den tärnan, som sof där, ville han äga; men ännu var han ej rätt ense med sig själf hur han skulle handla med henne. Men då lyssnade han, som kände naturens tungomål bättre än människornas, till den stora, allvarliga skogen och det stränga berget. »Se,» sade de, »åt dig, som älskar vildmarken, lämna vi vår fagra dotter. Bättre passar hon dig än slättens döttrar. Reor, är du värdig den ädlaste gåfva? Då tackade han i sitt hjärta den stora välgörande naturen och beslöt att göra flickan till sin hustru och ej blott till trälkvinna. Och då han tänkte, att hon, sedan hon kommit till kristendom och människoseder, skulle blygas vid tanken på att hon legat så ohöljd, så löste han björnhuden från sin rygg, vecklade upp det styfva skinnet och kastade den gamla björnens grånade, raggiga fäll öfver henne. Men då han så gjorde, dånade bakom fjällväggen ett skratt, vid hvilket marken riste.
Att, om det äfven skulle lyckas förmå regementerne alt till timmermän utse fullkomligt dugligt folk, måste dock en, från alla landskap och regementer med olika anda och vanor, under ett för och med dem obekant befäl, så sammankommen trupp, som derjemte är medveten om sin mindre färdighet i det nya yrket, befinnas i rekryt-tillstånd och fordra en längre tid att erhålla den sammanhållighet och fasthet, som den så väl hade behöft ega genast, både för alt fullgöra den mångsidiga tjenst, den åligger, och för att deri kunna nöjaktigt föregå och bilda den beväring, som ovilkorligen måste anslås till antalets fyllande äfven i detta truppslag, i synnerhet när en större del af Svenska hären sättes på krigsfot; ty om ock hvarje infanteribataljon afgifver till och med 8 timmermän, så blir det samfälda antalet, cirka 350 man, likväl alldeles otillräckligt för krigsrörelser i vidsträcktare och frånskiljda landskap. 5:o Då på' grund af ofvan anförde skäl svårligen kan bestridas, att regementernes timmermän, äfven om de äro dugtiga soldater vid arméens sättande på krigsfot, ändå icke blifva annat än mer eller mindre duglige ingeniör-rekryter, hvilka för sin bestämmelse skola då först organiseras; och man, ibågkommande de många omsorger, hvilka krigsutredningen af ett redan under freden fullständigt utbildadl vapen påkallar, betänker att, jemte organisationen, sammanhållningen och utbildningen af denna ingeniörtrupp, materielen tillika skall utredas i krigsoch marschfärdigt stånd, samt införlifvas med den för det mesta, om icke helt och hållet, derför främmande truppen, så faller det sig temligen klart att, äfven med förutsatt särdeles förmåga hos befälet, någon färdig och duglig ingeniörtrupp icke kan påräknas vid fälttågs början, samt att en efter omständigheterne mer eller mindre lång tid derefter förlöper, innan af en sådan sammansättning pålitliga pionnierer och pontouierer kunna tillskapas, hvilket troligtvis icke heller under fälttåget medhinnes.
Dessutom innehåller Utskrs betänk, en begäran, att soldaternas skyldigheter i afseende på deras torp må varda genom en författning bestämda; och jag yrkar således äfven derföre bifall å detsamma, emedan förhållandet nu är, att rotehållaren ofta får fullgöra äfven soldatens skyldigheter. Hr Hjärne, Harald: Jag har inom Utsk. hyst samma åsigter sorn Frih. Palmstjerna; men jag hade att strida emot en så öfverlägsen styrka, att jag cj kunde vinna framgång för de upplysningar, jag, i egenskap af militär, var i tillfälle att kunna lemna. Jag skiljer mig dock i e 11 punkt från Frih., som trott det vara orätt att stadga enstaka torpsyner, men att man kunde utsträcka den tid, som nu föreskrifver sv ner generelt för hela armeen. För att få en sådan ändring är det nödigt, alt Ständerna ingå till K. M. med en uud. skrifvelse; ty nu står det i tjen.stgöringsreglementet,att syner skola hållas hvart 3:dje år. Det har blifvit upplyst, att exempel finnas, att dessa torpsyner icke hållas. Jag bar ej trott, att enstaka exempel böra leda öfvertygelse!! hos representanten; men de bevisa säkerligen ända något. Det finnes reg:ter, hvilkas soldattorp aro i godt skick, utan att Deli io November. att syner hållas; och jag äger särskild erfarenhet från det reg:te, der jag varit med vid syner, att der funnits högst få bristfälligheter. Jag tror, att om stadgandet bibehålies, att enstaka syner få ske, när de anses behöfliga, Utsk:s förslag, att de anbefalda generella synerna blott ma hållas hvart 6:te år, kan bifallas. För min del tror jag, att de alldeles kunna uteblifva. Jag anhåller om propos, till afslagå Utskrs förslag, med undantag af tillstyrkandet i afseende på de 6 åren, hvartill jag yrkar bifall. Då Jt. o. Ad. redan bifallit Utskrs första betänk. Nro ng, beslöt R. o. Ad. att endast lägga detta utlåt. Nro 133 till handlingarna.