Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Folkskolelärare-bildningen besörjes vid det i Hernösand varande Folkskolelärare-seminarium, vid hvilket under loppet af sista qvinqvenniet utexaminerats år 1856 tio, 1857 fem, 1858 fem, 1859 sex och 1860 fem, eller tillsammans 31 elever, och har Seminariet denna tid egentligen haft endast en lärare, men då Seminarium och Folkskolan här äro förenade, har läraren i den senare äfven biträdt vid undervisningen i Seminarium, hvaremot Seminariiföreståndaren på vissa timmar skött Folkskolan, isynnerhet vid seminariielevernas praktiska öfningar. Folkskolor finnas i länets alla socknar, dels fasta, dels ambulatoriska, vid hvilka äro anställde 75 lärare, deraf 57 vid de fasta och 18 vid de flyttbara. Af dessa äro 68 examinerade och 7 oexaminerade, allt enligt Konsistorii senast afgifna berättelse. Inom skolåldern räknas omkring 17,000 barn, deraf omkring 5,300 undervisas i fasta och 1,600 i flyttbara skolor, 150 vid allmänna läroverken, 300 i enskilda undervisningsanstalter och 8,700 i hemmet, så att omkring 950 skulle sakna all undervisning. Till folkskolelärare-boställe har jord afsöndrats från Timrå prestbord, enligt Kongl. Brefvet den 30 December 1859, och från Tåsjö komministersboställe, eldigt Kongl. Brefvet den 27 April 1860. Ullångers socknemän hafva fått inlösa en mindre jordrymd för skolläraren enligt Kongl. Brefvet den 7 December 1859. Under qvinqvenniet hafva följande statsanslag för Folkskolorna utgått, nemligen: Summa Rant R:dr 3,752,02. Folkskoleafgifterna från kommunerna hafva under samma tid utgjort: Söndags-, Slöjd-, Navigations-skolor. Summa R:mt R:dr 79,443,18.
Då Länsmannens befattning är en af de mest obehagliga; då hämnden, hatet och illviljan väpna sig mot honom i samma mån som lian emot en rå och våldsam allmoge fullgör sin tjenst; då erfarenheten visat att denna illvilja icke sällan utbrutit i grof misshandling, mordbrand och dödsslag, hvarpå flerfaldiga exempel kunna anföras blott ifrån det län jag tillhör; då man klagar öfver omöjligheten att tillbörligen kunna öka hans lönevilkor; så kan jag icke se huru dugliga personer under nuvarande förhållanden skola vilja åtaga sig detta embete, derest man äfven undandrager dem det skydd, hvarmed de af lagen hittills varit onihägnade. På dessa grunder vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig skrifvelse, hvari anhålles, att Hans Kongl. Maj:t täcktes vidtaga sådana åtgärder, att d kap. 7 § i Utsöknings-Balken och Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarne i riket bringas i full öfverensstämmelse med hvarandra. Af Herr Thomée, hvilken yttrade: ”För bedömande af frågan, om befogenheten till stadgandet i 66 § af Instruktionen för Landshöfdingarne den 10 Npyem Bih. till R. St.
Och skulle, i enlighet med pluralitetens mening, underdånigt utlåtande, på sätt regislraturet närmare utvisar, uppsättas, för att, jemte detta omröstnings-protokoll, derefter till Kongl. Maj:t öfverlemnas. År och dag som ofvan. På befallning. C. E Hohn. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departemcntet tillhörande ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet ä Stockholms Slott den 8 Oktober 1847- Närvarande t Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Possej Hans Excellens Statsministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre* Statsråden: Fri herre Stael von Holstein, Munthe _, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherre Gyllengranat, Kovgl. Majas Nåd. Proposiliorij N:o 28. 13 Faxe, Fåhreeus. Departemeuts-chefen, Statsrådet Friherre Gyllengranat uppläste till justering: l:o ett, i öfverensstämmelse med förut faltadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majus nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om förre Landskamereraren, Kammarrätts-rådet G, Sjlvanders underdåniga ansökning, rörande eftergift af ett honom till ersättning ådorndt belopp. Uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, täcktes Kongl. Maj:t i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att, i enlighet med detsamma, nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. O. Fougt. Ank. till Exp. Utsk. den i3 December, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Rikets Ständer, med förslag till förordning angående handelsbqks vitsord; gifven Stockholms Slott den g November 1847.
Någon fördel af den föreslagna förändringen kunna Utskotten icke inse; ty om också skiftets utstakning och fullbordande icke skulle kunna medhinnas så tidigt, att de nya egolotterne kunna beredas till vårsåningen och af de nye egarne besås, måste det icke dess mindre obestridligen vara en vinst för dem alt få tilltäda sina egor på våren, hvarigenom de blifva i stånd att dem på ända måls-en ligt sätt för liöstsåningen tillreda. Det närvarande stadgandet är derjemte ett band på skiftesmannen, hvilket icke torde sakna sin nytta; och då något gagn af dess borttagande icke synes kunna liemtas, finna Utskotten deri en anledning alt hemställa, det motionärens förslag i denna del icke måtte bifallas. 15 §. Af samma motionär: att, i följd af motionärens förslag vid 2 Cap. 3 , denna §. borde helt och hållet försvinna. Af Herr Dalman, Johan Gustaf Georg: att ej sällan händer, det ett skifte först på 3 ä 4 år afslutas, utan alt denna tidsutdrägt härleder sig från andra orsaker, än sådane, som ensamt få tillskrifvas Landtmätaren, dels derigenom, att han åtager sig flere förrättningar på en gång, dels ofta genom försummelse och mindre arbetsnit. Genom denna §., jemnförd med den nästföregående, är visserligen Landtmätaren skyldig ersätta kostnad och skada, då en börjad förrättning uppskjutes utan laga skäl, och ansvaret är strängt, om det någonsin kunde utkräfvas; men det vore, efter motionärens tanka, omöjligt att beräkna den skada, som delegare under ett i flera år pågående skifte lida, då denna förlust hufvudsakligast består i jordens vanskötsel, husens förfall och skogens missvårdande.
Då sökanden linder ledighet för sjukdomsförfall uppbär icke blott adelar af lönen, utan jemväl oafkortad hyresersättning, 150 Riksdaler, tillstyrkte StatsRådet, det Kongl. Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition derom att, när Länsmannen Peterson med behörigt läkarebe - 8 Bil. N:o 5 till Kongl. May.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. tyg styrker att han är till vidare tjenstgöring oförmögen, ett belopp motsvarande trefjerdedelar af hans nu innehafvande Länsmanslön, 700 Rdr årligen, tillika med den honom tillkommande hyresersättning, må med Sexhundra Sjuttiofem Riksdaler få å Allmänna Indragnings-staten uppföras, för att af Peterson, efter erhållet afsked, såsom pension åtnjutas. 2:o.
Man måste vara en Voltaire för att djerft uttala de profetiska orden » il sent de la revolution », men man behöfver icke Tara profet för att kunna förutsäga, att adelspolitiken, krigsrätterna ooh regeringsförtryoket icke skola kunna undanrödja förvirringen i landet. Man kan icke kalla statsordningen normal i ett land, hvarest det offentliga lugnet år från år kränkes genom våldshandlingar — de må vara aldrig så fåtaliga —, hvilka lagen anser såsom brott ooh folkmassan anser såsom en kommunalan-geligenhet. Den enda utgången, dikterad af den omutliga statistiken och motsagd endast i praktiken, är jordens nationalisering,hvarefter äfven de ryska demokraterna, eller såsom de i Ryssland kallas » folkvännerna » sträfVa1. Helt visst skalle det vara naivt att tro, att jordens natio-nalisering skalle borttaga allt ondt i Ryssland. Det är sjelfklart att den ioke skalle göra proletärerna till landtbrukare. Det Ir äfven tydligt, att jordens nationalisering, med bibehållande af det privata lilla jordbraket som förut, ieke skulle vara i stånd att skydda landet från ekonomisk olikhet i byarne. Men icke desto mindre skulle denna reform ioke blott göra ett slut på den kroniska agrariska striden och förbättra tiomilliontal bönders ställning, utan den skulle äfven utgöra ett stort steg framåt mot landets progressiva utveckling, ett af det menskliga arbetets vig-tigaste verktyg — jorden skulle erkännas såsom samhällsegen * dom, lika tillgänglig för alla medborgare. Det är klart, att t. o. m. om jordens nationalisering genomföres, ett kommande slägte skall Ä sociala motsatser att kämpa med. Men nutidens uppgift är att lösa den motsats, som redan hunnit sin fulla utveckling — motsatsen mellan privat och gemensam jordegendom. 1 Motståndar ne mot kommunismen kunna Bvara, att herregodsens öfvergång i böndernas händer skulle vara ett steg tillbaka i jordbruks-kulturen. Men om vi betänka, att den största delen af de större jord-egarnes besittningar arbetas med dåliga bonderedskap och hungriga boo-dearbetsdjur, så kan nu för tiden icke blifva tal om framsteg i jordbruket i Ryssland.
– Han kommer att ansätta Karmides mycket hårdt. – Du är förvissad derom? – Ja. – Förträffligt, min gode Eufemios. Har Karmides varit synlig i Athenagoras’ sällskap? – Ja, han och några andra af Athens förtappade unga hedningar hafva varit sedda, när de nattetid eller framemot morgonen lemnat Athenagoras’ hus. – Det är bra. Denne Athenagoras är en såningsman och hans väg igenom länderna en fåra, i hvilken förtviflan och samvetsqval uppvexa. Men skörden, så vill Gud, ger ofta den renaste säd i kristendomens lada. Må han fördenskull fortsätta sin verksamhet! Herren vänder det onda till godt. – Tyvärr har äfven prokonsuln varit synlig i Athenagoras’... – Vi lemna prokonsuln å sido, min son. Han har sina fel, likasom sina stora förtjenster. Återvändom till Karmides! Har du inhemtat flera af de underrättelser, jag äskat om denne olycklige yngling? – Obetydligt min fader. – Låt höra! – Alkmene talar stundom med den vackra slafgossen han köpte ... – Jag vet ... till ett fabelaktigt pris. Hela Athen har talat derom. Men vidare! Hvad har Alkmene fått veta af gossen? – Endast det att hans herre är förfärligt dyster, när han är ensam. Han dricker då berusande viner och föraktar att blanda dem med vatten. Det är dagar, på hvilka han stänger sig inne och ej låter sig se af någon annan än sin kammarslaf. Han rufvar då på sorgliga tankar och dricker oupphörligt. Men annars skyr han ensamheten och tillbringar dagarne i vilda sällskaper, från hvilka han vanligen hemför de beryktade tärnorna Myro och Praxinoa, hvilka styra och ställa som herrskarinnor i hans hus, befalla slafvarne, tillställa fester, vända upp och ned på allt och begå de värsta dårskaper. Jag ryser vid blotta tanken på ett sådant lif, min fader. – Du må väl göra det ... Bra, bra! mumlade Petros. Han fortfor:
Statsanslaget, Extra, angående ao3. 291, 3i8, 357, Statsbrist: upplysning huru en sådan för år i832 kunnat tillkomma angående en sådan för år i835 4^0, Stats-Contoret: löne-reglering Statshushållnings-syslem: fastställande af grunder Statsregleringen: Allmänna frågor rörande den , i:sta Hufvud-Titeln 2:dra tt yr tf tt Tf rf Tf T» TT fT 3:dje 4:de 5:te 6:te „ 7:de „ 8: de „ 9tde „ io:de „ Betis N:r. Stats-Verket: Rikets Ständers Revisorers i83o och 1882 afgifne ' berättelser öfver verkställd granskning af dess förvaltning ... 22, 170. „ Stats-Utskottets granskning af 1831 år räkenskaper 32 1, „ beräkning af dess inkomster 54, 2o5. Stelfens, G. Agronom: 10 års anslag åt honom 40. Steningelandet: se Sigtuna Sterbhusafgift: befrielse för Stockholm och Götheborg bil. G 54, 20g, 35o., Stjerncreutz, P. N,: ersättning för ved och kol, åtgångne å Landttnarskalkssoireer 55, Stjernstam, L.: löneersättning . 8g, Stipendier till lönlöse Academiske Lärare 88, 221. Stohållningen i Riket: anslag dertill . 86, 21 g. Stora Sjötullsbevillningen: omröstning öfver åtskilliga densamma rörande frågor ■. Storskiftes-Laladtmätare: förhöjd aflöning för dem Straff-fängelsens inrättande för arbetsfångar . Strandberg, Amiralitets-Kammar-Räd : löne-ersättning, angående Strandvrak: rättighet till sådane för Härader, gränsande till hafvet Strömrensning: anslag dertill vid Ronneby . „ revision af medel för sådane ändamål Strömsholms Canal och Slussverk: extra anslag . „ Slott: Statsanslaget derför . „ Stuteri: tillökning i anslaget ■„ , f, d.
Arfode till en musik-direktör 333: 16. — 4 Hauhoister, lön ä 250 R:dr 1,000: — *— utom tillsammans 12 tunnor spanmål, hvartill tillgång finnes. — Beklädnad 46: 108: 44. — utom 21 tunnor spanmål, med lika anmärkning som ofvanstående; Arfode till 40 Båtsmans-signalisterål2R:dr Arfode till 6 d:od:oKorporalerd:oå 25 R:dr g) Då Amiralitets-krigmanskassans tillgångar för pensionerande af flottans befäl och underbefäl, vid afgång ur tjensten, äro så anlitade, att någon pension till redan varande Exspektanter och än vidare afgående icke på längre tid kan lemnäs, under det flottans olficers-rulla upptager ett betydligt antal, af ålder otjenstbara, officerare, hvilka, således urståndsatte att lemna tjensten af brist på tillgång för sitt uppehälle, måste hemta detta, till statens och tjenstens stora skada, från de medel, som äro beräknade till underhåll af ett fullt verksamt befäl, hvilket äfven då, såsom af den ofvan gjorda framställningen om behofvet att öka detsamma, bäst synes, är otillräckligt, samt då härtill kommer, att Rikets Ständer, redan vid ett föregående likartadt fall, funnit nödigt afhjelpa deraf uppkommande olägenheter, genom anvisande af medel till en extra och exspektans-stat, hvars belopp per medium intill denna dag belastat staten med en summa af R:dr 33,452: Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850.
Ridderskapet och Adeln afgifva upplysning om och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; så har RiddarhusUtskottet meddelat RiddarhusDirectioiien Höglofl. Ridderskapets och Adelns förrberörde beslut, samt, till följd deraf, fått från Directionen emottaga den upplys - 122 Den 5 J a n u a r i i. lysning i ofvannämnda afseende, som innefattas i det Utdrag af Directionens Protocoll för den 20 dennes, hvilket Utskottet härmed till Ridderskapet och Adeln vördsamt öfverlemnar. Stockholm den 23 December 1828. På RiddarhusUtskottets vägnar Carl Mörner. TV. F. Dalman. Utdrag af Protocollet hållit hos Högloft. RiddarhusDirectionen i Stockholm den 20 December 1828. S. D. Föredrogs ett från Högloft. RiddarhusUtskottet den 17 dennes ankommit ProtocollsUtdrag af den i3 i samma månad, deruti RiddarhusUtskottet anmodat RiddarhusDirectionen, att meddela upplysning, om, och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; och beslöt RiddarhusDirectionen, det skulle, i anledning deraf, den upplysning meddelas, att enär hvarken Rikets Grundlagar, eller den förra RiddarhusOrdningen, eller den af Högloft.
Men att se, känna, veta, med hela sin till det yttersta ansträngda omdömesförmåga kallt och klart vara öfvertygad om, att detta inre isoleringsarbete redan är påbörjadt inom en själf, detta innebär en fasa, från hvilken den öfriga fänaden lyckligtvis är förskonad. Det är heller icke nog med att veta detta. Man ryser också för detta hemska afstängande af alla de kanaler, hvilka leda till lif, lycka och mänsklighet. Och det är ej ens omöjligt att stå utanför det hela i sin tanke och bedöma dessa små drag, hvilka bevisa tillvaron af ett détraquement. Ännu ohyggligare är det att se, huru dessa smådrag så att säga suppleras af nya. En liten oregelmässighet efterföljes gemenligen af flere, och de sista blifva vanligen af betänkligare natur än de första, knappt märkbara, skenbart obetydliga aberrationerna. Jag har följt utvecklingen af dessa aberrationer hos mig själf, och vore jag psykiater, eller hyste jag intresse för nervpatologins detaljer, skulle jag kunna nedskrifva en vacker serie. Visste jag nu mindre säkert, än hvad jag verkligen gör, hur det är fatt med mig, skulle jag lätt kunna tro, att jag vore på bättringsvägen. Ty banala dårhusläkare tro, att man är frisk, när man kan tala om sitt eget tillstånd. Men jag vet mycket väl, att min bekännelse för min hustru, hvilken för den lättrogne kan synas innebära ett hälsotecken, egentligen var mig aftvungen, och att den för öfrigt ej berodde på annat än att jag i ren svaghet talade, hvad jag ville förtiga, och tog den hjälp, som skaffade mig åtminstone illusionen af ett ögonblicks lindring. Men det pinsammaste af allt är, att jag med hvarje dag allt tydligare ser, att min hustru uppfattat denna händelse helt annorlunda. Väl blef hon först stött tillbaka på den för en kvinna sårbara punkten att tro sig vara försmådd eller glömd. Men utan att jag sagt henne något, har dock hennes instinkt småningom lärt henne, att hon i vanlig mening icke är glömd, att hon ingenting har att förebrå mig.
1 blifvit gjorde, och tle, som ännu återstå, bero förnämligast på de med Pommerns Invånare ännu fortgående liqvider, hvaraf många för Kongl. Maj:t varit lika så oväntade, som de till deras belopp äro öfverdrifne. Sedan likväl underhandlingen nyligen tagit en mera afgörande vändning, hyser Kongl. Maj:t det säkra hopp, att den utan ytterligare dröjsmål, och på ett för båda Magterne lika tillfredsställande sätt, skall vinna sin fullbordan. Kongl, Maj:t äger nu den tillfredsställelsen att kunna underrätta Rikets Ständer, att Rikets Utländska Gäld i Hamburg, Holland, Genua och Antverpen, blifvit, på sätt Rikets Ständer fastställ och beslutit, betald. Uånet i Leipzig är således det enda, som ännu icke är Jiqvideradt, men Kongl. Maj:t äger den mest grundade anledning, att, under ett noga iakttagande, å Kongl. Majus sida, af de grunder, för dess återbetalning, Pikets Ständer, så väl vid 18 la som 1815 års Riksdagar, föreskrifva, dermed ej heller länge skall dröja, och således det löfte fullkomligen blifva uppfylldt, som Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet Kron.Prinsen, vid Rikets Ständers sista sammanträde, gifvit, att afbörda en för Riket högst tryckande Utrikes gäld, utöfver allt förhållande med dess krafter, och hvars räntebetalning hade medtagit nära två tredjedelar af nu varande Bevillnings - summan, eller öfver Attahundradetusen Riksdaler årligen, uti klingande mynt. Kong[. s Konungens Nåd. Berättelse - K ongl» Maj:t går nu att för Rikets Ständer närmare utveckla, hvad uti den Inre Styrelsens särskilda grenar, blifvit tillgjordt och forordrjadt. Kongl.
— Det finnes knapt en enda som har mod att tala om, huru det egentligen står till. Och det är ej heller så underligt. Hvem vill anses för dålig fosterlandsvän? Hvem vill förklaras för varg i veum? Hvad har följden blifvit? Jo, att de svenska historiska skådespel som skrifvas och spelas i våra dagar äro med ett enda undantag, “ Mäster 01of “, af samma skrot och korn som för fyrtio år sedan. Beskow spökar, Börjesson går igen, allt är som förr, slägte från slägte^ lögn på lögn, och der lögnen släpper, inträder ett ofantligt tomrum. Det kännetecknande af förflutna tider som det historiska skådespelet skulle uppvisa i förenmg med intresseväckande dramatisk framställning finnes lika litet nu som förr, lika litet hos hr Evers som hos hrr Blanche och Hedberg.4 Det är blott de yttre tilldragelserna som nödtorftigt flickas i hop till några akter eller till en hel mängd tablåer, der ståten och skräf-let få ersätta hvad som brister i verkligt innehåll. Hertig Karl stultar omkring och skroderar om framtiden lika barnsligt och osannolikt som Birger Jarl före honom. Hvilka löjliga gubbar! Men det låter bra, och galleriet hurrar, och akademien, det vigtigaste af allt, har satt sin snilleoch smakprägel på det “ fosterländska verket “ som skall lära massorna att vörda våra “ stora minnen. “ Akademien kunde dock mycket bättre uppnå det målet, om hon läte införa i Posttidningens officiela afdelning, hvilket sedermera naturligtvis af-trycktes af alla andra tidningar, ett tillkännagifvande af ungefär följande lydelse: “ Det historiska skådespel som svenska akademien, i öf-verensstämmelse med sin höga stiftares nådiga afsigt att under uppodlande och stadgande af svenska språket utsprida och upphöja äran och minnet samt sjunga stora mäns lof,nu senast haft glädjen att med sitt andra pris utmärka, är icke af någon annan dramatisk art än den rent akademiska och hänföres bäst till théåtre impossible. Det historiska i skådespelet är också rent akademiskt och således afsedt blott såsom prof på språkets renhet, styrka och höghet.
för elementärlärarne icke skulle kunna beredas utan genom de nya terminsafgifterna, under det hr Abraham Rundbäck för sitt ej fullt deciderade votum ej har något annat skäl att anföra än sitt subjektiva tycke och hr Lyth försöker att hjelpa fram saken genom att vilja återföra undervisningen i statens allmänna läroverk till samma föga utvecklade ståndpunkt, på hvilken undervisningen för flickor hittills befunnit sig i vårt land. På motsatta sidan finner man deremot sådana fullständiga och väl motiverade anföranden som de af hrr Gilljam, Wieselgren, Torpadie, frih. Nordenskiöld m. fl. afgifna, hvilka tydligt nog torde visa på hvilken sida man närmast har att söka den klart genomtänkta opinionen. Och hvad än mera är, det är en af det för sparsamheten så • lifligt nitälskande landtmannapartiets egne mest klartänkte ledamöter, hr Ola Andersson i Bur-löf, som vid 1880 års riksdag är den förste att bestämdt taga till orda mot det nya förslaget och som äfven formulerar det nekande votum, som sedermera för den gången blef kammarens beslut. Helt säkert har äfven den nu varande chefen för ecklesiastikdepartementet all anledning att gratulera sig till att vid 1880 års riksdag Upsala stads då varande representant i Andra kammaren undvek att taga del i diskussionen om denna fråga. Professor Hammarskjöld hade då ingen bestämd åsigt att uttala; i fjor är han som statsråd och föredragande departementschef ännu obeslutsam, men i år är han fardig att göra ett med 1878 års komité, som “ icke tvekat “, och det fastän inga praktiskt tvingande skäl föreligga till att på ett sådant sätt söka få i hop den summa af 400,000 kr., som är allt hvad regeringen tror sig kunna påräkna af den i fråga satta systemförändringen. I trots af det skenfagra talet om en blott “ förhöjning " af redan befintliga utgifter, hvilket för öfrigt, som vi redan sett, ingalunda håller streck, är det således helt enkelt den kostnadsfria undervisningens princip man här vill åt. Men låt oss då åt minstone först, som sig bör, diskutera den saken. Ur Dagens Krönika.
I denna § har Stats-Utsk:t godkännt en för Riksg.-Kont. ganska vådlig princip, nemi. att ränta för förbindelser, som förfallit till betalning vid viss bestämd tid, skall efter förfallodagen fortfarande beräknas och godtgöras efter den högsta lagligen medgifna räntefot, till dess samma förbindelser företes till inlösen. Förhållandet med den i förev:de § omliandlade skuld är i korthet följande. För något mera än 100 år sedan, utfärdades en del aktiebref i nedannämnde byggnadsföretag, under namn af Trollhätte slussverks lottsedlar. Dessa innehöllo, bland annat, alt aktie-egaren skulle först under 3 år njuta 6 oell sedermera under 100 år erhålla 12 proc. årlig ränta. Vid denna tids förlopp, och sedan den slussverksbvggnad, dertill den tecknade och inbetalda summan utgjorts, blifvit helt och hållet öfvergifven, ansåg Riksg.-Kont:s styrelse att nämnde lottsedlar vore genom utbetalningen af den med särskildt stadgadt bevillningsafdrag minskade annuiteten till fullo guldna och således inlösta; men elter anställd rättegång förklarade Högsta Domstolen, genom en ganska märkvärdig dom, hvarvid 3:ne ledamöter stannade mot 3:ne, Riksg.-Kont. skyldigt att då återbetala lottsedlarnes kapitalbelopp, samt tillerkände derjemte innehafvarne af desamma rättighet att erhålla 0 proc. årlig ränta efter iakttaget bevillningsafdrag, till dess denna liqvid skedde. 1 det reglemente, som för Riksg.-Kont. vid sednaste riksdag utfärdades, bestämdes att inlösningen af berörde lottsedlar skulle fortgå till innevarande riksdag. Stats-Ulskd har nu gått längre, och, under åberopande af omförmälda dom, föreslagit att allt framgent, till dess Riksg.-Kont. kommer i tillfälle inlösa de ännu icke företedda lottsedlarne, skall för dem beräknas och betalas 6 proc. ränta, hvarvid endast till 1861 års slut får iakttagas det i då gällande bevillms-förordn. stadgade bevillningsafdrag. Nu är likväl förhållandet, att alla de lottsedlar, om Den 27 Oktober.