Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ja, sådana äro alla varma, primitiva naturer, och han hade kanske, när det kom till stycket, rätt; det var ofta tvifvel underkastade personer, som han kastade sin antipati på, och hvad hans sympatier angick? Hon kunde väl icke vara ond på honom för den sympati han hade för henne! — Hon måste skratta deråt i mörkret. Och så hans många hjertehistorier? Han hade ju svärmat för alla möjliga unga och gamla, intressanta och obetydliga; alla slags qvinnor hade ju fängslat honom. — Ja, alla utom de dåliga. Hon mindes hans uttryck, då han kastade bort sin cigarr, den dagen de talade derom. Han hade ett varmt, lefvande hjerta, som lätt slog hastigare för all skönhet, — var det något underligt? Hon visste allt för väl hur en man är, som har ett iskallt hjerta, endast uppfyldt af honom sjelf. Och dock, hvad skulle hon svara honom? Hon hade allt för nyss blifvit enka för att finna det passande att redan ingå en ny förbindelse. — Men den var ju redan ingången i hennes hjerta? Ja, det var en annan sak. Deraf kunde ingen taga anstöt, men man skulle icke gifva folk anledning att tala ondt om en, att tro eller säga, att hon endast hade väntat på att hennes gamle man skulle dö, för att i en hast få en ung man. Nej, hon ville bedja honom vänta. De skulle skiljas åt under denna sommar. Han måste stanna i staden, och hon kunde resa till någon badort vid vestkusten. — Till hösten, till vintern kunde de träffas igen, och när ett eller halftannat år hade gått, kunde de åter tala om detta. Hon tänkte på hvad hon ville säga honom, och hon såg honom böja sitt hufvud och lofva att vara henne lydig, och så kom en stilla hvila öfver henne, och hon föll i sömn, då det började blifva ljust. Hon hade sofvit några timmar, då hon vaknade, plötsligt som om ett starkt larm skulle ha väckt henne, men det var blott en stark tanke. I dag, alltså i dag, skulle hennes öde afgöras. — Solen föll klart in i rummet, foglarna sjöngo med full hals, och en frisk vind rasslade i löfvet och kom alla bladen att darra.
Propositionen ej kunna parlielt, eller annorlunda än i sin helhet, antagas, men likväl sedermera yttrat sig till bifall för serskilda delar deraf. Hvad nu först angår sistberörde vid formen af Utskottets Betänkande gjorda erinran; så får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att hvarje lagförslag, som afgifves ifrån Kongl. Majit lill Rikets Ständer, eller tvärtom, ofelbart måste antingen bifallas, utan förändring eller ock afslås, och kan icke grundlagsenlig! antagas med förändring, eller modification, emedan sådant uppenbart skulle göra den sist beslutande Statsrnaglen till lagstiftare ensam, Det är ej ovanligt, att Kongl. Maj:t till principerne och till vissa delar godkänt Rikets Ständers lagförslag, men ansett en eller annan omständighet hindra antagande deraf, och fördenskull vägrat sitt bifall, samt deremot aflåtit Conlraproposition i ämnet. Nu är hvad Utskottet i senare delen af dess Betänkande tillstyrkt, icke annat än ett nytt lagförslag, ehuru i vissa delar öfverensstämmande med den Kongl. Propositionen; och till afgifvandc af ett sådant förslag har Utskottet haft desto större anledning, som Utskottets pröfning jern - 4 Lag-Utskottets Utlåtande N.o ilo. väl omfaltat åtskillige i ämnet väckte motioner. Utskottet förmodar således berörde anmärkning icke vara grundad.
Beklädnad å 42 rdr Spanmål 150 tunnor ä 6 rdr 5,104: 8. w 900: Summa 8,104: 8. — hvaraf jag, på samma grund, som i afseende på matros-corpsen uppgifvits, endast föreslår för närvarande upptagande af hälften, eller • • 4,052: 4. — 3:o Machinist-corpsen: 2 machinistofficerare, a i 50 rdr 1,500. > — 4:o Anslaget för materielen till flottans underhåll och nybyggnad är visserli - ao gen icke tillräckligt för sitt ändamål, synnerligen efter farlygs-certernes förändring på af mig i underdånighet föreslaget sätt; men då det är att hoppas, att, genom nya dockbyggnadens snart inträffande fullbordan, en icke obetydlig besparing i fartygens underhålls-koslnad skall uppkomma, har jag icke ansett mig böra föreslå någon tillökning i den för detta ändamål nu an visade summa, uti hvilken inbegripas utgifterna för timmermansoch handtverks-statens samt bålsmännens aflöning, ersättningen för krono-arbets-karlarnes begagnande, beklädnadsoch sängklädeskostnaden för allt flottans manskap, lastdragarefartens och sjukvårdens kostnad, behof vet af ved, ljus och skrifmaterialier för kaserner, skolor och embetsrum samt byggnaders och inrättningars underhåll m. m., utgörande en icke obetydlig del af anslaget. 5;o För båtsmansbekläclnadens öfvertagande af Eders Kongl. Majit och kronan, erfordras, enligt af Eders Kongl Majit beslutad serskild nådig proposition till Rikets Ständer 28,000 6-0 Lotsverket: Då Eders Kongl.
Men då tvenne Konungabref af 1775 och 1800 förbjuda den till Adelig värdighet upphöjde personen , att begagna Adeligt vapen och namn m. in. förr än han betalt introductionrafgifterns, hade jag förmodadt , att Ridderskapet och Adeln genom den hitintills till Riddarhus-Directionen öfverlåtne rättighet, att emellan Riksdagarna meddela introduction, endast velat undanrödja den svårighet, som de nyadlade genom förenämnde KonungaBref varit underkastade. jag instämmer emedlertid i hvad Friherre Boije och Hr von Hartmansdorff yttrat, samt ser för min del ingen skada eller fara deruti , att Directionen , hädanefter ej utöfvar berörde introductions-rättighat , men tror att allt detta bör mera anses som en reglementarisk författning tillhörande den introduction Ridderskapet och Adeln utfärdar för RiddarhusDirectionen 83° Den 11 Junii f. m. ån som en stadga hvilken ovilkorligen uti Riddarhusordningen behötver upptagas. Herr von Hohenhaufen, Michael: Jag underställer vördsamt Högloflige Ridderskapet och Adeln, huruvida den ifrågavarande §:n behöfver undergå någon förändring, sedan det är erkändt, att det stadgande, hvarå Friherre Wrangel haft afseende, endast är till finnandes i RiddarhusDirectionens instruetion. Det är visserligen icke, för att undandraga mig från att yttra min enskilta öfvertygelse i saken , men blott emedan jag tror densamma icke nu behöfva d scuteras, som jag vågat göra denna hemställan.
Lilly gör min af att stanna hos Louise, men då hon ser Alland komma in, går hon hastigt förbi honom ut till de andre. ALLAND. Hvad stod på? Hvarför gick fröken Walldén? LOUISE. Åh – här var ett uppträde – mellan henne och Henrik Rydberg. ALLAND sätter sig hos henne, tar hennes hand och ser henne in i ögonen. Var det ingenting annat? LOUISE. Jo – storinqvisitor! Men slipper jag inte att svara på det? ALLAND. Naturligtvis – om du finner det obehagligt. Men säg mig då i stället, hvarför alla de här menniskorna trängt sig in i mitt paradis? LOUISE. Du hade ju sagt, att du inte kunde komma i dag Festen skulle ha varit på Ernas atelier, men hon har ingen trädgård och så frågade de, om de inte kunde få flytta hit ner. Jag kunde inte säga nej. ALLAND skrattande. Nej, det kunde du väl inte Men vet du, hvad jag hade tänkt? LOUISE. Nej – hvad? ALLAND tar upp ett par biljetter. Taga dig med till operan i kväll. LOUISE. Det skulle ha varit roligt! ALLAND. Och så skulle vi ha superat efteråt. Fint och lätt, alldeles som min kräsna lilla prinsessa vill ha det. LOUISE. Ja, men nu stanna vi hemma i stället. ALLAND. Omöjligt, min fröken! Jag måste ju gå med de andre! LOUISE. Hvarför måste du gå? ALLAND. Inte kan jag ensam stanna kvar. Tänk på ert rykte, min fröken! LOUISE. Det bryr jag mig inte om. Nedslagen. Skall du verkligen gå? ALLAND. Absolut! Om inte madame sjelf är rädd om sitt rykte, måste jag taga vara på det. Jag är väl närmast till det, skulle jag tro. Betraktar henne leende; då hon fortfarande ser nedslagen ut, böjer han sig fram emot henne och hviskar. Jag går således med de andre. Men jag kommer igen LOUISE nickar emot honom, småleende. ALLAND. Och då skall madame vara klädd i nya, fina morgonrocken och så skall hon sätta sig till pianot och spela och sjunga medan monsieur – som arbetat hela dagen – ligger på chäslongen och hvilar LOUISE.
Detta ligger redan i sjelfva sakens natur och eger rum äfven der en stor sjömakt finnes. Stora Britannien, öfverlägset alla andra på hafvet, har mer än en gång darrat för en hotande fransk landstigning. — Huru mycket mera afgörande landkriget är än sjökriget visar på det mest öfvertygande sätt det stora sjöslaget \id Trafalgar, der Engelsmännen på tre timmar tillintetgjorde Fransmännens sexåriga oerhörda ansträngningar att skapa en flotta, och huru ringa inflytelse hade icke ändock denna seger på verldsställningen, på den stora europeiska stridens utgång, i jemförelse med Napoleons i samma dagar vunna seger vid Austerlitz? Dessutom få vi icke glömma, att, oafsedt det ovanligare förhållandet, att äfven isen slår fasta bryggor öfver nordiska hafsvikar, hvilket både till vår fördel och till vår skada erfarenheten visat, så är Sverges gräns emot dess mäktigaste granne icke uteslutande en hafsgräns. Fastän en operationslinie landvägen omkring Bottniska viken, genom vägens längd och truppernas besvärliga underhåll, icke vore för en fiende fördelaktig, ifall han på denna väg med en stor styrka ville intränga djupt ned i våra mellersta landskap, så är dock alltid att befara, att han med en mindre styrka, som från den motliggande finska kusten kan med lätthet underhållas och förstärkas, besätter våra nordliga landskap och utan svårighet eröfrar dem, ifall vi icke kunna med landmakt der möta honom. En krigshär är alltid nödvändig, antingen man har flotta eller ej, och det är en oriktig föreställning, att egandet af en stor flotta, om vi kunde ega en sådan, skulle i någon betydligare mån för oss minska behofvet af en krigsmakt till lands. En med fiendens jemnstark flotta kunde visserligen i lyckligaste fall tvinga fienden att rikta sitt anfall mot vår landgräns och, äfven om hon icke kunnat hindra fiendens landstigning på någon farligare punkt, göra det för honom svårt att förstärka de trupper, han en gång landsatt, att underhålla deras förbindelse med eget land, att förse dem med föda och krigsförnödenheter och att efter ett nederlag frälsa återstoden från fångenskap.
Sedan, på sätt anfördt finnes, ordinarie eller jordeboksräntan å de egenteliga bergsmanshemmanen, under sagde benämning försvunnit; — så har, under loppet af år 1663, fråga uppstått, om icke de under nyssberörde räntebenämningar: landttogsgärd, brukshjelp och drungelön belöpande persedlar, kunde anslås i tackjern och således bli en ordinarie ränta, för hvilken ränteförvandling den grund skulle följas, alt för hvarje 3 dalers ränta skulle utgöras 1 Skf? tackjern. Obs. Det af hemmanen nu utg:de persedle-tackjern motsvarar alltså endast de 3:ne räntebenämningarne i mantalsräntan; och gamla jordeboksräntan är inbegripen i tionde-tackjernet.” En uppgift på de belopp i penningar, hvartill jordeboks och hemmantalsräntorne å ett helt hemman (om 8 öresland, der öretalets beräkning finnes), i nedannämnde bergslager samt dertill angränsande orter uppgå, förvandlade efter 1843 års markegångstaxor, torde blifva upplysande, för att jemföra de onera, som åligga bergsmanshemman, med de onera, som åligga hemman i landslagen. Denna uppgift lyder sålunda: Den 23 0 c t o b e r. ”Uppgift på de belopp i penningar, hvartill jordeboks och hemmantalsräntorne å ett helt hemman (om 8 öresland, fler öretalsberäkning finnes), i nedannämnde Bergslager samt dertill angränsande orter uppgå, förvandlade efter 1843 års markegängstaxor. Bergslag. Skinnskatteberg Norbergs anm. Philipstads med . — Lerbäcks med Dalby hyttelag „ 33: 19. 10. Tabergs 13: anm.: Hemmanen i denna äro ordinarie roterade. Landslag. Näsgårds fögderi och Grangärde socken Salbergs dito och Möklinta socken Kongsörs och Skedvi socknar Fellingsbro härad och socken d:o i Ervalla socken d-.o i Näsby socken. Wisnums härad och socken
Varande nyssberörde lån å R:dr 600 genom omsättning småningom förminskadt till återstående, den 29 November 1839 förfallne, 240 R:dr, hvilkas gäldande löftesmannen är vorden ålagd, genom Kongl. Svea Hof-Rätts, uppå anförde besvär, den 30 sistlidne Mars, meddeldta utslag, med verkställighet hvaraf dock Directionen, under afbidan af det beslut, som med anledning af nu ifrågavarande ansökning kunde fattas, sökt anstånd beviljat; och har Di - i4 Banco-Ulskottets Utlåtande j N.o i aa. rectionen ansett sig desto mera af den uppgifna omständigheten sakna skäl att tillstyrka återbäring utaf de vid ofvanberörde iiqvids fullgörande erlagde straff-räntor, sorn det nya lånet å 600 R:dr blifvit beviljadt, hufvudsakligen på det Verket skulle blifva till fullo godtgjordt för dess hos Baronen egande äldre fordrings-anspråk och ega säkerhet för den nya skuldens gäldande uti den derföre ingångna borgens-för bi lidelse. Enär af ofvanupptagne liqvid inhemtats, att vid dess uppgörande sökandens skuld i capital utgjort allenast R:dr 953: 16 sk., men att öfverränte-beloppet deremot uppgått till närmare hälften deraf, eller R:dr 436: 28, och att således det senast beviljade lånet å 600 R:dr hufvudsakligen användts till godtgörelse af de å den äldre capital-skulden upplupne öfverräntor, har Utskottet, med afseende å sökandens knappa vilkor, såsom fader för 12 oförsörjda barn, funnit sig af de i detta mål förekomna ömande omständigheter uppmanadt att hos Rikets Högloflige Ständer tillstyrka, det må ofvanberörde, ännu oguldne belopp, 240 R:dr, såsom motsvarande en del af de å sökandens äldre förbindelser upplupne öfverräntor, få eftergifvas och afskrifvas. Stockholm den 20 November 1840.
Apolhekares förlust af dess privilegium för begagnande af distillerings-pannor till större rymd och antal än tillåtet är, eller för andra, än pharmaceutiske behof, vore orimligt och orättvist, då enahanda förbrytelse af annan person kunde försonas med 33 Riksdaler ii 6 sk. böter. Vid 4° §• a) att någon modification i detta stadgande borde eg a rum, enär det ofta inträffade, att förseglingen af bränvins-redskap icke kunde på den dertill utlysta dagen medhinnas, samt att, då pannerymden mätes af olila justerare, böter borde åläggas den, som^ blefve beträdd med origtig justering. Vid 42 «$*• a) att såsom vilkor för förtärande af bränvin på stället måtte stadgas, att sådan förtäring må inskränkas till måltiderna; b) att stadgandet i denna §. vore obestämdt och nog strängt. Vid 43 $. a) att det föreslagna minimum af t kanna bränvin, som en hvar skulle ega att försälja, borde förhöjas till i kanna, på sätt 1835 års Författning förskrifter, så vida man icke vill än vidare föröka lönn-krogarnes antal; b) att redaction af r morn; måtte sålunda förändras: —„ —„ ”icke lofgifven på andra ställen, än gästgifvaregård^, krogar, värdshus och källare, med flere tiUåVhe utminnteringsställen och sådane, der mat derjemte förläres;” jBev.'Lag-samt Allm.
Stånd sig icke efter de öfrige fogar; ”varde ConstitutionsUtskottet, genom val "af RiksStåndens plenatill slutlig jemkning förstärkt” &e. &c. Enligt denna redaction skola Ståndens plena förstärka Utskottet, I den nya redactionen åter står: ”Finnas åter något Stånds tankar i en el”ler flere delar stridande mot de öfrigas, Den a6 Februari i e. m. ^49 ”och fogar sig ej samma Ständ efter dem, ”varde, för slutlig jemkning, Constitutions”Utskottet förstärkt till ett antal af 20 personer från hvarje Stånd” &c. &c. Der står icke, att dessa val skola ske i Ståndens plena. Om det hände den olycka, att Eiectorerne i början af Riksdagen blifvit illa valde, skulle man icke hafva någon resourse vid slutet af en Riksdag, i fall det förstärkta Utskottet skulle utses genom dessa Electorer, utan man nödgades då blindt underkasta sig följderne deraf. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrikj anmälde sig vara till alla delar förekommen af Herr Hjertås nyssberörde yttrande, hvaruti Friherren instämde. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall å de föreslagne nya redactionerne af 5G och 81 §§. RegeringsFormen. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde redactioner; hvilken proposition med Ja besvarades. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm : Ifall, som jag tyckte mig höra, de nya redactionerne af 56 och 81 §§. blifvit afslagne, vågar jag fästa upmärksamheten derpå, att det blir nödvändigt antaga en annan ny re - 200 Den 26 Februarii e. in. daclion af 56 hvilken finnes på thiele sidan af den tryckta upgiften, och hvaraf pröfningen i förmiddagsplenum upskjöts. Härå får jäg utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Staten måste antaga ett system, sorn, beräknadt på den årliga inkomst, Kanken äger i effectivt mynt, försäkrar innehafvaren af det papper, som urgör Landets mynt, att Kanken derföre är försedd med valuta, antingen i Guld och Silfverpenningar, i Koppar och Jern, eller i hypotheker af fast egendom, Det stora föremål, som bör sysselsätta Kanken , är således att gifva det högsta möjliga värde åt sina Sedlar och att söka bibehålla detsamma. Det är endast derigenom, som dess kredit stadgas och försäkras. Men hvilka äro medlen, att vinna detta ändamål? Kankens Fullmägtige äro en afdelning af Pikets Ständer. Detta ämne angar således hela Nationen, som deröfver bör besluta genom sina Representanter. Regeringen, som har den verkställande magten sig anförtrodd, bör i detta fall inskränka sig till att blott meddela den lagstiftande magten, det vill säga Nationen, sina åsigtei, rörande de lämpligaste mått och steg till befrämjande af den allmänna välmågan. Kongl. Maj:t har val ofvanföre yttrat att Kongl. Maj:t ej anser tjenligt for Sverige, att ensamt hafva klingande mynt i omlopp; men det Konungens Nåd. Propositioner. 115 det är emedlertid obestridligt, att Silfver är ett Ilands enda verkliga mynt. Papperet, hurudant det an må vara, är icke annat än dess Representant, sorn hvarken vinner eller bibehåller något värde utan i den nion All men heten är öfvertygad, att detta Papper har en tillförlitlig garantie. Alla tiders erfarenhet bevisar, att den allmänna opinionen väl för ögonblicket kan vilseföra?;, men att den aldrig i längden kan fortfara, utan att vara byggd på verklighet. I närvarande fall har man blott en enda öfvertygelse nu bibringa: det är att visa, att man icke saknar klingande mynt. > Kongl. Majus afsigt är icke, att Banken skulle afhända sig de redbarheter, den äger isina hvalf. Sådant vöre en brist i försinliga beräkningar, som blefve skadlig för Bankens egen kredit. Kongl. Maj:t tror tvärtom, att
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då den af Hr von Rosen yrkade ätterremiss af ifrågavar. §, syntes hafva afseende endast å l:sta mom. deraf, ansåge sig böra framställa särskild proposition å hvartdera mom. och nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i afseende på 1 mom. af 4:de §:u föreslagit. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. jemväl hvad Utsk. i afseende på 4 §:s 2:dra mom. föreslagit. 11:0 jin g: dr. af Hr Tham väckt motion om förtydligande af 2:dra mom. i 7 §■ af bevillningssladgan. Hr Tham, Sebastian Mathias: Grunden till den af mig väckta motion om förtydligande af stadgandet, rör:de bevillms utgörande af tionde, är den, att tvist uppstått om hvad med tionde i denna punkt bör förslås. Tvister härom äro redan anhängige och såsom exempel derpå, att man icke så tolkar författningen, 62 Den S April f. m. som Ulsk. förmodar, vill jag anföra, att inom Christianstads län bevilln. blifvit påförd tionde spanmålen, men icke någon annan tionde. Följden häraf har varit, ali tvist sedermera uppstått härom och hvilar ännu oafgjord på högsta ort. Huru kan då Ulsk. påslå, att det är uppenbart, att någon föreskrift i afseende på bevilln. å tionde icke erfordras. Genom införandet af det tillägg, jag föreslagit, äro alla tvister om författningens tillämpning förekomna och jag påyrkar derföre den förändring, jag föreslagit. Gr. Hamilton: Den förevar, frågan är visserligen af ringa vigt; men då jag tror, att Ståndet icke utan skäl bör återremittera ett betänk., tager jag mig friheten, att tillägga några till de af Utsk. anförda skäl.
Landtm, först propos. på bifall till merberörde H. V. 10 146 Den 8 Maj. hemställan oförändrad, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på bifall dertill med nyssnämnde förändring, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring blifvit förnyad samt med många ja och några nej besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 7:de punkten. mom. a. Frih. Klinckowström: Dä denna punkt är den enda uti förev:de Betänk., mot hvilken jag reserverat mig, anser jag mig skyldig förklara, att jag icke kunnat blifva öfvertygad derom, att Bicherts förtjenster varit så stora och hans verksamhet för fäderneslandet så gagnande, att hans enka på den grund bör tillerkännas en så stor pension, som Utsk:t föreslagit. Uti en följande punkt få vi se, att Utsk:t för enkan efter ett Statsråd, hvars verksamhet i fäderneslandets tjenst varit synnerligen gagnande, icke tillstyrkt högre pension än 1,500 rdr, och under sådane omständigheter synes det mig icke vara öfverensstämmande med billighet, att Bicherts enka erhåller högre pension. Jag får derför hemställa att Utsk:ts förslag matte i den mån bifallas, att summan nedsättes från 3,000 till 1,500 rdr; och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag. Frih. Liljencrantz: Jag hade trott, att Stats-Utsk:t vid behandling af denna fråga icke skulle hafva underlåtit att uttrycka sitt ogillande deröfver, att K. M:t utan B. St:rs hörande beviljat enkan Bichert pension. Så har emellertid ej skett, utan Utsk:t har inskränkt sig till att förorda bifall till K. M:ts förslag i ämnet.
Lorgare8tanclet tillllcg, a ^Vifta 8keppskvarfs Bolags vägnar anmält, att Bolaget, emot en summa ej öfverstigancle Z ä cs,ooo B:cir vill staga sig att upphjelpa iclxt viö nämncle ställe necllagcle, af strömrensningsweölen Belcoslacle, men genom oiiktige ätgärcler förclerlvacie arbete, sä att 6et änclamal ipan mecl arbetet asvflat, skulle vinnas. c) Nlt cla bebofvet af anslag föra, beten gf ifrägävarancle beskalfenket ännu i lika bö'g graci fortfar, boröe ock. clet bittiils bestämma anslaget af 100,000 B.clr ärligen ofärminskaöt fortfara; Oervicl af askilliga beclamöler fikats, att i känclelse någre statens tillgångar för clet närvarande ej skulle finnas till tulla utgöranclet af clet fortina anslaget clet bristancle beloppet 6ä mätte ansksllss medelst uppläningar genom B:gclsLontoiret. c/) Ntt, i likbet meö bvacl reclan i anledning »f 8tatsoek Lanco-IItskottens Iltlatsncle Nm 22 ^rksclt blifvit i traga om anslag till fästningsarbelen vicl VVsnäs, 8tockbolm ock Larlserona, nu ifragavarancie anslag till förekommancle af förluster genom arbetens asstaclnsncls i brist af anslag, borrie föreslås att utgå äfven för är i8ZA eller clet nästa Biksöagsaret. Utskotten; Betsokanclen, N:o Ak.