Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elakt i.- 57© Den 28 Juni. ”ga, illa beräknade eller illa utförda commer5’ci lia och eeconomiska anstalter ibland dessa ”äfven intaga ett utmärkt rurh, är otvifvelak^tigt”. Jag går väl icke så långt i motsatsen, att jag vill kalla dem alla ielfria, väl beräknade eller väl utförda; men jag åtager mig dock att bevisa, att Herr Grefvens uttryck i denna del äfven kunna classificeras bland de felaktiga eller åtmindstone bland de mindre väl valda. Nu är icke tillfället att afhandla detta mer omfattande ämnet; men det skall framdeles ske. Sjelfva den så ofta klandrade Brännvins.införseln, den jag visst icke anser hafva varit nyttig i ali den utvidgning deraf som ägt rum, föranleddes till sin början af krigsbehofven. Det lörijenar törhätida också att anmärkas, att hela importen af denna vara för åren 1812, 1813 och 1814 icke utgjort mera än omkring två månaders consumtion för Riket, uti en vanlig tid, och när man afräknar hvad som inkommit för krigsbehofven, ej en gång så mycket. Jag har följt den fulländade taflan; och jag har, lika med den värda Ledamoten, ansett en bekymmersam förlägenhet vara förhand, oaktadt icke af en sådan art, att jag kan nyttja hans liknelsevis anförda ord, det man redan år 1812 bort blifva varse den graf, sorn sedan några år tillbaka börjat grufvas får det allmänna välståndet. Besynnerligt är, att från samma epok man å ena sidan daterar Sveriges tryggade sjelfständighet, och dess, att jag så må uttrycka mig, återuppflyttande i rangen af fria Den 28 Juni. Nationer, räknar man å den andra ett tillstånd, som liknas vid det allmänna välståndets be. gräfning; och Riks-administrationen har dock icke varit delad i tu, utan oafbrutet varit en.
Sabbatens okränkta helgd alltid må komma i beräkning, samt i anledning döraf nödig ansedd dagförändring i de årligen utkommande smärre Almanachorna till Allmänhetens rättelse uppgifvas. Härvid har äfven ett yttrande af Biskopen Herr Doctor Faxe blifvit bifogadt, innehållande, jemte instämmande uti ofvannämnde påstående, upplysning derom, att Kongl. Majrts Befallningshafvande i Malmöhus Län vanligen föranstalta genom Kungörelse, att de marknader, hvilka i Almanachorna äro utsatte att hållas å Måndagarne, förflyttas till annan dag i veckan; samt ett andragande af Herr Prosten Lector Fellenius, somäfven instämmer uti hvad Herr ProstenEk anfört, med serskildt afseende å vissa marknader i Mora och Leksands Socknar i Dalarne, 2:0 Ifrån Hedervärda BondeStåndet ett Memorial af Riksdagsfullmägtigen Olof Håkansson från Elfsborgs Län, hvarmed Riksdagsmannen Sven Svensson från samma Län sig förenat, deruti öfverklagas, att stadgan-. 122 Betv. och Ekon. Utsk. Betänhanden, det uti Kongl, Resolutionen på PrestStåndets Besvär den 12 Januari 1757, att inga sådana marknader, som allenast en dag påstå, må begynnas, hvarken dagen före eller näst efter någon Söneller stor Helgedag, synes hafva kommit i glömska, och åtmindstone ej i Elfsborgs Län skall efterlefvas; af hvilken anledning yrkas, att omförmälda Nådiga Resolution, såsom grundad på religionens helgd, må bibehållas i verksamhet, och åter till un-s derdånig efterrättelse upplifvas.
Vid förnyad föredragning af Uagoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o -230, angå, ende Sjölagens öfverseende m.m.: fann Preste-Ståndet för godt, att med förblifvande vid sitt förut i ämnet fattade Beslut, lägga berörde Utlåtande till Handlingarne. I Från Wälloflige BorgareStåndet. S. D. e. m. Uades till handlingarne följande nu å nyo föredragna Utlåtanden i mål, som Borgare■ S.åndet förut afgjordt. Bihang till R. St. Prot. gide Sami. 20 fr »t, V/dr. d. if N»r. lflg, Lagoch Ekonomi-Utskottens* N:o 220» om Gärdesgårdsdelningar. N:o 221) om Skiftens antal vid storskiftes förrättningar. LagUtskottets: N:o 226, angående 1 Cap. 8 §• Utsöknings Balken samt 45 Cap. Missgerningsbalken. N:o 2251 i väckt fråga om hvad vid lagförklaringars utfärdande bör iakttaga*. S. D. BaneoUtskottet* Memorial N:o 73, om utarbetande af ett sammandrag utur den af framlidne BancoCommissarien Fr. Silverstolpe författade omständliga historia, rörande BancoVerket, jemte en ändamålsenlig fortsättning för den efter år 1800 framflutn» tid föredrogs å nyo och förkastades. Prtt, Vldr, d, jt Ht». ttJg. lil S. D. föredrogos å nyo.
Ständers pröfning nu serskildt underställa nämnde Artiklar, utgörande de reglemenlariska och lillämpnings-stadganden, som Bevillnings-Förordningen innehåller, helst de samma äro tillämplige och. komma att tillämpas, ehvad beslut Rikéts Höglofl. Ständer komma att fatta uti de Artiklar, som egentligen röra skattebeloppen eller fördelningen af Bevillnings-summan, hvarom Utskottet ej ännu kan ega fullständig kännedom, då besluten uti de vigtiga frågor, hvaraf nämnde summas belopp beror, ej af Rikets Höglofl. Ständer ännu äro fattade. Till undvikande af onödig vidlyftighet, har Utskottet ansett sig i detta Betänkande endast böra upptaga de §§ , hvaruti förändring blifvit toresia 4 Bevillning^- Utskottets BetänkandeN:o 38. gen, och, medelst utsättande så väl af §:s nuvarande innehåll, som Utskottets förslag till förändring, äfvensom af den pagina uti nu gällande Bevillnings-Förordning, hvartill motionerne kunna hänföras, lätta ärendets pröfning och afgörande hos Rikets Högloll. Ständer. Pag. 43- Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Johan Bengtsson från YeslerNörrlands Län väckt fråga derom, att skattskrifningstidens början må förflyttas från medlet af November till samma tid i Februarii månad det påföljande året; hvilket förslag Nils Månsson från Malmöhus Län afstyrkt, emedan han ur flere skäl funnit det vara olämpligt och overkställbart. Då Utskottet anser den föreslagna förändringen icke kunna medgifvas utan en högst äfventyrlig rubbning af flerfaldiga förhållanden, sorn stå i oskiljaktigt sammanhang med Uppbördsoch Redogörelseverket på det hela, samt då härtill kommer, att upjfrättandet af mantals-längderna, som till nödig granskning böra vara för Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings-Comitéerne att tillgå, icke möjligen kunde i nu föreskrifven ordning medhinnas, om berörde förändring vidtogs; så föranlåtes Utskottet härmed afstyrka bifall till ifrågavarande motion.
Dernäst bör det icke undgå uppmärksamheten, alt om man ålägger en tjenstman göromål, som ligga utanför hans egentliga befattning, så äfventyrar man dermed, att lian, för att uppfylla sitt åliggande i det förra fallet, möjligen kan nödsakas ali åsidosätta sina skyldigheter i det sednare; åtminstone har man, om han skulle med någon förseelse beträdas, derigenom lagt honom i händerna en gilltig ursäkt derföre. Vore allt bestäldt dermed, att häradsskrifvaren upptog brandstodsmedlen på debelsedlarne, och att kronofogden sedermera å allmänna uppbördsmötcna emoltog och lill ränteriet eller brandstodscassan aflevererade dessa bidrag, sä skulle det visserligen kunna synas, sorn dermed icke vore större besvär eller tidsspillan, än som möjligen utan olägenhet kunde åstadkommas; men det inses lätteligen, alt det icke stannar dervid. Vid de allmänna uppbördsmötena ingår vanligen långt ifrån hela beloppet af de debiterade medlen, och upphördsmännen äro då nödsakade att fara gård emellan för att upptaga resterna. Om det nu förevar, förslaget gick igenom, sä kunde det emotses, alt vid uppbördsmötena de fall ofta skulle inträffa, att de skaltskyIdige val inbetalade sina kronoutlagor, men icke bidra4 II. 23 578 Den 9 November e. m. gen lill brandstodsbolaget. I dessa fall blefve nppburdsmännen nödgade, alt göra särskilda resor till dc bctalningsskyldige, för att utfå dessa medel. Det är visserligen sagdt uti Utsk:s betänk., all kronobetjeningen borde åtnjuta ersättning medelst eu procent af uppbörden; det må dä tillses, huru denna ersättning i verkligheten skulle komma att se ut. Det är för oss alla kändt, alt en af hufvudgrunderna för de brandstodsbolag, som under de sednare åren länsvis blifvit bildade, är, alt icke hålla någon cassa.
Adolf behöfde icke höra mer: han ilade tillbaka till det lider, i hvilket hans häst var härbergerad, sadlade honom, kastade sig upp och sprängde bort. Knappt hunnen utanför byn fann han i mörkret sin väg spärrad af några ryttare. – Halt! ropade en röst, som tillhörde den befälhafvande underofficern, – hvem der? – En ryttare, likasom ni, svarade unge Skytte otålig; – ur vägen! Först nu förnam han af stålbaljornas skrammel mot ryttarnes tunga stöflor, att de, som spärrade hans väg, ej voro vanliga vägfarande, utan en patrull af den till tinget förlagda knekthopen. – Vi hafva order, fortfor underofficern, – att tillsvidare hålla vägen spärrad för folk, som ej hafva annat ärende än att tillfredsställa sin nyfikenhet ... – Godt ... Jag har ett vida vigtigare ärende, genmälde Adolf kort. – God afton! Och han satte sin häst åter i gång. – Det är friherre Skytte, sade underofficern, som nu igenkände Adolf och aktningsfullt förde handen till sin hatt. – Passera, nådig herre! Adolf sprängde bort. – Fan, hvad han har brådtom! anmärkte en af ryttarne. – Hör på, sergeant, – ni gjorde kanske icke alldeles rätt, att ni släppte honom förbi ... – Det angår dig icke, Rask, svarade den gamle underofficern; – jag tål inga anmärkningar af en underordnad ... det har jag sagt dig förr. – Ja, väl hundra gånger, sergeant, men som ni i tjugo år gett er till tåls med det, så gör ni det väl nu också. Men, som sagdt, ni borde icke släppt honom förbi, för ni har väl hört talas om, att han är likasom litet förhexad af ... – Håll käften! ropade underofficern. – Lägg dig icke uti, hvad som icke angår dig, gamle krutgubbe!
De serstildke stal och consideralioner, fom dlifwit lagte lill - rgzr Den 9 Julik. till grund för det gjorde undantaget, och hv arigenom Awerhosfs ?lisw!ngar, efterkvmiuandes esterkemmande, sofwaS betalning för Capitalet, önstar jag således närmare bestämde/ till lättnad för Riksens Ständers omdöme, huruwida förslaget är billigt eller icke. Med rättwisans kraf finner ock jag det gansta öswerensstämmandc, att de, som gifwir vsi, »genom sitt lidande/ wapen i händer, att endera ftquestrera eller annullera Rikets Utländska Gäld. blifwa derföre jhägkomne. När defte, de Swensse Fordringscgarne i Frankrike, ester 20 ars fåfäng mantan, ivid undfåendet as de 18 eroCent som Hans Kongl. Höghet Kron, Prinsen, Nadigst lat till dem, i afräkning betala, i sine dera afgifnc Qwittencer förklarade sig nöjde, afstä ^-del af sine fordringars belopp till Rikets förman, sedan de erhållit 66^-:del§ PxoCent: gjorde de der afseende a den förman, som en förändrad Wäxel-CourS dem erböd. Emot egne Landsman ar det således, en besynnerligt beskaffad rattlvisa, nar uti det vfwannämnde färsiaget provoneras en beräkning efter ungefär den tidens CourS da fordringarne af den Republikanske Rättwisan i Frankrike, erkändes/ nu blifwa med förskrifningar va Tio ar betaldte för Adelar af beloppet. Men icke neg härmed, de stola äfwen förlora den förman i CourS som wid betalningen af de erhallne 18 proCent genom Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens wördnadswärda ömhet för sitt nya Fädernesland, dem tillföll. Jag hemställer om detta öfwerenssiammer ined Högloft. Utstottets begrepp om rättvisa.
M:s nåd. propos. rör:de Ost-skatten i Herjeådalen var en konseqvent följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, att nemi. icke förvandla persedelräntorna till penningar. Nu deremot har R. o. Ad. på f. ra. beslutat att små-persedlarne skola hädanefter utgå i penningar, sedan det blifvit inom länen regleradt hvad som bör anses för hufvudräntor. Nu kan man icke förneka att Ost-skatten i Herjeådalen är en obestämd ränta, som måste räknas till' småpersedlar. I konseqvens dermed anser jag, att man bör bifalla Utsk:s förslag, utan att här besluta någon förändring. Åtminstone är det min mening, att, i öfverensstämmelse med det på f. m. fattade beslut, bifalla denna punkt, och jag anhåller således om Hr Frilen o. Landtnes propos. derpå. Hr Printzensköld: Jag anhåller vördsamt alt af Frih. Palmstjerna få veta hvilka persedlar inom Herjeådalen, sam utgöra hufvudpersedlar. När Frilen visat mig att Ost-skatten hörer till småpersedlarne, så vill jag biträda hans åsigt, men kan den värde talaren icke göra det utan det tvertom är en sanning att den öfriga räntan utgår i penningar, sä lärer förhållandet vara med den räntan, såsom med öfrige penningeräntor i Sverige, nemi. att den icke tages i betraktande vid smäpersedlarnes årliga förvandling. Man har anfört såsom skäl för afskaffandet af denna förvandling, att den medför mycket besvär vid kontroll och debitering m. m. Den siste värde talaren torde hafva godheten bevisa huru stora svårigheter, som upstå derigenom, att en hemmans-egare får på sin debetsedel npförda några Lf? eller några U ost till förvandling efter markegångs-taxan: ty det ligger öfver min förmåga, att kunna upfatta dessa svårigheter; och jag inser ej en gång hvarföre man lika gerna, som att hänföra Ost-skatten till antalet af småpersedlar, kan förklara, att den utgör en hufvudpersedel, eftersom han är den enda som utgår in natura i Herjeådalen.
Summans indrifning beror på rättegång mot Borgmans Sterbhus-delägare, som ännu pågår. i83o d. 29 Maji, har Kongl. Maj:t genom INädigt Bref lill Kongl. GeneralTullStyreisen, bifallit afskrifning af motstående summa. ( 5 ) Transport Stockholms Utg:de Tullkammare. Handelshuset Falck SC C:ni påförde Tullafgifter, i anseende till felande Consulsbevis öfver exporterade varor Tull R:dr 108: 43. - Convoy-medel . „ 51: 8. - Handelshuset M. T. påförde Tull-afgiffer Morsing Th:son enligt Kongl. GeneralTullStyrelsens Resolution d. 27 Aug. 1827 Tull R:dr 271: 3. - Convoy-medel . „ 47: 42- ~ Blockhus-Udden. Balance efter aflidne Öfverlnspectoren J. A. Asplund Jönköping. Balance efter aflidne Tullförvaltaren G. F. Evelius i83o den 7 Dec. i afräkning härå lefvereradt R:dr 3oo B:co. 10,512 Götheborgs Ink:dé Tullkammare. Utestående afgifter för Nederlagsbrister, debiterade åren i8i5 och 1816, efter uppgift af JNTederlags-Inspectio - nen Häraf redovist och lefvereradt År 1829 Dito d:o d:o debiterade år 1820, dels efter Nederlags-Contorets uppgift och dels efter godsägarnes egne ningar angif - Dito d:o för vid SjötullsRätten ådömde Nederlagsbrister uti Rakenskaperne upptagne åren 1817 med 1827 .
Då jag icke kan biträda den sats, att någondera statsmakten bör göra sig till förmyndare för enskilda, beträffande sättet att använda deras egendom, intilldess det visat sig för Staten medföra en bestämd skada; så kan jag icke yrka ett direct förbud, ens för de utländska lotterierna, annorledes än såsom reciprocite' mot dessa länders förbud för oss, men väl yrka vidtagande af sådana åtgärder, som betrygga dem, som deltaga i utländska lotterier, att de icke på bedrägligt sätt blifva sina utgifna penningar förlustige. 98 Den 4 Mars e. m. Na Öfvergående till de Svenska lotterierna, så, beträffande först och främst det K. Nummer-lotteriet, gillar jag Visserligen den princip, som sökt göra sig gällande, att Staten icke bör med sådant sig befatta, ehuruväl vi från flera andra länder hafva alldeles motsatta exempel, hvaribland må nämnas ET. Kejser!. Ryska Majtts egna garanti för ett Ryskt-Polskt "sfats-lotteri, lindér benämning Ryskt-Polskt stats-lån. Skall Svenska Nummer-lotteriet fortfara, så bör en helt annan plau för detsamma upprättas. Olämpligheten af den nu gällande beder jag att i största korthet få ådagalägga, hvad angar de a:ne spelsätt, som äro de mest begagnade, nemi. utdragoch amb-spei; de öfriga tern och qvatern äro så orimliga, att om dem är öfverflödigt att något orda. Bästa beviset om K. Nummer-iotteriplanens olämplighet, torde vara, alt upplysa, att för en utkommande amb erlägger K, Nummer-lotteriet 270 ggr insatsen, hvaraf fråndrages i5 proc., och för enkelt utdrag i5 ggr insatsen. Nu harenskild man inrättat ett lotteri, under benämning a:dra stads-egendoms-lotteriet, på grund af det K. lotteriets dragningar, der de vinnande erhålla för arab 3,ooo ggr insatsen medelst actie i egendom, eller, om så åstundas, den utfäste löseskillingen 2,325 ggr insatsen, och för utdrag 200 ggr.
Skulle likväl så olyckligt hända — och erfarenheten har ju visat, huru lätt det kan ske — så meddelas här hennes signalement: ett medelstort fruntimmer i grå regnkappa, som alltid sitter på den obekvämaste platsen i kupén och vid stationerna springer efter friskt vatten åt gamla fruar och kakor åt de små barn, som råka finnas i vagnen. Hon igenkännes vidare därpå, att alla, som tilltala henne, ofrivilligt få ett vänligt uttryck i sina ansikten, och att alla, som förlorat något eller råkat ut för ett missöde, vända sig till henne om hjälp. I regnväder har hon vanligtvis lånat bort sina galoscher, och då solen skiner riktigt hett, bär hon alla andras själar och regnkappor. Den, som rå- kar finna en sådan varelse, uppmanas vänligen att bringa det till hennes vänners kännedom, ty DE åtminstone hafva satt sig i sinnet, att det denna gång skall blifva allvar af » tant Lottens norska resa ». skall bli mitt sällskap! » Hon hade alltid satt stort värde på Lotten, började nu mei och mer att närma sig henne, fann sin sympati tillväxa och framställde till sist saken för sin mor. Denna hade ingenting att invända. » Låt MIG bekosta hennes resa, » var allt hvad hon sade, » och laga att hon får se MYCKET. Den människan är värd det och hon ser för andra också. Får hon blott för sig, att du är en sjukling, som behöfver tillsyn, så rymmer hon nog inte under vägen. » Och så tillfrågades tant Lotten, som fick tårar i ögonen och af glädje knappt kunde gifva ett redigt svar, ty, sanningen att säga, hade hon nu, efter sina båda misslyckade försök, på allvar och för alltid slagit norgesresorna ur hågen. Nu återstår endast att meddela, att vännerna sett Lotten ordentligt instufvad i en första klassens kupé på snälltåget till Kristiania. Det har hvarken fattats blommor eller konfekt vid afskedet och ej heller en massa uppdrag af ett eller annat slag. En har bedt henne köpa några snidade träsaker, eskor, skedar och dylikt; en annan vill ha fotografier, en tredje ett » riktigt äkta » allmogesmycke, ja, en bekant har till oeh med bedr, att om tant Lotten finge tag på ett riktigt gammalt skåp i någon bondstuga, så skulle hon ta det med sig åt henne!
Från Kyrlco-Musikens fordna skick inom Fäderneslandet hemtades förmodligen grunden för detta stadgande , och dess ändamål, en mera stilla och rörande andakt, blef, måhända, icke förfeladt. Men sedan Musik-Konsten, och särdeles den andeliga , gjort äfven härstädes betydeliga framsteg, skall saknaden af Orgornes biträde vid Kyrkosången vara eri verklig förlust för känslan, uppbyggeisen och andakten, och denna förlust visar sig än större, då man känner de intagande melodier , som tillhöra Svenska Ky rkans flesta Passions-Psalmer. Vid den allmänna Gudstjenstén borde således Orgel-Musiken under Fastelagstiden ej mera inställas, isynnerhet som, efter antagandet af liera nya och för allmänheten hittills obekanta Choral-Melodier, denna Musik är ännu mera nödi g för Kyrkosångens ledande. 'Underdåniga SkrifveJser' *35 och alldraminst saknas för Palm-Söndagen och Xång-Fredagen, då samlingen af åhörare är vanligen talrik, framför allt i de Kyrkor, der ungdomen på dessa dagar begår, för första gången, Herrans Heliga Nattvard. Under åberopande af dessa skäl , öfverlemnade, af en Ledamot inom Preste-Ståndet , (ill Riksens Ständers bedömmande, och af dem godkända till alla delar, få Eiksens Ständer nu hos E. K. M. i underd. föreslå, att, sned ändring af Förordnandet i 13. Cap. 2. §. Kyrkolagen, genom Allmän Författning må stadgas, att den vanliga Kyrko-Musiken skall, äfven under Fastelagstiden, fortfara. Piksens Ständer framhärda etc. N:o gö, Uppl. o, godkänd hos Pudd. o. Ad. d. 22. Preste-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 •—■ — Bonde-Ståndet den 29 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande en föreslagen Segelled genom Sundet vid Södra Stäket. S. A. K.
Statsoch Banko-Utskotlets Utlåtande M 24, sätt, som för ögonblicket synes vara det öfvervägande, och de intressen som anse sig draga fördel af Statens medverkan. Men i alla händelser kan och bör grundfondsobligationernas belopp åtminstone inskränkas. Enligt § 13 i förslaget få dessa obligationer icke användas till anskaffande af medel för Bankens utlåningar, utan endast såsom en säkerhels-utväg, der det oundvikligen erfordras antingen vid Bankens utredning, eller till honorerande of utgifna förbindelser vid fördröjda inbetalningar från någon förening, och i saknad af andra medel. Enligt § 14 är ytterligare stadgadt, att återköp af stats-obligationerna skall så skyndsamt som möjligt cga rum, och i andra §§ ytterligare försigtighetsmått emot ett mera utsträckt användande af grundfonden föreskrifna. 1 följd häraf har också vid öfveriäggningen inom Utskotten den ulan tvifvel liktiga lanken varit allmänt gällande, alt ifrågavarande grundfond endast undantagsvis och sällan till mer än några hundratusen R:dr, men aldrig utöfver ett pär millioner skall komma att anlitas. Af denna orsak har jag ansett alt man icke onödigtvis bör fastställa grundfonden till så stort belopp, utan föreslagit densamma till högst fyra millioner, men har, vid närmare begrundande, trott mig ulan misstag komma till den slutsatsen, att tre millioner redan är dubbelt mer än någonsin kan behöfva alt tagas i anspråk, och hvilket belopp jag alltså föreslår, i händelse Staten nödvändigt skall inblandas i denna affär. Jag reserverar mig således mot Utskottets tillstyrkaude i denna punkt, såsom för saken öfverflödigt och för Staten åtminstone icke af något gagn. Något annat skäl till grundfondens anslående så mångdubbelt utöfver det behöfliga, har jag icke heller hört anföras, än att åtta millioner hafva en bättre klang än fyra. Men de, som spekulera på låns meddelande, taga sannolikt tillräcklig kännedom af reglementet och af de säkerheter, som hvarje förening är pligtig att erbjuda samt af lånevilkoren, för att finna, att, med den begränsning som är satt för grundfondens användande, fyra millioner göra samma nytta som åtta för det afsedda ändamålet. För Statens kredit äler måste det vara bättre att hafva bundit blott tre millioner, än åtta.
Departement alltid utan afbrott varit den person, som egtjatt besörja om det administrativa, af allt hvad till byggnaderne och den inre oeconornien hörer, i enlighet med Riksens Högh Ständers Deputerades Instruction för RevisionsComrnissarien af den s> 4 Mardi, 1 6 g 8, 11 och Riksens Ständers Reglemente af den i 7 Junii I698, §. 18, hvilka författningar till sin fulla kraft och verkan intill denna dag, utan någon slags rubbning fortfarit att vara gillande, sa torde Högh Revisions - Fördelningen gunstbenaget finna att, i afseende på de framställde puncterne, Coinmissariatet en Corps icke bör kunna hafva något hufvudsakligt att tillägga till den Dedamots afgifne förklaring, hvarom nu är fråga. Dessutom har det ifrån äldre tider tillbaka särskildt tillhördt RevisionsCornmissarien, att, för Byggnadsoch Oeconomie-bestyret i dess hela omfattning, inför Verkets Principaler redovisa genom afgifvande Berättelser omedelbart, utan att denria redovisning någonsin kommit till Commissariatets kännedom, ännu mindre varit deras granskning underkastad. Commissarierne hafva aldrig haft eller ens tilltrott sig rättigheten 3tJ 665 Banco-Utskottets Betiinkanden. hafva med dessa saker annan befattning, än den collegiala, i afseenden på hemställande», beslut och liqvider. De befallningar, rörande byggnaden, sorn från Principalerne utgått, haf. va till verkställighet blifvit remitterade till det Departement, som dermed egde att taga befattning, hvarföre ock, endast till förtydligande af Banco Commissarien Kellins yttrande, vid slutet af ifrågavarande förklaring, rörande den af Cömmhsariernt honom uppdragne speciella tillsynen öfver byggnader:, Commissarierne i ödmjukhet få anmäla, att det aldrig berott af dem, att öfverlemna denna speciella tillsyn åt någon annan än Revisions Commissarien , hvilket de sista orden i samma förklaring jemväl tydligen utmärka.