Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla fall tror jag saken vara ganska oskyldig, emedan de mycket små lånen icke löna sig och således ej sa ofta lära komma i fråga. Herr Thartij Wollrath: Jag hoppas att Ståndets tid icke måtte bli upptagen med något förslag till jemkning af Utskottets Betänkande i denna punkt; ty då tre Stånd redan bifallit ^rde punkten, så är det likgiltigt hvad beslut som fattas, endast man ej borttager tiden med votering. Friherre Cederströmj Jacob: Jag känner icke huruvida den sist talande Ledamotens uppgift om öfrige Ståndens beslut är grundad, men jag anser det vigtigt att icke utsträcka minimibeloppet för dessa lån till så små summor, att förvaltningen blir omöjlig utan en tillökad tjenstemannapersonal i RiksgäldsContoret. Genom ett minimum af 200 R:dr skulle lånens antal kunna komma att uppgå ända till 25,ooo, hvilket - Den 5 Mars c. m. 337 ket icke lärer vara särdeles nyttigt, i synnerhet sorn de enskildte val kunna bispringa hvarannan med så små summor, utan att behöfva anlita allmänna fonder, der låns erhållande alltid är förenadt med åtskilliga kostnader. Jag instämmer derföre med Herr von Hartmansdorff, att lägsta summan må bestämmas till 5oo R:dr Banco. Herr Riben, Carl Wilhelm: Enskildte personer, som blott genom berättelser erhålla kunskap om RiksSlåndens beslut, kunna få desse berättelser olika. Så är nu förhållandet emellan Herr Tham och mig; ty efter den underrättelse jag fått, skall ett utaf de anie RiksStånd, sorn redan för ett par dagar sedan fattat beslut i äranet, hafva bestämt minsta lånesumman, icke, på sätt Utskottet nu föreslagit, till 300 R:dr, utan lill 3oo R:dr Banco, och huruvida BondeStåndet, som först i dag på f. m. afgjort frågan, bifallit Utskottets förslag har jag mig icke bekant. Härmed vare dock huru som helst, så önskar äfven jag, att Ridderskapet och Adeln för sin del ej må bestämma minimum för dessa lån till 200 R:dr.
U nd an tags-contra cts intecknande; 13:o Stals-Utskottets Utlåtande Nro 78, i anledning af Rikets Ständers 204 Prot. Ulclr d. 16 Maj 1840. Revisorers åren 1835, 1837 oell 1839 afgifne berättelser, angående förvaltningen af mötesoch tross-passevolans-fond erne; oell 14:o Stals-Utskottets Utlåtande N:o 70, i anledning af sökt afskrifning af de staden Borås beviljade byggnads-lån. Maj 1840 e. m. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Bifollos Banco-Utskottets den 9 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 22, angående afskrifning för en, vid hållen inventering yppad brist i lumpförrådet vid Tumba pappersbruk. N:o 23, i fråga om löneförhöjning och pensionsrätt för Bruks-Skrifvarén vid Tumba, A. Sätherberg. N:o 25, med hemställan om ersättning åt de arbetare vid Tumba, som å brukets ouppodlade mark sjelfva upptagit täppor. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Rikets Ständers Justilise-Ombudsmans, den 7 dennes på bordet lagda memorial af nästföregående dag, med anmälan, att tvänne mål, hvilka, enligt hans förut afgifna Embels-berättelse, blifvit hos Kongl. Maj:t i Dess Högste Domstol omedelbarligen anhängige, blifvit slutligen afgjorde. S. D. Föredrogos ånyo och Liföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 7 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 19, i anledning af väckt fråga om medel och utvägar till Svenska jernhandelns befrämjande i Amerika. N:o 20, i anledning af väckt motion, angående beviljande af vissa Stapelstads-rättigheter för staden Laholm. N:o 21, i anledning af väckt motion om Askims och Frölunda församlingars skiljande från Fässbergs pastorat. S. D.
1. upptagits för utborgning till åtskilliga Norrmän, ehuru någon så beskaffad skuld vid hållen restransakning ej blifvit uppgifven, samt sjelfva utlåningen, äfvensom krafvet hos låntagarne och deras oförmåga att betala, lemnats aldeles obestyrkt: att af de till en sammanlagd skuld af 317:47-Iuppförde låntagare, största delen aldeles icke igenfunnits i restransaknings-längderna, hvilka deraf endast upptoge några personer för tillsammans i43: 42-4- saint att åtskillige af 1817 och 1818 årens låntagare synbarligen blifvit hänförde till 1813 års, hvilka sistnämndes emot restransaknings-längderne jemförda skulder uppgingo till 32: 45. 10., så att följaktligen den återstod I Betänkanden, N:o 209. 373 af 1813 års skuld, som, efter jemförelse mot restransaknings-handlingarne, lunde komma i fråga till afkortning, utgjorde endast 176:40. 2. i stället för ofvan uppgifne 5o8: 24. 6. K. M:t har derefter i Nådigt Bref den 26 April 1826 förklarat att, vid öfvervägande af hvad Styrelsen andragit, K. M:t funnit den af Dess Befallningshafvande föreslagna afskrifning då för närvarande icke böra ega rum. Och som liandlingarne, hvilka till Utskottet öfverlemnats, icke visa hvilka åtgärder, som, för ett närmare utredande af den ifrågakomne afskrifningsposten eller till vederläggande af de gjorda anmärkningarne, sedermera blifvit vidtagne, tillstyrker Utskottet att endast ofvanstående, behörigen verificerade, 176: 4o. 2. må för detta Län få afskrifvas. K. M:ts Nådiga Proposition upptager en afskrifningssumma utaf 55,732: 41- 6* Häraf har Utskottet nu till afföring ur Bäkenskaperna hemställt: för Upsala Län 341: 34- 7. „ St.
En annan Ledamot har sagt, att ersättningen blifvit bestämd efter det contract Köparen ägde i sin hand, såspm för honom förmånligast; sådant har förhållandet icke varit. Den 14 Maj i. Lagkunnige män ansågo dessutom båda contracterne lika förbindande för Säljaren. Vidare har man sagt, att Utskottet uppgifvit förlusten på Skeppshandeln endast vara 211,000 R:dr. Pag. g3, står dock, att denna förlust utgör 416,000 R;dr. Det har blifvit Utskottet förevitadt, att det tillstyrkt afskrifning af den utaf lilla Creditivet, till betäckande af förlusten, lyftade summa. Ordning i räkenskaperne fordrar, att summan afföres. StatsVerket förlorar ej derföre sina anspråk på restitution, om domaren linner, aLt restitution bör äga rum. Utskottet har utredt målet efter de handlingar det ägt. Längre har Utskottet ej kunnat komma. Luckorna måste fyllas genom andra Auctoriteters försorg; derföre har man öfverlemnat till ConstitutionsUtskoltets utredande: olikheten i data på liandlingarne, anledningen till befallningen om handlingarnes hemlighållande, samt den för StatsUtskottet jemväl outredda frågan, om Köparen ägde rätt, att efter §:s lydelse fordra ersättning, då handeln återgeck. Utskottet har vidare tillstyrkt, att i Restitulionsväg måtte sökas, hvad Statsverket, enligt contractets ordalydelse, möjligen skulle kunna tillgodokomma, utöfver hvad det erhållit. Man har förebrått Utskottet, att det icke tillstyrkt, att Grefve Cederström mätte ställas till ansvar enligt 3o §. Riksdagsordningen. Det är dock re - Den 14 Maji. stitutionsfrågan allena, som kunde föranleda StatsUtskottet att föreslå ställandet under tilltal. Men contractet är undertecknadt af 2:ne personer. Utskottet kan ej veta, om fel är, hos hvem felet ligger. Det tillhör actor, att inför domaren reda frågan. Herr von Heijnne, Georg:
Domaren i orten, som naturligtvis måste vara mera inieresserad af ordning i den krets, der han bor, ån Konungens Befallningshafvande sjelf, skulle söka förlånga processen i ett Brånvinsminuteringseller fylleri-mål. Den t Ju!ii t. m, $g Det år således icke att befara, det uppskof dermed från ena Tinget till det andra skulle ega rum ; ty hvar och en känner det Håradshöldingarne kunna under Tinget uppskjuta ett och annat mål; men jag tror ej att de skulle göra det nied sådane, hvarom nu år fråga. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag kan gifva det intygande om de Landsorter, der jag vistats och sorn jag kanner, att öfverdriften i biuket af starka drycker under de sista tolf åren oåndiigen minskats och fortfar att minskas. Jag vet ej, om detta år en följd af de stränga Författningarne ; jag skulle snarare tro, att det härledde sjg af en åter vaknad heders-kånsla, eller måhända ifrån efterdömet hos de mera bildade Ciasserne. Sådane Författningarne nu åro, utöfva Landshöfdingarne en högre police, eller ega en inspections-rått öfver Folket hvad bruket af rusgifvande drycker beträffar. Den gör och efter mitt begrepp, för ändamålet tillfyllest. Jag tror äfven, att hederskänslan mindre lider genom Landshöfdingens befattning med förseelser mot Författningen mot fylleri, ån om dessa skulle förvandlas till Tings-mål. Det år dessutom icke omöjeligt och icke något som hindrar, att Landshöfdingen ju kan transportera sin inspections-rått på andra personer, ifall Residenset vore för mycket aflägset ifrån Lånets medelpunkt. Landshöfdingen, som skall öfverse det hela, måste lått kunna finna, hvarest fylleriet starkast utöfvas. Der detta sker, har 94 Beit 2 Julii. é. rit. Prosten ofelbart också sin andel i felet.
Dsn 21 December. iZ9§ Eli sä inffränkt ägare, som hwarken as allmänna iageuS wisa stadgande» om ars, eller af »agot sitt förordnande, kai, hoppas sikyd.d för de uteslutna barnen, utan förmser,att egendonwn ffall tillfalla an» ringen en oskyld, eller kil! äswenryrs den af barnen, som gifwer minsta hopp om medlidsamhet, eller aldraminst om faderlig omwärdnad för de lorrlösa, kaia icke annat än anse egendomen mera för en annans än för sin, och i följd häraf, bliswer hans intereste rakt stridande e^-ot all warakrig förbättring: ock/hans bemödanden skola gä derpå ur, att fördubbla och i förtid urtaga askomsterne, til! förment förmon för de frän egendomen uteslutna, men till slada för efterliadarena, någon gäng ock för sig och dem, hwilkas bästa han sökt befordra, men alltid tick mehn för jordens nyttiga odling, egendomens förbättring, och Sam» hälicis deras beroende styrka. Man har för cwardeliga tider söreskriswit lagar för hwar och en innehafwares frihet, att egendo» men förwalla och begagna, man att tänka dcrpä, att genom tiders förändrade Mck, slike inrättningar, om ork nägon gäng i förstone gyltige, kunde för egendomens sörmanliga häfd och Samhällets bästa blifwa hindcrlige. Man har också för all framtid förbjudit inne» hafwarena att egendomen föryttra och -förpanta, hwarigenom händl, dcls att den wanliga utwägen genom läns »plågande emot intekning warit dem betagen, till medarfwingars utlösen, samt winnande as nödiga sörlag lill byggnad, häfd och förbättring, dclf a andra sidan, att den lysande lefnad en innehafn» re i början kunnat söra, Lifwit honom lätthet att ,Zy6
I öfrigt är wal ock anmärkt, att de försiräckningar, som i olmänhet blifwih gjorde ät Diskonterne i Malmö, Götheborg och Äbo, kunnat bära en högre ränra an z proceiit, hwarmed de län, som be> wikjades ar 1807, och i början af är ,828. endast lupo, tillstyrko hwarföre ibland annat finnes äbcropadt Borgmästaren l>lorcHm6s, ä Malmö Disconts »vägnar, redan är 1805, gjorde anbud af Feni procent ranta, hwartill Fullmägtige dä äswen lämnat bifall, samt slutelig^ rörande de go,ooo R:dr, som Discont-Werket i Abo i Februarii mänad är 1828, till läns erhållit att dcrwid sig företedde den ser» skilda omständighet, att nämnde Discont-Werks eget Ombud medgiftvit, akt Werkets Credit fallit uti almänna opinionen och hwilket warit en följd af ett med fullkonttiga stal befaradt fiendtligt inbrott i Finland, dä således Contoiret icke bordt blottställas för det äfwenkyr, att ätminstone gansta länge stiljas ilran all disposition af sine penningar, hwarmed Contoiret icke eller stall gagnat Diskonten i Silbo, hwars Den i8 November-027 hwars rörelse genast afstadnat; utan stumle genom en sadan operation endast upkommit det förändrade förhållande, att enstilde Personers fordringar hos Discvnt-Merket för Reverser och utelöpande Astgnationer pä Niksgälds-Contoiret blifwit öfwerflyttade. Dä Borgmästaren d-ioräiinsts förrberörde an« bud, svin Fullmägtige bisöllo, sedermera af DiscontWerker i Malmö icke begagnades, kunde Fullmägtige af samma anbud icke hamra nägon grund för bestämmande af högre ränta än Tre procent och en mänads upsägning, hwilket dcffu-an war enligt med de för Disconterne utfärdade Reglementen.
» D e t var verkligen fråga o m att Vilhelmine H o l m b o e skulle uppträda på vår operascen i några af sina glansroller, men dåvarvnde direktören ville ej tillåta henne att sjunga på franska språket, utan fordrade, att hon skulle instudera rollerna på svenska, o c h som tiden härtill var alltför knapp, gick hennes tillämnade gästspel här om intet. H o n återvände då till Paris för att tillträda ett fördelaktigt engagement vid operan därstä- des, hvilken under den tid på året, då senatens o c h deputeradekammarens sammanträden ägde rum, var förlagd till Versailles. Pariserbladens uttalanden om hennes uppträdande voro utomordentligt berömmande, o c h Figaros ansedde krönikör, skref efter Vilhelmine H o l m - boes återgifvande af Azucenas r o l l: » H o n förstår att använda sin präktiga, omfångsrika o c h mycket sympatiska altröst efter konstens alla reglor. » P å våren 1877 for Vilhelmine H o l m b o e ned till Italien o c h uppträdde med lysande framgång i flere af dess förnämsta städer samt hade i tre år fast engagement dels i Milano, dels i Neapel. D e n italienska publiken strödde b l o m m o r för hennes fötter, oeh kritiken uttalade sig med största värme öfver hennes » konstnärliga sång, lifliga, spirituella spel o c h förtjusande apparition ». Lång blef dock ej hennes lofvande konstnärsbana. Hösten 1880 ingick Vilhelmine H o l m - b o e äktenskap m e d dåvarande kaptenen i svenska armén, den skicklige gymnasten K o l f Schenström, hvilken under många år var direktör för det välkända svenska gymnastikinstitut i Paris, hvilket ännu bär hans namn. I Paris bildade hon ett sånginstitut, där hon hade rikt tillfälle att tillämpa sina egna grundliga o c h konstnärliga sångstudier. Detta institut förskaffade dess insiktsfulla o c h nitiska ledarinna stort anseende som sånglärarinna, ej blott i de musikaliska kretsarne i Paris, utan äfven i L o n d o n.
Hvad som för närvarande hunnit vid Stockholms Station, med sparsamma anslag, att iordningsätlas, är, med gamla inxättningarnes bibehållande, af så ansenligt värde, att detta nu atimäldtc tillskott för fullbordandet måste anses ringa, hälst om Den 8 December e. m. 187 jämförelse göres med kostnaden i och fölen Ny Anläggning för samma ändamål. Om remiss häraf till StatsUtskoltet anhålles ödmjukligen. Friherre Anckarswärd> Carl Henrik: Föremålet för min tankeyltring, angående Rikets försvarsanstalter, har icke kunnat vara annat, än att framkalla de olika åsigter, hvartill detta vigtiga ämne föranleder, på det Ledamöterne ide Utskott, dit denna fråga för vises, måtte erhålla all möjlig ledning och upplysning. Ehuru de motsatta åsigter, jag nu hört framställas, icke verkat på min öfvertygelse, tilltror jag mig dock cj, att nu genast upptaga dem till fullständigt besvarande, emedan jag cj vill göra mig den förebråelse, att hafva låtit undfalla mig någon anmärkning, som förIjenat att vederläggas. Jag anhåller derföre, att vid ett annat tillfälle, när, efter Motionstidens utgång, Ridderskapets och Adelns tid är mindre upptagen, få återkomma till detta ämne, och utförligt besvara de emot mina deri framstälde tankar gjorde anmärkningar. Herr Montgommerie, Gustaf: Äfven jag hade ämnat yttra mig öfver hvad Friherre Anckarswärd i ämnet anfort, men hufvudsakligen förekommen af de flore värde Ledamöter, som nu gifvit sina åsigter I i88 Den 8 December e. in. deröfver tillkänna, afstår jagså mycket häldre derifrån, sorn jag för ögonblicket icke är derpå beredd, och hemställer blott vördsammast, att, enär Friherre Anckarswärds tankar i saken äro genom trycket befordrade till allmänhetens kännedom, så äfven måtte ske med de deremot nu gjorde inkast.
Icke kan det sägas och icke har det i sjelfva betänkandet en gång blifvit sagdt, det Stats-Rådet i sina rådslag och tillstyrkanden med afseende på tjensters tillsättande försummat Rikets sannskyldiga nytta eller tillstyrkt utnämnandet af sådan person, som skulle rät t visa t en" dylik förebråelse. När man närmare granskar hithörande handlingar, märker man städse, del sökandernes meriter äro framlagde dels i sjelfva Stats-Råds-protokollet, dels genom protokollet bilagde och deruti åberopade sammandrag af sökandernes merit-förteckningar, Irån hvilket allmänna förhållande mahanda Finans-Departementets förhandlingar bilda det enda mindre gynnsamma undantag, särdeles med afseende på tillsättningen af sysslor vid Postverket och Jägeri-staten. Ingen anledning finnes heller till den förmodan, det vid målens beredning eller föredragning Stats-Rådels öfverläggningar skulle saknat den karakter af allvar och omsorg, sådana ärenden kräfva. Tvertoiu trodde man sig inom Utskottet känna motsatsen. Om således äfven önskligt varit, det någongång en större utförlighet i protokollet, hvad motiveringen för oltanämnda tjensle-tillsältningar beträffar, egt rum än nu är förhållandet, så synes denna ofullständighet i protokolls-föringen ej bilda eli af de läll, då Konstitutions-CJtskotlet, likmätigt sin pligt, bos Rikets Ständer böra anmäla Konungens Rådgifvare till den åtgärd, Regerings-Formens 107 § antyder Äfven forde ej böra lemnäs ur sigte, till hvilken vidlyftighet, utan motsvarande nytta, dessa Protokoll snart nog skulle vexa, derest Utskottets åsigt här i all sin utsträckning blefve gällande.
Til detze Electorer aflämnar Ridderstapet och Adeln endast z del af antalet, sä at 12 Frälse finnas emot 36 Ofrälse. Hwem inser ej dä, at igenom den antagne Vo - 1214 Den 24 AuZrrstk. Doteringen per Capita, at derest deste sednare sä för godt finna sä skutte Riksens Ständers Justitie-Ombudsman altid wäljas innom denna Clas med uteslutande af Frälset: och likwäl förmodar jag at Hidderffapet och Adeln skutte med nöje se at ett Ämbete af sä hög bestämmelse nägon gäng anförtroddes ät En af Dest medlemmar. Ware det längt ifrån mig at härigenom wilja gifwa en förtidig anledning til de förhatliga Ständs fördomar som altid utwisa ett illiberalt tänkesätt och falffa begrepp om sann Medborgerlig anda och atta Ständs lika boga Moraliska warde Endast denne Ämbetsman upfytter ändamälet af dest wigtiga ratt, borde det wisterligen wara likgiltigt om den ukwalde är af Frälset etter Ofralset, Dygd och Talanger äro af alla Ständ, och likgiltigt blir det äfwen uti hwarje Rättsint, förståndig och tänkande Mans ögon. Men dä wär Constitution är bygd pä en sadan Clastjffiation, manne intet det tilhör Rikets wördade Fäder at förekomma selfwa möjligheten af en söndring ibland dem, som tor bända äro swage nog at fästa sig wid sädane Di, stinctioner, och undanrödja ett medel som den listigare kunde nyttja at upreta den swagarcs pastioner til beredande af oenighet, mistförständ och intriguer. I anledning häraf fär jag wordsammeligcn hemställa om ej ändamälet rvunnesfullkomligare om Riksens Ständers Justitie - Ombudsman ffiftewis wid hwarje Lagtima eller Urtima Riksdag maldes af Frälse och Ofrälse. Härigenom tror Den 29 Augusti. 1Z5Z kror jag at ingen Clafl af Samhället kunds sinna anledning fil klagomäl, och detta förfarande hindrar ej at ju samma.
Till sin egen uppmuntran spelar man först stycken, s o m lätt gå en i öronen, till exempel » Donauvalsen » och » Meine Königin ». Så småningom skrider man långsamt framåt till » Sommarens sista ros » o c h » Jungfruns b ö n ». H a r man flere än två åhörare, bör man öppna pianolocket, hvilket väsentligt förhöjer tonstyrkan. Nybörjaren bör alltid noga ge akt på att spela hårdt! Endast därigenom öfvervinnes den medfödda skyggheten för instrumentet, o c h åhö- rarne behöfva ej anstränga sig så m y c k e t för att följa m e d. V i d inköp af noter (kallas ock » musikaliers) bör man noga ge akt på, att noterna icke äro för svarta, utan att det hvita på papperet dominerar. Man låte under inga omständigheter samvetslösa bokhandlare purra på en sådana svarta noter, som till och m e d öfvade konstnärer många gånger ha all möda att spela. I synnerhet må varnas för de Lisztska noterna, hvilkas m ö d o - samhet ej stå i något rimligt förhållande till åhörarnes njutning. I alla händelser må man börja m e d helt ljusa noter, särskildt folkvisor, hvilkas gripande enkelhet står öfver allt b e r ö m. Sedan kan man så småningom öfvergå till polkor o c h marscher. Ä r ett stycke för svårt för en spelare, eller vill man k o m m a fortare till slut med det, så tillgriper man ofta utförandet för fyra händer, a quatre mains, hvartill naturligtvis kräfvas två spelare. D o c k är detta förfaringssätt mindre att rekommendera, ty sällan äro de spelandes karaktärer så fogliga, att den ena alltid väntar på den andra. Hellre tage man sig då litet bättre tid och utföre sitt stycke ensam. E n pianist, s o m noga behjärtar ofvanstående råd o c h vinkar, skall snart utbilda sig till en förträfflig virtuos, o m blott flit, g o d vilja o c h tålmodiga grannar dessutom kunna påräknas. Piccolo. * 93 ett raskt urval ßamalekar. samlingen.
Stockholm den 5 Februari 1858. Reservationer af Herr Grefve Sparre, Erik: »Skyldigheten att inställa sig vid domstol för vittnesmåls afgifvande är en medborgerlig pligt, för hvars fullgörande ersättning, der den ej kan af den dertill förbundne utgå, synes mig icke kunna i hvarje fall fordras af Staten. Sådant skulle, på sätt Utskottet också insett, leda till öfverdrifna anspråk, möjligen dertill, att det blefve en spekulation för lättjefulla och sysslolösa personer , att låta åberopa sig såsom vittnen. Detta medgifvet; och då denna medborgarens förbindelse således måste anses såsom ett onus, för hvars fullgörande, endast der det är med någon större uppoffring förenadt, godtgörelse från Statens sida bör begäras, torde någon lämpligare gräns svårligen kunna bestämmas, än den nu i lag stadgade af 3 mils afstånd från vittnets hemvist till domstolen, hvilken gräns, i allmänhet taladt, torde någorlunda öfverensstämma med domsagornas områden. Nedsättningen af denna gräns till en mil, oafsedt att dertill saknas den grund, som redan angifvits för det nu gällande stadgandet, skulle erfordra icke allenast tredubbelt, utan sannolikt mer än niodubbelt högre anslag, än det i Riks-staten dertill bestämda, hvars tillökning således borde blifva en följd af Ständernas bifall till Utskottets beslut; ett förhållande, hvarpå jag anser att Rikets Ständers uppmärksamhet bort fästas.» Häruti instämde Herr Domprosten Björling, Herr Domprosten Bring och Herr Prosten Ljunggren. Bih. till 11. Santmans. Statssamt Alim. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53. I Mso »58. Ank. lill Exp.-Utsk. den 13 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående förundrad organisation af Sveriges landtoch sjö-Jörsvar. Uli förestående ämne äro motioner väckta inom Höglofl.
Vid förnyad föredragning af ConStitutions-Utskottets, den 10 dennes, under N:o 34, aflätna och, den 19 derpåföljde e. m., pä bordet lagda Memorial, med uppgift pä de af samtlige Riks-Stånden godkände Grundlags-ändringsförslag, beslöt Ridderskapet och Adeln öfverlemna samma Memorial till Expeditions-Utskottet, med anmodan att, i afseende på Kongl. Maj:ts Nådiga sanction å berörde Grundlags-än» dringsförslag, uppsätta underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit. 102 Vrot. Utdrag den 5.6