Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sanning att man genast vid inträdet i den ljusa och luftiga hallen erfar en frisk och upplifvande känsla! Låtom oss börja vår vandring härinne med midtelpartiet, där genast det stora och praktfulla panoramat vid fondväggen fängslar vår uppmärksamhet. Det är Storbofallet i Jämtland som här är framstäldt i vinterskrud. Naturligt vatten forsar här i vilda kaskader ned mellan de på hvarandra hopade stenblocken. Bilden är storslagen, nästan hemsk, men synnerligt lockande för turisten som älskar fjällnaturen. Det är artisten Anton Genberg som framtrollat detta vackra återgifvande af en bland de mest sevärda naturföreteelser i hans hemort. Framför detta panorama och i paviljongens midt hafva vi prof på de vackraste segelbåtar och ett flertal roddbåtar, bland andra en sådan där paddelkanot, där man » skall hålla tungan rätt i mun » för att icke kantra. Vackrast är dock den stora fenkölsbåten at teak och cederträ, med sin eleganta segelskrud. I den kunna damerna känna sig ganska säkra under godt befäl för en lustig färd på skummande böljor. Närmast ingången ha vi en särdeles tilltalande modell af Visby, de sköna ruinernas, det vilda vinets och rosornas stad, där den ligger badad af Östersjöns svala vågor. Man kan med blicken följa de smala och krokiga gatorna fram IDUN 1897 till den eller den kyrkoruinen, som särskildt tilltalade ens skönhetssinne vid ett besök där i flydda dagar, och man kan i minnet vandra i den dunkla stämningsfulla allén längs stadsmuren, där bofinken sjöng så vackert de ljumma sommaraftnarna. För att ännu hålla oss vid turistafdelningen, så hafva vi till vänster om stora ingången äfven ett panorama framställande Stora sjöfallet i Lappland. Det fyrtio meter höga fallet lär vara ett af de mest storslagna i Europa. Den vackra målningen, hvilken är utförd af artisten Kallstenius, är synnerligen präktig och gör konstnä- ren all heder. Midt emot på högra sidan se vi redan en hel liten kö bildad, mest af damer, nyfikna att se hvad som dölj es så väl bakom det tunga draperiet. Gifva vi oss litet till tåls, så få vi nog vår nyfikenhet tillfredsställd.
St:rs upmärksamhet. Delta örn sjelfva skrifvelsen. Öfvergår jag nu till innehållet af samma skrifvelse, sådan den af Domprosten Bring är föreslagen, så synes mig detta innehåll ännu mera egnadt att påkalla ett afslag å PresteSt:s inbjudning. Hvad innehåller denna skrifvelse? Jo, att R. Sf.r ville hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes låta anställa undersökningar ang:de mängden af affall ifrån vår kyrka, den trosbekännelse de affällige antagit, den kyrkoordning, hvarom de öfverenskomma och det upförande de ådagalagt; samt, derest dessa affall skulle befinnas hafva nått någon större grad af utsträckning, att K. M. dä måtte aflåta Nåd. Propos. till nästkommande Ständer ang:de de vilkor, hvarunder affällingarne må tillåtas bilda egna församlingar o. s. v. Men, mine Hrr, på hvad sätt skola i detta afs:de tillförlitliga upgifter vinnas? Jag antager att K. M. tillsätter en komité, som skall resa land och rike omkring för att anställa forskningar i saken, 206 Den 4 Februari. samt genom Consistorier, Landshöfd:r eller på livad sätt som helst införskaffa uplysningar. Men hvem kan garantera för att dessa äro tillförlitliga? Hvem ansvarar för att om de i dag äro riktiga, de icke om en månad kunna vara oriktiga? Och kan man förneka, att icke här en mängd fall gifvas, som omöjligen kunna utforskas? Om sedermera dessa uplysningar skulle framläggas inför Ständerna, så skulle otvifvelaktigt en mängd talare upstå, som skulle säga: wOessa upgifter äro alldeles oriktiga: antalet af dissenters är två, tre, fyra ja tio gånger större.» Jag kan således icke inse hvad ledning R. St:r för sitt bedömande af frågan skulle erhålla af dylika upgifter. Att K. M., innan Han afläter en Propos. i ett ämne, Sjelf på ett eller annat sätt gör Sig underrättad om dithörande ämnen, derom är jag öfvertygad. Men att Han skulle för R.
Men om det Utskott, som kominer att behandla frågan, skulle finna sådan bestämmelse norlig, tillåter jag mig fästa uppmärksamhet derå, att tiden för besvärs-fataliernas början torde, hvad angår frånvarande förmyndare, böra räknas frän den dag, han erhållit del af Rättens beslut. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles vördsammast. Stockholm den 19 November 1862. R. Carlen. JW 32. Af Herr JJifzilSgen Om eli förslagsanslag lill aflöning för instruktörer i militära öfningar vid allmänna läroverken i städerna. Med idéen om en riationalbeväpning sammanhänger utan tvifvel en annan sak af stor vigt, nemligen ungdomens militärundervisning i skolorna. Det ligger säkerligen en stor sanning i den tanken, att den blifvande medborgaren vid de allmänna läroverken bör förberedas att utöfva sin första medborgerliga pligt, fäderneslandets försvar. Om en sådan militärundervisning på ett lämpligt och praktiskt sätt i hela sin utsträckning kunde genomföras såväl i alla högre och lägre läroverk i städerna, som äfven i folkskolorna, skulle detta hafva ett genomgripande inflytande pä hela armé-organisationen. Ty man kunde dä förmodligen i väsendtlig män lätta beväringsbördan, oell det oaktadt icke allenast intaga en vida större procent af beväringen, än som hittills ansetts lämplig, i stammens leder, hvarigenom den aktiva, armén betydligt förstärktes, utan äfven erhålla en del af det underbefäl, som fiir en sådan utvidgad organisation beliöfdes. Afven pä landstormen, hvilken tänkes bestå af vissa åldersklasser efter utträdet ur beväringsåren, skulle denna idés genomförande hafva ett fördelaktigt inflytande, derigenom att någon vidare öfning i fredstid ej bör komma i fråga, sedan h varje person både i skolan och vid bevärings-öfningarne tillräckligt bernit sig till sitt kali såsom fäderneslandets försvarare.
Ståndets beslut, att i underdåniga Skrifvelsen om kostnaderna för Protocollsoch Bihangstryckningen, de endast borde begäras af Staten såsom förskott, mot ersättning, så vidt som möjligt, af de för försäljningen inflytande medel. — Om bifall till följande Den 8 3 Maj. t. fril nv StafsUtskottets Belänkanden: ljo angående afskrifning af framlidne PostDirecteuren Liidins balance; 2:0 i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Memorial om Riksdagskostnaderna; 5.0 om aflöningenför Ståndens och Utskottens Cantzlier och Vaktbetjening; 4:0 oin Skånska Länens befrielse från Utskrifningspenningars erläggande; 5:o rörande nödiga anslag för Undervisnings - och Läroverken i Riket; 6:0 om Praescriptionstid för RiksgäldsContoirets inhemska skulder; 7:0 rörande Hans Excellence Herr Grefve Ruuths innehafvande Lån; 8:0 angående ersättning af Allmänna Barnhusets förlust genom Finlands afträdande, och målets öfverlemnande till Bevillningsutskottet; — till LagUtskottets Memorial om Domares befattning med Sterbhusutredningar på Ländet; samt till OeconomieUtskottets Memorial: l:o angående Torfskärning i Halland; 2:o i frågan om befrielse från ansvar lör dem, som försumma Regements-skrifvaremöten. •— Af den 5 Maj, om remiss till Lagutskottet af Konungens nådiga Proposition ner, rörande hvad iakttaga^ bör vid underdåniga Besvärs anförande i Brottmål; och rörande Wermelands Läns skiljande från Götha HofRätts Jurisdiction, samt ändring i Lagens stadgande rörande domfördt antal Ledamöter i HofRätt; till Lagsamt Oeconomie-Utskotten af Konungens nådiga Proposition, rörande ändring i bestraffningssätten, och inrättningen af Allmänna CorrectionsQch Arbetshus, med anmodan till Utskottet, Den 2 2 Maj. e. m. att skyndsamt utlåtande afgifva, på det Stats:
Beklagliga kortsynthet och lättrogenhet! Har icke en trehundra-årig, bedröflig erfarenhet om de sex våldsamma myntreduktioner och sju Stats-bankrulter eller s. k. realisationer, genom hvilka sistnämnde den med 4 mark i560 inlösbara Specien nu måste med motsvarande 192 mark inlösas, kunnat tillintetgöra de sangviniska förhoppningarne om den sednaste realisationens alltjemt fortfarande bestånd? Eller behöfves väl mera än ett krig, eller blott ett verkligt missvext-år, för att hägringen af den tillitsfulla penningeställningen skall försvinna och densamma visa sig i sin rätta dager, med alla våra milliouer — i skuldsedlar, såsom den enda qvarstående nakna verkligheten! Må bank-lagstiftningen framför allt annat alltid sträfva derhän, att — om icke omöjliggöra, det står ej allena i dess magt — men åtminstone så mycket som möjligt försöka förringa de skadliga följderna af en Stats-bankrutt, som i en framtid är lika sannolik, som erfarenheten visat att i en förfluten tid den varit ofta förekommande. På de nu af mig anförda grunder får jag således vördsamt föreslå, att all utgifning från Rikets Ständers Bank af sedlar å lin R:dr Riksmynt skall hädanefter helt och hållet upphörs.» åf Herr Riks arkivarien Nordström: »Utskottets efter flertalets mening af - Banko-Utskottets Memorial 11. 11 fattade beslut att afstyrka bifall till det vid denna, likasom vid de tvä närmast föregäende riksdagarne, väckta förslaget att inställa utgifningen af sedlar på Eri Riksdalers valör, förtjenar utan tvifvel att skärskådas äfven ur en annan synpunkt, än allena den, flertalet vidhållit.
– «Fullkomligt, Ers Maj:t.« – «Farväl då för denna gången, kära Liljensparre!« Polismästaren afträdde. TRETTIONDEANDRA KAPITLET. I det af kronan inköpta In de Betouska huset vid Slottsbacken var Stockholms poliskammare den tiden förlagd. Lagman Liljensparre höll der en förmiddag som bäst på med undersökningar, när konungens kammartjenare Gliedberg anmältes. Polismästaren lät föra honom in uti sitt enskilta förmak, dit han, sedan det för hand varande målet blifvit afslutadt, sjelf gick in från embetsrummet. Det var icke å någondera sidan en ny bekantskap som nu gjordes. Konungens kammartjenare hade städse ej blott fritt tillträde hos, utan äfven månadtliga föräringar af Liljensparre, hvilken de underrättade om allt hvad de visste, rörande tilldragelserna inom konungaborgen, personer som der gjorde sina uppvaktningar, konungens yttranden vid på- och afklädningen, med mera dylikt. De öfriga kungliga personernas betjening stod i samma förhållande till polismästaren. Sedan Gliedberg gjort sin vanliga berättelse om hvad som förelupit på slottet föregående dagen, och emottagit de underrättelser, han behöfde, för att ledsaga konungen till spåqvinnan, frågade Liljensparre, om han kunde så tidigt lemna underrättelse rörande konungens klädsel och öfverplagg, när han begåfve sig till mamsell Arfvidsson, att Liljensparre kunde hinna meddela beskrifningen till sina underordnade, medan konungen vore på vägen? Kammartjenaren utfäste sig att i detta afseende göra sitt bästa, med tillägg, «att då konungen spat«serade incognito, brukade han vanligen, som lagman«nen sjelf redan visste, en neapolitansk slängkappa «af brunt kamelott samt en rund hatt, med vida, «slokiga, nedhängande brätten. Hans vanliga mask «vore en svart halfmask med skägg.« Liljensparre öppnade en af lådorna i en pulpet, som stod mellan fönstren i rummet, och framtog två dukater och två bandrosor af hvita sidenband, en större och en mindre, samt gaf alltsammans åt Gliedberg.
Sednast församlade Ständer, hvilka, såsom af deras beslut synes, hade den öfvertygelse, att förhållandet med Wener var öm - Den 2 Mars e. m. 113 Ömmande, gåfvo det tillkänna, då de sade, att Ständerna vid denna Riksdag skulle beredas tillfälle alt pröfva, om nedsättningen borde efter de 10 åren fortfarande äga rum, eller om egendomen borde på nytt arrende utbjudas. Egendomens arrende blef då nedsatt till 45o tunnor. Att utgifter och inkomster på den föreviste calculen äro beräknade, såsom man vanligen ser på många räkningar, är en sanning. Utskottet var i stort beråd att afstyrka någon vidare åtgärd; men en förberedande auctoritet får ej vara så sträng, som de, hvilka skola besluta. Utskottet har handlat på ett högst granlaga sätt, då det sagt, att den upgjorda beräkningen ej varit sådan, att Utskottet kunnat tillstyrka, hvad förra Ständer förmodade kunna tillstyrkas. Utskottet har i stället hemställt, att ett års ytterligare nedsättning borde beviljas, samt att saken sedan må af kommande Ständer bero, så vida Wener söker fortfarande arrendenedsättning. Det är StatsUtskotlets pligt att samvetsömt vårda ej allenast Ständernas och Statens bästa, utan äfven deras, hvilkas ansökningar remitteras till Utskottets granskning. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Jag kan ej godkänna de grundsattser, som här blifvit yttrade af de 2:ne Ledamöter, hvilka försvarat Utlåtandet. För mig visar i5 H. 8 Den 2 Mars e. m. sig klart, alt Ständerna i anseende tillden redan beviljade nedsättningen har intet att skaffa, men att, då den omtalte förmodan af behof utaf ny nedsättnig skulle bero på en ytterligare undersökning, den sökande redan haft tillräcklig tid att styrka, i fall lian kunde, det io hela hemman med icke större skatt än 80 R:dr ej kunna bära mer än 45o T:rs arrende. Om StatsUtskottet kommit till denna slutsatts, så lemnar det oss landtbrukare i sanning stora förhoppningar, i afseende på våra skatters nedsättande.
nigot mera, skulle man nu f&amp;r man blott veta, att hon a r kanske sympatisera med henne 40-Arig gammal flicka. " I " Lord Erlistoun " kanna vi bast igen John Halifax ' förf. S&amp;v&amp;l " Lord Erlistounn som hjaltarna i " En kallvattenkur " hafva varit tamligen ytliga unga man, men blifva genom ' karleken till Ldla, upphöjda kvinnor förandrade till karaktar och sinnelag. Hjaltinnorna gro i bhda berattelserna aldre och vida mer ntvecklade an de unga mannen. Historierna sluta icke med giftermal htminstone icke mellan hjaltarna och bjiiltinnorna. N&amp;got ondt f&amp;r man i dessa berattelser icke gUra bekantskap med, om vi icke dit rakna en mycket dhlig svenska. Ofversattningen a r ojämn, och om vi s8rskildt fasta oss vid " Miss Lettys iakttagelser ", s&amp; synes den oss vara gjord af en skolflicka. Dels förekomma verkliga 6fversattningsfel och dels ett ordagrant atergifvande af den engelska texten, utan aktgifvande pil huruvida ordföljden eller konstruktioneii blir svensk. Vi anföra nhgra f&amp; esempel: " Jag borde verkligen hafva hunnit vant mig " (sid. 48) -. lika med de känslor, p&amp; hvilka miste bero menniskosjalars lycka (sid. 52). " Jag hade minga inre syner af den högaristokratiska familjen (sid. 87). En berättelse om jZic7cor af Tea. Boken ar icke n&amp;gon nyhet för julen, men vi tro, att den icke %r nog kand och beaktad i Sverige - den har nlmligen kommit till oss fr&amp;n Finland och ar skrifven af Toini Topelius, skaldens dotter. Förf. uppmanar i företalet " sina flickorn, att Uska, tro och hoppas och att arbeta med modiga hjartan - och samma uppmaning gifver hon hela boken igenom, men icke pik ett trAkigt och pedantiskt satt, utan friskt och. gladt.
— N:o 92, angående den Staten tillhöriga, till Riksarkiv tillförene begagnade f. d. Ridderstolpeska egendomen vid Skeppsbron: V. 698. — N:o 93, rörande åtskilliga frågor i anledning af den under innevarande Riksdag verkställda stats-reglering: V. 698. — N:o 94, med öfverlemnande af ny Bevillnings-Stadga: V. 701. — N:o 95, angående förändring af nu gällande stadganden rörande förlags-lån: V. 699. — N:o 96, i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Propositioner dels angående förändring i grunderna för bevärings-inrättningen samt om bildande af en landstorm, och dels angående grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, m. m.: V. 699. — N:o 97, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel: V. 699. — N:o 98, angående ändring i de för Allmänna Hypotheks-Ranken samt Hypotheks-föreningar gällande stadganden: V. 699. Expeditioner — E — 49 Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 99, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående folkskole-lärares pensionering: V. 701. — N:o 100, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående disposition af krono-tionden på Gotland för dervarande presterskaps aflöning: V. 701. — N:0 101, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbar heter till
Nu vill han likväl, när StatsUlsk. föreslår ett sätt alt pröfva den ordning för räkenskapernes afslutande, hvilken pluraliteten godkänner, icke medgifva en sådan pröfning, utan i stället drifva sakén tillbaka, för att erhålla gillande af det sätt han anser vara det rätta. För alt bestrida den af StatUtsk. föreslagna pröfningen, anförer han de skäl, enligt hvilka hans förslag att föra statsverkets räkenskaper skulle vara det bästa. Ett sådant sätt alt argumentera kan icke annat än förvilla och ställa saken i ett sådant skick, att de som afhöra öfverläggningen, svårligen kunna falla hvarom frågan är. Jag säger della pä rörtand, på det R. o. Ad. må veta, all Frih. Cederström talar örn en helt annan sak, än den som StatsUlsk. har framställt. Men då Frih. Cederström gör anmärkmr emot Utsk:s betänk., är det dock nödvändigt all derå svara, äfven om vederläggningen skulle synas vara nog aflägsen från vårt egentliga ämne. Frih. Cederström säger, ali den grundfond, om hvilken man nu bar tvistat, möjligen skulle komma att försvinna. Delta bestrider jag; ty grundfonden skulle val kunna synas så mycket mindre, som hennes belopp berodde på transporten, från det ena året till det andra; men hon skulle dock till betydlig del stå qvar, derföre att i henne finnas behållningar, icke blott från det nästlidna året, ulan från den föregående tiden. Frih. Cederström uppgifver sjelf huruledes somliga af statsverkets inkomster föras i debet för det år, under hvilket de influtit, andra äter icke. Nu åsyftar just StatsUtsk:s förslag, att man skall debitera för det är, under hvilket iukomslerne inflyta; det ur således ett förslag alt få en del af de olikheter liäfna, öfver hvilka Frih. Cederström sig beklagar. Om icke milt minne felar, är förhållandet med Riksg.conlts räkenskaper sådant, som StatsUlsk. nu föreslår ali det skulle blifva med statsverkets. Om Frih-.n anser oriktigt att pä sådant sätt bokföra statsverkets räkenskaper, hvarföre bär han dä icke hem - Den 9 April f. m. ställt till R.
För öfrigt har, angående redovisningen för Inkomsterne vid Post-Verket ej annat förekommit att anmäla, än att sedan vid 1820 års Revision af Stats-Verksförvaltningexr blifvit uppgifvet, att Svenska Post-Verkets hos Norrska Stats-Cassan egande fordran, för Postens förskaffande genom Sverige, som vid 1817 års slut uppgick till 123,119 R:dr 11 sk. icke vöre godtgjord, men att, efter hvad Kongl. Maj:t genom Nådig skrifvelse den 3 Februarii 1819 förordnat, 6 procents ränta å beloppet emellertid skulle betalas; så har väl, i följd af vid tagne åtgärder, Postföringen de sednare åren blifvit i sin ordning liqviderad, men, sedan under den 27 Junii 1821, Kongl. Maj:t i Nåder förordnat, att Norrska Stats-Verkets portoskuld för de äldre åren skulle på åtta terminer, med fidei hvarje tredje månad, räknadt från påföljde Julii månads början liqvideras och ränta emellertid månadtligen erläggas, har afbetalning af Capitalskulden endast 534 Riksens Ständers blifvit gjord med 12,869 R:dr 11 sk., så att nu mera återstår iio,25o R:dr Svenskt Banco, derå 6 procents ränta ordentligen betalas; hvarjemte Revlsorerne hafva inbemtat, att Kongl. Norrska Regeringens Finance-Handelsoch Tull-Departement, uti Skrifvelse af den 25 sisli. September gifvit Kongl. Öfver-PostDirectionen tillkänna, alt Kongl. Regeringen hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om Nådigt tillstånd, att få tillgodonjuta enahanda betalningsvilkor, som förut varit beviljade, men med hetalningstermineines beräkning från den 1 nästlidne October, deröfver Kongl. Maj:ts Nådiga beslut icke ännu skall blifvit meddeldt. Bland de Räkenskaper, hvilka utgjort föremål föiRevisorernes granskningsåtgärd, hafva äfven varit redovisningen för Chartse-Sigillataseller stämplade pappersafgiften.
Då nu medel redan äro anvisade för 1866 års jernvägsarbeten, samt, hvad året 1867 beträffar, jernvägsarbetena, åtminstone i Wermland, icke lära kunna under början af året, under då rådande vinter, med någon särdeles fart bedrifvas, men den nya representationen skall sammanträda redan i Januari berörde år, synes det mig böra tillkomma densamma att bestämma, hvad under samma år bör med afseende å jernvägsföretagen verkställas. Jag får således hemställa, att Stats-Utsk:t, vid bestämmande af anslag till jernvägarne, må gå tillväga med den sparsamhet, landets toma kassa och skyldig uppmärksamhet emot den nya representationen påkallar. Hr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon: Då här blifvit yttradt, att man icke bör fästa något synnerligt afseende Den 9 December. 459 vid godstrafiken, får jag nämna, att det enligt min tro är just denna trafik, sorn på den ifrågavarande jernbanan kommer att utgöra hufvudsak, och detta i ali synnerhet om man väljer den nordligare rigtningen, emedan bergsoch skogshandteringensprodukter då sannolikt komma att gifva en stor inkomst. På de Svenska jernbanorna har hittills godstrafiken lemnat endast 38 proc. af inkomsten och persontrafiken återstoden, och detta förhållande synes påpeka nödvändigheten att hädanefter inrätta våra jernhanor med mera afseende på industrien. Hr Oldevig: Med anledning af den siste talarens ytt rande, att den norra jernbansträckningen sannolikt skulle komma att gifva stor inkomst derigenom, att den kunde påräkna en utvidgad godstrafik, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Filipstads bergslag i Wermland redan har en mycket beqväm kommunikation med Christinehamn, att afgifterna för godstransport på denna kommunikationsled äro för närvarande hilliga, men blifva ändock snart nedsatta, då åtskilliga af de bolag, som bildat leden, innan kort äro skuldfria, och att följaktligen, äfven om nordvestra stambanan genom Wermland kommer till stånd i norra sträckningen med bibana från Filipstad, bergslagen icke kan hafva fördel, utan förlust, af att sända annat gods på dessa banor än det, som skall gå till orter nära bansträckningen i mellersta och vestra Wermland.
Exc. uprepat sitt förra yttrande, att inbjudningen blott rörde sjelfva §:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen, samt att 3 Stånd till densamma lemnat bifall; hemställde H. Exc., att R. o. Ad., vid sådant förhållande, behagade lägga inbjudningen rör:de denna § till handlingarne; hvartill svarades ja. R. o. Ad:ns samt BorgareSt:ts beslut ang:de § 9 tillkännagåfvos vara lika. H. Exc. förmälte, att hvad den 10:de §:n beträffade, R. o. Ad. samt PresteSt:t antagit densamma enl. komiterades, men BondeSt:t enl. Utsk:ts förslag, under det att BorgareSt:t godkänt det 2:dra mom:t enl. komiterades förslag, samt antagit ett l:sta mom. af följande lydelse: »Röstvärdet beräknas efter de en hvar åsätta skatteören; dock må ej någon rösta för mer än 600 skatteören»; och torde R. o. Ad. häraf finna, att 2:dra moimts lydelse blifvit genom 3 Stånds beslut bestämd, men att frågan i afs:de å det Irsta mom:t ännu vore öppen. Gr. Mörner: I denna fråga hemställer jag att R. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt beslut, afslå den gjorda inbjudningen. Häruti instämde Gr. Lagerbjelke. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef BorgareSt:ts inbjudning rör:de l:sta mom:t af 10:de §:n afslageu. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, hvad Irsta mom:t af litte §:n beträffade, hade Presteo. BondeSt:n bifallit detsamma enl.