Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Stats-Utskottet genom Remiss från Höglofl. Ridderskapet och Adeln erhållit del af dessa Handlingar, har Stats-Utskottet hos Hof-Cantzslers-Embetet begärt, att genom dess åtgärd från Kongl. Kammaroch Bergs-Colle-, gierne erhålla fullständig upplysning, uti hvad skick frågan om användandet af RecognitionsSkogarne i Riket, till följe af Kongl. Majus Nådiga kungörelse af den 4:de Februarii 1811»' nu är, om alla undersökningar och afmätningaff blifvit verkstälde, samt om och huruvida nå-< Stats TJtskotteté Betänk anden) gra Skatteköp derå blifvit beviljade, och hvad inkomst i siikt fall Statsverket deraf tlllflutit* äfvensom i händelse något af "Riksens Ständers Beslut i detta ämne till större eller mindre del ännu saknade verkställighet, hvarpå sådant då beror. I anledning häraf har Kong1. Rergs-Colle-» giiim uti Protocolls-TJtdrag af den g sisth Mar« ti meddeldt en Förteckning å Reeognitions-Skogarne, som tillika upptager de gärder sorn efter förutgångne afmätningar Och undersökningar,' dervid sednast blifvit af Bergs-Gollegium, ellef af Kongl. Kammar. Och Bergs Collegierne gemensamt» vidtagne, hvarjemte tillkännagifves * att, hvad de Recognitions-Skogaf angår, hvarå •undersökningar ännu ej skedt, eller åtminstone Undersöknings - protocollerne ännu ej blifvit Kongh Bergs-Colfegium meddeldte, sådant i förra händelsen då beror j dels på ännu icke fullbordade afmätningar» dels ock på oäfgjorde rågångseller andré med Skatteköps undersökningarnes sammanhang ägande tvister, samt att*1 då Undersökningarnes pröfning befor på Kongl^ Kammaroch Bergs-Collegietries gemensamma åtgärd, möjeligen Handlingar angående dess® mål, kunnat till Kongl. Kammar-Collegium inkomma, deraf Kongl. Bergs-Collegium ännu ej erhållit del, och hvarom således Kongl. Collen gii Diarier ej kunnat lemna upplysning.
Beträffande slutligen det uppgifna tredje skälet för det öfverklagade förfarandet, eller att klaganderne afvikit från den väg, de genom sina pass varit berättigade att färdas; så hvilade frågan härom på rätta förståndet af de föreskrifter, som innefattas uti 3 § af J812 års Kongl. Påbud, att om någon, som hör innehafva pass, finnes vara stadd å väg till annan ort, än passet innehåller, och det ej kan af trovärdiga personer i orten intygas, att han är väl känd, han då skall anhållas och genast beledsagas till Konungens Befallningshafvande, om han på stället är, eller ock till Borgmästaren i staden eller närmaste Kronobetjent på landet, som på tjenligt sätt föranstaltar, att han varder till Konungens Befallningshafvande öfverlemnad med rapport om förhållandet. Jag har ej kunnat föreställa mig, att klägandernes ifrågavarande behandling öfverensstämnde med det såsom rigtigt allmänt erkända sätt för utöfvande af tillsyn öfver resande. Om ockicke, enligt klagandernes egen tolkning, deras pass såsom föreskrifvande ingen viss kosa, kunde anses berättiga dem att under deras marknadsresor taga hvilken väg de helst ville välja; så ägde de dock genom dessa pass ej heller sämre rätt, än sorn i allmänhet åtföljer dylika till välfrejdade personer utfärdade handlingar, hvilka dagligen opåtalt begagnas för resor, med eller utan omväg, dels till orter, hvarå de uttryckligen lyda, Och dels till helt andra, i dem icke angifna orter. Genom resepass åt sådana personer tilldelas dem icke rättighet att besöka hvad inrikes ort delfi behagar; ty denna rätt tillkommer dem redan förut, såsom välfrejdade personer, de der kunna vistas hvar dem godt synes. Hvad en så beskaffad person genom passet erhåller, är ingenting annat, än ett betyg om hvem han är, för att kunna detta ådagalägga äfven å en ort, der han icke träffar eller icke äger någon bekant, som kan härom lenina honom trovärdigt vitsord. I rättigheten till ett dylikt bruk af passet sker, enligt allmän vedertagen tolkning, ej någon inskränkning derigenom, att passhafvaren uppgifvit och låtit j passet införa en ort, som han ämnar besöka.
Hr Bråkenhjelms yttrande, som skulle de olika uplagorna af katechesen lända blott lärarne och icke lärjungarne till besvär, så får jag härtill genmäla, att vid en religionsundervisning, jag må läsa i en skola eller med nattvardsungdom, måste ovilkorligen dessa olika uplagor af katechesen icke blott blifva till besvär för läraren, utan äfven för lärjungarne, samt äfven leda derhän, att mången svagares begrepp genom de olika förklaringarne förvirrades i st. f. att redas. Lika med Hr Rosenblad anser jag, att R. o. Ad. bör uttala sin tanke om hvilkendera bibelversion, som vid utarbetandet af en ny kateches bör följas, men jag tager för alldeles gifvet, att R. o. Ad., som alltid visat sig sä varm, för allt christligt lif och christiig anda, icke kan hafva mera än en åsigt i detta fall, nemi. att den af Konung och R. St. antagna biuplaga skall ligga till grund för urvalet af språken, som i katechesen skola intagas. Skulle vi åter, såsom Gr. Liljencrantz yttrat, lemna saken åt framtiden blott derföre, alt BondeSbs ledamöter inom Ulsk. förklarat, att allmogen icke gerna skulle emotse en förändring i eller borttagande helt och hållet af den Lindblomska katechesen, så skulle derigenom många ledsamheter upstå. Vi erinra oss, att denna lärobok, sådan den nu befinnes, redan inom flera orter väckt mycken misstro derföre, alt bibelspråken icke blifvit hemtade från den antagna bibeluplagan. Jag menar nemi. inom de Norrländska provinserna, hvarest misstro visat sig icke blott till katechesen, utan äfven till psalmboken, emedan folket anser språken, dels illa öfversätta, dels förvillande. Dessutom, Mine Hrr, herrskar här i hufvudstaden ett ondt, som är hvar och en bekant. Det har visat sig i tvenne gestalter.
62 öc 63) blifvit uppfattacle för Laneo8t^relsen, till rättelse viL granskningen ak sörnötta ocb st^mpaLs 8eLIar kran oell mecl 3 L:Lr till oel» meL 8 skillingars Valeur, ak bittills brukliga formulsire, ocb iivilka till köljL ak L. 8t:s meLLelLta bifall ä 8tats-Dlskottets osvan äberopaLe LetänkanLen Alris 387 ö: 379 komma att äfven gälla 00b tillämpas vill granskningen oek approbationen sk LiksgälLsllontoirets smärre LreilitseLIar (nemi. kran ocb mell 2 L:Lr till oell mecl 12 sk. Valeur) för sä viclt skiljaktigbeten emellan cle i balla Verken brukliga kormulairen säLant kai, medgifva; uncier körbebäll tillika för bvarje innebakvare sk smärre LreLitseLIar, bvilka till värilet blifvit neLsalte eller casseracle, att kunna öesamma till ytterligare granskning ekter Lessa föreskrifter uti LiksgälLsLontoiret korets. De uppfattade föreskrifterne I^La sälunLa: "I afreencie pä granskning af sörslitne ocb bristfällig» 8»lllar krän ocb meL 3 L:Lr till ocb meli 8 8killingars Valeur, utak lie bittills bruklig» kormulairen, bvilka tilt Lanken inlekvereras eller till utbyte LetSnkanLen, lV:o 56. 58i företes, Kommer
Vid ärendets föredragning, den 25 Januari 1861, förklarade Kongl. Maj:t att, vid de af Kammar-kollegium upplysta förhållanden, skäl icke vore för handen att i laga ordning påyrka vederbörande häradsboers förpligtande att ensamme bekosta den ifrågaställda nya brobyggnaden jemte väganläggningen; men då häradsboerne voro enligt lag skyldige att underhålla den hittills begagnade vägen, hvars omläggning och förkortning nu blifvit ifrågaställd, äfvensom Asunda häradsboer enligt äldre stadganden varit förpligtade att bidraga till vidmagthållande af Nyqvarns bro, fann Kongl. Maj:t, till förekommande af vidare tvist och osäkerhet i denna fråga, i händelse ny broanläggning komme till stånd, — häradsboernes förbindelse att underhålla denna bro, jemte den föreslagna nya vägen, böra för framtiden otvetydigt bestämmas, samt vederbörande häradsboers yttrande böra inhemtas i hvad mån de kunde vara villige att biträda vid dessa nya arbetens utförande; och anbefalldes Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Upsala och Westmanlands län att föranstalta derom att häradsboerne blefve i ämnet hörde, hvarvid desse borde afgifva yttrande, Asunda häradsboer, till hvad belopp de, mot befrielse från vidare underhållsskyldighet af den gamla bron, ville deltaga i kostnaden för uppförande af bro å det föreslagna stället och anläggning af dertill ledande väg, så vidt den sträckte sig inom nämnda härad, med skyldighet för häradsboerne att, efter den nya brons anläggning, densamma allt framgent behörigen vidmagthålla mot åtnjutande af bropenningar, samt Ytler-Tjurbo häradsboer, i hvad mån de ville bekosta anläggningen af den nya vägen inom detta härad, med förbindelse för begge häradsboerne att, sedan vägen blifvit anlagd, hvardera inom sitt område, densamma för framtiden i laga skick underhålla. Bih. till R. St. Proposition M 44.
MissgerningsBalken stadgade ansvar för den, sorn sitter i försåt för annan att honom skada göra, ehvad det helst är till lif eller lem och honom sargar, emedan Stoltenburg tillsagt det samlade folket att taga vägen uppåt Malmtorgsgatan, ehuru patrullen upptagit gatans hela bredd och inhuggningen redan börjat, icke förtjena afseende, helst ingen anledning förekomme, att Stoltenburg förberedt sig tillfälle att utöfva, eller låta utöfva de öfverklagade våldsamheterna; att ehuru genom undersökningen utredt vore, att de berättelser, Fanjunkaren Stoltenburg, efter återkomsten med den af honom anförda patrull, aflemnat till ej mindre Herr t. f. ÖfverStåthållaren, än ock Sqvadronsbefälhafvaren, i så måtto afvikit från sanningen, att Stoltenburg, utan att fästa någon uppmärksamhet vid den å Malmtorgsgatan timade händelse, rapporterat, att ingenting passerat, funne Kongl. KrigsHofRätten likväl honom derföre icke kunna, på sätt klaganderne yrkat, fällas till ansvar, jemlikt 2 Kap. 2g §, KrigsArtiklarne, såsom den der afgifvit osannfärdig rapport till annors förfång, alldenstund icke styrkas kunnat, att någon af denna underlåtenhet haft skada; men emedan det, i förmågo af Kongl. TjenstgöringsReglementet 1 Delen, 11 Kap. g §. 3 morn., och 11 §. 2 morn., ålåge befälhafvare att, efter hvarje anbefalld förrättning, afgifva fullständig och framför allt med Bih. tilt B. St. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1S40. verkliga förhållandet enlig rapport; ty och som Stoltenburg härutinnan brustit, pröfvade Kongl. KrigsHofRätten rättvist förklara, det borde, då serskildt straff' icke funnes härför stadgadt, Stoltenburg, med tillämpning af 13 §. uti .2 Kap. Kongl.
När vi i afseende på kungsoch kronoskjutsen inom 16 län finna det årliga medeltalet utgångne hästar, 21,603, det ena året öfverdet andra understigas, så ligger deremot antalet under hvartdera af periodens sista 3 år till gästgifveri-, hålloch reservskjuts utgångne hästar med 127,000 till 157,000 under periodens medeltal, och till denna skjuts hafva under periodens sista år utgått föga mer än halfva antalet mot det under första året. Till komitén för skjutsningsbesvärets ordnande uppgafs, på sätt den i tab. N:o 8 C) tillagde kolumn 17 upplyser, det år 1855 från gästgifverierna utgångne hästantal till 1,371,356 för hela Riket. Om man med dessa uppgifters begagnande för de län, från hvilka i femårsberättelserna uppgifter saknas för åren 1856 och Skjutsningens minskning. Jernvägar. 61 1857, beräknar det från gästgifverierna utgångna liästantalet för hvartdera af dessa 2 år, så skulle detsamma för det första hafva uppgått till 1,372,236 oell för det andra till 1,333,908, och alltså för alla 3 åren 1855, 1856 och 1857 i årligt medeltal till 1,359,167. Om man på samma sätt kompletterar de felande uppgifterna från Södermanlands län och Stockholms stad för året 1860, och alltså ej förutsätter för dessa någon minskning sedan 1855, så erhålles för detta år i hela Riket utgångne 716,119 hästar till gästgifveri-, hålloch reservskjuts. Äfven med detta otvifvelaktigt för höga tal utgör dock minskningen mot medeltalet för åren 1855—1857 icke mindre än 643,048 hästar. Om nu deri i medeltal til 1 ryggal agda väglängden antoges till blott 1 ’50 mil per häst, uppkomme dock häraf en summa af 964,572 mil minskad trafik, derest ej denna skulle haft andra utvägar att tillgå.
Emellertid hade Chefsembetet vid telegrafverket, på samma gång det uppreste betänkligheter mot Rikets Ständers framställning, i underdånighet hemställt, att Kongl. Majit måtte, för den händelse att inom längre eller kortare tid den föreslagna undervattensledningen bragtes till verkställighet, låta i ministeriel väg öppna underhandlingar med Preussiska regeringen. Sådana underhandlingar egde också, uppå Chefsembetets förnyade framställning, rum med Preussiska regeringen, som förklarade sig benägen att med hälften deltaga i anläggningen af ifrågavarande undervattensledning. Då likväl XV artikeln af den med Danmark den 23 November 1854 uppgjorda konvention om undervattensledning i Öresund innehåller, att, om. det frän Svensk sida beslutades att anlägga en ytterligare undervattensledning till någon utanför Danmark liggande punkt i Östersjön söder om norra kusten af Curlend, skall Svenska Statsverket till Danska Regeringen återbetala hela det belopp, hvarmed hon bidragit till den nuvarande ledningens anläggning, ansågs det nödvändigt, att genom underhandling erhålla Danmarks medgifvande till anläggningen af den af Rikets Ständer begärda undervattensledningen. Det later otroligt, men är dock en sanning, att, oaktadt mänga försök, det icke varit för Svenska diplomatien möjligt att utverka ett sådant medgifvande. De tjenster, som de förenade rikena varit i tillfälle att göra Danmark i en fråga, der det gäller ingenting mindre än Danmarks politiska existens, harie eljest skäligen bort föranleda en något större benägenhet å Danmarks sida att gä Sveriges önskningar till mötes i en ekonomisk fråga af jemförelsevis ringa vigt. Danska regeringen skydde dock icke att yrka på skadeersättning, hvilken icke med något sken af billighet bör ifrågasättas. Danmark kan göra anspråk på inlösen af dess -andel i telegrafledningen, men ingenting derutöfver. Pä annat sätt kan XV art. i konventionen icke rimligen tolkas. Vid anläggningen af undervattensledningen i öresund föreställde man sig icke att den skulle, sä bära sig, att anläggningskostnaden kunde inom någon kortare tid betäckas.
Domstol ändradt eller uppliäfvet, ingalunda, i och för sig sjelft, utgör bevis, att samma beslut tillkommit af uppenbar vårdslöshet , okunnighet eller oförstånd, och således ej eller bör ovilkorligen föranleda till den lägre Domsto leus ställande under tilltal, långt mindre tagas till grund för dess fällande till ansvar; så och enär 12 §. i i Cap, Rättegångs-Balken innehåller så tillräckliga och ändamålsenliga föreskrifter, att, vid deras sorglälligä tillämpning, hvarken en genom Domarens antingen vårdslöshet eller oförstånd elter ock tippsåtliga orättvisa lidande part kan gå miste örn upprättelse och skälig ersättning, eller Domaren undgå det ansvar hans förseelse förtjenar, finner Utskottet, för sin tiel, hvarken någotdera af de förslag, Motionairerne framgifvit , vara lämpligt, eller i öfrigt någon ändring af ifrågavarande lagrum behöflig, och tillstyrker således, Lag Utskoitits Betänkande N:o 82. 29 att Rikets Ständer matte lemna dessa Motioner utan afseende. Stockholm den 23 Julli 182g, N:o sa. Antom till Exped. Utskottet den Julö 1829. Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen från Stockholms Län Nils Justilius Mot ion, om en allmän förklaring, som fö~ reskrijver, huru Domslut skoJa jörfattas. I\ f Riksdags-fuflmägtigeri från Stockholms Län Nils Insulin är hos Hedervärda Bonde-Ståndet i skriftligt Memorial yrkadt, att då, oaktadt Lagens föreskrift i åtskilliga rumj att i all Dom tydeliga skall utsättas de hufJ vudskäl och den Lag hvarå slutet grundas’ rättsökande parter nu för tiden oftast skola, blifva afspisade med det knapphändiga besked,' att vederbörande ”icke finna skäligt sökant dens anhållan bifalla,” eller ”pröfva rättvist att parten* talan ogilla/’ utan att något Imf - 5o LagUiskottets Betänkande N\o 82. vildskäl, och högst sällan någon
Majk har äfwen wid detta tillfäl. le ansett lämpeligt, att säsom ett ämne, hwilket äger ostiljakiigt sammanhang med hushällningen af Kunqsgärdarne, till Riksens Ständers pröfning öfwerlemna den förfrägan, bwarmed Kongl. Maj ts och Rikets Kammar-Collegmm till Kongl. Maj:t i underdänighet inkommit, i afseende pä förhällandet med de under Kungs, gärdarne hörande samt ät Arrendatocerne af b> rörde Kungsqärdar emot witz peuninge afgift uplätnc dagsiverken, hwarwid Kammar-Collegium i underdänighet hemstält antingen om det oförändradt bör förblifwa wid hwad Arrende-Contracterne innebälla om flike Dagswerkens nyttjande emot den utsatte betalningen, eller om denna betalning bör reduceras till Spannemäl efter lika grund som Riksens Ständer faststält för Kungsgärdarne. Kongl. Kongl. Maj.t förblifwer siuntelige Rikets Ständer med all Kongl. Nåd oL Annest wäl. bewägen. Orebro Slott den Z Sepiemb. 1310. c lil.. ^ körtLsIl. Wid förehafwande af de i denna Konun. genS Nädiga Proposition framstälde twänne frä. gor:
Enligt det vid högstberörde Nådiga Proposition fogade Stats-Råds-Protokoll öfver Justitife-ärenden af den 9 November nästlidet år, hafva med detta anslag icke allenast de cellfängelser, som vid nämnde Riksdags början voro under byggnad, vunnit fullbordan, utan ock en nödig befunnen utvidgning af ett äldre cellfängelse åstadkommits, samt nya länshäkten blifvit påbörjade i Malmö och Luleå, hvilka under loppet af innevarande år sannolikt blefve färdiga att begagnas, hvarförutan af detta års anslag en del komme att användas till grundläggning af lika beskaffadt fängelse i Westerås och, i händelse ett af Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket afgifvet och på Kongl. Majits Nådiga pröfning för närvarande beroende förslag vunne Nådigt bifall, äfven i Götheborg; och skulle alltså, under förutsättning, att den uppgjorda kostnadsberäkningen befunnes tillförlitlig, för Bih. till R. St. Prot. 4855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 40 Haft. 2 10 Stats-Ulslcoltets Utlåtande, M ISO, afslutandet af dessa byggnadsföretag och uppförande af cellfängelser i de öfriga 9 län, der gemensambetshäkten annu uteslutande begagnades, ett ytterligare belopp af 700,000 R:dr erfordras. Som cellsystemets lämplighet i afseende å sådane fångar, för hvilkas förvarande länshäktena egentligen äro bestämda, kan anses vara af erfarenheten fullt ådagalagd, samt de beräknade fördelarne af detta fängelse-system måste förfelas, derest detsamma icke blifver för samtliga länshäkten antaget och sålunda fullständigt genomfördt, är det, i Utskottets tanke, angeläget, att ytterligare medel för detta ändamål anvisas.
Bifölls. S. D. Till Slals-Utskottet öfverlemnades ett anförande af Herr Rydin, jemte handlingar, tillhörande bemälde Herr Rydins till nämnda Utskott förut remitterade motion, N:o 83, angående anslag till Elementar-läroverket i Borås. Frän Hederv. Bonde-Sldndel. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskotlels Utlåtande N:o 25, i anledning af väckt fråga om betesrätt för vissa hemman å Krono-allmänningen Mösseberg. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottels Utlåtande N:o 12, i anledning af väckt fråga om förhöjd pension åt Bankokamereraren A. A. Drakes enka. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkanden: N:o 4, i anledning af väckt förslag om nya föreskrifters^ meddelande, rö rande tiden för utlysande och anställande af entreprenad-auktion för statens räkning; N:o 5, i anledning af väckt motion, angående förändring af vilkoren för åtnjutande af de åt yngre universitets-lärare anslagne stipendier; N:o 6, i anledning af väckt fråga ,#pi reglering af läns-indelningen; Pr ot.-Utdrag den 28 Januari i857. 183 Nio 7, i anledning af väckt niotion om förhöjning i traktamente åt Magistrats-persoher och Borgare vid besigtningar och andra förrättningar för Kronans räkning; Nio 10, i anledning af väckt motion, om skyldighet för boställs-innehafvare att deltaga i fjerdingsmans aflöning;. Nio 12, i anledning af väckt motion, om tillägg till 1 Kap. 3 § 1 mom. i Kongl.
RiddarhusSecreteraren är enligt 14 §. af Instruction förbunden den samma noggrant uppfylla. Han äger ej under Riksdagarne utöfva sin Representationsrätt på Riddarhu - 111. Artikeln. Riddarhufets Tjenjlimän famt deras fkyldlgheter. * §• Ordinarie Tjenstemännen äro: Riddar husSecreteraren, Riddarhus - Kamereraren, som äfven är Kamererare för Stiftsäreoderne, RiddarhusFiscalen, sorn äfven är Ombudsman vid Stiftsäreoderne; förste Cancellisten och andre Cancellisten. Riddarhus Secr eter ar en. 4<5o Den ii) Juli i c. m> set, honom dock obetagit , att vid förefallande tillfällen, efter hos Landtmarskalken gjord anmälan afgifva de upplysningar han kan finna nödige; åliggandes honom tillika» att då upplysningar af honom äskås, de samma aflämna, sedan han först af Landtmarskalken blifvit uppropad. 3 §• RiddarhusSecreteraren bibehåller de rum i Riddarhuset som af ålder varit honom tillslagne, och vid tillträdet honom genom syn tillefvereras, samt vid afflyttning lika beskaffade återlemnas. 4 §. RiddarhusSecreteraren åligger, att vid Riksdagar föra Protocollet uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plena och är så väl för 2 §• RiddarhusSecreteraren åligger, att vid Riksdagar föra Protocollet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plena, och är för sins Den ig Julié e. m. 461 detta som för sine öfrige göromål i tjensten under varande Riksdag, Ridderskapet och Adeln allena ansvarig. Honom tillkommer äfven noga upptaga hvad han hörer under sammankomsterne talas» förelöpa och beslutas» samt att icke låta uti Protocollerne inflyta något, som ban icke sett, hort , eller annorlunda än han det fattat, ställande sig dervid till efterrättelse hvad 39 §. Riddarhusordningen vidare stad’ gar. Riddarhus
Maj;ts Nådiga Bref till Stats-Contoiret den 19 Mars i836 föreskrifvet, att Skogs-och Jägeri-Staten bör utgöras af dels förvaltande och befallande, dels bevakande och verkställande personal; att den förre, till hvilken räknas Ofver-Jägmästare såsom Chef för Skogs-och Jägeristaten inom sitt district, Jägmästare i de dist rict, der Ofver-Jägmästare icke finnes, och Öfver-Jägare, hvilken under de förre har speciell tjenstgöring inom en viss del af districtet, bör besitta fullständig både theoretisk och practisk kännedom i Skogsoch Jagtväsendet, och jemte sina hufvudsakliga tjenste-åligganden tillhöra att biträda enskilde och vid boställs-skogars indelning till tragthuggning; att deremot den bevakande och verkställande personalen, hvartill räknas Under-jägare, som bevaka Kronans parker, och Skogvaktare, som bevaka de under allmän vård ställde Landsoch Härads-AUmänningar, bör vara practiskt öfvad samt hufvudsakligen hafva vård och bevakning öfver de under dess tillsyn ställde allmänna skogar, uppsigt vid huggning och afförsel af skogseffecter derifrån, samt biträda vid de allmänna anstalterne för rofdjurs utodande; hvaremot uttryckligen är stadgadt, att den sålunda ordnade Jägeristaten icke tillkommer någon egentlig befattning roed tillsynen å Krono-hemmansoch boställs-skogar, hvilken i stället skall af Krono-betjeningen handhafvas, och då s«-> dermera Jägcri-Statens personal oeh aflöning blifvit slutligen reglerad, är dervid, genom Kongl. Brefvet den 17 November 1837, föreskrifvet, att i de Län, der inga Kronoparker, Allmänningsskogar eller Flygsands-planteringar finnas, skall Jägeri-Staten indragas och det nödiga biträdet lör skogshushållning eller rofdjurs jagt, lemnäs af Jägeri-Staten från angränsande