Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är förekommen af Friherre af Nordin, Man har nämnt, att Westbeck upptagit varor ur ett fartyg för 118,000 Ridr , men icke att kostnaden derför uppgick till nära ioo,oco. Vinsten är således icke så stor, sorn den later. Vid hvarje stort Bolag finnas personer, som lika med Westbeck skulle kunna komma och göra anspråk på dylika belöningar. Hvad jag förut nämnt om Patenter, torde kanske vara origtigt, men jag hörde, att Herr Owen, som hade inlemnat en sådan ansökning i England, väntade till dess uppfinningen, satt i verket, blef färdig för att pröfvas. Kanske förhåller det sig icke så. Grefve von Rosen : I anledning af den siste värde Talarens yttrande, får jag upplysa, att det var 113,000 R:dr Riksg. jag mente, och att denna summa återstod, sedan alla om* 444 Den 8 December f. m. kostnader voro afdragne. Derföre erhöll Westbeck 2000 R:dr Banco. Det bevisar, att karlen icke gatt försigtigt till väga , ty han hade till och med kunnat begära, och ganska säkert erhållit procent. Meia detta öfverensstämmer icke med hans lynne. Han har många gånger sökt , men af Dykeri-Compagniet fatt afslag på all anhållan om någon belöning från dess sida. Nu är mannen så gammal, att Dykeriet icke mer lär göra något för honom, ty han har troligen icke långt igen af sin lefnad. Han är så till åren kommen, att man bör begagna tiden för att draga nytta af hans kunskaper. Jag hemställer, om endast det är vinst för Staten, som icke tages ur dess Cassa , och om icke äfven sådant måste dit räknas , som upptages från sjöbottnen. Herr von Hartmansdorff': Jag har förut under denna Riksdag vågat fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på skadligheten a£ det nuvarande Dykeri-Compagniet. Att ru vilja utsträcka denna skadlighet till framtiden vore än värre. Detta skulle likväl ske, om Westbeck förlorade all belöning för sina upptäckter, emedan Dykeriet ej velat gifva honom den, och de, eller åtminstone sättet att dem begagna, derigenom gingo förlorade för våra efterkommande.
Uti tvänne inom Ridderskapet och Adeln väckte, till Utskottet remitterade, motioner hafva, i anledning af Rikets Ständers beslut, angående Tullbevillningen, dels Herr Trytz, L. A., yrkat: att det anslag af 562,000 R:dr, som hittills af Tullmedlen utgått för Verkets alla så väl aflönings-, som omkostnads-, pensionsoch indragnings-stater, måtte förhöjas lill 1,000,000 R:dr årligen, på det tillgångar derigenom må beredas till förstärkning af hevaknings-personaien och till dess a (lönande på ett sådant sätt, att möjligheten af en oberoende ekonomisk ställning må minska retelserne till åsidosättande och glömska af oftast mödosamma och svåra tjenstepligter, men deremot gifva en ökad anmaning till deras redliga och noggranna uppfyllande, dels Hans Excellens, Herr Grefve Lövenhielm, G., framställt angelägenheten deraf, att, till förekommande af smuggleri, en flytande tullbevakning, medelst dertill byggda smärre ångfartyg , mätte komma att under seglationstiden ega rum i farvattnen utanför de kuster, der lifligasle trafiquen förefinnes. I anledning af dessa motioner har Herr Petré till Borgare-Ståndets Protocoll afgifvit ett till Stats-Utskottet äfvenledes remitteradt anförande, deruti blifvit framställd den åsigt, att en förbättrad och utvidgad tullbevakning till lands skulle komma att medföra större fördelar, än den föreslagna utsträckningen af den tili sjös, samt att tillökning i Tull-verkets anslag icke syntes erforderlig till så stort belopp, som i dea ena af omförmälde motioner blifvit ifrågasatt. 20. Stats-Utskoltets Memorial, N.o föu Då Rikets Ständer, vid pröfningen af Stats-Utskoltets Utlåfanden , angående regleringen af Riks-Statens nuvarande Andra Hufvud-Titel , redan beslutat uppföra det till Kongl. Maj:ls disposition i och för Tullverkets aflöning ra. ra. ställde anslag af Tull-medlen, till en summa af 56a,ooo
Befinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammareföreståndaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentet, som icke edsvurne besigtningsmän äro pbgtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren försäljer sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion i behörig ordning hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset såsom å nederlag befintligt eller oför tullad t försäljes, införselstullen för det, som enligt tarifen förtullas efter värde, beräknas efter fastställd tullprocent å auktionspriset samt för annat gods emot tarifbestämmelsen minskas i samma mån, som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas. Försummar godsegaren fullgörandet af bevisningen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptionstid, hvarinom angifniugsinlagan, jemlikt Tullstadgans 21 §, bör vara till tullkammaren aflemuad, ansvare för tuilafgifternas fulla erläggande, derest han icke genom Förslag till Tulltaxa. 59 skriftlig anmälan hos tullkammaren, inom samma tid, afstär sin rätt till den skadade varan, sorn då, medelst offentligt utrop, lör Kronans räkning genom tullkammaren försa Ijes. Hvad vid tullbehandlingen i öfrigt af varor, bergade från strandade, utrikes från komna fartyg, skall iakttagas, är i 5:te kapitlet jaf Tullstadgan förordnadt. § 12. I afseende pä Sveriges och Norges inbördes handelsförhållanden länder till efterrättelse hvad derom ar eller varder stadgadt (SO Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 8. Tabell öfver de minskningar, sorn af Handelstrakiaten med Frankrike föranledas i tullinkomsten under år 1867, beräknad efter 1864 års införsel. Införsels
— Till Utgifter vid Mathållningens bestridande, för Yed, Kokkärl m. ra 1,000. — Samt Tillökning i anslaget till Hästarnes skoning 622: 24. R:dr 4)872: a4- har K. M:t för detta Regémentes Stat äskat en Tillökning af . 7,829: 16. eller tillsammans nytt anslag af R:dr 12,701: 4°. deraf till Hästarnes Skoning och Stallpersedlar 1,622 R:dr 24 sk. och för LöningsStaten R;dr 11,079: 16. 188 Stats-Utskottets För Mathållningen, hvars inrättande vid R:g:mt haft ett fördelaktigt inflytande på Manskapets hälsa och ni o ra lite', tillstyrker Utskottet beviljande af det äskade Anslaget; och då Utskottet äfven anser, att den i frågasatte Tillökningen i Anslaget för Hästarnes skoning hör å Stat uppföras, får i anledning af Frih. Anckarswärds, Carl Henric, hos Högh R. och A. i afseende på detta Anslaget gjorde Anmärkning, StatsUtskottet upplysa, att, genom K. Brefvet af d. 26 Junii 1821, blifvit förordnad t, alt Regem:ts Hästar under vintern skola vara skodde på alla 4 fötterne; och att för den härigenom ökade kostnad en förhöjning i Skoningspassevolancen ifrån 4 till $2. Rtdr per Häst åri., genom K. Brefvet af den 17 Maji 1822, blifvit beviljad, att af Tredje HufvudTitelns Besparingar utgå. —Uti ofvanstående TillökningsSumma 7,829 R:dr 16 sk. äro äfven inbegripne 1000 R:dr, genom K.
Förbryter man sig, såsom i 1 eller 2 § sägs, emot tjensteman eller annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i 1 § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; då skall, i det fall, som i 1 § sagdt är, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i det fall, som i 2 § sägs, till böter dömas. Samma lag vare ock, om sådant brott begås emot Norsk tjensteman. 6 §. Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättnings man våldföres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §. Samlar sig folkmängd tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig Myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas: skingra sig de upprorsmän, på offentlig Myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare dömas till straffarbete från och med sex månader till och med två år; men de öfrige vare från straff frie. 67 8 §. Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga Myndighetens befallning; varde dömde, anstiftare och anförare till straffarbete från och med två till och med fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. 9 §. Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de dömas, anstiftare och anförare till straffarbete från och med sex till och med tio år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med två till och med sex år; varde ock, för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen straffad efter ty i 4 Kap. 1 § skils. 10 §. Dräper upprorsman den, som uppror stilla vill; miste lifvet. Varder upprorsman dräpen; ligge ogild. 11 §.
Men att han, numera, temligen allmänt gällde för en vitter författare af rang, bevisas, mindre deraf, att hans vackra ode ”De tvenne Åldrarne” finnes i N:o 2 af Stockhoms-Posten 1789, än af en annan omständighet. Under samma års förlopp utgafs en ”Samling af Svenska Vitterhets-Stycken”182, som, dedicerad till Svenska Akademien och redigerad med ”biträde” af några dess ledamöter, framträdde med femtio poemer af landets dåvarande förnämsta skalder. Den är alltså ett urval af hvad år 1789 ansågs för det mest klassiska i Sveriges nyare vitterhet. Och se! Der förekomma två stycken af Thorild; med hans namn inunder dem utsatt: ”Mansur vid Caucas” och ”Skaldekonsten, Ode till Leopold” – den ode, hvaröfver denne, som der ännu ståtligt firas, kort derefter i sin skrift mot ”Kritik öfver Kritiker” utlät sig med yttersta hån. Ingen torde neka, att denna företeelse är betydelsefull. Sjelf tänkte han – till en början – på ingenting vidare, än att nu bli en rigtig Svensk. Från Göteborg hade han med en Engelsman, vid namn Hackson, som ämnade sig till Medevi, gjort resan dit genom Vestergötland med ilande fart; derifrån begaf han sig till Stockholm; men återvände till helsobrunnen, och tycks hafva i dess vackra nejd – kanske mera för nöjets skull, än för helsans – tillbragt större delen af denna sommar. Hans ouppblandade hänryckning att ånyo befinna sig inom det gamla Manhem, och huru rentaf han lemnade ur sigte allt annat i Sverige, än Sverige sjelft, visar sig i samtliga de första skrifvelser, med hvilka han skyndade att helsa sina vänner.
Sä wäll de Borgenärer, hwilka lätit sina fordringar intecknas uti en korrt - arrenäer»ll 30 2?4 !>,">».',.7.'. Egendom förr, än Arrende - LontraÄet wid Ritten til Inteckning upwises, som ock ve, hwilke enligt allmänna Lagen och särskilda Författningar sraluchr desta njuta före nade s-rätt til betalning, aga at utan hinder af samma LontraÄ utsöka sina fordring rr och läta Egendomen gä i mat, pä satt som om annan pantsatt jord stadgadt ar. De Borgenärer, hwilke antingen wid samma Ting, dä LontraÄet intecknas, eller inom natt och ar derefter deras fordringar lata inteckna eller Arrende - ashandlingen genom stamning klandra, torde, i afseende pä Arrendators eller Landtboes anspråk ä Fastighetens bibehållande, böra njuta enahanda ratt, dock med iakttagande af Borgenärernas inbördes företräde til betalning ester Lag och Inteckningarnas alder; hwaremot ater ej allenast de Borgenärer, hwilke äga ointecknade fordringar och icke inom nämnda tid efter Lontraästs intecknande utsöka de samma ellaFenorn stämning deras rätt förmera, utan ock sädane, som erhälla inteckning efter nämnda tids förlopp, ingalunda böra med egendomen fä widtaga sädana steg, som til rubbning uti Arrende - Lontraölets bestånd föranleda. I följe häraf och fa wida detta Lag - Utstottets Betänkande winner bifall, torde, med uteslutande af sidsta klomentet uti 6. Z. i6. Eap. Jorda - Balken, i., 2., z. och lZ. HZ. af samma Capitel och Balk böra salunda förändras: §. i. Nu will Jordägare Hemman sit til Landsbo eller Arrendator upläta; sörene sig tä om wilkoren, som böra stristeliga författas och i wittnens närwaro godkännas. Oswerenskommelsen stall, af wederbörande understrrfwen, inom then tid för upbud u i 4.
Då, under sådana förhållanden, ej syntes obilligt, att ett årligt arfvode, motsvarande den lön Siljeström, anställd vid annat läroverk, enligt 71 § af Skolstadgan, skulle åtnjutit, tilldelades honom, intilldess han åter kunde inträda i tjenst, är vordet föreslaget, att Rikets Ständer måtte från nästa statsregierings-periods början åt Rektor Siljeström anslå ett årligt arfvode, motsvarande treljerdedelar af hans nuvarande lön, elier 3,000 R:dr, så länge han icke kunde inträda i någon offentlig befattning med motsvarande löneförmåner, under tillika uttryckt önskan att han, i den mån helsa och krafter det tilläte, måtte egna sig åt uppfostringsväsendet bästa. Enär ej är vordet uppgifvet, mindre visadt, att Rektoren Siljeströms sjukdoms Bih. till B. St.
Jag tror mig derför handla ej blott i allmänhetens, utan i telegrafverkets eget välförstådda intresse, då jag föreslår införandet af en medelporto-afgift för tolegrafdepescher inom Riket, utan afseende på afstånd, i st. f. det nu gällande efter fyra serskilda afstånd af 25, 50, 100 och öfver 100 mil. Jag har vidare trott att den delning af telegrafdepescherna, som i 31 § af nu gällande Regkte för Telegrafverket inom Riket är antagen, kunde förenklas. Der kallas nemi. en depesch af till och med 25 ord, enkel, en af till och med 50 ord, dubbel; men en tredubbel får hålla ända till 100 ord, så en fyrdubbel åter blott får innehålla 125 och en femdubbel 150 o. s. v. Jag tror vara af en särdeles vigt att Regbtet för en inrättning, ämnad att begagnas af den stora allmänheten, blir så lätt - Den 4 December /. m. 309 fattlig och lätt att komma ihåg, som möjligt, och anser derför vida bättre att undantaget till fördel för tredubbel depesch finge bortfalla. Af samma orsak borde inberäknas i ord-antalen, adressen och underskriften, med ett ord allt, hvad afsändaren i eller vid sin depesch tecknar. Jag får då anhålla, att B. Höglofl.
Orden , Angust von Hartmansdorff; så fann Ridderskapet och Adeln nu för godt anmoda JExpeditions-Utskottet, att för bemälte Cornjnitterade uppsätta behörige Förordnanden.’ Från Högvördige PresteStåndet. o _ S. D. Återremitterades , i anledning af dervid gjorda anmärkningar, Lag Utskottets Betänkande, N:o 58, i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijes Motion om ändring eller förklaring af 18 och ig §§. i Kongl, Förordningen deri 13 Julii 1818 , angående inteckning i fast egendom. S. D. På grund af dervid gjorda anmärkningar återremitterades Stats-Utskottets Utlåtande, N:o r32, angående regleringen af Utgifterne under Riks-Statens Tredje Huf. vud-Titel, S. D, AE nu inkommet Protocoll för pästlidne gårdag inhemtades, att 74 Pral, Untra g den 19 Maji 18 2 Q, General - Tull - Directeuren , Gommens deuren af Kongl. Nordstjerne - Orden och Riddaren af Kongl. Svärds-Ordeu , friherre G, F. Åkerhjelm ; Cancellie-Rådet och Riddaren af Kongl, Nordstjerne-Orden, N. Maf Tannström-, Hof-Rätts-Rådet och Riddaren af Kongl, Nordst jerne-Orden , G. Sghone ; Kongl. Öfver-Hof-Predikanten , Ridda* ren af Konung CarXi XI1I:s Orden och Ledamoten af Kongl, Nordstjerne-Orden, ©octo? J. J. Hedrén ; Prosten och Ledamoten af Kongl.
Utskottet kan säledcs icke anse denna § för Riddcrskapet och Adeln innehälla nägon förmän eller uteslutande rättighet. 25 § finner Utskottet utgöra en förmän, som ehuru mindre betydelig dcn wara mä, enär ej annat än en lösnings-rättighct antingen emot Kronans fulla fordran eller efter högsta anbud härwid är utstakad, kikwäl bordt uptagas. -1" Att i händelse af lagligt förwerkande, nägot annat gods än fdrbrpkarcns derunder ej fär innebegripa§, hwarom'början af 26 § stadgar, lärer ej kunna an - Den 25 October. anses annorlunda än säsom en laglig rättwisa,men ingalunda säsom nägot Privilegium. Det ätcrstäende af samma § har deremot Utlkottet ansett sig i egenskap af en uteslutande förmän böra upptagas. Sedan Ridderskapct och Adeln under denna Riksdag, med förkchäll af fri besittning af all Rikets jord, för hwilkcn som häldst deraf sig ägande rätten förwärfwa kan, ofsagt sitt hitintills hafde Privilegium att ensamt äga och besitta Frälse-jord, som är af Säterier Ladugärd?- Rä-och Rörssamt Jnsocknc.-Frälse, egcnskap, sä finner Utskottet deraf blifwa cn oundwike, lig följd att allt hivad 27 § i Adelige Privilcgicrne stadgar, alldeles förfaller och till sin werkön för fram, tiden kommer att upphöra. 28 § finner Utskottet nu mera icke utgöra nä, gon uteslutande förmän, häldst den wid flere tillfällen klifwit begagnad af dem, som äro utom Adels - Stänbct. Wid granskningen of 29 §:s Innehäll, har Ut, skottet funnit den till sin första del, rörande giftermäl emot Föräldrars eller Gifkomans willja, wara genom allmänna Lagens stadgande uti 6 Cap. Gistermäls, Balkcn en lika förcskrifwcn
Man har i tryck sett uppgifvit och åberepadt, huruledes det endast är Enväldiga Regeringar som tillåta Handelsfriheten att undergräfva Folkens välstånd och oberoende, då deremot constitutionela Stater veta att flytta äfven det Economiska beroendets gränsor, utom deras egen verkningskrets; sådant är visserligen enligt med sanningen och med sakens natur; men sedan den Constitutionela andan med hvarje stund griper omkring sig, och med stora steg alstrar det omvända förhållande, nu emot fordom, att Regeringarnes styrka ligger uti Folkets välstånd och ej i deras uselhet, så har äfven Ryssland under senare tider gifvit oss oväntade Phenomasner uti frågan om Handelsfrihet. Då vi med beundran och blygsamhet göra bekantskap med Engelska Fabrikerne, så kunna vi deremot utan förödmjukelse anställa en träffande jemförelse emellan det Ryska Manufacturväsendet, och vårt eget. Att af andras skada blifva vis, lärer i alla afseenden vara fördelagtigare, än att bereda oss en inländsk olycklig erfarenhet; och att samma orsaker ej underlåta att medföra samma verk^ Den 28 Junii /. m, ningar, under lika förhållanden, är ej mindre otvifvelagtigt. Ryska Regeringen, som gjorde stora uppoffringar för att ur askan uppdraga Fabrikerne i Moscau efter senaste Ödeläggelsen under Franska kriget, var icke desto mindre år j8i6 af samma tanka som vårt Bevillningsutskott för närvarande: trodde nemligen, att hög Tull skulle, under tillåten införsel af Utländska Fabrikater, leda säkrare till ändamålet än totala förbud. Kejserliga Tulltariffen utfärdad 1817 verkades deraf. Följden blef de nyfödda Ryska Fabrikernes fall, under en utomordentelig Tullförsnillning, svårare att upptäcka än lurendrägeriet, derigenom att varan, sedan den en gång på förra sättet är bedrägligt inkommen, går sedermera fri uti handeln; när deremot dan lurendrägade varan fortfar att vara confiskabel ända till dess den ingått i förbrukning. Emedlertid hoppades nian, att kunna bibehålla sin princip genom förbättrade controller.
Skåne ej blir utvidgadt genom någon tillsats. Jag tror, att delningen för Blekinge snarare kommer att sträcka sig åt öster eller norr. f hvilketdera fallet som helst vore den förändrade stifts-indelningen ingalunda i vägen; ty det är blott på en ganska liten linie, som Blekinge angränsar Skåne; för öfrigt sträcker det sig till Småland och i söder till hafvet. Detta skäl för afslag å betänk, hoppas jag således vara undanröjdt. Hvad Ater delningen afannu i tjenst varande embetsmäns löneförmåner beträffar, så har Frih. Raab såsom utskls-ledamot vidrört denna fråga. Jag har visserligen ej heller förbisett, alt Utsk. derom yttrat sig, och är öfvertygad, alt, innan frågan afgöres, K. M. lär höra vederbör, och i detta afseende vidtaga de åtgärder, som kunna af behofvet påkallas. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Vid frågor om indelning af redan befintliga embetsmanna-districter, bör man naturligtvis å ömse sidor öfverväga, huruvida det ena di* strictet är för litet och det andra för stort. Så äfven i fråga om Calmar och Lunds stift. Man torde möjligen vilja säga, att ett stift ej kan vara för litet, emedan ju mindre det är, desto bättre kunna dess angelägenheter af styrelsen vårdas. Men så är icke förhållandet. Då presterskapets befordringsrätt är, efter nu gällande författningar, inskränkt inom stiftet; så kan mycket lätt hända, att stiftet är för litet. Sådant är ock efter min tanke förhållandet med Calmar stift. Den prestman, som hör dit, är i sin befordringsrätt alltför inskränkt; alltför noggranna beräkningar kunna vid hvarje pastorats tillsättande göras angtde det blifvande förslaget; tillställningar kunna blifva möjliga o. s. v. Men om ock sådant icke sker, är dock befordringsrätten inom Calmar stift alltför inskränkt, när man dermed jemför utsigterna i andra stift, utom Gottland, der förhållandet är >4 Den i Augusti. ännu väne. Det andra hänseendet, hvaruti stiftets litenhet verkar ofördelaktigt, angår läroverken.
Slutligen beklagar jag högligen, om den punkt i BankoUtsk:s betänk., som angar privatbankernas intresse, hvilken deras förfäktare lick återremitterad, har lemnat ett så svårt minne qvar hos dem, att nu, då det är fråga om kreditiv åt en inrättning i Slockholm, man icke vill dertill samtycka. Detta sätt att vända ryggen ät hvarandra, kan jag icke gilla, och derföre önskar jag att Ståndet mätte bifalla Utsk:s betänk. Gr. Gyldenstolpe: Jag erinrar mig visserligen, alt jag öfverhoppat de der orden ”allmänt nyttiga”, ty jag ville göra uppläsningen så kort som möjligt, men med ”allmänt nyttiga” mäste här icke menas annat än allmänt nyttiga för Stockholms stad, och den jemförelse, som Hr von Hartmansdorff gjort med jernkontoret, mäste vara, såsom en värd talare sagt, allraminst haltande, ty denna inrättning måste medföra allmän nylla för bela landet, efter jernbruksrörelsen är spridd öfver hela landet och sysselsätter en vida större mängd menniskor, än hvad drälselkommissionen möjligen kan göra. Hvad beträffar afvoghet emellan landsorten och hufvudstaden, så måste jag anses opartisk häri, efter jag snarare loide böra räknas lill Stockholms stad. Jag har icke något särskildt intresse i denna fråga, ty jag bidrager icke med en enda sk. till drätsel-kommissionens utgifter, men jag tycker att man bör vara rättvis och icke åt en korporation, derföre att den framför sina önskningar lill K. M. och K. M. sedermera tillstyrker dem lemna understöd ensamt, utan må understödet jemt delas emellan dem, som hafva behof deraf och som kunna hafva skäl att få deltaga i fördelningen.