Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Akademien i Upsala den 9 i samma månad firades”. Den diktades alltså i följd af ett hedrande offentligt uppdrag; hvilket förutsätter, att, åtminstone inom Upsala murar, Leopold redan ägde någon skaldefrejd. Denna ynglings-ode blef sedermera, för sina flerfaldiga omogenheter, förkastad af sin egen författare och utesluten från samlingen af hans skrifter. Så till vida tyckes Kellgrens omdöme blifvit i fullkomligaste måtto stadfästadt. Det oaktadt har den verkliga snilledrag, och i sitt hela af ton, språk, versbyggnad så mycken höghet och ståt, att den ganska naturligt vann talrika läsares beundran; hvaraf uppkom den nya naturliga följd, att hos dem väckte den Kellgrenska recensionen och dess långa bihang en stor förtrytelse. En af de mest harmsne var den då i Lund studerande Thorild. Man har alltredan sett, hvad han derom skref till Heurlin. Ännu 1784, i en not vid den mot Kellgren rigtade ”Straffsången”, bedömde han denna granskning sålunda: ”jag läste aldrig en kritik så blottad af smak och vett så pojkaktig, utan snille, impertinent och platt, som K–ns på Leopold”. Ja: ännu 1792 (och just i en stridskrift mot Leopold) sade han bemälta ode vara, ”i bildnings-styrka, kanske det bästa stycke af all Svensk Poesi”. Hvad nu oss beträffar, såsom medlemmar af den efterverld, för hvilken det ingen konst är att uppfatta denna strid opartiskt: så kan det icke undfalla oss, att Kellgrens kritik är åtminstone till hälften orättvis; och således ej heller förundra oss, att Leopold upptog den illa. Ingen, som känner Svenska Vitterhetens dåvarande tillstånd och särskildt den högre Svenska Lyrikens, kan nu förtycka, om öfvertygelsen att hafva gjort någonting vackert, och dermed någonting uppmuntransvärdt, lifligt uppfyllde en ynglings själ, hvars första åt en större allmänhet framgifna skaldeverk började och slutade med de stropher vi här anföra: Uti det djupa lugn, som Vishet helgadt är, Hvad gällt förtjusnings-skri till våra öron tränger?
(SmeUerttD l)är Det af DcifetS ©tänDer för wijj tiD bewil» jaDe anffag meD 4,ooo £K:Dr årligen till unDerftöD åt Defja ruft» och rotehållare, blifvit åt Dem i förejfrifmen ordning utdeladt för åren 1845 och 1846; och anfomtner på framdeles? pröfning, hwumida fatnma anflag för tnnemarande år bör af Dem få åtnjutas?. (Enligt af Nifetö ©tander gillade grunder hat c*t prooifionel rotejemfning inom Qöejierbottenö od) Norrbottens? län, efter fullbor* dadé underföfningar od) upprättade roteringémerf, under den 25 2lu» gufti 1846 blifmit af Sötigt. *3Naj:t faflflälld, att gälla inttlldejj efter afmittringarneö flut en definitiv rotejemfning fan i dejja län företagaö. 3 följd af denna prooiftonella rotejemfning har ben inom länen be# fintliga tillgång på jfattlagda nphemman, f>\x>ilFaö antal befunnits icfe mara tillräcfligt för en definitiv? reglering af roteringö#befmäret der# fiädeö, blifmit på de fm aga rotarne fördelad i mån af deras? behof af underflöd; äfmenfom den af Svtfetö ©tänder för defja rotar för den förflutna tiden affedda hi^P af rotefrif)etö#afgifterna efter ena# handa grunder fommit dem tillgodo; och hac derutom, fåfom genom denna rotejemfning äfmen åfpftadt marit, muttnitö en bättre indelning af rotarne i allmänhet, än font förut ägt rum. ©en af Dvfetö ©tänder mid 1840 åtö Nifödag mäcfta fråga Söränbrab ont indragning af en @enera(#befälhafmare#tjenjl och lönenö anmän#
Det har icke kunnat undgå min uppmärksamhet, huru man vid tillfallen af någon kollision emellan det räntegifvande folket och den skattetagande staten, alltid med ömhet omhuldar den sednares föregifne intressen, utan att taga det förras fördelar eller olägenheter uti någon särdeles beräkning; och detta förhållande smärtar mig alldra mest, då jag tror mig finna att det utgår ifrån sjelfva Konungens rådkammare. Vid hvarje fråga af någon mera genomgripande vigt, erfar man olämpligheten af lagstiftningens sammansättning af olika Stånd och fördelning på 4 särskilda rum; men vid behandlingen af denna fråga framstå olägenheterna af dessa förhållanden mera bjert än vid andra, då det här är Bonde-S(:s äsigter det egentligen gäller, ty inom oss, mine Hrr! förefinnas räntegifvare säkerligen till ett högst ringa belopp. Ehuru jag af riksdagsförhandlingarne ansett mig kunna sluta att BondeSt. varit böjdt för räntepersedlarnes totala förvandling till penningar; ehuru jag vill påminna mig ali BondeSt. vid 1840 års riksdag utan äterremiss biföll StatsUtsk:s dä afgifna betänk. rör:de skatteväsendets förenkling och de indelte räntornes indragning till statsverket, så är jag likväl i ovisshet om BondeSt:s tänkesätt i detta hänseende vid denna riksdag; och förundra skulle det mig för ingen del, om BondeSt. skulle, såsom motstycke till Konungens rådgifvares beräkningsgrunder, börja fundera på möjligheten af spanmålens och smörets fallande i värde till vinst för räntegifvaren och förlust för räntetagaren: men vore jag i tillfälle, att inför BondeSt. höja min röst, så skulle jag otvifvelaktigt bjuda till att öfvertyga, det ränteförvandlingen till en för all framtid bestämd penningeskatt, såsom under ett stadgadt myntvärde den minst fluktuerande, den mest rationella och således den riktigaste. Jag skulle söka att bibringa BondeSt. bättre tankar om, och mera förtroende för värt penningeväsende, än Statsrådets visade misstroende för penningevärdets bi - 48 Den 8 Janua ni. behållande synes kunna ingifva.
Utffottet, hoppas jag pä gladare utsigt för Handel och Näringar, sa framt besiur icke tagas som motwerka det goda som kan förwantas genom lyckligare constuEurer och en ömsint Regerings uplysta omsorger. 8:0 At jag fakt en ärlig Utgiftssumma af 2,819,377 Riksdal, och at jag öfwerstridit beloppet af den til 2^ million kxcracle Bewillningssnmman, får jag ödmjukeligen bestrida. Detta kan endast synas sannolikt, da man förbigår Kudr-guen lil ^dellen lit. l-i.; Anmärkningen wid flutet af samma ladeli lu. K.; saint siuteligen ogillar de tilgangar jag upgifwit öfwer antalet af dem, som Högloft. Utstorret uptagit. Förflag anföres noga, at det icke är gjordt och i min tanke icke bordt göras för hwarje ar särskildt, utan för alla ; arén samfäldt. Min uträkning öfwer Vacancs-gfgiftens belopp är grundad pä samtal med Riksdagsmän fran alla Zo Den 2 Mars. Ma Rikets särskildte Provincer och deras samman» stammande Opinion om densamma, som pä sädane sätt kunde erhällas. I förhand hade jag sjelf anmärkt, ar ZeÄet til Vacrmcorb hällande icke war bifallet, men också billigen andragit den sanning, ar samma inkast kan göras nästan emot alla sä wäl af Utskott tet som af mig upförde tilgängar, Bewillningssumman inberäknad. Den fräga torde icke wara öfwerflödig: "Om "och hwarföre icke det af Högloft. Utskottet (ingar "lunda af Mig) Upgifne krojeckec om Vacancsr^ "såsom en ibland grunderne til Bewillningssum"mans belopp, bordt afgöras innan icklrgnLL-plL"nen förekom? At jag i iLbellen l. päraknar 270,74; R:d. ärligen, är en misskrifning af Utskottet.
Uti ett till det Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet, samt derifrån till Utskottets handläggning remitteradt anförande, har Herr B, H. Santesson sökt ådagalägga olämpligheten af det vite, Två R:dr Specie per Läst, som, uti Kongl. Commerce Collegii, den 24 Julii i8o3, på grund af Kongl. Kungörelsen den 19 April samma år och Kongl. Brefvet den 22 i förstnämnde månad, utfärdade Kungörelse, är stadgadt för den händelse, att Rederier af sådane Fartyg, som vid utgåendet, i anseende till fartygens destination å hamn hitom Gibraltars Sund, erhållit Turkiska pass, emot en afgift af endast 16 sk. Specie per Läst, men hvilkas destination blifvit, under resan, ändrad till någon hamn i Medelhafvet, underlåta att, genast efter derom erhållen kunskap, eller sist inom 3 månader efter Fartygens hemkomst, erlägga ytterligare 32 sk. Specie till Convoij-Cassan. Motionairen har yttrat den tanka, att Tullens Tjenstemän vid den hamn, der fartygen, Besv. och Occon. Utsk. ofta efter licie års förlopp, inkomma, och hvilka för öfrigt dagligen stå i närmaste beröring med Skepparne, samt således bäst äro i tillfälle att anmärka den bristande inbetalningen af Läste-afgiften, borde om ett sådant förhållande erinra Rederiet, men att de underlåta sådant, emedan de icke genom någon Författning äro dertill förpligtade, utan tvärtom finna sin fördel dervid, att prEescriptions-tiden för nämnde afgifls erläggande löper till ända. Deremot kunde en Skepps-redare lätteligen glömma hvad honom i omförmälde afseende åligger, i synnerhet om Skeppet återkommer lill annan Svensk hamn, än hvarifrån det utlupit, eller der Redaren sjelf bor; anseendes för öfrigt Motionairen ifrågavarande böter vara fastställde till ett belopp, som med billighetens fordringar vore oförenligt.
Han var gammal och fattigt klädd och var visst af tiggarlapparne, som gå omkring nere i bygden. Han hade som sagdt rört på sig, när Matto gräfde fram honom ur snön, och, när han hade gnidit honom och bråkat länge för att få mer lif i honom, hade han slagit upp ögonen. Men i alla fall såg han ut som en död man och vänstra handen hade han haft fast hopknuten innanför kolten. Den var inte att få opp fingrarne voro nästan hopvuxna. Men så hade han rest sig till hälften och fattat tag i Mattos arm och hade mumlat mer för sig själf med en brusten, hes röst men så innerligt belåten »kättja tuoko porjas tuoddari! Tat lä Inga son vuoja so pejis reinar!» det är »se där på fjället! Det är Inga hon kör sin hvita ren!» Och så hade han fallit tillbaka i snön och var död. Matto hade släpat den döda kroppen med till kåtan, så att vargarne ej skulle ohelga den, och den låg nu där ute. Det rörde på sig längst inne i kåtan. Det var mor Kajsa, den gamla skumögda lappkäringen Willax’ svärmor. Hon hade rest sig upp, och skrumpen och torr som ett affallet löf, krokig och stapplande makade hon sig fram mot kåtöppningen. Med ett svartbrunt finger pekade hon på Matto »tag du en lysesticka och visa på honom därute!» Rösten gnällde och darrade. »Tat lä Inga tat lä Inga?» sad’ han. »Jaja hade också handen i knut, öppnade den aldrig aldrig.» Hon stod och såg rakt framför sig, och de små sura, halfblinda ögonen blinkade och runno. Hon var långt borta nu hän i de dagar, då hon också löpte på skidor utför fjällbranten och var med i lappmarkens händelser. »Ja och död såg han ut fastän lefvande. Vill nu se dig! Kom Matto!» Och de följdes ut, Matto före med lysestickorna. De andra kommo också för att se den döde fattiglappen. Den gamla stod lutad öfver liket och försökte i det flämtande skenet från stickorna få syn på anletsdragen. Det gick dåligt.
1285 Herr vvn Il »Asström, stona;, köiksiog, at om de andra Ständ,'!! afkorrra »agot pä BewillniugsSumman, Ridderstapet och Adeln mätte r samma proportion fa göra afdrag pä sin andel deraf; samt ak Bcwillniugö. Utskottet matte undfå befallning, at »vid Ilxpeäiiionsa tilse, al denna afkorrtning blcswe iakttagen. Grefwe borner, Larl Lakris!. Nf en wärd Ledamor är fräga wäckt, om BewillnjngS-Isrminen ej borde blifwa, nar Riksgälden tiphör, pä den grund, at Riksdag kunde inträffa sednare än skulden är berald, men det försias af sig fjelsi, ar i den sturst) skulden är berald, mäste ock Bewillningcn uphöra. Mange af Ridderstapet och 2ldeln instämde häruti. Friherre Aäelsvärä, Ilric foran. Om de andra Ständen göra afdrag päBewillningen, mäste en proporriouel jämnkningsrättighet äfwen wara Ridderstapet och Zldeln sördehällsn. Friherre Lrasl von Hollstein fragade, om Preste-Ständer bestämt någon tid för Bewillningens fortfarandet Hans Ilxeellsncs Herr Grefwe» och Landt - Marskalken. I Preste.Ståndets LxkraQum Lroroeolli star, imil Riksens Ständers nästa sammankomst. Herr Grefwe» och Landt. Marskalken uplaste derpå en skriftligen författad kropolnion, lika med den föregående; hmaruki äfwen wörö m rr85 >3 förda de af Grefwe Istamilron, Herr von kings» ström och Friherre ^äsltvärä föreslagna tilläggni ilga r. Herr von kindeström, ffona?, hemställde om ej kil ordet oasko rrcadr, äswen marce läggas oförändrad t. Grefwe kkamilron föreslog den tilläggning: til sina beliamda ändamål.
Rira, så vill jag äfveö erinra att på Statens si.la blifvit upp fylle! t allt hvad af Riksens Stander blifvit lofv-mlt, och långt mer derutöfver; men a Bolagets återstår annu dom skyldighet att betala hela den tecknade summan. Det är således Riksens Ständers väl vill ja för Actieagarne ellef snarare deras 1 ifliga böjelse attgå en älskad Furstes önskan till mötes, och alldeles icke någon B/dagels rättighet som bestämmer det understöd, hvilket till Canalens fullbordan under detta Riksmöte beslutas. Imellertid mäste det förefalla hvar och en förvånande, att ä Bolagets sida endast höra omtalas fordringar, inga skyldigheter. Detär icke första gången en och annan CanaiDirecteur under detta Riksmöte fört ett språk, såsom berodde det endast af deiu att dictera Lag. Jag har aldrig tvillat att de på hvarjehanda sätt och genomförmigobegripliga skäl skola lyckas att af Riksens Ständer få bevilljadt allt hvad de för Götha Canal behaga fördra, hvilket ock detta Riksmöte tillräckligen lärer bevisa. Men att helt oblygt tala utur en befallande ton, går något för långt i ett Land, der ingen annan Constitmionel Magt kan erkännas än den. af Konung och Ständer, För öfrigt har jag på förut omnämnda skäl tillstyrkt att ärliga anslaget beräknas för till V. 2. Den sg Juli e. m. 1489 till och med år i32o, ehuru ingen kan med anledning af de ännu gällande Grundlagarna bestrida nästkommande Ständer, att derom afgöra på sätt de nyttigast pröfva. Friherre. Staél von Hollstein: Jag har blott begärt proposition om biträdets fortfarande till nästa Riksdag. Friherre Boye: Undersökningen hu ruvida denna transaction är att anse såsom ett contract eller icke, synes mig öfverflödig.
så ett — i detta sällflyga orden lätt som fjäderbollar — allt mer att träda inom deras dörr, o c h mer förvånas du, att är j a g viss, att d a genast denna qvinna med kände dig angenämt hemflickas liflighet och memastadd delålderns i dessa och glada rum, fin artistisk arrangement tjusande ljusa der en verkligen d o c k en förparar sig m e d en viss gammaldags Hebbe Fröken kanske visst Signe du genast träffade; helt minnesi behåll på sätt soliditet. hela och tankeskärpa smak i alla ett icke hon var upptagen af ålder, S september 1808 i J ö n k ö p i n g s stad. fader, Samuel var mastädes. vilja göra sig och den framstående närinnans Men du undervisning. stiger helt friår. W e n d e l a H e b b e är född den af elever, som godo nått förunnas endast åt få, o c h nyligen öfverlupen konsthar som ingått i sitt 82:dra någon lektion, ty hon är till en då Hennes Åstrand, adjunkt dersamHan var känd ansedd som en synnerligen hvilken begåfvad från fädernehemmet man, det fattiga i torparmodigt på, öfver tröskeln stugan till ett till en allmänt aktad ställangränsande rum, och du mötes af en hjertning. arbetat sig fram Särskildt egde han — ett varmt sinne för naturen, hvarom än i dag de ståtliga träden på J ö n k ö p i n g s kyrkogård, dem han m e d egen hand planterat, bära vittnesbörd. Till sina öfriga rika gåfvor var han o e k förlänad med en underbart vacker sångröst. I sitt äktenskap med en borgardotter från samma stad egde han trenne döttrar, bland hvilka W e n d e l a var äldst. P å henne hade faderns begåfning i ymnig måtto gått i arf; redan tidigt tog hennes barnasinne en skarpt reflekterande riktning. Ej heller försummades något af fadern att understödja o c h utbilda dessa anlag. Efter några år förflyttades adjunkten Å s t r a n d som kyrkoherde till Sandsjö pastorat i Små- land.
Angående Fullmagtises sammankomster och hvad dervid bår iakttagas. I $. Fullmägtige sammanträda till öfverläggning om de årender, som påkalla deras åtgärder, mindst en gång i veckan, men äfven oftare, om årendernas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant skulle fordra; och hvarvid ordentlig Protocoll alltid bor hållas. 2 5. Konungens Ombud beviste ej Fullmågtiges Sammankomster oftare, ån, på sått 67 §. uti I809 års Regerings form stadgar, Fullmägtige åstunda att med honom öfverlägga. t'Ståts-Utskottets Betänkande/i. 271 3 §• Till ordinarie Sessioner anses Fullmågtige sjelfkallade, de dagar och på den tid, hvarom Fullmågtige sjelfve öfverenskomma; men till Extra Sammankomster, hvilka, vid ett föregående sammanträde, icke särskildt blifvit ntsatte, låter Ordföranden skrifteliga kallelser utfärda. Och, derest någon ibland Fullmågtige icke varit tillstädes, då en Extra sammankomst blifvit beslutad, bor han särskildt derom underrättas, så framt han vistas i Staden och icke eger redan kändt laga förfall. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 s Af Länets fasta egendom ägde Klassens egendomsvärde således i 1 Ridderskapet och Adeln Preste-Ståndet Borgare-Ståndet Bonde-Ståndet Ofrälse Ståndspersoner Boställen Andre personer och innehafvare. Taxer.värde. Till en betydlig del torde denna skillnad hafva sin orsak i tillkomsten af nya verk och inrättningar, samt upptagandet i Taxeringslängderne af en mängd dels nya och dels efter ombyggnad till högre belopp brandförsäkrade hus och byggnader i städerne och köpingarne. Inom ett Län af så skiljaktiga beståndsdelar, som detta, mäste naturligtvis förete sig flera väsendtliga olikheter i fråga om befolkningens skaplynne , bildningsgrad, sedlighet och lefnadssätt. Det är i dessa hänseenden nödigt att skilja emellan skogstrakterne och slättlandet.
Summa R:dr 6,000,000, — Inkomna rapporter utvisa att vid slutet af Augusti månad voro utlånade : 13 vid Banko-Diskon t-Verket R:dr 3,173,705, 82. Låne-Kontoret i Götheborg „ 1,368,704, 14. „ d:o i Malmö „ 888,260, - „ d:o i Wisby ' „ 166,470,'- R:dr 5,5 9 7,139 , 96. hvadan det icke utlånade beloppet då utgjorde „ 344,193, 37. Vinstoch förlust-räkningen, som den 1 September 1859 utvisade en behållning af 315,743, 72. har sedermera till och med den 8 September detta år förhållit sig sålunda: Inkomst: Ränta å innehafvande obligationer 16,560, - Vinst af utlåningen: genom Fullmäktige omedelbart . 10,000, — „ Banko-Diskont-Verket 289,892, 43. S:gr R:dr Runt 921,753, 68. Utgift: Ränta å Statslånet: den 15 September 1859 360,000, — „ 15 Mars 1860 270,000, - „ 15 Juni „ 45,000, — „ 15 September „ 180,000, - 855,000, - Diverse 6,933, 17. Behållning ! R:dr 51,676, 84. 14 Sammandrag öfver utlåningen från Statslånefonden för år i 859. Anvisade vid årets början . Under loppet af året till Banken återbetaldta DenafFullmägtige omedelbarligen besörjde utlåning. BankoDiskontYerkets. Lane Götheborg. -Kontor i Malmö. ens Wisby. Förvaltningskostnader . Diverse utgifter Lagsökningskostnad . På lagsökning beroende vid årets början . Med anledning af de vid innevarande
Svenska män som öfvergått till denna religion anställdes såsom lärare i dessa skolor, hvilka skulle kunna sprida icke allenast katholicism utan äfven obscurantism och lägga frö till det fruktansvärdaste af alla envälden, nemi. prestväldet. Det är på dessa skäl jag röstar för afslag. Frih. af Ugglas: Det är endast med anledn. af Frih. Tersmedens framställning som jag nu begärt ordet. Förslaget har tillkommet på det sätt, att sedan Const Utsk. upgjort förslag till förändring i denna §, blef samma förändring, om jag icke misstager mig, afslagen och återremitterad med den nuvaride lydelsen såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke. Denna nya lydelse inflickades sedermera i §:n och jag erkänner ganska villigt att det var mindre rätt af Const.Utsk. att icke då genast jemföra, huruvida den stod fullkomligt i sammanhang med den föreg:de delen af §:n. Jag har ansett mig skyldig att lemna denna uplysning, för att derigenom i någon mån mildra det stränga omdöme, man annars möjligen kunde fälla öfver Const.Utsk., om det i första hand hade kommit in med en § af så osammanhängande redaktion. Frih. Raab, Adam Christian: Då vissa af Const.Utsk:s förslag vid föreg:de Riksdag vore föremål för Ståndets öfverläggning, tog jag mig friheten att göra anmärkn. mot åtskilliga, om jag så får säga, redaktions-fel i desamma; men på Gr. Lagerbjelkes tillstyrkan fästade majoriteten dervid icke något afseende, utan felen blefvo qvarstående. Detta får man nu umgälla vid innevar:de Riksdag, då man önskar vidtaga de förändringar, som äro föreslagna. Jag skulle likväl tro, att de betänkligheter, som blifvit framställde mot §:n, icke böra leda till afslag å densamma. Frih. Tersmeden har redan visat att de otydligheter, som förefinnes, endast kunna leda derhän, att man icke vinner fullt den utsträckning i friheten att inträda i Statens tjenst som man åsyftat, men man vinner dock en utsträckning; likväl har llr
Ni säger vidare, att en hustrus kärleksfulla omvårdnad om sitt hem kan aldrig värderas i klingande mynt, och därför borde tanken att aftöna sin hustru alldeles bortdö, ty teoretiskt sedd förefaller den snarare högst motbjudande. Aftöna sin hustru! Skjuter ni ej där rätt mycket öfver målet? Hvarför behöfver en man tänka eller säga så, om hustrun tilldelas en viss årlig liten summa, som hon själf svarar för samt använder till egna och barnens kläder? Låt oss se frågan med, som jag hoppas, fullt opartiska ögon. Mannen är j u i allmänhet familjeförsörjaren, och genom hans hand komma penningarna in i famljen, ehuru de till en ganska stor del gå ut genom hustruns, ty det är j u hon, som betalar de vanligaste utgifterna till mat, ljus, tvätt samt barnens och hennes egua kläder. Jag har hört att i många familjer måste nu hustrun dagligen, ja, kanske flere gånger o m dagen gå till mannen för att begära en krona hit, en femma ^ip o. s. v., således större eller mindre summor, allt efter de olika förnödenheter, som behöfvas för hvarje gång. Tror ni ej det skall kännas obehagligt och nedsättande för hustrun att liksom ej blifva betrodd med större summa, än mannen kan kontrollera för tillfället vara behöflig? Ha nu de gemensamma utgifterna varit stora — de kunna j u variera olika tider på året — men hustrun själf just vid samma tid ser sig vara i stort behof af ett och annat för sin personliga del, så går hon nog icke med så lätt hjärta att bedja om dessa penningar till en hatt, en klädning eller dylikt. V i få j u ändock antaga, att en ämbetsmans eller industriidkares hustru till en viss grad måste taga hänsyn till sin yttre människa och ej i salongen eller på gatan kan visa sig i för urgamla kläder, utan något så när följa med sin tid, fast på ett enkelt och anspråkslöst sätt, när tillgångarna ej medgifva mer. Emellertid mötes hon nu på sin begäran af ett från mannen framkastadt » behöfver du nu pengar igen », från hans sida kanske ej så illa menadt, men som dock för henne kännes sårande att höra; då är ej så underligt, o m hon finner sig förödmjukad.
Forskningar af denna art hafva innomTyskland blifvit främjade genom den lärde Gräters mångåriga verksamhet, och en Schlesisk Högskola ^Breslau) äger en särskild Lärare för den Nordiska Språkkunskapen. Huru högt man innom Sverige skattat dessa Minnesmärken af vår Forntid, lika vigtig för Häfdetecknaren, Språkforskaren och Lagkänriaren, bevisas af de på vårt Kongl. Bibliothek förvarade Isländska Skrifternas samlande, för hvilket ändamålSvenska Fornforskare, under loppet af I7:de århundradet, blefvo afsände till Island. Några bland dessa Skrifter äro redan för lång tid tillbaka genom trycket utgifne, och hafva med begärlighet blifvit eftersökte af vettgerige Främlingar. Då i en senare tid von Dalin beskref sitt Bäderneslands öden, blef han, vid sitt Arbetes utgifvande, med ädel frikostighet understödd af Svea Rikes Ständer. Må vi derföre blott Ridd. 0. Ad. Prat, II. B. 29» 30. Den 5 anuctrii. fullborda hvad Svenskarne radan under förflutne århundraden begynt! Må vi icke längre förtiga , hvad sanningen oss förkunnat, om våra frejdade Förfäder! Må ljuset öfver Nordens fornhäfder utgå från Sverige, den Nordiska bildningens urgamla Stamhåll. Att härtill medverka synes mig vara Svea Rikes Ständer värdigt. Jag vågar hoppas att Svenska Folkets Ombud skola med tillfredsställelse öppna vägen till ett kunskapsförråd, hvars skärskådande, då det upprätthåller Sveriges Vettenskapliga anseende, då det lemnar de säkraste vittnesbörd om Fädernesland" Is tillstånd under framfarna tider, och erbjuder hvarje Svensk Medborgare de starkaste väckelser att genom stora och ädla bedrifter följa sina Förfäders efterdömen, ostridigt komma att medföra ett gagn, vida öfverstigande den uppoffring, som måste utgöra ett villkor för verkställigheten af mitt förslag. Då jag nu inför Höglofl.