Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen skulle alltid bland dem hafva tillgång på personer, sorn, vid inträffadt behof af ledighet för någon Deparlements-chef, kunde i hans ställe förordnas, utan att vid dylika tillfällen behöfva, såsom hittills ej sällan måst ske, belasta den ena Departementschefen äfven med en annans departement, synes antingen icke påkalla den ifrågavarande tillökningen eller ock blott i ringa mån derigenom ernäs. Ilos en hvar af de Siats-Råd, som skola öfvervara aila regeriugs-ärendens föredragning och dela ansvaret för besluten, synes man kunna förutsätta tillräcklig sakkännedom inom hvarje Departements ärenden för att förestå föredragningen under den korta tid en Departements-chef har förfall, då icke några vigtigare eller mera invecklade mål lära till afgörande företagas. Dä väl aldrig (lere än irenne vikarier på en gång kunna behöfvas, så torde tillökningen vara öfverflödig. Men 0111 man ock skulle antaga, att äfven den kortare föredragningen under Deparlemenls-chefens förfall icke kunde förrättas af hvilket konsultativt Siats-Råd som helst, utan fordrade mera speciela insigter, så vore den föreslagna tillökningen af ett Stats-Råd otillräcklig, enär de konsultativa Stals-Rådeu då borde vara lika manga, sohl Departements-cheferue, så att en hvar af dessa kunde hafva sin vikarie, en organisation, hvars orenlighet icke torde behöfva någon vidare utveckling. Det amira uppgifna ändamålet, eller Deparlements-chefernas fullkomliga befrielse från att öfvervara hvarandras föredragning, förmenas med det nuvarande antalet af konsultativa Stats-Råd icke kunna ernås, dels emedan hvarje gång någon af dem vore af förfall hindrad, de öfrige voro urståndsatte att gemensamt med Föredraganden fungera såsom fulltaligt Stats-Råd, dels emedan det vore omöjligt alt alltid kunna inom ett så fåtaligt kollegium påräkna de mångsidiga insigter och den erfarenhet i den inre administrationens särskilda grenar, som fordrades. Utan alt vilja bestrida riktigheten af denna mening, har Utskottet deruti dock icke kunnat finna tillfyilestgörande skäl för tillökning uti de konsultativa Slals-Rådens antal, hvilket
— »Likaledes må ingen till försäljning eller utskänkning berättigad i smått eller stort försälja eller utskänka bränvin dagen före söneller helgedag, efter klockan fem eftermiddagen, och icke heller på sönoch helgedag, härunder inbegripen tiden intill vanlig försäljningstid följande morgon.» Bryter någon häremot straffas han med böter, första gången frän 5 till 8 speciedaler, andra gången 10 till 15, och för hvarje följande gång från 20 till 25 speciedaler. Jag vågar väl icke hoppas, att allmänna tänkesättet bland Sveriges representanter befinnes moget för en så genomgripande reform. Men att något i denna riktning kan och bör göras, synes man allmänt erkänna; Utskottets förslag, att inskränka söndags-utskänkningen till tvenne timmar, är också något. Det har dock tvänne brister, den ena, att det icke är, hvad det föregifves vara, en medelväg mellan ståndens yttrade meningar, den andra att det för ganska få personers ringa beqvämlighets skull öppnar tillfälle till stora missbruk. I förra afseendet må anmärkas, att Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet lemnat åt vederbörande myndighet att i stad bestämma, hvilka timmar om söndagen utskänkning må vara tillåten, Presteståndet med det tillägg, att denna tillåtelse icke må utsträckas öfver två timmar. Icke kan man anse sig hafva gått en medelväg mellan dessa meningar, dä man i stället bestämmer samma utskänkningstimmar öfver hela riket. Faran deraf, att de tillåtna timmarne skulle blifva olika för olika städer, synes mig icke blifva större än den, som kommer deraf, att i allmänhet olika menniskor och olika orter hafva olika måltidstimmar; men de fördelar det skulle medföra, om lokalmyndigheterna egde att reglera och inskränka utskänkningstiden, äro påtagliga. Ridd. och Adeln vill, att bränvinsutskänkningen på landet må vara tillåten under helgedag till resande vid måltider, och äfven annars der Konungens Befall ningshafvande meddelar särskildt undantag; Presteståndet åter vill att ali sådan utskänkning på landet skall under helgedag förbjudas. Det förra öfverensstämmer temligen med den af Bondeståndet gillade nu varande författningen. Men innan det ännu är för sent vågar jag til!
— Stenhammars opera » Tirfing, » som nu gifves i något, dock ej tillräckligt, förkortad form, samlar, glädjande att nämna, ännu en varmt intresserad publik. Musikdramat vinner ock gifvet på att återhöras. K, M, Lundberg Stockholm \ Låga, bestämda priser! * Goda varor! * Största urval! • T Doktor Carl Fritzell. Hvardagar kl. 10 — V 11, V28 — fe. Sönoch hälgdagar kl. 10 — 11. Allm. 3 0, 0 0 0 Tandläkaren D:r i ^ b e r t Berg, har den modejournal, hvaraf en svensk upplaga sedan nere år utgifves under 1 4 Sturegatan 1 4. Tel. 122 30. namnet Iduns Modetidning och som år för år undantränger alla andra modejournaler. 100 charmanta illustrationer samt åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterTandläk. Elias Widfond, 25 Regeringsgatan 25. Med den dyrare upplagan — planschupplagan — som kostar Plomb, och insättning af artificiella tänder. endast 5 kronor pr år, följa dessutom 1 gg i mån. Hvarje kurs (pris 15 kronor) omfattar en månad tre timmar dagl. Elev syr endast eget arbete. Profver finnas till påseende. Nybrogatan 53, 4 tr. (S. T. " A. MODETIDNING Visserligen är det ej lätt att kontrollera, o m man verkligen får det märke i lös vikt, som man begär, men vi hafva dock rönt den erfarenheten, alt Sveriges specerikår i det stora hela består af verkliga hedersmän, som icke vilja utgifva annan Cacao, hvilken, isynnerhet den utländska, ofta innehåller en myckenhet af pulveriserad cacaoskal o c h stärkelse, i stället för vår, som är alldeles oförfalskad; och hvarför skulle de göra det, då de nästan alla föra Kullans Cacao Mazettil en fin-fln kolor. modeplansch och en förträfflig handarbetstidning. Den billigare upplagan utan dessa båda bilagor kostar blott 3 kronor. I innehåll och pris, jämförda med hvarandra, står denna modetidning absolut börjas den 15 januari.
December 18x2 , att nemligen Stats-%erkets utgiffer måtte kunna inom viss tid beräknas , skulle blifva förfeladt , derest försummelsen, utan gilligt förfall, att inom den föreskrifna tiden sig lill en gifven och känd fordrans utbekommande anmäla, icke medförde annan påföljd, än den, att Riksens Ständers första sammankomst borde afvaktas ; alltså, och e - 144' Underdåniga Skrifvelse?'. när ifrågavarande extra lön längesfedan blifvit disponerad jemte öfriga besparingar på Ut-» gifts-Titlarne, samt Stats-Verkets inskränkta tillgångar icke medgifva något serskildt anslag der* .till, hafva Riksens Ständer funnit desto mindre skäl, att några medel till godtgörande af samma extra-lön bevilja, som, utom det att stadgandet ■uti Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800., att alla fordringar hos det allmänna elier hos enskilde personer skola, vid förlust af ali rätt dertill, utkräfvas inom Tio år, blifvit af General-Lieulenanten von Rosenheim åsidosatt, de af honom såsom skäl för uraktlåten anmälan om lönens utbekommande åberopade politiska förhållanden icke varit sådane , att de under hela den tid, som förflutit efter år 1805, utan endast under korta mellantider, kunnat hindra honom från communication med Sverige , eller sätta honom utur tillfälle, hvarken att låta uttaga sin innestående lön eller vinna kännedom om de författningar, han uti ifrågavarande afseende egt att iakttaga. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 6. Preste Ståndet den xx — —■ BorgareStåndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 — _ Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, an-, gående Magistrats-personer och Borgerskap tillagd rättighet att vid publique förrättningar utom Städernes område åtnjuta Skjuts och Tractamente, efter ReseReglementet. S. A. K.
Mörner meddelade upplysning i ämnet, hemtar jag dock ett ytterligare stöd för denna min nu förfäktade mening om förhöjning i aflöningen. I betraktande af dessa förhållanden förenar jag mig uti yrkandet om återremiss; med anhållan att, i händelse af en blifvande tillökning i Justitie-Rådens löneförmåner, det förbehåll der - 270 Den 31 Januari. vid måtte fästas, att Justitie-Råden icke få åtaga sig några andra aflönade bestyr eller befattningar. Hr Dalman: Jag bar ansett mig icke kunna underlåta ätt med Frih. Cederström protestera mot den princip, som bär har blifvit uttalad, att det icke skulle vara rigtigt att bifalla en motion om löneförhöjning derför, att regeringen icke framkommit med någon Propos. i ämnet. Med godkännande af denna princip, måste man nemi. antaga att allt hvad som af regeringen blifvit hegardt är oundgängligen nödigt. I öfrigt och vid det af några af Stats-Utsk:ts ledamöter angifne förhållande, att ärendet, i händelse af återremiss, hit återkommer i samma skick, tror jag det, för vinnande af målet samt undvikande af en ny diskussion i ämnet, vara bättre, att man genast afgör frågan i öfverensstämmelse med det af Preste-St. förut fattade beslut. Jag afstår således från mitt yrkande på återremiss. Hr von Knorring: Anledningen hvarföre jag begärde återremiss var, att jag för några dagar sedan hörde, att man antagligen i Preste-St:t skulle vidtaga denna åtgärd. Vid den utgång, frågan emellertid nu uti sistnämnde Stånd erhållit, afstår jag från mitt yrkande på återremiss, med vördsam anhållan, att R. o. Ad. måtte uti samma Stånds beslut instämma och bestämma Justitie-Rådens löner till 9,000 rdr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 26 Mari f. m. 301 löper fara att icke kunna användas. I ett land, så kuperadt som vårt, äro ingenörs-trupper oumbärliga. I Italien finnas Hera tusen man ingeniör-trupper och på inga skäl kan man säga att 240 man sappörer här fylla behofvet.
Dessa grundsatser och åtgärder, resultat af fordna tiders forskningar och åsigter och af näringens historiska utbildning i värt land, äro, så vidt jag förstår, nu mera att anse icke blott såsom alldeles otillräckliga, utan befinnas derjemte vid en närmare granskning både i moraliskt, natural-historiskt och administrativt h mseende för flera fall och förhållanden så svaga, att de ofta dels förfela sina egna syften, dels inverka hämmande på godvilliga bemödanden för saken. Men en författnings rätta halt och värde pröfvas säkrast vid ett uppmärksamt aktgifvande på dess verkningar. Näringens beklagansvärda tillstånd, i synnerhet hvad angår insjöfiskena, är temmeligen allmänt insedt och ådagalägges, bland annat, också genom omöjligheten för densamma att under nuvarande förhållanden genom egna utvägar arbeta sig upp. Den rådande osäkerheten för olofliga tilltag inverkar mångenstädes menligt på moraliteten hos det uppvexande slägtet samt på den fattiges förmåga att förvärfva sitt uppehälle och på den förmögnes trefnad och belåtenhet. Den deral tillbakahållna hågen för förkofringsarbeten framkallar hos en del af befolkningen kallsinnighet och liknöjdhet för näringen och undanrödjer icke, utan fast heldre befordrar tillvexten al overksamhetens vanliga följeslagare, — fördomarne. Den sociala andan har svårt att utveckla sig väl, den lider och skadas om denna näringsgren får alltför mycket stå tillbaka, under det en del af de andra jemförelsevis mycket mer försigkomne omhuldas med fortsatt ökade ansträngningar. Hur svårt det än kan vara att med visshet beräkna numerära maximi-beloppet af de materiela förluster, som derigenom åstadkommas, så är det dock icke svårt att inse, att det måste uppgå till milliontals R:dr årligen, emedan värdet af fiskfångsterna och Motioner hos Ridderskapel och Adeln 1862. 107 af fisk-konsumtionen ej kan beräknas med mindre summor; hvartill kommer, att den rigtning, som de på sidan om författningen gjorda offentliga bemödandena för näringens uppbjelpande hittills fått, hotar att i längden möjligtvis kunna blifva ganska kostsam, i förhållande till de resultat, som vinnas för yrkets praktik.
Som kändt är. motsvarar l mark finsilfver köln. vigt 55T'n ort, ntaf hvilka, enligt Förordningen af 1855, skall utmyntas 9J stycken speciqr å 4 Kalr Ernit, motsvarande tillsammans 365 Kalr. Häraf synes att, under det att Banken, enligt myntbestämningslagen, åtagit sig att i myntad form utlemna en mark finsilfver till 863 E:mt, fordrar den, enligt 101 §:n Banko-reglementet, för det omyntade 37 R:mt; beredande sig på denna rörelse en vinst af nära 1 procent, utom den som ligger uti den besparade myntningskostnaden, beräknad till f procent. Då nu Bankens förnämsta pligt är att upprätthålla sedlarne i dess rätta värde, och värdet väl mäste vara att söka uti det silfver, som af sedlarne representeras (ej uti den mer eller mindre utstyrda form man gifvit åt myntet), så framgår det klart, att denna Bankens första och förnämsta pligt ej blifvit iakttagen, att icke sedlarne uppehållits i dess rätta värde och att en verklig myntförsämring inträdt. Så sorn, förhållandet nu är, kan jag af Banken bekomma en silfverspecie, sorn innehåller 6 ort fint silfver och 2 ort koppar, och pä hvars förfärdigande f procent af dess värde är nedlagdt för 4 R.dr Runt, men om jag hos Banken begär 6 ort finsilfver, eller lika mycket som silfverspecien innehåller, och efterskänker kopparn, så får jag, efter beräkning af det å det omyntade silfret satta pris, derför betala nära 4 R:dr 3 öre, alltså nära 3 öre mera an silfret är värdt. Såvidt jag är i stånd att uppfatta, utgör detta en sedlarnes försämring och ett brott mot det löfte, sorn Banken iklädt sig gent emot sina borgenärer.
mepelmiö inhägna någon del af matfenö hela roidd; och 59:o af famma dag, angående Sftäringöfriljeten. §• 78. ©eban *3Bi, genom *3Bårt £onjfitutioné*Utj!ott, låtit granjfa de i ©tat&fXådet förda och till UtfFottet, jemlift 105 §. £Kegertng& formen och §• Svifödag&Drdningen, öfmerlemnade ^3totocoli; famt £onflitutionö4ltjFottet, under 3vtfödagené topp, efter anmäld anmärFning&anledning, anfelt fig föranlåtet att, på grund af 106 §. Regeringsformen, fläda famtlige StatsRådeté Sebamöter, med undantag af en, under tilltal inför RiksRätt, i affeenbe på deras rådgifvande åtgärd rörande upptagande af ett Sån; men Riks# Slätten, genom ©om ben 17 fifklidne fanuarii, funnit laga arn ledning till anrättande af ifrågavarande åtal icke Ijafva förekom# mit, i följd hvaraf det af 3ufiiti;E#Ombubömannen gjorda anfvarS# pågående blifvit titt alla delar ogittadt; få förklare ‘äSi härmed, att, i flöd af 76 §. RikSdagS#Ordningen, 0tatS#RåbetS SedamöterS od) föredragandes anfvarigl>et för fina rådjlag od) för utöfningen af fina (Embeten intill den dag, då innevarande Riksmöte tog fin början, fullkomligen uppfört; under l>vilfen frikallelfe jemväl inbegripas ^ongf. ‘Sftajits Rådgifvare i kommandomål för Armeen odj för flottan. §• 19. ©en af 0(5, i öfverenSftämmelfe med ftadganbet uti 103 § , Onivöfmiiigeii Regeringsformen od; 64 §.
Det är mig således alldeles omöjligt att inse, hvari det chikanerande skulle bestå. Till stöd för min åsigt i frågan torde jag i öfrigt endast behöfva erinra om de högljudda klagomål, som för icke mer än 10 år sedan fördes öfver gesällerna Detta missnöje var till den grad allmänt, att nästan vid hvarje riksdag klagomål förspordes deröfver, att icke gesällböcker infördes. Nu deremot hör man ytterst sällan någon klagan öfver gesällerna. Det synes mig vara temligen klart, att detta vademecum, som en person städse för med sig, mäste görn honom angelägen att skaffa sig ett godt vitsord. Jag vill icke påstå att det bättre förhållandet med gesällerna, som jag nyss omförmält, endast och allenast är en följd af gesällböckernas införande; men då det befunnits, att gesällerna af denna institutions införande icke haft någon den minsta olägenhet och att densamma tvertom kan anses hafva gagnat dem, så utgör detta förhållande, åtminstone för mig, en tillräcklig anledning att söka för tjeustehjonen införa samma institution. Då man icke ansett dessa »böcker» chikanerande för gesällerna, hvarföre skulle de då vara det för tjenaren? I stället således för det nedsättande af tjenarens ambition, som min värde vän och motståndare här midt emot ansett skola blifva en följd af tjenstehjonsböckernas införande, är min bestamda öfvertygelse, att dessa böcker skulle verka alldeles motsatsen eller ett upphjelpande af den ifrågavide ambi tionen. Med anledning af samme talares yttrande, att dessa »tjellstehjonsböckei», — delta ord vill icke säga annat, än att man skulle halva sina papper samlade i stället för spridda, — komma att utvisa ett »slafviskt förhållande», i hvilket tjenaren skulle komma att stå till husbonden, nödgas jag anhålla, att han måtte hafva godheten detsamma närmare förklara. Om nu den frågan framställes: Hvarföre skall tjenaren hafva sådane konduit-listor, som gesällerna, och icke i enlighet med dem, som utfärdas för t. ex. tjensteeller embetsmannen? blir svaret:
Denna brist synes nu omsider böra hos oss afhjelpas. Vid sistlidne riksdag väcktes af mig en motion, deri, med åberopande af de, vid öfverläggningarne om kommunallagens stadganden, inom Riks-Stånden afgifna yttranden, dels ock af åsigter, yttrade inom den för besagda lags beredande tillsatta komité, lill stöd för denna lags förfullsländigande medelst införande deri af tjenliga föreskrifter angående organiserandet af en representation för häradet, till utvecklande af dess kommunala betydelse och till befrämjande af dess speciela förkofran, yttranden, till hvilka, såsom allmänt tillgängliga, endast hänvisades, jag vördsamt föreslagit, »att Rikets Ständer, — derest eget underdånigt förslag i ämnet »ej ansågs lämpligt för» då »närvarande afgifva, — ville medelst underdånig »skrifvelse till Kongl. Majt anhålla om dess nådiga Proposition för nästinstundande riks»möte. i ändamål af denna angelägenhets ordnande på ett, för denna form af vårt sam»hällslif, mest tillfredsställande sätt.» Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottet, till hvars handläggning nämnda motion hänvisades, yttrade i Utlåtandet, N:o 22, »sig ej betvifla, att en representation för häradet kunde blifva för denna kommun af väsendtlig nytta», men ansåg, »att innan någon erfarenhet af de (då) nyligen tillkomna kommunal-institutionerna erhållits, några vidare åtgärder uti denna gren af lagstiftningen icke borde vidtagas». — Det var på sådan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 107 grund, men under ett sådant, sorn mig synes, betydelsefullt, ja värderikt erkännande af sakens vigt och gagn, som Utskottet fann motionen ej vid nämnda riksdag böra till bifall anmälas.
"efter hvilken tids förlopp ny tillåtelse, uppå derom gjord ansökning, må beviljas, dock ej öfver 10 år för hvarje gång." 8 6. godkändes med den ändring, att i stället för momentet f insättas de i 5:te § af Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846 förekommande momenten f och g: /, om sättet för utlåningen och om kreditiv-rörelsen; g, om deposition på uppoch afskrifnings-räkning. § 7 gillades, med undantag af 2:dra momentet, som ansågs böra erhålla följande förändrade lydelse: ”Såsom säkerhet för den öfriga delen af grundfonden må begagnas Pikets gällande mynt, Isontrolleradt guld och silfver, fastighetsinteckningar samt allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer; dock att inteckning ej antages till säkerhet för högre belopp än den intecknade fastighetens taxeringsvärde för det i Bankens bolags-reglor bestämda år, ej heller räntebärande obligation för högre belopp än det, hvartill den, utan särskild ställd borgen, i Pikets Ständers Bank, enligt gällande Banko reglemente, be'ånas. Säkerheten godkännes af delegurne, efter pröfning, den Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bör öfvervara, med rättighet och förbindelse att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes.” Prot.-Utdrag den 20 September 1854. 437 § 9, gillades med den ändring, att beloppet för minsta sedelvalören bestämdes till 3 R:dr 16 sk. banko, i stället för det af Utskottet i momentet 1 härför tillstyrkta belopp 6 R:dr 32 sk. banko. 8 13 godkändes, endast med ändring af ordet ”sådan” till ordet ”samma." Den i 23 8 2 momentet föreskrifna preskriptionstid för inlösning af enskild Banks kredit-sedlar bestämdes, med ogillande af Utskottets förslag i detta hänseende, till två år, hvaremot denna 8 i öfrigt godkändes. 8 25 ansågs böra utgå. Öfrige delar af förevarande Betänkande fann Ståndet för godt bifalla. Den 20 September. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Ehuru interessant det kunde vara att höra hvad Friherre Lagerbjelke nu yttrat* tror jag dock hvar och en sorn vill reservera sig, kan göra det utan något vidare yttrande rörande sjelfva ämnet. Herr Rosenqvist, Fredric Leonard, hade inlemna! följande, sorn upplästes: Med stöd af Riksdags-Ordningens 5y §., hav jag den äran vördsamt anhåjla, om mia. Den 19 Martil. 555 reservations intagande i Protocollet, emot det beslut, sorn Högloflige Ridderskapet och Adeln fattat, i fråga om publiciteten. Herr Maule, Carl > hade inlemnat ett skrifteligt yttrande, så lydande: v Då jag anser för en heder att hafva röstat för offentligheten uti våra lagstiftande sammanträden , men resultatet, vid voteringen uti ifrågavarande ämne i förleden Måndags-Plenum, utfallit så oförväntadt och så litet öfverensstämmande med den tro om sann upplysning och liberalitet, man hyst och bordt hysa 0111 Rikets första Stånd; så anser jag för en ännu större heder, att högtideligen hafva reserverat mig till Protocollet emot det fattade beslutet. Herr Dahlman, Lars Johan, anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Herr Dankwardt, Carl*. Ehuru jag af den händelse, ej kommit att deltaga i voteringen, att jag missräknat mig på tiden, tror jag det dock vara min rätt^ att reservera mig emot det fattade beslutet, sorn min öfvertygelse ogillar. Friherre Raab, Jacobi Min trosbekännelse aflägges äfven derigenom, att jag reserverar mig emot beslutet. Friherre Ridderstolpe ‘ Fredria: Jag har yoterat emot publiciteten. Jag skulle varit af motsatt tanka: Den 19 Murtii, 1 io Om jag i nuvarande publicisternas ton kunde igenkänna den hyfsning i uttryck, och den billighet i upptagande af motpartiets skäl, som utgöra rättvisans kännemärke. 2:0
Jag hörde visserligen en röst här midt emot säga, att om han hade hoppet för sig i afseende på den blifvande valordningen, så skulle han väl kunna antaga representations-förslaget, men att om valordningen på förhand antogs, så ville han föredraga, att afslå detsamma. En annan talare deremot har sagt, att ingen tänkande ledamot inom detta hus kan vilja antaga det hvilande representations-förslaget, utan att förut känna de grunder, på hvilka valordningen blifver bygd. Jag må väl då få väga dessa olika och ifrån hvarandra divergerande meningar emot hvarandra, föreställande mig, att om man äfven, genom antagande af grunderna förut, förlorar en eller annan ledamots röst för förslaget, så vinner man så många flera genom dessa grunders bestämmande. I öfrigt får jag förklara att vid de föreg:de öfverläggningar emellan ledamöter af Ståndet, hvilka egt rum, rörrde det hvilande förslaget så har just den största betänklighet, som mött, bestått deruti, att man varit i okunnighet om valordningen och derföre har jag också föreställt mig det kunna vara af alkira högsta vigt, alt innan den dag kommer, då ett definitivt beslut skall fattas ronde representations-förslaget, veta på hvilka grunder den valordning kommer att byggas, som i sammanhang dermed skall upgöras. Jag hoppas således att R. o. Ad. icke vägrar den remiss, som jag yrkar. Frih. Creutz, Stephan: Frih. Raabs hemställan, att R. o. Ad. måtte anmoda Riddarh.Utsk. att, så fort sig göra låter, inkomma med förslag till de grunder, hvarpå en blifvande valordning skulle, i händelse det hvilande representations-förslaget antages, vara bygd, anser jag vara olämplig och gifver åt det ifrågavar:de förslaget en större heder än det förtjenar. Jag tror nemi. det vore mera skäl att först låta barnet födas, innan man ser sig om efter linnekläder att insvepa det uti. Man lärer vid slika tillfällen merendels hafva en förtidig omsorg om anskaffande Den 9 Februari.