Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon nämner det litet förläget. Erik ser naturligtvis ironisk ut. — Jag tror du kommit ur askan i elden Mattis, är det så mycket bättre att gå i kyrkan i den här sta’n än i Morton? — Ja, det är det, säger hon kort. Men vid hon går ut genom grinden förefaller henne saken tämligen oklar. — Mam’ får jag följa med? skriker Ruth, uppklängd på staketet. Svaret blir nej, men flickan bönfaller, tills hon får sin vilja fram. Öfver slätten är redan skumt. Fru Hjelm går och ser upp åt skyn, och när brädgången mynnar ut i en gångstig, kantad af småskog, och fötternas klampande på de glappande bräderna dör bort i en lång, ekande suck öfver heden, spritter hon till och vänder sig om. Det förefaller som hade hon förlorat något. Men som hon skrider fram öfver den halfblötta, glatta jorden tändes rakt fram ett ensligt, stadigt ljus, inramadt af trädens väggar. Det glimmar likt ett jätteöga, det vidgar sig och då lunden glesnar och ängden plötsligt ligger framför med ett fjärran gult, kaotiskt virrvarr af otaliga ljusprickar från tätt befolkade samhällen, från byar och enstaka villor och från Blue Points höjder — då ser hon detta röda cyklopöga lysa starkt, ensamt, högt öfver den öde obebygda näjden. Och hon vet, att det är skenet från den smala skolbyggningen, hvilkas form påminner om en fyrbåk, och där mötet hålles. Men rundt om falla skuggorna så beklämmande. Närmare bönehuset röra sig figurer, de komma långsamt en och en från sidovägar och från byn bakom, det blir fler och fler — små grupper af stillsamt folk, som vänligt hälsar. Inne i den stora salen högt i luften går Linde omkring strålande af munterhet, och delar ut sångböcker. Till detta möte utom kyrkan har infunnit sig mest amerikanskt landtfolk, farmarhustrur med skarpa blickar och stolt slutna munnar och män, som sitta hopsjunkna i bekväma ställningar och ifrigt tugga. Dessa torra gängliga gestalter med sina uppskjutna axlar och långa bockskägg ha vid sig något, som erinrar om get.
BancoUtskottet, som utgöres af trettiosex Ledamöter, skall öfwerse Banque,S styrelse och tillstånd samt giswa föreskrifter om dest förwaltnina, enligt den särskilda instruktion, som af Riksens Ständer wid hwarje Riksdag kommer för Utskottet alt utfärdas: börande detta Utskott med sin berättelse om de afgående Banco Fullmägtigcs sörwaltning, sä tidigt under Riksdagen inkomma, alt Riksens Ständer mä äga rådrum till nytt walö anstäLande, jämlikt nedanstående 66 K. §- 3Z - Den 13 December. § ZZ. Lag Utsätter, bestående af Sexton Ledamöter, äger, akt, jäuilikc sg och 87 §- §- as Regerings F-ormen, utarbeta sörstag till stiftande, ändring, forklaring eller uphalwande af allman Civi! Erinna loch Kyrko-lag, samt uptaga de a sad-ne ämn>n. Riksens Ständer meddelade Konungens proposttioner, eller i Riksens Ständers plena wäckt? frågor. Un^er Civilvch Criminal-Lag böra afwcn förstas te delar af krigslagar och författningar, rörande kngswäsendet, som äga tillämpning till Medborgare moa, Krig?,Staten. Justities Ombudsmannens wrd hwarf?
Maj:t bäst är i tillfälle att bedöma behofvet af den tillökning i tillgångar, sorn för ändamålets vinnande kan erfordras, har Utskottet. trott sig böra föreslå. att Rikets Ständer för åren 1855, 1856 och 1857, till Kongl. Maj:ts disposition, å Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 10,000 r:dr årligen, att, efter behof och i den mån härtill förut afsedda medel icke lemna tillgång, användas såsom bidrag för underhållet af sådane i garnison förlaggde trupper, som äro med mat-inrättningar försedde. Stockholm den 29 Maj 1854» Reservationer: rid 4 :a punkten, momcnterna litt. f. g. och II rd hr Bildt, D. G., som, under åberopande af de i Statsråds-protokollet altför de skäl, tillstyrkte bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition i dessa frågor. Häruti instämde friherre Cederström, R., samt, i afseende å litt f. och b., hr af' fVirsén, C. T., och, beträffande litt f., hr Lode, T. JV. lid 2:dra punkten, litt. a. Af hrr Gråå, J. F., Lindström, P. IL. Berg. P.. och Berger. A. A., jemte Bonde-ståndets samtlige ledamöter i Utskottet, hvilka alla ansågo, att ett högre årsanslag än 30.000 r:dr icke bordt tillstyrkas. Vid 3:dje punkten.
Ex Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Etsk. under Litt. e tillstyrkt. Ropades ja. Hr Tigerschölds motion lades på bordet. Litt. f) angille anslag till fyllnad i pensioner pir de officerare, civile tjenstemän och under officerare, som tillhört f. d. Armvens Flotta och ännu liro delägare i Armeens Pensionscassa, samt Litt. g) angille uppförande pä Allm. Indragningsstaten af 6Sgr:dr 20 sk., såsom löneersäl t ning för Prot.secret. Hegardt. Hvad Utskottet under Lillis f och g tillstyrkt blef af R. o. Ad. bifallet. Litt h) an gide beviljande af en pension ut f. d. Statsrådet Grubbe. Hr von Hartmansdorff: Jag finner SlatsUtsk:s förslag i denna del vara alltför sparsamt. Statsrådet Grubbe innehade i lön 4,500 r:dr och taffelpenningar 1,500 r:dr, tillsammans (5,000 r:dr inkomst. K. M. har i sin nåd. propos. endast föreslagit, såsom pension åt honom, hälften af hvad han verkligen innehade, ehuru denna hälft utgör | af den egentliga lönen 4,500 r:dr. En större nedsättning har StatsUtsk. ytterligare föreslagit, till blott hälften af den egentliga lönen, eller 2,250 r:dr. Jag anser denna nedsättning i alla hänseenden vara för stor. Redan har jag gjort en jemförelse mellan det sorn denne embetsman förut innehade och hvad han nu skulle erhålla. Om Konungens rådgifvare på detta sätt behandlas, när de afgå, hvem kan dä våga att emottaga ett dylikt embete. Om Konungen godkänner det förslag, som R. St. vid denna riksdag beslutat, nemi. att en Statsrädslcdamot kan behålla sitt förra embete; så är visserligen utsigten för ålderdomen eller för framliden bevarad.
Inom samma Stånd finnas nu fem slags Adel. 1:0 De, som med ovilkorlig rätt för alla sine medlemmar äga Säte och Stämma, men endast af en enda för Familien kunna representeras. 2:0 De, hvarestfinnas 2:ne eller 3:nehufvudmän för Grefvelige, Friherrlige och Adelige Ätter af samma namn. 3‘o De, hvarest äldste Sonen, äfven flefe, under Fadrens lifstid bära denna värdighet och som Ättemän kunna inträda i dess rätt. 4:0 De, sorn i samma person utgöra hufvud - \. Den ii Junii ‘e, m. 129 Vudmänskspet för 3 å 4 häi* represehterande Ätter; 5:0 Dé, hvarest endast hufvudman är AdelsmaDj och ingen af dess barn* förrän efter dess död äldste Sonen inträder i dess rätt. Det rutil jag genom Edert förtroende mine fderrar nu i 5 år innehaft uti RiddärhusDirectionen, ålägget mig skyldigheten att härå fästa Eder uppmärksamhet. Det har mer än något annat öfvertygat rriig öm svårigheten* jag vågar säga öhiöjligheted, att i en framtid härutinnan bibehålla deii ordning söm bör vara och som är oumgängeligen nödvändig; så nära den tid $ då dé fleste och de htifvudsakligaste af desSe förändringar ägt rum* synes kart hända för mångå svåfigheten mindre, men om 20 k 30 åf skall villan ej kunna undvikää. j hvad mohn åkall deri ej ökas, öch jag beklagar upprigtigt dem j som i det chaos hvilket då skall uppstå, blifva ålagde , ätt utleta ättegrenarne öch slita de otålige tvister emellan ttärmireS Och fjärmares rätt till sate Och stämma inom detta turn, som oivifvelågtigt då skola uppstå.
»Med upphäfvande af 12:te kap. 18:de §:n kyrkolagen förordnas etc.» Genom någon felaktighet vid tryckningen har en omkastning af siffrorna här egt rum, då der rätteligen bör stå »Med upphäfvande af 18:de kap. 12:te §:n kyrkolagen etc.» Det Preste-St:s beslut, om instämmande hvari inbjudning blifvit till R. o. Ad. aflåten, innefattar dels i sak ett tillägg till hvad Lag-Utsk:t i det ofvannämnde Betänk:t föreslagit eller att efter det af Lag-Utsk:t föreslagna stadgande skulle tilläggas ett nytt mom. af följande lydelse: »Likaledes och i stillhet jordfästas de till döden eller straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö,» dels ock i formelt hänseende en anhållan att, derest ett sådant beslut fattades, detta stadgande måtte komma att införas såsom en 22:dra § i promulgationslageo. Hvad nu 556 Den 18 Juli. först angår sjelfva saken, så enär i sjelfva strafflagen förekommer ett dylikt stadgande i afseende å afrättad person, hvilket torde vara en réminiscence från gamla tider, då man ansåg sig äfven böra behandla de aflidnes kroppar olika, efter den vandel den aflidne hade fört, — anser jag det icke vara skäl att R. o. Ad. motsätter sig det af det Högv. Ståndet i afseende å Utlåtit N:o 37 föreslagna tillägg. Beträffande åter den formella delen, anser jag att detta stadgande ingalunda har sin plats i promulgationslagen. Det skulle väl kunna vara, att stadgandet, huru förhållas bör med dem som äro till döden eller lifstids fängelse dömde och dö i fängelse, skulle kunna försvara sin plats derstädes, men säkert är att uti promulgationslagen aldrig bör inrymmas plats åt ett stadgande huru den skall begrafvas som förgjort sig sjelf. Jag får vördsamlingen föreslå, att R. o.
För närvarande gör den det högst obetydligt och frånvisar den fulaste sidan af Götheborg. Beträffande utbytet emot Otterhällan, så är det väl sannt att Den 17 April. 501 den icke består af samma jemna och goda mark som den nyssnämnda lokalen, utan tvärtom är bergig; men då denna lokal är belägen nära till Artilleriets kasern, så kommer den att blifva af stor nytta, synnerligen sora det också finnes en slät plan på denna mark. Jag skulle derföre anse det vara förmånligt för Regementet att bekomma denna plats. Jag anser R. o. Ad. böra bifalla della betänk., äfven derföre att det icke år en förmän, som sökes endast för Götheborg, som är i behof af denna hamnanläggning, ulan det är en indirekt förmån för hela vestra delen af Sverige. Götheborg är den förnämsta hufvudorten för handeln från vestra delen af riket. Den afsätter der sina produkter af spanmål, kreatur m. fl. landlmanua-varor, äfvensom livad som tillverkas på landet af väfnader o. d. och ifrån Götheborg hemtas tillbaka alla de förnödenheter, hvaraf landlmannen är i behof. Jag skulle derföre tro att det vore stort skäl att bifalla utlåt, och derigenom skänka Götheborg fördelen af att kunna bereda sig en sådan hamu, som hehofvel påkallar. Hr af Harmens, Henr. Otto: Då man genomser detta betänk., skulle man tro ali inom StatsUtsk. icke har funnits mer än en ledamot, som sökt att motverka det beslut, hvaruti Ulsk. har stannat, men sådant är icke förhållandet. Jag, jemte många andra, var af olika tankar med Utsk., men kunde icke åstadkomma någon förändring i beslutet. På utgifts-afdeln., hvars eua ledamot redan yttrat sig, försökte jag att få bifall till den åsigt af saken, som blifvit understödd af Krigs-colhm och Chefen för Ingeniör-korpsen; men förgäfves.
och kokas tills det blifver en tunn begagnas till påfyllning. I fatet sätter sirap, hvilken hälles upp att kallna. Soja. Fläsklake (helst), annars köttman till 6 liter saft 1 kilo socker och Sedan iröres 1 matsked finstött kanel lake kokas upp och skummas samt låter sedan jäsningen försiggå i lätt och ' I2 qvarter smält smör. 1 lod ställes att kallna till dagen derpå. Då sprundadt fat på samma sätt som hos hjorthornsalt upplöses i 3 matskedar tages deraf till 11 qvarter l ' / « skalp, bärvin. Till befordrande af jäsningen ljumt vatten; sist tillsättes så mycket socker, hvilket brynes torrt i en jerntages för 10 — 15 öre pulvriserad vin mjöl, som fordras till en lös deg. Den panna; derpå islås 1 jumfru sirap, 1 sten till hvarje hektoliter saft. Vinutkaflas lagom och naggas tätt, bäst skedblad smör 1 pepparpung (köpes på stenen är dock ej nödvändig, om jäsmed rullnagg, uttages med små kakningen sker kraftigt den förutan. Seapoteket), 1 struket skedblad stötta mått och gräddas i lagom ugnsvärme. nejlikor; när detta är väl blandadt i dan jäsningen upphört — efter ungepannan, ihälles laken och uppkokas, Caroline. fär en vecka — kan man tillsätta ännu hvarefter den afredes med 7 lod p o - Goda strufvor. 8 ägghvitor, 1 äggmera socker. Fatet, som ständigt måste tatismjöl, sönderrördt i litet vatten. vara sprundfullt, tillslutes nu fast och gula, 13 lod socker, 15 lod mjöl och Sojan tappas sedan på buteljer, korkas får ligga en månad, hvarefter vinet 5 droppar eitronessence. Aggen vispas väl och kan förvaras hur länge som tappas på flaskor. Ju äldre vinet blir, väl, sedan iröres sockret, så mjölet, helst och med fördel användas både ju starkare och finare blir det. sist citrondropparne. Under tiden sätvid matlagning och vid bordet. Till en hektoliter vin har jag tagit ter man riktigt god flpttyr, tillsatt med A.
Förlängning af redan beviljadt hvilostånd må, på högst 2:ne års tid, kunna af Bergmästaren medgifvas, då dertill gällande skäl och orsaker äro för handeD, hvarom 22 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYl 28. dock endast påskrift behöfver af Bergmästaren meddelas å den förut erhållna hvilostånds-resolulion. § S7. Sökes hvilostånd för sådan grufva, hvarifrån annan i arbete varande grufva kan under hviloståndstiden blifva af ökadt vatten-tillopp besvärad, må hviloståndet af Bergmästaren icke beviljas förr, än antingen egaren till den angränsande grufvan sådant rnedgifvit, eller visas kan, att öfverenskommelse med honom om vattnets undanhållande under hviloståndstiden träffats, eller ock sökanden ställt till vederhäftigheten styrkt borgen för all den skada, som under samma tid, genom ökadt vatten—tillopp, egaren till angränsande grufva tillskyndas. Visar det sig, sedan hvilostånd redan beviljadt är, att angränsande grufvor, på sätt förut nämndt är, förnärmas, pröfve då Bergmästaren, efter vederbörandes hörande, och, om så erfordras, på stället hållen besigtning, saken noga, och bestämme genom utslag, derest vänlig förening ej träffas kan, de vilkor, hvarunder det gifna hviloståndet får tillgodonjutas. % 58. Önskar grufegare längre tids hvilostånd, än Bergmästaren enligt 56 § kan medgifva, söke då förlängning derå, med fullständig uppgift om orsakerna dertill, hos Bergs-öfverstyrelsen, som, när skäl till beviljande förekomma, må ega att ytterligare förlänga hviloståndstiden, dock icke utöfver 10 sammanräknade år ifrån den tid hviloståndet första gången medgafs, derest särskilda omständigheter dertill icke föranleda. § 59. Sedan hvilostånd af grufegaren sökt är, kan rättigheten till grufvan icke förloras derföre, att med resolutionens utfärdande någon tid fördröjes; dock skall förlängning af beviljadt hvilostånd, för att kunna bifallas, vara hos vederbörande myndighet skriftligen sökt, innan det förra hviloståndet tilländagått.
Hvad sluteligen straffräntan beträffar, hvilken Utskottet föreslagit till 2 procent, så att med den af Utskottet föreslagna förhöjningen af ordinarie räntan till 6 procent, den högsta ränta likväl skulle förblifva vid 35 H. 8 **4 Den 27 J41 lii e. m. 8 procent, såsom förut, får jag blott göra den anmärkning, att, om, såsom jag hoppas, ingen förhöjning i ordinarie räntan kommer att äga rum, bör icke eller straffräntan nedsättas till 2 procent, utan högsta eller straffräntan förblifva vid 8 procent. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af Betänkandet. Herr von Qvanten, Carl: Jag är till en del förekommen af Friherre Cederström; likväl får jag erindra, i afseende på Herr Friherrens åsigt om lånerätt på varor, att Stockholm ensamt blifver i tillfälle att begagna sig deraf, men att Stockholm också är den enda Stad i Riket, som icke är i behof af en sådan anstalt. Hvad Götheborg och de öfrige Städerna beträffar, lära de svårligen kunna begagna en sådan lånerätt i Banken, men dessa skulle, efter min tanka, icke behöfva den, i fall den enskildta crediten något mera spriddes i landet, på Sätt jag förut haft äran föreslå. Jag mins ännu den tid, då nästan hvilken vara som helst erhöll lån, utan all åtgärd å Bankens sida. Kunde en sådan enskild creditrörelse återbringas, skulle Bankens LåneContoir i Riket blifva öfverflödiga, och de dermed förenade kostnader, som nu trycka Banken, undvikas. Hvad räntan beträffar, tror jag den öfver allt böra vara lika, enär säkerheten är lika; men hvad deremot straffräntan angår, kan jag derom ej förena mig med Den 27 Julii e. ra. n5 Friherre Cederström; jag tror att ingen straffränta bör äga rum, enär den, som uraktlåter att i rättan tid omsätta sitt lån, derigenom gör sig skyldig att på pn gång inbetala hela lånet. Detta synes vara straff nog, och för en Bank, hvilken varit så liberal med sedelutgifning, som vår, synes det mig tillräckligt, då 5 procent erhålles för slika papperslappar, utan att någon straffränta derutöfver erfordras.
Skrif. X: 487. — vissa Bergslags, Remiss II: 501. S. U, Bet. IV: 219, Besl. IX: 128, i3o. 135. 149. — s-M a n s k a p, se Manskap. Roussean, Löjtnant, dess Expektans-Arfvode, S. U, Bet. IV; 863. Skrif. X: 74. Rådgifvare, Kongl. Maj;ts, i Kommandomål, dess ansvarighet, C. U. Bet. III: 25. Besl, IX: 479. C.U, Bet. III: 124. Besl, IX: 617. för Armén, Anmärkning mot honom, Remiss II: 500. 639. C. U. Bet. lil: 8. Besl. IX; 186. Besl. IX: 338. — Tryckning af Handlingarne derom, Remiss 11: 548. Bet. III: 64. Skrif, X: 337. Vidare Besl, IX: 764,760. Skrif. X: 714. för Armén, eller Föredraganden afKrigs-Arender, Anmärkning mot honom, S. U. Bet. IV: 168- Remis derå IX: g4. 101, Ilo, li2, C. U. Bet. lil: 3o, Besl. IX: 293, 356, 6 4* Register1 för Flottorne^ och Föredraganden af Krigs-Är render, Anmärkning mot dean, S, U, Bet. IV: 167. C, U, Bet, lil: 28. C. U. Bet, lil: 6l. Bes], IX; 393, 430, C. U. Bet. lil; 112, Besl. IX: 526, — se afven Stats-Råd. Ränta, den årliga för H, M. Konungen, närmare bestämmande deraf, S, U. Bet. IV: 4i7.
Sedan allmänheten för det mesta upphört att begagna inrättningens smedja för friska hästars skoning, är deremot tilloppet sä mycket större af felaktiga hästar, och af sådana, som äro elaka alt sko; hvarigenom inrättningen, i stället för dess forna vinst, tillskyndas en ansenlig förlust i tid och arbetskraft samt materiel. Till förut opåräknade utgifter och omkostnader hörer äfven, alt velcrinaire-inrättningen lie sednare åren fått emottaga clever dels frän gardets och artilleriets corporalskolor, dels från enskilda possessionaten, samt slutligen från allmogen, som, efter inhemtad kunskap om hofbeslagct, vid bruk och smedjor i landsorten förfärdiga hästskor, dem de a marknader och i städerna utbjuda, såsom gjorda efter vctcrinaire-inrältniugens modell. På des - 350 Don 24 Augusti. I'. m. sa elever lider inrättningen en betydlig förlust i verktyg och materialier, såsom kol, jern, m. m. Bland de inkomster, R. St. anvisat för velcrinaire-inrältningen, ii ro upptagne hyror för de byggnader, som fordom begagnats till kronobränneri, maltoch torkhus; men dä inrättningens oundvikliga utgifter i och för undervisningens och sjuka djurs behöriga vård alltid medtagit ärliga inkomsterna, hafva reparationer ä dessa hus uleblilVit, i saknad af dertill erforderliga medel. En nödvändig följd häraf har blifvit, ali husen förfallit, taken blifvit otäta, magasinering under dem och uthyrande för sådant ändamål omöjligt; hvadan en stiirre reparation å dessa och flera andra af inrättningens byggnader är af högsta behof påkallad. Den som känner localen, inser lätt, att velerinaire-inrältniugens byggnader ej kunna underhållas för mindre summa än 500 r:dr årligen. Veterinaire-inrätlningens styrelse är vid vite ålagd, att omlägga de den vidlyftiga localen omgifvande gator. Hvar och en kan också lätteligen förvissa sig derom, att, sedan man fått en häst botad vid inrättningen, äfventyrar man att bryta benen af honom, när man färdas derifrån.
En sådan lycka är endast så länge önskvärd, som ingen thronarfvinge ännu finnes; men hvar och en, som födt barn, är, som redan är nämdt, för alltid innestängd. Begripligtvis anses den obetydligaste småsak, behandlas den uslaste nyhet af dessa sysslolösa varelser såsom den vigtigaste angelägenhet, och gifver mångfaldig anledning till sqvaller, öfverläggningar, afund, skade-glädje, och de finaste ränkor. Innesluten inom sin cell, måste min moder umbära äfven dessa eländiga tidsfördrif, och hvem vågade, hvem ville besöka en förskuten, som till och med af sina egna slafvinnor betjentes med vårdslöshet? På detta sätt uppväxte jag och lärde ingenting, utom läsa och skrifva samt de vanliga bönerna. Min enda tröst var, att min mor, af vana eller förtviflan, började fatta ett slags tillgifvenhet för mig. Mellertid förtärdes jag af ledsnad och sysslolöshet, till dess äntligen ödet beskärde mig en alldeles oväntad glädje. En dag, då jag spasserade omkring rummet, upptäckte jag i muren ett par dörrar, hvilka hittills undfallit min uppmärksamhet, emedan de voro väl infogade och öfverstrukna med samma färg som väggen. Hastigt skyndade jag mig dit, uppbröt dörrarna och fann innanför ett litet skåp, uppfylldt med halfförmultnade böcker. Sysslolösheten förmådde mig att noga genomgå detta fynd. Mest af alla dessa handskrifter behagade mig en stor tjock bok, full af målningar. I början retade mig de granna ritningarna, hvarpå gestalterne väl voro något groft och oformligt tecknade, men allt öfverdraget med de mest glänsande färgor. Sedan jag flera dagar fägnat mig med åskådandet af de här föreställda slott och städer, prinsar och prinsessor, slagtningar, envig, hästar, gripar samt många underbara skepnader och trollgestalter, försökte jag att äfven läsa deruti; hvartill äfven de sköna, sirligt tecknade, här och der förekommande förgyllta bokstäfverna syntes inbjuda. Språket var visserligen persiska, men det förundrade mig att jag ändock icke förstod det. Förtretad, bortkastade jag
Förmyndare hm ival aldrig rättighet att för trogne stenster, än mindre at kanske osörtienle sine favoriter, 'ra ett eber annat sätt bortrgifwa eller pä en rid af hundrade ar elice mindre utarrendera, och der för halima wärdet, pupillen tillhörande egendommar, som minskar desi revenuer; och hwilken egendoms herre, om han ock hav den driftigaste och kill sine inkomsters förökande klo» kaste och hushallssaMmaste disponent medgifwer denne senare en sädan fri dispositions rätt, alt denne skulle kunna honom oåtspord, för ett lågt arrende borck» lämna ett eller annat hemman eller lagmher pä nysi» nämnde sätt och längd as är. Jag har under denna Riksdag flere gangor öpeiihjerkigt yttrat mig uöi ä» render som röra ägande rätte», och wagar försäkra att i hela min lifstid ikall jag redeligen, owalvigl och oegennyttigt, efter bästi förständ, bäve uppenbarligen samt med weck och grrningar samwetsqrannt söka förfwara allas, det mä wara nar eller fränwarandeg ägande rätt, och den mä bestå antingen till fast öller lös egendom, peningar eller andre laglige afhand» lnigar, hwilka allas bibehållande onckcligcn rörer ej Den 28 December. -595 mindre det allmännas än enskildes beställd och walfid, emedan intetdera kan eller bör hwarandra frånskiljas. Jag önskar blott ott jag och alla andra i mitt ras, fast än större delen troligen Uti fattigas,' omständig» herer, warre hädanefter med samma samwetsgrannhet, rätlwisa och b,llrghet behandlas, ka frage» blifwer oi» äcender, som kunna influera pa peninge löntagare ost r ägare af det mynt som Riksens Ständer redan ar 1788 med sä helig garantte utaaf, och om ett dylikt