Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skådespelerskan vid skon hade i alla tider sagt » Lotten », och så denna teater, fru Ottilia Littmarck, väl känd småningom hade en hel liten barnskara vuxit för den teaterälskande publiken genom många upp, som lärt sig att säga » tant Lotten » — duktigt o c h talangfullt gjorda roller, gifver om söndag matiné å Dramatiska teatern. Programalltså fick det blifva därvid. met upptager Marco Pragas 1-aktsdrama » FörHennes lif hade också förflutit utan några rådd », hvari fru Seelig-Lundberg och hr Skånberg anmärkningsvärda tilldragelser, åtminstone ej på ett utmärkt sätt lösa sina verkningsfulla upphvad man i dagligt tal förstår härmed. Hengifter; vidare monologen » Clary mot Clary », som nes föräldrar hade båda dött tidigt, likaså utföres af den mycket lofvande eleven fröken Adamsen, en syster till den framstående skådehennes enda syster, och nu hade också brospelerskan fru Hofving, samt till sist Heibergs dern efter en långsam, tärande sjukdom duoförbränneliga vådevill » De oskiljaktige », i hvilken matinégifverskan själf uppträder. Den 13-åriga kat under. De senaste åren, efter det hon Karolina spelas naturligtvis fortfarande af fru blifvit fullvuxen, hade Lotten tillbragt med Hartmann. denne broder, hvars hushåll hon skötte, och Vasateatern har gjort formlig succés med sitt hon hade blickat framåt mot en rad af lugna, återupptagande af den oförlikneliga offenbachiaden lyckliga år vid hans sida i det lilla hemmet » Orfeus i underjorden » och detta välförtjänt, ty i hufvudstaden, där brodern hade sina ämsåväl den briljanta uppsättningen som det schwungbetsgöromål och där hon själf bidrog till fulla utförandet måste högeligen lofordas. Emma hemmets underhåll genom att gifva privatBergs Evrydice är en ny seger till de många, som den alltjämt framåtgående, intagande artisten tilllektioner. vunnit sig under detta senaste spelar; hennes föreNu var brodern död — hon stod ensam; drag af dryckessången i sista akten var fullkomligt elektricerande. Herr Svenson som Pluto nådde hur fullkomligt ensam hon var i världen, också ett litet steg högre än i tidigare uppgifter.
Såsom åtskillige ledamöter af K. o. Ad. torde hafva sett, har jag icke deltagit i voteringen, emedan Hr Lefrén bad mig hjelpa honom att få gå hem och intaga sin middag, hvarföre jag, som i den nu afgjorda frågan varit med honom af olika mening och äfven såg lians voteringssedel, hvilken var motsatt min, qvittade med Hr Lefrén, som man säger. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Den 12 Juni e. m. Fredagen den 12 Juni 1857. Plenum kl. 6 e. m. Just. plcni-prot. för d. 13 sist]. Maj f. m. Anmäldes och lades på bordet ett från r.iddarhusUtsk. inkommet Utlåt. N:o 14, i ani. af återremiss af Utsk:s Utlåt. N:o 7, öfver RiddarhusDirektionens Riksdagsberättelse. Uplästes ett af Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto, inlemnadt så lydande memorial: Då jag nu föranlåtes att för någon längre tid lemna Riksdagen, nödgas jag afsäga mig det förtroende, hvarmed jag varit hedrad, att vara ledamot uti Allm. Besv.- och Ekon Utsk.; men anhåller att det oaktadt få blifva bibehållen vid min Riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Uplästes jemväl följande af Hr af Nordin, Gustaf, inlemnade memorial: Då jag, för skötandet af min helsa, har för afsigt att snart afresa till Tyskland, får jag härmedelst afsäga mig förtroendet att vara såväl ledamot utaf Höglofl. StatsUtsk., som ock Bänkman inom 14:de Bänkmans-afdelningen, under anhållan att få vara vid min Riksdagsmanna-rätt bibehållen. Efter äfven härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
17 omförmälle 3:dje upprop in pleno sammanträder, skall val anställas af Ridderskapets och Adelns Electorer, hvilka äga, att dagen efter deras utväljande, bland dem, som till Säte och Stämma på Riddarhuset för påslående Riksdag antecknade blifvit, efter Ståndets derom in pleno fattade beslut och gjordt anslag, genom omröstning utse Ridderskapets och Adelns Ledamöter uti alla i Riksdagsordningen och RiddarhusOrdningen omförmäldte Utskott. 20 Den 9 April f. nu §• 29. Desse Electorer skola vara Tjugufem till Säte och Stämma antecknade Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, och af dem minst Tjugutre vid första och Tretton vid påföljande val af UtskottsLedamöter vara närvarande och uti valet deltaga, om detsamma för gilltigt skall anses. UtskotlsLedamöterne tillsättas genom särskilt val till hvarje Utskott. Valprotocollet underskrifves af minst Tretton Electorer, och aflemnas försegladt till LandtMarskalken, som detsamma uti nästföljande Plenum öppnar och uppläsa låter. §. 3o. Ej må Elector utan laga förfall, vid förlust af Säte och Stämma för påstående Riksdag, från första valet af UtskottsLedamöter uteblifva. Yppar sig under Riksdagens lopp ledige rum bland Electorerne; må de efter Ridderskapets och Adelns godtfinnande enligt §. 28 tillsättas.. Förflyttas under påstående Riksdag Frälseman från Säte och Stämma för en Ätt tili Säte och Stämma för en annan; eller blifver Ättemän eller Fullmägtig sjelf Hufvudman; må det bero af Vederbörandes å nyo anställda val, huruvida han vid sin befatt - Den 9 April f. m. 21 ning såsom Elector, Utskottseller NämndsLedamot skall bibehållas. Blifver Elector vald till UtskottsLedamot, upphöre lians befattning såsom Elector, ehvad han sig befattningen såsom UtskottsLedamot afsäger eller icke, §• 3i.
Utaf ofvanåberopade Statsråds-protokoll inhemtas, hurusom Öfverintendentsembetet i underdånigt memorial, bland annat, anfört, att den grundsats för bestämmande af de å embetets stat nu uppförda löner, hvilken tillförene och sednast år 1855, då de nuvarande lönerna blifvit föreslagna, gjort sig gällande, eller att samtlige vid embetet anställde tjenstemän voro af deras tjenstgöring derstädes oförhindrade att, genom innehafvande af befattningar utom verket, förvärfva en för deras uppehälle erforderlig inkomstfyllnad, visserligen under de år, som sedan dess förflutit, visat sig fortfarande möjlig i afseende å verkets arkitekter samt några af de tjenstemän, hvilka tillhörde kanslioch kameral-afdelningen, men deremot mer eller mindre omöjlig för dem af personalen, som företrädesvis togos i anspråk af ärendenas administrativa behandling; att de många större byggnadsföretag inom hufvudstaden, hvilkas verkställighet under sednare år varit åt embetet anförtrodd, hade för de arkitekter, som dermed haft befattning, beredt en motsvarande inkomst genom de af byggnadsanslagen utgående tillsyningsmansarfvoden, men deremot för embetets administrativa personal medfört endast betydligt ökade göromål; att Ofver-intendenten, som tillika, utan särskild ersättning, vöre preses i Akademien för de fria konsterna, i följd af de honom sålunda tillhörande göromål och såsom chef i ett af rikets förvaltande embetsverk, svårligen kunde egna sig åt annan tjensteutöfning; att Intendenten vid ritningsoch byggnads-afdelningen samt Sekreteraren, hvilka tjenstemän, på grund af embetets instruktion, egde säte och stämma jemte reservationsrätt vid afgörandet af de hos embetet förekommande ärenden, följaktligen numera vore att betrakta såsom Byrå-chefer, den förre för ritningsoch byggnads-afdelningen och den sednare för embetets administrativa afdelning; samt att embetets Kamererare och Kassör, jemte öfriga räkenskapsgöromål, äfven hade sig anförtrodd den ansvarsfulla uppbörden och redovisningen af de embetets förvaltning tillhörande betydliga penningebelopp; och har i följd häraf Kongl. Maj:t med någon nedsättning i de utaf Ofverintendents-embetet föreslagna belopp, hemställt dels att löneförhöjningar måtte medgifvas, för Öfver-intendenten med 1,000 R:dr, för Intendenten vid Stats-Utskottets Utlåtande M 53. ritningsoch byggnads-afdelningen 1,000 R:dr, för Sekreteraren, under vilkor att med denna befattning ej finge förenas annan tjenst med lön på rikets stat, 1,100 R:dr, och för Kamereraren och Kassören 800 R:dr, och dels att, jemte det nuvarande arfvodet till en Kanslist och Kammarskrifvare å 1,000 R:dr bibehölles såsom arfvode för en Kanslist,
Jag skulle derför önska, att R. o. Ad. ville bifalla den medelväg, Utsk:t här föreslagit, ty jag fruktar att,jorn R. o. Ad. skulle stadna vid annat beslut, vare sig antaga K. M:s Propos. eller utsträcka tiden längre, än nu föreslaget blifvit, så kommer ovilkorligen en splittring inom Stånden att göra sig gällande. Hvar och en, som var ledamot af det sammansatta Utsk:t, vet allt för väl, hvilka obehagliga strider der utkämpats, och man bör derför, för att kunna hoppas att åtminstone 3:ne Stånd i samma beslut öfverensstämma, antaga den af Utsk:t föreslagna medelväg. Jag anhåller om bifall till Utsk:t.s gjorda framställning och förenar mig med Frih. Leuhusen i det yrkandet, att 2:dra mom. ej måtte afgöras förr än i sammanhang med påföljande 3:dje g. Hr Hjärne: Då R. St:r vid 1854 års Riksdag lyckades att åvägabringa en reform i den förut oefterrättliga brån vinslagstiftningen, så lades vissa hufvudprinciper till grund för den nya lagstiftningen. En af dem var, att man skulle söka åstadkomma en minskning i eller till och med utrota de mindre brännerierna, som upgingo till ett antal af 35,000, och i stället söka förvandla denna näring till fabriksrörelse. En annan var att genom påläggandet af höga skatter fördyra varan och sålunda åstadkomma en minskning i så väl tillverkningen som konsumtionen. Men innan dessa grundsatser hunno att vinna insteg inom representationen, insåg man nödvändigheten af att gå långsamt tillväga. Rättigheten bibehölls Den 26 Mars e. m. 407 visserligen för de små brännerierna att existera oell skatten föreslogs ej högre än till 16 sk. b:ko kannan. Yid förra Riksdagen fortgick representationen så lyckligt på den beträdda banan. Skatten höjdes, fastän högst obetydligt. Äfven då yrkades en R:dr i skatt, men Utsk:t ansåg att, för de mindre bränneriernas skull, det vore klokast att icke höja skatten till mera än 60 öre för kannan.
Jag medger, att denna omständighet är så obetydlig, att någon vägran från K. M. i afseende derå icke bör befaras; men sanning och grannlagenhet fordra dock, att man icke framstår med uppgifter, hvilka icke fullkomligt öfverensstämma med verkliga förhållandet, och sedan frågan har kommit under pröfning, samt verkligen innefattar en vigtig princip, hvars riktighet jag anser obestridlig, så vöre det, enligt mia tanka, olämpligt att låta saken förfalla. Bland de flera anmärkn:r, som blifvit gjorda, kunna måhända åtskilliga förtjena afseende till återremiss, och jag är aldrig bland dem, som vilja undandraga mina motståndares skäl all den pröfning, hvarpå de kunna äga anspråk; men afslag A betänk, bestrider jag, ty jag tror, att det tillhör Ständerna, då de dertill äro i tillfälle, att sjelfva till K. M. öfverlemna en författning, som skall passera K. Hr Cederschjöld: Jag ämnade något omständligare upptaga de anmärkntr, som blifvit mot mitt förra yttrande framställda; men dä man uppmanat mig och dem, som tänka lika med mig, att icke genom långa tal förlänga riksdagen, skall jag ställa mig denna uppmaning till efterrättelse och inskränka mig till några fä. Frih. Cederström har trott, att jag vid citationen af Gustaf III:skungörelse, ang:de 177801-3 realisation, egentligen lagt vigt deruppå, att förslaget dertill öfverlemnades af fullmägtige. Detta är likväl icke händelsen. Fast hellre citerade jagdenna kungör, för att ådagalägga, att, sedan författningen blifvit af BancoUtsk. beslutad och genom fullmägtige till K. M. öfverlemnad, Konungen kungjort densamma, efter som orden lyda, för att befordra den till verkställighet. Häraf anser jag nemi. följa, att Regeringen den tiden icke ansåg sig äga någon pröfningsrätt öfver de beslut ang:de Banken, som R. St. fattade, utan att promulgationen var en gifven följd af sjelfva beslutet, så vidt den erfordrades för dess verkställighet.
Vid detta förhållande och då nu icke endast är fråga om att ändra eller förmildra de i nämnde lagrum utsatta straffbestämmelser, utan förslagets syfte är att, jemte upphäfvande af ofvannämnde lagrum och 7 Kap. 4 § Ärfda-balken samt borttagande af sjelfva brottet, lemna tillåtelse att i viss stadgad ordning från Statskyrkan utträda, samt genom att tillika afgöra tvisten om rätta förståndet af Regeringsformens 16 undanrycka Statskyrkan det stöd hon möjligen kunde anses ega i sistberörde §, derest dess mening komme att i grundlagsenlig ordning förklaras, anser jag förslagets 1 mom. och hvad dermed finnes stå i oskiljaktigt sammanhang af bestämmelserne i förslagets 4 och 3 mom. vara al beskaffenhet att böra behandlas i den ordning, Grundlagens 83 § bestämmer och att följaktligen det icke tillkommer Högste Domstolen att öfver dessa delar af förslaget sig utlåta.» 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jtä 404. I denna af Justitie-Rådet Backman yttrade mening instämde endast JustitieRåden Grefve Snoilsky och Roy, hvarefter Justitie-Rådet Grefve Snoilsky, enär han uti den nu väckta frågan fann sig tillhöra minoriteten inom Högsta Domstolen, förklarade sig beredd att öfver lagförslaget afgifva hufvudsakligt utlåtande, hvilken åsigt äfven delades af Justitio-Råden Backman och Roy. "Vid den härefter företagna granskning af förslaget yttrade Justitie-Rådet Thyselius: »Utan att ingå i undersökning, huruvida icke stadgandet i 16 § Regerings-' formen, efter hvad förhandlingarne vid grundlagens stiftande synas i viss mån föranleda, måhända egt utsträcktare syftning, än stadgandets ordalydelse utmärker, och lagskipningen sedermera deråt häfdat, förekommer mig oemotsägligt, att samvelsoch trosfriheten för Svenske bekännare af den rena Evangeliska läran icke är en sanning, så länge allmänna strafflagen botar den från samma lära afFallande med förvisning från fädernejorden.
Departement komme att organiseras för ön S:t Barthelemys förvaltning, hvilket icke borde dädanefter belasta Svenska Stats-Verket, vid hvarje Riksdag till Rikets Ständers kunskap komma, hvad i denna del af Styrelsen sig tilldragit, hvad fördel för moderlandet deraf kunnat vinnas, och enär något öfverskott af till Departementet influtne medel skulle sig yppa, deraf alltid hållas tillhanda hvad, sorn till fyllande af bristerne, derest sådane skulle uppkomma, erfordrades. Då Utskottet, för sin del, helt och hållet instämmer i den uti Kongl. Majrts nu förevarande Nådiga Proposition uttryckte åsigt, rörande olämpligheten deraf, att serskilde delar af en och samma Stat i financielt och administrativt hänseende förvaltas efter fullkomligt olika grunder, och enär för öfrigt, efter Utskottets tanka, det ostridigt måste vara Kongl. Maj:ts höga rätt att frånsäga Sig ifrågavarande, af en bland dess företrädare i regeringen öfvertagne, serskilda förvaltning af ön S:t Barthelemy, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte , med upphäfvaude af deras vid 1812 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 238% års Riksmöte fattade beslut, angående Colonien S:t Barthelemys och blifvande Svenska ultramarinska besittningars öfverlemnande till Kongl. Maj:ts serskilda förvaltning, bifalla, att nämnde Coloni återställes under Sveriges administration och drätsel, samt att följaktligen i afseende på uppbörden af och redovisningen för de å ön S:t Barthelemy inflytande Stats-inkomster, må tillämpas enahanda grunder, som för öfriga delar af Riket äro gällande.
Borgen för kostnad och skada, angående upphäfvande af skyldighet för deri som under Hofrätt vädjar, att ställa. XI. B. 460- A. 461. —- för förvaltning af allmänna medel och arrende-förbindelser, om upphörande af, och deponerande af beloppet i Riksgälds-Kontoret samt arrendets erläggande förskottsvis. II. 63, 454. R. 459. Borås, Ulricehamn och sju härader i Elfsborgs län, om upphörande af den dem beviljade särskilda handelsfrihet. VII. B. 442, 447- A. 534. — angående statsbidrag till iernvägs anläggning derifrån till vestra stambanan. A399 U.. 440, 443. E. 445 Boskap af inhemska racer, om anslag till premier för. n. 103. B. 106. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 122 (2 ho). Boskapspengar, angående förändring i sättet för utgörande af de under ordinarie räntan inbegripn-e. IV. A. 3. E. 198. Boställen, civile embetsoch tjenstemäns, om utfärdande af en förordning angående, vården och skötseln af. n. 392, E. 570. B. 712, 714, 739. E. 742. — om försäljning eller utarrendering af alla åt tjenstemän anslagna. XI. B. 4, 5- A. 8. -t om ersättning åt boställshafvare för kostnad nedlagd i grunddikning å. IH. B. 399- A. 412. E. 593. — om Biskopars och innehafvares af prebende-församlingar förpligtande att sjelfva underhålla sina. I. 225. B258- — Häradshöfdinge-, i fråga om utbyte af åtskilliga i Elfborgs län. IX. B. 67. A. 100. E. 250. 38 — B — Boställe åt Domaren i Jösse Härad af Wermlands län, om anslående dertill af indragna Pipare-bostället Fiskevik.
Posse, sorn öppade discussionen, särskildt yrkade den peer-ardäggning, som af tredje afdelningen blifvit föreslagen, så'fruktade jag, alt, om R. o. Ad. skulle på grund deraf motivera sitt beslut, Exped.Utsk. möjligen kunde deraf och af betänk, i allmänhet taga sig ariledn. alt, i den underd. skrifvelsen till K. M., motivera anslagets bifallande i och för peerbyggnaden. Derföre yrkade jag, att R. o. Ad. skulle antaga de allmännare grunderna, och sedan Gr. Posse nu äfven har yttrat, att han ej heller har yrkat, att delta anslag skall bestämmas specielt för peer-byggnaden, utan att det, såsom Presteoch BorgareSttn beslutat, blott bör i allmänna termer uttryckas, alt anslaget skall användas till förekommande af hamnens vidare uppgrundning, så önskar jag, att anslaget måtte i sådana termer beviljas, och hoppas att Exped.Utsk. aktar sig för alt i skrifvelsen till K. M. inlaga termen peer-byggnad. Gr. Posse: Jag instämmer fullkomligt uti hvad Hr Lefren yttrat, men får tillkännagifva, att då jag anhöll om anslag till en peer-byggnad, så var det, såsom jag nyss nämnde, till följe af tredje afdelningens förslag, men att jag i och med detsamma slutade med den anhållan, att R. o. Ad. måtte förena sig med PresteSt, hvars beslut innehållet' det project, som nu blifvit tillstyrkt af dem bland Ståndets ledamöter, hvilka yttrat sig i denna fråga. Jag anser mig äfven skyldig att rälla en uppgift, hvilken ej synes öfverensstämma med det verkliga förhållandet, nemi. den uppgiften, alt Landskrona personal utgör 1700 personer. De skattdragande äro 1700, men personalen uppgår ända lill 3ooo personer. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StalsUlskts förslag i 34 punkten. Ropades nej. 22 H.
Stipendiekomitens Arsberattelse 1890. Den af Fredrika-Bremer-Förbundets styrelse utsedda stipendiekomit h har under år 1 8 9 0 rönt stor uppmuntran och framging i sitt arbete. Under det allinänlieten allt mer börjat inse behofvet och önskvardheten af yrkesoch studiestipendier för kvinnor, har hos enskilda personer denna tanke tagit sig uttryck genom öfverlemnande af betydande g&amp;fvor och testamentariska dispositioner till stipendiefonderna. S i liar en förbundsmedlem, som tillsvidare önskar vara oniimnd, skiiiikt till donationsfonden den frikostiga gåfvan af 30,000 kronor, arsedd till en stipendiefond för kvinnor, som studera medicin. Vidare har frijken Ellen Bergman öfverlemnat till dontitio~lsfoiitlen en summa af 1,000 kronor, hvarmed grundats en sliiktstipendiefond för kvinliga ättlingar af gifvarinnans föräldrar; och har fröken Bergman förklarat sin afsigt vara att genom gåfvor och testamente öka samma fond. Samtidigt härmed har fröken Bergman till allmunna stipendi~fonden öfverlemnat en gåfva af 100 kronor, utgörande första inbetalningen B ett belopp af 10,000 Izronor, som den frikostiga gifvarinnan utlofvat att genom gifvor och testamente skänka till nämnda fond. Samtliga årsbidrag, gåfvor och donationer som iinder eiret influtit till stipendidonderna uppgå till 39,011 kr. : ':) De influtna stipendiernedlen hafva aflemnats till den af förbundet utsedda styrelsen för fondernas förvaltning, h a r s medlemmar iiro: Fru A m a l~ ' allenbe~ * g, född von Sydow, geiieraldirektör Alb. Aadersson, professor P. G. ROP^, revisionssekreteraren H. Ro7&amp; ' eh, fröken *) Sedan detta nedskrefs, har under 1891 en ar 1890 utlof~acl giilvn af 10,000 kronor frin B. Carnegies sterllius iifvcrlcinnnts till ca71.tnC1iizu stipendiefonde9z.
Så framt beslagare vill tillgodonjuta del honom lagligen tillkommande skydd, bör lian vid beslagstil 1 fällen synbart bära på sig sin bricka eller andre påbjudne tecken, eller, i brist deraf, på stället uppvisa sin fullmakt eller sitt förordnande; dock vre i orten boende ordinarie kronofogdar och länsmän samt landsoch sladsfiskaler frikallade från skyldigheten alt styrka sin behörighet vid sådane förrättningar. § 74. Om någon af de betjente, som böra vaka öfver efterlefnaden af denna förordning, sjelf bryter deremot, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjenslen. § 75. Beträdas de i § ^3 omförmälde betjente eller de, som förordnas att bränvinsbrännings-redskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och den tillsyn, dem åligger öfver hörsammande af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterna, alldeles eller på viss tid af vederbörande från tjenslen skiljas, eller ock varda belagde med det i 1 kapitlet 7 § Utsöknings-balken stadgade ansvar. § 76. Mom. 1. Alla i denna förordning utsatte böter, utom de, hvartill beslagare enligt § 73 fällas, skola, i vederbörlig ordning, fördelas sålunda, att församlingens fattige tillfälle 4:del och målseganden, derest han saken vid domstol sjelf utförer, T:delar. Mom. 2. Varda förbrytelserna hos fiskaler eller kronobetjente eller andra för tillsynen behörigen tillförordnade personer angilne samt målen af dem, på sätt § 73 innehåller, instämde och utförde, då skall målseganderätten, eller två tredjedelar af böterna emellan angifvaren och åklagaren lika fördelas. Mom. 3 Värdet af redskap, bränvin och bränvinskäril, som förbrutne dömas, fördelas på enahanda sätt, börande så väl redskapen som brän vinet och bränvinskärilen på offentlig auktion försäljas och beloppet i saköreslängden redovisas. 30 Hör till Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, Eko i.
För dessa insättningar skulle Banken lemna ut sedlar med 2j proc. ränta, och hvaraf den minsta skulle vara på 300 r:dr, uppsägbare efter 3 månaders förlopp samt börande derefter inlösas a vista. Banken kände då alltid huru många sådana sedlar, som voro ute och förfallne, samt kun de således bereda sig tillgångar till desammas inlösen när de företeddes. Ett maximum af desse uppoch afskrifningsräkningar torde dock vara nödvändigt, och skulle jag anse detsamma böra uppgå lill 2 millioner; hvarjemte inga assignation^ på sådane 49G Den 18 December e. m. räkningar skulle vara tillåtna, och hvilket missbruk icke eller gerna kan komma i fråga, enär den som gör insättningen genast får motsvarande valuta. De derigenom till Banken inflytande penningarne kunde då användas uti Handelsoch Näringsdisconten lill disconlering af vexlar, eller också, i fall man finnér för godt alt antaga ett annat förslag, som jag anser skulle betydligt bidraga att lätta den allmänna rörelsen, nemi. att öppna creditiver i Banken, skulle desse medel kunna på detta sättet användas. Det torde vid första påseendet vara i ögonen fallande, att ett medgifvande af dylika uppoch afskrifningsräkningar skulle för allmänheten vara af stor nytta, pä samma gång som det för Banken icke medförde någon förlust. Då man sålunda kan befordra det allmännäs fördelaktigare gång, utan någons skada, anser jag det äfven böra ske. Den 26 punkten omtalar: ”att nu gällande villkor för utlåningen genom Handelsoch Näringsdisconten mätte i sä målto förändras, alt ifrån och med år 1845, inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö och ställde på högst sex månader, disconteras emot 4 proc. ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter såsom hitintills få belänas emot 5 proc.”