Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett misstag kunde då lätt insmyga sig å genealogierna, sedan Gälareds-grenen redan vid ett par riksdagar representerat för ätten JM 1. Men att år 1809 ingen anmärkning gjordes mot Gälareds-grenens arfsrätt till representation efter ätten JU 1 Fårdala, då slägtskapen med Fårdala-ätten var tydlig af genealogierna och det alldeles icke ligger så nära till hands att anmärka och efterforska, huruvida slägternas gemensamma stamfader varit Riks-Råd eller ej, må man väl ielea förtänka dem, som år 1809 utdelads poletter å Riddarhuset, isynnerhet som man år 1809 svårligen kunde minnas 1755 och 1761 årens förhandlingar eller att farbrodern till den Pierr Lilliehöök, som år 1809 utgaf fullmakt för ätten JM 1, sjelf år 1755 representerat för ätten JU 66. Att ätternas genealogier icks nu i allo äro lika de genealogier, som upprättades ens åren 1811—14, synes lätt, om raan jemför våra nuvarande genealogier med de å Riddarhusvinden befintliga gamla makulerade genealogiska tabeller. (Se till exempel Tab. 4 oeh 6 öfver ätten JU 66, der tvenne omnämda ätters nummer på sednare tider blifvit tillskrifna.) Huru olika i sina uppgifter och i uppställning de första tabellerna öfver Lilliehöökska ätterna JU 1 och .Tks 66 äro, kan hvar och en för öfrigt lätt öfvertyga sig om. Häraf synes tydligt, huru missledd man blir, om man antager, att Riddarhusets genealogiska tabeller icke vid hvarje renovering ändras efter förefallande omständigheter; hvilket ju också är alldeles nödvändigt, om de skola vara tillförlitliga.
Belånings-tiden, som alltid bör vara utsatt i jemna månader, kan ej utsträckas öfver ett år, samt ej inskränkas under en månad. Ränta af en fjerdedels procent i månaden afdrages på lånet. j §• 39. Lånet anses förnyadt på en månad, om det ej innan förfallodagen betalas. Förnyelsen anses fortfara ända till 4 månader efter första belånings-tidens slut; hvarefter depositionen, om ej räntan betalas och lånet infrias, utan all invändning tillfaller Banken. §. 40. Bankens Beläning af å Våg stående Metaller j, sker efter den beräknings-grund af dessas värde, hvilken af Banko-styrelsen i Juni och December månad hvarje år för nästkommande halfåret bestämmes. Dervid bör äfven tillkännagifvas, hvilka sorter till fidelar af värdet och hvilka åter ända till Indelar af detsamma må kunna belånas: och hvarföre grunden bör sökas i prisens jefnnhet och utskeppningens liflighet under föregående året, jenmförde med ulsigterna 6.4 Den 28 KovemLer f, m. för följande årets tillverkning och afsättning. §• 4*. Belåningen sker emot Våg-attestens aflemnande, och utgifven skuldförskrifning, som berättigar Banken, att utan lagsökning eller pantens uppbjudande densamma försälja till godtgörande af fordran, räntan ifrån förfallodagen och omkostnader. Öfverskottet vid försäljningen krediteras ägaren i Vexel-Banken till och med följande årets slut räknadt efter förfallotiden, hvarefter det tillfaller Banken. §. 42- Tiden för lån på Våg-Metaller må ej öfverstiga 9 månader. De kunna likväl, emot räntas erläggande och ny revers aflemnande, omsättas; likväl med afseende på det sist fastställda belånings-värdet. §'• 43.
Det är genom Riksens Stans Den 27 December. ders Beslut vid 1812 års Riksdag, nogsamt tillkännagifva, att de intet ingått i någon garantie för de samma, då de förklarat, att de icke såsom något Rikets mynt vore att anse, och att det således ankom på en hvars eget behag att dem emottaga eller icke ^hvarmed tillräckeligen är tillkännagifva att risquen vore för Innehafvarens räkning. Häraf skulle kunna följa att, en Concurs kunde uppstå, och en hvar komma att brista lika mark om mark, om man nu i förväg hade med Statens medel till fullo godtgjordt en del Creditorer > och andra skulle blifva lidande, så hade man gjort mannamån och orätt, hvilket äfven skulle kunna ledas derhän, att de öfriga Creditorer då fingo lagligt skäl att yrka full betalning, grundande sitt påstående på det Lagens rum, som bjuder att den Arfvinge, som sätter sig i disposition af qvarlåtenskapen efter någon afliden, innan gäld är gulden, skall sedermera ansvara för hela Skulden. Men en annan omständig-; het tror jag likväl ännu mera böra väcka uppmärksamheten. Af alla dem sorn, genom denna olyckliga Discont.rörelse , blifvit satte i förlägenhet äro onekligen de mäst att beklaga, som äro skyldige i Disconterna. Då de förra, nemligen Sedlarnes Innehafvare, alldrig kunna äfventyra mera än vissa Procents förlust, som väl tillskyndar dem skada, men dock ingen total undergång, så äro deremot de skyldige i den mäst äfventyrliga ställning. Då ingen Låne tillgång mera gifves måste Egendomarne gä under klubban, och då ganska få kunna köpa blir följden, att de säljas för halfva värdet, Den December-, I och rrånga skola gå sorn Sparf från ax från sin Egendom. Detta bör man söka förekomma; dessa nödsrållda hör man framför allt söka komma till undsättning. Men sådant sker icke, elter hvad jag kan begripa, derigenom att Jnnehalvarne af Assignationerne få Bancomynt i stället för dessa obrukbara Papperslappar. I det stället tror jag man skulle kunna bereda en Låne-Fond, åt dessa behöfvande, om man förklarade ått
Till Seminarii-föreslåndarens löneföi möner bör enkel preslerlig 1 jensleårsberäkning tilläggas för det fall, all det föreskrifves, alt sådan person bör uteslutande egna sig åt delina befallning.” Härmed förenade sig Herr Grefve Horn, Herrar Räfelt RibbingB., Geijerstam och Hallenborg , äfvensom Grefve Platenbeträffande 3. $. 2:a och 3:e mom. samt 4- $• *• niom., och Herr Prosten Lundbladi atseende på 4- $• 7:e oc^ 8;e momenten. io.o. Af Herr Prosten Lalin: ”Mot den af Ilöglofl. Utskollen he stämda minimi-afgiften, såsom lön för Lärarne i de Fasta Skolorne, lår jag reservera mig. Huru man än må beräkna 16 t:r Säd, så utgör rlenria summa föga mer, än livad en vanlig dräng i min hemort kostar för året. För denna ringa lön tror jag ej, alt man kan erhålla Läiare nied de kunskaper och deri bildning, som Ilöglofl. Ulskollen fordra. Enligt mitt förmenande hade minimi-afgiften bordi bestämmas lill minst 3o tunnor.” i i:o. Af Herr Gustafsson: ”Uti nedanstående punkter vid närvarande Betänkande får jag vördsamt anmäla min reservation. Vid 3 $. i morn., deruti Utskotten lillst yi ka, att uli hvarje Slifts Stad elt Lärare-Seminarium bör finnas. Jag anser detta, såsom jag redan uli min motion rörande denna sak omnämnt, för alldeles öfverflödigt och anhåller all nu något närmare få utveckla min åsigt. Om man antager, all uli hvarje socken en Skola och en Skollärare bör finnas och jrmnförer della antal med Preslernes, så mäste man finna, alt dessa Folkskole-lärare ej iomrna alt öfverstiga Presternas antal, ulan säkerligen blifva mindre. Om nu för den preslerliga bildningen endast 2:ne Seminarier äro tillräckliga, elt i Upsala och elt i Lund, skulle då icke äfven 2:ne Folklärare-Seminarier vara tillräckliga?
Vid fattigvårdshuset bereddes utväg till ständig ar betsförtjenst, äfven för sådana behöfvande personer, som der icke sökt att blifva inrymde. Man antog en föreståndare för fattigvårdshuset, en föreståndare för flickskolan och qvinnoslöjden vid fattigvårdshuset, en kokerska vid matinrättningen och en särskild uppsyningsman, som håller tillsyn deröfver, att tiggeri i staden iake tiliåtes. Inrättningen ställdes under speciell ledning och styrelse af en Församlingens och Fattigvårds-Direktionens ledamot: densamme, som förut inhemtat underrättelserna om andra städers fattigvårdsanstalten Efter vunnen erfarenhet om de modifikationer, som planen tarfvade och om inrättningens ändamålsenlighet, har församlingen låtit för detta fattigvårdshus utarbeta ett Reglemente, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifvit innevarande år provisoriskt fastställdt, i afbidan på den förväntade nya allmänna författningen om fattigvården. Man kan hoppas, att det efterdöme, som sålunda med lycklig påföljd blifvit gifvet af Westerås, skall följas i Länets öfrige städer; i synnerhet som den principen, att fattigförsörjningen bör sättas i samband dels med fattiga barns uppfostran i tjenliga skolor, dels ock med fattighjonens hållande till ordning och för dem passande sysselsättning, är riktig och bord# kunna tillämpas i aila städer. 27 Hvad landsbygden beträffar, möta, i synnerhet i de mindre socknarne, härvid större svårigheter; men uppenbart är, att fattigstugorne i många socknar på landet icke kunna anses såsom några ändamålsenliga inrättningar, och då faltigvårdsafgifterne i Westerås Stad icke genom den förbättrade inrättningen lörökats, torde det icke heller blifva alldeles omöjligt på landet, att der förbättra faltigvårdsanstalterna, under iakttagande af de för Westerås faltigvårdshus antagne grunder, med tjenliga modifikationer i tillämpningen. De fattiges antal har under sisla qvinqvennium 0 vifvelaktigl tilltagit, men någon specifik uppgift om tillökningen är jag nu icke i tillfälle att lemna. Gästgifverioch Skjuts-anstalter.
Jag vill blott besvara Frih. Boyes anmärkn., att jag icke åberopat någon § i Tryckfr.förordntn såsom grund för min erinran. I afseende på ifrågavar. förbrytelse stadgar 3 §:n 4 morn. att såsom missbruk af tryckfriheten skall anses: "allt slags Jasteligt yttrande om den regerande Konungens höga person eller gerningar, eller dess Gemål Drottningen, eller Rikets bestämda Thronföljare: brottet skall stralfas enligt Missg.-b:ns 5 cap. 1 §, och skriften confiskeras.” Men det bar icke varit mig behöfligt alt åberopa något särskildt stadgande, utan har jag åberopat Tryckfr.förordntn i gemen, emedan jag ansett, att der bör införas allt som rörer tryck, de speciella stadgandena må nu innehålla hvad som helst. Enligt mitt förmenande både kan och bör i Tryckfr.förordntn stå, att den eller den författningen eller lag—§:n må i afse - Den 4 Juli. 3og ende på dertill hörande förbrytelser tillämpas; men att i dessa författningar eller lagbud skall sägas hvad i afseende på tryck bör ske, det anser jag för min del icke rätt, underkastande i öfrigt mitt omdöme härutinnan mera upplystes. Frih. Boye: Jag tackar den sista talaren för det han uppläst den § i grundlagen, som han åberopar; ty just genom denna uppläsning tror jag all tvekan är undanröjd derom, att frågan huruvida saken blir tydligare eller icke tydligare genom ordet tryck, alldeles icke får någon tillämpning af den upplästa §:n, eller icke har med densamma det ringaste sammanhang. En värd ledamot, Gr. Spens, har framställt en tanke, som gerna kan bifallas. Det kan vara mig lika mycket om det af Hr Cederschjöld i dess redaction nyttjade ord tryck står qvar, eller om det utbytes emot den ordställning Hr Grefven föreslagit. Jag vill likväl till Grefvens eget bedömmande framställa, om icke orden "på ett eller annat sätt" äro underkastade alldeles samma äfventyr som ordet "tryck".
CanzliStyrelsens liandcassa, N:o 22. Angående anslag för anskaffande af erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll innevarande Riksdag, N:o 23. Angående sättet för meddelandet af samtelige Utskottens i tryckta Exemplar till Rikets Höglofl. Ständer afgifvande Utlåtanden och Betänkanden, Lades på bordet, Upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 26 dennes, innehållande, alt då med mängden af de till Rikets Ständers handläggning hänskjutne mål icke vore förenligt, att Riksdagen kunde afslutas inom den i 109 §. RegeringsFormen och 80 Riksdagsordningen föreskrifne tid af tre månader ifrån det Kongl, Den 29 Jan un lii. 345 Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, den i5 sistlidne November, till Rikets Ständer öfverlemnades, BondeStåndet beslutat att inbjuda de öfrige MedStånden till deltagande uli en underdånig Skrifvelse, hvarigenom Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Riksdagens förlängande på en månad, ifrån det nyssberörde tid förflutit; till hvilken Skrifvelse ExpeditionsUtskottet borde uppsätta förslag. Kades på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken återkom med Ridderskapets och Adelns Stora Deputation, samt återtog klubban af Grefve Posse, Arvid; hvarefter Hans Excellence tillkännagaf, alt Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina icke kunnat, i anseende till inträlfad sjukdom, emottaga Rikets Ständers Stora Deputation. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Hans Majit Konungens, Hennes Majit Drottningens samt Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Nådiga Svar till bemälde Stora Deputation måtte i dagens Protocoll intagas. Dea 29 Januarii. Högstberörde
Han mottog ett ”öde, förlamadt rike,” såsom han sjelf brukade säga; i hvad skick han efterlemnade det, är för väl kändt för att här behöfva upptecknas. Endast om det allmänna kulturtillståndet må vi yttra några ord. Då Sverige blef delaktigt af kristendomen, hade denna förlorat sin ursprungliga renhet och hade redan fått sin katolskt-hierarkiska form; ”den själavård medeltidens svenska kyrka gaf kunde svårligen fullborda omskapningen af ett hedniskt folk till ett kristligt”204. Ännu vid reformationstiden herrskade hos folket mycken råhet och okunnighet, och de långa inbördes krigen hade stegrat förvildningen. Det gamla hednalynnet fortlefde, och minnet om blodshämnden hade än ej utdött. Konung Gustaf säger, att här ”mer än uti något annat kristligt konungarike eller furstendöme stort mord och dödslag alltid brukas, så att en part vårdade nu snart icke mera om att mörda, slå eller skjuta en karl ihjäl, än det vore en hund eller annat oskäligt djur.” Äfven öfver dryckenskapslasten klagas, men den herrskade inom alla stånd och hade länge herrskat; den heliga Birgitta yttrar sig ofta och skarpt om det tilltagande fylleriet hos ridderskapet i Sverige, ja, hvad som är rätt betecknande, då hennes man, den fromme Ulf Gudmarsson, beslöt att egna sitt återstående lif åt kärleksverk, botöfningar och försakelser, gjorde han äfven det löftet att — endast sällan dricka205. Men med allt detta var dock kärnan frisk. Sådana brott, som vittna om djupt sedeförderf, förekommo sällan. Stölder voro väl ej sällsynta, men inträffade dock icke oftare än mord, och blott ett fall af barnamord omtalas från Gustafs tid, och det kallas i rättegångshandlingarna en ”högvigtig sak”206. För att till god ordning tvinga detta slägte, styfsinnt och sjelfrådigt som det var, fordrades undervisning. Skulle reformationen gå fram, måste allmogen vinna kunskap om den nya läran, liksom å andra sidan konungen hoppades att kristendomskunskapen skulle mildra sederna och tämja öfvermodet.
Mildheten utbasunades såsom del öfvervägande elementet, och rättvisan såsom först i andra rummet afsedd så vida den kunde sammanslå med mildheten. Hvad som egentligen kan hafva föranledi detta antagande måste hafva varit, att man uti bemödanderne för reformen varseblifva en syftning af deltagande för allmänt menniskovärde, och, besynnerligt nog, funnit detta så ovanligt, att man befarade det icke kunna sammanslå med vården om enskildas rätt. Vid tagen närmare kännedom om lagförslaget kunde man dock ej underlåta att finna, att det i allmän stränghet vida öfvergick hvad förut varit stadgadt. Det är i delta afseende ganska oförsigtigt af vedersakarne att framdraga exempel; företrädesvis synas de Hr Rääf anfört illa valde, och vissa eitationer dessutom oriktige. Bedrägeri, hvarom något allmänt stadgande i vår nu gällande lag icke finnes, så att då uti 13 cap. 8 § G.B. ansvar utsätles som för annat bedrägeri framdeles skiljs, de 480 Den 29 December f. m. ta, i saknad af sådane sednare föreskrifter, ej kan tillämpas, bestraffas enligt lagförslaget med böter till 200 r:dr silfver eller fängelse t. o. m. 6 månader, vid särdeles försvårande omständigheter t. o. m. 2 år; då enligt gamla lagen intet enda af de särskildt omförmälda brott, hvilka enligt nya förslaget upptagas under allmänna benämningen af bedrägeri, är urbota, utan allenast belagdt med till en del ringa böter, såsom t. ex. allenast 3 r:dr 16 sk. b:co då någon, utan att nyttja falskt mått, mål och vigt, gör orätt i mätande, räknande eller vägande, hvilket enligt lagförslaget är ovillkorligen urbota, då det skett uppsåtligen. För tvegifte bölas, sä vida hor tillika ej begåtts, enligt äldre lag endast 80 daler eller 26 r:dr 32 sk. b:co, men eljest är straffet 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, samt fästningseller tukthus-arbete i ett eller 2 år.
Landtmätares1 försummelse att redovisa för verkställda förrättningar, i Landtmäterikontorets handlingar befunna brister afhjelpta. Emedlertid hafva icke alla de åtal, som Justitie-ombudsmannen ansett sig befogad anställa, ledt till någon följd eller dertill, att domslolarne delat Justitie-ombudsmannens åsigt om de anklagades ansvarsskyldighet. Deribland är ett, hvilket Utskottet ej kan undgå att särskildt nämna, med anledning af Herr Pedres i afseende derå hos Vällofl. Borgare-ståndet gjorda, och till Utskottets yttrande öfverlemnade framställning. Detta åtal, som var riktadt mot f. d. Öfverståthållare!! m. m. Friherre J. W. Sprengtporten samt Polismästaren B. C. Bergman, för uraktlåtne åtgärder till hämmande af oroligheterna i lmfvudstaden den 18 och 19 Mars 1848, har blifvit pröfvadt genom Svea Hofrätts och Kongl. Maj:ts den 8 Mars 1849 och den 14 Februari 1850 meddelade utslag, derigenom förklarats, att den af Justitie-ombudsmannen anställda talan icke kunde bifallas. Nu har Herr Petré, i sin till Utskottet öfverlemnade framställning, under åberopande af Justitie-ombudsmannens, i anledning af berörda beslut i hans allmänna redogörelse afgifna yttrande, yrkat att, enär det vore af stor vigt att en bättre utredning sker af de under år 1848 i lmfvudstaden timade oroligheter, hvaröfver hållna undersökningarne spridt mera mörker än ljus, samt dessutom vore angeläget, att icke dom, som fallit, kunde genom fortsatte rechereher qväljas, Utskottet måtte meddela ”ett utlåtande af beskaffenhet att tjena till vägledning för Bikels Ständers omdöme om en sak, hvars inre trådar tyckas hafva blifvit med afsigt borttrasslade.” Denna framställning torde dock ej kunna leda till åsyftad följd.
Friherre Alströmer, som anför, Stals-Vlskollets Utlåtande N.o 73. 5 att den uppoffring, sorn Kronan och indelningshafvaren genom upplåtelsen kotnme att vidkännas, icke förtjenade afseende, då i betraktande toges det för samhället vigtiga ändamål, som derigenom möjliggjordes; och sedan jemväl Kongl. Kammar-kollegium, jemte anmälan att, enligt nådiga Brefvet den 24 Februari 1837, angående reglering af Landshöfdingelönerne i riket, Landshöfdingen i Hallands län har på lönen sig anslagen slottsträdgården 4 och vallar till slottet 4, eller tillhopa 8 tunnland, beräknade till en inkomst af femtio Riksdaler banko, till ansökningen tillstyrkt nådigt bifall, så har Kongl. Maj:t, med afseende å hvad sålunda förekommit, funnit godt hos Rikets Ständer föreslå, att ofvanberörda Kronan tillhöriga jord i staden Halmstad må varda till staden upplåten för uppförande af ny byggnad för dervarande elementar-läroverk. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å högstberörda nådiga framställning, får, efter jemväl tagen kännedom om de till ärendet hörande handlingar, jemte karta, till samma nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 13 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Arrendeoch andra kontrakter, angående egendomar, hus, rum, bodar, källare, tomter och trädgårdar, så på landet som i städerna, samt åkrar, ängar, beteshagar, qvarnar och sågar m m., ehvad de äro på landet belägna eller städerna tillhöriga, skola, då de vid domstol eller hos exsekutor företes, utan afseende å det sätt, hvarpå de finnas upprättade, jemväl om de blifvit för vederbörande embetsverk och genom deröfver meddeladt protokolls-utdrag afslutade, förses med stämpel, beräknad efter den arrendesumma, hyra eller afgäld, som för ett år i penningar eller penningars varde utgöres, och för kortare tid i förhållande derefter, dock aldrig lägre än 10 öre, på följande sätt, nemligen: till och med 25 R:dr — 10. utöfver 25 till och med 50 R:dr — 25. derutöfver till och med 100 R:dr — 50. samt vidare för hvarje fulla 100 R:dr 1: — 14 Förslag till Författning ang. Stämpelpappcrs-afgiften. R:dr öre. Till alla arrende-kontrakter och afhandlingar, utan viss summa, skall, efter samma grund och förestående tarif, stämpel anskaffas till det belopp, hvartill deri betingade persedlar eller förmåner kunna skattas, enligt sednast fastställda markegångspris; och skulle samma kontrakt innehålla bestämmelser, rörande persedlar eller förmåner, hvilka icke finnas i mai kegångs-taxan uppförde eller blifvit i kontraktet visst värde i penningar åsatte, ökas stämpeln i afseende derå med 40 öre. För kontrakter, som å landet upprättas mellan jordegare och torpare eller andra personer om jord, dervid städja erlägges, beräknas stämpeln sålunda, att 5 procent af städjan jemte värdet af de årliga prestationerna, der sådana äro förbehållna, sammanläggas och på den summa, som härigenom uppstår, beräknas stämpeln enligt förestående larif.
Fröt. 1840 och 1811. 4 Sami. 1 J/d. 3 Rand. 43 Häftet. 1 Stats-Uiskottets Utlåtande, N:o 5 7 5. hvilken tid Factoriet skall vara nedlagdt, eller ock framdeles, sedan Bruksegaren ett år förut derom blifvit underrättad, återlösa de till Ortala Bruk anslagna 1,407-/./gtdels läster räntekol emot vilkor, alt vid början af det årT ifrån och med hvilket räntorna skola återgå, till Brnks-egaren contant erlägges en lösen, svarande emot kolens för de tio nästlörutgångne åren sammanlagda värde, ut räknadt efter medium af samma års markegångar, och med afdrag af det lösningspris, som , enligt 1680 års Taxa, är gällande; att, om lösen sker vid 1843' års början, derifrån »('räknas, hvad Bruks-egaren bör godtgöra Staten för Norrtelje Factor! såsom löseskilling för dess tomter, vattufall, m. m., för hvilket senare belopp ränta emedlertid ej erlägges; samt att, om Staten längre lid vill fördröja kolens återlösande, räntegifvarne ega att, der de det åstunda, för 1843 års räntor och allt framgent, intilldess de till Staten öfvergå, vid Bruket antingen leverera sina räntekol in natura eller för dem erlägga lösen efter årlig markegång. Enär samtlige Riks Ståndens återremisscr är o grundade på yi kanden , att Utskottet borde yttra sig, angående de vilkor, hvarunder Utskottet kunde anse nedläggningen af Norrtelje Factori böra medgifvas, på det att Rikets Ständer, i händelse de forst ifrågakomne oell i Kongl.
Ständer framstält denna åsigt af sakens beskaffenhet, har det med tillfredsställelse funnit densamma äfven ligga till grund för Hans Maj:t Konungens Nådiga Proposition af den 24 sistlidne Maji om ett i 81 § Regerings-Formen nödvändigt tillägg, enär Hans Majit i Nåder funnit nödvändigheten att för det nu hos Riksens Ständer inträffade fall påkalla en Constitutionel bestämmelse och, då en sådan bestämmelse i Grundlagen nu icke finnes, i Nåder sjelf täckts återföra frågan i det skick, hvari den sig befann, innan de skiljaktige meningarne mellan RiksStånden uppkommo. Kongl. Majit har Nådigst Memorial Nio 5. 807 uttryckligen förklarat, att Riksens Ständer, utan hinder af Kongl. Majits Nådiga Proposition af den 28 sistlidne Martii, må, om de så nödigt och nyttigt pröfva, vid denna Riksdag upptaga och afgöra alla de lagligen beredda hvilande Grundlagsfrågorna; och i detta Kongl. Majits Nådiga förklarande har Constitutions-Utskottet, då det förut stadgat sin öfvertygelse om Grundlagens anda i detta afseende, med tacksamhet erkänt den yppersta anledning till den sammanjemkning mellan Riks-Ståndens skiljaktiga meningar, som vid detta tillfälle möjligen kan äga rum. Härjemte bifogas ett Protocolls-Utdrag innehållande flere Ledamöters särskilda yttranden, hvilka Riksens Ständer skulle meddelas. Stockholm den 2 Junii 1815. På Höglofl. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar J. A. Tingstadius. På Vällofliga Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar A. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe._ Härmed följa 3 bilagor (A—C). 808 Riksdagen 1815. Bilaga A till Mern. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott den 30 Maji 1815.