Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det år vål möjligt, att hon har rika slågtingar, som kunna understödja henne, men jag hemställer till hvar och en, om icke oftast det bröd, som man erhåller af slågtingar, år hårdt och tungt. Jag tror det alltid vara råttvist att belöna store mån, åf« ven i deras efterkommande, då desse genom olyckliga förhållanden nödgas påkalla Statens biträde. Jag instämmer således med Herr von Hartmansdorff i begäran om återremiss. Herr Riben, Carl Willielm: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 4 Juli f. m. 301 Upplästes ett af Hr Westerstrand, Carl Adil, inlemnadt mera. af följande lydelse: Dä jas, lill följd af min innehafvande Regislrators-befattning i K. Fmans-Depl:ls expedition, är förhindrad att i Stats-Utsk:t tjenslgöra såsom suppleant, hvartill jag af Högloft. It. o. Ad:s Hrr Elektorer blifvit utsedd, (år jag, på grund af 23:de §:n Hiddarb. -Ordningen, härmedelst ifrågav:de suppleantsplats vördsamt mig afsäga. Bifölls. Hr Edelstam, Gustaf Jacob, bade ingifvit ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda: Som min tjenstgiiring såsom adjungerad ledamot i K. Svea Hofrätt lenmar löga tid öfrig för andra göromål, finnér jag mig nödsakad att härmed vördsamligen afsäga mig det uppdrag att vara suppleant i Banko-l'tsk:t, hvarmed R. o. Ad. behagat hedra mig. Sedan R. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att utse en suppleant i StatsUtsk:t efter Hr Westerstrand, en suppleant i Banko-Utsk:t efter Hr Edelstam, en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter Frih. Gederström och en ledamot i Riddarh.-litsk:t efter Hr Lind af Hageby. Öppnades
Om jag ej kände det gamla ordspråket: det var en ann sak, sade Lagläsaren; och om jag ej erinrade mig, huru en viss tolkar Bibeln, skulle jag förundra mig öfver det olika sätt, hvarpå vissa talare efter omständigheterne tolka Grundlagen, samt öfver det sätt, hvarpå en värd ledamot nyss läst 1812 års Riksdagsbeslut. Herr Hjerta, som, enligt livad jag påminner mig, vid en föregående Riksdag behagade paraphrasera hela Grundlagen för att komma till en sökt slutledning, och som vid en annan talares citation af 4 § RegeringsFormen, rörande Konungens rätt att allena styra Riket, med serdeles klander fästat sig dervid, att talaren icke läste till punkt och tilläde orden: på sätt denna RegeringsForm föreskrifver, ehuru nämde talares föremål då ej var att visa huruj utan af hvem Regeringen i Sverige fores; — Herr Hjerta har likväl, då han nyss omförmälte det beslut, som handlar om Ön S:t Barthelemys förvaltning, gått vida längre ut i abbre - Den 16 Mars f. ra. i45 abbreviation och uteglömt en hel mellanmening, innefattande ett i bestämda ordalag uttryckt stadgande, då han endast sagt, att Colonien vore skild från Svenska Statsverket, utan att nämna Sveriges Statsförfattning och Administration. I Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den i5 Maji 1812 står emedlertid: Rikets Ständer finna så mycket mindre betänklighet att till den sålunda i Nåder föreslagna serskilda författning om Svenska Ultramarinska Besittningarnes Styrelse utan sammanhang med Sveriges Grundlagar, och deras Drätselverks af söndrande från all gemenskap med Svenska Financerna, lemna deras bifall, som de inkomster, hvilka från Ön S:t Barthelemy erhållas, alt för mycket bero af händelsernas föränderliga skick för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas. Detta innehåller således ett uttryckligt bifall af Rikets Ständer till Öns skiljande äfven från allt sammanhang med Sveriges Grundlagar. Men inom Grundlagen måste allt, som angår Konungens Rådgifvares ansvarighet, vara innefattadt.
— Orsaken, hvarföre vid Götheborgs Låne-Contoir tillåtelsen att belåna Våg-Effecter blifvit så föga begagnad, har man ansett vara förnämligast en jemn och latt afsättning derstädes under senare åren, hvarigenom Effecternes belåning gjorts öfverflödig, men också till en del de hinder och uppehåll, sorn den anbefallda snörlitidningen och förseglingen utaf Stadens Magistrat vållat vid panters Relax och föryttrande. Det är denna sista öfverklagade olägenhet, som Banco-Utskoltet sökt undanrödja, på sätt dess Memorial N:o 79 utvisar. Skulle deremot, elter hvad antydt blifvit, ställningen inom Götheborg vara sådan, att den allmänna Låne-anstalten, oaktadt förmonen al en serdeles låg ränta> lemnäs obegagnad, i och för det inskränktare lånebeloppets skull, hvaraf då kunde slutas, att lån antingen ej behöfde upptagas, eller stöde att erhålla hos enskilde på fördelaktigare vilkor, än Banken erbjuder; så vore detta början till en sakernas ordning, som Utskottet skulle anse högst önskansvärd, och för ingen del vilja på något sätt rubba eller motverka. Uppå så väl de nu kortligen antydda, som i Betänkandet förut uppgifna skäl, har Utskottet ansett sig böra utan Banco-Ulskoltets Utlåtande iV.o 82. 31 förändring förblifva vid dess, enligt punkten Litt. a, gjorda tillstyrkan angående det bogsta belopp, som å Våg-Effecter må utlånas. 4 Emot Utskottets Förslag, pag. 32, Litt. bj att Räntan för Lån på Våg-Effecter måtte åter blifva 4 proc., i likhet med hvad den från år 1JJO till är ijgsi varit s äro olikartade. anmärkningar framställda.
I händelse några åhörare numera skulle anmäla sig till inträde på läktarn, så har jag för min del ingenting vidare deremot. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det varit Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., och H. Ex. Hr Frih. Lagerbjelke, Johan, som instämt i Hr von Hartmansdorlfs begäran om läktarens utrymmande; hvarefter desse Hrr ledamöter förklarade, att de jemväl nu förenade sig med Hr von Hartmansdorff, samt Frih. Palmstjerna tillika yttrade, att, om han ej misstagit sig, den ledamot, som jemte honom instämt i Hr von Hartmansdorlfs begäran om åhörarnes aflägsnande, varit Frih. Cederström, Jacob. Sedan härefter Frih. Cederström förklarat, alt han icke hade något emot att läktaren åter begagnades, samt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att lian, då 3:ne ledamöters begäran var allt som erfordrades för främmande åhörares aflägsnande, icke gifvit akt derpå, alt, såsom nu blifvit upplyst, äfven Frih. Cederström hade instämt i denna begäran, blef Ridd.fiscalen tillsagd, att platserne ä läktaren åter Hugo intagas af främmande åhörare. Föredrogs och lades till handlingarne BancoUtsk:s d. 3 dennes på bordet lagda mern. N:o 59, i anledn. af erhållen återremiss af 2:ne §§ i Utskis mern. Föredrogs Const.Utsk.-s d. 3 dennes på bordet lagde utlåt. N:o 36, i anledn. af ålerremisserne å mern. N:o 26. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus, och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, anhöllo, att detta utlåt, måtte få ytterligare hvila på bordet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
»Ja, min man tager nog också för sig af dessa extra bestyr; men han har ännu icke så många förläggare-relationer, som erfordras att rätt gagna i den vägen, så framt icke ...» Men nu vinkade mamsell Bremer. Och nu kommo vi åter in i vår tremans-konversation. Hvardagslifvets författarinna förklarade att hon skulle vilja veta hvad vi, fullkomligt allvarligt, tänkte öfver betydelsen af intryck i fråga om bedömandet af ett litterärt verk. Kom det goda eller ofördelaktiga omdömet alltid an på boken som man läste eller på den individuella stämningen hvaruti läsaren var? – För sin del trodde hon att det vida mer var de tillfälligt gynsamma individuella intrycken, hvilka bildade den så kallade populariteten, än sjelfva arbetets fullkomligt egna förtjenst. »Det vore ganska litet smickrande för författaren», menade Mellin, »att med sitt verk vara så beroende af, till exempel, en liten harm, en liten sjukdomssläng, eller ett godt humör vid hemkomsten från något sällskap, ett angenämt bref, ett trefligt eller otrefligt besök etc. etc. Vi arma författare äro mycket att beklaga, ty vi bero verkligen, åtminstone till en del, af allt det der ... Men man får som Jakob Ärlig »ta’ saken kallt». Och nu skall jag hjelpa oss ett stycke på väg i frågans utredning ... Waldemar Kleins författarinna har alltid slagit bort ämnet, då jag velat veta anledningen till hennes partiskhet i bedömandet af min Johannes Fjellman. Jag har trott att någonting särskildt fäste sig vid sjelfva intrycket. Och då den yngre författarinnan säkert ej vågar neka den äldre något, få vi nu upplysning.» »En upplysning, som ni båda skola skänka ett ömkans leende, ty det stödjer sig på en vidskepelse», svarade jag. »Den hör jag gerna, förklarade Fredrika Bremer.» »Och jag», sade Mellin, »spårar en reminiscens från vår vän skalden Ingelman. Jag känner, icke genom Carlén – det skulle ej med honom vara värdt att ens draga på munnen åt Ingelmans öfversinliga trosartiklar – utan af Blanche, som ofta hört honom hos eder berätta om de ting, som filosofien förnekar.» »Det kan alls icke vara fråga om Ingelman.
Skrift, hvaruti anmäles, huruledes Tjenstexnännen vid LandsStaten, nemligen LandsSecreteraren, LandsKammereraren och KronoFogdarne hittills, i brist af något stadgande i ämnet, varit nödsakade, att af egne medel och löneinkomster sjelfve bestå den icke obetydeliga kostnad, som åtgår till tryckning af K. M:ls Beflhdes Kungörelser, hvilka skola i Kyrkornc uppläsas samt till åtskillige ErabetsVerk och orter c io6 Stats-Utskottets afsändas, äfvensom till de vanlige Fångförpassningarne, hvilkas tryckning, i anseende till mängden som erfordras, vore nästan oundvikelig; men då tryckningskostnaden för Gästgifveri-Dagböcker och MarkegångsTaxor, enligt K. Resol. på Allmogens Besvär den 22 Mars 1770 och den 29 Nov. 1706, skola utgå af Allmänna och Extra UtgiftsMedlen, hafva Hrr Landshöfdingar ansett billighet och rättvisa fordra, att, i likhet dermed, kostnaden till Kungörelsernes och Fångpassens tryckande jemväl borde af Ränterimedlen bestridas, helst någon antaglig grund svårligen skulle linnas, hvarföre LandtStatens Tjenstemän mera i ena än andra afseendet borde betungas med så beskaffade utgifter, som icke drabba andre Embetsroän i och för utöfningen af deras tjänstebefattningar; förklarande Hrr Landshöfdingar tillika i underd., att, som icke allenast StatsUtskottet vid 1823 års Riksdag ansett LandsStaterne böra befrias ifrån denna kännbara utgift, utan äfven R. Sl:r, såsom skäl till afslag endast anfört, så väl den olikhet De trott sig finna uti beräkningen af desse utgifter, som äfven förmodan att tryckningskostnaden för enskiltes räkning uti Calculerna ingått, Hrr Landshöfdingar förmodade, att R.
Dånbehöfvande får ej på annat sätt sin rätt bevarad , än derigenom att han har rättighet underställa den erbjudna säkerheten Herrar Fullmägtiges granskning och bedömande. BancoDiscontStyrelsen, som endast utgöres af en Dedamot af hvarje Stånd , kan ej hafva lika kännedom om personer och förhållanden i landsorterne, som BancoFullmägtige, såsom 3:ne af hvarje Stånd. Man Banco-Utskoltets Betänkande. u.i\ Man invänder att Herrar BancoFulImäg» lige ej skulle vilja åtaga sig det vidsträckt» ansvar och den tillökning i förvaltnings - be* svaret , som blifvit oskiljaktigt från den före* slagna pröfningen af vissa DiscontLåneDocumeriter: att DiscontHirectionen skulle vara blottstäld för obehagliga anfall och tvister af Lånsökande som fått afslag, och att sjelfva de lånsökande voro utsatta för vådanatt deras Credit kunde genom 1’rotocollernas införande i Tidningar skadas, om skälen till afslag skulle meddelas, men jag tror icke att någondera af desse olägenheter kunna inträffa. Jag är öfvertygad att Herrar BancoFullmägtige icke skulle yilja undandraga sig en profning af de säkerheter , sorn DiscontDirectionen ej tilltrott sig antaga, men hvarpå den vigtiga rättighet ytterst livilade, som Rikets Höglofl. Ständer för hvarje individue utstakat, att af det allmänna Discontbiträdet komma i åtnjutande och hvilken pröfning jag tror högst sällan påkallades ; emedan den som icke vet sig ega fullgod säkerhet, och den som varit försumlig i uppfyllande af sina förbindelser , påtagligen åt» terhålles af detta medvetande och de som befinnas i ett motsatt förhållande, behöfva troligen icke besvära sig, att icke DiscontHirectionen mera än någon annan autorité skulle kunna anfallas för sina beslut , som grundade sig på DiscontReglemente och öfvertygelse.
Kläder, tillhörige sjöfarande eller resande, når de synbart åro brukade, antingen medförde af dem sjelf ve, eller införde med annan lågenhet, fria från tull vid inoch utförsel, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer att serskildt röstas öfver hvilketdera, Presteeller Borgare-Ståndets, beslut bör antagas till contra-proposition sålunda: . 175:0. Den, som anser contra-propositionen böra utgöras af Preste-Ståndets beslut, att redactionen och bestämmelserna böra blifva sådane, de i gällande Taxa förefinnas, nemligen: Kläder: Gamla och synbart brukade, som sjöfarande och resande för egna behof medjöra, fria vid inoch utförsel, SS Bevillnings-Utskottets Memorial, N.-o 41. införda med annan lågenhet, enar de pro "vas icke öfverstiga egarens eget behof, 10 R:drs införselsl ull för hvarje 100 R.vlrs värde, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; . vinner Nej, kommer contra-propositionen att bestå af Borgare-Ståndets beslut, att, med antagande af tullfrihet vid inoch utförsel, lydelsen bör blifva sådan, som Utskottet i Betänkandet N:o 21 föreslagit, nemligen: Kläder, tillhörige sjöfarande eller resande, når de synbart åro brukade "och" pröfvas icke öfverstiga egarens behof. För hufvudsakliga voteringen får Utskottet derefter föreslå följande omröstningssått: 176:0. Den, som godkänner Utskottets af Honde-Ståndet gillade förslag, att redactionen och öfrige bestämmelser å den ifrågavarande artikeln böra blifva: Klåder:
Ar det då skäl alt, under sådana omständigheter förstöra nära en million st. sedlar, nemi. de 240,500 r:dr å 14 och 10 sk. sora i Banken finnas? Upginge summan jerant till 250,000 r:dr, så vore det fullt 1 mill. sedlar, ty 4 af dem, nemi. 2 på 14 och 2 på 10 sk. utgöra 1 r:dr. Ar det skäl, säger jag, att dessa obegagnade sedlar skola förstöras, utan att förut hafva kommit allmänheten lill godo? Som de redan ligga färdiga, så behöfves det icke annat än Ständernes tillåtelse för att i rörelsen utsläppa dem. De ligga qvar i Banken, emedan de icke blifvit ulvexlade före den lid, inom hvilken skillingsedlars utgifning skulle upiiöra. Jag finner för min del icke lämpligt att på delta sätt onödigtvis försvåra rörelsen. I Ulsk:s betänk, upgifves, att dessa sedlars förstöring skulle medföra serskild kostnad. Denna lärer man i alla fall icke kunna undgå, ty förbräunas måste de och, utan tvifvel, dessförinnan äfven öfverkorsas. Jag förutsätter att samma kontroller, som vidtagas med förslitna bankosedlar, för att försäkra Banken derom att inga sådana stanna i deras händer, hvilka hafva med förstöringen anskaffa; samma kontroller mäste jemväl vidtagas med de ifrågavar. sedlame fastän de förblifvit obrukade. Då blir kostnaden för Banken förmodligen densamma. Det är R. o. Ad. bekant, att sedlar förfärdigas i Banken liksom en handtverksvara, d. v. s. de betalas stycketals, emedan man funnit sådant vara minst kostsamt. På samma sätt som de tillverkas, förstöras de äfven. Bankens understyrelse, men icke Fullmäktige, hafva yttrat sig om sältet alt verkställa förstöringen, hvilket också Ulsk. antyder. Huru vet Utsk. dä med säkerhet, alt någon besparing skall upkomma genom de ifrågavar. sedlarnes tillintetgörande utan föreg:de utsläppning? Denna förutsättning måtte vara grundad på enskilda upgifter och meddelanden. Jag anhåller derföre hos R. o.
Regeringsformen samt 77 Riksdagsordningen. 4:0 Att Forum för afdömandet af de under denna Lag hörande förbrytelser, tdef 148 Lagutskottets Bet dukande».' Riksens Ständer, om de linder Plenum Plenorum blifvit begångne, samt eljest det JJiksStånd, under hvars Plenum de föröfvats. I förra fallet torde Actionen böra utföras genom Justitieombudsmannen, i det senare, genom Ståndets Fiscal, eller om en sådan ej finnes, af särskild utaf Justitieombudsmannen förordnad Actor. fio Att, då samtlige Stånden formerade Domstol, de sammanträdde på RiksSalen, der röålet, inför dem samlade utagerades, tilen afgåfvo sina röster Ståndsvis; då trenne Stånds öfverensstämmande vota fordrades, för ätt fälla den åklagade. Att då ett 1 and utgjorde Domstol, målet utfördes inför detta Stånd , i dess vanliga SessionsRum, och att då dubbel pluralitet fordrades för den anklagades fallande. Den vördnadsbjudande åsynen af ett RiksStånd eller alla fyra, döm ma ti de icke Majoriteten öfver Minoriteten — iöke ett politiskt parti öfver motsatta åsigtets för* svarare — utan höjde öfver ovidrörde enskilda passioner, dömmande förbrytelser, begångne emot NationalRepresentationen , såsom sådan, och ej såsom en samling af enskilda, tror jag skulle, en gång framställd, djupt i Folkets minne inprägla aktning för sine Lagstiftares Sessioner och förekomma behofvet af förnyade upprepanden.” Detta har Lagutskottet i öfvervägande tagit; men enär Vallöf!. BorgareStåndet, som toedgifvit * att åhörare få vid Ståndets öfver - Lagutskottet! Betånkanden. 149 läggningar vara tillstädes, icke begärt att någon allmän
R:dr 667,015: 34. hvarförutan det, jemlikt RiketsStänders i sammanhang med nyssnämnde extra statsreglering vidtag ina beslut, åligger Riksgälds-Kontoret att, under instundande och derpå följande Åtta år, för ombyggnaden af Strömsholms kanal och slussverk årligen utbetala 50,000 R:dr, eller tillsammans . 450,000: — varande dock för denna utgifts bestridande ett särskildt räntebärande kapital afsatt och bland Riksgälcls-Kontorets i början af denna Berättelse uppgifna skulder beräknadt. Till fullföljande af den i sednasle Revisionsberättelsen, sid. 34— 36, intagna uppgift å de tillfälliga statsutgifter , sorn vid 1844 0C^1 1845 års Riksdag blif vit på Riksgälds-Kontoret an visade och derifrån, i stadgad ordning, utbetalda, få Revisorerne jemväl meddela nedanstående förteckning å dylika af Fullmäktige, jemlikt deras vid denna revision lästa protokoller, beslutade och anordnade utbetalningar: Utaf anslaget för gäldande af Statsverkets återstående skuld för Lejonbackens ombyggnad, utgörande, utom obetalda räntor, 52,000 R:dr, — 47 — af hvilken kapitaloch räuleskuld 9,038 R:dr 30 sk. 8 rst. förut betalis, återstående (59 §) R:dr Utål anslaget lili aflöning för Lagberedningens arbetande Ledamöter och Sekreterare samt tili expenser derstädes, 12,000 R:dr årligen, eller för 3 år 36,000R:dr, utom det lill aflöning och expenser för samma Beredning, före sista Riksdags slut, utbetalda belopp af 40,691 R:dr 32 sk., (60 §) Utaf anslaget för tryckning af Lagberedningens återstående arbeten, 6,000 R:dr, (60 §) Anslaget för komplettering af redskaps-, rid-, anspannsoch stall-persedlar för Fem Batterier af nya Fältartilleriet, 8,000 R:dr årligen, (61 § 2 mom.)
Det vore visserligen önskvärdt, om Sverige kunde erhålla ett lån al pari; Utskottets förslag hindrar icke eller detta; men jag tror, att de, som vilja saken, ej böra fastställa sådana föreskrifter, hvilka hindra densamma, synnerligen då vi icke samlas oftare än hvart 5:te år, och följakteligen icke så lätt kunna rätta de misstag vi begå. Yi måste ihogkomma, att BancoFnllmägtiges uppköp af Silfver kostade 2 skilling på Riksdalern, d. v. s. 4 procent. Om man antager, alt detta silfret kan fås för 2 procent, hafva ju de Jånegifvare, hvilka erbjuda lån mot 4 procents ränta och 92 procent på capitalet, verkligen gifvit 94 procent. Jag ser således ingen möjlighet för oss att erhålla något lån, om räntan nedsättes under 4 procent, eller om rabatten minskas under 8 å 10 procent, ehuru jag lika så mycket, som någon annan önskar, att man skulle Den 3 Mars e. m. hinna erhålla lån för bätlre vilkor; jag ser för öfrigt icke något hinder för Fullmägtige att tillvägabringa det, om sådant är möjligt, enär alla möjliga controlier af UtskotLet äro föreslagna. Herr Cederschjöld: Jag utber mig, i anledning af den siste värde talarens yttrande, att få påminna, det jag aldrig varit emot realisationen; utan tvertom varit den första inom Representationen, som, redan år 1815, väckte motion derom. Jag har blott velat sätta mig emot alla de åtgärder, som kunna motverka Realisationen; och deribland räknar jag i första rummet detta lån. Jag hemställer, om det är något skäl, när Bankens inbillade silfverbeliof blott är 700,000 R:dr, att då lana 2 millioner, och ändock säga, att det sker för realisationens skull? Man har beklagat, at Sverige ännu ej hunnit få Credit; och man antyder, att om vi blott skuldsätta oss, kommer nog Crediten. Det är väl sant, att man i enskilta lifvet får se, alt menniskor, som aldrig ägt någonting, kunna ej sällan lättare få låna stora summor, än andra med verklig säkerhet.
Uppsköts, till dess Statsoch Banco-Utskotten inkomma med Utlåtande i fråga om Mynt-bestärnning, oell beslut i anledning deraf blifvit fattadt. 4.0. Yttrandet deröfver, att Kgl. Majt i Nåder tillstyrkt indragning till Stats Verket af de indelta Löningsräntorna för verkställigheten af den föreslagna Löneregleringen för Lands-Staterne samt indelta Arméens Befäl, jemte Lönernas bestämmande i Silfver att utgå i Bancosedlar, efter en för fem år bestämd medelcurs ; och 3:0. Yttrandet deröfver, sts Kongl. M ij:t ansett lämpligt, att, så längs beräkning af spannmål under penninge-löner fortfar, ett ifrån Riksdag till Riksdag oföränderligt medelBi A» till Riks-St. Prét, iglS *K.h iSzq, 9 Smtnl, 6t i:sui H:t. i-dra H-t. 8? Prat. Utdrag den 19 Maji 1829.' pris derå fastställes, och kostnaden dertill, o« beroende af Stats-Verkets inkomster i spannmål, serskildt uppföres å hvarje HufvudTitel, der dylik utgift eger rum, i sammanhang hvarmed Kongl. Maj:t föreslagit, att detta medelpris, i förhållande till sädesprisens omvexlingar under de föregående åren, vid Stats? regleringen bestämmes till 7 R:dr Tunnan, Biföllos. 4:0. Yttrandet öfver den af Kongl. Maj:t till Rikets Ständers pröfning Öfverlemnade framställning om olämpligheten deraf, att de af Staten lönade Ernbetsoch Tjenstemän dels till Kronan erlägga Contribution af de J-öner de åtnjuta, dels vidkännas afdrag af dessa löner till förmon för vissa Inrättningar^ och för att bereda tillgång till utbetalande af Företrädarens begrafningshjelp.
V. 41 642 Den 13 Juni. ställt; men jag tror, att om saken är i och för sig god, så kan man i detta fall låta formen vika, synnerligast som man kan sätta tillit till reservantens uppgift, att frågan om åtgärdens utsträckande till Danskt mynt inom Utsk:t föll på allenast en röst. Den omständighet, att i södra Sverige Danskt silfvermynt temligen allmänt användes i liqvider, är en ytterligare anledning till besluts fattande i syfte, att det efter sitt silfvervärde måtte få emottagas vid uppbörden; ty det är klart, att då en stor mängd af detta silfver finnes hos allmänheten, så utgör det en olägenhet, att nämnda silfver ej vid uppbörden emottages. Då det ej är meningen, att det Danska silfret skall gälla lika med det Svenska, utan efter sitt silfvervärde, så skulle en icke ringa fördel ernås genom åtgärdens utsträckande jemväl till nämnda mynt. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Till alla delar instämmer jag med Gr. Mörner uti den af honom framställda anmärkning rörande den formella delen af frågan. Det är oss alla bekant, att Banko-Utsk:t eger motionsrätt: men denna rätt har Utsk:t vid detta tillfälle ej velat begagna. Enligt lemnade upplysningar har det emellertid berott på endast en röst, att Utsk:t ej gjort framställning i enlighet med riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag. Hvad beträffar sjelfva saken, så synas de skäl, hvilka tala för bifall till nämnda förslag, vara kraftigare än de, hvilka begrunda Frih. Cederströms motion. Gemensamheten med Danmark är nemi. måhända ännu lifligare än med Norge i afseende å myntcirkulationen. Då detta är den enda gång, jag hittills varit i tillfälle att ådagalägga sympathier för skandinavism, och ett dylikt tillfälle kanske för mig aldrig mer erbjuder sig, så är jag glad att nu kunna i min mån bidraga till framgången af ifrågavarande förslag. För min del kan jag omöjligen inse, huru några vådliga följder skulle kunna uppkomma deraf, att den föreslagna åtgärden utsträcktes äfven till Danmark; tvertom tror jag, att en betydande fördel derigenom skulle uppstå.