Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vöre rättvist för sådana stora ändamål, som gagna samtid och efterverld; men att upptaga statslån för beklädnad af armeen, hvilket icke gagnar kommande generationer; att upptaga statslån för hqviderandet af statens skulder, som uppkommit i och för våra couranta utgifter och derför, att vi beräknat inkomsterna för högt och utgifterna för lågt, det måste jag motsätta mig. Inom detta rum äger jag icke stort hopp, att statsskuldsystemet skall blifva kullvoleradl, emedan jag tyckt mig finna, att de flesta talarne äro mycket begifna på detta system; men jag har dock icke öfvergifvit förhoppningen, att R. St. skola åtskiljas med den glädje att lemna landet ograveradt eller befriadt från statsskuldsystemet. Jag tillstyrker således bifall på betänk., och lika med den siste värde talaren har jag ett motiv, som jag använder i motsatt fall; jag önskar, att R. St. icke må med berådt mod inkasta sig på statsskuldsbanan. Hr von Troil: Jag begärde ordet, då Frih. boye uppstod, som han sade, för att vederlägga mig. Jag vill icke yttra mig om det större eller mindre värde, hans yttrande i och för sig sjelf kan äga; men såsom en vederläggning af mitt anförande har detta yttrande det felet att icke vara svar på tal. Hr Frih. utbredde sig öfver nödvändigheten att ordna statens credit j innan den behöfver anlitas. Jag skulle tio, att denna föreläsning kunnat för mig vara alldeles öfverflödig, efter jag vid riksdagens början sökt bevisa detsamma och derjemte framställt förslag att ordna statens credit, utan skatternas förhöjande. Detta förslag har inom Representationen rönt ringa bifall, och det förundrar mig icke, emedan det står i strid med a:ne opinioner: den ena, som blott vill hafva statsskuld på det statsutgifterna må kunna blifva högre, och den andra, som har en panisk fruktan för allt, som kan hänföras till namn af statsskuld. Hvad för öfrigt angår frågan om upptagandet af lån för de utgifter, sorn nu äro i fj;åga, tyckas meningarna vara litet Dea 6 Augusti f. m. delade.
Julli anförde skäl, lika med wälbemälte Utskott, fann sig icke tilhöra at med denna fräga taga nägon befattning; Altsä ffulle sädant wördsamt och wänligen härigenom tilkannagifwas de Respective Med-Ständen. Ut supra. Lx LrotocoUo, P II ?ster80n. Derefter föredrogs det i förra Plenum pä bordet lagde Allmänna Beswärs - och Oeconomie-Utffotts Protocolls-Utdrag af den 10 sistl. Zulii, hwari Utskottet i anledning af Herrar Illacksons och gjorda ansökning 0M rättelse i den Allmänna Brandförsäkrings-Cassans Förwaltuing, förklarar Riksens Ständer ej kunna dermed taga nägon befattning. Herr 6> iponrvalclt, jacob Lrlc, trodde, at den anstalt Directionen widtagit at uprätta twän - Den 15 Tsuguftr. 979 twänne särskilda CaHor, en för Stads - och en för Landt-Egendomar, wore rigtige. Grefwe lUörner, OÖILN, anmärk te , at dä denna Inrättning wore et enskildt Bolag, berodoe det naturligtwis af desi Jnteresienter at om desi Förwaltning taga hwad Författning de behagade, hwarföre det ej tilkomme Riksens Ständer at derom något förordna. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde derefter proposition pä Utskottets Betänkande, hwilket Bifölls. Uplästes följande. Utdrag af Protscollct, hällit hos Högwördige Prcste-Ständet den 8 Augusti 180S. S. D. Sedan Högloft. Ridderskapet och Adeln genom en denna dag ankommen Deputation lämnat Ständet del af deH widtagne beslut, det borde Riksens Högloft.
LIKSOM 1600-TALET SÅLUNDA ÄGNATS ÅT ATT FRAMHÅLLA NÖDVÄNDIGHETEN AF ATT BIBRINGA UNGDOMEN BOKLIGA FÄRDIGHETER, ANVÄNDES 1700-TALET HUFVUDSAKLIGEN TILL ATT SÖKA ANSKAFFA LÄRARE. MEN DET GICK LÅNGSAMT; TILLSÄTTANDE AF LÄRARE BERODDE PÅ FÖRSAMLINGARNA OCH SKEDDE SÅLUNDA TEMLIGEN GODTYCKLIGT. D E FÖRMANINGAR OCH ÖNSKNINGAR, SOM REGERINGEN I DETTA FALL UTTALADE, SYNAS EJ HAFVA HAFT SYNNERLIG VERKAN. MED AFLÖNINGARNA. VAR DET NATURLIGTVIS UNDER SÅDANA FÖRHÅLLANDEN DÅLIGT, OCH I ALLMÄNHET SYNES INTRESSET FÖR FOLKSKOLESAKEN EJ HOS KOMMUNERNA HAFVA VARIT SYNNERLIGT STARKT. FLERTALAT FOLKSKOLOR FRÅN DENNA TID HAR OCKSÅ UPPRÄTTATS AF ENSKILDA PERSONER. MED 1800-TALETS INGÅNG BÖRJADE FÖR DEN SVENSKA FOLKSKOLAN EN BÄTTRE TID. FLERE SÄLLSKAP, DÄRIBLAND TVÅ » SÄLLSKAP FÖR VEXELUNDERVISNINGENS BEFRÄMJANDE » ARBETADE IFRIGT OCH MED GODT RESULTAT PÅ ATT HÖJA FOLKSKOLAN. MEN DET VAR ETT SVÅRT ARBETE FÖR ENSKILDA FÖRENINGAR, OCH DET GODA, SOM DE I ENSTAKA FALL KUNDE UTRÄTTA, VAR EJ TILLRÄCKLIGT FÖR ATT GIFVA NÅGON ALLMÄN LYFTNING ÅT HELA LANDETS FOLKSKOLEVÄ- SEN. SÅDANA GENOMGRIPANDE ÅTGÄRDER MÅSTE KOMMA FRÅN STATSMAKTERNA. OCH DE UTEBLEFVO EJ HÄLLER.
Malms rätts-innehafvare tillgodo, utan att Iggeström för sin person hade deraf den ringaste förmån; en sanning, som bevtses tillräckligen deraf, att emot Iggeström, såsom icke lagsökt för Balancen och följaktligen ej genom Domares eller Executors Utslag förpliktad, att ränta derå godtgöra, något kraf af RiksgäldsContoiret ej kan komma i fråga att anställas; hvaremot, enligt hvad Handlingarne i målet upplysa, tillgång till denna Skulds betalande ur Malms Concoursmassa bör kunna påräknas. Att enär deraf är uppenbart, att den considerations-princip för Iggeström, som Utskottet omnämner och hvarmed Utskottet sökt, att sitt tillstyrkande i denna del omgärda, endast förer till ett resultat till consideration de facto för CommerceRådet Malm och Betänkanden. N:o 38g. 415 Borgenärerne i hans gäldbundna Bo, hvilka alltså i sjelfva verket skulle komma att skörda frukten af den Välvilja, hvarmed raan förmält sig vilja Iggeström omfatta, i rak motsatts med hvad för Malms med-Cautionist, numera afl. GeneralMa joren von Utfall egt runi, hvilken så till Capital som ränta fullt utbetalt den på honom belöpande hälft i Iggeströms balance. Att en uppoffring af Statens medel, med frånträdande derjemte af den säkerhet och de utsigten R:g:sContoiret har, att, utan förnärmande af någons lagliga rätt, beloppet ur Malms Coneoursmassa återvinna, i förevarande fall skulle vara så mycket mindre på sitt ställe, eller, Under hvad skenbar förevändning som helst, böra af National-Representationen bifallas, som åtminstone för Hr Uggla äro okände de anspråk på gåfvor af R.
N:0 § Silfverutmyntningen, angående änb. 21 Febr. å. 21 Febr. drade föreskrifter om .. — 6 1 15 — 25 Febr. b. 21 Febr. 1 anledning af återreniiss . — 6 1 23 — b. 8 April a. a. 8 April a. a. 11 Apr. 8 April Sjöfart, angående förtydligande af Kongl. Förordningen den 15 Maj 1843 om hvad iakttagas bör vid inrikes — 7 2 11 — b. 13 Maj b. 13 Maj b. 16 Maj g. 13 Maj Sjö-försvar, om förändrad organisation af Sveriges — 4 2 53 — b. 26 Febr. b. 25 Febr. b. 26 Fehr. g. 25 Febr. Sjöförsvars-deparlementct, se Statsreglering, Femte Hufvud-titeln. Se vidare: Stats-bidrag. Skara Domkyrka, om lån till re129 20 paration af, m. m — 4 1 117 — b. 2 Sept. b. 5 Sept. b. 5 Sept. g. 5 Sept, Skatte-/ärdelning inom Wesslands socken, se: Wesslands socken. Skaf te-förenklingen, angående betäckande af kostnaderne för, 20 m. m 130 4 1 185 — b. 21 Dec. b. 22 Dec. b. 21 Dec. b. 21 Dec. 185 Skatlläggnings-mcthod, om ändring i 1773 års för Westeroch Norrbottens Län fastställde — 4 1 145 — b. 19 Oct. b. 21 Oct. b. 24 Oct. b. 21 Oct. 159 Skendöd, angående stadganden för att förekomma begrafvandet af — 7 1 72 b. 17 Febr. b. 17 Febr. b. 20 Febr. b. 17 Febr. Skeppsbyggeri-ritningar, örn anslag för tryckningen af Weilbacks — 4 1 179 — b. 19 Dec. b. 21 Dec. b. 21 Dec. b. 19 Dec.
Förslaget a(f afskaffa Konungens 'Befallt ningshafvandes domsrätt i fyllerimål är klandrad!; a) af Herr Friherre Cederström , sorn anset! högst betänkligt att härutinnan ändra nq gällande föreskrifter, för att , på bekostnad af f ill räck 1 i ge åtal emot fylleribrott, bereda Domare någon obetydlig lönetillökning; b) af Herr Tham, hvilken förment fyllerilasten skola tillväxa genom denna för* ändring, enär fyllerimål, som nu hos Konungens Befallningshafvande afgöra» inom a eller 3 veckor, skulle vid Häradsrätterne kunn? utdragas 3 till 3 Ting, derunder den brottslige opåtaldt kunde fortsätta sitt oskick; c) af Herr Biskopen Faxe, som funnit, det fyllerimål desto hellre borde, såsom policemål , hos K°nnngens Befallningshafvande å-* talas, som eljest en längre tid ofta komma att förflyta emellan brottet och åtalet, samt, lika med Herr Prosten Elfström, trott ifrågavarande öfverflyttning af Dorosrätteq skola öppna fritt spelrum för dryckenskap och oordningar af alla slag; hvaremot Herr Contracts. Prosten Agrell, i betraktande dels af de olägenheter och kostnader, sorn åtfölja de tilltalades och vittnens inställande hos Landshöf. dinge-Embetet, om de tilltalade äro aflägset boende, dels af den tidsutdrägt, som uppkommer, derest Häradsting först flere måna-? t.agVt skottets Vtlatand« N:o i55.
Maj:ts härom aflåtne Nådiga Bref af den 2 Februarii och 8 Junii 1819 samt d, 7 Martii 1821, förnämligast deruti 1478 Stats-Vtskottets Betänkanderi. att som den ordinaire Fångföringen verkställes på bestämde dagar i hvarje vecka å de större vägarne och funnits böra sammanslås med den allmänna eller Gästgifveri skjutsen, så har Legan från 8 sk. blifvit ökad till 16 sk, milen; att forslingen i allmänhet nu fordrar större antal hästar än tillförene, emedan Fång-Gewaldigerne, i de fleste fall, skola begagna särskild häst för att ridande åtfölja transporterne, samt vid återfärden till Stationen alltid hafva skjuts, om icke sådan Fångföring då förefaller, hvarvid de kunna åka tillika med Arrestanterne, och att i anseende till de ordinaire Fång-Gewaldigcrnes otillräcklighet, att kunna bestrida annan bevakning, än vid transporterne å de allmänna vägarne det blifvit förordnadt, att när inom Länen Fångar måste föras till ransakning eller straffs undergående, eller personer gripas i särskilda delar af Länet desse Arrestanter skola bevakas af Länsman, Fjerdingsman eller annan af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dertill utsedd pålitlig person, hvarvid, utom skjuts fram och åter, bestås 32 sk. örn dagen i tractamente. I afseende åter på den jemväl, fast i mindre mån ökade kostnaden i och för Fångarnes underhåll i Länsfängelserne och å Fästnmgarne, synes tillökningen hufvudsakligen härleda sig dels deraf, att Kongl. Maj:t i Nåder, genom skrifvelse den 20 Januarii 1821 , kungjord af Kongl. Kammar-Collegium Stats-Utskottets Betänkanden. 1/J79 och Kongl.
Jag har icke kunnat inse del betänkliga deruti, att man anslår en slags communalafgift till folkundervisningens befrämjande, och att denna communalafgift bestämmes lill det belopp, hvartill den personliga skyddsafgiften nu utgår. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskms betänkande. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi'.: Jag kan icke finna annat, än alt Hr von Harlmansdorffs förslag är ganska väl grundad!. Sådan som punkten a) nu är, uppstår en ganska stor tvetydighet huru stort anslaget bör blifva. Der står nemi. de obestämda orden: ”dock ej högre än 12 sk.” Eu skilling är visserligen icke mera än 12, men år meningen alt blott en skilling skall erläggas? Eller skall hvarje man betala fulla 12 sk. och hvarje qvinna G sk. Delta är i betänk, icke nog tydligt uttryckt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: I anledn. af den sisla talarens fråga, huru stort anslaget skall blifva, sä synes tydligt, alt Ulsk-.ns mening här har varit, all detta skulle blifva beroende af det belopp, hvartill Bevilln.Utsk. ansåge sig kunna nedsätta skyddsafgiften, så alt anslaget blefve ett denna nedsättning motsvarande belopp, dock ej högre än 12 sk. för hvarje man och G sk. för hvarje qvinna. Fastän jag lika med Hr von Hartmans dorff anser, att det hade varit lämpligare, att delta sammankedjande icke skett, så tror jag likväl, då tre Stånd redan fattat sitt beslut, alt R. o. Ad. jemväl bör bifalla detsamma, isynnerhet om man vill, alt de af Frih. Sprengtporten och Hr von Hohenhausen föreslagna tillägg skola blifva antagna, hvilka äfven jag för min del tillstyrker. Frih. Cederström, Jacob: Det kan icke bestridas, alt åberopandet af en nedsättning i skyddsafgiften såsom grund fölen annan afgift, är en oegenllighet, som för framliden kan föranleda oredor.
Februari 1836 i Nåder bifallit upplåtelse till staden icke allenast af den inom vallen emot redden belägna så kallade Masthamnen för anläggning af fiskflotta och skjul för hemförarebåtar, utan äfven af så stor del af den derintill varande fästningsvall, som för berörde anläggning kunde blifva erforderlig; hvarjemte Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium den 2 Juli 1839 för begagnande tills vidare likaledes åt staden upplåtit trenne tomtplatser om sammanräknade 1,202 qvadratalnai invid Masthamnen å vallen. Då nu likväl Götheborgs stads innevånare för inrättande af ett arbetshus i närheten af det redan befintliga fattigförsörjningshuset vore i behof af en, Kronan tillhörig, derinvid belägen, plats, samt dessutom ansåge angeläget att för all framtid, i likhet nied hvad sorn år 1807 af Kongl. Maj:t i Nåder beviljats i afseende å de då öfverlåtna fästningsverken, erhålla fri dispositionsrätt till förberörda, af Krigskollegium upplåtna, trenne tomtplatser, å hvilka lika många staden tillhöriga materialbodar funnes uppförda, äfvensom till nödigt utrymme deromkring, till förra, nu med mudder fyllda vallgrafven från stora Bommen intill spetsen af så kallade Sandbastionen, till högra stora Bomsbastionen, å hvilken staden förut äger en med tullhus bebyggd plats, och till vallgången vid Masthamnen och förrberörda tomter, har Götheborgs stads Magistrat, under den 29 Maj 1846, på grund af vederbörligen erhållet uppdrag, underdånigst anhållit, att förrberörda, å en insänd karta upptagna och med litt. B C D H och I utmärkta, platser måtte varda, de fyra förstnämnda tillstaden, och den sistsagda till stadens fattigförsörjningsinrättning, upplåtna, under enahanda vilkor, som i vallraseringskontraktet den 19 Oktober 1807 finnas stadgade, beträffande de då lill staden öfverlemnade delar af fordna fästningsverken. Sedan Krigs-kollegium under den 14 December 1847 samt Kongl.
Nu återstår blott för mig att förklara min förundran, att denna s. k. motion blifvit föredragen, då jag icke ansett mig hvarken berättigad eller pligtig att vidtaga den åtgärd, sorn 29 §:n Ridd.- Ordn. föreskrifver, att justera och till prof. skriftligen afgifva ett sådant muntligt anförande. Jag hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, samt Ro. Ad. måtte deraf inhemta, att jag, för min del, icke yrkar någon föredragning af denna fråga. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Sprengtporten förklarat sig icke yrka föredragning af den utaf honom i sisla plenum väckta fråga, hvilken nu blifvit för R. o. Åd. lill föredragning anmäld, ansåg Hr Frih o. Landtm, sig böra hemställa, om R. o. Ad. fann den af Frih. Sprengtporten väckta fråga icke böra föranleda till någon åtgärd. Ropades ja. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller, all Hr Frih. o. Landtm, läcktes Jemna tillfälle åt I]r von Troil alt besvara den hemställan, som Frih. Tersmeden gjorde; emedan, om äfven han beger sig dertill, att hans motion må förfalla, jag då afstår från att yttra mig. —• Skulle deremot Hr von Troil blifva qvar vid sin motion, så utber jag mig att återfå ordet. Hr von Troil, Emil: Frågan om ett und. svar på Konungens throntal befinner sig i en betydligen förändrad ställning mot under förra plenum, sedan två Stånd beslutat att för närvar, låta den förfalla, och det således icke vidare för denna gång blir möjligt att frambära till timonen en öfverensstämmande opinionsyttring från alla fyra Stånden, ehuru affattad i olika ordalag.
I de tvenne Hofrätter, som jag under resan besökt, har jag trott mig finna allting i den bästa ordning, ehuru tillökningen af göromål, härrörande från Lagmansrätternes och Rämnersrätternes indragning, vållat förökade antal af oafgjorda ärenden; och har jag för öfrigt, i affi. St. Just. Omludsm. Emb-Berättelse för år 1851. 16 seende på arbetets fortgång, funnit förhållandet sådant, att uti Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, under de vid besöket derstädes förflutna sex första månaderna af år 1851 blifvit afgjorda, i medeltal för hvarje föredragande ledamot, 41 vädjade saker oell 21 lottade besvärsmål, men att vid besöket i Göta Hofrätt, under då förllutna sju*) månader af året, varit för hvarje föredragande i medeltal afgjorda 2ti vädjade mål samt nära 19 lottade besvärsmål. T Svea Hofrätt hafva sedermera befunnits vara under de sex första månaderna af året för hvarje föredragande i medeltal afgjorda föga mer än 16 vädjade mål samt 23 lottade besvärsmål. Detta förhållande Holrätterna imellan har föranledt till jemförelse med hvad deras arhetsredogörelser för föregående året 1850 i detta afseende innehålla; och har jag deraf inhämtat, att under samma år i medeltal för hvarje föredragande Ledamot voro afgjorda uti Svea Hofrätt vädjade och instämda mål 29, lottade besvärsmål 54, i Göta Hofrätt vädjade och instämda 88, lottade besvärsmål 82, och uti Hofrätten öfver Skåne och Blekinge vädjade och instämda mål 77 samt lottade besvärsmål 34. Då dessa tvenne arter af Hofrätternes göromål innefatta mängden af de företrädesvis arbetsdrvga ärenden, som sysselsätta dessa domstolar, lärer man i deras fortgång kunna söka rätta grunden för en jemförelse imellan Holrätterna i afseende på deras verksamhet.
Är allt rätteliga 1 tillgjordt, sände Hofrätten inom then tid, som sagdt är, till Konungen in de skrifter, som ther inlagde äro. Kan thet, som är i saken muntliga taladt och sva rädt. af parterna i Hofrätten, med skälen till domslutet, ej vara tillika färdigt: tii skall thet utan dröjsmål försegladt insändas. Lhvad parterna förlikas eller Konungen gillar Hofrättens dom, tillfälle Kronan the tuhundrade daler, som i Hofrätten nedsatte äro. Ändrar Konungen Hofra'ttens dom, åge then, som thein nedsatt, rätt att få them åter. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den (i December 1853. O S € A It. GA. Sparren Utskottet, som jemväl erhållit del af Statsrådets och Högsta Domstolens i ärendet förda protokoll, har tagit omförinälda Nådiga proposition i öfvervägande; Och då, på sätt i Nåder blifvit anmärkt, de revisionsskillingar, hvilka, jemlikt 7:de och 17 §§:ne i Rättegångs-Balkens 30:dc Kapitel, tillförene fått behållas af Ilofrätterne och emellan Ledamöterne fördelas, utan minskning i deras från Statsverket utgående löner, i sjelfva verket numera komma Kronan till godo, hvadan förslaget härutinnan följaktligen endast går derpå ut, att åt lagen i denna del gifva ett uttryck af förhanden varande förhållande; och då den”förändring i lydelsen af ifrågaställa Kapitels 7:de §, som Kongl. Maj:t i öfrigt föreslagit, öfveronsstämmer med hvad som genom Kongl. Förordningen den 12:te November 17G6, 10 § 3 moni., förklaradt medelst Kongl. Brefvet till samtliga Tiofoch Ofvcr-Rätter den 31:ste Januari 1777, redan blifvit stadgadt i afseende på IlofRätts skyldighet att vid revisionssökande till Kongl. Majit i underdånighet, insända originalhandlingarne; får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt kongl.
Rättvisan ej mindre än billigheten fordrar att den, som lidit en skada, vare sig på det ena eller andra af nyss uppgifna sätt, skall i möjligaste måtto derför hållas skadeslös. Man kan dock icke neka att mången gång denna grundsats ej synes hafva nog klart föresväfvat domstolarne. Men förbiseendet deraf är dock långt ifrån att vara ett uppsåtligt uraktlåtande af rättvisans fordringar, utan en samvetsgrannhet, som af öfverdrifven farhåga att öfverskatta den verkliga skadan, underskattat den. Bristande bevisning om skadans belopp är då en lätt funnen förevändning för detsammas nedsättande så lågt som möjligt, utan att dervid besinnas svårigheterna i många fall att åstadkomma en slik bevisning. Domstolen »pröfvar skäligt» att till det eller det beloppet nedsätta ett fordradt skadestånd, i ena eller andra afseendet, utan att skälen för denna pröfning, om de rätt begrundas, äro mera bevisliga, än de förebragta skälen för ersättningens af sakägaren uppgifna betydenhet. Den, sora derpå vinner, än den orättfärdige skadegöraren; det, sorn derigenom uppmuntras, är processlystnaden, föraktet för lag och rätt. Detta kan ej vara den rättsinnige domarens mål; men det biifver följden af hans' — samvetsgrannhet. I alla händelser är det ett fel i lagskipningen; men 121 men ett fel, som svårligen är åtkomligt för åtal; ett fel, sorn genom ändringssökande sällan afhjelpes, emedan den fridsamme medborgareu oftast nöjes med stadfästelse på sin rätt i hufvudsaken, äfven om denne rätt skall köpas genom en uppoffring och emedan han ej har något, af erfarenheten bekräftadt, hopp att genom sakens fullföljande och nya kostnaders åsamkande vinna åter hvad han sålunda ursprungligen förlorat; det är följaktligen ett fel som ensamt genom att derpå fästa domrarnes uppmärksamhet kan småningom öfvervinnas. Af andra länders lagskipning är för öfrigt i detta som i flera andra afseenden mycket att lära.
Dock, nog nu med eftersinnande och pladder. Lampan tändes; h n u ett par timmars allvarligt arbete, och de trötta lemmarna sträcka sig på den mjuka, sjelfförtjenade bädden, händerna knäppas, och med en tacksägelse till Gud för mitt fridfulla hem, samt bönen sgif också alla andra hvad som blifvit mig beskardt~, insomnar jag ljuft. Bref till Dagny fran Kristiania. Af M. S. Januari 1887. en ärade red: n önskar höra något om Albertine-saken. Son; hennes korrespondent läst boken och följt striden, skall hon här tillmötesgA denna önskan. Albertine ar en berättelse af m %laren Krogh. Den handlar om en tarflig ung flicka, hvars fantasi, uppskrämd af en systers öde och mattad med stygga föreställningar, rör sig blott kring ett enda föremal: den förnedrande framtid, som hon med skräck emotser, och som vänner och grannar p % förhand utpekat för henne samt sedlighetspolisen redan utsett %t henne blott p % grund af, att hon ar sin systers syster. Ett tomt sjalslif, lusten att kläda sig grann och räknas till de fina, samt olusten till arbete slappar viljan, och någon motstandskraft sattes aldrig i fråga. Efter en liten kärlekshistoria i all ärbarhet med en fin herre, nog förståndig att varna och skiljas vid henne då han ej kunde gifta sig med henne, blir hon ännu liknöjdare för sina närmaste och olämplig för sitt stånd. Slutligen låter hon, med ec för läsaren fast otrolig dumhet, inbilla sig af en polisman, att hon redan står under polisens iippsigt och miste lyda honom, hvilket leder till att hon af honom förderfvas och ohjelpligt inkastas i den prostitutionens afgrund, för hvilken hon alltid fasat.
Hofrätten rättvist förklara, det kunde ansvar i åtalade hänseendet Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter icke ådÖmas; vid hvilken utgång af målét någon ersättning för förment obehörigt hållande i häkte icke helier kunde fången tillerkännas. Pti underdåniga besvär har jag häremot anfört, att när jag till Rådstufvurättens förklaring .öfverlemnade anmärkningen om ransakningens fördröjande, denna förklaring biet sådan, gtt sedan ransakningen om tvenne i staden af andra personer föröfvade inbrottsstölder se» nast förevarit den 18 Februari nämnda år och då blifvit uppskjuten till deri 15 Mars, så hgde a|dedning yppat sig om nämnde fånges delaktighet i den ena af dessa stölder; samt han derföre blifvit häktad; och förmente Rådstugurätten, att dennes inställande ensam till ränsakriings undergående skulle hafva Saknat vidare ändamål, samt att vid detta förhållande grunden till föreskriften angående tiden, inom hvilken ransakning med häktad person vid domstol i stad skall företagas, Uti förevarande fall icke läge för handen. Jag hade således icke agt skäl att förmoda, det Rådstufvurätten för sitt förfarande kunnat anföra den ursäkten, att fångens häktande icke förr kommit till Rådstufvurättens kunskap, än samma dag, den 15 Mars, då han till ransakning verkligen inställdes. Användandet af denna ursäkt hade jag först erfarit genom den i Hofrättens utslag upptagna, af Rådstufvurättens Ledamöter dit ingifna förklaring, hvari anfördes, att till en anmälan om arresteringen med orsakerna dertill, sådan den uti .Kongl. Förordningen den 10 April 1810 åsyftas, icke vore hänförligt ett allmänt rykte eller ett enskildt samtal om arresteringsåtgärden imellan dem, sorn verkställt arresteringen, och domaren, utan att dermed mäste förstås endast ett officielt tillkännagivande, samt att något sådant angående fångens häktande icke blifvit framstäldt förr, än meranämnde den 15 Mars, då ransakningen för sig gick.