Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
53 angående vilkoren och sältet för de i nästföregående § uppräknade anslagsock lånesummors utbetalning, innehåller hufvudsakligen enahanda sladganden, söm 46 § i i845 åis reglemente; varande de i slutet af sistherörde § tillagde ytterligare föreskrifter förflyttade till de momenter, der öfriga sladganden rörande samma ämne förekomma, I början af den §, hvarom nu är fråga, har den, enligt hitlils gällande reglementes 76 <j, Kongl. Maj:t vid sistföi flutna riksdag tillerkända rättighet att å dessförinnan beviljade statsbidrag jemväl tillämpa då meddelade föreskrift, blifvit omförmäld. Beträffande åter de i egde, 1 o de och rute morn. af nuvarande reglemente meddelade bestämmelser, så enär dessa bestämmelser icke äro vidare tillämpliga i afseende på de ännu återstående anslagen och låneunderstöden, så bar Utskottet ansett desamma icke behöfva i det nya reglementet öfverByttas. 54 §, angående anslaget för skeppsbyggeri-inslituters inrättande, mot svarar 48 § > t845 års reglemente och gtundar sig på Rikets Ständers beslut genom bifallandet af 22 punkten i Slals-utskoltets utlåtande, N:o (>o. 55 •§, angående det för uppbyggandet af kyrkor samt inköpandet åfelt prestboställe inom Carlstads slifts finnmark beviljade anslag och 56 §, angående ersättningsanslaget lill garnisons-skolan i Christianstad äro, utom -några mindre redaktionsförändringar, likalydande med 5i och 52 §§ i 1845 års reglemente. 4 Slals-Ulskot/ets Memorial, N:o 280. 57 §, angående det rotehållarne vid Westerbottens fältjägare-regemente tillerkända understöd, är af samma lydelse, sorn meranämnde reglementes 53 §, med iakttagande likväl af den utaf Stats-ulskoltet i utlåtandet Nio 180, tillstyrkta och af Rikets Ständer medgift)» utsträckning af tiden för detta understöds åtnjutande.
Sedan äldste Premier-löjtnanterne vid Kongl. Maj:ts Flotta Henrik Evald Albert Rundqvist, William Heykenskjöld och Friherre Ernst Sune von Vegesach i flere års tid varit till tjenstgöring alldeles oförmögne, Rundqvist och von Vegesach genom iråkadt vansinne och Heykenskjöld i anseende till synförmågans förlust, hafva nu uti ingifna skrifter, Heykenskjöld för egen del samt Rundqvist och von Vegesachs lagligen tillförordnade förmyndare för dessa sina myndlingar, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådigt afsked från innehafvande Premier-löjtnants-beställningar, under förbehåll, att pensioner, motsvarande de med beställningarne förenade löneförmåner, finge af bemälde officerare för återstående lifstiden åtnjutas. Enligt de ansökningarne bilagde läkarebetyg hafva Premier-löjtnanterne Rundqvist och von Vegesach utan framgång varit för fix vansinnighet å Wadstena central-hospital vårdade, den förre sedan början af år 1846 och den sednare från slutet af år 1847, samt Premier-löjtnanten Heykenskjöld under 7| års tid fruktlöst användt alla kända medel för sin förlorade synförmågas återställande; och då, vid dessa förhållanden, vederbörande läkare ansett bemälde officerare, hvilka aro omkring 40 år gamle och således icke till pension från Amiralitets-krigsmans-kassan berättigade, numera efter all sannolikhet vara obotlige, har Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid 1854 års riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 1 Decembersamma Kongl, MajUs Nåd.
Rältegångs-Balken. j83o d. 7 Januarii; svar å Riks-Salen, samt kungörelse expedierad. 20! O Rikets Ständers skrifvelse af den 10 September 1829, angående författande af en allmän öfversigt af Lag-Comite'ens förslag till Civil-lag, samt af detta förslags grunder och skiljaktigheter från nu gällande Lag. 2110 Rikets Ständers skrifvelse af den 10 September 1829, angående ändring i 1 §. r6 Cap. Ärfda-Balken, sådan den enligt förordningen den 27 April 1810 nu lyder. j83o d. 1 Mars; svar å Riks-Salen. 2210 Rikets Ständers skrifvelse af den 28 September 1829» angående rättighet för fordringsegare att hos Kongl. Maj:ts Befall ningshafvande erhålla Promotorial i lagsökningsmål. i83o den 12 Mars; svar å Riks-Salen. 23 IO Rikets Ständers skrifvelse af den 23 September 1829» angående förklaring öfver 5 och 66 §§:ne i 23 Cap. RättegångsBalken. i83o d. 7 Januarii; svar å Riks-Salen, samt förklaring utfardacl. Bil. till R. St. Just, Ombudttn, Emi). Btr, d, i5 Jan i&34. a9 24-0 Rikets Ständers skrifvelse af den 28 September 1829, med öfverlemnande af förslag till ändring i 10 Gap. 21 §. 2 mom.
För Öfrigt skulle, vid dylika handlingars oförväntade och hastiga realiserande, förluster å desamma svårligen kunna för det allmänna undvikas. Enahanda betänkligheter förekomma äfven, fastän visserligen i mindre grad, emot ifrågavarande tillgångars nedläggande i allmänt kända och tillförlitliga inrättningars räntebärande obligationer; men häremot möter åter den ofta anmärkta svårigheten att, åtminstone för det närvarande, inom Riket erhålla sådane härtill lämplige och allmänt gångbara obligationer. Äfvenledes måste härvid den omständigheten tagas i betragtande, att den nu befintliga mindre betydliga tillgången på omförmälde räntebärande papper lärer komma alt till stor del medtagas, genom det redan beslutade åliggandet för Riksgälds-Contoret att uppköpa eller belåna desamma för de till extra Stats-utgifterna anvisade, men för de afsedda behofven ännu icke erforderliga, summor, hvarförutan, derest ett af 2:ne Riks-Slånd godkändt förslag jemväl varder af de 2:ne öfriga Stånden gilladt, Banken bör lill ett ansenligt belopp förskaffa sig alldeles enahanda obligationer, hvilka skola utgöra en del af dess grundfond. Utskottet anser således att, i likhet med hvad nu är vordet föreslaget, merberörde vid denna Riksdag till andra föremål icke disponerade öfverskottsmedel böra af Riksgälds-Contoret, såsom tillgång för stora Creditivet, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, i Banken afsättas. Före framställandet af sina åsigter och förslag härom, har Utskottet dock icke funnit nödigt, att, på satt inom Borgare-Ståndet yrkadt blifvit, sammanträda med Banco-Utskottet, helst Riksgälds-Contoret, i fall della för - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 5a4- slag bifalles, endast kommer att begagna den hvarje Verk och enskild person medgifna rättighet att i Banken deponera sina conlanta tillgångar.
Det mest karakterslösa landskap blef vackert i hennes ögon, om hon var i stämning, och hon kunde vara likgiltig för de skönaste mest fulländade linier och färger, om hon var personligen misstämd. Det var samma förhållande med hennes bedömande af människors utseende, hon saknade fullständigt blick för liniernas renhet och harmoni, för proportioner, färger och andra objektiva skönhetsbestämningar. De människor, som ingåfvo henne sympati eller som hade några af de yttre egenskaper, som hon särskildt beundrade, fann hon vackra, de andra fula. En blond, vare sig man eller kvinna, fann hon gärna vacker, men svårligen en mörkhylld. I sammanhang härmed kan jag ej undgå att anmärka hennes, hos en så rikt begåfvad natur, egendomliga brist på konstsinne. Hon hade tillbragt åratal af sitt lif i Paris och hade aldrig besökt Louvren; hvarken taflor, skulptur eller arkitektur ådrog sig någonsin hennes uppmärksamhet, och för dekorering af rum, vackra industrialster och dylikt var hon i allmänhet likgiltig. Emellertid var hon, som sagdt, mycket intagen af Norges natur och mycket sympatiskt berörd af de människor vi råkade. Vi hade för afsikt att fortsätta resan i karriol genom hela Telemarken öfver Haukeli fjäll för att sedan stiga ned emot västkusten, där vi ville besöka Alexander Kielland på Jäderen. Men trots det att hon i flera år drömt om denna resa i Norge, trots det att allt behagade henne, och att hon äfven lifligt önskade att göra Kiellands bekantskap, var nu en annan röst inom henne så stark, att hon ej kunde motstå den. Och så midt på vägen, medan vi befunno oss på en ångbåt på en af de långa insjöarna, som likt från hafvet afskurna fjordar tränga djupt in i Telemarken, beslöt hon sig plötsligt att återvända till Kristiania och till Sverge för att slå sig ned i stillhet på landet och arbeta. Hon lämnade mig och steg på en annan ångbåt, som förde henne öfver Skien tillbaka till Kristiania.
Efter det Fullmäktige, med anledning af stadgandet uti 136 §. af RankeReglementet, att Banko-Styrelsen egde att till den person, som blefve utsedd att besörja de med växlings-remissernes afsändning och emottagande förenade göromål, anvisa något lämpligt arfvode, hvilket Banko-Styrelsen, under fästadt afseende å göromålens mängd, hade att årligen bestämma, genom UnderSty reisen låtit granska förut gällande föreskrifter, i afseende på invexling i landsorterne af förslitne småsedlar, samt Under-Styrelsen, i följd häraf, dels afgifvit förslag å de personer, som borde utses att besörja de med småsedelsväxlings remissers afsändning och emottagande förenade göromål och kontroller, nemligen en s.k. Vexlings-Kommissionär samt en Kontrollör å denne, jemte bemälde personers ersättning derför, beräknad för första året efter 400Rulind den förre och 150 R:dr, allt Banko, per år, till den sednare, och dels utlåtande, angående de ändringar uti förut gällande stadgar för invexling i orterne af förslitne småsedlar, som kunde finnas af behof påkallade; så hafva Fullmäktige, under den 14 Oktober 1841, i afseende på invexling i orterne af förslitne Banko-sedlar från och med 3 Rrdrs till och med 8 sk. valör, då förskott af Banken för sådant ändamål begagnas, med ändring af hvad förut, medelst Cirkulär-Bref af den 20 Oktober 1836, i detta ämne blifvit Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länen meddeladt, fastställt en ny Ordnings-Stadga, att gälla till efterrättelse från och med år 1842, samt derjemte låtit utfärda Instruktion för Yexlings-Kommissionären och Vexlings-Kontrollören, samt ärligen bestämt de arfvodesbelopp, som borde desse personer tillkomma. Vepositions-rörelsen. % 37.
Om en sådan förklaring af Commandomål får gifvas, tror jag att det vore farligare för dispositionen af Statsmedeln, än den syftning Herr Hjerta trott sig finna i nuvarande Tryckfrihetslags stadgande, att StatsRådets protocoller och handlingar ej få utan tillstånd till trycket befordras. Jag ber få erinra, att det icke är något nytt stadgande jag yrkar; det är bibehållande af det gamla; acter i stället för handlingar, det kommer på ett ut, det vill säga det samma, och gör ingen förändring. Då här endast är fråga om att behålla det som varit förut, ber jag att raan må påminna sig, att det hittills, i afseende på redovisningen af Statens medel, ej haft skadliga följder; att en sådan redovisning ej kan undandragas, emedan anordningar skola utgå till Verken, som skola redovisa, och dispositionen skall blifva känd för Revisorerne och ConstitutionsUlskottet, samt detaljerne granskas af KammarRätten. Då ber jag, alt man malte jemföra den våda, som man vill inbilla sig finna genom en tydning, hvars grund jag ej kan inse, med borttagandet af ett ord, sorn Rikets Ständer, när de gjorde Grundlagen, insågo angelägenheten och äfven nödvändigheten utaf. I intet land i Europa finnes en så vidsträckt offentlighet, som nu är i Sverige medgifven. Att vidare utsträcka den, hvad vore det annat, än att skapa ett anarchiskt samhällsskick, der intet kunde företagas ulan 3(0 Den 29 J a 1111 a i i i e. in. alt blifva underkastadt en otidig vådlig granskning. Man liar sagt, att inga handlingar vore vådliga att utlemna, utom de sorn inkomma i commandoväg. Men hafva vi icke haft Committéer för de vigtigasle föremål i afseende på Rikets försvar. Är del icke nödvändigt att KrigsCollegium oell Förvaltningen någon gång inkomma med utlåtanden, som det vore skadligt att allmängöra; och hvad äro dessa Verk om man ej skulle förutsätta att de med sådana ärender äfven kunna hafva befattning.
Sedan jag fält weta akt Gene» ral Lieukenanken Grefwe Vä' gotrrme ister är innehafware afen af de Knngsgärdar, hwarom nu här är fräga, will jag, uran att kala hwe-rken för eiler emot i stelfwa hufwudsaken, allenast uplysnings wis nämna huru Grefwe VVakrin sistor kammic i besittning deras. Denna Kungsgård blef gifwen ät cr Capitain von l^sijne, som blef illa blesterad wid Salig Konung Oustgf den illdjes sida. General Leiat nant Wsck r mojs r er köpke sedan arrendet as hon»m för det högsta som böds; och får jag för öfrigt ytterligare uprepa, att jag i hufwndsaken hwarken will tilleller afstyrka. Herr *592 Dm 28 December. Herr N-oi-ckcnstolps, Gullers, upläste ctt Lictamen, ja lydande: Dä, genom 2'lie krig och en egeumägkig, troligen oredig samt ka» hända oredlig dhposiiio» af de sammanskorter wi undersåtare mast gära, Riket «u kommit uri de» största skuld och decadcnce som nä» gonsin det warit, är rvisserkigr» Riksens Ständers hifwudsakeliqa och samwedSgranna pligt alt upsöka älla möjliga Erakens tillgångar och dem med ali hus» Allliinq anwäuda, sa att den skattdragande och ^ stnnerbet mindre förmögne medborgare icke beiunqas nnd orätkmätiga och sär högt älaqde ffatker eller sa källve contriburioner, ärwensom akt fördelningen af destc senare proportioneras i mohn af den rikares öfwerflod och den faktigareS mindre tillgängar. För att Upnä deha wärdigg och ä"la föremäl har ock SratS Utskottet redeligen fullgjort
Af Herrar Fnllmägtiges beslut, rörande Dagslutet i Vexel-BanKen, beror huruvida Arfvoclet för detsamma skall fortfara eller icke. För A. Memorial af Bankens Chamis sari er. ny För öfrigt har Commissariatet i sammanhang med den nu infordrade uppgiften på Extra Arfvoden ansett sig böra fästa Herrar Fnllmägtiges uppmärksamhet dels derå, att Fiscalernes så kallade Handpenningar, hvilka blifvit fastställde till Tjugu Riksdaler för dem hvardera, icke utgått med mer än ipRrdr ip sk. och att de i g sk., som derå äro innehåll* ne, icke kommit någon annan till godo, utan utgjort en, visserligen opåräknad besparing för Vrerket, hvarföre Commissariatet i ödmjukhet får tillstyrka, att detta anslag hädanefter måtte få utgifvas till oafkortad! belopp med Fern Riksdaler i qvartalet till hvardera Fiscaien; och dels på det missförhållande, hvaruti de, linder den j Junii 1809, på Trettiotre Riksdaler 16 sk. och den a3 Martu 1813 på 80 R:dr Banco årligen beviljade Extra Arfvoden nu stå till de på Stat upförde 'Extra Lönerne, Förstnämnde dag utgjorde lägsta Rxtra Lön 33i R:dr och sistberorde dag upgick högsta Extra Lön till 80 R:dr. Det synes således att meningen varit, det Innehafvarne af berörde Arfvoden skulle vara lika aflönade, som deras Kamrater med Extra Löner; men då desse sedermera blifvit förhöjde hafva Arfvodena icke kommit i åtanka, utan Förblifvit vid deras primitiva JNumeraire.
Man urskuldar lätt den man älskar, heter det; men man urskuldar honom ännu lättare i förhållande till andra, än om man sjelf vore den förorättade. Det blef alltså dervid. Han var ännu på föga när den han varit, och om nu jemförelsevis något felades honom, så låg orsaken dertill icke hos honom sjelf, d. ä. i hans verkliga brister, utan – ja, hvem vet hvar, om ej undertecknad framdeles upplyser derom. Emellertid kan det vara nödigt att veta, att Lina fordom fått det i aquarell ritade porträttet som en vängåfva af henne, af hans nuvarande hustru, emedan det icke var fullkomligt likt, men denna, som snart fick ett bättre lyckadt i miniatyr uti en medaljong, likväl fann nöje uti att lära Lina rätt beundra hennes eröfring. Denna omständighet, att till och med detta minne var en skänk af henne, hade ofta förbittrat Linas inbillnings glädje öfver dess egande, och tanken derpå underlät icke heller nu att infinna sig. Hon tillslöt med en fläkt af harm portföljen, och då hon såg upp, såg hon sig rodna uti spegeln öfver bordet. «Ack, hvilket oförnuft och fåfänga!» suckade hon vändande sig bort, och aflöste hårked och blommor utan att se i spegeln – «Och ingen enda tanke har jag för hvad jag bryter mot honom, min andra far, min bästa vän på jorden – mot henne, min glada barndoms leksyster, som jag så ofta i ungdomens första dagar lofvat uppoffrande vänskap – och – ännu ett ädelt, kärleksfullt hjerta. – O, det är för mycket! – Jag är ovärdig allt – brottslig – eländig.» Hon tryckte med båda händer de lössläppta lockarne till sina ögon och gick stapplande men häftigt till andra sidan af rummet, der hon knäföll, böjde sig ned till soffan och tryckte hufvudet mellan de sammanknäppta händerna hårdt mot en af dess dynor. Tårarnes heta källa vällde åter upp, men en engel skulle kanske i hvar tredje af dess kristallperlor skådat bön och ånger. I hvar tredje – ty menniskohjertat är rikt på känslor och begär, och äfven i dess trånga boning herrskar ingen endast stödd på egna krafter.
Hvad åter angår antalet af Suppleanter, tror jag det vara vigtigt för Ridderskapet och Adeln, att ej hafva det bestämdt till 2. Jag finner att det bör på Ridderskapet och Adeln ankomma, att sjelf bestämma antalet. Dels är Ståndets talrikhet obestämd, dels är det ovisst, huruvida Ledamöterne kunna vara uti Utskottet beständigt. Det torde Ben 23 O el ober /, m. ej vara lämpligt, alt Ridderskapet och Adelfi uti Utskotten blott har Ledamöter, som äro boende uti Stockholm. Det måtte vara nyttigt, att der äfven sitta personer ifrån Landsorten; men dessa kunna ej mottaga ett sådant förtroende om de ej äga rätt, att någon gång under Riksdagen aflägsna sig, för att se om sitt hus. Således biträder jag den mening Hans Excellence Herr Grefve Mörner yttrat, att redactionen måtte blifva sådan, att Ridderskapet och Adeln kan komma i tillfälle att utse så många Suppleanter, sorn Ståndet finner kunna erfordras. Friherre Cederjtrom: Jag ämnar ej inga uti någon vederläggning af Herr Hjertås farhåga, att låta Suppleanter bevista Utskottens öfverJäggningar , och deltaga uti besluten, när någon Ledamot är frånvarande. Jag skulle tro, attnär Suppleanter utses, måtte meningen vara, att* när en ordinarie Ledamot är borta, Suppleanten skall utöfva sin bestämmelse. Af sådan anledning får jag iterera, hvad jag förra gången yrkat. Det är allmänt bekant, att Ridderskapet och Adeln till en stor del består af Embetsman. Man kan ej utesluta Embetsmän ifrån Utskotten , om man vill hafva sakerne rätt utredde. Det är för dem som tillhöra EmbetsVerken i Stockholm omöjligt att alltid vara närvarande i Utskotten, emedan de måste vara närvarande på andra ställen; de måste aflägsna sig, då deras tjenstepligt det fordrar.
Tjenstemän ett hittills inom fäderneslandet saknadi tillfälle att erhålla offentlig undervisning i den practiska bergshandteringen, och således inhämta ökade kunskaper deri, har Kongl. Majit, i enlighet nied Riksens Ständers yttrade underdåniga önskningar, låtit inrätta en practisk Bergs-Schola i Fahlun, hvilken förestås af en ständig Lärare, som åligger 33 Konungens Näd. Berättelse. besörja oell leda undervisningen i det liela! med! rättighet att dervid af Fahlu Bergslags Embetsman erhålla nödigt biträde. Jemte lön för denne Lärare och arfvoden för dem, som komma att honom i undervisningen biträda, hafva särskildte lämplige anslag blifvit gjorde till årligt inköp af böcker apparater, materialier och instrumenter, samt till stipendier m. m.; äfvensom Kongl. Majit lör Bergs-SchoJans läkning låtit inköpa och med Scholan för dess behof förena alledne Assessoren Gahns efterlemnade dyrbara samling af böcker, mineralier, samt fysiska och kemiska instrumenter och appareiller in. m., hvarigenom desse samlingar blifvit för fäderneslandet bevarade och åt ett nyttigt ändamål använde. Sedan de Committerade, som varit förordnade till reglerande af Strömsholms och Flyinge Stuteri-inrättningar, fullgjort det uppdrag, sorn varit dem anförtrodt, och desse Stuteri-inrättningar, i följd deraf, blifvit satte i det skick, hvari de, enligt Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers föreskrifter, böra förblifva, har Kongl. Majit, med upplösande af nämnde Commité, förordnat en särskild Öfverstyrelse för desse Rikets Stuteri-inrättningar, hvilken tillhör att, efter den Instruction, Kongl. Majit låtit för Ofverrstyrelsen utfärda, hafva vården och öfverinseendet öfver samma Stuteri-inrättningar, och med årlig Berättelse om deras skick och de åtgärder, som af styrelsen för deras förkofran blifvit vidtagne och ytterligare böra vidtagas, till Kongl. Majit inkomma; och Kongl. Majit har af Bet^ttelserne för Konungens Nåd» Berättelse.
Till sjelfva hufvud voteringen får Utskottet föreslå följande proposition: 10:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att Bränvin och Sprit, alla slag, af till och med 12 graders styrka, må beläggas med en införsel-tull af 1 R:dr kannan, och det af högre gradtal med 1 R:dr 24 sk., samt alt den för Sprit till luktvattens beredning hittills medgifne serskilda förtullning må upphöra, och denna sprit, iförhållande till dess styrka, draga enahanda tull som annat Bränvin, voterar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, (i:sta Alternativet) komma alla hittills till införsel tillåtne slag af Bränvin, af till och med 12 graders styrka, att förtullas med 32 sk., och de af högre gradtal med 1 R:dr kannan, men de förut förbudne sorter att beläggas, vid det lägre gradtalet, med 4° och vid det högre med 1 R:dr 12 sk. kannan i införsel-tull; (2ldra Alternativet) komma alla slags Bränvin och Sprit att beläggas med 4o sk. kannan vid införsel, då styrkan utgör till och med 12 grader och med 1 R:dr 12 sk. kannan då styrkan öfverstiger detta gradtal. Caffe, Endast Bonde-Ståndet har bifallit Utskottets förslag, alt införsel-tullen a Caffe må bestämmas till 6 sk. per U.\ hvaremot de 3:ue öfrige Riks-Stånden bestämt denna tull till 4 sk. Ä; vid hvilket förhållande Utskottet, för den 12 Bevillnings-Ut skottets Memorial N:o 49- händelse, alt Bonde-Ståndet ej skulle vilja biträda de öfrige Ståndens beslut, får föreslå en så lydande voterings-proposition : ll:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att införsel-tullen å Caffe bestämmes till 6 sk. per U., voterar Ja; deri det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej , blifver införsel-tullen å Caffe \ sk. per Coeffurer.
Han var ju egentligen icke så sjuk. Någonting skulle han väl kunna företaga sig, det var för beklämmande och ynkligt att alltid se honom så der! Men då reste sig Nina hastigt och jagade bort dessa stygga tankar, som ju blott voro framkallade af hennes fantasi, som skenade i väg med henne, när hon satt så der sysslolös. Och när han sedan lyfte sina vackra ögon och sade: »Nina, min hjertetröst!» kastade hon häftigt armarna kring hans hals och anklagade sig sjelf för att vara den grymmaste och mest hårdhjertade varelse på jorden. Det var icke endast fadern, som hade sjunkit ihop i detta nya välstånd, modern hade också blifvit förändrad. Förr hade hon måst göra så godt som allting sjelf med Ninas hjelp. Nu hade hon en utmärkt tjenstflicka, — grosshandlar Curtmann hade till och med uppmanat henne att taga två. Fru Selmer behöfdes icke längre i köket eller vid strykbrädet, hon skulle nu sitta i förmaket, och hon blef fet och nervös. Alla hennes intressen voro för det praktiska i huset, och hon sprang hvarje halftimme ut för att se om det fina, tomma köket, der kokerskan först framåt middagen lagade de få portioner mat, som skulle serveras. Nina hade försett linneskåpet, skräddaren gjorde allting i ordning åt kaptenen, och fru Selmer var rent af öfverflödig. Hon stickade oändliga massor af kulört yllegarn till couvre-pieds åt sin man, åt Nina och Curtmann, hon sydde sina mössor sjelf och var lycklig när syltningstiden kom, men på det hela taget hade hon allt för litet att göra för sin verksamma natur, och hos Nina fans det ju aldrig något att hjelpa till med. Der funnos ju inga barn och en tjenare för hvarje finger, och för resten hade ju Nina blifvit en riktig affärsmenniska; hon satt alltid omgifven af papper och räkenskaper. När Nina gick ned från ett besök hos sina föräldrar, blef hon ofta stående i trappan och såg ut genom det öppna fönstret på den botaniska trädgården. »Var det för detta jag gaf hela mitt lif», tänkte hon. Hon kände sig sjelf och dem alla så hjelplösa, så utan orsak nedsjunkna i en stum, liflös resignation.