Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Däruds-kätten yttrat, utun 8tutslli,lruF uf de väFliällninFSskvldiFe llestridus; men utt» livud vidkomme dess kdrtsätlninF krun äVovnu F6N0M Olvanakeis oell Darda soeknur, eller den sä kallade fvurllöle-väFen, det deremot syntes vurs okestridliFt, utt densuinmu vöre uf töFU eller inFen n^ttu kor lirinFliFFunde orter, oell utt dess unde, liullande komme utt för dlNFS-IuFön klifva vidu meru tr^ekunde, un inom 8tors RojOjlurlrerFS Dan; oell utt inom Dö//. väASträekninFen Fenom Öfver-lloFdul, Ilätun oell L^suns Dorsskro till DerF i jemtland, elmru den vore uf väsendtlig oell eikänd n^ttu tor orten, emedun den öjl^nat en Lenore eummunieation emellun demtland oell de sodia orlernu, genom nndei Ilället likväl vore su ketungunde, utt ytterligare 8tutskidrug dertill skäligen Ilorde kunna päräknus, fastän Xongl.
Frågan har inom Utskotten rönt samma öde, som frågan om näringsfriheten. Den afdelning inom Utskotten, som beredde målet, hade tillstyrkt afslag å motionerne, men detta ändrades i Utskottens plenum. Likasom på sådant sätt en contradiction uppstått emellan Utskottens begge Betänkanden rörande Näringsfriheten, har ock en contradiction uppstått emellan det nu ifrågavarande Betänkandet och ett annat rörande Norrländska Allmogens handel; då Utskotten der föreslagit och Ridderskapet och Adeln äfvensom de öfrige RiksStånden, enligt hvad jag tror, redan bifallit, att Norrländska Allmogens handel med egne slöjdalster må ega rum; men här åter tillstyrkt, at enahanda rättighet för de sju Häraderne i Elfsborgs Län skall försvinna. Jag skulle ej förmoda, att Ridderskapet och Adeln ville biträda en sådan inconsequens, och yrkar derföre afslag. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Då Utskotten till stöd för sin åsigt endast åberopat EkonomiUtskottcts Betänkande vid sista Riksdagen, tyckes Ridderskapet och 186 Den 4 Junii e. m. Adelil endast behöfva åberopa den discussion, som deröfver här ägde rum den 27 Maji 1823, för att ogilla de nu varande Utskottens Betänkande. Men det är icke nog dermed, att Betänkandet afslås. En önskan rörande detta ämne, hvilken framställdes af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, ligger' ännu oafgjord om jag så får säga på Konugens hord, och det är, efter min tanka, nödvändigt att denna önskan återkallas. Detta kan ej ske endast genom afslag på det nu ifrågavarande Betänkandet: och jag tillstyrker derföre återremiss, på det antingen Utskotten måtte ändra sin åsigt; eller ock Rikets Ständer, då Betänkandet andra gången återkommer, må sättas i tillfälle att sjelfve fatta ett beslut om den förra skrifvelsens återkallande. Herr Lefren, Johan Pehr: Man har nu kommit på samma punkt, som vid sista Riksdagen; att nemligen vilja förstöra saken för missbrukens skull.
Tessin grep med händerna i luften som efter osynliga värjor och dolkar, och det sprutade och sprakade om ögonen. – Svartsjuk? På mig? Hon är fyrtio år och gråsprängd, och hon är en smula hes och skroflig i stämman som en karl. Skall jag aldrig slippa höra det pratet! Hos hvem skulle jag ha framlagt mina planer och sökt gunstigt beskydd, om inte hos Sveriges Hedvig Eleonora! (Han bugade sig.) Men frukta dig intet, mitt allra käraste, ty ingen skam får låda vid dina dagar, utan nu i natt skall du följa mig härifrån. En släde kan väl alltid skaffas ... och sedan ... addio! I Italien har jag vänner. – Gud i himmelen må veta, – svarade hon – att jag alltid gärna följer dig, ehvart du det begär, och efter människor frågar jag platt intet, utan vill hellre vara dig när än försaka, men först må vi dock med en tillgifven vän och beskyddare pröfva hvad klokt är. Jag tänker på Erik Lindskiöld, som i afton sitter och dricker med hans majestät. – Ekeroten skall gå ned öfver borggården till kungens lilla uppgång och vänta där till dess Lindskiöld kommer, och då skall han under många ursäkter anropa honom att skynda hit upp ... till mig. Tessin slog afböjande med handen, men jag aktade den kavaljeren föga utan fann en större förnöjelse i att åtlyda en så ädel fröken. Det var långt lidet på natten, när jag kom tillbaka med Lindskiöld. Han utfrågade mig noga om allt. Hans peruk gungade och han svor vänligt och gapskrattade och väsnades som hade hela slottet varit hans. Inkommen i balettsalen böjde han sitt ena knä samt kastade hatten i luften och ropade: – Ären I alldeles kollerstolliga, mina herrskap, som kärlek vill smaka och intet försaka, fast alla er bevaka? Er böjelse gör mer förnöjelse än upphöjelse. Paff! Puff! En fattig byggmästare, en lyckofrestare af nykläckt adel ej utan tadel kan hoppas att vinna så högställd grefvinna.
Vid dessa förhållanden anse vi tiden icke lämplig att i underdånighet anhålla om någon Kongl. Maj:ts åtgärd för beredande af verkställighet åt motionärens förslag, och hemställa alltså, att detsamma icke må för det närvarande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.” Bih. till R. St. Allm. Besvärsoch Ekon.-Bish. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 8 Augusti 1851, lil. 1 e. m. Memorial, angående ytterligare minskning i Utskottets kansli-personal. Sedan de till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnade ärenden numera blifvit handlagde och till större delen afslutade, så har ytterligare en af Utskottets Notarier blifvit umbärlig och denna dag endtledigats; hvilket Utskottet får hos Rikets Höglofhga Ständer vördsamt anmäla. Stockholm den 31 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Augusti 1851, kl. 1 e. m. Memorial, om samman jemkning af Riksståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 114, rörande Folkundervisningen i riket. Enligt Utskottet tillhandakomne protokollsutdrag, äro i detta ämne fattade beslut: af Riddersleapet och Adeln; Hvad Utskottet hemställt uti 5:te punkten, om betyg för skollärare-eleverne, då de ur 5eminarierne utgå, och uti 11 :te punkten, angående förening af skollärareoch klockare' Bih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Ulskottets Utlåtande, N:o 130. befattningarne, har blifvit afslaget; och skulle uti det i 6:le punkten afgifna förslag till förändrad lydelse af 2 mom. i folkskolestadgans 6 §, orden: “eger skolstyrelsen, der den så nödigt finnér, förelägga de sökande läseprof11, utbytas emot orden: "åligger skolstyrelsen förelägga de sökande läseprof," samt orden: “under minst en dag, högst en vecka* uteslutas; af Preste-ståndet :
Det högvördiga presterskapet ger icke audiens hos Gud i dag, derföre får det vällofliga borgerskapet gå hem och lägga sig utan messa. Se hit, godt folk här är en dörr, den är visserligen bara af trä, men det gör ingenting, ty den är fodrad med koppar, titta på den här dörren! Om jag nu säger er att Gud bor härinnanför, ty det är ju hans hus, om jag nu säger er, att biskopens diakonus eller secretarius eller kanonikus eller någon annan man som slutas på us, ty det är bara andans män som slutas på us, om jag nu säger att en sådan man har nyckeln till denna dörr hängande på en spik inne i sitt sofrum, så säger jag dermed icke att han har låst in Gud för oss och hängt nyckeln på en spik i sitt sofrum, utan jag säger bara det, att vi få inte komma in och hålla någon Gudstjenst i qväll, vi som stretat sex dagar med att göra skor och rockar, och vi, som hela veckan hafva bryggt och bakat och slagtat åt högvördiga presterskapet, på det att de på den sjunde måtte orka hålla gudstjenst åt oss. Detta förebrår jag ingalunda MÄSTER OLOF - höglofliga kapitlet, ty de äro ju bara menniskor de, och det var blott Gud som rådde arbeta i sex dagar och hvilade sig på den sjunde. BORGAREN. I hädar Gud, mäster borgare! GERDT. Åh ja, det hör han inte, när dörren är stängd! EN QVINNA. Jesus! Maria! Det är en Antichrist! GERDT (bultar på dörren). Hör ni så tomt det låter. Det står i bibeln, att förlåten en gång remnat till det allraheligaste, och detta måste vara sant, men om de andliga sedan ha sytt ihop henne igen, det står inte i bibeln och derför behöfver det inte vara lögn. BORGAREN. (Folket rusar mot Gerdt; barnen skrika.) Ve dig, Luther, ty en sådan är du. Vi hafva syndat, derför har Herren stängt sitt hus. Hör du ej hur sjelfva barnen skrika vid i din åsyn, du orena ande! GERDT. Ni trampar ju dem på tårna, käre vänner! QVINNAN.
Men Utsk. har med afseende så väl å statens icke öfverllödiga tillgångar, sorn ock derå att Hr Santesson dock blott är en enskild person och icke innehaft någon tjenst i det allmänna, icke ansett sig kunna tillstyrka högre pension. Del är visserligen åt det allmänna bästa han egnat sin verksamhet; men vid denna verksamhet har han dock, ehuru den misslyckats, jemväl afsell sin egen fördel. Utsk. har likväl ansett sig böra tillstyrka något understöd af slaten, enär Hr Sanlesson deraf verkligen är i behof. Det torde för de flesta vara bekant, att han af Götha kanalbolag uppbär en pension. A denna pension, sammanlagd med den nu föreslagna, bör han kunna lefva sorgfritt för sin återstående lifstid. Af dessa skäl tror jag att R. o. Ad. gör rättast uti att bifalla förevar, punkt. Frih. Cederström: Genom förblandning af ingressen till denna med den till en annan punkt, bar jag kommit att begå det misstag Frih. Tersmeden anmärkt och som jag nu skyndar alt, med erkännande af anmärkning giltighet, pliglskyldigast rätta. Men jag tror dock icke alt berörde omständighet, hvaruti jag tagit fel, i någon väsendtlig mån minskar riktigheten af min framställning; lika litet som det förhållande, att Hr Santesson icke varit i statens tjenst, synes mig förringa det moraliskt giltiga i det af motionärerne framställda anspråk på understöd för hans person. Snarare skulle man kunna säga, att hans oförtrulua bemödanden för det allmänna varit så mycket berömvärdare, som lian dervid icke varit af någon embetspligt uppmanad, utan ensamt af medborgerlig patriotisk känsla dertill föranledd. Frih. Tersmeden har visserligen framkastat den förmodan, att enskild spekulation ingått med i beräkningan bos Hr Santesson, ehuru densamma misslyckats. Jag tror likväl att man med skäl kan betvifla delta motiv, isynnerhet då man betänker att nyttan af Götila kanals anläggning, vid den tidpunkt då Hr Sanlesson började alt dermed sig befatta, af allmänheten betraktades med ganska misstroende blickar.
Afven till Fabrikater, sinn val kunna til! erforderlig godhet, men icke erforderlig myckenhet här förarbetas, ära dylike, "förbud utsträckte under det att flere både större och mindre varu artiklar, som till införsel finnas tillatne, aro belagde med så dryga umgälder, att tullförsnillaren finner, oaktat det äfventyr han dervid löper, sin räkning vid da. BeviUnings-Utskottets Betcinkanden, ajjj' ras inpractisérnnde, understundom utan all afgift, och ofta för en, rinearé an verke!igen hort ererlapgas. — En nät maro framställning har af torde ytterligare sta att erhålla, genom de harvid tinder Tift. E. F. G. H, fogade Genera! Sarp, mandrag, öfver de i Riket befintlige Manufacturier, jemte dervid varande arbetare, och tillverk, ningsvärdet under de sednare arén, äfvensom uppgifter å siden och' halfsiden, samt gröfre och finare klädes tillverkningen, från Sverige utförde Fabrikater, och hit införde viner samt andra drycker, Caffe, ' The och Socker, . jemte förteckningar pa de personer sorrv anma It sig till bruk och nyttjande af vissa öfverflödsvara?. — Ailä dessa förhållanden bevisa, a(t ■ 1 urendrejerierhe, de stränga straffen till trots, annu fot tfa ra, och art de genom modets och vanans, .tilltagande välde må hända ukas till Uppenbar 'skada fö? Staten samt till förstörande af de ädlare begreppen' om ära och redlighet hos en eller annan medlem af Köpmans-Stander, och att, vinujngslystna-’ den någon gång kan uppnå den höjd, att personer, hvilkas fördel det synes vara, att motarbeta dessa lagbrott, sjelfva kunna deruti deltaga, hvarpå sa rs k i 1 d te exempel skulle, såsom vittnande " kunna framdragas, sa framt ej det, i IV Art, 58, 3, 4 och 5 Morn. af Kongl. 'Maj: t
Det blir bara pinsamt för både dig och andra, och ingen menniska skall hålla dig räkning för denna grannlagenhet. Hvarför skall du vara så sjukligt rädd för att såra någon annans känslor, har man någonsin brukat taga hänsyn till dina? Hvad är det för en pjunkig förskräckelse för att bli misskänd? Hvarför kan du icke låta din egoism bli rå och grof liksom andras? Kan glädjen att få uppoffra sig för andra verkligen vara så stor? Hvem kan förklara en sådan natur! Jag vrider mig som en mask under min egen oegennytta, och dock kan jag icke bli den qvitt. Jag kan icke intressera mig för den skugga af mitt fordna jag, som bär mitt namn. Ända sedan 1870 har jag bara gått och spökat på jorden – i fjorton år!63 Härom qvällen då jag, som ofvan nämnts, suttit och orerat vidt och bredt om mig sjelf hade Lundegård försökt att sitta och se intresserad ut. Slutligen reste han sig och sade: ”Nej, i eftermiddag är jag alldeles för tråkig, det är bäst att jag går.” ”Hvad skall då jag säga?” ”Jag har nog hört hur ni försökt att muntra mig med er akrobats tidigare öden, men det går inte.” ”Jag är med min akrobat som barnpigor med en historia, de berätta om och om igen.” Den 18 var jag i prestgården på qvällen. Ida talade då om att det bekymrade henne så att Axel afsagt sig platsen som underlärare i Axel Olssons privatskola. ”Det är alldeles ingenting att bekymra sig öfver,” sade han med sitt öfverlägsna leende, ”en plats på 700 kronor kan jag ju alltid få.” ”Nu börja de sangviniska förhoppningarne att resa på sig igen,” sade modren bekymrad. ”Sjuhundra kronor kunde jag dessutom icke lefva på,” tillade han i samma vårdslöst öfverlägsna ton. Karl Lundegård har sjelf sagt att Axel i fjol var kär i Anna Palm. Flickorna säga också att så var. Anna Palm har sagt till Maria Samsioe att Ida och Sääf voro förtjusta i hvarandra den sommaren Sääf var nere. Man hade väntat att han till julen skulle komma och förklara sig högtidligt.
Den punkt i §:n, som bestämmer, alt, då Magistraten och stadens äldste äro af olika meningar, K:s Beflnde skall skilja dem emellan, är som jag nämnt helt och hållet öfverflödig. Jag anhåller om propos. på de förändringar jag nu föreslagit. Frih. von Kraemer: Jag anhåller, att §:n måtte få den ordalydelse Frih. Baabs reservation innehåller, med uteslutande af följande ord: ”Magistraten ege att efter stadens äldstes hörande bestämma om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet serskildt”. Denna mening har tillkommit under förutsättning, att sista mom. om bolag icke skulle i §:n Den 5 Augusti f. m. 49 i §:n införas; men sedan Frih. Raab uptagit detsamma i sin reservation, äro de af mig citerade orden öfverflödige och det är dessutom origtigt, alt de finnas i §:n. Jag förenar mig således med Frih. Raab. Hvad de 3:ne åren beträffar, så har derom varit mycken discussion i Utsk. Rättigheterna till bränvinsförsäljning hafva hittills årligen uplåtits, men jag tror, att de böra medgifvas under högst 3 år, och att auktoriteterna må kunna bestämma liden kortare t. ex. när en Riksdag är nära för handen. I Upsala tillgår på det sätt, att rättigheterna utbjudas på högst 3 år och efter hvad jag hört, förfar man likaledes äfven i de öfrige städerna. Jag tror således, alt tiden bör bestämmas lill högst 3 år och rättigheterna öfverlåtas på bolag. Att sådana bildas är af vigt. Man har selt, att sådana upkommil i Fahlun, Jönköping och Calmar, hvaraf man vunnit stora fördelar. Jag tillstyrker bifall lill Frih. Raabs förslag. tfr Printzensköld: Sävidt jag upfattat Serskildta Utsk:s Betänk., i hvad det angar bränvinsminuteringsoch försäljningsrätten i städerne, har Utsk. haft för afsigt icke allenat att tilldela en stads äldste rättighet att sig utlåta, utan äfven alt afseende på detta Utlåt, skall fästas.
Men härvid bör anmärkas, att, utom deductions-afgifterna, hvilka nu ingå till Staten, genom tillökad chartasigil lala, vid deductionens aflemnande, återstoden af s p o rila r na eller cancelli-gebiihr och sigillpenningar, hvilka frångått expeditionerna och nu godtgöras statsverket genom stämpladt papper, som bilägges expeditionerna, blifvit beräknade endast till 6,902: 28. 9., men utgjort, efter medeltalet af de för åren 1835, i836, 1887 contant redovisade belopp, pr år 8294: 36. 8., så att statsverket härpå gjort en årlig vinst af i3g?.: 7. 11.; i följd hvaraf expeditionerna å de dertill förut ingående inkomster i sjelfva verket gjort en förlust af 217: 19. 1. 6o Den a Maj e. m. Man skulle möjligen emot den nu uppgjorda beräkningen vilja erinra, att en del af det belopp, expeditionerna före regleringen åtnjutit, icke varit på stat anslagna. Såsom svar härå hänvises till staten för Nedre Just.revisionen år i834, hvilken visar, att de på andra hufvudtitelns besparingar anvisade 777 r:dr till Just.cancellers-secreteraren och 2000 r:dr för constituerade föredragande, utgått redan före riksdagen 1828 och 182g, samt att 700 r:dr innefattat ersättning för redan mistadc sportlar. Det står således fast, att effectiva aflöningstillgången blifvit minskad , men ingalunda ökad. Lägges nu härtill, att å lönetillgångarna för de verkligt tjenstgörande ytterligare afgätt för expeditionernas ersättningsoch indragningsstat 2,4i4" 2®. 1 *•> eller, efter afdrag för i4i: 10. 2., som blifvit från andra hufvudtitelns besparingar ersatta, 2,273: i5. g.; så är äfven deraf uppenbart, att icke ens de påräknade lönerna till bestämda antalet tjenstemän kunnat fullt utgå.
Följden ai deras taxerande vöre derföre Oundvikligen den,* att de, vid deras Conlracters uppgörande, förbehålla sig fritagelse, oell SpectakfclFJirer, tinnen Finge lör dem erlägga Beviil ningen. Grefve Mörner, Carl Slellan, erinra de att TheaterSnj tterne alltid förr _ varit taxerade, och att Utskottet således ej tilltrott sig, att nu för dem göra undantag. Dessutom vöre afgiften för dem, i denna förorduin"', nedsatt till och nied 50 ProCent O7 , emot hvad den hittills utgjort. TIerr Mannerstmn, .Tohan', Då Bevillningsförslaget förra gången var under öfverläggning, hemställde jag, om icke alla Statens penniogelöntagare borde ifrån BevillRidd. o. Ad. Vrot. 117* jDen fio Juli e. tn. nio» befrias och att åtmindstone icke mer n i ProCent borde för alla beräkna^, hel rist de som hafva högre Löner fatt mindre tillökning vid den fastställda allmänna Löneförhöjningen, oaktadt deras löner i förhållande till deras ställning ofta äro mera o», tillracklige än de mindre; då beslut härom redan är fattadt, har jag endast i förbigående nämnt denna anmärkning, för alt i aIImänhet-visa obilligheten alt afdraga Bevillning på löner, otillräckliga för innehafvar» ne. De vid Theatern varande Artister, Ac> triser med flera kunna väl ej anses i lika egenskap med Statens löntagare, men då det Sr upplyst, att Theaterns inkomster och tillgångar äro för kostnaderna dertill otili» xäckliga, och understöd af Staten är begärdt, isynes mig frihet för Bevillning vara den genaste utvägen att i någon mån underlätta TheaterDirectionens utgifter, eftersom lönerne naturligtvis måste af Directionen höjas i mån af Bevillningen, likasom enskilda personers löntagares Kronoafgifter alltid falla husbonden till last.
Jag delar deras åsigt och tror, att ingen lärer kunna bestrida det skjutsen länge varit erkänd som ett onus. Att genom entreprenaders inrättande en viss lindring deruti åstadkommits är en sanning, men på sätt en talare redan uplyst och äfven jag har mig bekant, äro de till entreprenörerna utgående afgift er högst olika inom olika län. Man har exempel på att entreprenören åtagit sig skjutsningen ulan någon afgift från de skjutsskyldiges sida, samt alt på andra ställen en viss afgift blifvit, för skjutsens öfvertagande af entreprenören, erlagd till de skjutsskyldige, som således med mera skäl kunnat kallas skjulsberättigade än skjutsskyldiga. Att en förhöjd skjutslega blir besvärlig för de trafikerande lärer ingen bestrida, men då ingen med skäl kan fordra att erhålla nödiga lifsförnödenheter för ett pris understigande varornas verkliga värde, borde man väl icke göra anspråk på alt bekomma ifrågavande vara för ett pris billigare än varuvärdet. Men hvad är nu verkliga värdet? Delta är någonting, som är svårt att afgöra. Man har vid denna Riksdag funnit, att kännedomen om hvad hit hörer ännu icke är sä stor, som den borde vara. Frih. Raab, C. A-., har uti sin reservation upställt 2:ne principer, nemi. l:o, ”Jordbrukets fullkomliga emancipation från skjutsväsendet, med hvilket det förra icke har att skaffa” och 2:o ”skjutsväsendets ordnande, grundadt på — och för — sig sjelf!.” Tillvinnande af ett sådant mål — hvilket jag anser önskvärd! — vågar jag föreslå att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt under förklarande att R. o. Ad. — i afsigt alt möjligen vid nästa Riksdag, komma till full kännedom om ifrågavande förhållanden — såsom sin gemensam tanke antoge följande förslag: att 10 Den 1 Juni. B. St. hos K.
Efter at denne sag, i overeensstemmelse med de vedtagne reglor, i Stor-Thinget bar vseret företaget , havé Norges Riges Reprtesentanter eenstemrnigen besluttet: ”At Den 20 Juli. läll ”At det fyldte attende Aar skal vaere Kongens Myndigheds alder.” I folge héraf anholder Stor-Thinget deri Kotigfelige Norske Regjering, om 'at bevirke Hans Majestäts Naadigste Sanction paa denne Stor-Thingets beslutning, paa det at en Lov derom i overeensstern ruelse med Grundlovens g §., kan volde udfcerdiget. Stor-Thinget i Christiania den 13 Juli 1815. Paa samtlige Reprsesentanters vegne Christie i p. t. President. Weidemann jp. t. Secretaii-i Vi CARL, af Guds Naade Köngé til Svetrig og Norge, de Gothers og Venders 8Cc. SCc. SCc, Hertug til Slesvig, Holstéen, Storinatn og Dithmarsken, Greve til Oldenburg og Delmenhorst 8Cc. 8cc. Gjöre vitterligt: at Ös er bleVen förelagt det nu forsamlede Ordentlige Stör-Things beslutning, dateret Juli I8i5, »således lydende: ’’Det fyldte attende Aar skal vare Kongens Myndigheds alder.” Thi havé Vi antaget og bekrasftet, ligesotn Vi hermed antage og bekisfte denne beslutning som 1812' Den 20 Juli. som Lov. Givet paa Stockholms Slot den 18 Juli 1815. Under Vor Haand og Rigets Segl. CARL. Sommerhielm. i Ministerei^s fravserelsej Pro vera copia. N. Wulfsberg.
(Forlsälln.) 19 som till inrymmande af vedförråd m. m.; att inredningen af lärosalarne, rektors embetsrum, lokalen för nafuralie-samlingarne, m. m. äfven kräfde ökade utgifter, samt att koslnads-förslagct icke heller upptoge någon ersättning för ritningarnes uppgörande, för material-förvaltningen, för de vidlyftiga räkenskapernas upprättande, fur tillsynen vid byggnadens uppförande m. m.; och då, enligt uppgjord, i motionen intagen, specifik beräkning härtill erfordrades, utöfver det redan beviljade an slaget, en summa af 26,000 R:dr Banko, men till betäckande häraf all annan tillgång saknades än Stiftets byggnads-kassa, hvars fond, 4,843 R:dr 43 sk. 11 r:st nämnde mynt, dock borde reserveras för nödiga reparationer å Stiftets läroverksbyggnader, är nu af motionären föreslaget, alt ett ytterligare anslag af 20,000 Kalr Banko eller 30,000 R:dr R:mt måtte för den nya skolhus-byggnadens fullbordande varda anvisadt. Prosten Söderberg har uti sin motion, hvari Prosten Gahne instämt, äskat för höjning af det viii sisllidne riksdag för skolbyggnaden i Wisby anvisade anslag af 30,000 Kalr B:ko, och i sådant afseende anfört, att detta anslag, till följd af flera omständigheter, hvilka ej kunnat förutses, visat sig vara för ändamålet otillräckligt. Vid arbetets begynnelse befanns nemligen, att den annorstädes inom Wisby goda och säkra byggnadsgrunden just å den för läroverkets räkning inköpta tomt beslode af en betydligt djup, med matjord och grus fylld klyfta, i alla riglningar genomskuren af underjordiska, dels raserade och igenstoppade, dels ännu verksamma vattentrummor och källådror, hvilka vid 6 fots djup under markens yta uppblött hela terrängen till en lös leiartad massa.