Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r, nemi.: ang:de upplåtande af en del utaf kronoängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad; ana:de pension för framlidne f. d. Landshöfdingen m. m. L. A. Prytz’s enka ; om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den åt stadens och länets gemensamma kurhusinrättning år 1815 upplåtna egendom å Kungsholmen; samt om anslag för National-museibyggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader. Den 8 Juli. 345 Föredrogs Vällofl. Borgare-St:s den 4 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 341, innefattande inbjudning till de öfriga Riksstånden att biträda Borgare-St:s vid behandling af Bevilln.-Utsk:ts Utlåt. N:o 11 fattade beslut, ang:de stämpel å bouppteckningar. Frill, af Ugglas, Gustaf: Borgare-St. har uti förev:de prot.-utdrag N:o 341 inbjudit R. o. Ad. att förena sig uti följande beslut: »Bouppteckningar, sorn utvisa behållning af minst 1000 rdr, förses med stämpel till |:dels proc. af behållningen i boet, i jemna hundratal af riksdaler, dock att befrielse från stämpel eger rum för efterlefvande makas giftorätt, hvilken, ehvad den utgör mer eller mindre, beräknas till hälften al behållningen». 1 berörde hänseende har R. o. Ad., sedan frågan vid dess förra föredragning blifvit återremitterad, fattat det beslut, att bouppteckningar alltid skola charteras för boets hela behållning, men att, sedan arfskifte upprättats, efterlefvande make skall vara berättigad att återfå den del af stämpelafgiften, som sig belöper på samma efterlefvande makes giftorätt. Efter mitt förmenande är sistnämnde beslut verkligen bättre än det af Borgare-St:t nu föreslagna.
Då härtill kommer, att en serskild grund utomdess finnes för bedömande af dylika frågor, nemligen sista mantalsskrifnings-orten, och någon annan än denna icke synes behöflig, hafva Utskotten ansett sig, med anledning af Prosten Roséns motion, böra föreslå utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom skulle förordnas: attj då fråga församlingar emellan uppstår angående skyldigheten att underhålla de frän den ena till den andra församlingen inflyttade personer, skall den fattige3 ehvad han haft eget hemman eller ickej alltid anses tillhöra den församling, der han sist varit skatt skrif ven. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1850. 51 varit synnerligen önskvärdt, att Rikets Ständer icke ifrågasatt afskaffande för landsstatstjenstemiinnen af det indelta aflöningssättet, hvilket i allmänhet medförde den fördel att a tidningen i viss man reglerades efter löntagarnes lefnadsbehof eller prisen på de förnämsta förnödenhetsvaror; men emellertid, då det vore betänkligt att än vidare uppskjuta den löneförbättring, som i följd af Rikets Ständers anslagsbeslut kunde komma mängden af landsstats-personalen tillgodo och hvilken, ehuru med hänsigt till nu inträffade prisförhållanden ytterst knappt beräknad, måste anses för löntagarnes bergning af högsta behof påkallad, samt härtill komme att de fleste landsstats-tjenstemän, hvilkas rätt vore derunder beroende, ej haft något att erinra vid de indelta lönernas utbytande mot kontant aflöning, ville Eders Kongl. Maj:t vid det nämnda tillfället i nåder medgifva sådan förändring. En ytterligare omständighet, som föranledt minskning i vissa landsstats-tjenstemäns löneinkomster och hvilken vid afgifvandet af 1853 års förslag icke kunde vara känd, består deri, att Rikets Ständer å sednaste riksdag nedsatte eller afskaffade åtskilliga bevillningsafgifter, hvarå Kronofogdar och Häradsskrifvare egt att uppbära provision.
Löjligt skulle det också förefalla, om vi icke vant oss dervid, att höra författare tid efter annan på ett gifvet tecken af någon celebritet stämma upp i samma tonart och samma ord. Trovärdig verkar deremot den litteratur, som upprinner ur sjelfständighet. Dertill kommer, att en sjelfständig litteratur också i viss mening är nationell, ty hvad är en af utländska förebilder oberörd individualitet annat än en reflex af sin nations lynne. Sjelfständigheten är emellertid mer att söka i framställningssättet än i innehållet. Vi få icke sammanblanda hackadt och malet, icke dogmatiskt fastkedja t. ex. kärleken till friheten och förnuftet vid ett eller annat framställningssätt. Franska revolutionen predikades in i menniskornas hjertan på, efter våra begrepp, bombastisk prosa och alexandriner. Det enda som härvid skulle kunna fastställas är, att då ett framställningssätt förhårdnat till mod, smyga sig de konventionella och redan föråldrade åsigterna så småningom äfven in under detta framställningssätt, och derför kommer stabiliteten och konservatismen förr eller senare att dölja sig under hvad jag kallat skomakarerealismen. »Åsigterna», vetenskapens upptäckter och de nya tankar, som arbeta inom samtidens sociala reformsträfvanden, äro hela tidehvarfvets tillhörighet och ej enskilda nationers; den estetiska omklädnad, i hvilken dessa upptäckter och dessa »åsigter» af skriftställarne införas i skönlitteraturen äro deremot hvar och en nations privategendom. Modern barbarism Modern barbarism. Quod non fecerunt barbari fecerunt – arkitekterna. Sprängskotten och hackan grusade vårt operahus med dess hemtrefliga, smakfulla och akustiskt förträffliga salong, hvilken hört knallen från Anckarströms pistol och hvars förebilder i utlandet allt mer och mer bortsopats af år och brand. Hvar ljöd likväl musiken vackrare? De fem raderna verkade här liksom i äldre italienska teatrar ytterst liffullt genom att från golf till tak omgifva rummet med skådelystna ansikten, medan däremot de nutida treradiga salongerna verka flackt och kyligt.
Om skamstraif i allmänhet har jag förut yttrat mig; kyrkoplikten hörer numera ovillkorligen dertill; och om Hr Rääf, som beklagat att ej någon prest deltagit i lagberedningen, ville efterse uti det af 5 sådane och en lekman sednast upprättade förslag till kyrkolag, skall det visa sig för honom alt äfven derifrån all fråga om offentlig kyrkoplikt uteslutits. Bibehållandet i någon män af straffet genom fängelse vid vatten och bröd har under diskussionen af sjelfva Just.-statsministern ansetts kunna möjligen medgifvas. — Med någon förändring i sättet för verkställigheten var sådant också först föreslagit af lag-comitéen, och äger ännu rum för mindre förbrytelser uti den sednast antagna Norrska strafflagen. Olämpligheten af detta straffsätt, jemväl oaktadt modifikationen, såsom svårt och nära omöjligt att till verkställigheten kontrollera, och såsom dessutom uti vissa individuella förhållanden ohjelpligen orsakande helsans och kanske lifvets förlust, men åter uti andra ett högst ringa slraffondt, gjorde sig först gällande uti högsta domstolens anmärkn:r vid lag-comiléens förslag, och föranledde uteslutandet frän det nu förevar. Skälen dertill äro så många gånger, och jemväl under den diskussion jag nu endast velat komplettera, fullständigt anförde, att ej mera derom behöfver ordas. Kunde emellertid medgilna bibehållandet för mindre förbrytelser nu ofelbart bereda antagandet af fnreslagne systemet i öfrigt, vore eftergiften visst icke ulan sin fulla lämplighet; ty snart korame i alla fall jemväl det nu bibehållna oefterrälleliga att försvinna; men delar att befara att anspråken icke dertill inskränkas. Att ”hvarje brottsling beskrattar” ett eller annat slags straff, lärer väl icke ulan öfverdrift kunna sägas; dock kan ej förnekas att ofta anledn. dertill förekommit i afseende på fängelse vid vatten och bröd; och äfven spö- och risstraffen hafva undergåtts under gyckel och tydligt ådagaläggande att allt ändamål dermed ..såsom straff förfelats. Deremot är så mycket mera säkert, att ingen brottsling här i landet beskrattat det slag af straff, lagförslaget afsell, som ingen ännu undergått det.
Sedan den 15 januari detta år har hon varit anstäld som amanuens vid Sabbatsbergs gynekologiska afdelning. Angående vår unga doktors framtidsplaner kunna vi för Iduns läsarinnor omtala, att hon på våren 1889 ämnar anträda en studieresa till utlandet samt derefter bosätta sig i hufvudstaden som praktiserande läkare, företrädesvis som specialist i qvinnosjukdomar. Det har blifvit sagdt, och det säges mångenstädes ännu, att qvinnorna sjelfva aldrig skola fatta sådant förtroende till en läkare af sitt eget kön som till en manlig doktor. Kanske skulle detta ha blifvit förhållandet, om den första svenska qvinliga läkaren » med knapp nöd sluppit igenom » vid sina examina. Men Karolina Widerström har erhållit höga examensbetyg samt har dessutom under sin tjenstgöring på de olika sjukhusen i Upsala och Stockholm kommit både lärare, kamrater och patienter att i den unga qvinnan se en pligttrogen och samvetsgrann läkare. Uuderligt sinne skulle väl den sjuka flicka eller hustru ega, som ej med glädje helsade en qvinlig läkare välkommen. Det är nogsamt kändt, att svåra olyckor och bittra sorger mångenstädes härledt sig från den fruktan och motvilja, mången qvinna känt för att anförtro sitt kroppsliga lidande åt män. Må vi derför med fröjd helsa den tid, som förverkligat så mången plågad och lidande qvinnas dröm; må vi af varmaste hjerta helsa Sveriges första qvinliga läkare välkommen samt önska henne lycka och välsignelse till ' sitt ansvarsfulla kall! A ve. Ett f minne. I r * \ I L / I i Kl \ J IN månaden meddeiar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så erMan ser, att det är en själ, som älskar och En underlig känsla sig smög i mitt bröst: hot, när och af ho em fick han detta lider och som helt enkelt säger oss detta och säger oss det varmt, kraftigt, sant och upprum? riktigt. Men — det finnes dock ett men — Nu låg han der gömd, förgäten och stum, som det hjerta kanske, som hos honom drottningen sakDar tålamod att utarbeta sina utomordentligt förträffliga grundtankar. Det sökt tröst.
Skälen härtill äro utvecklade uti de från Hof-Rätterne inkomna Skrifvelser, som till StatsUtskottet öfverlämnäs: och Kongl. Maj:t föreslår att, enligt uppgjord speciel reglering af personalen ochjlönernas belopp i hvarje tjenstegrad, anslagen må bestämmas för Svea Hof Rätt till 50,826:32 — - Götha Hof Rätt 49,346:32 — -Christianstads dito 20,786:32 — hvilket medför en tillökning Transport ,4 ,400: - 748,500; — io Kongl. Maj As Nåcl/ga Propos. N.-o a. Transport I4>/joo; — för SveaHof jR ätt 14,144:41:6. Efter fulländad reglering afStats-Contoirets Stat, på ett för ändamålet lämpligt sätt, hör bristen i nuvarande anslag på Kiks-Staten, hvilken hittills utgått dels af Andra Hufvud-Titelns besparingar, dels, hvad Biks-Boksluts-Contoiret beträffar, af öfverskottena på inkomsterna, uppå Andra Hufvud-Titeln uppföras, utgörande med under lönerne inbegripna 354 tunnor spannmål 30*7: 35: s 748,500: - 2* Transport 54,230:17:4. 748,500 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. No 2. 11 Transport 54,230:17:4. 5:o För Presidenten i Kammar-Rätten föreslås Taffelpenningar, lika med andra Presidenterne . , . IOoo: Reglering af KammarRättens aflöningsstat i öfrigt hade lämpligen kunnat komma i fråga, i sammanhang med den föreslagna löne-förbättringen för Ledamöterné i HofRätterne, med hvilka Kammar-Rätten , såsom Öfver-Domstol i heskatlnings-och uppLörds-mål, är jemförlig; men som Kongl.
Rikets Ständer, som således ansett någon definitiv lönereglering för ifrågavarande korpser nu icke böra ega runi, hafva deremot funnit angeläget, alt aflöuingen derstädes, i likhet med hvad för andra Statens tjenstemän skett, provisoriskt höjes för den lid, nu inträdande siats-reglering omfattar, och alt vid lönevilkorens bestämmande, så vidt arméens och flottans läkare-korpser angår, hufvudsaklig! afseende fästes ä behofvet all få de många vakanla beslällningarne med kompetente läkare försedde. Härvid Ilar först tagits i öfvervägande, huruvida i afseende å balaljons-läkareIjenstcrne, så vid arméen som flottan, lönetillökning bör beviljas, med bibehållande af rättigheten lill förhöjning efter vissa föreskriliia tjensleår, eller om denna tillökning hellre må lill eli visst bestämdt belopp för hvardera tjenstegraden fastställas. Ulan all nu ingå i bedömande, hvilketdera af dessa båda aflöningssält må vid en blifvande definitiv regie - 118 Expedi/ions-Utskollets Förslag till underd. Skri frelse, N:o 228. ring ega företräde, hafva Rikets Ständer dock. med afseende derå, att den provisoriska lnne-tillökningen gäller blott för nu inträdande stals-regleringsperiod, trott det vara med mera reda och fördel för löntagarne i allmänhet förenadt, om tillökningen bestämmes till en gifven summa utan beräkning af förhöjningen eller vissa Ijensteår; hvarföre Rikets Ständer fastställt den provisoriska löne-förhöjningen för de båda bataljons-läkare-graderne vid arméen och flottan lill en viss bestämd summa, utan afseende A den lid, som löntagaren lillbragt i graden.
Besluter Konungen därefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med rikets styrelse eller utöve den konungsliga makten, så länge han utrikes vistas, utan föres riksstyrelsen under Konungens frånvaro, i Hans namn, av den till tronföljden närmast berättigade prins, om han uppnått tjugufem års ålder. Han styre såsom regent med all konungslig makt och myndighet, enligt denna regeringsform; dock må han ej adeligt stånd och värdighet förläna, eller till grevligt och friherreligt stånd upphöja, eller riddarevärdighet utdela. Har den till tronföljden närmast berättigade prins icke uppnått tjugufem års ålder eller är han av sjukdom eller utrikes vistande hindrad att riksstyrelsen utöva, då styre såsom regent i Konungens namn med nu sagda befogenhet den till tronföljden därnäst berättigade prins, som uppnått sådan ålder och för vilken hinder av ovannämnda beskaffenhet ej möter. Finnes ej prins, som, efter vad nu är stadgat, må utöva riksstyrelsen, före statsrådet styrelsen med samma makt som regent. Tre ledamöter af högsta domstolen och en af regeringsrättens lagfarna ledamöter skola tillsammans utgöra Konungens lagråd. Lagrådet tillkommer att afgifva utlåtande öfver de förslag till stiftande, upphäfvande, ändring eller förklaring af lagar eller författningar, hvilka för sådant ändamål blifva af Konungen öfverlämnade. Där så pröfvas nödigt, må Konungen för visst ärende till ledamot af lagrådet ytterligare förordna en för insikt, erfarenhet och redlighet känd man. Konung ware myndig wid fyllda Aderton år. Lag samma ware för den till thronföljden närmast berättigade Prins. Konungen äger att i brottmål göra nåd, mildra livsstraff samt återgiva ära och till kronan förverkat gods. Över ansökningar därom höre Konungen dock regeringsrätten, beträffande mål av beskaffenhet att kunna tillhöra dess eller kammarrättens slutliga prövning, men i andra mål högsta domstolen; och fatte Konungen Sina beslut uti statsrådet.
Befallningshafvande yltrat den förmodan, att sjukdomen hade karaktären af en svårare qvarka, och anhållit, alt med de fem hästarne få låta anställa profkur, mot förbindelse att ej under tiden låta djuren inne feller ute komma i beröring med andra kreatur, och tillika begärt, att derest delta icke kunde bifallas, utan hästarne skulle dödas, han så tidigt måtte underrättas om tiden för en sådan åtgärd, att vederbörligen examinerad veterinär med laga biträde kunde närvara för att anställa obductio et inspectio cadaveris; — att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 4 Juli 1849 förklarat, det icke kunna tillåtas Petter Svensson att bibehålla de af Veterinärläkaren såsom obotliga förklarade frenne hästar, hvilka genom vederbörande kronolänsmans försorg skulle dödas och nedgräfvas, men tillåtit Petter Svensson att genom af honom tillkallad examinerad Veterinärläkare låta obducera samma hästar, som följd hvaraf med hästarnes dödande skulle anstå till på eftermiddagen den 11 i sammma månad; och att Petter Svensson, å Landskansliet närvarande, genast blifvit härom underrättad. Dessutom utrönes af handlingarne: att länsmannen och tvänne nämndemän den 9 Juli 1849 värderat de dödade hästarne tillsammans till 403 r:dr 16 sk. banko; att trenne i orten bosatte personer intygat, att Petter Svensson i flera, ända till sex år egt de dödade hästarne, och således icke vore af dem, som sysselsatte sig med hästbyte, utan tvärtom vore känd för en stilla vandel; att, efter hvad med säkerhet kunde antagas, hästarne genom postskjutsen ådragit sig den sjukdom, hvarföre de måst dödas; och att hvarken Petter Svensson eller utgifvaren af betyget haft kännedom om kreaturens rotz-sjukdom, utan förmodat den vara så kallad qvarka, för hvars botande Petter Svensson tillitat kunniga personer; samt slutligen, att Kongl. Majrts Befallningshafvande i Linköpings län, vid insändande af den i motionen omförmälda underdåniga ersättnings-ansökning, hemställt, att ersättning till sökanden måtte få utgå till två tredjedelar af det de dödade hästarne åsätta värde.
Likaledes får yag reservera mig emot så väl den, efter mitt omdöme, bristfälliga redactionen af några utaf de nu föreslagna reglementariska stadgandena för Tumba Bruks förvaltning, som emot den alltför småaktiga beskaffenheten af dessa stadganden, af hvilka flera synas mig dels vara af en alltför ringa vigt, för att utgöra föremål för alla 4 Riks-Ståndens öfverläggningar och beslut, dels ock, på ett för Rikets Ständer mindre fördelaktigt och för deras Fullmägtige mindre lämpligt sätt, inskränka dessa sistnämndes rättigheter att ordna Brukets förvaltning och hushållningen derstädes. Exempelvis torde jag endast behöfva hänvisa lill föreskrifterne rörande fortfarandet af det hitintills iakttagna kostsamma afiöiiingssättet för arbetarue vid Bruket”. Uti hvilken reservation Herr Friherre Stjernstedt sig förenat. Ankom till Exp.-Utsk. den ao Mars. Memorial, angående nödige ansedde förändringar i de föreskrifter, som innefattas i 5 Art. 2 Afd. af i83o års Banco-Reglemente. Vid anställd och nu fulländad granskning af 2 Afd, i 5 Art. af i82o års Banco-Reglemente, för att tillse, om och hvilka af dervarande stadganden böra i blifvande Banco-Reglemente intagas, har Utskottet funnit, att §. (5, de under litt. bj c, d, e., /, g, h och i af §. 7 förekommande föreskrifter, samt §§. 8, 12, i3 och 14 böra ur det nya Reglementet uteslutas såsom hädanefter icke vidare tillämpliga, enär dels de dermed åsyftade ändamål, så vidt desamma icke genom numera förändrade förhållanden förfallit, redan blifvit uppfyllda, dels ock, hvad sistnämnde §. serskildt beträffar, Rikets Höglofl. Ständer, med bifall till Utskottets, under N:o i<) afgifne Betänkande, beslutat, att den förmon, som hitintills varit de i samma §. uppräknade Academier och Inrättningar beviljad, att få tillvexla sig en bestämd summa R:dr Silfver, emot lika belopp i Banco-Sedlar, kommer att för framtiden upphora.
Maj:t täcktes i de län, der Stamoch StrÖrotar ej kunna om planpenningens utgörande öfverenskomma, anbefalla dess Befallningshafvande förelägga Roteinteressenter inom viss tid söka att vinna dylika frivilliga öfverenskommelse!-, samt derefter på en gång upptaga och, efter sig företeende omständigheter, bedömma de tvister, som ej kunnat i vänlighet afgöras; men deremot tror jag det ingalunda tjenligt, att, vid Soldatseller Båtsmans afgång, fråntaga torpet den jord, det utöfver kneckte-contractet kan innehafva, lika litet som att tillämpa den i detta ärende utfärdade Kungörelse af den. 14 Januari 1818, helst det förra förfarandet alltid skulle försvåra möjligheten, att med minskade torplägenheter få nya Soldater och Båtsmän i de afgångnes ställe, och tvist om sålunda frånskilde jordegov alltid kunde uppkomma, äfvensom den i berörde Kungörelse bestämde ersättning, efter hvad jag har mig bekant, i Södermanland och Öster - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. ^229 göthland på Intet sätt motsvarar Stamrotarnes billiga anspråk på bidrag af Strörotarne. ” Herr Rappe, Carl, yttrade: ”Utskottets nu upplästa och godkända Betänkande, i anledning af väckt motion om Utrotarne3 kraftigare bidrag till Stamrotarne, vid indeldta Infanteriet, i och för dessa sednares tunga och besvär, åbragt genom soldattorpens belägenhet på deras egor, och den merändels större jordrymd, som blifvit sådane torp tillslagen, utöfver hvad kneckte»contracterne föreskrifva, gillar jag i allt, utom hvad i sista momentet förekommer, der en framställning synes vara gjord, af innehåll, att, då soldater afgå från Rotar, hvilkas torp äro större eller bättre, än som uti kneckte-contracterna stadgas, hufvudroten skulle ega rätt, att fråntaga torpet, hvad det förut för mycket innehaft.
Hår åro tre alternativer; och tilan torde få skrida till tvånne voteringar. Herr Grefven och LancltMarJkalkeh yttrade, att då de trenne sårskildte meningar, hvilka, i afseende å maximibeloppet blifvit fram. ställde, icke kunde uti en voterings-proposition innefattas, måste; i händelse någon mening icke ville jemka sig efter de öfrige, tvånne voteringar deraf blifva en oundviklig följd. Herr Gederfchjöld: Jag anser mest öfverensstämmande med formen, att ja-propositionen blifver deri, vid hvilken votering begärdes, hvar. igehorrl ook samina ändamål vinnes; ty nejpropositionen kan i sådant fall innehålla, att det Ridd. v. Ad. Prut. Vill. Band, 45. joS Den 13 September e. rn, kommer särskilt att afgöras, huruvida maximibeloppet skall blifva 1- eller 2000 R;dr. Friherre Ejörnftjerna: Jag upprepar min anhållan, att man må skilja mellan quaestio an och quaestio quomodo; och att således första propositionen må blifva, huruvida fastighetslån skola utgå, eller icke. Herr Hjerta: Hår har visserligen blifvit ifrågasatt, huruvida fastighetslån åro nyttige* men alldeles icke, det de ju skola utgå, Frågan år blott om såttet och beloppet. Räntan hör till en annan punkt. Jag anhåller således, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes förnya proposition på bifall till Utskottens Betänkande, samt att Herr Tham ville afstå från sin begäran om votering, och instämma med Grefve von Schwerin, i hvilken händelse tvånna voteringar kunna undvikas. Herr Tham: Jag förenade mig med Gref. ve von Schwerin i den öfvertygelse, att hans förslag var det råtta; men jag hade redan förut begärt votering. Skulle nu Herr Grefvens mening icke antagas, kan jag icke afstå från den votering jag begärt å Utskottens Betänkande. Herr Hjerta: I sådant fall underställer jag, om icke Grefve von Schwerin skulle vilja afstå från den proposition, han föreslagit. Friherre Cederjirom:
7 Sami. 1 Afd. 8 Häft. 5 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. men utan sådant uppsåt, som sagdt är, deltagit i misshandeln, straffarbete i högst fyra år; och för den, som af hastigt mod och utan uppsåt att dödai varit i gerning en delaktig, straffarbete i högst två år. § 9. Ar någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till annans död; dömes till böter från och med femtio till och med femhundra liiksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader. Var vållandet synnerligen groft; då må till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 10. För dråp, som pröfvas hafva timot mera af våda, än af vållande, skall ej någon till straff dömas. Om såramål och ringare misshandel. § 11- Har någon misshandlat annan så, att han deraf mistat talförmåga, syn eller hörsel, eller fått svårt lyte eller annat svårt kroppsfel eller stadigvarande svårt men å sin helsa, eller råkat i lif sfarlig sjukdom, och var sådan skada åsyftad; dömes, om gerningen skedde med berådt mod, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år. § 12- Har någon misshandlat annan, såsom i 11 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, som i samma, § nämnd är; då skall gerning smannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två månader till och med två år. § 13. Gör någon uppsåtligen sådan misshandel å annan, att deraf kommer mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än i 11 § sägs; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år eller böter från och med tio till och med femhundra Riksdaler.