Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sundhets-Collegium, samt under förbehåll, att minst 3:ne fattige patienter vid Institutet erhålla friplatser och att en yngre Läkare af Professoren vid Institutet anlages såsom dess biträdare och af honom undervisas i den Orthopediska läkare-konsten, för att sålunda hildas att en gång efter Professor Akerman kunna blifva Institutets föreståndare; hvarjemte Rikets Ständer godtfunnit bevilja bemälde Professor personligen ett årligt anslag af 500 R:dr, alt från och med början af innevarande år intill nästa Riksdag utgå samt på Allmänna Indragnings-staten uppföras. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 16 December 1840. Iterremilleradt af Ridd. och Adeln den 1 Dec. 184r. (Se Expeditions-Utskottets memorial N:o 20, samt härnedanföre upptagne förslag lill underdånig Skrifvelse N:o 173.) Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse j N.-O 168. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Dec. 1840. Preste-Ståndet den i4 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} angående öfver flyttning ä Allmänna Indragnings-staten af de å Numer-Lotteriets stat uppförda löner och ständiga arfvoden m. m. (Stals-Utsk. Uti. N:o 385.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, uti Skrifvelse af den 29 sistl.
Ued denna öfvertygelse trodde koredraganden, att 8jötulIsmedl6N8, s5 8tats-Lontoret päräknade belopp 2,950,000 k:dr, lämpligen kunde okas med 250,000 kiksdaler; oeb tillstvrkte altsä, att nämnde belopp mätte i förslaget utföras till D:dr 3,200,000. /'o^med/en bade under de fem är, pä hvilkas resultat 8tats(^ontorets beräkning bvilar, varit i jemnt stigande, sä att de tor äret 1837 uppgätt till 575,993 D:dr, deraf 8tats-Verkets netto-bebäll Iransport 3,200,000. Iivsi jemte koredrsAsnden underdsni^t ti6M8tsIlde, liuruvids Xon^I. >1sj:t tselites, i den Illit vsnde nsdi»s l?rosio8itiouen, sn^sende 8tst8- Verlcet8 till8tsnd oell Iletiof, st ti i Ii ek 8tiinder8 omsirötninA ötvertennis, onl ietie, i tild,et med t,vsd Kitiet8 8tsnder vid de 8edns8te I>ili8<ls^si i>e medAitvit, Xonr;!. IV1sj:t ms forttsrsnde e^s, stt tor li08tiis<ler tilt iinnu ster8tsende föitiiittrin^sr i 1'o8tiursttilindell snvsnds de s ?08tmedten us,s>!iommsnde ötver8liott. O» intiom8ten st lilifvit efter 8i8ts Kiti8ds!<6n 6lisd med deil törtlöjds stillt tor 8tiimsilsd t slssisler, 8oin, enligt tVon^I.
Till denna motion har jag ansett mig personligen förpligtad, då jag, jemte öfrige Rotehållare inom Nerike, vid comniunicationen af den vidtagne nu klandrade förändringen protesterat deremot, meri slutligen nödgats ingå derpå, då ett alternativ af ännu. mer tryckande beskaffenhet oss förelädes; likvist fastades af samtlige Rotehållare vid bifallet det vilkor, att till den nu för handen varande Riksdag få saken upptagen tili rättelse, hvarom då äfven en Den i Martii, 117 underdånig anhållan till Konungen afläin nades. Jag anhåller att denna min motion måtte till StatsUtskottet blifva remitterad. Herr König, Juhan A,'. Böjelsen att förbättra är så naturlig oell tillika så berömlig, att man icke bör misstycka, än mindre lasta de misstag dess goda afsigt stundom förordsakar. Noga bör man dock akta att den icke urartar till blotta böjelsen att förändra; ty många förändringar vålla oreda: och det torde vara en afgjordt riktig regel, att man hällre bör bibehålla det sorn genom vanan blif - vit helgadt och likasom öfvervunnit sin olägenhet, än göra en förändring utan att vara fullt säker 0111 dess nytta, äfvensom att i betydligare mål icke göra något blott på försök. Om den. na reflexion genast föll in då en ändring skedde i tjenstefolkets flyttningstid, bör det icke illa uttydas. Hvar och en ser ur särskildt synpunkt och ser derföre olika. Emellertid, om också tankan är felaktig, bör den sägas för ali: väcka upplyftare omdömen. Den säges dock nu med mera förhoppning om riktighet. Om det är en obestridlig sanning att Landtbruket utgör vårt Fäderneslands förnämsta styr. ka, och följaktligen är det Näringsfång, hvarpå Den x Martil* hogsta afseende bor fastasj och om detta så väl som alla andra större inrättningar icke kaij, skötas utan en mängd arbetande personer, samt sällan utan Legohjon, så är det ock nödvändigt att för dessas flyttningstid utsätta en termin, som å ena sidan bäst passar för detta yrke, och å den andra icke kan i något afseende vara ofördelaktig.
»I tio långa år utan en dags frist har jag nu ångrat så bittert, så förfärligt, att jag ej unnat mitt samvete ett ögonblicks ro ... och ingenting sa’ mig, att jag var oskyldig, ingenting ... icke en aning. Tänk i tio år, sommar och vinter, dag och natt har jag vridit mig i en enda svidande plåga ... Men det är ju ingen mening i detta, ingen rättvisa. Eller hvarför skulle just jag lida så rysligt ... Hvarför? Jag hade ju intet ondt gjort ... Mitt lif är spildt ... Och flickan der, se på henne! Vi tog det ju som straff alltihop, rättvist straff ... Men hvarför straff, då jag är oskyldig Och du säger jag skall tacka. Men är du då från dina sinnen?» »Stilla, Fredrik! Stilla! Tänk på Signe ... Märker du icke, att du hädar ... Förlåtelse åt dem, som icke veta, hvad de säga Jag förstår dig inte, neej! Ska du icke lofprisa Gud, då en sådan sten fallit från ditt bröst ... Och vara glad ... Nu är ju ingen olycka skedd. Allt kan reda sig.» »Ingen olycka skedd! Och det kan du säga? Du har då glömt hela vårt lif med allt dess elände Var det då ingenting att minnas alla dessa timmar, då ångesten klämde ihop min strupe, så jag inte vågade andas ... Och de sömnlösa nätterna sedan, de grufliga, förfärans nätter, då jag låg timme efter timme på tu man hand med sjelfmordstanken ... Kroppen dryper af svett. Det käns som glödande piggar spikades in i ens hjessa ... Och så den skära bolstern! Vet du, hvad den skära bolstern är: den fyller rummet om natten, närmar sig, närmar sig, vill qväfva mig i sin tunga massa. Eller också nålar som vilja stinga mig i hjertat, en nål så liten, så liten som märket på en pistill ...» »Men så sansa dig, Fredrik! Sluta då för himlens skull. Du vet inte hvad du säger!» Och Berta skakade häpen hufvudet fram och åter. Hon trodde icke sina öron. Han talade i feber, det var tydligt, han var utom sig.
Söder om detta skogsbälte åter möter man så väl i Sibirien som i Amerika omätliga sträckor af en ytterligt bördig jord, om hvars förmåga att löna odlarens möda de senaste årens sädesexport från gränsländerna mellan Förenta staterna och Kanada lemnat ett så slående vittnesbörd. Mellan Sibirien och Amerika eger dock den olikhet rum, att medan jordens alster i Amerika lätt och billigt kunna utföras till Atlantiska hafvets och Stilla oceanens hamnar, är den bästa delen af Sibirien, den som ligger kring öfre delen af Irtisch-Obs och Jenisejs lopp, afstängd från verldshafven genom väldiga förland, och de stora floder, som i Sibirien genomkorsa landet och af naturen tyckas vara bestämda att utgöra pulsådrorna så väl för dess inre lif som för samfärdseln med den öfriga verlden, flyta alla mot norr och utfalla i ett haf, som ända till senaste tider ansetts fullkomligt otillgängligt. Af dessa floder upptager dubbelfloden Ob-Irtisch med sina talrika bifloder ett område af öfver 60000 geografiska qvadratmil, Jenisej-Angara ej fullt 50000 och Lena något öfver 40000.219 Såsom den detta verk åtföljande kartan öfver Sibiriens flodsystem utvisar, ligger af dessa ofantliga landområden blott en ringa del norr om polcirkeln, och endast mycket obetydliga sträckor af desamma upptagas af skoglös tundra, hvilket beror derpå, att större delen af kustlandet vid Ishafvet har sitt vattenaflopp genom egna smärre floder och derför ej kan anses tillhöra de här ifrågavarande flodområdena. Drager man i norr gränsen för det med fördel odlingsbara landet vid 60° n. br., så återstår dock en odlingsbar areal af 90000 geografiska qvadratmil. En tredjedel häraf torde upptagas af ett skogbeklädt och kanske temligen svårodladt bergland, men det öfriga består för det mesta af föga skogbevuxna, lätt odlade grässlätter, täckta af den yppigaste växtlighet. Jorden, mångenstädes snarlik Rysslands svarta jord eller »tschernosem», lönar här med rik äring äfven de knapphändigaste odlingsarbeten.
IDUN 1897 Till frohen Aurora Storchen f eldt, som nyligen firade sitt 50-årsjubileum såsom skolföreståndarinna i Jönköping, hafva stadsfullmäktige därstädes uttalat sitt tacksamma erkännande af hennes verksamhet, sin uppriktiga lyckönskan till jubileet och sin vissa förhoppning att välsignelsen af hennes trogna o c h trägna arbete skall bestå, äfven sedan hennes lefnadsdag är lyktad. * » För medborgerlig förtjänst. » K. m-.t har tilldelat förra folkskolelärarinnan v i d Klara församlings folkskola fru Sofi Nilsson, född Andersson, den kända befrämjerskan af skolköksidén i vårt land, medaljen i guld af femte storleken m e d inskrift » F ö r medborgerlig förtjänst ». En liten hvinnosahsdebatt uppstod i lördags i första kammaren v i d behandlingen af den föreliggande motionen, åsyftande kvinnas behö- righet att inför domstol föra annans talan. Lagutskottet hade, s o m bekant, hemställt o m bifall till motionen. H r Öländer opponerade sig emellertid. I hans ögon tedde sig hela förslaget s o m en yttring af de liberala idéer, hvilka skrifvit » kvinnans frigörelse » på sin fana. F ö r öfrigt ansåg han att det svaga könet » hade föga advokatorisk talang. » Detta yttrande uppkallade till genmäle lagutskottets ordförande, som anmärkte att vid många domstolar kvinnan redan de facto ägde denna rättighet, hvilken n u af lagen b o r d e tillerkännas henne. Dessutom stode det ju kvinnan öppet att aflägga juridisk e x a m e n; h o n borde väl då också i all rimlighets n a m n ha rätt att föra andras talan. B i s k o p Billing kunde e j heller dela hr Ölanders uppfattning, att kvinnan ägde föga advokatorisk talang; » s o m herarne kanske litet hvar haft erfarenhet af, kan h o n i det stycket vara svår n o g », m e n just därför vore h o n mindre skickad att uppträda inför rätta. Saken aflöpte ock så att kammaren biföll utskottets hemställan.
– Håll i släden så länge, så skall jag göra lös fimmelstängerna, kommenderade Matti. Jag grep i af alla krafter och hade stor möda att hålla medarnas bakre ända uppe på isen. Jag förstod snart Mattis manöver och gillade den fullkomligt. Nu kunde vi lätt draga släden upp på isen igen, när bara dess främre hälft befann sig i vattnet. Sedan skulle vi se till hvad vi kunde göra åt hästen. Det var tur för oss att vi icke åkt in med släde och alt, ty då hade räddningen blifvit långt svårare. Om en stund hade Matti lyckats lossa fimmelstängerna, och med ett raskt ryck fingo vi släden helt upp på isen. I en stor, svart vak af omkring två famnars längd låg hästen och pustade och arbetade för att hålla sig uppe. Så snart vi hade släden räddad, gick Matti försiktigt fram till vaken nära hästens hufvud, stampade på isen för att försäkra sig om att den höll och närmade sig sedan för att hjälpa sin raska vallack, där den låg och frustade helt muntert i det iskalla vattnet, alldeles som om den tagit ett vanligt sommarbad. Jag ville hjälpa honom, men han ropade åt mig att icke komma för nära iskanten. Det hade han rätt i, jag skulle icke bjuda till att falla in och bli genomvåt. Natten var kall nog annars. Jag hade kommit från inåkningen med min ena fot en smula våt af vattnet i släden, som funnit väg in i min ena storstöfvel. Matti hade genast, när isen brast under hästen, hoppat upp på iskanten utan att väta en tråd på sig. Han fick fatt hästen vid betslet och lugnade honom med vänliga ord och klappningar. Så förde han honom ett stycke tillbaka i vaken, och med uppmuntrande ord och dragningar i betslet uppmanade Matti sin häst att komma upp. Hästen samlade sig till en stor ansträngning, reste sig nästan upprätt i vattnet bland isstyckena, alt under Mattis uppmuntrande rop, och försökte med en kraftig sats att nå med framfötterna upp på iskanten. Han fick jämt och nätt den ena hofven upp på isen, som brast under den, och sjönk sedan så djupt tillbaka i den svarta vaken, att Matti måste släppa sitt tag i betslet för att icke följa med.
Då man betraktar förenamnda betydliga antal tff nära 800 personer, som äro i behof af den allmänna välgörenheten utöfver de 665, som redan utgöra föremål derföre; att mängden af dessa sednare blott njuta en otillräcklig hjelp, som lindrar, men ej afhjelper deras nöd, och att bland berörde 800, hälften utgör minderåriga barn; så bör den omständighet icke vara oväntad, att, oansedt både Fattigvårdens och Polisens förenade omsorger, Stadens innevånare dagligen öfverhopas af liggare, hvilka framställa nöden och eländet i alla möjliga skepnader. Och då få kunna helt och hållet tillsluta dea enskifta barmhertigheten för dessa olyckliga, men mången, som närmare känner fattigvårdens otillräcklighet, eller ledes af personlig välgörenhetshåg, lemnar på ett obemärkt sätt kanske vida större fattigbidrag än Sorn på honom uttaxeras, kan det med skäl antagas, att det fatligbidrag, som på detta sätt utgår af Stadens Innevånare, är, öfver hufvud räknadt, lika betydligt som det contanta i räkenskaperna synliga. Ali Carlskrona bar en så betydlig fattigpersonal är en lika naturlig följd af härvarande förhållanden, sorn det är uppenbart, att Stadens öfriga innevånare ingalunda borde belastas med deras försörjande. Af Stadens folkmängd, utgöras mer än 4000 personer af Kronans manskap samt deras hustrur och barn, nemligen: r 882 Krono Timmermän .. 356 hustrur . 279 barn 5n __i Ilo Andra Varfsarbetare .282 570 deras hustrur och barn Afskedade af Kronans arbetare och manskap deras hustrur . och barn .. Enkor efter aflidne Kronans manskap . deras barn. 533 85 r 115 Summa 4i°3 personer. — 64 — Hela denna folkmassa är af Kronans gage, eller publika pensions-utdelningar, endast lif närd för dagen och måste således, så snart samma gage upphör, blifva verkliga fatiighjon, åtminstone i den män egen arbetskraft är otillräcklig till förvärfvande af lifsbergning eller tillfälle för dess användande saknas. Kongl.
I enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens underdåniga *• *• Glas . ... i tt. i ... mästare-dia hemstallan tillstyrker Utskottet, manter. att så kallade Glasmästare-diamanter, såsom obestridligen utgörande ett verktyg för så väl glasmästare, som åtskilliga 24 UevUlninys-Utskottets Betänkande I\' Glasvaror. Grifflar. Guttapercha. Hattar. andra näringsidkare, måtte under följande nya rubrik i faxan intagas: »Glasmästare-diamanter, infattade ; se Verktyg. Likaledes hemställer Utskottet, att för Glasvaror, försedda med flätning, som icke utgöra varu-emballage, hvilka nu förtullas efter 20 öre per skålpund, måtte i stället meddelas hänvisning att tullbehandlas lika med Glas. Grifflar af sten, infattade i trä, tullbehandlas för närvarande såsom Blyertspennor; men enär, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplysa, sådana grifflar väga dubbelt så mycket som blyertspennor af samma storlek, och då så val skriftaflor, alla slag, som grifflar äro tullfria, samt nu ifrågasatta vara, hvilken till det mesta förbrukas vid skolungdomens undervisning, icke mer än nyssnämnda skriftaflor torde böra vara tull underkastad, hemställer Utskottet, i enlighet med hvad embetsverken föreslagit, att den nuvarande rubriken Grifflar af sten måtte erhålla följande tillägg: infattade eller oinfattade. Ej specificerade samt till redskap och machinerier ej hänförliga arbeten af Guttapercha draga nu en tull af 50 öre skålpundet; men då nämnda artikel numera vunnit ett allmännare användande inom industrien och begagnas såväl vid vattenoch gasledningar samt eldsläcknings-anstalter som ock för jernvägarnes behof, samt Utskottet anser arbeten deraf, som för sådana ändamål till riket inkomma, böra. i likhet med hvad för Redskap och Machinerier blifvit stadgadt, åtnjuta tullfrihet, torde en bestämmelse härom böra i taxan införas och hela taxerubriken Guttapercha sålunda erhålla den förändrade lydelse, som bifogade förslag utvisar.
Nio 18, i anledn. af väckta motioner om förändrade, stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att förse sig med helfrihetsbref och Turkiska pass, blef samma betänk, å ny o lagdt på bordet af Gr. Cronhjelm, Otto Au g., samt Gr. Taube, Gust. Erik. Företogs till pröfning StatsUtskis d. 7 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 29, i anledn. af K. Mis nåd. propos., anglde försäljning till skatte af de till ekplantering anslagna Bispmotala Kungsgård och 2Ine under 'Wisingsborgs Kungsgård lydande hemman, samt om inköp för ekplantering af jord å Wisingsö. Hr af Ström, Israel Adolph, uppläste följande: Sedan StatsUtskis majoritet tillstyrkt den K. Propos., är det icke min afsigt att denna gången fasta mig vid StatsTJtskis betänk, i sjelfva hufvudsaken; men det är emot det högst oriktiga i premisserna mitt anförande skall riktas. Det har varit mitt ödes skickelse att alltid få nyorganisera, och alltid har i början ett skrik uppstått öfver olämpligheten af mina förslag och åtgärder. Jag utbeder mig få återkalla i minnet, huru mina förslag, röride en förändrad hushållning med Djurgården ganska länge äterhöllos och, sedan de blifvit satta i verket, visat sin stora nytta. Huru många försköningar och beqvämligheter hafva icke der blifvit utförda? Och penningarna hafva varit tillräckliga samt lemnat betydande öfverskott utan hjelp af någon annan cassa. Den i5 April f. m. Huru mycket klandrades icke de skrifter, jag utgaf i skogshushållningen, när de först utkommo? Ja, den första varpå vägen alt alldeles bannlysas i K. Landtbruks-academien, och ändå begagnas den nu nästan uteslutande af dem, som vilja införa en bättre skogshushållning. Redan är 1802 yrkade jag, att Jägeristaten skulle instrueras; men mina förslag motarbetades, och först år 1829 fattades det beslut, att de skulle sättas i verket och ett skogsinstitut inrättas , sedan jag dessförinnan på egen hand undervisat flera elever oeh nyttan fanns påtaglig.
Herr Th: s uppträdande var helt annorlunda be skaffad t. Först och främst var det icke ens fråga om något tryckfri-hetsbrott från herr v. Q: s sida. Detta erkänner hr Th. qjelf. Det framgår nemligen uppenbarligen af herr Th: s framställning, att den kännedom han fått om den tillämnade utgifningen icke gaf anledning till något antagande att herr v. Q: s artikel skulle vara straffbar. » Hvad jag meddelade herr v. Q vanten — var att hans tilltänkta offentliggörande af ett förtroligt bref från konung Kristian IX till konung Carl XV väckt någon missstämning i grannlandet » Detta var således allt hvad herr Th. visste. Icke ens ffer att förekomma ett brott eller en gerning, som enligt hans tankeinnebar något brottsligt — i sådant fall hade ja herr Th: s expedition varit något ursäktligare såsom blott hemfallen under den nyss tecknade kategorien — utan helt enkelt för, att underrätta om att publikationen » väckt misstämning ». Det är solklart att det förkastliga i herr Th: s handlingssätt i qjelfa verket växer ge * nom denna bekännelse, sedd i det \ jus som den ofvan citerade pnnkten af herr Th: s förklaring kastar öfver densamma. Herr Th: s bemödande i sin förklaring går hufvudsakligen som helt naturligt är derpå ut att söka rentvå 9ig från misstanken att hafva användt något slags hot för att förmå herr v. Q vanten att afst&amp; från den tillämnade publikationen. Och är saken sådan han framställer den, så måste man erkänna, att något hot icke gerna kunde från herr Th: s sida ifrågakomma. Ty hvarken klnde han sjelf det afsedda brefvets innehåll, ej heller kände kan mera om dess inverkan på » grannlandet » än att det väckt någon » misstämning » derstädes. Huruvida denna misstämning ▼ar sådant » missförstånd med utländska makter » hvarom Tryckfrihetsförordningen talar och som kan föranleda skriftens konfiskering, derom visste herr Th. intet, enär han — enligt sin egen förklaring — saknat all kännedom om, huruvida, i händelse utgifningsplanen fullföljdes, tillämpning af 3 mom. 9 § Tryckfri - hetsf. vore ifrågasatt.
Det kom på tal hvarför Kristofer Hanson rest till Brasilien. Man undrade hvarför han så tvärt afbrutit sin bana här. Någon hade sett honom, då han vid stationen sade farväl åt föräldrarne. Det hade varit ett uppträde, som kunnat röra en sten. Både han och de gamle voro lika otröstliga.» »Nå, än sen?» »Då de berättade det, vände du dig om för att ingen skulle se, att du höll på att skratta.» »Prat! Det var ju ingenting att skratta åt.» »Nej. Det var heller inte något vanligt skratt; det var ett hångrin, så nedrigt, så hatfullt, så skadegladt...» »Herre gud, hvad du är öfverspänd!» »Det var det hårdaste, hjertlösaste jag sett i mitt lif.» »Du har också sett i syne. Jag var naturligtvis uttråkad af de hjertnupna beskrifningarna, och af en gäspning har din fantasi fått ett hångrin. Sådant kan hända, om man är romantiskt anlagd, men det är inte jag.» »Jag har föresatt mig att få reda på hvad som fans mellan Kristofer och dig.» »En hög grad af likgiltighet.» »Du vet åtminstone att han inte kände sig likgiltig gent emot dig.» »Om du visste hur enfaldigt det här pratet är!» utbrast den äldre otåligt. »Men hvarför skall du försöka resonera bort den solklara sanningen? Du vet att han reste i förtviflan. Du vet att det var för din skull.» »Förut hette det alltid att det var jag som gick och trånade af olycklig kärlek till honom. När jag gifte mig, blef det ändtligen slut med det pratet, och när han sedan reste, blef det den andra uttydningen. Der har du den enkla sanningen... Sqvaller, kära barn, ingenting annat.» »Men du var förlofvad med honom.» »Aldrig!» »Hade du gifvit honom en korg då?» »Han hade aldrig friat till mig.» Det uppstod en stunds tystnad. Elden flammade, så att det blef ljust i rummet, strök uppåt med en dof susning och smälde emellanåt med en knast i veden.
Att genomgå allt, som blifvit sagdt emot Utsk:s betänk., dertill skulle fordras vida större förmåga, än jag äger, och dessutom får jag bekänna, att, ehuru vältalighetens ordsvall blifvit begagnadl till sin ytterlighet vid detta tillfälle, kan jag dock icke säga, att det i minsta mån har rubbat min öfvertygelse om riktigheten af den lika arfsrätten. llr Lagergrens reservation har blifvit åberopad; densamma afser hufvudsakligen en allt för stor jordsöndring eller hemmansklyfning, hvarigenom besutenheten skulle minskas. Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att giftermål inom samma classer jemna arfsförhällandena. Om pä del ena stället sonen får mera och doltreu mindre, så har detta visserligen, äfven hittills, kunnat hjelpas genom giftermål, men jag tror, att om båda finge lika mycket, så kunde giftermålen gå sä mycket lättare för sig och egendomen lika väl inom Ståndet bibehållas. Äfven en annan reservation har blifvit åberopad, hvilken innehåller den märkvärdiga frågan: hvad har arf för grund? Jag vill icke ingå i de djupa resonnementerne i detta ämne, utan svarar blott, att så länge icke lagarne bestämma, att staten bör ärfva allt hvad som finnes, så är det en rättsgrund, att barn, i första rummet, och slägtingar dernäst, böra hafva rättighet till arf. Jag frågar, hvilken bevisning är åstadkommen om olägenheten af lika arfsrätt inom de tvenne Ständ, som redan haft densamma lika länge, som den olika arfsrätten har funnits inom de båda andra Stånden. Jag medgifver, att de förespeglingar vi hafva hört under denna discussion äro afskräckande, men de grunda sig icke på bevis, ulan blott på suppositioner. En värd talare har, såsom bevis på sin åsigt, åberopat Wärends härad. Kan man väl med rik - Den 9 December. liga grunder, säga, att den lika arfrätten har åstadkommit något ondt inom denna ort? Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med de mångfaldiga svar, som skulle kunna anföras i följd af hvad som blifvit yttradt, utan slutar med alt yrka bifall lill Utsk:s förslag.