Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afsättningen af landtmannaprodukter, till den del, som icke verkställes genom köpslut om större partier, sker hufvudsakligast genom införsel å städernes torg. Äfven på några ställen å landtbygden verkställes försäljning på bestämda dagar i veckan. Den betydligaste handeln med spanmål äger fortfarande rum uti Lidköping. Uti Mariestad har den jemväl, under de sista åren, sedan hamnbyggnaden blef färdig till begagnande, betydligen tilltagit, och äfven uti Hjo har den, efter hamnens fullbordande, blifvit lifvad. För öfrigt sker försäljning på de inom Länet tillåtne marknader, som nu utgöra 25 i städerne och 21 på landet. Dervid afyttra landtmännen hufvudsakligen kreatur. En af dessa marknader, eller (jen som höstetiden hålles 1 Hofva, är för sådan handel af mycken betydenhet och stora uppköp göras der ifrån flera delar af riket. Landthandlande, som hålla öppen bod i öfverensstämmelse med gällande handelsordning, voro år 1835: 4 med 4 betjente. uti Norra Wadsbo fögderi dito dito dito dito dito Södra Wadsbo Höjentorps Wartofta Skara Leckö 9 » 5 ingen. 2 med 3 5 » 2 13 » Summa Tillsammans 31 med 14 betjente. En landthandlande har för bränvinsminutering blifvit dömd handelsrättigheten förlustig. Handtverkare och gerningsmän, som år 1855 funnos å landtbygden skattskrifne, voro följande: 1 Bagare med 1 Bleckslagare » 2 Byggmästare . 9 Färgare med 29 Garfvare » 10 Glasmästare 1 Hattmakare 6 Kopparslagare med 1 Kakelugnsoch Krukmakare » 9 Murare , » 13 Målare » 6 Sadelmakare 162 Skomakare med 102 biträden. 154 Skräddare » 92 Smeder » 31 Snickare » 1 Sockerbagare 11 Urmakare med 1 biträde. 2 » 16 biträden. Derjemte finnes inom Länet ett större antal personer, hvilka idka vissa af nämnde handtverk såsom binäring.
Oenorn återrerniss hafva Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskotten erhållit del af Herr Presidenten Poppii anförande, hos Högvördige Preste-Ståndet, emot förenade Utskottens Utlåtande N.o x, hvaruti, med anledning af Herrar Bonners och Valleys Motioner, Utskotten, i fråga om Fribrefs utfärdande för Svenska Fartyg, föreslå dels ett i nyssnämde Utlåtande intaget tilllägg vid 4 §. af underrättelserna till TullTaxan, och dels en underdånig anhållan hos Kongl. Majit; och innehåller berörde anförande hufvudsakligen framställning derom, att de föreslagna åtgärdeme varit mindre nödige, då Motionairerne egt en genare väg att vända sig till Fegeringen, och de nu Bih, till Rikt' St. Oec. • Utsk. Mern. N".o 4. gällande, på goda skal, tillkomne stadganden om Fribref dessutom icke skola medföra några egentliga olägenheter. Då, enligt ankomna Protocolls-Utdrag, Utskottens x detta ämne afgifne Utlåtande blifvit bifallet hos Hedervärda Bonde-Ståndet den 6, och hos Vallofl. Börgare-Ståndet den 9 sistl. April, samt, under den 21 i samma månad, gilladt af Högloft. Ridderskapet och Adeln, kan, i en fråga af denna beskaffenhet, den gjorda anmärkningen, emot Tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut, icke leda till annan åtgärd af Utskotten, än att ett sådant förhållande härmed vördsamt tillkännagifves för Högvördige Preste Ståndet. Stockholm den 9 Maji 1829. Ankom till Exp.-Utsk. d. 11 Maji 182g. Utlåtande, i anledning af anmärkningar inom Hedervärda BondeStåndet emot Utskottens Betan - Bevilln.-samt Allm. Bes v .o. Oecs TJlsk. Uti. N:o 5; 3 kande, angående införsel af eller Tull å Utländsk Tvål, Ull och Ost.
I så fall var det ännu mindre nödvändigt för Sverige att afgifva en neutralitetsförklaring, emedan den åtminstone icke var en följd af slaget vid Sinope, hvilket inträffade den 30 December, således 6 veckor efter det Sverige den 1 5 November afgifvit sin neutralitetsförklaring. Vestraakternas krigsmanifest åter afgafs icke förr än den 15 April 1851, eller nära 5 månader efter den svenska neutralitetsförklaringen. Nu kan man fråga, på hvad sätt denna neutralitetsförklaring verkligen var af nytta för Ryssland. Jag anser den hafva varit det derigenom att Sverige satte sig ur stånd att taga parti på ena eller andra sidan. Att Ryssland åter icke måtte hafva ansett neutralitetsförklaringen skadlig för sig, det antyddes här på detta rum af f. d. Ministern i Petersburg General af Nordin, när 3:dje Hufvudtiteln var före. Hr Nordin uppgaf, att han i October på permission aflägsnade sig från Ministerposten, emedan svenska kabinettet då ansåg, att förvecklingarue skulle kunna biläggas, men •att han, efter att i Januari hafva återkommit, icke behöfde mer än en timmas samtal med Kejsar Nikolaus för att förmå honom Den 17 Juni e. m. 877 att medgifva neutraliteten. Med all möjlig aktning för det svenska sändebudets förmåga i öfvertalningsviig tror jag likväl att Kejsar Nikolaus icke var en man som låt öfvertala sig, då han fann det vara stridande mot sitt intresse. Jag vill nu i korthet sammanfatta händelserna. Mot slutet af Okt. afliigsnade sig General af Nordin, d. 15 Nov. utkom vår neutralitetsförklaring, d. 30 Dec. stod slaget vid Sinope, i Jan.' 1854 inträffar vårt sändebud ånyo i Petersburg, och då medger Kejsar Nikolaus efter 1 timmas samtal neutralitetsförklaringen. Allt detta skedde innan vestmakterna d. 15 April 1854 utfärdade sin krigsförklaring. Då Sveriges politiska intresse är så nära förenadt med Turkiet så tycker jag, att vi åtminstone vid ett så vigtigt tillfälle borde hafva haft en diplomatisk agent i Constantinopel.
Uti Nionde punkten anser Utskottet miss. hushållning med ved hafva ägt rum, men föreslår det oaktadt att anslaget måtte ökas ifrån 14,000 till 16 000 R:dr, då jag deremot skulle vilja tro att det rätta hade varit, att blott erinra om omöjligheten för Statsverket att med afseende å Statens bestånd kunna till; fredsstäUa allas fordringar, och jag för mindel anser att de förr anslagne 14.000 R:dr böra så användas, att de i och för behofvet blifva tillräckligen hvadan jag alldeles afstyrker bifall till den föreslagne tillökningen. Samma förhållande uppstår med resekostnaderna i och för Arméens räkning; jag känner ej hvilka underlättelser StatsUtskoitet inhemtat för att utröna förhållandet härmed; i fall Herrar Generalers och deras Adjutanters mönstringa-reaor härutinnan skulle vara innebegripne så bör jag erinra att det torde vara tid att beräkna, huruvida icke desse Embetsmäns löneinkomster äro af den beskaffenhet, att dessa resor utaf sjelfva lönerne och ej af Statsverket böra bestridas. Jag tror i alla fall, att Riksens Ständer äfven i denna del icke böra öfverskrida det vid sista Riksdag faststilde anslaget af 10,000 R:dr Banco. Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI Band 7 gS Den 7 Julli f n. Utskottet tillstyrker äfven en Lönetillökning af 500 R:dr Banco för Öfversten vid An? dra LifGrensdierRegcmentet; det är genom dessa tid efter annan beviljade tillökningar, som Statsanslagen slutligen stiga till en orimlig höjd.
Men den faltiga syflickan, s o m petar och broderar namn, dussin efter dussin, hon tager den krona, hon då och då får som lön för sitt arbete, med darrande hand och önskar, att hon inte behöfde släppa den ut till vandring på länge, länge. Hon känner sig för en stund rik o c h lycklig o c h föresätter sig att vara mycket, mycket sparsam. älskarinna. städse Jag var nyligen kommen till den lilla staden X. såsom lärare därstädes. S o m j a g bodde helt nära handelstorget, brukade j a g ofta taga min promenad däröfver. Det roade mig så mycket att studera det rörliga lifvet, de små näpna fruarnas ifver o c h liflighet, då det var fråga o m någon riktigt » bra bit ». Nu sparade de icke på de blanka kronorna; de prutade visserligen, somliga med förvånande energi; men att spara det är sannerligen ej att pruta, det är att undvara, försaka det man icke har råd att betala. Vid torgets ena hörn satt en stackars gumma vid ett litet rankigt bord, fylldt med pepparkakor. Hon såg arm och eländig ut, den gamla, men j a g hade kanske aldrig sett henne — det är så mycket man icke ser, som man borde se — om det ej kommit en ung flicka fram till henne. Flickan hade el t så innerligt trefligt utseende, ett par vänliga, blåa ögon, s o m blickade gladt o c h frimodigt omkring sig. Hon klappade den gamla på axeln, och det lät helt hjärtegodt, när h o n s a d e: » Ack, j a g bakar j u själf så bra pepparkakor, men kära gumma, ni är fattig, ni fryser här; nu är det j u l, o c h denna kanske kan skaffa er litet värme och ljus, » och så räckte hon fram en blank krona o c h försvann i vimlet. Gumman, s o m icke hunnit med något tacksamhetsord, satt o c h såg med tårad blick efter henne. Jag vet icke, hur det var, men denna lilla torgscen gjorde ett så mäktigt intryck på mig.
Odlingen af de ädlare sädesslagen fordrar en vida högre och omsorgsfullare jordens kultur, kräfver mera insigter och förstånd hos odlaren och manar till ett mera intensift och sålunda för framtiden mera nyttigt jordbruk. Af h vad jag ofvan anfört är äfven lätt att hemta skäl för min begäran att tull må åsättas ladugårdarnes förnämsta artiklar, smör och ost. Smör förtullas per Svenskt L® i England med 76 öre, i Frankrike med 33 öre och i Tyska Tullföreningen med '1 R:dr 66 öre. Ost förtullas per Svenskt L'it i England med 38 öre, i Frankrike med 93 öre och i Tyska Tullföreningen med 'i R:dr 66 öre. Här, om någonsin, hämmar den fria konkurrensen, som, då Sverige nu icke har någon tull på viktualier, är så orättvis mot våra landtmän, ladugårds-industriens utveckling. I ofvannämnde med flera länder, hvilka icke anse sig kunna undvara skyddstullar för sina ladugårds-produkter, eger Iandtmanna-befolkningen en, sedan sekler förvärfvad, insigt uti och vana vid denna gren af landtmannanäringen, då denna deremot hos oss, efter att länge hafva legat i dvala, först genom Finska traktatens upphörande och de då genom tullsatser relatift stegrade priser, vaknade till lif. Hos oss mäste boskapen vinterfodras 8 och grönfodras 4 månader, ja ofta mindre, af året. I de södra länderna är det nästan alldeles tvertom, och då vmterfodringen är vida dyrare, fordrar mera arbete, större åbyggnader för skördarnes förvarande, så är det tydligt att skall tull för något lands ladugårds-alster sättas, så är det för vårt land af högsta behof. Den gamla åsigten, att ladugården är ett nödvändigt ondt, att den är blott medel till alstrande af spillning för jordens gödning och icke kan vara ett mål för sig, som nu under några decennier varit tyst, börjar nu åter höja sin röst.
Du sade, att Vajny skulle komma hit när? Någon gång i dag. Men gör mig den tjänsten att ta saken lugnt och behandla honom varsamt! Han kommer säkert att lämna oss full upprättelse, kärnpojke som han är i grund och botten. Det fins blott en upprättelse, jag kan gilla: att han gifter sig med vår dotter. Han vill nog handla uppriktigt mot henne, men det ges tillfällen, då öfverdrifven pliktkänsla leder till olycka. Hvarför förbjuder lagen mannen att gifta sig före tjugofyra års ålder och kvinnan före aderton? Naturligtvis af det skäl, att ungdomens känslor skola få tillfälle att mogna, så att de unga icke kasta sig in i obetänksamma förhållanden, på hvilka man sedan ej kan råda bot. Ja, lagen är bra, tillade öfversten med en djup suck; men i praktiken ... Ja, tänk! inföll hans hustru. Tänk, hvilken uppoffring den höll på att kräfva af dig, om du skulle på gamla dar ha gått och gift dig med en tös för att rädda ditt barn! Faderskärleken är i sanning en helig känsla, fri från all egennyttig beräkning! Hon gaf sin man en obeskriflig blick och seglade ut genom dörren. Samma dag sände fru Tiracca till sin bror en högtstående ämbetsman i Cuzco en quipus med bud, att han borde låta den fångna kvinnan så snart som möjligt försvinna från hufvudstaden eller kanske, om möjligt, fästa kungens uppmärksamhet på henne. Det sista skedde. Den svage incan, ytterst känslig för kvinlig fägring, vardt eld och lågor första gången han såg henne. Ett par dagar senare blef hon intagen i Cuzcos jungfrukloster, där hon skulle förberedas till den höga äran att bli upptagen i skaran af konungens medhustrur. Fru Tiracca andades åter lättare. Det moln, som hotat familjen, skingrades, och den förlorade svärsonen blef återupptagen i dess sköte. Dotterns vackra ögon tycktes bringa den vilsekomne officern på rätta vägar, och han gjorde afbön. Hvad som dess för innan förefallit försökte man glömma, och bröllopsdagen bestämdes. Endast öfverste Tiracca tillät sig att då och då i enrum draga en stilla suck.
Jag ber derföre få föra Ridderskapet och Adeln till minnes, hurusom Ståndet vid sista Riksdagen, just af denna anledning, ansåg sig nödsaka dt att icke utsätta någon Tull på Spannemål, på det Konungen icke af denna §. skulle finna sig 252 Den 26 Februarii e. m. hindrad att äfven hunna sänka den. De, sorn anse en sådan frihet nyttig, böra följagtligen bifalla det nya förslaget. Herr Hjerta: Förhållandet härmed sista Riksdag var detsamma, som alltid skall blifva, när Konungen äger en bestämd rättighet att ändra SpannmålsTullen; emedan det då blir öfverflödigt för Rikets Ständer, att derom öfverlägga. Jag kan icke utgå från någon annan grundsatts, än den, att Konungen må sänka alla afgifter så rhycket lian vill, emedan detta innefattar en tydlig fördel för landet. Grundlagen har i 60 §. med skäl betagit Konungen rättighet att höja skattebeloppen; men att icke kunna sänka dem, är icke i någon af Sveriges Grundlagar Honom förbiudit. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Jag är öfvertygad, att stadgandet i denna §. är af mera vigt än man kanske föreställer sig, och om det vore möjligt att under våra formers oformlighet behandla någonting formenligt, skulle jag begära att denna sak mätte hvila, tills frågan om grundsattsen för Spannmålshandeln i allmänhet blifvit afgjord. Men då vi alltid äro i den ställning, att icke veta, hvad sorn i de andra Stånden blifvit afgjordt, vill jag icke begära upskof, ehuru jag är af samma tänkesätt med Herr Hjerta; fluctuationer i Tullen äro högst ofördelaktigt verkande på Den 26 Februarii e. m. Spannmålsliandeln.
Grof Ulli kv 1825 én qvantitet af 788,850# efter ettsammanlagdt värdeaf4o4,i3o R:dr, som ger ett medelvärde af 24 sk. 7 r:st. per #, och Eevillnings-Utskottets Betänkande N.-o 17. efter 2 procent, dragit en tull af icke fyllest 6 r:st. per #. År 1826 ten qvantitet af 1,124,547 fe eftér ett sammanlagdt värde af 453,683 R:dr, isom ger ett medelvärde af 19 isk. 4 ,:st* Per fe belli efter 2 procent, dragit en tull äf lekte fyllest 5 risti per fe År 1827 eri qvantitet af 1,159,607 fe tefter ett sammanlagdt värde af 447,940 R^dr, som ger ett me; delvärde af 18 sk. 6 r:st. per fe och, efter 2 procent, dragit ten tull af närä 4i r:st; per fe Fin Ull: År 1825 en qvantitet af 6,905 fe efter ett sammanlagdt värde af 6,38c> R:dr, isom ger ett medelvärdé af 44 sl{-> 5 rist. per fe och i efter i5 procent, dragit i tull 6 sk., 8 rist per fe
Nu iär jag förklara, att om Herr Greswen och LandtMarstalken gör pro - ?Oso Dm 27 Januarit. proposition i likhet med hwad Borgare» och Bolive* Ständen bestulit, will jag dertill bifalla. Grefwe von I^Lntin^sKsulen wille sä mycket haldre bifalla att Fullmäktige frikallades frän an» Iwar, som han ej kände att de hast nägon Instruktion att följa. Herr Grcfwen och LandtMarffalken gjorde derefter proposition att Ridderffapet och Adeln j ltkhet med Borgareoch BondeSränden wäl malte frikalla sina Fullmäktige l NlksgäidsCvntoir^t för anlwar och erfättning, men tillika ogilla deras sörhällande, sä wäl i afseende pä deras ärgärd att till fd. Konungen öiwerlemna de till Realisationen bestämda mede», som deras underlåtenhet att ställa sig till efterrättelse Rcv-sorerS bud och förrskrister, samt deröswer törklara dem sitt fynnelliga mchuöje. Bifölls. Friherre ceclersiröm, ^gcob, söreftog att Ridderskapet och Adeln skulle anmoda Herr Grefwe» och LandtMarffalken, att, sedan nu RiksgäldsContoirecs Fullmäktige »häll» decharge han täcktes utsätta en dag till wal af nya Fullmäktige. Herr klinspor, 6sröt," trodde att detta wal ej kunde förrättas innan RtksdagöOrdningen more antagen och stadfästad. Herr von 8ckultrc>nkeim, Daviks; Jag skulle i ödmjukhet wilja underställa Högloft. Riderstapre och Den 27 Januaris. 1051 och Adelns pröfning, om icke soft bättre wore, att uppskjuta med walet till NlksgäldsContoirö Fullmäktige, intill desi den under arbete warande Instrucklonen för dem hunnit blifwa fullkomnad och antagen. Det synes med god ordning vfwerenSstämma, att den som stall Ztaga sigell wärf, först mä lära känna sina skyldigheter.
Till staden Borås, å 150,000 K:dr, för återuppbyggande af genom 1822 och 1827 årens eldsvådor nedbrunna delarne af denna stad 1,433: 67. - b samma stad, för dess återuppbyggande efter 1827 års eldsvåda, å 127,500 R:dr; hvilket låns vid slutet af år 1840 återstående belopp, 123,695 R:dr 25 öre, enligt Rikets då församlade Ständers beslut, får liqvideras genom erläggande af 4 procents ränta och 2 procents afbetalning a sagde kapitalbelopp. .. 62,777: 27. 60,496: 43. b staden Oregrund, å 7,500 R:dr, för återuppförande af denna stads år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; varande detta räntefria lån äterbetaldt med ^del årligen 375: b staden Wenersborg, å 225,000 R:dr, för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda. Genom den af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer medgifna lindring i betainingsvilkoren är bestämdt, att 6 procent skola årligen inbetalas ä detta lån, med beräkning af 4 procents ränta å det oguldna. kapitalbeloppet 111,984: 39. 103,662^49.
Sedan härvid votering blifvit begärd uplästes till justering och godkändes en sålydande voter:s-propos.: Den, som bifaller Bevilln:s-Utsk:s förslag, ifråga om införsels-tullen å de under rubriken ”Andra till Apotheks-varor ej hänförlige eller eljest ej specificerade slag” uti Tull-taxan uptagne feta Oljor, löstalja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. nu stadgade införsels-tull af 1 R:dr 4 rst. pr få för förenämnde slag af Oljor böra bibehållas. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva-.utfallit, som följer: Ja — 31. Nej — 19. Ost, alla slag. I afseende på denna artikel yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels att införsels-tullen måtte nedsättas till 30 sk. pr Lfå; hvarefter propos. till bifall å Utsk:s förslag blef framställd samt besvarad med starka Ja, blandade med många Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfin förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. Efter härvid begärd votering, uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos. Den, som bifaller Bevilln:s-Utsk:s förslag i fråga om införsels-tullen å artikeln Ost, alla slag, röstar Den 8 Maj. 77 Ju j , den det ej vill, röstar Nej; ' vinner Nej, anser R. o. Ad. införsels-tull å nämnde artikel böra nedsättas till 30 sk. pr Lti. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda : Ja — 22. Nej — 25. Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning upskjöts till nästa plenum, och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen den 8 Maj 1854. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af Bevilln:s-Utsk:s Betänk. JSl 3, ang:de Tullbevillningen, och förekommo härvid nedannämnde artiklar.
Det faller af sig sjelf, att om R. o. Ad. hade med nej besvarat deuua propos., så hade jag begärt votering och föreslagit till voter.propos., att punkten måtte afslås och att Ståndet i stället måtte besluta, att ifrågavar. summa borde ur räkenskaperne afföras. Jag kan icke förslå hvad afsigtcn kan vara med att vilja bibehålla denna summa i räkenskaperne; ty ehvad colonien kommer att afträdas eller icke, så är klart, att räkenskaperne invecklas i onödigt mål, derigenom att man balancerar en långt för detta utgifven summa. Fl. Ex. Flr Gr. o. Landtm, yttrade, att då ifrågavar. punkt innehöll en framställning af Utsk., att frågan om afskrifningen må anstå tilis det visat sig om colonien blefve afträdd eller icke, samt R. o. Ad. genom ett föregående beslut förklarat, att den icke bör afträdas; så vore deraf gifvet, att förslag till propos:r, som föranleddes af berörde föregående beslut, nu kunde göras, hvarföre H. Ex. icke funne hinder att framställa den propos. Frih. Cederström begärt. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Jag lager mig friheten hemställa, om man icke lättast kunde komma från denna sak, genom att utesluta de motiver, som Utsk. i detta mom. anfört, och endast bifalla slutet af förslaget nemi.: ”att ofvannämnde förskotter må tills vidare uti statsverkets räkenskaper balanceras.” Deraf följer ingenting ondt, och man slipper alla jemkningsförslag och voteringar. FIr Mannerskantz: I öfverensstämmelse med de skäl, som blifvit anförde för afslag å den 2 punkten, får jag äfven framställa ett förslag att ändra nioliverna i den 4:de, enligt hvilket punkten skulle få följande lydelse: ”att Utsk. anser frågan härom lämpligast böra anstå, till dess sig visat om i framtiden, till följd af förändrade politiska förhållanden, några ökade inkomster till colonien S:t Barthelemy inflyta; hvadan” etc. Gr. von Platen, Baltzar:
Då sedermera Götheborgs stads innevånare för inrättande af ett arbetshus i närheten af det redan befintliga fattigförsörjningshuset kommit i behof af en, kronan tillhörig, derinvid belägen plats, samt dessutom ansett angeläget att för all framtid, i likhet med hvad som år 1807 af Kongl. Majit i nåder beviljats i afseende å de då öfverlåtna fästningsverken, erhålla fri dispositionsrätt till förberörda, af Krigskollegium upplåtna trenne tomtplatser, å hvilka lika många staden tillhöriga materialbodar funnes uppförda, äfvensom för nödigt utrymme deromkring, till förra, nu med mudder fyllda vallgrafven från stora Bommen intill spetsen af sä kallade Sand-bastionen till högra stora Bom-bastionen, å hvilka staden förut eger en med tullhus bebyggd plats, och till vallgången vid Masthamnen och förrberörde tomter, hade Götheborgs stads magistrat, under den 29 Maj 1846, på grund af vederbörligen erhållet uppdrag, underdånigst anhållit, att förrberörda, å en tillika insänd karta upptagna och med litt. B, C, D, H och I utmärkta platser måtte varda, de fyra förstnämnda till staden, och den sistsagda till stadens fattigförsörj Bih. till R. St. Prot. J S50 & 485G 4 Sami. 4 Afd. 58 Haft. 4 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i 03. nings-inriittning upplåtna, under enahanda vilkor, som i vallraseringskontraktet den 19 Oktober 1807 finnas stadgade, beträffande de då till staden öfverlemnade delar af fordna fästningsverken.
Det sednare förslaget har det felet , att det blott rör städerna och icke landet. Jag bor i Bevil In. Utsk:s nuvar. förslag icke kunnat upptäcka något stadgande, som innefattar ansvar för kronofogde, i händelse lian underlåter att inom Irenne veckor taxeringshandlingarna till Konungens Bef:h:de insända. Det är möjligt, att ett sådant stadgande tinnes lili förslaget, ehuru jag icke kunnat få rätt derpå. På grund af livad jag nu haft äran anföra, hemställer jag till R. o. Ad., om icke, till undanrödjande af de af mig nu anmärkta felaktigheter, 137 §:n kunde erhålla följande lydelse: ■”De vid taxens-förrättningen förda prot. med dertill hörande längder och handlingar skola, vid bot af 1 r:dr, lill länets eller stadens fattige för hvarje öfverskjutande dag, inom tre veckor efter förrättningens slut, ingifvas, af kronofogde till Konungens lief:h:de, och af den person , som i stad bestridt prot.föringen, tili stadens magistrat , hvilken vid enahanda bot vore pligtig att inom 8 dagar derefter desamma till Konungens Bef:h:de insända." Gr. Hamilton: Hvad som af Hr Printzensköld blifvit ansedt såsom ett fel i Ulskts förslag härleder sig derifrån att Utsk. framställt detsamma såsom endast gällande för städerna, hvarföre någon föreskrift i afseende på kronofogdarne der icke kunde inblandas. Utsk. har särskildt i afseende på Taxer:s-comite'erna på landet föreslagit det stadgande, som tinnes uti 86 §:n, och hvarom Hr Frih. o. Landtm, nyligen erinrat. Skilnaden emellan Ulsk:s båda förslag, om man tager dem gemensamt, samt det som Hr Printzensköld uppgifvit, består blott deruti, att Utsk. föreslagit att häradsskrifvarne borde till Konungens Bef:h:de insända protmi stället för alt Hr Printzensköld vill att kronofogdarne skola göra det. Jag kan icke bedömma hvilket som är lämpligast; men i afseende på redactionen godkänner jag