Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr utbetalning af nyssnämnd'6 till* <;ång, samt anVändaildet af återstoden på detta, års Stats ^anslag, liqvideras förenämnde 60, öoo R:dr, så att ofvanUppgifne Stats-anslag ig.00'1' R:dr må kunna med nästa äts början och intill Bihang till Riks-St, Brot. r.de SatiiL N:r Ht H4- / J2i8 Stats-Vtskottets Betänkunden'. nästa Riksdag disponeras till anskaffande af Cassern åt Adra Gardes-Regementet, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder lämpligast finnér; hvar» vid dock Riksens Ständer torde i underdånighet böra föreslå, att något dertill tjenligt Hus måtte varda inköpt, på deA den större kostnad, sorn Nybyggnad medförer; må undvikas; äfvensom det vilkor härvid synes böra| fästas, att, då Gard,es-Regementerne af Stockholms Stad åtnjuta inkvarterings - penningar, desse Regementer matte Sjelfve för framtiden bestå underhållskostnaden för de på Statens bekostnad åt dem upplåtne eller anskaffade Regements-Casserner, så att någon utgift härtill aldrig må komma att Staten belasta: hvilket Vördsamligen understäl» les Riksens Höglpfl. Ständers bepröfvande. Stockholm den i Maji 1818* N:r 2iss. Riksens IjögUfl' Ständers Stats-Utskotts Betänhandc angående Rådmannen LundSre!is M°ti°n om utbyte af en del utaf £jen Krono-Brännertet på Ladu» Sä rdslandit tillhörige Tomt. Und/er åberopande af 50 § i Regeringsformen, 6n[n innehåller, ad Riksdagarne skola hållas i Bii it et s Hufvud-StaJ, enär vigtiga hinder ej göra det omöjligt, haf Riksdagsfullmägtigen och Rådmannen i Stockhol® L. J. Lundgren, hos Vällofl.
Literaturen kom allt mera till användning, snart nog äfven arkiven, ehuru det då för tiden var mycket svårt att arbeta i riksarkivet, som var inträngdt uti en eländig lokal, och andra arkivs begagnande erfordrade mycket resor. Redan Erik XIV: s karaktär skildrade Fryxell annorlunda, men afgjordt riktigare än föregångarne, hvilka mera stått på konungens sida, och då herrarnes strid med hertigen (Karl IX) skulle skildras, framstod hans afvikande ståndpunkt i ännu klarare dager. Ofverväldigande är hans fosterländska hänförelse vid teckningen af Gustaf Adolfs och Axel Oxenstjernas mäktiga tidsålder: dessa delar äro utmärkta för sin poetiska anda och sin konstnärliga komposition, på samma gång de i vetenskapligt afseende — särdeles delarne 7 och 8 — äro tillfredsställande. Också stod Fryxell enligt egen berättelse på höjden af sin ryktbarhet vid medlet af 1830-talet, då dessa delar hade utkommit Emellertid hade han mognat för svårare uppgifter. Skildringen af krigiska hjeltebragder kan hänföra berättaren liksom äfven läsaren, men den förmår icke belysa den nya tidens månggreniga sociala och nationala lif. » Karl XII bör ej på samma sätt uppfattas och tecknas som en Ragnar Lodbrok », såsom Fryxell sjelf säger. Ett mångfaldigt nvtt lif framträdde från början af 1600-talet i Sveriges och Finlands historia under det stridiga idéer kämpade om väldet. Berättelsernas föregående delar hade på sätt och vis varit en nationel epopé, men efter hand blef författandet af en tillfredsställande historia Fryxells mål. Omsorgsfullt döljer han emellertid arbetets vetenskaplighet, för att bevara detsammas lätta och populära form. Den föregående uppgiften hade varit lätt och gifvande, den senare var jem-forelsevis svår och otacksam, — åtminstone för en man, livars åsigt tvärt stred mot allmänhetens åsigter, och omhvilken man hellre än om Karl XII kunde sjunga » Han kunde icke vika, blott falla kunde han ». I många afseenden stod Fryxell på annan botten än Sveriges allmänhet.
Han ville bara se på henne, tänkte han, hon såg inte så fräck ut som de andra. Men antagligen ansåg hon honom för fattig, hon gick alltid raskt förbi honom igen. Detta upprepades tills han nästan ej orkade gå längre. Hastigt tog han en promenad runt ett kvarter, stod och tittade i ett skyltfönster länge. Nu skulle hon nog ha gått när han kom tillbaka... Men hon var kvar, hon förföljdes ivrigt av en svårt berusad men snyggt klädd herre, antagligen en militär. Då beslöt han sig, han hade sett henne så många gånger nu att hon liksom var för hans räkning. Han hade kostat på henne så mycket intresse nu skulle herrn därborta få vara rask. De hann upp henne på samma gång, David var ett par steg före och tog hennes arm ganska häftigt. Vad fan menar herrn? Hon slet sig loss och sneglade på den flåsande herrn. Jag menar jag menar femtio kronor, viskade David bestämt. Ni går med! Har ni ögon i huvudet att se med, människa, fräste herrn. Vad har ni med oss att skaffa? Men då han såg att flickan tvekade mellan dem gjorde han slag i saken. Han böjde sig ned och viskade i hennes öra. Hon knyckte på nacken och tog ett steg mot David. Ah, kan tänka det bistra tider ökat priset å nej lilla girigbuken. Svarta Sara går för tjugu och du är gammal som fan. Den tjocke raglade i väg, men han försökte spotta efter David, som vinkade på en bil. De satte sig upp. Fanjunkaregatan femton. All right! Bilen rullade omvägen uppåt Ryttaregatan. Men så slapp det ur henne att hon hade punsch hemma, och så fick kusken ny order. De stannade på en tvärgata på norr och kom upp i ett litet dammigt och illaluktande rum i en våning som tycktes uteslutande vara använd till dylika ändamål. Så fort de kommo in tog han upp femtio kronor, lade dem på bordet och reglade dörren. Tag fram spriten, allt du har, mumlade han mekaniskt. Det fanns både brännvin och punsch och han började genast berusa sig, mekaniskt, sjukligt och lugnt, utan att taga den minsta notis om flickan. Han grubblade över sig själv och söp, söp och grubblade, därpå började han småsjunga.
Men oss, Herre, varder du frid skaffandes; ty allt det vi uträtte, det hafver du gifvit oss. Herre, vår Gud, det råda väl andre herrar öfver oss utan dig; men vi tänke dock allena uppå dig och ditt Namn. De döde få icke lif, de afledne stå icke upp; ty du hafver sökt dem, och förgjort dem, och all deras åminnelse tillintetgjort. Men, Herre, du håller det fram ibland Hedningarna, du håller det alltså fram ibland Hedningarna; du beviser dina härlighet, och kommer långt bort, allt intill verldenes ända. Herre, när bedröfvelse på färde är, så söker man dig; när du tuktar dem, så ropa de med ängslan. Lika som en hafvandes qvinna, då det lider till födslostundena, så är henne ångest, ropar i sin värk; alltså går ock oss, Herre, för ditt ansigte. Vi äre också hafvande, och hafvom ångest, att vi som nogast kunne andas; dock kunne vi intet hjelpa jordene, och inbyggarena på jordenes krets vilja icke falla. Men dine döde skola lefva, och med lekamenom uppstå igen. Vaker upp och berömmer eder, I som liggen under jordene; ty din dagg är en grön marks dagg, och jorden skall gifva ifrå sig de döda. Gack bort, mitt folk, uti en kammar, och slut dörrena igen efter dig; fördölj dig ett litet ögnablick, så länge vreden går öfver. Ty si, Herren varder utgångandes af sitt rum, till att besöka jordenes inbyggares ondsko öfver dem, så att jorden skall uppenbara deras blod, och icke mer öfverskyla dem som på henne slagne äro. På den tiden skall Herren, med sitt hårda, stora och starka svärd, hemsöka Leviathan, som en raker orm är, och Leviathan, som en krokot orm är, och skall dräpa drakan i hafvena. På den tiden skall man sjunga om bästa vinsens vingård. Jag Herren bevarar honom, och vattnar honom i tid, att man icke skall mista hans löf; jag skall bevara honom dag och natt. Gud är icke vred på mig. Ack!
Med liknöjdhet för de anmärkningar, Den 3 Fe bruari i e. rn. i85 som inom Ilöglofligé Ridd. och Adeln af Herrar Crusenstolpe, Cederschjöld och mig, och inom Högvördige PresteStåndet af Herrar Geijer, af Wingård, Wickman, Heurlin, Elfström, Pettersson, Nibelius, Broome, Ahlqvist, Grape och Swedelius emot första Betänkandet äro gjorde, har Utskottet laconiskt yttrat: ”Desse anmärkningar har Utskottet i öfvervägande tagit, vien icke funnit deni föranleda till någon hufvudsaklig ändring af det Utlåtande Utskottet redan afgifvit.” Manne ett sådant svar på anmärkningar, som röra stiftandet af en ny lag, på hvars antagande upplösningen af naturens medfödda rättigheter beror, hade bordt förväntas? och månne det ej varit Utskottets skyldighet, att åtminstone försöka vederlägga någon enda anmärkning af de många, som blifvit framställde? hätte och värdigare hade det i min tanka varit, om Utskottet intet svar meddelat, än att framkomma med den af våra Utskott rättnu utslitne nyssnämde refrengen. Utskottet yttrar pag. 35: ”Utskottet har i sitt Betänkande i möjligaste korthet, men, såsom Utskottet förmodar, med erforderlig tydlighet, upptagit de skäl, som cj mindre emot än för Kongl. Majrts i ämnet utlåtna Nådiga Proposition kunna anföras: och ehuru Utskottet visserligen funnit de förras giltighet ej kunna sättas i fråga, samt derföre ej eller tillstyrkt antagande af den Nådiga Propositionen i dess helhet, har 186 Den 3 F e b r u a r i i e. in. dock Utskottet ansett de senare ej Lora lemnäs utan uppmärksamhet.’*
Jag tror det icke och hoppas att StatsUtskts med lemmar fästa mera afseende på rättvisa och billighet än på tycket hos dem, sorn måhända sjelfve ej skulle vilja försaka något af sitt öfverflöd, men deremot tyckas vara liknöjda huruvida officerare hafva ens så stor lön att de med densamma kunna kläda och lifnära sig! —- Den nuvar:de lönen vid Lifbev:s-rege:tet är: för en Undcr-löjtn. 250 och för en Löjtn. 300 R:dr b:ko; — den föreslagna skulle blifva: för en Underlöjtn. 600 och för en Löjtn. 800 R:dr rmt; lönevilkor, hvilka ej torde anses för högt tilltagne, isynnerhet då Statsllåds-prot:n gifva vid handen alt 1,200 R:dr rmt är det nminimumn, hvarpå en ogift tjensteman anses kunna lefva i hufvudstaden. Endast exempelvis och utan minsta anspegling på att så stor lön skulle lemnäs Lifbev:s-rege:t.ets officerare, tager jag mig friheten nämna att, vid den corps, som inom Franska Arméen närmast motsvarar Lifbev:s-rege:tet, yngsta graden har i årlig lön allting fritt och 1,800 francs ( — I Danmark hafva Subaltern-officerarne af Infanteriet fria rum, ljus och ved samt i årligt gage omkring 1,100 R:dr, hvilken summa dock, under dyra år, höjes med 50 proc. — Dessutom erhålla officerarne inom både den Franska och Danska Arméen nequiperings-pengar.n Hvad jag nu anfört torde vara nog för att bevisa att de begärda lönetillökningarne icke äro öfverflödiga; och får jag här äran åberopa följande höga ord af H. M. Konungen uti ingressen till den Nåd. Propos:n till R. St.
Det sista tillägget, som endastan går några Post-Contoir på Landet , skulle jag tro ej behöfdes; och då deras uppbörd icke är af någon betydenhet, samt det blefve svårt att, hvad dem angår, tillvägabringa någon större Controll; anhåller jag om proposition, att Ridderskapet och Adeln må förblifva vid. sitt i ämnet redan fattade beslut. 420 Den 10 November e, m. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade förblifva vid dess i detta ämne förut fattade beslut. Ropades Ja. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 4 dennes under N:o 207 afgifne, samt den 7 derpåföljde eftermiddag på hordet lagde, Förslag till jemnkning i Riks-Ståndens fattade Beslut, i anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga proposition, angående en föreslagen och utarbetad ny Författning om mått, mål och vigt. Herr Teofren, Johan Pehr: Jag skulle för mindel vilja tillstyrka antagandet af Utskottets Jemknings-förslag, och det med så mycketmera skäl, sorn tiden är så långt liden, att 1824 års Almanackor, sorn redan äro färdiga, och till en del spridda kring landet, härutinnan icke kunna lemna någon upplysning. Jag tillstyrker derföre, att Författningen icke må taga sin början förr än med år 1826, då nödiga upplysningar kunna införas i 1828 års Almanackor. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adela behagade Utskottens Jemknings-Förslag till alla delar gilla. Bifölls. Den 10 November e. m. Föredrogs ånyo Lag-samt Allmänna Besvärsoell Oeconomie-TJtskottens, elen /\ dennes, under N:o 218 afgifne , samt den ^:de derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Förslag, till jemkning,emellan Rits-Ståndens fattade beslut öfver frågan om den af Kongl. Maj:t i Nåder proponerade
BondeSt. insåg vigten deraf alt de båda Stånden bibehålla samdrägt, och sä länge denna samdrägt bibehålies orubbad och de båda Stånden gå hand i hand med hvarandra, så kan lugnet och och lyckan för fäderneslandet icke störas utaf hvilka bemödanden som helst, de må komma från hvilka håll som helst. Men om de gä hvar och en sin väg och lemna insteg åt misstroende och deraf följande missämja, samt allt hvad sorn af split kan upkomma, om det lemnäs något runi för inträngande af lidelsernas missledning, hvad återstår då af den lugna lyckan i vårt land? Jag är’således, Mine llrr, af den lankan, all man vid detta tillfälle ifrån H. o. Ad:s sida äfvenledes bör visa den aktning för BondeSt:s önskningar alt R. o. Ad. icke lägger något hinder i vägen för dessa önskningars framförande till timonen. Här har blifvit sagdt att Konungen skulle lemnäs i sticket om R. o. Ad. medgifver bifall till BondeStis önskan i fråga om Si kretrs tillsättande. Det kan jag för min del icke linna. Här är icke fråga om några yrkanden, några häftiga påståenden, några stormiga rörelser, som kunde medföra våda. Här är blott fråga om ett förslag, grundad! pä en önskan, upkommeti af ett begär alt komma i fullkomlig likställighet med de öfrige Stånden. Hvarför skulle dä li. o. Ad. lägga sig emellan och hindra K. M:s pröfning af en fråga, som blifvit i grundlagsenlig ordning behandlad? lag kan icke finna något skäl dertill. Jag får således vördsamligen hemställa lill R. o. Ad., att beslutet måtte blifva bifallande och får, åtminstone för min del, lemna min röst till bifall af förslaget. Hr Ribbing, Arvid: Man har å ena sidan anfört, att med den framskridna uplysning och erfarenhet, synnerligen olika emot år 1809, BondeSt. numera icke hehöfde biträdet af en utaf K. M. vald Sekret.
BorgareStåndet remitterade motion, med hemställan, a,tt beredandet af realisationens verkställighet matie ske i Stalsoch BancoUtskotten gemensamt; Bifölls. S, D. Vid förnyad föredragning bifölls ExpeditionsUt kottets Utlåtande N:o 8, till Höglofl. Bidderskapet och Adeln, i anledning af väckt motion, rörande verkställigheten af tryckningen utaf Bihanget till RiksSlundens Protocoll samt utskrifningen af maiiuscriptet dertill.’ S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUt kottets Betänkande N:o Cp, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o Ig, angående afskrifning och eftergift af RiksgäldsContorets hos GöthaCanal-Bolag egande fordringar samt räntas »godtgörande å de utaf Bolagets insättningar uti RiksgäldsContoret derstädes inneliållne medel, till säkerhet för fullbordande af återstående arbeten i hamnbyggnadsväg; äfvensom CanalDirectionens hemställan om förskott utaf nämnde medel till utförande af ett hamnbyggnadsarbete vid Mern, fann Ståndet för godt bifalla det af Utskottet i Betänkandet föreslagne tillägg lill BondeStåndets redan fattade beslut i ämnet. S. D. Föredrogs ånyo StatsUtskottets Utlåtande N:o 70, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 18 angående provisoriska utbytet af den för General-Assistance Contoröt begagnade egendom emot den Stockholms Stad tillhörige f. d. såkallade Hessensteinska egendomen; och fann Ståndet för godt, att på det sätt bifalla Statsutskottets Utlåtande, som att, derest Stockholms Stad, derom börd, skulle afstå ifrån alt anspråk på den i fråga ställda contanta mellangiften 4ooo Rdr B:co, Fullmägtige i RiksgäldsContoret då må ega att afsluta det provisoriska bytet, med de villker i öfrigt som Utskottets Utlåtande innehåller.
Lika med Utskottet finner jag de särskilda stadganden om testamentsrätt, hvilka gälla för dem, som till Preste-Ståndet höra, ej vidare böra ega rum.” Af Herr Sparre, S., med tillkännagifvande att han ej biträdt i förslaget derom att makar till hvarannan må förläna arfvejord för längre tid än förläningstagaren förblir enkling eller enka. Af Herr Domprosten Björling: ”Lag-Utskottets pluralitet har uti det lagförslag, som ofvananförda betänkande innehåller, först och främst upphäft den hittills i vår lag gällande grundsats att arfvejord å landet skall vara orubbad och oberoende af testamentsrätten, och dermed helt och hållet tillintetgjort den hos oss urgamla arfvejords-principen. Denna princip innebär, att förfädrens jord ovilkorligen skall gå i arf till egarens barn, och endast i det fall att sådana ej finnas, till andra inom slägten. Utskottet har, i motsats häremot, vid frågan om bröstarfvingarnas ovilkorliga rätt, i 1 § af sitt lagförslag ej fästat ringaste afseende på arfvejorden, utan blott talat om halfva qvarlåtenskapen; och då dervid med ett enda ord ej ens blifvit omnämndt huruvida i den hälft af qvarlåtenskapen som utgör bröstarfvinges laglott, arfvejord, i fall sådan finnes, skall ingå, så synes klart att Utskottet i afseende på bröstarfvingarna ansett det helt och hållet likgiltigt om de erhålla arfvejord eller icke. Härmed har Utskottet på en gång och med ett penndrag ur Svensk lag utplånat den från äldsta tider derstädes gällande grundåsigten att förfädrens jord är innerligen förenad med samt högst kär för bröstarfvingarna och derföre bör dem ovilkorligen tillfalla. En lagstiftning, som på detta sätt tillintetgör en hos Svenska folket djupt, rotfästad och från fädren ärfd grundsats torde dock ej kunna påräkna något allmännare bifall.
När jag i min ordning halt att välja imellan dessa skiljaktiga utvägar, utan att anse mig kunna lemna dem båda obegagnade; har jag väl trott det tälla Rådst.rätten i Malmö till läst att hafva egenmäktigt vägrat handlägga ärenden, som i laglig ordning blifvit hos Rätten anhängiggjorda; och en ursäkt för sådan vägran trodde jag ej kunna hämtas från de sökandes — 64 — obenägenhet eller oförmåga att förskjuta de i målen förefallande omkostnader, då någon föreskrift i lag om sådant förskott ej är att åberopa. Men det kunde dock ej heller bestridas, att när dessa omkostnader förskjutas af Rättens ledamöter eller, såsom här var uppgifvet, af en Rättens tjensteman, och ingen tillgång till ersättning finnes hos den, som bör kostnaden vidkännas, en otillbörlig förlust drabbar förskottsgifvaren, hvilken det svårligen kan förtänkas, om han vägrar att utgifva detta förskott, hvartill ej heller han är af någon lag förpligtad Som nu saken likväl utan omkostnadernes bestridande ej kan komma i gång; så syntes det mig onekligen hafva sin betänklighet att, vid sådant förhållande, ställa domaren till ansvar derföre, att han lemnat saken utan vidare åtgärd. I betraktande af allt detta har jag trott mig böra hos Kongl. Majit anmäla ärendet genom underdånig skrifvelse af den 17 Mars 1852, deruti jag ansett mig icke kunna tillstyrka ett lagstadgande, enligt hvilket det i fråga varande af Rådst.rätten i Malmö vidtagna förfarande skulle kunna godkännas, enär äfven den obemedlade rättvisligen borde äga tillfälle att komma i åtnjutande af den förmån, som honom kan tillskyndas genom en laglig cession. Men jag anmärkte, att om han skall njuta denna förmån, den bör kunna kostnadsfritt honom beviljas; och härtill insåge jag ingen annan utväg, än att först och främst den kostnad försvinner, som består i en afgift till staten, och således användandet af stämpladt papper besparas; att dernäst ej mindre domstolens alla åtgärder, än ock de, som behöfva vidtagas genom kronooch stadshetjente eller andra publika tjenstemän, blifva gratis meddelade, samt att slutligen kungörelsers införande i allmänna tidningar får ske på allmän bekostnad.
Dagligt A l l e h a n d a håller på Sveriges rätt inom unionen samt bevakar efter bästa förmågajordbrukets och industriens, handelns och sjöfartens intressen. Litteraturens och konstens alster följas med uppmärksamhet och granskas efter fasta principer, men utan intolerans. Ett extrablad, innehållande skönlitterära bidrag och annan god förströelseläsning, utgifves i början af hvarje månad, äfvensom till midsommar och jul. Nya Dagligt Allehanda har under 1898 i sina spalter öppnat en ny afdelning: I militära ämnen, för hvilken äfven under 1899 utrymme skall beredas ungefär hvar fjortonde dag, och i hvilken såväl inländska som utländska hithörande frågor komma att populärt behandlas. Vi våga hos alla fosterlandsvänner och naturligtvis i främsta rummet hos arméns och flottans män påkalla uppmärksamhet och eventuel medverkan för denna afdelning, då densamma ju är ägnad att hos allmänheten öka och underhålla intresse för vårt försvar. Nya Dagligt Allehandas följetong kommer att instundande nyår börja med en synnerligen intressant ny svensk original-berättelse i 26 kap. med titel Hjärnspöken. Prenumeration sker i STOCKHOLM å tidningens båda kontor: Stora Vattugatan 18 och Munkbron 3; i LANDSORTEN å närmaste postanstalt. Stockholm i december 1898. Neutrala Kärntvål till ylletvätt och Oleintvål till linnetvätt användes lämpligast sålunda: BRAND / 2 kg. tvä] kokas i 2 liter vatten; när tvålen är upplöst, tillsättes under omröring 20 å 25 liter ljumt vatten; i denna utspädda lösning neddoppas plaggen. Vid ylletvätt böra såväl lösningen som sköljvattnet hafva 36 å 3S grader. • Finnas hos de flesta specerihandlare samt i mina butiker. Duktyger, Handdukar, Näsdukar, Lakansoch örngåttslärfter. Hollands Madapolam, Longcloth, Piqué. Vadstenaspetsar och Broil / derier. Låga, bestämda priser.
Af Linneoch Hampväfnader äro Blaggarn, Buldan, Kanfas och Sadelgjordsväf för närvarande belagda med en afgift af 15 öre pr skålpund. Då dessa artiklar i allmänhet äro af mindre värde än segelduk och tältduk och sålunda icke höra draga högre tull än dessa, har, jemnväl till förekommande af tvistigheter om till hvilketdera slaget en vara af hithörande art bör hänföras, nämnda afgift blifvit utförd till samma belopp som den för segelduk och tältduk, eller 6 öre pr skålpund. I denna afdelning hafva ock upptagits väfnader af Indisk hampa, eller s. k. Jute, hvilken artikel, såsom gemenligen varande af gröfre beskaffenhet och allmännast använd till omslag, funnits hit närmast hänförlig. För Bolstervar af linne, hvilket jemnväl för närvarande finnes åsatt samma tull som sådant tyg af bomull, med blandning af lin eller hampa, nemligen 40 öre pr skålpund, har afgiften, i likhet med för detta senare, föreslagits till 25 öre pr skålpund, dess hellre, som svårighet ofta kan uppstå att skilja denna artikel från sådan med blandning af Bomull. Under det Batist, Flor, Kammarduk och Linön i 1863 års taxa finnas påförda en tull af 3 rdr pr skålpund, har genom Traktaten med Frankrike afgiften för dem bestämts till 75 öre, eller till samma belopp, som antagits för sådan vara af bomull. Och då Komiterade, på sätt redan i fråga om sagda Traktat blifvit omförmäldt, äro af den mening, att för begge dessa artiklar böra, äfven till förebyggande af osäkerhet och misstag vid förtullningen, fastställas samma afgift, har denna senare tullsats blifvit äfven här uppförd.