Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att åter sända bort 10- eller 1l-åri°en från föräldrahemmet, då Staten inrättat en skola i fädernestaden vore orimligt; och föreslogs derföre, bland annat, att alla Sveriges släder skola ega elementarläroverk. Sedan Rikets Stander i underdånig skrifvelse den 18 November 1854- anhållit det Kongl. Majit måtte, vid den definitiva regleringen af elementarläroverken, taga i öfvervägande, huruvida de så kallade pedagogierne eller mindre skolorna i åtskilliga 6 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVI 25. af Rikets smärre städer kunde sältas i närmare förhållande till rikets öfriga läroverk, hade Kongl. Majt vid riksdagen 1856 —1858 föreslagit Rikets Ständer att 28 af dessa skolor måtte upptagas på elementarläroverkens stat, med hvardera en Rektor och en Kollega. Rikets Ständer, som med anledning deraf beslöto att till elementarläroverkens klass uppflytta tre pedagogier, funno sig i öfrigt — i saknad af närmare upplysning i afseende å pedagogiernas antal och förhållande så väl sins emellan som till städernas folkskolor m. fl omständigheter, hvilkas utredning syntes nödig för att kunna uppgöra en bestämd stat för de ifrågavarande läroverken — förhindrade att bifalla omförmälda nådiga förslag; hvarjemte Rikets Ständer an höllö att vid påföljande riksdag måtte lemnäs'den utredning, angående ifrågavarande slags skolor, hvarom Rikets Ständer, på sätt nämndt är, år 1854 gjort underdånig framställning. Enligt hvad Statsrådsprotokolletför den 14 Oktober utvisar, har, då detta ärende tillika Died öfrige till 8:de Hufvudtiteln hörande statsregleringsfrågor inför Kongl. Majit i underdånighet anmäldes, Departementschefen yttrat den åsigt, att det utan tvifvel låge i sakens natur, att flertalet af pedagogierne i rikets städer småningom skulle vinna den utveckling och det ökade antal lärjungar, att de borde upptagas bland elementarläroverken och ställas under de för dessa gällande föreskrifter.
Hon hade ej sett honom, se’n deras skilsmessa vid barnens dödsbädd och egde ingen tanke för återseendets stund, ty innerligt bad hon stundom att den aldrig måtte komma. Äfven Rudolph å sin sida undvek henne sorgfälligt, men lik en osalig ande irrade han i hennes granskap, osedd och fridlös, men ur stånd att undfly den ort, der hon vistades. En skön juniafton hade Elisabeth vandrat ett långt stycke väg från hemmet. Hon hade gått ut med Helena att efter vanligheten möta Ferdinand, som hvarje dag plägade besöka sina kära skyddslingar. Aftonen var så oändligt skön att Elisabeth, sedan hon förgäfves gått ett långt stycke fram längs den smala, genom en vacker löfskog sig slingrande, vägen, beslöt att sätta sig på en hög kulle, som reste sig i skogen helt nära invid vägen och der invänta Ferdinands ankomst. Hon gjorde så och Helena aflägsnade sig för att plocka liljenkonvaljer, som i ymnighet växte på en nära belägen äng. Elisabeth var ensam. Hon aftog hatten och lät den milda sommarluften spela kring kinder och hals. Trött nedkastade hon sig på den mjuka gräsmattan och lutade hufvudet mot stammen af ett åldrigt träd. Det gullgula håret böljade ej mera som fordom fritt öfver de snöhvita, fylliga, men nu så magra, skuldrorna, utan låg fängsladt i en tjock fläta kring det ännu vackra, ehuru så betydligt förändrade, hufvudet. Dragen voro bleka och grufligt afmagrade, men ändå mildare nu än någonsin. Ett ljuft trånande vemod låg i blicken, hvarmed hon långsamt och tankfullt såg omkring sig. Den plats, der hon hvilade, var vacker och skuggrik, ty höga, lummiga trän omgåfvo den öppna toppen af kullen och mellan deras tjocka stammar växte höga ormbunkar och vilda törnrosor, nu prunkande i full blomm. Allt var så vackert och fridfullt, att Elisabeth kände en liflig rörelse af tacksamhet och glädje, men hastigt förvandlade sig denna rörelse i förskräckelse, ty hennes kringirrande blick mötte ett föremål, för hvilket det studsade tillbaka. Der midt emot, mellan de täta trädstammarne stirrade ett par mörka ögon på henne med eldblick.
Jag talar om husmödrar af medelklassen, som utan stora inkomster dock icke lefva i nöd, och till följd däraf i ett öfveransträngdt dagsarbete. Naturligtvis är ämbetet att vara husmoder underkastadt samma vanskligheter, möjligheter och kriser som alla andra ämbeten, som ingen kan uppräkna och uttömma i deras skiftande mångfald i någon diskussion. Jag vill blott framhålla de vanliga, normala förhållandena, då en husmor är tvungen att tänka på sitt hushåll, men kan skaffa hjälp till arbetet, så- som de flesta husmödrar af medelklassen i Europa äro ställda. Det är icke min mening att tala om äktenskapet. Man vet, att människorna genomgå- ende ha en " stor talang att taga miste i valet af äkta makar; och frågan om hur äktenskapet skall kunna bli uttrycket för två personers innerliga och välsignelsebringande samlif, är ett ämne, som fordrar en mycket vidlyftig och grundlig granskning, och hvars lösning det oaktadt skall bli lika svår att finna, som det öfver hufvud taget är svårt att i lifvet realisera idealen. Jag talar därför hvarken om olyckliga eller lyckliga äktenskap. De första med sina förfärliga konflikter och motgångar skulle föra allt för långt bort från mitt egentliga ämne, och om jag ville skildra ett lyckligt äktenskap! — Ja, har egentligen någon sett ett lyckligt äktenskap i ordets hela betydelse? En verklig realisering af den största kärlek mellan två personer, som i allt äro skapade för att lyckliggöra och utveckla hvarandra? Jag vill nu endast tala om ämbetet att vara husmoder, utan att taga hänsyn till alla de mer eller mindre svåra och invecklade själsförhållanden, hvari alla husmödrar liksom alla människor lefva. Men jag vill då påstå, att en husmoders verksamhet är för en kvinna den lyckligaste verksamhet. Dea är den lyckligaste därför, att den inneHemmet är en värld för sig, och det rehåller de flesta möjligheter till en kvinnas hela presenterar i smått allt, som försiggår i den utveckling. stora världen utanför. Det är mycket vanligt, att höra kvinnor beDet finns egentligen ingen förmåga, hvaraf klaga sig öfver, att deras husliga arbete är ett icke husmodern kan ha användning, och ingen .så materielt arbete, som i längden gör dem förmåga, hon icke skulle försöka bibringa sig.
Ropades ja och nej. H. Ex. framställde propos. till återremiss af LagUtskts betänk. N:o 36. Ropades starka ja, blandade med nej; i anledn. hvaraf H. Ex. förklarade, att LagUtskrs nu föredragna betänk, blifvit af R. o. Ad. återremitteradt. Gr. Mörner, Carl: Jag hemställer, om icke meningen med inbjudningen är den, att såväl sjelfva betänk, som de anmärkningar, hvilka komma att framställas, böra hvila på bordet. Jag har åtminstone så uppfattat dem. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, det han tyckt, att den framställda propos. till återremiss blifvit med ja besvarad, förmodar jag, att vi dervid få förblifva. Gr. von Fersen, Hans: Jag får reservera mig deremot, att R. o. Ad. icke gått ett annat Stånds önskan till mötes uti ett så ringa och obetydligt fall som della. Hr af Dalström: Ehuru jag, lika med Gr. v. Fersen, uppå BondeSl:s inbjudning önskat och begärt, att detta betänk, måtte af anförda skal få hvila på bordet, så, enär Den 2 Maj e. m. 55 jag trott mig höra, att återremiss deraf Sr beslutad, anhåller jag vördsamt, att de anmärkningar, jag har att göra vid detta betänk., måtte få densamma åtfölja. Utskottet, öfvertygadt, att stora olägenheter åtfölja inqvarteringsbestyret och underhållet för tågande trupper, har ansett de inqvarteringsskyldiga ingalunda ersatta för besvär och kostnader dervid genom det elter markegången bestämda portionsoch rationspriset, emedan kokkärlsslitning och vedåtgång vid mattillredningen icke äro tagna i beräkning; hvarföre Utsk. föreslår en underd. anhållan hos K. M. om förändrade grunder för beräknandet af nämnde portions-och rationspris.
Petterssons nuvarande lön å fångvårdens stat utgjorde 400 Riksdaler jemte beklädnadsbidrag, hos Kongl. Maj:t hemställt om pension för Pettersson å Allmänna Indraguingsstaten, till belopp motsvarande haus nämnda aflöning; med föranledande hvaraf Kongl. Maj:t nu ock äskat, att Pettersson måtte berättigas att från och med månaden näst efter den, då han erhåller afsked från vaktknekts-befattuingen, å Allmänna Indraguingsstaten uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af 400 Riksdaler; samt angående Vaktqvinnan Anna Catharina Eriksson, att hon numera, vid en ålder af 54 år och efter att hafva sedan den 1 Juni 1850 innehaft vaktqvinnebefattningen, enligt läkares intyg, icke allenast är oförmögen att förrätta sin tjenst vid fängelset utan ock saknar förmåga att genom arbete bidraga till sitt fram - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 14. 7 tida underhåll, samt att Anna Catharina Eriksson under sin tjenstgöring ådagalagt mycket nit i förening mod ett redbart och i allo hederligt uppförande, hvarföre ock Fångvårdsstyrelsen i underdånighet hemställt om pension åt Anna Catharina Eriksson till belopp motsvarande tre fjerdedelar af hennes kontanta aflöning 300 R:dr; Och har Kongl. Maj:t, med afseende å hvad i ämnet förekommit, nu föreslagit, att Auna Catharina Eriksson må berättigas att från och med månaden näst efter den, då hon erhåller afsked från sin befattning såsom vaktqvinna, å Allmänna Indragningsstaten uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af "225 R:dr. Innan Utskottet öfvergår till behandligen af förenämuda särskilda pensionsfrågor, har Utskottet ansett sig böra erinra om de olika förhållanden, som, vid jemförelse med Statens tjenare i andra befattningar, ega rum i afseende å pensioneringen af de vid fångvården anställde tjenstemän och betjente.
Statsanslaget till återstående kompletterings-behofven påräknas, får jag i underdånighet till Eders Kongl. Majits Nådiga bepröfvande hemställa att, till det afsedda målets vinnande på kortaste tid, minst 1,000,000 rrdr banko böra såsom extra Stats-anslag af Rikets Ständer äskas, att utgå under fyra år med 250,000 r:dr årligen för åren 1854, 1855, 1856 och 1857, för att användas på det sätt, som bilagorna N:ris 6 och 7 närmare angifva, dock Eders Kongl. Majit obetaget, om så nödigt pröfvas. att härvid göra de möjligen erforderliga ändringar, som af tid, omständigheter och förhållanden äro beroende och torde påkallas, enär erfarenheten dagligen gifver vid handen, hvilka förändringar som i nu uppfinningsrika tid, sjöväsendets materiel är underkastad. På detta sätt skulle kompletteringen af återstående delen af Eders Kongl. Majits flotta tillhörande fartyg, etablissementernas af yttersta behof påkallade islåndsättning, vapen-förrådens och öfriga förråds-behofven, på kortaste tid och med största besparing i kostnaderna, kunna tillvägabringas, och Eders Majits flotta vid 1857 års utgång bestå af det antal tjenstbara fartyg, som i bilagan Nio 8 finnes upptaget; således skulle detta vapens materiel hafva upphunnit en ställning, som i mannaminne icke kunnat framvisas, och hela kompletteringen åstadkommits under loppet af 6 år med 1,000,000 r:dr extra statsanslag. Att, för denna flottas underhållande sedermera i fortfarande tjenstbart skick, det nuvarande ordinarie statsanslaget blifver otillräckligt, visar sig tydligen, så väl af erfarenheten, enär anslagets otillräcklighet vbrit väsendtligaste orsaken till materielens öfverklagade förfall, som af hvad här ofvan blifvit ytterligare utredf, samt af de särskilda beräkningar, som i detta afseende blifvit gjorda.
De allmänna beslut, som ett stånd fattar protest eller reservation uppehållas. 2:0 Af ProtocollsUtdragen böra alltid i de andra Stånden högt uppläsas. §• 37- §• Utsk. Betänkanden. §• 63. i;o Till följd af Regeringsformens sina Embetspligter behörigen fullgöra. 2:0 Denne Riksens Ständers Justitie Ombudsman i den nu föreskrifna ord ningen , dertill åter väljas. 5:o Justitie-Ombudsmannen njute till godo — lika med Konungens Justitie Canceller. 4:0 Electorerne böra, vid samma tillfälle g. 70. 1:0 Till Fullmägtige för ett Stånd i föreskrifven ordning, skyndsamt föranstalta. 2:0. Fullrnägtige och Revisorer af Regeringsformen Riksdagsmän tillägga. Hvilket förslag härigenom för den med Grundlagen instämmande behandling till Riksens Ständer vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den 20 April 1818. Constitutions - Utskott eks Memorial till Riksens Ständer med projecteradb tillägg i 29 ,§. Riksdags Or denitz g en. I anledning af derom gjord motion får, till den behandling Regeringsformens 56 g. före» skrifver, Coust. Ut sk. Betäiikanden. skrifver, Constitutions-Utskottet härigenom föreslå det tillägg i i Moin. al 29 §. Riksdags Ordningen att, efter Orden: »ändringar, förbättringar och förklaringar deraf,« må införas: »Hvarvid iakttagas bör, att flera Moment, hvilka med hvarandra ej äga den nödvändiga gemenskap att de samfällt måste antagas eller förkastas, icke må tillsammanställas förrän vid den slutliga Redaction, sorn, sedan de blifvit särskilt antagna, kan finnas af nöden.
Jag tror att en utväg gifves, som fullkomligt tillfredsställer båda meningarna, nemi. den, att Hr Landtm, och R. o. Ad. täcktes tillåta, att discussionen börjas med 2;dra capitlet, ty det är der bristerna ligga och det / Den 3 Februari f. m. 7 är der, som principen egentligen förekommer. Om jag förut i afseende på principen har bundit mig, innan jag kommer till 2:dra capitlet, så har jag illa förfarit. Jag anhåller alt få närmare förklara mig. Emot betänk., i hvad det angår hemmansklyfningen, har jag intet ord att anmärka; men vid den delen deraf, som rörer jordafsöndringar, se det är der, mine herrar! det gäller att rädda Sverige från det hotande äfventyr, som skulle blifva en följd af aldra capitlets antagande; det är der principen skall concentreras och justeras. Genom det förslag, som jag nu afgifvit, tror jag båda ändamålen vara uppfyllda. Hr von Rosen, Georg: Om jag visste att alla andra, i likhet med Frih. Boye, ej hade någon anmärkn. att göra emot i:sta capitlet, utan blott emot det 2:dra, så skulle jag visserligen öfvergå till hans tanke, att man borde börja med det 2:dra capitlet; men jag tror ej förhållandet vara sådant, och förmodar att åtminstone de ledamöter, som i förra plenum yttrade betänkligheter vid i:sta capitlet, äfven nu lära vidhålla dem. Mig skall det vara likgiltigt med hvilketdera capitlet vi börja, emedan jag tror att de äga ett nära sammanhang med hvarandra, och då jag således anser likgiltigt, om man börjar med hemmansklyfningen eller med jordafsöndringen, så tror jag det vara bäst alt i vanlig ordning börja med början. Hr von Hohenhausen: Jag är helt och hållet förekommen af Hr von Rosen, och förenar mig Uti hvad han har anfört. Frih. Cederström, Jacob: Frih. Boye har yttrat, att den egentliga principen vore att finna i 2:dra capitlet af förslaget. Jag tror likväl, att Frih. Boye bort finna samma princip vara gällande för det 1 :sta capillels innehåll; eller kan väl Frih.
Proposition N:0 39. ridkonsten härstädes snart kunde sägas tillhöra en försvunnen tid och de få. som från denna herntat lärdom, vore vid gränsen af den ålder, som förlamar större verksamhet, ansåge Kommittéen det vara af vigt att, innan dessas kraft fullkomligt brytes, söka deraf sig begagna. Landtförsvars-kommittéen har, på grund häraf, föreslagit: att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den plan, som 1856 års för denna angelägenhet särskildt tillsatta Kommission framlagt och på hvilken plan Kongl. Maj;t grundat sin förra framställning i ämnet till Rikets Ständer, ridskolor så skyndsamt som möjligt måtte inrättas: varande af Kommittéen tillika uppgjordt förslag öfver de kostnader, som för Statsverket skulle uppkomma för de tvänne ifrågställda ridskolorna, den ena vid Strömsholm och den andra i Malmö. Ofver detta Landtförsvars-kommittéens förslag har Kongl. Majit inhemtat Stuteri-öfverstyrelsens underdåniga utlåtande, sedan, med afseende å det för ridskolorna påräknade antalet hästar från Strömsholms och Flyinge stuterier, vederbörande Stuteri-chefer blifvit hörde; hvarefter Landtförsvars-kommittéen vidare yttrande i ämnet afgifvit. Af Stuteri-myndigheterna hafva blifvit framhållna vissa betänkligheter i afseende å ridskolornas ställande i sammanhang med stuterierna, under förmenande att sådant kunde ofördelaktigt inverka på stuteriernas egentliga ändamål eller hästafvelns förbättrande; och har derjemte af Stuteri-Öfverstyrelsen blifvit väckt fråga, huruvida icke den vid Strömsholm afsedda ridskolan heldre skulle kunna förläggas i Upsala eller i Stockholm.
Fernbock „ 3 sk. „ Brunocker , „ 3 r. „ Gurkmeja 8 sk. „ „ Selhittgelb „ 1 sk. „ Smaltz 16 sk. „ , Spanskgröna 24 sk. „ „ 2 sk. , Sumach „ , 8 r. „ dels nedannämnde, i Utskottets förslag under ”Andra slag” inbegripne färgsorter serskildt specificeras, nemligen: Kugellack 1 „ — „ „ 6 sk. „ Scbelisgrönt 1 „ — „ „ 8 „ „ Zallir •••••.. — j. 30 , , 6 , >, Todlenkopf — „ — „ „ 2 „ „ Tusch 1 „ 32 „ , 8 „ „ samt inom Bonde-Ståndet, alt Blyhvitt ej borde åsättas högre tull än 1 sk. och Spanskgröna 2 sk. %. Galläplen, i Borgare-Ståndet: att värdet derå bör bestämmas till 20 sk.
Öfver denna underdåniga framställning har Kongl. Maj:t infordrat yttrande al den för jernvägs-uudersökningar i Nåder förordnade komiléen, hvilken deri hufvudsakligen anfört, alt sedan den grundsats numera blifvit antagen, att jern-slambanorna i riket böra af Staten och icke af enskilda bolag utföras, förvaltas och underhållas, eli undanlag frän denna grundsats icke syntes böra ega rum för banan mellan Köping och Svartå, såvida en stambana komme att anläggas norr om Mälaren, i hvilket fåll deri förstnämnda komme att deraf utgöra en betydlig del. Det vore derföre, i komitéens tanke, af största vigt och nytta, all Slaten inlöste sagda bana, till undvikande af de förvecklingar, som komme att uppstå emellan Staten och bolaget, såsom egare af särskilda delar utaf stambanan, och hvilka skulle dels föranleda vidlyftiga reglementariska föreskrifter, ökade och invecklade kontroller samt deraf uppkommande olägenheter för trafiken, dels ock hindra de jemkningar i taxor och reglementen, som kunde efter sig företeende omständigheter och för beredande af större lättnad för rörelsen finnas behöfliga. Då Köping-Hull-bolaget förverkat den detsamma beviljade ränte-garantien, men Staten derigenom icke kunde hafva förlorat sin rätt, att, pä sätt § 11 i bolagets privilegium innehåller, inlösa den färdiga delen af banan, ansåg komiléen en sådan inlösen lämpligast böra ske nu, då Statens medverkan för banans fullbordande blifvit begärd, och bolaget alltså förklarat sig ur stånd att af egna tillgångar densamma färdigbygga. Om äter inlösen af jernbanan för närvarande funnes icke böra ega rum, men understöd för densammas fullbordande böra beviljas, hemställde komiléen, att bolaget måtte åläggas, innan sådant understöd på ett eller annat sätt ifrågakomme, noggrann! uppgifva och utreda sin ekonomiska ställning, lör att visa möjligheten för detsamma att sina förbindelser fullständigt uppfylla.
Saken har således, utom många andra, äfven verkligen en financiel sida, som icke är obetydlig. Sedermera kommer den verkliga befordringen. En och annan har då förut fått dessa betydelselösa förhöjningar pä karakleren, dessa nådebevis, som äro sä angenäma att kunna utöfva, och som ingenting betyda, då ingen tjenstgöring dermed är förenad; men sedermera kommer tillsättandet af den verkliga tjensten, och då framstår man deremot och säger: ”men det är likväl hardt att gå förbi den, som sä länge haft en högre värdighet; visst är han medelmåttig, men man måste val taga honom. Man får icke åsidosätta allt afseende på rangen o. s. v.;” och det torde icke sakna exempel, alt äfven denna åsigt gjort sig gällande. Man liar här med skäl anmärkt, att det finnes vissa embetsman, som för närvar, icke hafva den plats i rangordningen, som allmänna omdömet tilldelar dem; men jag tror, alt delta inkast förut blifvit upptaget, och får blott tillägga, att ingenting är lättare än att ändra rangordningen. Det är Konungens ensak, och om Ständerna skulle antaga denna §, och Konungen deråt lemna bifall, tager jag för afgjordt, att äfven cn sådan förändring kommer att följa. Man har ytterligare sagt, att förändringen innebär en inskränkning i Konungens prerogativ; sådant kan icke bestridas. Men just derföre, alt denna lagförändring innebär en verklig inskränkning i Konungens prerogativ; sä kan också ingen menniska förtänka Regeringen, om den ej deråt skulle lemna sitt bifall, sedan dc 4 RiksStm derom sammanstämt. Men i sadan händelse tror jag likväl, alt Regeringen skulle i de 4 Ståndens uttalade önskan hafva erhållit en ganska tydligt uttryckt opinionsyttring, om hvad landet önskar i ett fall, der, att dumma efter förhanden varande förhållanden, Regeringen redan tyckes de facto hafva uttalat en dermed fullkomligt instämmande opinion; och om ett afslag från Regeringen skulle följa, skulle den måhända vid samma tillfälle lenina en försäkran om sin benägenhet att högst sparsamt oell endast dä den anser rikets nytta sådant fordra, göra tillämpning af detta prerogativ.
Om åter, något bolag med rättsanspråk grundade på den gamla garantien ic.ke finnes och denna gamla garanti sålunda icke kommer alt fortfara, så är naturligtvis nämnde vilkor upfyldt och R. o. Ad. kan således genom alt besluta införandet af ett sådant vilkor icke åstadkomma någon olägenhet men väl förebygga den eljest möjliga händelsen att de tvenne olika garantierna blefve på en gång båda gällande. Utsk. bar vidare i denna punkt föreslagit banans utsträckning äfven lill Köping. Vid sisth riksdag beslöto Ständerna att den jernvåg hvartill då lemnades garanti, skulle sträcka sig emellan Dull och Orebro, hvilket beslut äfven af K. M. bifölls genom oktrojerandet af ett bolag. Om man till följd häraf anser att vid innevarrde tillfälle det icke behöfver blifva föremål för öfverläggning, huruvida denna bansträckning är lämplig, utan endast huruvida den nu föreslagna utsträckningen af jonvägen från Orebro lill Köping är det, så torde svårligen kunna förnekas att dä en bana bestämmes mellan Hult och Örebro, dess utsträckning äfven lill Mälaren är tjenlig, me» deremot torde det vara mindre lämpligt all Ständerna nu, utan att de dertill erforderliga nndersökningarne på förband åro gjorda, bestämma den punkt vid Mälaren dit banan skall sträcka sig-, ja! äfven om en sådan undersökning förefunnes, vore det i alla fall lämpligt att Regeringen i den frågan bade fria bänder. Folden troliga händelse att Köping verkligen är den lämpligaste punkten för banan att träffa Mälaren så blir Köping i alla fall, äfven om Regeringen liar fria händer, den punkt dit banan kommer att gå. För den händelse åter att Köping icke vore den tjenligaste punkten, så skulle det ju icke vara nyttigt att på förhand hafva bestämt den dertill. Del torde således i alla händelser vara rättast att ora jernbanan bör utsträckas från Orebro till Mälaren, det endast stadgas ”lill sjön Mälaren” och. icke lill hvilken punkt af denna sjö banan bör gä. Mot denna förändring af punkten har blifvit anfördt dels att en sådan större latitud skulle kunna inleda Staten i större kostnader, dels att möjligen Regeringen deraf kunde hämta anledn. till att föra banan t. ex. ända till Slockholm.
Nicodemi i Banko-disconten upplaget lån. VII. B. 41, 72. A. 76. — N:o 68. angående förrättad revision af Banko-discontverkets räkenskaper oell förvaltning för år 1847. VII. B. 41, 73. A. 77. — N:o 69. med hemställan, att en gratification malte få utanordnas till vaktmästarne vid Banko-disconiverket. VII. B. 41, 73. A. 77. — N:o 70. angående en verkstäld omröstning. VII. B. 41, 73. A. 78. — N:o 71. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i l:sta och 2:dra artiklarne af Banko-reglementet. VII. B. 173. A. 181. — N:o 72. med förslag lill sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut i anledning af Utlåtandet N:o 60. VII. B. 173, 181. A. 196. IX. E. 579. — N:o 73. i fråga om bildande af en pensions-anstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-disconten, låne-conloren samt Tumba bruk. VII. B. 173. A. 181. — N.o 74. i fråga om Pappersmästaren J. R.