Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En ryckning ilade genom hela hans kropp; men han teg och lyssnade blott, liksom de öfriga, på Petter Lindgrens okonstlade berättelse. ”Ja, som sagdt, när vi såg att det var förbi med skutan, beslöt vi försöka att gå i storbåten. Vi ville att kapten skulle följa oss; men det var o död! Då ville jag med all makt också bli qvar; jag gret och bad: jag ville för själ och pina icke öfverge min kapten; men se kapten Calle har aldrig tålt motsägelser, han. Innan jag visste ordet af, högg han mig i kragen och kastade mig sjelf ned i storbåten. ’Gud välsigne er, gossar!” var hans sista ord. ’Jag hoppas ni bergar er; för min del vill ...’ vi hörde inte resten. Båten satte af, styrman styrde, och vi rodde allt vi förmådde och dref undan för hvarenda sjö. Ja, nog sträfva’ vi, för att rädda lifhanken; men kantra inte båten ändå! Det var en bålstor störtsjö, som kom öfver oss och bröt sig just i bränningen. Hur jag kom opp här på ön, vet jag inte; men kamraterna blef borta. Deras rop gnyr än i mina öron – det var det värsta jag öfverlefvat. Men jag ville ändå ge mig tillfreds, om bara kapten, min hederlige kapten, blef räddad.” ”Vi få väl se hvad som kan göras i morgon!” sade Birger. ”Det kan åtminstone vara en möjlighet att vi ej komma för sent; en stark natur kan uthärda mycket. Tack emellertid för din berättelse! Du behöfver nu hvila, stackars gosse! Vill du laga, kära Erika, att han får komma till ro?” ”Och lasten var bjelkar, säger du?” upprepade Haraldson, liksom för sig sjelf. ”Den kommer att flyta opp!” Petter Lindgren bugade sig emellertid och tackade för god välfägnad, hvarefter han följde den vänliga husmodern, som sjelf anviste honom en liten kammare. När skeppsgossen var borta, skingrades snart hela hushållet.
Cederström sjelf uteleinnat allt sådant, d. v. s. icke föreslagit hvad som på denna anmärkn. skall följa; och då jag på andra sidan finner, att det af Const.Utsk. laglöst — ja, laglöst är det, mine herrar! — gifna tillståndet leder till ingen skada, emedan det i 78 §:n Riksd.Ordn. heter: ”tage sig dock ingen häraf anledn. till frikallelse från det författareansvar, som i Reg.F:ns 84 § och 2 mom. i 29 §:n af denna Piiksd.Ordn. utsätter,” när jag lemnar vederbörlig aktning åt dessa bud af constitutionel beskaffenhet; så finnes att tryckningen doek icke låter sig göra utan ansvar, emedan en olaglig tillåtelse af Const.Utsk. i juridisk väg gäller lika mycket som platt ingen tillåtelse, samt den som tillåter sig att begagna en siik tillåtelse, står t ansvar för sin handling, när, säger jag, besinnande allt detta, jag finner alt Coust.Utskts åtgärd icke har medfört och ej kan medföra någon skada, emedan jag tror att ingen vågar begagna sig af den meddelade tillåtelsen, så kan jag ej komma till annan conclusion, än att Frih. Cederströms anmärkn., så i det ena, som Den 26 Maj. 3g3 som det andra afseendet, endast bör läggas till handlingarna. Hr von Heyne, Georg: I sjelfva salen och densammas behandling är så mycket talad!, sä att jag i det afseendet visserligen icke kan säga något nytt. Jag vill blott göra den anmärkn., atl , i händelse Const.TJtsk. verkligen skulle hafva handlat orätt derutinnan, all hafva lemna! tillåtelse till tryckning af slatsrådspi ol:n, så har Frih. Cederslröm högtidligen deltagit i denna olaglighet, då han deråt gifvit en större publicitet, och väckt så mycket större uppseende, som han talat om den oro, hvilken kan uppstå till följe af GonshUlskts förfarande. Jag kan ej annat finna, än alt Frih.
Betänk, hur Ni plåg ar ert Fabriksfolk som slafvar i Barbariets träldom, för at underhålla er skamlösa yppighet. De gå i de ohyggligaste slarfvor och se u t som lefvande vålnader, då er Famille g år i siden och linon med v ällustens hull och färg . De dö en långsam död under hunger och törs t och al t slags lidande, då Ni sitter vid et kungligt bord, som ofta vil digna under de kräsligas te rätter. FABRIKÖRN. Nej nu kan jag inte uthärda l ängre _ CEDERBEG ( fortfar ) . Fångars öde är drägligt och Tiggares är nästan lycksaligt, då man j ämför det med ert Folks: ty Tiggarne äro åtminstone frie, där de gå i deras fö rag tade armod och de förtj ena of ta mer om dagen, utan at göra det ringaste arbete, än Fabrikshjonen med sexton timars träldom. Och när j ag undantar lifstids arres tanter, så ha ej de öfrige Fångarne så bedröfliga utsigter för framtiden. De återfå deras frihet efter en längre eller korrtare tid, då de fläste af ert olyckliga Folk äro sålde åt Er, som åt Satan. FABRIKÖRN ( ursinn ig ). Tig, säger jag dej , k arl ! CE 28 CEDERBERG ( fortfar ). Jag vil ej tala om alla de bro tt, som deras el ände tvingar dem at begå oc h alla de nya rysliga eländen, i hvilka dessa brotten störta dem FABRIKÖRN. Sk a j ag inte få karln at hålla munnen? _ CEDERBERG ( fortfar ännu ). Se denna sköna och dygdiga Flicka, som Ni dagligen så grymt förföljer; ehuru ert sätt at plåg a henne är af en helt annan natur. Alla hennes beh agligheters mag t kan ej förmå Ert tigerhjerta til mildhet. Hennes själ förtärs af sorg, hennes ögon mörkna af tårar. Det är en Ängel invräk t i et helfvete. FABRIKÖRN ( utom sig af raseri ). Gå för tusan, karl! Eljest ska jag snart hjelpå dej på dören.
Son, mothypothek af J. N. Petersons revers, försedd med borgen af handlanden Simzon Kock, och det andra å 7,000 r:dr blifvit upptaget af J. N Peterson, emot hypolhek af landtbrukarea J. P. Wedelius revers, med borgen af Paul Melin fy Son-, att samtlige gäldenärerne, före lånens förfallotid, afträde sin egendom till borgenärernes förnöjande, hvarefter låne-kontoret, på grund af anställde bevakningar, tid efter annan, uppburit utdelningar ur konkursmassorna, med tillsammans 11,940 r:dr 43 sk. 6 r:st., deraf å Paul Alelius fy Sons lån blifvit afförde 7,708 r:dr 35 sk. 10 r:st. och å J. JY. Petersons lån 4,232 r:dr 7 sk. 8 r:st., allt banko; hvarefter, och sedan konkursredovisningarne under loppet af år 1849 vunnit laga kraft, samt någon ytterligare utdelning ej varit att påräkna, återstoden af kapitalet, utgörande 5,059 r:dr 4 sk. 6 r.st. nämnde mynt, blifvit under den 7 och 28 September sistnämnde år, genom Petersons nitfulla bemödanden godtgjord; samt slutligen, vidkommande Petersons medgäldenärer för dessa lån, att Simzon Kock och Paul Melin numera aflidit i utfattigt tillstånd och att J. K. Melin, eller den andre bolagsmannen i handelsfirman Paul Melin fy Son, vistas å utrikes ort och skall, efter hvad kändt vore, likasom förre landtbrukaren J. P. Wedelin, sakna all tillgång till gäldande af sine skulder.
Den som bifaller det af Hr von Troil, Emil, gjorda förslag, all Const.Utsk:s i meni. N:o 26 framställda förslag lill nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar återremitteras, med den af R. o. Ad. såsoni dess gemensamma tanke förklarade anmärkn., att Utsk:s förslag icke är antagligt, utan den ifrågavar. grundlagsförändringen bör ske i öfverensstämmelse med det af bemälde ledamot afgifna förslag, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke Hr von Troils förslag lill gemensam lanke. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 31. Nej — 167. Hr Westfelt: Emot den utgång, som Hr von Troils förslag har fått, anhåller jag att få nedlägga min reservation. Jag anser mig pligtig, då jag deltagit uti Reformvännernas förslag, att här afgifva den förklaring, att jag voterat för dess antagande. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till morgondagens plenum, och R. o. Ad. åtskildes kl. lill 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck, 9 i Den 11 Mars f. m. Tisdagen den 11 Mars 1845. Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni-prot. för den 5 sisll. Febr. f. och e. m. Fortsattes pröfningen af Const.Utsk:s mern. IV:o 26, med förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt, enligt den af R. o. Ad. stadgade ordningen för föredragningen, nu först borde förekomma det af Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., i gårdagens förmiddagsplenum afgifna förslag till gemensam lanke i representationsfrågan. Detta af Gr. Anckarsvärd skriftligen aflemnade förslag upplästes, hvarefter Frih. Palmstjerna, Carl Otto, yttrade sig:
Hon gjorde allt, fästade de förgylda små nubbarne på hvita spetsar öfver skärt siden i linneskåpet, ordnade hvar serviett, en för en, så att högarne lågo hårfint jämna, mellan hvart dussin stack hon in en skär rosett, det tog sig bra ut på samma gång det var praktiskt. Hon fyllde det lilla sybordet med allt tänkbart, från stoppnålarne till de sorterade trådrullarne, från guldfingerborgen till den brokiga silkesflätan, där alla färgers finaste nyanser voro representerade. Hon ordnade glasservisen efter sin egen välgrundade »princip», först de små likörglasen och bakom dem, i gradvis stigande storlekar, snörräta linier af blixtrande kristallglas, flankerade af små vattenkaraffiner i pluntform och smärta, graciösa vinkannor. Likaledes ordnades porslinsskänken efter öfvertänkt plan och metod. Hyllorna i köket öfverdrogos med uthugget grönt lädercloth, den rödblänkande kopparn tog sig bäst ut med den gröna reflexen, likom silfret bäst framträdde mot den svarta sammeten, som beklädde buffeternas inre. Hon gjorde allt, allt. Att Kurts husfolk och åtskilliga hjälpredor stodo med korslagda armar och sågo på, hur hon arbetade, fick man taga för afgjordt. — Det ser ut som ett riktigt dockskåp, utbrast Kurt förtjust och tacksam samma dag, han for upp till Stockholm för att fira sitt bröllop. Han var endast ledsen för en sak, och det var, att han ej kunde öfvertala fru Säfve att bevista det. Hon kunde omöjligen komma ifrån. Däremot for Konrad. Kurt och hans unga fru skulle komma om ett par timmar, och fru Eleonore gick för sista gången igenom våningen för att se, om allt var som det borde vara. Det var det. — Den f. d. Mazèrska våningen hade fått en helt annan prägel än under Claras tid. Det låg nu något oändligt, solidt och korrekt öfver det hela, som tillfredställde Eleonore. Alla möblerna voro beställda efter rummen och passade på centimetern in i de förutbestämda platserna som smycken i sina etuier. De stodo där, de skulle stå och måste stå, från första dagen till den sista.
Men Utskottet har, lika med Banko-fullmäktige, ansett det icke vara skäl, att med serskild afgift betunga sparbankerna i och för den dem medgifna kreditiv-rätt; hvaremot och då orsaken, hvarför blott 3:ne sparbanker begagnat kreditiv torde härröra från den höga ränta af 5 procent bemälda banker skola erlägga för de af kreditiven uttagna summor, Utskottet tillstyrker, 41 :o att räntan för de summor, sparbankerna af beviljade kreditiv uttaga, måtte bestämmas till fyra procent. Lärande BankoUtskottets Betänkande, N:o 42. A2:o öfriga föreskrifter i 193 § af Banko-reglementet få oförändrade bibehållas. Förlaget för kreditiv till Fahlu Bergslag, Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor samt Sparbankerna är faststäldt till 300,000 r:dr; och ehuru nämnda summa ej skulle vara tillräcklig i händelse alla förenämnda inrättningar till fulla beloppet begagna de dem förunnade kreditiv; likväl och som det är sannolikt, att sådant lika litet hädanefter som hittills skall samtidigt inträffa; hemställer Utskottet 42:o att berörde förlags-kapital måtte förblifva oförändradt. Kassa-kreditiv — hvarmed förstås rättigheten, att inom visst bestämdt maximum kunna af Banken undfå låne-understöd för tillfälligt begagnande, på sådant sätt, att ränta påföres för hvad af det medgifna beloppet, tid efter annan, lyftes, men enahanda ränta åter godtgöres kreditiv-hafvaren för derå efter hand skeende återbetalningar — får, enligt nu gällande föreskrifter, icke beviljas åt andre, än följande, nemligen: a) Hypotheks-föreningar; b) Associationer, som på större handelsplatser kunna bilda sig, för att upplägga och belåna svensk spanmål samt vårda och bereda densamma till afsättlig handelsvara; och c) de Privat-banker, som för nämnda ändamål vilja i större skala sig befatta med belåning af svensk spanmål; dock under vilkor att alla förenämnda inrättningar, hvar för sig, förete af Kongl. Majrt i nåder fastställda reglementen för idkande af deras rörelse.
Bränvinsbränningen. 9 bruket ger ett öfverskott af potates, men likväl ej så mycket att derpå kan grundas en sjelfständig bränneri-rörelse efter den skala, som bemälte lag afser, uppkommit bolagsbrännerier, dit hvarje intressent förer sin potates och hämtar drank derifrån. Sedan kommissionen sålunda afhandlat frågan om bränneriernas, eller rättare bränneri-rörelsens storlek, öfvergår den till frågan om skattens storlek och dess tillämpning på mäskekaret. Hvad afgiftens storlek angår, erkänner kommissionen, att brän vinshand teringen företrädesvis är passande att beläggas med en afgift så hög som möjligt, icke som skulle kommissionen tro kig deruti finna något verksamt medel emot den i sina följder ofta så högst förderfligt framträdande konsumtionen (emedan bränvin har ett allt för litet penningevärde, för att man genom beskat ningen skulle kunna i någon märkligare mån försvåra anskaffandet af varan), utan emedan denna näring till sitt väsende eller på grund af sina följder förträffligt passar att bära en betydligare skattebörda. Högre än till 5 sk. pr pott färdigt bränvin (hvilket, såsom väl bör märkas, utgör 50 ä 40 % af varans värde), vågar man emellertid ej gå i sitt förslag, emedan det är att befara, att en högre afgift skulle framkalla en till följe af våra lokala förhållanden alltför stor frestelse att undandraga sig afgiften, dels genom lönnbränning och dels genom insmuggling af utländskt sädesbränvin, särdeles så länge detta kan erhållas så billigt, som t. ex. från Danmark och Preussen, hvarest produktions-afgiften ersättes genom en drawback, eller från Sverige hvarest denna afgift är så betydligt mindre än var nuvarande (t 5/4 å 4 4/2 sk. pr pott'), i det den nemligen i Sverige endast är beräknad att utgöra 2/5 sk. per pott, hvilket den likväl långtifrån uppgår till (för att ej tala om småpannor un der 6 kannor, som ingen afgift erlägga).
J a g kände mig oriittvist anklagad - jag var sårad förolämpad, men i botten af hjärtat bodde likviil simvetskval. J a g skyndade att skrifva ett så ursäktande och förklarande bref jag förmådde och afsände det till Florens - hennes nya uppehållsort, men jag fick aldrig något svar. Nar m: r. M. några dagar derefter kom tillbaka för a t t göra upp sina aflarer p&amp; hotellet och fick höra hvad som tilldragit sig, såg ban mycket allvarsam ut. " Miss Bell ar mycket noga i vissa afseenden hvarför jag aktar henne särdeles ", sade han med eftertryck, " men hon är också, hm, mycket egen. Hon är med ett ord, hm, hon är inte f ~ ~ l - l t hm jag menar - hon skrifver - författar - och med sådana kvinnor fhr man inte rakna för noga. " J a g såg på honom forskande. Nej, det var tydligt hara miss Bell som inte var, - hm, med ett ord som v a r. Ja, man kan få höra sanning p&amp; många vis har i världen - och behaglig är den säuan. Miss Bell har aldrig låtit höra af sig. J a g - eller borstaren hade triiffat för hårdt. AvhiZd Agrell. Ragni. Af Emil Svensén. Det är en gammal historia, som &amp; ter igen varder ny under Björnstjerne Björnsons konsterfarna hander i hans nya bok " P&amp; Guds Veje ". Med all olikhet i öfrigt, ar ju denna RagnP en köttslig syster till fru Belene Alvig och till dem alla, hvad de nu heta dessa kvinnofigurer, som den nyare nordiska literaturen ar s&amp; rik pil, - kvinnor, som med ringa eller ingen egen skuld kommit in under ett olyckligt aktenskaps förbannelse. Ragni bryter sig ut ur det onaturliga f6rh&amp;llandet, och deri gör hon nog rMtt. Men dervid gikr hon ock sjiilf under. Samhlllsseden liksom samhUlslagen 18ter sig ej ostraffadt tradas för nira, om det ock sker i den högsta nöd.
Majit, enligt nådig Kungörelse den 13:de sistlidne Mars, gillat och fastställt, öfverlemnat åt Fullmäktige att, emot stats-obligationer, lydande på utländskt mynt och utfärdade å utländskt språk, upptaga ifrågavarande lån på det sätt, Fullmäktige funno lämpligast och ändamålsenligast till beredande af de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor; samt då den nu anmälda, af Fullmäktige såsom lämplig och ändamålsenlig ansedda förändringen i det afslutade lånekontraktet af den 26 April detta år icke vore stridande mot de af Rikets Ständer för öfrigt i saken fattade beslut; hade Kongl. Majit funnit skäligt att, till svar å Fullmäktiges förevarande underdåniga framställning, i nåder förklara, det berörde förändring i låneaftalet, derest densamma komme till stånd, ej föranledde till rubbning af den garanti, som Kongl. Majit å sjelfva lånet under den 27:de i sistnämnde månad meddelat; dock att behörig anteckning om förändringen borde genom Fullmäktiges försorg äga rum å båda original-exemplaren af lånekontraktet. Efter erhållande af detta nådiga svar och sedan förberedande underhandlingar föregått, blef en särskild afhandling, såsom tillägg till lånekontraktet, upprättad samt under den 4:de nästlidne Juli afslutad och vederbörligen undertecknad. Till upplysning om innehållet ej mindre af det ursprungliga lånekontraktet, än ock af det dervid fogade tillägg, finnes en afskrift af dessa handlingar denna berättelse bifogad, hvadan Revisorerne anse sig icke behöfva här återgifva innehållet af desamma. Sedan de uti lånekontraktet omförmälda förslag ej mindre till obligationernas och räntekuponernas lydelse, än till planerna för lånets halfårsvis skeende amortering - 59 — blifvit afgifna och, efter verkställd granskning, af Fullmäktige godkände, har tillverkningen af obligationerna oafbrutet fortgått.
Men jag utber mig få fästa Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att åtminstone göra något till minskning af det närvar, obilliga förhållandet. Detta torde säkrast och med temmeligt hopp om framgång vinnas, om Ulsk. täcktes föreslå vissa gradationer och inskränkningar i den närvar, lagen, så att mindre fordringar åtminstone icke berättigade till bysättning utöfver en mindre tid, och att ingen kunde för gäld, af hvad belopp som helst, hållas öfver ett år i fängelse. Den af hvilken betalning icke inom denna tid kan aftvingas, bans person gifver också föga garanti för det kommande. Utsk. kan i detta hänseende finna en god ledning i Lag-comite'ens förslag till en ny civil—lag, samt flogsta Domstolens utlåt, deröfver; och härigenom vore en öfvergång funnen, efter hvars antagande man hade rådrum att pröfva, huruvida bysättningen framdeles kunde helt och hållet afskalfas. Såsom naturligt sammanhängande härmed, förmodar jag ock, att Utsk. med bifall upptager förslaget om fri ränta; en sak, om hvars stora nytta, lämplighet och angelägenhet meningarna nu mera lära vara temmeligen ense, och hvarutinnan jag helt och hållet ber att få biträda Hr af Grubbens^ motion. — Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja till Utskottet. Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med Hr af Grubbens’s och Frih. Kantzous till samma Utsk. remitterade motioner, rörtde bysättnings-lagarna. Till LagUtsk. remitterades Gr. Taubes, Gustaf Johan, den 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, om en lag för de förhållanden, som böra iakttagas vid det föreslagna fängelset efter Pensylvanska metoden. Föredrogs ånyo Hr Cedersclijölds, Robert Theophron, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om prygelstraffets afskaffande. Hr Gedda, Gustaf Georg, hade inlemnat följande: Den mörka tafla, som motionären förelagt Representationen öfver militär-ståndets befolkning af Rikets samtliga fästningar och arbets-inrättningar, får en ljusare sida, om den sättes i rätt dager.
Vt skol lits Betänkande, N.-o '1#o, medhinnas kan, emot den skatt, som varder bestämd och de åligganden, som .Förfatlningarne i öfrigt föreskrifva. Utskottet har tagit i noga öfvervägande hvad sålunda blifvit erinradt; och hvad först beträffar anmärkningarne emot den tillstyrkta friheten för jernhandteiingen, får Utskottet hänvisa lill hvad dess förut afgifne Betänkande innehåller om nödvändigheten af denna frihet för näringens förkofran och dess bestånd under täflan med andra länders jern till verkning. För afsättningen till America, dit största jern-exporlen hittills skett, och der Svenska produetionen företrädesvis mött sin svåraste medtäflare uti Englands stora fabrication, hafva de hittills gällande Americanska tullbestämmelserne verkat serdeles gynnsamt, då införseltullen , utan åtskillnad af jernets olika värde, varit beräknadt för hamradt jern lill 18 dollar och för vaisadt jern till 3o dollar pr Ton, och ehuru beloppen blifvit successivt minskade under de senare åren, bar likväl samma proportion varit bibehållen, hvarigenom det Svenska jernet, sorn ansetts ega omkring 5o procents högre värde än del Engelska, tillgodonjuta en minskning i tullen, som kunnat beräknas till 4^5 R;dr Banco per Sk&.; men denna fördel upphörer med Juni månad år 1842, då en annan tull-tariff kommer att sättas i verkställighet, enligt hvilken tullen beräknas till vissa procent af jernets värde, och således träffar det Svenska jernet hårdare, i samma mon, som det står i högre pris än det Engelska.
Jag anhåller, att denna motion mätte varda till Rikets Ständers Stats-Utskott remitterad. De handlingar, som styrka de af mig här ofvan lemnade uppgifter, varda härhos i bevittnad afskrift bifogade. Stockholm den 26 November 1862. A, Lannerstierna. 228 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862. N:o *«. Af Herr VOl» Moell9 Mils Samuel; angående utvtdgad näringsfrihet jemte förslag till ändring af åtskilliga §§ 1 Handelsoch Handtverks-ordningarne, samt upphäfvande af några stadganden uti £■— 7 Kap. af Handels-Balken. Hvarje upplyst fosterlandsvän har sannolikt med glädje erfarit, att Regeringen är betänkt att lossa de bojor, hvarmed Svensk man ännu är Ijettrad under arbetet, att sig ärligen försörja, samt att undanrödja den osäkerhet, som nu råder om, hvar och huru i sig sjelf ärligt och nyttigt arbete må verkställas. Då, såsom vederbort, man i främsta rummet vändt sig till dem, som förmodas tro sig hafva fördel af nuvarande inskränkningar uti näringsfriheten, för att kunna, efter pröfning af hvad de andraga, bedöma om verkligen något skäl kan finnas för fortfarande af nämnda inskränkningar, men då man likväl vet, att sällan någon reformvänlighet är att vänta från de korporationer, som skola reformeras, då äfven den andra parten, de som tro sig lida] af nämnde inskränkningar, lära böra yttra sig, samt då sannolikt icke, förrän folket, genom representationen, uttalat sig i denna åtminstone tillförene för ömtålig ansedda fråga, Regeringen skall vilja uttaga steget så, som jag tror fosterlandets väl just nu ovilkorligen påkallar, att detsamma ofördröjligen uttages, vågar jag Rikets Ständer underställa hvad jag anser böra åtgöras i afseende ä vissa delar af vår närings—lagstiftning. Främst af allt anser jag nödigt, att författningarne, angående näringarne, blifva bestämda, enkla, tydliga och lätt tillgängliga.