Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han ryckte ned den lilla träskifvan från stolen, slungade den häftigt bort i ett hörn och återtog sin promenad. Med en ytterlig nervositet, som afspeglade sig i ansigtets ryckningar, i händernas rörelser, i själfva gången, fortsatte han att planlöst gå fram och tillbaka på golfvet, altid i samma linie, från fönstersmygen, där han regelbundet stötte emot den öppna luckan, till hörnet, där den påbörjade taflan stod på sitt staffli, vänd emot väggen. Om man ändå skulle måla en sådan tafla, tänkte han, så man kunde få pängar! Den tanken hade ofta kommit öfver honom. Men så stark var hans natur, så intensivt hans begär att måla, just så som han själf såg, så fullkomligt hade hans konst för honom blifvit detsamma som hans lif, att denna tanke icke ens innebar någon frestelse. Men detta hindrade icke, att tanken sysselsatte honom. Den förföljde honom under plågsamma stunder, och när han tänkte på, hvad han frivilligt offrade, kände han en verklig antipati mot sin egen hederlighet. Den irriterade honom som ett lyte, hvilket han ej kunde blifva kvitt, och han kallade sig själf för en svag stackare, därför att han själfvaldt påtog sig ett martyrskap, som endast ökade hans högmod. Han afbröts i sina funderingar af en knackning på dörren. Förvånad stannade han, och en plötslig förhoppning kom hans drag att klarna upp. Det föll honom in, att den besökande, hvilken det nu vore, kanske kunde föra med sig och lämna kvar något, af hvad han behöfde, och han fick en plötslig och stark hjertklappning, som kändes ända upp i halsen. Med en ansträngd röst, som lät lugn, ropade han: »Entrez!» Men när dörren öppnades, och den inträdande visade sig, fick han ett anfall af äckel, blandadt med pänningförhoppningar, så starkt att han var nära att förlora sin själfbeherskning. Den inträdande var en svensk och hörde till dem, hvilka på sätt och vis köpa taflor. Det vill säga, när han var på besök i Paris, brukade han ha ett särdeles godt väderkorn på artister med talang, hvilka för tillfället eller permanent befunno sig i pänningförlägenhet.
Då författaren föreslår sorn grundsats att alla charterade handlingar böra skrifvas å charteradt papper, (nemi. första arket derest flere ark äro för en och samma handling af nöden), så följer deraf nödvändigt att Tumba papperstillverkning utvidgas. Den kostnad denna Tumbas utvidgade tillverkning föranleder, blir rikligen ersatt igenom den säkerhet det medförer. Hvad kontrollen öfver charla-försäljningen beträffar, blir den alidia enklast, om man stadgar, att det må stånda en hvar fritt, alt utur Charta Sigillata-Styrelsens händer köpa och allmänheten tillhandahålla, chartor af olika belopp och dervid åtnjuta en rabatt motsvarande icke allenast ränta af de medel som nedläggas i denna handel, utan derjemte den skäliga vinst som försäljningen bor medföra. I första rummet blir resultatet af denna ordning, alt inom hvarje allmänt verk i Riket, skall det finnas tjenstemän,fsom gå So - Den 29 December. 215 kande tillhanda med erforderliga elianor och att dessutom i släder och gå landet Charta-försäljnings-kontor skola öfverallt upstå. Antages nu en rabatt å 5 proc. för att betacka försäljarens ränteförlust intill chartans realiserande och 2 proc. såsom commissiou, suna 7 proc., så behöfves ingen slags vidare kontroll u Statens sida, dä inlemnade elianor genast och kontant måste inbetalas till sjelfva chartae-administralionens kassa om sjelfva tillverkningens belopp tillräckligt aunoteras vid Tumba. Här kan ingen försnillning ega rum, och det förefinnes intet skäl hvarföre ett Embetsverk skulle försumma tillsynen öfver handlingars behöriga charterande, lika litet som det kan förmodas alt någon privat man skulle äfventyra lagligheten af någon honom tillhörande handling för alt bespara en särdeles låg utgift. Kap. 4 Lålom oss nu i förväg bemöta de många och redan kända inkast som göras emot en sä långt utförd charleriugs-skyldighet. De kunna indelas uti 2:ne klasser, nemi. l:o privatas beqvämlighet; 2:0 sjelfva Statsintradens höga summariska belopp.
Jag hade föreställt mig, det Herr Grefve De La Gardie haft en 112 Den 6 Junii /. m. sådan idée1 om innehållet af LagCommittérts förslag i afseende på SiängseHöriattningarnej eftersom Herr Grefven tillstyrkt bifall till Utskottens förevarande Betänkande. Men LagCommitéens mening är ingalunda sådan , soul Herr Grefven fattat den. I händelse nemligen att Hemman skiftas och utbrytes ifrån ett bylag intill annan bys rågång bekommer detta enskifte icke mera anpart af yttra stängseln än öfrige Hemmanen, hvilka gemensamt taga hälften mot nästa by i hvaremot det stånger til? hälften mot angränsande ägor inom samfälligheten Och när nästa Hemmansdel utlägges till det enskiftade, fortfar skyldigheten att deltaga i stängseln, för de hemman som ännu ligga i byiaget; och så fortgår Stängseldelningen inom hel-a byn. Händelser kunna väl här inträffa , då stängsel beloppen genom delning till hälften blir ojämt fördeldt på Hemmanslotterne och det kan icke på något sätt förekommas, ty landet kan icke i liksidiga qvadrat? skiften indelas; men efter det förslag LagCommittéen uppgjort; men efter det förslag LagCommitéen uppgjort, skola alltid dessa olikheter förekomma® snarare än genom det nu gällande delningssättet. Hvad beträffar Friherre BoijeS anförande om billigheten af Lagens stadgande, att den lör för tuera flänga, forn fur mera ligger; så lärer Friherren förgäta, att det icke är efter jordrymden, som skogsdelningsskyldigheten beräknas, ty stängsel-förordningen, hvilken är en lag som nu efterlefves, bjuder, att man skall stänga elter hemmantalet i skog och utmark, B 'n (■> Junii J. m. mark, men uti inegor efter deras delnings-grund.' Stängselskyldigheten beror således egenteligen icke af ego-beloppet; och derföre har ock den nu gällande lagen icke någon ovillkorlig billighet för sig.
431 rets hus för Riks-Archivets behof, m. m., faun Ridderskapet och Adeln för godt att antaga Högvördiga Preste-Ståndels, uti ofvannämnde protocoils-utdrag, gjorda inbjudning. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets dels den it, dels den i3 tistlidne Mars på bordet lagde och den 3 April tills vidare uppskjutne Memorial: N:o 4Ö3, med framställning, angående resultatet af Stats-regleringen, samt beräkning af Stats-fyllnadssumman, jemte dermed sammanhang egande frågor; iN;o 466, angående det till bestridande af Riksgälds-Contorets utgifter erforderliga belopp af Allmänna bevillningen. S. D. Bifölls Statsoch Lag-Utskottens den 5 och 8 dennes på bordet lagde Betänkande Piro 192, i anledning af väckt motion om fullständig granskning och redactiou af Ansvarighets-lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoret. S. D. Lades till handljngarne Stats-Utskottets den 8 dennes på bordetlagde: Utlåtande N::o 5o3, i anledning af 2:ne Riks-Stånds återremisser af förslaget till ny löne-reglering lör Riksgälds-Contorets tjenslemanna-peisonal och vaklbeljening; Memorial INto S17, med anmälan om Riks-Ståndens stridiga beslut, i anledning af en föreslagen voterings-preposition. S. D. Till handlingarne lades Förstärkta Stats-Utskottets den 8 dennes på bordet lagde Memorial: ]NT:o 5o4, angående verkställd omröstning i fråga om bränvinsbi ännings-afgifterna; N:o 5o5, angående verkställd omröstning i följd af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å Stämplade pappers-afgiften; ]N:o 5o6, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, rörande extra Stats-regleringen.
Om jag icke mycket misstager mig, har det också under föregående riksdagar varit vanligt, att alla motioner, som afsett bildandet af nya bankinrättningar och företrädesvis de, som afsett sedel-utgifvande banker, varit af Banko-Utskottet handlagda. Såsom skäl hvarför den pu ifrågavarande motionen icke skulle tillhöra BankoUtskottet har jag hört anföras: Att då flera andra motioner, som afse ombildning eller upphäfvande af hypoteksbanken, icke ansetts, tillhöra Banko-Utskottet, så skulle analogien fordra äfven den nu ifrågavarande motionens' återlemnande. Men äfven om man antoge att nämnda andra motioner, af måhända mera tvetydig art, blifvit origtigt till andra Utskott hänvisade, icke följer deraf att en motion, som utan tvifvel tillhör Banko-Utskottet, äfvenväl derifrån skall afvisas. Att då motionären begärt frågans utredande genom en af Kongl. Maj:t tillsatt komité, så antydde detta att motionen borde af Ekonomi-Utskottet handläggas. Men häremot kan dels anmärkas, att det är först i andra rummet och såsom ett nödfalls-alternativ — i fall Ständerne sjelfve icke anse sig kunna fatta beslut om de ifrågavarande provinsbankerna i enlighet med de antydda grunderna — som motionären föreslagit en skrifvelse till Kongl. Maj:t. Dels tillåter jag mig uttala den öfvertygelse att det hvarken enligt grundlagens anda eller ordalydelse torde vara rigtigt anse, det endast ärende som af Ekonomi-Utskottet blifvit handlagdt må genom en underdånig skrifvelse och till utredning af en komité till Kongl. Maj:t öfVerlemnas. Riksdags-ordningens 60 § lemnar Rikets Ständer rättighet att i hvilket ämne som helst framföra någon deras allmänna önskan; för sättet huru detta skall ske hänvisas till 89 § Regeringsformen.
Timar skada å lastningseller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, alt anlöpa nödhamn; är det inom riket; afgifve han, sist 24 timmar efter det skadan timat eller sedan fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, i stad hos notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och på landet hos närmaste tullkammare eller kronobetjent, så ock, sist inom åtta dagar efter protestens afgifvande, till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig att, der dagbok blifvit förd och finnes i behåll, densamma uppvisa. Inträffar olycka å utrikes ort, sakll protest och sjöförklaring afgifvås i öfverensstämmelse med hvad i det landet stadgadt och brukligt är; och vare om skeppsdagboks uppvisande hos konsul och hans intyg derom lag, som i § 37 stadgas. Har befälhafvaren laga förfall för afgifvande af protest och sjöförklaring inom nu stadgad tid, vare pligtig att det förfall styrka. Befälhafvare, som icke fört dagbok, eller hvars dagbok gått förlorad; gore derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning, samt do personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 39. Sjöförklaring, som inom riket afgifves, bör skriftligen affatta», af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom till riktigheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig att, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva så mångå af besättningen, som från fartyget undvaras kunna. Dessa skola, sedan de erhållit kännedom af sjöförklaringen och hvad fartygets dagbok, då sådan blifvit uppvisad, om olyckan innehåller, i ämnet afgifva berättelser och desamma, efter afiagd vittnesed, der domstolen pröfvar sådan ed kunna dem anförtros, bekräfta
Förordningar, och äfven så vida öfverensstämma dermed, att den behållne Inkomsten icke bör beräknas under 5 procent af Fastighetsvärdet, ej mindre å Landet än i Städerne, för hvilka sednare Brandförsäkringen älven bör komma i beräkning; likväl skiljer sig derifrån i den hufvudsakliga omständighet, att Räntor för Skulder få afräknas; så förstår jag sannerlign icke, huru en sådan afräkning må äga rum och BevillningsSumman likafullt utgå. Det torde icke vara något tvifvelsmål underkastadt , att. en betydlig del af Landets Fastigheter, till och med i bela Provincer, häfta för skulder i Disconterne. Dessa skulder till flere millioner komma sannolikt att öfvertagas af Banqueo, u an att de, som i Disconterne äga fordringar, derföre erhålla Ränta för hela denna summa kan följagteligen ingen Bevillning åläggas. En icke eller ringa del af Contantes penningar måste vara nedlagd pä nybyggnad eller förbättringar å hus i Städerne, efter som deras värde ifrån 1803 till >8(6 o« agtadt Handels-iörelsen de sednare åren årsen - Den 24 Martti) f m. 373 ligt minskats, stigit utöfver 3 Millioner; och om man undantager de 19 Millioner, som utgöra Fastighetsvärdet i Hulvucjstaden , hvaraf hushyra till största delen vöre1 att påräkna, skulle deremot af de 28 Millioner, som belöpa 6ig för de öfrige Städerne, visst icke tredjedelen kunna, i brist af en sådan inkomst, påtöras Bevillning ; och det ändå i intetdera >al-i let till husens fulla värde: Och de mångfaldiga kostbara byggnader på Lägenheter, som icke gifva afkastning, äfven försvinna ifrån all beräkning. Hvarest ersättning för alla dessa ofantliga brister skulle tagas, öfvetgär sannerligen min fattningsgåfva, och jag tror knappt, att något påliteligt Surrogat derföre kan uppgifvas.
Det ar endast i de högre kretsarna bruket af knif och gaffel har trängt igenom. Det enda, som lyser upp i dessa mörka och torft.iga hem, det enda, som ger ett tycke af hemtrefnad är inattan. Ofta ar den ett verkligt konstverk i originel komposition och förtjusande färgsammansättning. Tekniken är uppdrifven till en höjd, som nian icke, efter livad det säges, har motstycke till i Europa. Fargerna blekna icke, fastan mattorna tvättas i det oändliga; vitfnad och material iiro sa? förträffliga, att en god matta nästan icke kan slitas ut. På den ofvan gifna bohagsförteckningen fattas något sa viktigt som ett handfat, och läsarinnan misstänker därför kanske, att det ar klent bestäldt med renligheten i dessa sacklier. Icke vill jag påstå, att denna dygd i allmänhet ar högt utvecklad, men i detta fall iir det just en egendomlig uppfattning af densamma, som förhindrar bruket af tvättfat. Georgierna anse det nämligen högst nialpropert att doppa handen två g h g e r i sainina vatten. De tviitta sig därför alltid under rinnande vatten, som de samla upp i handens ihglighet. Det ar en ganska besvtirlig procedur, innan man blifvit r a n därvid, men sedan inan vunnit n %gon öfning, förefallef den ratt behaglig. ?dan rnkste naturligtvis alltid ha hjälp, nigon som star bredvid och sköter handkannan. Det vatten, som rinner af, samlas i de bättre försedda husen upp i ett slags bassäng med aflopp; i sacklierna uppsupes det af jordgolf vet. Hvad som på främlingen gör ett högst öfrerraskande intryck är att se det vackra folket, i synnerhet kvinnorna i deras enkla men festliga dräkt, röra sig i dessa jordhålor. Alla, både fattiga och rika, man och kvinnor, äro de utornordentligt val växta, och kvinnorna ha icke, som det så ofta ar fallet i varmare klimat, anlag för stark fetma. De Iia ock&amp; för mycket skönhetssinne för att vilja genom konstiga medel framkalla ett artificielt hull.
M 17. iakttoges, och att derigenom större fara uppstod, än om en tillökad qvantitet krut fördes i samma fordon utan sammanblandning med andra varor: och då Utskottet jemväl i afseende härå finnér skäligt vidblifva hvad i nyssnämnda betänkande är vordet yttradt, anser Utskottet sig äfven nu böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att föreskrifterna i 21 och 22 §§ af meranämnde Kongl. Förordning beträffande den största qvantitet krut som, utan föregången anmälan hos Konungens Befallningshafvande, får landvågen fortskaffas, må ändras derhän, att samma belopp fastställes till tio centner. Vidkommande slutligen yrkandet om ändring i föreskrifterne i afseende på kruts transporterande sjöledes, så enär motionären ej uppgifvit, i hvilka hänseenden dessa föreskrifter, de der innefattas i Förordningens 25:te till och med 34:de §§, förmenas böra förändras, finner Utskottet sig jemväl nu, i likhet med hvad vid sistlidne riksdag af samma Utskott afgifna betänkandet M 47 innehåller, böra hemställa, att motionen i denna del ej må till någon åtgärd föranleda Stockholm den 12 December 1862. Xio 17. : Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Dec. 1862, kl. 4 e. m. Betänkandei anledning af väckt motion (JM 4iJ om tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, i afseende pä minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling har blifvit öfverlemnad en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion af Herr Kontraktsprosten, Doktor C. H.
* * Fru Håkansons porträtt i dagens nummer visar henne i Emma Scarlis roll i Giacosas » Stulen lycka ». Georg Nordensvan. (lag griper din hand, o min älskade moder, iflr vi vandra tillsamman till Herkules stöder, till jordiska ländernas yttersta gräns, där fläkt ifrån evighetsvärldarne känns. Du är såsom jag uppå lifoet besviken: kom, låtom oss gå genom vålden och riken, så långt, att vi längre ej höra det larm., som kväfcer all frid uti mänskornas barm. Där borta vid ländernas slut är det stilla, där hörs ingen suckan, där rår ingen villa, där smyger sig in i vårt sargade bröst det heliga alltets gudomliga tröst. Där och där och andas vi ut våra tunga bekymmer, grubblande längtan vårt öga ej skymmer, höra vi himmelska körernas ljud blotta vår panna för klarhetens Gud. * * * O, nu jag förstår dig, min älskade moder: hvarhelst vi det vilja, stå Herkules stöder, och lifsglädjens spira drar ländernas gräns, där fläkt ifrån evighetsvärldarne känns. Fredrik Nycander. Äkta män och hushållspengar. En gammal flickas funderingar i en huslig fråga. ör några icke så få tiotal år sedan fanns i Stockholm en tjänstemannafamilj, som hade namn om sig att vara ganska förmögen. Hemmet var gästfritt, och där gick rikligt och rundt till. Det oaktadt lämnade mannen, hvilken älskade att öka sitt kapital, mycket knappa hushållspenningar åt sin hustru, ja, så knappa, att de ej stodo i något slags öfverensstämmelse till utgifterna, därvid ständigt prisande sin dugliga maka för hennes talang att få dem att räcka så förträffligt. Denna fann i sin tur mannens beröm högst angenämt, synnerligast då hon därmed jämförde det missnöje, han i början af deras äktenskap visat henne tidt och ofta, då hon begärde penningar af honom, och hon lät sig däraf förleda att längre och längre vika af in på en väg, som hon i hemlighet beträdt. Det, var, som man lätt kan förstå, ej genom ärligt, spel, hon nådde sitt mål att spara sig själf obehaget af mannens lexor om att hushålla och i stället förskaffa sig hans beröm och välbehag. På skuldsättningens väg lyckades hon under loppet af flere år narra honom.
Beträffande derefter Herr Berglunds förslag, att den idkare af bergsbruksrörelse beviljade särskilda handelsrättighet måtte upphöra, så får Utskottet dels, i anledning af Herr Berglunds yttrande, att bevillning för nämnde rättighets begagnande ej erlägges, fästa uppmärksamheten derå, att, med afseende å hvad 29 § Bevillnings-Förordningen innehåller, bergsbruks-idkare författningsenligt ej kan undgå att utgöra bevillning för den handelsrörelse, han på grund af ifrågavarande stadgande idkar, dels ock i öfrigt anföra, att då en stor befolkning vanligen är bosatt på de ställen, der bergsbruks-rörelse bedrifves, Utskottet anser det vara oundgängligt för tillhandahållande af hvarjehanda förnödenheter åt denna personal, att bergsbruks-idkare, oberoende af de inskränkningar och vilkor i fråga om rättighet att drifva landthandel, hvilka Utskottet ansett böra i 6 och 25 §§ af Handels-Ordningen bibehållas eller införas, må fortfarande varda bibehållne vid den försäljningsrätt, som uti förevarande moment är dem beviljad; och hemställer Utskottet derföre, att jemväl Herr Berglunds förslag må lemnäs utan åtgärd. § 25. I afseende å denna § är anfördt: a) af Herr Thomée och f. d. vice Talmannen Per Eriksson, att HandelsOrdningen den 22 December 1846 stadgade, att på tre mils eller längre afstånd från stad vore en hvar berättigad, att, efter anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på landet idka loflig handel, endast med vilkor att den, som sig dertill anmälde, hade de egenskaper, som i allmänhet erfordrades för behörighet till handels idkande. Denna rättighet hade likväl sedermera blifvit så inskränkt, att densammas erhållande numera vore helt och hållet beroende på Läns-styrelserna. Genom Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1850 stadgades först, att vederbörande socken-nämnd skulle Öfver ansökning om tillstånd till idkande af handel på landet höras.
I en sådan sakens ställning omfattades, med ifver och välvilja, framlidne Stats-Commissarien Widegrens förslag till en Riks-Hufvud-Bok; den väg, hvarpå han med sitt arbete ville framgå, blef en bisak; do medel han erfordrade, för att vinna ändamålet, blefvo,» för ändamålets skull, erkände och antagne, ehuru verkan oell inflytandet af desse medel på andre vigtige omständigheter, i sammahang dermed omöjligen kunde inses och pröfvas, emedan hans plan var framkastad, men ej utredd, och ingalunda då ens af honom sjelf i detaillerne uppfattad, som hår nedanföre skall blifva fullständigt ådagalagdf. Frågan som från början var blott en. nemligen att få den gällande ordningen i desse vig - Revisorers Berättelse. 109 tige ämnen uppställd och bevisad, delade sig nu, genom de föreslagne medlen att vinna den, uti 2:ne, nemligen denne första, som hittills var hufvudsaken, och en ny, att få andre ordningar införde i stallet för de som gållde. Denna nya fråga som i vigt, utan tvifvel, öfverträffade den förra, så angelägen denne ock må varit, framstod ej i följd af något utredt och bevisadt förhållande att dess egen natur och beskaffenhet den egentligen påkallade, hvilket hade behöft en helt annan utredning, utan den uppkom alltså såsom bisak. Uppbördsoch Redovisningsverket i hela Riket borde förandras, emedan derförutan en Riks-Hufvud-Bok icke kunde uppråttas. Denna förändring blef af Riksens Stander yrkad för Riks-Hutvud-Boksarbetets skull; arbetet borde verkställas, och medlen måste således också hafva framgång.
Om man skall bygga ett nytt riksarkiv, måste man i främsta rummet fästa alside vid storleken af den tillämnade lokalen, så att densamma under en längre tidrymd må blifva för sitt ändamål tillräcklig. Nu är likväl utredt, att det s. k. Geijerska huset efter dess utvidgning och förändring kan för en tid af ej mer än 40 år lemna erforderligt utrymme för riksarkivets handlingar, och detta endast under den förutsättning att alla de arkivets handlingar, som f. n. förvaras i K. Slottets vestra källarhvalf, få fortfa rande derstädes inrymmas. Om äfven sådant framgent kan låta sig göra, så finna vi dock af den af Utskit gjorda beräkning, att arkivet årligen med 80 alnar föliantlängd tillväxer. Vi skulle således till slut komma att blifva helt och hållet undertryckta af gamla luntor, om den ifrågavide lokalen skulle antagas. Det vore väl utan tvifvel vida ändamålsenligare, om den nya lokal, som inom korrt måste för arkivet anskaffas, komrne att innefatta tillräckligt utrymme för alla dess nu vide samlingar, äfvensom för den tillökning deruti, som under en längre tidsföljd kan vara att emotse. För öfrigt må man icke inbilla sig, att alla der förvarade hand lingar äro af intresse för allmänheten eller ens nödvändiga att längre förvara. Detta är ingalunda förhållandet, och således tror jag, att då riksarkivet en gång skall flyttas, det vore ganska nyttigt att förordna någon sakkunnig person att verkställa en utgallring af den mängd luntor, synnerligast gamla rättegångshandlingar, som f. n., utan intresse för någon, blott ligga och uptaga en onödig plats. På det sättet kunde man vid en skeende förflyttning koncentrera på ett ställe hvad som nu är fördeladt på 2:ne, och hvad särskildt beträffar den åt riksarkivet uplåtna lokal i vestra hvalfvet af K. Slottet, så är detta ställe så osundt, att en besö - 222 Ren 15 Oktober. kande knappast kan utan fara för helsan någon längre stund der uppehålla sig. På grund af dessa skäl, anhåller jag om bifall till det förslag, som blifvit af de förstnämnde reservanterna afgifvet eller: »det R.