Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förklarade då, så godt jag kunde, att jordens slut är på hvarenda punkt på dess yta åt det blåa till, och att man kunde föreställa sig resa ifrån jordens medelpunkt åt ytan till, för att ha det nöjet att se jordens slut. Nå nå, jag skall fundera på saken, kanske är det så. Men för det andra: om nu jorden är ett klot, så finns det väl en öfre hälft och en undre. Redan det är underligt, huru de menniskor, som finnas på sidorna af klotet kunna stå der och hållas. Men ännu underligare är att de, som äro under klotet, kunna gå och stå med fötterna uppåt och hufvudet neråt, ty på hufvudet lära de väl ändå icke stå och gå. De likna ju flugor, som kunna gå på väggen och under taket. Jag började nu tala om jordens attraktion, som gjorde att ingen del af jorden kunde anses stå ofvanom den andra. Vidare, att om så vore, skulle vi sjelfva, ifall vi om dagen vore ofvanpå, om natten vara underom klotet. Kaptenen, som afhört diskussionen med mycken uppmärksamhet, och ville komplettera min förklaring, inföll småleende: Alla lefvande varelser, hvilka äro skapade med fötter, äro så skapade, att de skola gå på dessa fötter. Fötterna skola vara närmast jorden. Att menniskan icke faller bort från jorden, verkas af jordens dragningskraft. Som jorden åter är en i rymden fritt sväfvande kula, som ständigt vänder sig kring sin axel, så kan intet upp eller ner komma i fråga. Om du, lilla Emma, kastar den der bollen i luften, så vet du sannerligen icke hvilken sida, som är den öfra eller den undra. Den lilla funderade åter några ögonblick, innan hon invände: Pappa sade, att fötterna skola vara närmast jorden. Men flugorna, när de gå under taket, hafva sina fötter alldeles ifrån jorden, och kroppen närmast. Kaptenen hviskade mig i örat, att hans förklaring verkligen var litet haltande. Jag skulle icke varit i stånd att svara på Emmas invändning, och jag rodnade ... å kaptenens vägnar, ty jag trodde, att icke heller han var i stånd att lösa frågan. Men jag bedrog mig. Det der kommer af tvenne orsaker. För det första har äfven taket, liksom alla kroppar sin dragningskraft för sig, som i någon mån upphäfver jordens dragningskraft.
Bank utgifva credit-sedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank lill större sammantaget belopp, än som motsyaras af: Bancooch Lag-Ulsloltens Betänkande, JY:o i. 21 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af deposition i Rikets Sländers Bank; och 3:osådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypolhek, som i 7 §. nämnas; Bankens egne låne-handlingar sålunda härvid icke inberäknade. Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess credit-sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlånings-rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. 11 §• Upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre belopp, än alt det icke öfverstiger hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt. Alla för dylik upplåning utgifvande fordringsbevis, äfvensom depositionsbevis, skola ställas till viss person eller visst Veik, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i Banken. 13 §. Vid utlåning eger Banken, då ränta ej är utfäst högre, än efter fena för hundrade om året, och utlåning ej stäld på längre tid än 6 månader, att afdraga räntan för hela lånetiden, och vare jemväl, derest låntagaren ej betalar å furfallodagen, berättigad att ifrån nämnde dag, såsom straffränta, sig till godo beräkna i;dels procent i månaden, eller tillhopa -f:dels procents ränta för månad; dock att Banken, så vida den af sislberörde förmon sig begagna vill, är skyldig alt genast, efter det en månad ifrån förfalloliden förflutit, föranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande varder anstäld och, i allt hvad på Banken kan ankomma, skyndsamligen utförd.
Der allmän eller enskild rätt skulle anses utgöra hinder för omedelbar förändring af nuvarande anordningar, lärer med förändringen få anstå intill dess ett sådant hinder upphör. Skulle emellertid denna invändning kunna fullkomligt häfvas genom uttrycklig föreskrift om sådant uppskof, må ett stadgande derom inflyta under § 58, hvars nuvarande innehåll i alla händelser torde befinnas böra helt och hållet utgå. Alldeles öfverflödigt torde deremot vara att till skydd för någons egande rätt bibehålla mom. 2 i § 5, hvilket moment är af följande lydelse: ”Den egendom, som särskildt tillhör det burskapsegande borgerskapet eller någon annan viss klass af stadens medlemmar, skall, till dess annorlunda varder förordnadt, förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka härutinnan gällande äro.”* Detta moment bör så mycket heldre försvinna, som ingen den ringaste anledning bör finnas för någon ätt tro, att ju icke all den egendom, som det burskaps - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 541 egande borgerskapet hittills, samfäldt och i egenskap af stadens representanter, om händer haft, skall till den nya kommunalrepresentationen aflemnas. Med lifligt "minne af den stora betydelse, sorn Rikets Ständer förut tillagt det nu af inig afsedda ändamål, vägar jag alltså vördsamt föreslå: att, till åstadkommande af alla röstberättigade stadsinnevänares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, de i lag och författningar gifne stadganden om förpligtelse för vissa klasser af städernas innevånare, borgare eller fastighetsegare, att såsom medlemmar af kommunen fullgöra allmänna skyldigheter, måtte varda förändrade derhän, att åläggandet kommer att gälla stad i stället för viss klass eller vissa klasser af stadsinnevånare och att i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om .Kommunalstyrelse i stad den 21 Mars 1862 måtte vidtagas följande förändringar: Mom. 2 i § ö utgår. • Mom. 3 i samma § får följande förändrade lydelse: ”Till bestridande af utgifter, som utöfver de i mom.
Den 18 Februari f. m. 457 ex. vid fråga om förmyndareval sjelfve för hvarje gång bestämmn om förmynderskapet skall updragas åt en, tre eller fem personer, hoppas jag dock, att vi numera hunnit så långt i politiskt förstånd, att någon tillämpning af denna rättighet icke skall komma i fråga. Jag förmodar att mer än en förmyndare för att föra regeringen under omyndig Konungs minderårighet aldrig skall komma att väljas, helst sådant äfven förutsattes i RiksAkten, hvilken ensamt är för Norrmännen i detta afseende förbindande; och lika öfvertygad är jag ock. att man vid sjelfva valet aldrig skall underlåta att i främsta rummet hålla sig till någon af det Kongl, husets medlemmar, såsom den enda i prak tiskt hänseende lämpliga utvägen. Jag har nu för R. o. Ad. haft tillfälle att redogöra för mina åsigter i detta ämne, och då jag för min del icke kan finna annat, än att ifrågavartde förslag är så beskaffadt, att det väl förtjenar att blifva antaget, såsom ledande till en ganska behöflig utveckling af våra konstitutionella förhållanden, serdeles roed afseende på sambandet med Norge, så kan jag icke annat än yrka bifall dertill och afslag å Utskts Betänk. Jag har väl hört, att 2 Stånd Tedan förkastat den Kongl, Proposrn, och ehuru dess öde således vid denna Riksdag är afgjordt, anser jag mig icke desto mindre böra påyrka, att R. o. Ad. uttalar sin opinion i frågan, på det Regeringen åtminstone må från alla fyra Stånden lära känna de åsigter, som inom dem gjort sig gällande, och deraf kunna hemta någon ledning för ett nytt för slag, då tiden dertill kan finnas vara inne. Min enskilda öfvertygelse är. att vi svårligen kunna få något, som i alla afseenden så väl motsvarar behofvet som det ifrågavar:de. Jag kan derföre icke eller instämma med dem, som påyrkat en återremiss, serdeles sorn jag icke tror att någonting dermed står att vinna; ehuru jag för öfrigt icke har något deremot, för den händelse, att man derigenom anser sig kunna från Coust.-Utsk. påräkna ett hos R.
SD. ^!bid föredragning af Allmänna B efivärsoch Ekonomie, Utstottets den 15 dennes afgifne och sista Plenidag pa bordet lagde Betänkande, angående den Allmogen i Marks, Medens, Bollebygds, Gäseneds, As, Kinds och Nedewägs Härader af Elfsborgs Län förunnade Handels - frihet: fann Bonde-Ståndet hwad Ulststtet för denna Handels fri - Den sz Julik vooz frihets bibehållande efter förra Författningar och Besiut samt Controklen emot mifibruk deraf, tillstyrkt, äga sa gällande grunder, att Bonde, Ståndet till Utstottets derpå fästade Betänkande lenmar bifall; hwarigenom Utstottets efter befi första tillstyrkande, i en deremot stridig bemärkelse meddelle yttrande, kommer att sörfalla. Vt 8llgr». kx krvtoccrllo. O. Lrinkm»». Utdrag af protscollet, hållet hos Heder, wärda Bonde-Standet, wid Urtima Rikö« dkgen i Orebro den sz Julii 1812. SD. 3 Mällofiigc Borgare-Ständets genom Protocolls-Utdrag af den 21 dennes meddelle anmodan till Statsoch Banco-Ulstokten, att vfördröjeligen inkomma med försiag pa antalet af dö Revisioner, som före nästa Riksdag böra anställaöfwer StatS-Werkets, Bankens och RiksgäldSContvirets tillstånd, styrelse och förwalkning, fann Bonde, Ståndet sig böra instämma. vt sugrs. kx krvtocoll», 6. Lrlnkmaa.
N:o 331. 491 N:o 331 Af Josef Smedberg från Elfsborgs län, att återstoden af det för sänkning och upprensning af Lidaån vid sistlidna riksdag beviljade lönebidrag matte pa en gang få lyftas under år 1867, m. m. Sedan Rikets sednast församlade Ständer för sänkning och upprensning af Lidaån i Westergötland beviljat ett låneunderstöd af 126,000 R:dr under de för dylika statsbidrag i allmänhet stadgade grunder, med förklarande, att af det beviljade lånebeloppet under innevarande statsregleringsperiod endast finge lyftas 46,000 R:dr och återstoden 80,000 R:dr under den nästpåföljande, samt Kongl. Maj:t i nåder godkändt den för arbetets utförande uppgjorda plan, äfvensom det om utförandet med vägoch vatten byggnadsstyrelsen upprättade kontrakt, så har den af intressenterne i detta arbete utsedda direktion lyftat det för innevarande statsregleringsperiod bestämda belopp emot utfärdande af förbindelse, enligt af Riksgälds-kontoret meddeladt formulär, hvari den åtagit sig, “att efter tre års förlopp från slutet af det år, under hvilket första delen af lånet bekommits, årligen till Riksgälds-kontoret eller ordres betala åtta procent å den lyftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter fem procent för hundra å det obetalda kapitalbeloppet samt det öfriga utgör afbetalning derå.“ Fullgörandet af detta åtagande, som utan tvifvel grundar sig på Rikets Ständers beslut, möter, vid det förhållande, att låneunderstödet nu icke till mera än |:del utbekommits, och att till följd deraf arbetet icke kan fullgöras inom de tre år, som medlen räntefritt innehafvas, oöfvervinnerliga svårigheter.
som besvarades med starka Ja, jemte några Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit Ja öfvervägande. § 6. Hr von Hartmansdorff: Jag vill här göra en anm. mot ordalag, som begagnas icke blott i denna § titan äfven i flera efterföljande. Det beter nemi. att man skall ”för stöld dömas om man stjäl”. Det är ju detsamma som att säga: om man stjäl, så stjäl man Det måtte icke vara rätt alt så uttrycka sig i lagspråk. Jag önskar derföre, att sådant måtte rättas, hvarföre jag anhåller om §:ns återförvisande. Gr. Lagerbjelke: Om icke något annat är att anmärka emot §:n, än den af Hr von Hartmansdorff såsom felaktig ansedda ordställningen, så torde det vara tillräckligt att anm. är gjord, då R. o. Ad. troligen i allt fall kommer att updraga åt LagUtsk. att vidtaga de redaktionsförbättringar, som kunna tarfvas. Hr von Hartmansdorff: I händelse R. o. Ad. skulle fatta ett sådant beslut, som Gr. Lagerbjelke förordat, har jag in tet emot §:ns godkännande. Gr. Sparre: Jag vill blott lill försvar för redaktionen anföra följande. Allt olofligt tillgrepp af annans egendom är en gerning, hvaruppå de karakteristiker, som utmärka stöld, inträffa, men lagen kan i vissa fall säga, att gerningen icke skall betraktas såsom stöld utan såsom snatteri. Jag tror det således vara riktigt att bestämma, hvilka olofliga tillgrepp skola såsom stölder bestraffas. I allt fall skall jag inom Utsk. framställa Hr von Hartmansdorffs anmärka., lill det afseende den anses böra förtjena. Uppå härefter framstäld propös. biföll R. o. Ad. förevande §. § 7. Bifölls. § 8. Hr Printzensköld:
St:rs hemställan, utfärdade föreskrift om hvad civile tjenstemän borde iakttaga, då de önskade resa utrikes. Nu är man redan missnöjd med denna författning och vill uti den tillvägabringa förändringar. Ar det då så nödvändigt att representalionen vid hvarje Riksdag upträder för att till K. M. frambära ansökningar i afseende å ämnen, som så nyligen blifvit behandlade och afgjorda? K. M. har nu föreskrifvit, att en tjensteman får utan särskildt Kongl, tillstånd resa utrikes på en månad, men att, om det är fråga örn längre tid, saken skall till K. M:ts egen höga pröfning hänskjutas; och nog synes det mig vara i sin ordning, att Konungen, sorn är högste Chef öfver Rikets olla embetsoch tjenstemän, får veta hvar desse uppehålla sig; ty besynnerligt vore det viii om t. ex, en Regementschef eller en President skulle kunna resa till Italien eller Amerika utan att dertill hafva K. Mits serskilda tillstånd. Hvad serskildt beträffar militärer, så har Hr Rosensvärd i sin reservation och äfven i dag på detta rum så tydligt och fullständigt ådagalagt olämplighetefi af att utsträcka den ifrågavtde rättigheten för detta slag af tjenstemän, att. jag derom icke behöfver något vidare tillägga. På grund af hvad redan är anfördt, vågar jag alltså anhålla, det R. o. Ad. behagade afslå Utsk:s i detta Betänk, gjorda hemställan. Hr Nordenfelt: Den redaktionsförändring. Frih. Sprengtporten föreslagit, skulle vid icke medföra någon bestämd olägenhet; men då det är en naturlig sak, att K. M. i sådana frågor, som inkomma från It. St:r önskningsvis, är oförhindrad att göra hvilka förändringar sorn helst, tror jag man kati vidblifva Utsk:ts förslag, helst som det eljest skulle blifva svårare eller åtminstone fordra omvägar att få ett sammanstämmande lt. SUrs beslut i ämnet, alldenstund de öfriga Stånden, om de bifalla förslaget, troligen antaga det under dess nuv:de form.
BorgareSråndets anmärkning rörande Tull-afgifterne; LagUtskottets, i afseende på de personer, hvilka begå forbryleiser i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter till det andra afvika ; Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomie,Utskottens, angående stegring i priset å groft bröd för Hufvudstadens obemedlade Folkclasser; Staisoch BancoTJtskoftens , med project till reglemente för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, i afseende på utredningen ef Filial DiscontVerken; tiden för nästa Revision af StatsBancooch Riksgälds-Verkens räkenskaper; reglementariska föreskrifter uti vissa ämnen, Den 20 Julii. 375 hvilka tillhöra den af Riksens Ständer fast, ställda reglering af Rikets Penningeväsende. 2) Remisser: till Lag Utskottet, af Kongl, Maj:ts nådiga skrifvelse, angående Dess nådiga proposition om en Lag, rörande personer som begå förbrytelser i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, och derefter till det andra afvika; samt till det Förstärkta StatsUtskottetf af voterings-propositionerne i afseende på RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande 22 och 25 §. §. uti Chartse Sigillatse Förordningen; föreslagne alternativer till 3:dje Artikeln i den blifvande BevillningsStadgan; grunderne för Tull-afgifternes utgörande; Recognitionsskogarnes upplåtande och försäljning till skatte; Riksens Ständers Revisorers rätt att indraga creditivet å Banken för Allmänna MagazinsInJ rättningen; samt huruvida det för ManufacturDisconten ställde creditiv å Banken må kunna af Riksens Ständers Revisorer indragas. 3) Förblijvande vid förut fa.ttadt beslut i frågorne rörande: behofvet af särskilta penninge-tillgångar till upphandling af Spannemål, med antagande likväl af vissa tillägg och förändringar, som blifvit föreslagna; en friare handel med Svenska Skogsproducter; tillökning i tractamente för Hedervärda BondeStåndets ordinarie Cancellister, samt Stats-Utskottets CancellieBetjening. 4) Instämmande uti Välloflige BorgareStån-’ dets inbjudningar: att i contra-propositionen 376
Om härmed skall menas , att alla utländska, äfven nödvändighetsvaror, som genom uppmuntringar å ena och förbud a andra sidan mijligen kunna produceras i vårteget land, böra ovilkorligen förbjudas, och icke en gång mot afpassad tull tillåtas att införas, så förklarar jag mig bestämdt emot denna grundsats. Derigenom skall arbetsförmågan och rörelsecapitalet forceras ifrån de näringar, som vi med mera förmon kunna använda dem på, och onaturligen vändas åt sådana, som vårt climat , läge och handelsrelationer göra mindre förmonliga. Sådana nödvändiga varor, som utifrån fäs bättre tillverkade för bättre köp, böra åtmindstone mot afpassad tull fä införas; det är ju bättre att besparingen. 456 - Den 7 Tuli. /: »i. häi igenom för köparen användes på jordens odling och andra för vårtIand mera för» monliga näringar, än den öfverdrifna betal» -klingen för inländska varor till Underhåll för några Fabrikanter och Fabriksfolk. Dock bör den husliga idogheten, hvad vissa Manufacturvaror angår, efter omständigheterna uppmuntras. Att deremot, sedan man genom förbud framlockat Fabriks-anläggningar, sorn lyckats, åter förstöra dem genom på en gång tillåten införsel af de varor, som de kunnat producera, anser jag icke kunna försvaras. Aktom oss att icke gå från en ytterlighet till en annan. Detta har ofta, ty värr! äfven varit Riksens Ständers lott. Äfven Riksens Ständer hafva misstagit sig, och boxa deiföre, efter min tanka, afven med moderation granska sina EmbetsmänS misstag. Vid de näst föregående Riksdagar yttrade Riksens Ständer den önskan, att nederlagshandeln och importfriheten skulle ännu mera utvidgas; nu föreslås, och med bifall, att alldeles upphäfva nederlagshandeln, och fullkomligen förbjuda införsel af alla varor, som möjligen här hemma kunna produceras. Vid sista Riksdag ansåg man bränvin så litet vara en nödvändighetsvara, att man på en gång yrkade både på förbud mot dess tillverkning hemma och mot dess införsel.
Är döt verkligen meningen att gifva en humanistisk bildning, så måste denna vara så fullständig som med omständigheterna är förenligt, och så afpassad efter hvarje bildningsskedes betydenhet, utt icke uppmärksamheten alltför ensidigt drages åt någon viss enskildhet. I ägget, fostret och under uppväxten genomlöper hvarje mensklig individ sitt slägtes utvecklingshistoria i sammandrag. * Nyare tiders forskningar hafva visat, huru hvarje stadium af den utveckling, som menniskoslägtet genomgått innan det kommit till sin nuvarande ståndpunkt, ännu kan uppvisas hos embryot, att millioner års utvecklingsarbete sålunda i största korthet rekapituleras hos hvarje enskild inom några få månader och år. Men för att denna rekapitulation skall genomföras så hastigt som möjligt, har sammandragningen varii så stark, att mindre vigtiga epoker knappast kunna skönjas, och endast de mera betydande — de må nu ligga närmare eller fjermare ursprunget — äro tydligt framträdande. Det är på samma sätt som samhällets ut-^ / vecklingshistoria måste behandlas, då den skall studeras i sammandrag. Man får ej uteslutande fasta sig vid ett enda skede, ej utelemna något som för sammanhanget är nödvändigt; men man bör behandla hvarje stadium med hvar-ken större eller mindre utförlighet än dess betydelse kräfver. Det kan nu aldrig falla oss in att förneka, att Greklands och Roms historia är af stor, ja mycket stor betydelse för oss, och att den derför förtjenar en proportionsvis stor uppmärksamhet. Men att dess vigt skulle vara sådan, att den bör utgöra den humanistiska bildningens centrum, det vilja vi på det lifligaste bestrida. Vi vilja åter göra en jem-förelse med den fysiska utvecklingsprocessen. Ju längre * Dem som äro mindre bekanta med dessa nya läror, hänvisa vi till Naturlig Skapelsehistoria af Ernst Häckel. — Vi hafva ej knnnat afhålla oss från att anställa den här uppdragna jemförelsen, oaktadt den vid första påseendet kan förefalla något egendomlig; parallelen är nämligen mer än tillfällig.
Hvad i öfrigt anginge det af Kommittén väckta förslag, hvars utförande icke vore beroende af eller egde oskiljaktigt sammanhang med skjutsningsskyldighelens ordnande i öfrigt — att nemligen på vissa större väglinier, hvilka Kommittén benämnt postvägar, befordringen af såväl post som resande skulle besörjas genom anstalter, bekostade af statsmedel och stående under Generalpoststyrelsens inseende och förvaltning, kunde visserligen ej bestridas, att derigenom en högst väsentlig och önskvärd förbättring i det nuvarande sättet för förskaffande af post och resande skulle åstadkommas; men då dessa anstalters upprätthållande i den utsträckning Kommittén föreslagit, syntes blifva för Statsverket alltför betungande, särdeles i närvarande tid, då stora kostnader användas till jernvägars byggande, ville E. K. Majit för berörde anstalt nu icke äska något särskildt anslag, helst det tilläfventyrs kunde blifva verkställbar att af postverkets medel anslå hvad som skulle erfordras, för att, pä försök och till en början, å en eller annan väglinie tillvägabringa postoch skjutsbefordring af ifrågavarande eller likartad beskaffenhet. Vid öfvervägande af detta vigtiga ämne och efter granskning af kommitterades oftanämnda förslag hafva Rikets Ständer icke funnit anledning vara för hand, att till detsamma, såvidt dermed afses gästgifveriskjutsens skiljande från jordbruket, för närvarande lemna bifall; skolande Rikets Ständer rörande postskjutsen afgifva särskildt yttrande i deras underdåniga skrifvelse angående reglering af utgifterna under Riksstalens Sjunde Hufvudtitel. Hvilket Rikets Ständer skolat till svar i ämnet underdånigst meddela; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 26 Oktober 1860. 128 Expedilions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 496. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 26 Okt. liteo.
Denna uppsats har nu ock senast i den amerikanska pressen gifvit anledning till det yttrande, att amerikanskorna med häpnad finna, i huru många hänseenden svenskorna stå framom dem. Sannt är ock, att här hemma på de senaste decennierna det kvinnliga arbetsinlägget varit synnerligen beaktansvärdt på filantropiens, religionens och de praktiska områdenas fält. Det bör därför icke ligga någon chauvinism i den förhoppning, att den svenska kvinnan bör vara så mogen som trots någon annan att vid Chicagoutställningen häfda det goda anseende och namn både för sitt kön och sitt fosterland, som de alltid ägt i de Förenta staterna. Ej heller är härvid att förgäta, huru många af våra landsmaninnor därute funnit ett nytt hemland; dock ha de alltid i sina hjärtan så troget bevarat kärleken till det gamla fäderneslandet, att det för dem skulle kännas både nedslående och förödmjukande, om ej den svenska kvinnan komme till Chicago. För mänga af vårt kvinnoarbetes alster skulle i Amerika en vacker marknad kunna beredas, och så många fosterlandsvänner äga vi visserligen, att vi ej längre behöfva frukta för sakens lyckliga, praktiska lösning. Fröken Wasrn lämnade härpå de närvarande en redogörelse för innehållet i de rapporter, som hittills anländt från den amerikanska damkomitén. De rörde sig hufvudsakligen om anordningarna inom det storartade palats, som är under uppförande för kvinnoafdelningen vid expositionen. Vidare uppmanas i dessa rapporter de blifvande utställarinnorna att sända flere än ett alster af sitt arbete, då det är meningen exponera dessa, ej blott i den särskilda kvinnoafdelningen, utan ock i den allmänna jämsides med den manliga alstringen till en direkt öfverbliek, i hvad män kvinnligt inlägg gör sig gällande i vår moderna kultur och industri.