Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Julen tillbragtes i drottningens » Ancestral H o m e », Windsor Castle, mesta tiden i londonresidenset » Buckingham Palace, » med då och d å. en rekreationsresa till Osborne House, en ståtlig villa på ön Wight. Snart inköpte prins Albert Balmoral Castle i skotska högländerna, som efter ett par år tillbyggdes och blef deras kära tillflyktsort under höstmånaderna till stor vinst för hela familjens hälsa. Det är ej möjligt att här ens i korthet genomgå de många historiska tilldragelserna under drottning Victorias 60-åriga regering eller gifva en idé o m de oerhörda framsteg, som ägt rum inom vetenskap, Adlerbeth. konst och industri. Mångfaldiga äro också de vägar, som öppnats för Englands kvinnor, om ock mycket återstår och innan full rättvisa är gifven åt den mångtaligare hälften af landets befolkning och inom vida kretsar har man hoppats, att drottning Victorias jubileums-år skulle se parlamentarisk rösträtt gifven åt hennes kvinnliga undersåtar, hvilket dock ännu är osäkert. Allt som vidkommit hennes folk i glädje eller sorg, framsteg eller hårda slag har af drottning Victoria följts med det djupaste intresse och hennes varma hjärta har alltid känt det största deltagande såväl för enskilda sorger inom hennes ofantligt stora krets af släktingar, vänner, statsmän och underhafvande, som vid hennes folks sorgliga förluster, t. ex. under krig sådana som Krimkriget, » the Indian Mutiny, » Afganska krigen, Zulukriget m. fl. Lika varmt gladdes och njöt hon vid sådana högtidsstunder som öppnandet af den första stora världsutställningen i London 1851 — p r i n s Alberts skapelse — och hon skrifver bl. a. därom i sin dagbok, efter en målande beskrifning af den storartade anblicken: » Man kände sig fylld af tillbedjan mer än vid någon gudstjänst jag någonsin har deltagit i. Det mäktiga jublet, glädjen i allas ansikten, den ofantliga byggnaden, blandningen af palmer, blommor, träd, statyer, vattenkonster — och min älskade gemål, anordnaren af denna fredens fest, som förenade alla världens nationer under industriens fana. Det var i sanning högtidligt och rörande, en dag som skall lefva för alltid.
Maj:ts Nådiga Proposition N:o 27. grafningshjelpen Stats-Verket tillflutit efter de tjenstemän, hvilka afskedats utan att å Stat erhålla Pension, enär förbindelsen att, vid tjenstemannens dödsfall, nådår till Sterbhuset utbetala, genom det mellankomma afskedet upphört; men att deremot, i afseende på de lill den tredje Classen hänförde, Pensions-Inrättningens rättighet icke vore så alldeles gifven, enär Staten äfven efter afskedet fortfor att till denna Classens Embetsoch Tjenstemän utbetala deras lill pensioner förvandlade löner, med derå belöpande begrafningshjelp, när de sedermera genom döden afgå, hvilken utbetalning, ehuru ej mera en gravation på andra hufvudtileln, likväl ur samma Statens Cassa bestrides; att vid dylika tillfällen sålunda icke uppkommit någon besparing, den Staten till Pensions-Inrättningen kunnat afstå, i följd hvaraf, och derest Pensions-Inrältningen egde att omedelbart efter en sådan tjenslemans erhållna afsked uppbära hans begrafningshjelp, Stats-Verket såmedelst bomme alt tvänne gånger efter samma person utgifva ersättningen för en besparing, som blott en gång till Stats-Verket ingått. Och har Stats-Contoret, som ansett sig ej tillständigt att pröfva och bestämma rätta meningen af det genom Kongl. Maj:ts samt Rikets Ständers gemensamma beslut tillkomna stadgande i förevarande ämne, frågan derom till Kongl.
Med förestående godsränta skulle så förhållas, att en af arfvingarne, som dertill finnes capable, och hvilken det lägligast och behagligast anstår att emottaga berörde gård och torp samt under sin förvaltning hafva, för dess tidiga bruk och vård svara och vid livart års förlopp samtelige arfvingarne riktig redo och räkning göra. Viljande arfvingarne isynnerhet, att icke gården, som tillförene skett, med allt för högt arrende skall belastas, utan hålla för rådligare, att genom ett billigare arrende så laga, att allt blifver väl cultiveradt och räntan så mycket säkrare betald. Genom sistberörde författning, var således det Skytteska testamentet kommet uti ett helt annat skick, än det af begynnelsen varit. Det synes väl som Herrar arfvingar, hvilka, i anseende tillden märkliga förändring, som det testamenterade godset undergått förmedelst den ågångna reduktionen ägt rätt att förändra den primitiva författningen, likväl temligen iakttagit de fattiges bästa, ehuru huset i staden saknas i detta sednare testamentet, men olyckligtvis hafva de alternativer för de fattiges inkomst, hvartill 2:dra och 4:de punkterna föranleda, gifvit anledning till den påföljande vidlyftiga och långvariga rättegång, hvars ändteliga slut försatt de fattiges rättighet i fullkomligt mörker, isynnerhet som den tidens Direktion då försummade att taga de mått och steg, som sakens iråkade belägenhet och kassans framtida säkerhet kraft. 51 — 402 Upphofvet till denna rättegång var den, att sedan framlidne Herr Landshöfdingen Duvalts Enkefru var skiljd vid arrendet å Sätra, hvarför hon årligen skulle betala 600 D:r Kpmt, behagade framlidne Herr Majoren Oliveblad, som, på de öfriga arfvingarnes begäran, åtagit sig den i testamenterna omtalda disposition af år 1684, antaga hälftenbrukare på gården. Och sorn Kollegii dåvarande Herrar Ledamöter ej ville åtnöja sig med den af välbemälte
Jag yttrade, att, med afseende på de meningsstrider och tvister om reglering af penningeverken och tullbevillningen, som under nuvar. riksdag äga rum, det icke vore lämpligt att vidtaga någon undersökning med påföljande directa åtgärder i financielt afseende, och afstyrkte på sådan grund bildandet af det Utsk., Gr. Frölich föreslagit, hvilket jag ansåg åsyfta det snara vidtagandet af sådana directa åtgärder. Gr. Frölichs här i plenum yttrade mening med tillsättande af ett sådant Utsk., verkar icke på det blifvande Utsk:s verksamhet. Utsk. har hans motion, i händelse den bifalles, att rätta sig efter, och ingalunda efter hvad Gr. Frölich anser och menar. Innehållet af denna motion visar tydligen hvad deraf skulle blifva följden, nemi. att, när olika och starka intressen finnas, som slå i strid mot hvarandra, dessa intressen om de sättas tillsammans i Utsk. icke hafva nog lugn (det var just detta ord jag begagnade) för att på djupet undersöka ett helt lands financiella och ekonomiska ställning. Gr. Frölich har begagnat ett ganska riktigt ord, nemi. capitalbildning, ty det är just detta, som de bland annat skulle undersöka, efterse huruvida, på sätt här sker, landets välmakt derigenom befordras, på samma gång som de borde afse, att det förslag, hvilket de framlade såsom resultatet af sina undersökningar , kunde leda till genast vidtagande directa åtgärder. Nu tror jag icke, att man kan förvänta det lugn, som behöfves för en sådan undersökning. Om herrskande politiska meningsstrider, som störande kunde inverka på den lugna undersökningen af ifrågavar. vigliga sak, har åtminstone icke jag mig yttrat, ty derom har ej varit fråga. Det syntes mig som Gr. Löwenhjelm begick detta misstag, åtminstone har jag icke märkt någon annan fälla något ord derom. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag misskänner ingagalunda afsigten med Gr. Frölichs förslag, icke eller att skäliga anledn. i kända förhållanden kunna förefinnas, alt framställa ett dylikt.
Uppå gifven anledning af Styrelsens Ledamot, Stals - Commissarien Tunelius* och i afsigt att, så vidt möjligt vore, förlägga Corrections-Inrättningarne för bägge könen på hvar sin serskilda local, undersökte undertecknad Ordförande en å Norrmalm, under stora Barnhus-Directionens disposition varande vidsträcktare tomt med flera äldre Byggnader, som då begagnades till Segelduks-fabrik, men hvarifrån innefiafvareu var lili afflyttning uppsagd. Ben - q.2 Bil. till K. M. Nåd. Propos, N:o s3. na lägenhet befanns i flera vigtiga hänseenden till en Corrections-Inrättning mycket passande; och sedan nödige upplysningar om dess åtkomlighet af nämnde Directicm erhållits, uppgjordes en fullständig plan med nödiga kostnads-fÖrslag öfver lägenhetens förvandlande till en Corrections-Inrättning för mankönet, som, tillika med de öfver den förstnämnde planen uppgjorde och uti Öfver-Intendents-Embetet granskade ritningar och kostnads-förslag, i underdånighet ingafs till Eder Kongl. Maj:t den a5 Mars 1826. Uti Styrelsens, dessa handlingar åtföljande, underdåniga skrifvelse, utvecklade Styrelsen de hägge planernes verkande olikheter och framställde, under det sannaste erkännande af den äldre planens många förtjenster, de svårigheter, som uppkommo under och följde af dess utförande. I sammanhang härmed föreslog Styrelsen äfven i underdånighet en tillbyggnad vid Smedjegårds-fängelset, nödig så väl för dess förstärkning, i afseende på utrymme och säkerhet, som för Stadens öfrige fängelsers, hvilka förenämnde fängelser Styrelsen, vid samma lidpunct, korrt förut inspecterat. Under pröfningen af dessa underdåniga hemställauden uppkom anledning, att, Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 23. 43 i stället för mankönets förflyttande till Segelduks-fabriken å Norr, qvinnokönets Corrections-Inrättning dit borde förläggas, och det å Långholmen varande.
Louise attesten med en liten skämtsam antydan om kvinnan såsom den, hvilken vore bäst i behof af ett dylikt papper. Prelaten talade och skämtade nervöst, tills han bekom sitt guldmynt, och så stängdes porten om dem och de stodo åter på den dimmiga, rullande gatan. Alltsammans hade icke tagit en timme. Herr Smith erbjöd genast den nygifta frun sin arm, hvilket hon var tacksam för – hon kunde icke hafva sagt ett ord till sin man. Han var jovialisk, mister Smith, och tog det hela som ett lyckadt skämt. Oupphörligt puffade han henne lätt i sidan och frågade, hur hon tyckte om att vara gift. Hon gick i en fullkomlig dröm, äfven när de kommit hem och följt med ned i underjordsvåningen för att supera, föreföll henne allt lika naturligt eller onaturligt som en inbillad tillvaro. Kring bordet i den låga matsalen sutto några karlar i skjortärmarna. »De ha varit och gift sig, de här människorna», upplyste värden. »Såå», sade karlarne och fnittrade. Brudparet gjorde icke stor skada på fatet med skinka och det bittra, kinesiska teet, därpå gick man upp i Smiths luxuösa, privata dublett med gravyrer, böcker och palmträd – en oas i denna öken af tröstlös oskönhet. Louise talade med frun om hennes barn, två förtjusande änglahufvud, som stodo inramade på kaminfrisen. – Döda båda, sade den lilla kvinnan med klara, torra ögon – här är ingen plats för barn att lefva, min fru, barn dö öfverallt som flugor. Herrarne drucko vin, som Hultman bestod, och tände cigarrer, fru Smith flög omkring och ordnade, hon begagnade tillfället att syssla med sina enskilda tillhörigheter, något hon sällan hade tid till. Luften blef underligt tyngande, den drömlika känslan af overklighet hypnotisk – Louise smög sig bort. Hon gick tyst, på tå in i brudkammaren, ett »dubbelrum» med fyra kolossala, oaptitliga bäddar och förresten ingenting. Hon var dödligt rädd för att någon skulle följa henne, men allt var lugnt. Mekaniskt tog hon af brosch och klocka, lossade på klädningen och blef sittande med ena skon i sin hand.
Välkommen, fader Kriton, i mitt hus! KRITON. Du blygs ej ta emot mig med en lögn! Jag ser nog att jag icke kommer lägligt Men lägligt nog ändå att finna den Jag önskat icke finna här. Du hyser En fiende uti ditt hus jag hoppas Han obedd kommit in bland dina gäster. KALLIMAKOS. Här äro mina vänner blott tillsammans. KRITON. Den makedoniern der är dock din ovän. KALLIMAKOS. Hur vet du det? KRITON. Han är din fiende Och hela landets fiende, så snart 19 Hans konung brutit freden. Derför fordrar Jag ock, att han som gisslan lemnas ut. KALLIMAKOS. Du talar bra förmätet. Tror du jag En gästvän skulle svika till då han Så oförvållandes i nöd har råkat! KRITON. Du säger: oförvållandes. Du vet Då ej kanhända i hvad afsigt han Sig uppehållit här? KALLIMAKOS. Det bryr mig ej. KRITON. Men mig det bryr rätt mycket, att han har Bland folket värfvat vänner åt Philippos. KALLIMAKOS. Det var förståndigt gjordt så tyckes mig! KRITON. Hvad säger du? Betänk ditt ord, o yngling! KALLIMAKOS. Betänken edra handlingar, I män! I viljen offra edra landsmäns lif Uti en fåfäng strid mot öfvermakten Och störta hela staten i förderfvet. KRITON. Nu hör jag hvar du hemtat dina läror. Ej är det uti Agoran, ty der Man söker dig förgäfves nej, dernere Uti Peiraieus' jungfruhus, i sällskap Med citterspelerskor och danserskor, Som under skämt och glam helt oförmärkt 20 Båd' mörda sinnets kraft och släcka känslan För allt det stora, höga som du förr Med håg och lust till lefnadsmål har satt. Och på rakstugan nöta dagen bort I prat med dessa själamördare, Som kalla sig sophister, det är fyllest För att af landets ungdom bilda slafvar. Men nog med lexor nu ty det är fåfängt Att tala vid en drucken. Lemna blott
Det var tidigt på morgonen, en vacker solskensdag, som jag gjorde denna observation, och en halftimma sednare var jag redan vid stationen, hade köpt mig biljett och väntade blott på trängens afgång. Under denna väntan hade jag tillfälle att iakttaga en underlig företeelse. Jernvägen, som – enligt hvad allmänt är kändt – icke bär sig, har dock lyckats ruinera fiakrarne och hyrvagnarne. Dessa, som i fordna tider hade uteslutande privilegium på alla lustresande till Herkulanum, Vesuvius och Pompeji, göra förgäfves de mest förtviflade försök att täfla med sin fruktansvärde konkurrent – de resande föredraga den billigare och hastigare färden på la strada ferrata. Också utbjudas vagnar för ett orimligt godt pris, och kuskarne trängas kring den resande, underbjudande hvarandra. En ville köra mig till Pompeji för 8 carliner, men slog genast ned till 6. En annan begärde 4 carliner och en tredje utbjöd sina krakar »per una bottiglia», det vill säga för blotta drickspengarne. Jag förmodar att man skulle ha slutat med att erbjuda mig betalning för att följa med. Olyckligtvis var tiden för afresan inne, och jag var således ej i tillfälle att lära känna slutet på denna aftagande serie. Men för att icke lemna ett fullkomligt falskt begrepp om de goda priserna på fortskaffningssättet i Neapel, måste jag tillägga att billigheten uteslutande gäller resorna till de ofvannämde orterna, hvilket förmodligen härleder sig af icke blott begäret till konkurrens, utan äfven af begäret att på bästa sätt söka återfå en del af det jernvägen borttager. Åt alla andra håll i de underbart sköna omgifningarne måste man taga vagn eller båt, och båda delarne utmärka sig för en fabelaktig dyrhet: man skattar den resande efter behag såväl i den utgift, sjelfva resan gör, som i de enormt tilltagna drickspengarne, hvilka neapolitanarna ha en beundransvärd förmåga att summera.
Det var ej någon elegant baldräkt eller glänsande silkesskrud, ej ens hennes äfven väl förvarade hvita bruddräkt; hon hade ej burit den i salongernas sällskapslif; men den påminde henne om ångest och förskräckelse, om eld och dån, om rök och brak; den erinrade henne ock o m ljufva sommardagar, då hon för första och enda gången i sitt lif skänkte bort sitt hjärta — den framkallade hennes lifs sommarsaga, hvilken nu åter drog genom hennes själ. — Det var en liten enkel bomullsklädning, hvars vader voro liksom öfversållade med små hål, som om den varit utsatt för ett regn af gnistor. Det var nu femton år sedan. Hela sommaren hade hon bäfvat vid tanken på den kommande upplösningen i hemmet, som hennes fars död nödvändiggjorde; att se detta hem, där hvarje träd, hvarje buske talade till henne liksom med sitt eget språk, detta hem, där hon lefvat sin så outsägligt lyckliga barndom, i alldeles främmande människors händer — det var henne nästan outhärdligt; hon grubblade däröfver beständigt, och hon sörjde äfven hvarje sommardag, som, hastigt flydd, förde henne närmare till en vemodig vändpunkt i hennes lif. — Ack, ack, att hon kunnat taga det med sig, allt detta, som andra aldrig skulle kunna älska som hon, ty endast för henne hade det allt sitt eget hemlighetsfulla, hviskande språk! Men stundom kunde hon glömma sin sorg. Hon deltog i lekar o c h skratt i parken; smidig och liflig, iklädd den enkla ljusa bomullsklädningen, var hon främst i krocketspelet och snabbast i enkleken — men alltid var han vid hennes sida, barndomsvännen, den unge studenten, som under sommaren besökte hennes bror. Han gnabbades alltid med henne, och hon påstod högt och ifrigt, att hon ej fördrog honom — hans leende, litet spefulla ögon gjorde henne harmsen och het; långt bort slungade hon med välriktade slag hans kula i krocketspelet, men hon blef alltid tagen i enkleken. På mellanstunder läste de högt — han och hennes bror —; de sutto under det blommande röda hagtornsträdet i parken.
För utvidgning och förbättring af hospitalet i Wexiö 3,500 „ dito dito af hospitalet i Upsala 6,900: „ tillbyggnad och utvidgning af hospitalet i Nyköping 10,000: — Kyrkors underhåll: För reparation af domkyrkan i Linköping Diverse anslag: Bidrag för vård och skötsel af de i provinsen Helsingland af sjukdomen spetälska angripna personer, såsom Reservationsanslag 3,000: — För uppsökande och af tecknande af runstenar 1,500: — „ undersökning af fornlemningar och upprättande af förteckningar öfver sådana 2,000: — Transport 6,500: — Riksmynt. Skrifvelse, N:o 81. — För fortsatt utgifvande af planche verk öfver fornsaker och andra historiska märkvärdigheter 2,000: — „ vårdande af fornlemningarne i Wisby 1,500: — „ fortsatt utgifvande af arbetet “Svenska språkets lagar“ 1,500: — „ bekostande i hufvudstaden af offentliga veten skapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning 10,000: — , fortsatt utgifvande af sådana i Riksarkivet och andra samlingar befintliga handlingar, som äro af vigt för Fäderneslandets historia och offentliga förhållanden 3,000: — Till artisten N. Mandelgren för verkställande af resor inom riket i och för fortsatt aftecknande af kyrkliga monume^iter 1,500: — „ lithografen C. J. Billmark, för fortsatt utgifvande af plancheverket: “Sverige, aqvarell-lithogra fier och tontryck" ' 800: — För fortsatt utgifvande af plancheverket: “Fordna och närvarande Sverige" ■ 400: — Till understöd för den af doktor O. Sandahl i hufvudstaden inrättade medico-pneumatiska anstalt. 2,000: — För gjutning i brons af professor Molins grupp “Bälte spännare" 20,000: — Anslag, tillhopa Riksmynt. Att utgå såsom lån:
Sedan nu ånyo mot mig blifvit anfördt, att Const.- Ulskts betänk, skulle åsyfta en inblandning i tillsättande af Konungens Statsråd, tager jag mig friheten att åter upprepa hvad jag förut anfört, att jag ingalunda betviflar, att den opartiske domaren öfver Const.Utskts betänk, genant skall inse grundlösheten af Frih. Cederströms anmärkn. i detta hänseende, ty Const.Utsk. har icke påpekat någon personlighet, och således icke velat inblanda sig i tillsättningen på något sätt. Här har blifvit ytlradt, jag tror äfven af 17 H. 17 i3o Den 18 November f. m. Hr von Hartmansdorff, — men om jag misstager mig, sä ber jag redan på förband om ursägt, — att den öfverhandtagande regeringssjuka!] utgjorde en anleda, till svårigheten att complettera Statsrådet. Det förefaller mig som icke så fullständig conseqvens skulle ligga i ett så beskalfadt uttryck; ty om regeringssjukan är så allmän, som man här förutsatt, så synes det mig, som skulle sökande förelinnas i tillräckligt antal, emedan man skulle kunna förutsätta det sjukan alt komma till regeringsmakten skulle i första rummet framställa åtminstone antalet af erforderliga candidater. Jag kan icke föreställa mig på livad grund man här kan yrka att Const.TJlsk:s betänk, icke skulle af Hr Frih. o. Landtm, kunna framställas lill Ståndets bifall. I sådant fall synes mig, att det aldrig kunnat framställas ens till öfverläggning, och det vore ett alldeles nytt aggregat till vår grundlagstolkning i delta afseende, om det kunde göras möjligt alt undertrycka ett Utsk:s betänkande i sjelfva födseln. Här bar af en annan värd ledamot blifvit ifrågasatt, huruvida den utvägen, att genom en und. anhållan hos K. M. söka bereda Statsrådets completlerande, vore en lindrig åtgärd. Jag kan icke föreställa mig annat, än att den är lika lindrig som den är lämplig. Jag kan icke förstå konungamaktens förnärmande genom en framställning af den andra statsmakten.
Då jag icke, emot de af mig för anmärkningen anförda grunder, kunde godkänna denna af häradshöfdingen tillkännagifna mening, hvilken icke blott utmärkte hans föreställning, att Häradsrättens utslag vore enligt med lag, utan äfven antydde, att framdeles, i lika beskaffade fall som det nu anmärkta, förekommande omständigheter skulle afgöra, om han, vid bestämmande af förvandlingsstraff för den brottslige, ådömde spö och risstraff eller fängelse vid vatten och bröd; ansåg jag mig icke böra låta bero vid en lagskipningsåtgärd, som, till sin grund lagstridig, således för den sakfällde medfört ett otillbörligt lidande och, i händelse den lemnades utan vidare erinran, tilläfventyrs skulle, under samma domhafvande, tjena till framtida efterföljd; hvarföre jag, i skrifvelse den 15 Januari 1844, anmodade advokatfiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt att, i öfverensstämmelse med ofvan utvecklade grunder, inför Kongl. Hofrätten emot bemälde häradshöfding anställa och utföra den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet föranledde. Sedan till följd häraf advokatfiskals-embetet yrkat, alt Kongl. Hofrätten, med ogillande af häradshöfdingens antagna och följda åsigter i fråga om tydning och tillämpning af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 angående kroppspliktens utsättande i fängelse vid vatten och bröd, då förvandling skedde 21 i brist af tillgång till böter, måtte för framtida efterföljd lemna häradshöfdingen tjenlig tillrättavisning, har Kongl.
I st. f. att den soldat, som, oaktadt varningar fortfarit i liderlighet eller sturskhet, enligt krigs-art:s föreskrift borde öfverlemnas till annat å Fästning förlagdt Reg:te, för att der sättas under nogare tillsyn och aga, öfverlemnas han nu lill Krono-arbets-corpsen för att der uttjena återstående delen af sin kapitulation. Genom anställningen vid denna corps är karlens hela framtid O 392 Den 31 December e. m ej sällan förstörd. Sedan han en gång blifvit öfverlemnad till fångvården blir det svårt och ofta omöjligt för honom att finna en säker återgång till det fria samhället, ty blotta namnet af f. d. Krono-arbetskarl lägger ett stundom oöfvervinneligt hinder deremot. Kan det då vara rätt och billigt, eller är det icke snarare omenskligt att på sådant sätt utan att något begånget verkligt brott dertill gifver laglig anledning, från den militära banan utstöta och till fångvårdens område öfverflytta dem, som åtagit sig det ansvarsfulla och vigtiga kallet att för fäderneslandets försvar offra lif och blod? Svaret härå kan svårligen blifva annat än nekande, men sådant oaktadt npgår dock antalet af dem som, på nyssnämnde sätt från de värfvade Regtrne till Krono-arb.-corpsen öfverlemnas till nära 100 årligen, och må man då ej förundra sig öfver att fångarnes antal tillväxer och att mer än en femtedel af Tångarne förut tillhört militärståndet. På grund häraf får jag vördsamt föreslå dels att l:sta mom. uti 7 § af 11 Kap. i Kongl.