Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke tala om utseendet och möbleringen i dessa stora, mörka, dystra parad-rum, om hvilka min tant sade, att när de häromdagen vädrades och luftades, så gick en flik af den gamla gobelinstapeten upp, och man fann i muren etc. etc.; men när vi började räkna efter detta häromdagen, så var det för fjorton år sedan. I denna skala var allt, ty här hade några tiotal af år uträttat intet, förändrat intet, blott något litet mera upptorkat min tant, och ökat stoftet i hennes gamla hus, och kommit en och annan sten att med doft buller och, likasom af osynliga händer lösgjord, göra sig fri från den lilla återstoden af förvittradt murbruk, och i sakta mak rulla ned, för att aldrig, så länge verlden står, komma dit upp mera. Jag vill icke ingå i alla de detaljer och beskrifningar som kanske väl kunde roa och intressera mig, lika som hvarje lifligt minne, men trötta eder andra, utan jag vill genast skrida till den stund, då min tant om aftonen, efter den rätt märkvärdiga supéen, förde mig genom en mängd korridorer, trappor och salar in i mitt tillämnade sofrum, inqvarterade mig der och önskade mig en rolig natt. När hon och hennes gamla kammartjenare, som med en hög silfverarmstake förelyst oss, voro gångna, och dörren var stängd, tittade jag mig omkring under min kammarjungfrus ideliga utrop om huru rysligt, hemskt, förfärligt och spöklikt hon fann allt här. »Tyst kära Anna» sade jag slutligen, »i dessa gamla hus äro ofta så kallade språkrör, och genom ett sådant kan kanske den gamla baronessan, fast än hon bor i en helt annan del af slottet, höra allt hvad du sagt om henne och hennes hus, och derföre i natt släppa ut alla sina andar och spöken för att straffa dig.» »Barmhertige Gud!» sade Anna, som väl förstod att jag skämtade med henne, men som ändå blef stum och tyst, som hade hon fått gröt i munnen. Vid sidan om min skyhöga säng var en liten mörk dörr, så väl anbragt i den gamla tapeten, att jag endast af en händelse kom att märka den.
Sedan, i anledning häraf, StatsUtskotets i ämnet först afgifne Betänkande blifvit uppläst , fortfor Herr Von Hartmansdorff: jag är af dott mening , att förläggandet af en Garnizon I Staden ej bär anses för en börds , utan snarare såsom en fördel, hvadan det ock är skäl, 254 Den 5 September f. m. att Staden deltager med Staten i omkostnaderne för inqvarteringen. Jag har ej af Betänkandet funnit denna satt6 vederlagd , och finner ingen betänklighet vid att bifalla Utskottets Betänkande , på sätt BorgareStåndet gjort. Skulle åter ordalagen vara bindande, derhän att Städerne ej böra deltaga i besväret ; så kan jag icke instämma deruti. Herr Hjerta' Jag får upplysa, att i Betankandet ej finneg ett enda ordalag , som förbinder Staten att ensam besörja inqvarteringgbesväret, utan framställning har endast blifvit gjord, att, enligt i 810 års beslut, af Statsmedlen i mon af tillgång uppbygga Casserner. Man fann då, att detta onus nog tungt föll på några städers innevånare , och derföré gjordes oek en underdånig hemställan till Kongl. Majit om en undersökning i detta afseende. Frågan är icke om att på en gång upphäfva hela in» qvarteringsskyldigheten , hvilken dessutom vis. serligen motsvaras af fördelar för några näringsidkare, ehuru Städernas innevånare i allmän* het lida deraf genom förhöjda priser. Utskottets åsigt synes mig derföre vara den rätta, och när nu äfven BorgareStåndet instämt i beslutet, att en underdånig framställning rörande detta ämne skall till Konungen göras , kan jag ej finna, hvarföre Ridderskapet och Adeln, sorn redan förut gillat Betänkandet, nu skulle ändra sin mening.
Jag får härvid påminna, att det är så stäldt med skatteuppbörden, att, om den just icke sker på samma dag, den likväl sker så, att samma sedlar icke kunna, under samma år, dertill mer än en gång användas. De tvenne uppbördsstämmorna följa nära efter hvarandra; d. i Maj skola Fogdarne redovisa , och medlen skola då på en gång ingå i Ränteriet samt derifrån till StatsContoret. Det visar sig således klart, att samma sedlar icke kunna, under samma år, flera gånger användas i uppbördsliqviderna. I afseende på den ifrågaställa proportionen af 5 till 8, hvilken man påstått böra iakttagas, emedan den skall ingredierat i myntbestämningsbeslutet, skulle jag tro, att, då realisationens motståndare uti denna omständighet äga sitt enda egentliga skäl, och endast 35o,ooo R:dr Specie fordras för att uppnå det påyrkade förhållandet, man gerna kunde fylla den öfverklagade bristen. Jag har alltid varit bland dem, som trott, att bestämmandet af proportionen 5 till 8 icke behöfdes, utan att realisationen derförutan kunnat och bort verkställas, och jag vet, att påfundet härom utgick från dem, som motverkade realisationen; men emedlertid utgör det nu för dessa ett skäl, hvilket man så lätt kan undanrödja. Jag anser det, som sagdt är, icke af någon vigt för sjelfva saken; men då Banken har en tillgång af 2,159,000 R:dr till silfverköp, önskar jag, att Banco-Utsk. ville utaf dessa tillgångar använda hvad som erfordras till anskaffande af den felande silfverqvantiteten, för att derigenom fråntaga realisationens flender deras enda vapen. _ Dea 20 Februarii f. ra. 49 Särskildt ber jag att la hänvisa våra motståndare till hvad vi hört yttras i dag. Vi hafva nemligen hört någon saga, att han rent af funnit skäl att förandra öfvertygelse i denna fråga. En annan (Frih. L. Boye) har sagt, att förhållandena nu äro annorlunda, och att han derföre öfvergått till van af realisationen.
Af Krigs-kollegii i ämnet afgifna underdåniga utlåtande inhemtas, att berörda anslag varit otillräckligt i följd af dels stigande arbetslöner och värden å kläden och lädereffekter, dels den förhöjning i prisen, till full likhet med de vid inköp gällande, Kollegium nödgats bestämma ä de persedlar, som ingå i beräkningen af Beklädnads-direktionernas årsanslag; och får vid sådant förhållande samt på skäl, som till stöd för denna nådiga framställning i Statsråds-protokollet vidare finnas anförda, Utskottet tillstyrka, alt den begärda förhöjningen af nämnda anslag med 25,200 R:dr beviljas. 23:o. Salpeter-uppköp. Vid sistlidne riksdag, då Kongl. Majit föreslog att det å Riksstaten uppförda anslag för salpeter-uppköp skulle, från sitt dåvarande belopp 270,000 Ridr, nedsättas med 100,000 Ridr och upptagas till 170.000 Ridr, med vilkor att salpeter-fondens tillgångar orubbade bibehöllos och räntan deraf finge användas till dithörande utgifters bestridande, yttrade Rikets då. församlade Ständer, att, enär salpeter-fondens utgifter för aflönings-, pensions-1 och transport-kostnader m. m. under åren 1854—1857 i medeltal årligen öfverskjuta dess ränteinkomster endast med omkring 19,000 Ridr, och dessa utgifter framdeles icke kunde antagas till högre belopp, utan snarare förmodades komma att, i mån af minskadt salpeteruppköp, nedgå, samt till det uppgifna årliga behofvet af omkring 2,000 centner salpeter för tillverkningen af krigskrut skulle, efter 45 Ridr för centnern, erfor - 24 Stats-Utskottels Utlåtande M 66. dras ett belopp af 90,000
Och detta var mycket dumt, ty det hade förskaffat honom själf ett namn, som han ej ville ha. Af alla han träffade blef han kallad Getabocken. Men han ville ej bli tilltalad på det sättet. Han ville, att man skulle kalla honom med hans rätta namn, men det namnet tycktes ej vara kändt af någon människa i den här trakten. Han stod en stund vid grinden och njöt af att vara undkommen hästarna, men snart vandrade han djupare inåt kyrkogården. För hvarje kors och hvarje sten stannade han och neg. Men nu var det ej af fruktan, nu var det endast af välbehag vid att se dessa kära, gamla bekanta. Hans utseende blef med ens mildt och behagligt. Just samma kors och stenar, som han råkat så ofta förr! Hvad de voro sig lika! Hur väl han kände igen dem! Han måste säga god dag till dem. Hvad kyrkogården behagade honom! Intet djur brukade beta där, och ingen människa brukade skämta där. Där var bäst, då där var alldeles ensamt såsom nu, men äfven då där funnos människor, brukade de ej störa honom. Han kände visserligen många vackra ängar och hagar, som skulle behagat honom ännu bättre, men där fick han aldrig vara i fred. De kunde på intet sätt jämföras med kyrkogården. Och kyrkogården var bättre än själfva skogen, ty i skogen var ödsligheten så stor, att han blef rädd för den. Här var det stilla som i skogsdjupet, men han var ej utan sällskap, här funnos sofvande människor under hvarje sten och hvarje tufva. Just så mycket sällskap, som han behöfde för att ej känna ensamhet och vantrefnad. Han styrde genast färden fram mot den nyöppnade grafven. Han gick dit, dels därför att där stodo några skuggande träd, dels ock därför att han tyckte om sällskap. Han trodde väl, att det kunde vara möjligt, att denne döde, som blifvit så nyss nedbäddad, vore ett bättre skydd mot ensamheten än de längesedan hänsofne. Han nära nog böjde knä med ryggen åt den stora sandhögen på grafkanten. Han lyckades skjuta upp säcken, så att den stod stadigt på högen, och lossade de grofva läderremmar, som höllo den fast. Det var en stor dag, en fridag, han kastade till och med af sig pälsen.
Skulle någon fond vara af beskaffenhet att icke böra i Rikshufvudboken intagas, torde ett till en sådan fond af Riksstaten lemnadt bidrag icke böra endast af den anledning återdebiteras, att, för debiteringens kontrollerande, beloppet å förteckning af Kongl. StatsKontoret uppgifves till Kongl. KammarRätten. Hvad de öfriga förskotterna beträffar, torde äfven de i en naturligare ordning böra i Rikshufvudboken inkomma, såmedelst att, som vanligen eljest sker, redogörelserna för dem inginge i det Verks hufvudbok, som dem anordnat, hvilket blefve en möjlighet, derest — 14 — den nedan föreslagna hufvudboken för Kongl. StatsKonloret Liefve inrättad. För öfrigt torde hela sättet, att å hufvudtitlarne anordna summor, hvilka icke utgöra verkliga kapital-utgifter, utan endast kassa-utgifter, som sedermera antingen defmitift redovisas eller ersättas, böra afskaffas; enär hufvud-titlarnes anslag måste anses ämnade för kapitalets verkliga utgifter; men utbetalningarne af sådana summor, som ännu efter utanordningen såsom fordringar å kapitalet qvarstå, liro förskotter, hvilka först sedan de blifvit defmitift redovista ingå inom statsreglerings-fondens område. Ordinarie statsreglerings-fondens ställning, dervid ofvan omförmälda lån och förskotter sålunda äfven blifvit observerade, visar sig för åren 4 844 och 1845 på följande sätt; Mäebet. år 1844. år 1845. Balans från föregående året: Skuld till grundfonden för förskott till betäckande af brist å bufvudtitlarne, utgörande, enligt hvad föregående Revision. s-berättclse innehåller, . 171,381: — 4. 171,630: 23. 7. Afskrifning af redovista och återdebi terade förskotter 23,271:28. — 10,044: Balans till påföljande året: Restantier, anmärkta poster och pro pric-balanscr 393,460: 710,263: 9. 10.
Dessutom, kan, sedan Banquens Natur och egenskap en gång blifvit rigtigt fattad och bestämd, fråga om förändring i Instruction för de som skola vårda Banquen sällan uppstå, och böra de förändringar, som kunna behöfvas också kunna i tid anmälas. Herr Mannerstam , Johan ■ Erfarenheten har visat, att allt sedan 1809 vid hvarje Beslut blifvit tagne som ägt hufvudsakligt inflytande på Banco Verkets tillstånd. Banco-Utskottet har på denna grund föreslagit, att vid slutet af hvarje Riksdag Insruction, i enlighet med Riksens Ständers Beslut, för det blifvande Ban» co-Utskottet skulle upprättas. Samma erfarenhet synes också böra häfva farhågan för ett ölcadt värde af Banquens Sedlar. Uti 1 §. har Utskottet tillstyrkt den förändring , att ordet omedelbarligen skulle inflyta i frågan om Banco-Utskottets åliggande, att icke upptaga något, som rubbar och förändrar Banco-Inrättningens egenskap. Detta ord har tillkommit derföre, att Banco-Utskottet ovillkorligen mäste upptaga till öfverläggning frågor Den 27 December. 549 som ifrån Riks-Stånden blifvit remitterade, äfven om de skulle åsyfta rubbning i Banco-Inningens Natur och Egenskap. Jag har i öfrigt icke fullständigt kunnat höra de af Herr Cederskjöld gjorde anmärkningar ; men, så vidt jag fattadt dem, tror jag icke att Betänkandet i anledning deraf, bör Återremitteras. Jag hemställer alltså om Proposition till bifall. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: En värd Ledamot har yttrat , att förevarande fråga ej borde afgöras innan Riksens Ständer fattadt sina Beslut, rörande Konungens Nådiga Proposition om Regleringen af Rikets Financer, emedan dervid möjligen hvarjehanda skulle kunna förekomma som rörde Banco-Styrelsen. Jag anhåller att i anledning deraf få upplysa, att iiär är fråga om en Instruction för Banco-Utskottet, ej om Reglementet för Banco-Fullmägtiga.
Tersmeden förklarat, att hans mening icke var öfverensstämmande dermed och ingen annan ledamot af Ståndet yrkat sådan propos., som den, öfver hvilken Frih. Cederström begärt votering; så synes mig, att samma propos. såsom af ingen begärd, mäste af sig sjelf förfalla. Om Ståndet då vill antaga den utväg, som blifvit yrkad af Hrr Hjerta och von Troil; så kunde vi genast komma till behandling af de ärenden, hvilka stå på listan, och de, som önska bordläggning i afton af oftanämnda betänk:n, få äfven sin vilja fram. Frih. Cederström: Hr Frih. o. Landtm:s sednaste yttrande gaf mig anleda, att begära ordet. Hr Frih. o. Landtm, har förklarat, att sedan han framställt propos. på Frih. Ter» smedens anhållan, och propos. blifvit med ja besvarad af Ståndet, och votering i anledn. deraf begärd; så kunde nedläggning af frågan icke äga rum. Jag får lästa Iir Frih. /Ji/J Den ag April e. m. o. Landtm:* uppmärksamhet på 56 §:n Riksd.Ordn., som stadgar, alt intet ärende får nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut. Om Frih. Tersmeden vill nedlägga sitt förslag, så afstår jag naturligtvis från votering; och om då Hr Frih. o. Landtm., i enlighet med Hr Hjertås begäran, föreslår Ståndet att icke åtskiljas, förrän på bordet hvilande betänkm ang:de statsregleringen blifvit föredragna, så är frågan gifven och klar, och vi slippa då bryta de former, våra lagar bestämma. Ofvaninlagna förslag till voterrs-propos. blef ånyro uppläst. Hr Rosenblad: Innan den som nödig ansedda votertn företages, anhåller jag alt till prot. anmäla min reservation mot densamma; ty då ingen ja-propos. numera finnes, anser jag all votering vara stridande mot våra former och följaktligen obehörig. Frih. Hamilton, Hugo, förenade sig med Hr Rosenblad. Hr Lagerhjelm, Pehr:
Ija umbära dem likväl ej tillskynda Staten någon fördel, utom arbets-förtjensten hvilken vinst då den jemföres med enskildes offer , hvar förnuftig måste finna allt för dyrbar och tryckande. — Andra Afdelningen så val sorn Höglofl. Utskottets plenum har nu fixerat en Tull A ylle-varor, sorn kunna tillverkas inom Landet 30 pr* A ylle varor, som ej kuna tillverkas inom Landel 15 pr. A Bomull inom Landet arbetad * 30 pr. Silkes-varor, sorn kunna inom Landet tillverkas 2 5 pr. Alla öfriga S t5Pr Grundpricipen för min motion, att få det hittills gällande Prohibitiv Systemet uppbäfvit och en ny Sakernas ordning införd, sorn tillåter Medborgaren alt lefva efter Lagar, sorn ära förenlige med ett fritt och sjelfständigt Folks naturliga rättigheter, hvilka utestänga så mycket möjligt all retelse till Lagbrott och aflägsna obilliga fördelar för några monopolister, på millioner Medbstrgares bekostnad, har varit: att genom en måttlig Tulls bestämmande för alla utländska varor, öka inkornsterne för Stålens behof och minska Bevillnlngs Summan sorn äfven med den billigaste fördelning å hvad annat sätt än Tull, blir mindre rättvist dividerad, och följaktligen mera tryckande i allmänhet. Jag hade trott att a 5 Procent på Kläde BeviHnings-UtskoUels BetänJtanden. l6*J och ylle varor skulle varit nog — när dertill kommer Convoy, provision, prasmii , tolag och frakt, uppgår i alla fall kostnaden för utländsk vara öfver 30 procent ; men då man i synnerhet åsett att våra inhemska Fabriker böra på det satt tillfredsställas, har jag äfven lätteligen förenat mig i samma åsigt , ehuru jag är fullt öfvertygad att 25 procent varit nog för ändamålet och säkrare afhållit allt begär till Tullförsnillning, som synbarligen med 30 procents Tull val lönar mödan. — A 11 Höglofl. Utshottet bifalit 30 procent äfven på Bomul s-varor är rakt stridande emot dess fattade princip.
Hvad som, enligt Grefve von Schwerin® mening, i synnerhet skulle behöfva revideras,- Vore författningarne om inteckning och värdering, eller de så kallade Hypotheks lagarne. Meri detta utgör åter en helt och hållet juridisk fråga, hvars profning icke tillkommit Bancooch StatsUtskotten. Också hafva vid Riksdagens början flere Motioner i detta ämne blifvit tili ^Lagutskottet remitterade, och jag skulle äfven tro, att Statseller BancoUfsköttet icke kari* yttra sig om förändringar i allmänna Hagen* Friherre Wrangel: Då de sammansätta Utskotten i alla andra delar utförligen gifvit sina tankar tillkänna, så hade jag väntat ett mera detaillefädt yttrande i frågan Ont Hy po* theksBanker. Herr Stråle har väl nämnt, att Utskottertj i afseende på privat-banker, famlagt ett särskildt Betänkande, men det är en stor skillnad emellan en privat bank och en hypotheks. inrättning. Den ena utlånar penningar i Hiscdntväg, den andra utgifver stående lån, möt årlig capital-afbetalning* Hen senare är af en mera invecklad nä* tur och fordrar ett mera utarbetadt system^ den förra åter karl hvar och en penninge-egaxe formera. Jag Den 32 Julli f. rrt 1057 .Tåg anhåller ytterligare, att Betänkandet tnå Eterremiteras. Uppå derefter af Herr Grejven och LandtMarskalken gjord proposition, blef Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar’» till Utskotten återremitterådt.
Med hänseende till de många svårigheter, som åtfölja hvarje förändring uti personalens organisation, hade önskvärdt varit, att ett lämpligt, af behofvet så högt påkalladt ordnande af vårt sjöförsvar derförutan kunnat vinnas, men vid närmare betraktande visade sig lätt nog att sådant icke vore möjligt; och då sak alltid i första rummet måste afses, samt icke allenast denna, utan äfven den personliga fördelen bäst främjades genom ett bestämdt åtskiljande, borde ett sådant ock ske, om än verkställigheten icke kunde ega rum på en gång och till fullo. Någon annan utväg att bereda vapnets bägge delar högsta möjliga tjenstbarhet finnes icke, än att lemna hvardera sin bestämda personal och att hos hvardera utbilda den duglighet, hvaraf den är i behof; och en förändrad organisation i denna rigtning måste således utföras. Vid den fördelning af den nu till Sjöförsvaret hörande personal, som sålunda oförtöfvadt enligt Departements-chefens åsigt, borde verkställas, åtminstone med hänsigt till tjenstgöringen, mötte icke något hinder för en, till användande i sammanhang med Landtförsvarets trupper, ifrågasatt och, med någon tillfällig inskränkning af Sjöförsvars-komitén tillstyrkt, öfverflyttning af en del af nuvarande Båtsmanshåll, som i alla fall borde, tillsammans med beväring, blifva tillräcklig att förse flottan i dess helhet med nödigt manskap; och större borde antalet icke vara, helst deraf endast ökades svårigheten att gifva manskapet nödig sjömannabildning. Man måste visserligen alltid taga i betraktande att, om å ena sidan manskapsstyrkan ej finge vara mindre än att den för alla behof blefve tillräcklig, den å andra sidan icke borde blifva så talrik, att den icke kunde erhålla nödig öfning och i följd deraf ej heller i behofvets stund komrne att motsvara hvad man trott sig ega rätt att af densamma förvänta. Departements-chefen hade derjemte ansett sjöbeväringen böra fördelas enligt samma grund som Båtsmanskompanierna, och i de delar af landet, der Båtsmansindelning eller rotering ej finnes, borde den för närvarande anses höra tillhöra arméen.
13 universitetet ett årligt anslag af 8,000 R:dr; Och har Professor Agardh i denna motion instämt; samt b) af Herr Olivecrona, K., och Doktor Lindgren, hvilka i särskilda motioner, den förre hos Ridderskapet och Adeln (motion N:o 61) och den sednare inom Presto-Ståndet (motion N:o 47), sammanstämmande föreslagit, att Rikets Ständer ville på ordinarie stat uppföra ett årligt anslag af 4,000 R:dr till förbättrande af adjunkternes inom de verldsliga fakulteterna vid universitetet i Upsala löne vilkor, så att åt de sex efter tjenste-ålder äldste adjunkterne en årlig lön af 3,000 R:dr kunde beredas, äfvensom att det måtte tillåtas innehafvarne af de begge s. k. rörliga adjunkturerna att i tur med öfrige adjunkter avancera till högre lönegrad. Ehuruväl lärarne vid elementarläroverken numera genom den dem förunnade successiva löneförhöjning kunna erhålla högre lön än univcrsitets-adjunkterne, synes dock deraf icke kunna hemtas giltig anledning till en allmän förhöjning af de sednares löneförmåner, enär de förre under nuvarande förhållanden icke kunna påräkna någon vidare befordran, men deremot adjunktsbefattningarne vid universiteten i allmänhet torde böra betraktas såsom öfvergångsplatser, hvilkas innehafvare endast en jemförelsevis kort tid böra der qvarstå; Och föranlåtes af sådan anledning Utskottet, som under punkten 19 härofvan redan meddelat yttrande, angående de s. k. rörliga adjunkternes berättigande till inträde i högre lönegrad, hemställa, att ofvanberörda motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 27:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Grefve Björnstjerna, C. M. (i mo tion N:o 112) och inom Preste-Ståndet
Nio 2 7, i anledning af väckt motion om befrielse för Svenska Ångfartyg, som, enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, från skyldigheten alt laga lots. Återremitterades. Nio 28, i anledning af väckt motion dels om nedsättning af fyroch båkafgifter jemte lotspenningar, dels om lolsarnes aflönande af Stats-inedlen. Bifölls. S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde, den 5 dennes bordlagda Utlåtanden och Betänkanden, nemligen: Nio 28, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Nio 2, rörande väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudsljensten, utdelas; Nio 29, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Nio 3, rörande väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader. som från boställen utgå; Prot.-Utdrag den 12 September 1860. 693 N:o 30, i anledning af väckt motion derom, att, när för brott sakfälld person, under en tid af tio år efter det brottet blifvit begånget, ådagalagt ett oförvitligt uppförande, något omnämnande af den utaf honom begångna förbrytelse icke må i bans frejdebelyg vidare ega rum; samt N:o 51, i anledning af väckt motion om utfärdande af en lag rörande flottningsoch flodrensnings-väsendet i Riket. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Ståls-Utskottets den 6 dennes på bordet lagda Memorial N:o 17 3, angående verkställd omröstning i anledning af lliks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Slats-regleringen hörande frågor. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets den 8 dennes bordlagda Ut låtande N:o 39, i anledning af väckt fråga om inlösen af sedlar å Daler kopparmynt. S. 1).