Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och skall du nu ha tack för all kärlek och huldhet som vi burit till hvarandra.» Dermed slet han sig ur hennes famn, och gaf till ett högt skri, och med detsamma flög skinnet på honom, att han åter blef till en ulf, och lopp så ifrån henne ut i den mörka, villande skogen. Men konunga-dottern blef så betagen af sorg, att hennes hjerta ville brista, och hon lopp efter honom så fort hon någonsin kunde. Men hvar ulfven gick fram, kastade han små stenar bakom sig, att hon skulle finna vägen. Prinsessan vandrade nu allt framåt med tunga fjät och tungt hjerta, och aldrig fann hon så liten en sten som ulfven strött efter sig, att hon icke grät bitterligen, och ångrade hvad illa hon hade gjort. Så gick det den dagen, och många andra dagar. När hon nu hade vandrat både länge och väl, kom hon omsider till en gård, och utanför gården låg en stor sten. Då kunde hon förstå, att här var stället hvarom ulfven hade talat. Hon gick derföre in, staddes för ulfvens äldsta syster, och förtäljde hvem hon var, och om allt annat som henne vederfarits. Hon blef så emottagen på det allra bästa, och ulfvens syster gick ut, och kom straxt tillbaka med en liten fager pilt, och sade att detta var prinsessans son. Nu kan man veta hvad detta var för en tröst i hennes bedröfvelse, och hon omfamnade pilten med stor hjertans kärlek, och gladdes vid att se huru han var rask och vuxen. Men när det lidit en stund, hade hon inte ro att längre dväljas der, utan ville åter begifva sig på väg, och allt hvad ulfvens syster bad henne stadna qvar för att hvila sig, tjenade till ingenting. Som de nu skulle skiljas, sade ulfvens syster: »icke kan jag förtänka dig att du vill uppsöka din man, huru föga likligt det må vara, att du någonsin finner honom. Men efter som vi nu hafva råkats, beder jag att du vill emottaga denna slända som en vänne-gåfva, och till en hugkomst af vårt möte.»
Anmäldes och bordlädes sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskits Betänk. Nio 30, i ani. af väckt motion om upphäfvande af de i 24:de kap. 32:dra §:n Kyrkolagen förekommande stadganden angide klockares brefbärings-skyldighet. Upplästes och godkändes Exped.-Utskits skrifvelseförslag Nio 120, angide åtgärder för beredande af lättnad i myntcirkulationen emellan Sverige, Norge och Danmark. Vidare justerades samma Utskis förslag till §§ i riksdagsbeslutet; Nio 23, angide en författning om förslagslån; Nio 24, angide förkortning af tiden för fullföljande af vad från Gotland till Svea Hofrätt; H. V. 45 706 Ben 21 Juni e. m. N:o 25 a), ang:de bevillningsmedlen; N:o 25 b), ang:de allmänna bevillningen; N:o 26, ang:de tullbevillningen; N:o 27, ang:de stämpelpappers-afgiften; N:o 28, ang:de vIIkoren för bränvins tillverkning och försäljning; N:o 29, ang:de åtskilliga i bevillnings-frågor aflåtna underd. skrifvelser; samt N:o 30, ang:de slutmeningen i riksdags-beslutet. Hr Gr. o. Landtm.. tillkännagaf, att, enligt från K. M:ts tjenstförrättande Ofverste-Kammarherre ankomna skrifvelser H. M:t Konungen och den Kongl. Familjen täcktes emottaga R. St:rs underd. afskeds-uppvaktningar i morgon kl. 3 e. m. efter ceremoniens slut å Rikssalen, i K. M:ts våning 1 trappa upp från vestra slottshvalfvet, samt att till samlingsrum för R. St:rs deputationer voro utsedde de s. k. rådsrummen 1 trappa upp från nämnde hvalf, äfvensom att 50 ledamöter af R. o. Ad. jemte Riddarh.
Af periodiska skrifter i homöopatien utgifvas 10 på Engelska, Den 23 November e. m. 673 gela ka, 5 på Tyska, 7 på Fransyska, 2 på Italienska, 1 på Spanska språken och 1 i Brasilien. Då homöopatien på något öfver 50 år, som förflutit sedan den törst upstod, under ständig strid gripit så vidt omkring sig som af det nyss anförda synes, så är det ock tydligt att den öfverstått den tid da den med något skäl kunde stämplas såsom »qvacksalveri)). / Då man anfaller homöopatien är det vanligt att med löjets vapen vända sig emot de små docerna. Man påstår att dessa små docer i sjelfva verket äro lika med noll, och erbjuder sig att deraf förtära huru stort qvantum som helst. Nu är det visserligen ganska möjligt att de sålunda i hög grad förtunnade medikamenterna ej utöfva någon märkbar verkan på de friska och således full realctions-krafts egande organer, men det oaktadt kan ganska kraftigt inverka på den genom sjukdom försvagade och således känsligare. Dessutom har jag äfven vid ett par tillfällen sett huru några fä (3 st.) gryn utöfva en lika stark som hastig verkan pä fullt friska och starka personer, de der betviflade möjligheten af en sådan inverkan. Under flera år har jag nu haft tillfälle att erfara de homöopatiska läkemedlens goda verkan, ej på mig sjelf, men på personer sam stå mig mycket nära; och då man finner att en viss åtgärd alltid åtföljes af ett och samma fenomen, så har man ju enl. naturens vanliga lagar skäl att antaga det ena såsom orsak och det andra såsom verkan. Afven våra allopatiska läkare lära svårliga på annan väg kunna samla sin erfarenhet och sina kunskaper om medikamenternas verkan på menniskans organism, ty svårligen lära de kunna å priori, med visshet afgöra ett nytt ämnes medicinska inverkan. Hvad nu läkemedlens små docer angår, har den förste talaren medgifvit att det ej ligger utom vetenskapens område att antaga möjligheten af och anställa forskningar öfver huruvida läkemedel gifvet i sådana mindre docer verkar kraftigare.
Efter uppläsning af lista punkten af della utlåt, hvaruti Utsk. till samtlige RiksStms behandlande anmält, att i sjelfva hufvudpunkterne af de genom RiksSlms återförvisningsbeslut uttryckte gemensamma tankar så oförenliga skiljaktigbeter förefunnits, att Utsk. ansett den i 2 moni. 56 § Reg.F. föreskrifna allmänna sammanjemkuing vara overkställbar, anmälde sig och yttrade Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag haft tillfälle att så som reservant gifva mina tankar tillkänna, så kan jag nu vara temligen kort uti min framställning, så mycket mera, som jag bör afvakta att få höra hvad andra talare tänka i detta anine, och i hvilka punkter således min lankeledning möjligen kan vara svagast. Utsk. har icke ens siikl att sammanjemka Borgareoch BondeStms gemensamma tankar, än mindre har Utsk. sökt sammanjemka samtlige RiksStins gemensamma tankar. Utsk. har alltså icke fullgjort grundlagens föreskrift i 56 § Reg.F. sista mom. Jag skall icke uppläsa detsamma, emedan det står infördt i min reservation, och för öfrigt hvar och en känner det. Utsk. kail icke känna om det varit möjligt att göra en så beskaffad sammanjemkuing, ty Utsk. har icke nedlagt något, bemödande dertill. 1 öfrigt föreskrifver grundlagen ingalunda att en sådan sammanjemkuing ovillkorligen skall i alia delar göras. Grundlagssliftaren har inlagt orden ”i möjligaste målto” och tillika föreskrifvit, att Utsk. skall icke allenast i möjligaste måtto genomföra denna jemkning, utan Utsk. skall derjemte till samtliga RiksStin anmäla de oförenliga skiljaktigheterna. Första delen af denna föreskrift har Utsk. uraktlåtit, och Utsk. kan icke känna huruvida en sådan sammanjemkuing är möjlig eller icke. Frågan huruvida en priiicipenlig sammanjemkning verkligen är möjlig eller icke, hvilar ytterst pä individuella åsigter om statsprohlemel och förmågan af dess lösning.
Måhända hade jag, 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 301. med hänseende till nuvarande förhållanden, icke bordt låta förleda mig af mitt nit för den goda saken att ens gå så långt, ulan hade jag kanske gjort häst att icke begära mer än de 10,000 R:dr såsom anslag, då flera ledamöter af Utskottet syntes hågade att åtminstone bifalla detta. Jag vågar alltså icke nu att längre sträcka mina önskningar. Erhölle Lunds lasarett nämnda måttliga summa, kunde plats för 200 sjuka beredas, hvarigenom ökade inkomster för inrättningen skulle inflyta, och densamma alltså få lättadt tillfälle att betala sin skuld. Af hvad vigt en sådan utvidgning vore för den kliniska undervisningen, har jag här ofvan sökt utreda. Jag får derföre, så varmt jag förmår, anmäla denna angelägenhet till de resp. Ståndens välvilliga behjertande. Utom de skäl för ifrågavarande anslags beviljande, som jäg redan haft äran anföra, utbeder jag mig ytterligare få tillägga några bevekande omständigheter. Oaktadt Lunds Akademi tacksamt erkänner de prof af Rikets Ständers frikostighet, som den fått åtnjuta, uthärda dock dessa icke på långt när jemförelse med dem, som kommit Rikets första universitet till godo. Så, då vid sista riksdag icke mindre än 66,666 R:dr 32 sk. anslogos till en laboratorii-byggnad i Upsala, erhöll Lund endast 9,400 R:dr till en nybyggnad för dess anatomiska institution. Vidare inhemtas af Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 10, att det dryga beloppet af 1,900 tunnor hospitals-spanmål årligen utgår från Skåne lill Allmänna Barnhuset i hufvudstaden. Det kan väl då anses för billigt, att åt det med Lunds Akademi förenade lasarett beviljas ofvannämnda jemförelsevis mindre betydliga bidrag af Staten. Jag är öfvertygad, att de ifrågavarande 10,000 R:dr skulle svårligen kunna bättre användas, alldenstund deras beviljande skulle helt säkert lända till stor båtnad så väl för den medicinska vetenskapen, som för en stor mängd lidande medmenniskor.» Häruti instämde Friherre Cederström, lind., och Prosten Berlin. 801.
R:dr, och det ena derefter såldt, samt det andra ytterligare intecknadt för iooq R:dr; men det förstnämnde på auction uppgår till io,ooq R:dr och det sistnämnde till 4000? så kommer, efter Utskottets förslag, den sednare inteckningshafvaren att få intet, enär hvardera Hemmanet skall med 4°oo R:dr ansvara Den 6 November e. m. 33 r för den gemensamma inteckningen; menora köpeskillingarna tagas till grund för fördelningen, lemna de full tillgång till begge inteckningarnes gäldande. Delta torde tillräckligt visa origtigheten deraf, alt taga Taxeringsvärdet till fördelningsgrund, och det är på dessa skäl, som jag yrkat bibehållande af j8 och if) §§;ne i 1111 gällande Inteckningslag, med tillägg af en förklaring öfver den sednare. Jag kan icke eller nu annat än qvarblifva vid denna mening, enär jag icke anser Utskottets förslag antagligt, och således befarar, att hela frågan i annat fall skulle förfalla, och saken förblifva i samma ofullkomliga skick sorn hittills.
Herr Heykenskjöld, Detlof.- I anledning af hvad Friherre Anckarsvärd anfört, vill jag erinra, att enligt min tanka var det de uttryck, som Friherre Hjerta fällde om Götha Canal-DiscontDirection, hvilka af Ridderskapet och Adeln ogillades. Hvad åter angår Anmärkningen vid det biträde Discont-Directionen lemnat Arbets-Cassan, var det skada att Friherre Anckarsvärd icke var närvarande den 17 Mars eftermiddagen, då Grefve Von Platen så fullständigt dev$« loppcrade skälen dertill. Götha Canal Directioa var å ena sidan ålagd förrätta ett visst Arbete årligen, och I den andra att icke öka det Lån Arbets Cassan upptagit. Da det förelagde Ar. Ben i April. betet kostade mera än påräknadt var, visade sig nödvändigheten att bryta ettdera af dessa Förordnanden. Djrectionen valde efter min tanka det bästa, dkt att upptaga Lån och verkställa det föreskrifna Arbetet. —I afseende äter pä Friherre Anckarsvärds Yttrande om tilltal emot Götha Canaloch Discont-Directionerne , får jag erinra, att Grefve von Platen sjelf begärt undersökning och om man agde rättighet att sluta a priori, är jag öfvertygad om, ätt den som begär en undersökning öfver sitt förhållande, lärer ej heller frukta undersökningens utgång. För min del tror jag äfven, att Directionen förhållit sig så, att den ej bör frukta, att deras åtgärder läggas i öppen dag. Friherre Anckarsvärd.- Jag var visst närvarande då Grefve von Platen lemnade de omförmäldte upplysningarne. Jag yttrade just derefter att j »g då likasom nu ej af dess Anförande blifvit öfvertygad. Jag har icke begärt, att Justitia: Ombudsmannen skulle tilltala Göiba Canal Directionen, utan jag har blott satt i fråga, att Justiae-Ombudsmannen borde befordra undersökningen om Directionens förhållande till verkställighet.
Som Riks-Ståndens Medlemmar sällan hafva tid och tillfälle att efter slutad Riksdag qvarblifva, till dess det afgifna Riksdags-Beslutet hinner utgifvas af Trycket, men ofta kan blifva af stor vigt och angelägenhet, att de tryckte exemplaren af Riksdags-Besluten icke i någon slags måtto innehålla mer eller mindre, än hvad som tydeligen finnes intaget i de Respective Ståndens Protocoller, samt genom hvarjehanda tryckfel en sådan förändring synes möjelig; alltså vågar jag i ödmjukhet till förekommande häraf föreslå: AttjRiksens Ständers Ombudsman måtte uppdragas att på Riksens Ständers vägnar tillse, att de af Trycket utkommande Exemplaren af Riksdags-Besluten till alla delar och på det nogaste, utan all slags förändring, måtte instämma med Respective Ståndens, det är Riksens Ständers Original-Beslut. Häröfver får jag i ödmjukhet om det Höglofliga Constitutions-Utskottets Utlåtande anhålla. Örebro den 27 September 1810. Johan Wijkman Caspersson. Bilaga J till Mern. Utdrag af Brotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 2 October 1810. Det af den 2:dra Beredningen författade Betänkande rörande önskade förändringar i Grundlagarne upplästes och lades på Bordet: Sedan Beredningen låtit sig föredraga de inför Utskottet vid Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen gjorde anmärkningar, antog Beredningen såsom en grundsats att fästa sitt afseende endast vid dem, hvilka, utan inflytelse till förändring af Lagstiftningens esprit, kunde 140 Riksdagen 1810. leda till förtydligande af föreskrifterne, på ett så tydligt sätt, att ingen misstanka af förändring i sjelfva Lagarne dervid kunde äga rum, eller ock, om något förslag till en sådan förändring verkligen skulle synas af nöden, tillstyrka endast, hvad erfarenheten oemotsägligen bevisat behöfva någon åtgärd. Beredningen ansåg såsom ganska vigtigt för Grundlagarnes bestånd, att de så litet, som möjligt är, vidröras och trodde, att en
M:t tillika i Nåder förordnat, att, lill noggrannt utredande af dessa förhållanden, ny lokalundersökning skulle företagas icke allenast vid hvar och en af de i Skåne varande Kungsgårdar och boställen, hvarest hofveri-skyldigheten in natura ännu icke vore afskaffad, utan äfven vid Lilla Bjurums Öfversle-boställe i Skaraborgs län, der densamma ännu funnes bibehållen; och behagade E. K. M:t dervid åt numera aflidne Kammarrådet i Dess och Rikets Kammar-kollegium L. E. Cassel i Nåder uppdraga att, med jemväl Nådigst utsedt biträde, verkställa ifrågavarande lokala undersökningar samt söka tillvägabringa förslag till frivilliga jemkningar och öfverenskommelser till vidare Nådig pröfning. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 97. 179 I afseende på fullgörandet af sålunda Nådigst lemnade uppdrag förekomme, att, jemte det uppkomsten och nuvarande beskaffenheten af de arbetseller hofveri-skyldigheter, som till omförmälda .Kungsgårdar och boställen utgjordes, blifvit utredda, hade, med ledning af dessa förhållanden, vid hvarje särskild Kungsgård, på jemväl antydt sätt, uppskattning i ökeoch dränge-dagsverken skett af ifrågavarande på arbets-kontrakt och gällande stadganden grundade arbetsbiträden och tjenstbarheter, hvarefter arbets-värdet i penningar uträknats efter medel-markegångspriset å hvardera slaget dagsverken under de tio åren 1834—1843, hvilket medelpris bestigit sig till: inom Skaraborgs Ilin: för ett öke-dagsverke B:ko R:dr 1: 11. 8i. och för ett dränge-dagsverke » » — 21. inom Christianstads län: för ett öke-dagsverke och för ett dränge-dagsverke samt inom Malmöhus län: för ett öke-dagsverke B:ko R:dr 1: 15. 2. och för ett dränge-dagsverke » » — 18. 5.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandiMar [kalken gjord proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt, tillåta, det Bevillningsutskottets ofvannämnde Utlåtande finge tills vidare ytterligare hvila på bordet. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 10 sistledne Mars under N^o 62 afgifne samt den 30 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner i afseende på ny Lagstiftning, angående Stängselskyldigheten. Grefve De La Gardie, Jacob’. Sent uppkommen i sista Plenum, då detta Betänkande med dess Bilagor upplästes, fannjsg deruti åtskilliga yttranden, helt och hållit stridande mot min rättskänsla och mot min erfarenhet. Af dessa anledningar begäide jag att betänkandet måtte få hvila på bordet. Då jag sedermera genomläst Handlingarna har jag funnit, att de stridigheter som fästat min uppmärksamhet, ej ligga i Utskottets utlåtande utan endast i de dervid fogade serskilda meningar. Jag styrktes i förstnämnde tanka, så 4 Ilo Den 6 Juni i j. m. mycket mer som slutet af det bilagde ProtocollsUtdraget innehåller, att Grefve Poffe, forn an/ett Lagoch OeconomieUtJkotten icke hafva bordt tillfiyrka någon förändring i nu gällande St än gfelfor fatt ning ar 9 referverat fig emot det Betänkande, forn Utfkottens öfrige Ledamöter hi folio. Då jag af dessa ordalag icke kunde rimligen sluta tili annat, än att Utskotten föreslagit förändring af Stängsellörfattningarne, anhöll jag om uppskof med frågans afgörande; men denna begäran återtager jag nu mera gerna, sedan jag öfvertygat mig, att Betänkandet innefattar motsatsen af hvad nyss anförde slutmening ger tillkänna, hvadan jag skulle högeligen tillstyrka bifall till samma Betänkande. Grefve Hård, Carl Guflaf-. hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan Nio 3.) Friherre Boije, Ludvig-.
Dominium plenum innefattade både egandeoch all ny ti jande-rätt, således lätt till både landgille, städsmål och hemmanets öfriga herrligheler (jagt, liske, skogsfång m. m.); men landgille och städsmål kunde innehafvas af en, den öfrige herrligheten åter af en annan, eller ock kunde landgillet allena tillkomma kyrkan, men städsmål och hemligheten en annan. I båda fallen egde ett deladt dominium rum — ett dominium non plenum. Att ett sådant dominium lion plenum skulle kunna vara menadt, der dominium i Landaboken tillegnas Kronan, är ej förnekadt; men man har invändt, alt det icke kan antagas utan bevis för hvarje fall. Dervid kunde erinras, att motsaltsen lika litet bör utan bevis antagas, då tidens handlingar vittna, alt dominii fördelning mellan serskilda innehafvare var något ganska vanligt; och man kunde äfven med mycken sannolikhet sluta af den ofvannämnde olikheten i Landabokens ordalydelse, att städselrätten icke var förenad med det der anmärkta dominium, utom vid de fall, der della förhållande bestämdt angifves. Men hvarföre skulle man icke, den fullkomliga oväldigheten och sanningen till pris, ömsesidigt erkänna, alt dominium är i denna lidens handlingar mångtydigt -— och att det bevis, som bygges på en viss antagen tolkning deraf, vare sig för eller emot en mening, blifver dock en blott gissning. Deremot är det factiskt säkert, alt vid den tiden, då Halland lill Sverige afträddes, innehade kyrkorna städselrätten enligt Dansk Lag, och att Svenska Regeringen då utan inskränkning erkände, att Landgille och städsmål hade i de Danskas lider åtföljt hvarandra. Ett bevis derpå är anfördt utur Kongl. Commissionens domar 1069 och 1670; flera skola löija. Om således 1569 slädselrätten till några få kyrkohemman icke tillkom kyrkorna, så var den under tiden till 1645, genom Konunga-försäkran, upplagen i allmän Dansk Lag, förvärfvad.
Så väl Kamrarnas, som Utskottens Secreterare, jem te den under Riksdagar biträdande nödiga Betjeningen i Kamrarnas Canzlier samt i Utskotten, njuta samma säkerhet med Riksdagsmän, och erhålla en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning af Statsmedlen, hvilken af Drätsel-Utskottet, efter öfverläggning med Talmännen, föreslås, och af Riksens Ständer bestämmas; ankommande Betjenings-personaiens antal jemväl på Kamrarnes beslut §. in. §• 2. A hvarje lagtima Riksdag bestämma Riksens Ständer, i Riksdagsbeslutet, dagen, då de, till följd af Regerings-Formens 4<) §■, åter skola till lagtima Riksdag sammanträda, samt intaga deruti uttrycklig riksdagskallelse, jemte nödiga föreskrifter i afseende på riksdagsmannavalen. §• 11. Med dessa föreskrifter förstås bestämmandet afskyl dighelen för vederbörande myndigheter att, utan vidare påminnelse och utan annan anledning, än Riksdagsbeslutet eller sjelfva kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän i laglig ordning och, vid ansvar, med all skyndsamhet verkställas. §. 112. §•81. Då Riksdag fulländad är, infinna sig, på Konun gens kallelse, och efter förrättad Gudstjenst, Riksens Ständer på Rikssalen, under Landt marskalkens anförande, och nedlägga inför Konungen sin tacksamhet och sina välönsk - Constitutions-lTtskottets Förslag till ny Riksdags-Ordning. 43 ningar; livarefter riksdagsbeslutet uppläses. Konungen förklarar deruppå sjelf, eller genom någon af Stats-Ministrarne, Sitt bifall till Riksdagens afslutande, och hemförlofvar Ständerna. Innan Riksens Ständer åtskiljas, göra de underdåni§. 82. ga afskedsuppvaktningar hos Konungen oell det Kongl. Huset. Innehåll: §. 1. Svenska Folkets representation å allmänna Riksdagar. §. 2. Riksförsamlingens sammansättning af 5 Stånd och indelning i a:ne Kamrar. §§. 3—7. Beståndsdelarne af de 5 Riks-Stånden. §§. 8—11.
Föredrogs å nyo oell bifölls LagUtskottets Betänkande, N:o 135, öfver vackt fråaa, att efterl-fvande Makas andt i i bo skall ^ 7 ' vara befriad trän Bouptecknings - utgifter till Staten. S. D, Fortsattes föredragning af BancoXJtskottets Utlåtande, Nto 82, med anledning af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid Banco-Utskottets Betänkanden, N:ris 48, 49» 5°» 5G 52 och 53, hvaruti grunder lor Bankens lånerörelse, efter dess serskilda utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Banco-Utskottet föreslagna. Härvid stannade Ståndet i följande beslut: Betänkandet N:o 52, angående Bankens till utlåning i Discontväg anslagna fonder; a) Lånfondernas fördelning: Utskottets tillstyrkan, att 8 millioner Riksdaler, såsom fond för lån på namnsäkerhet vid Banco-Disconten, Götheborgs Låne-Contoir och Malmö Låne-Contoir tillhopa, måtte fortfarande bibehållas, enligt samma fördelning dem emellan, som hittills varit iakttagen, den af Utskottet gjorda hemställan, att väckt fråga om Vermlands öfverflyttning från Stockholms till Götheborgs District må förfalla, och Utlåtandet, angående yrkad fördelning af Discont-Fon - 1-34 Prat, Utdrag deri 37 Nov. 18? g. derne serskildt för Landtbrukare och serskildt foj^ öfriga Medbor'gare-C!as«er, biföllos; b) Utliningsgrunderne:
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke, sedan Presteoah Borgare-Stånden , enligt deras förut i dag ankomne Protocolls-Utdrag, anmodat Expeditions-Utskottet, att angående Riksens Ständers Beslut, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om Kröningens verkställande under innevarande Riksdag, uppsätta en underdånig Skrifvelse, som genom en 144 Den g Februarih stor Deputation borde till Kongl. Maj:t i underdånighet aflemnas, Ridderskapet och Adeln behagade uti enahanda beslut med nämnde Riks-Stånd instämma; hvilket bifölls. Justerades Pieni-Protocollet för den 27 sistledne Januarii eftermiddagen. Herr Grefven och LandtMarsialken tillkänna» gaf, att Riddarhus-Utskottet anmält, det LifMedicus hos Hennes Maj:t Enke-Drottningen, Magnus Martin af Pontin fullgjordt de till Introductions vinnande å Riddarhuset erforderliga Prestanda: I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bevillja Introduction under N:o 2255 bland Riddersoch Adelsmän It Lif-Medicus af Pontin; hvilket bifölls. Hvarjemte Herr Grefven och Landt Marsvalken hemställde, om icke enär Landshöfdingen och General-Majoren Georg de la Grange, enligt hvad Riddarhus-Utskottet anmält, fullgjordt de till Introductions vinnande bland Friherrar föreskrifne Prestanda, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att Landshöfdingen de la Grange finge under N:o 368 bland Friherrar Introduceras. Bifölls. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Mån - Den 9 Felruarii. 14? Måndagen den 9 Februarii. Plenum klockan J till y eftermiddagen. Justerades följande: