Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom detta belopp och de under sistl. år inkomna kapitationsafgifterna, hvilket allt blifvit användt till bestridaade af Riddarhus-reparationsfondens utgifter för de stora och kostsamma, numera fullbordade arbetena i och för Riddarhusbyggnadens iståndsättande, har samma fond, såsom ersättning för en del af berörde utgifter, fått från Statsverket uppbära en sammanlagd summa af 41,081 Rdr 15 öre. Genom dessa betydliga inkomster, hvartill kommer en summa af 3,125 Rdr som tillflutit fonden från hyresersättning af riksgngskostnadsmedel för Ståndets klubb och samtalsrum, har denna fond, hvars räkenskaper för åren 1858—1800 blifvit till granskning öfverlemnade, blifvit försatt i tillfälle att icke allenast bestrida de drygaste reparationsutgtfterna, utan äfven något minska den skuld till andra under Direktionens förvaltning ställda kassor, hvari fonden vid tiden för sista Riksdagsberättelsens afgifvande häftade. Fondens skuldsättning, som vid sagde tid uppgick till 54,000 Rdr, under det att behållningen var inskränkt till endast 900 Rdr, utgör nemligen för det närvarande, 42,500 Rdr, utom räntor, löpande å större delen af skuldbeloppet från den 1 Januari 1801; och består tillgången utaf en i Banken innestående summa af 2,938 Rdr 22 öre, hvarmed utgifterna till sistlidet års slut ansetts kunna bestridas. Ehuru således fondens ställning i någon raan förbättrats, uppgå dock skulderna ännu till ett ganska betydligt belopp; och som för deras gäldande några andra medel än de årligen inflytande kapitationsafgifterna icke torde kunna påräknas, har Direktionen funnit nödvändigheten af att det får förblifva vid nu gällande stadgande om kapitationsafgiftens utgående tills vidare med ofvannämnde förhöjda belopp. Utskottet, som vid granskning af kapitationsfondens räkenskaper för åren 1858, 1859 och 1800, icke funnit något att an - 6 Riddnrhus-UUkottet* Utlåtande M 5. märks, inser, lika med Direktionen, det oundvikliga behofvet af kapitationsafgiftens fortfarande, hvarföre
Nu va Dundrapart en tåcken karl, se, som va envis som en gris ve a grinn, se, och han feck i sin skalle, att han skull’ gå tvärt igömmen det der berge med hele krigs-armeja, i ställe för te gå rundt ikring’et. Men det värste va, hur han skull’ få sej nå’n rektig karl, som kund’ bryte och bräcke väg igömmen berge. Per. Jojo, det kan en nock förstå. Der sö’r i verla ä’ fälle bare stackere te folk, som intnå orker. Nils. Ja, va det värdt te tänke på att få stenbrytere der nere? Nej, pina dö! Men Dundrapart, som vesste allting och kände hele verla, han had’ allt hört ock, att det skull’ finnes ett folkslag, som hette Fryksdalinger, som va’ di grofveste karler te bräcke i berga. Om Meniskiones Skapelse De Creatione Mvndi. Prologus. Alzmectigh Gudh medh sinne helgha nådhe, Komme oss till hielp tröst och rådhe. Gott folck i horen nu till, Huru diäffuulen öffuade mz Effua itt spill. Then samma diäffuel heter lucifer, I första begynnelsen var han gudi när. Och hade i himmelen glädie och stor lisa, För andra änglar hade han fördel vill iagh beuisa. Han var then högste i himmelens hus, For andra änglar bar han stort lius. Han sat öffuer nijo ängla kora, Förty feck han högfärdighet stora. Hans högfärdighz honom så vprätta, At han sigh på en hogan stoll sätte. Och bödh them alla höra sitt budh, Och mente sigh vara mectigh som gudh. Men gudh ville thett tå icke lidha, At han mz högfärdighz sigh så skulle pryda. Ty togh han vndan sin heliga handh, Tå miste han strax then helge andh. Och föll så nidher aff himmelrich, Till heluetes pina euinnerligh.
oxe eller kalf, salt tunga, inlagd lax eller ål, Hufvudsaken tror jag är, att man ej har för trångt, graflax, rökt ål, rökt lax, rökt kött eller rökt gåsulan söker ordna det så, att gästerna utan för bröst — om jag på hösten köper en gås, tager stort besvär kunna både se o c h komma åt att jag undan bröstet och röker det; rökt oxkött skaftaga för sig af hvad de önska — rätterna böra far jag mig också på vintern, då jag saltar ned därför ej heller vara för många, låt dem hellre kött — medvurst, rökt bräckt prinskorf eller färsk vara få, men utsökt g o d a; 5 ä 6 små assietter korf, halstrad böckling eller rökt sill. som befriats med kallskuret är tillräckligt, dessutom har man från ben och skinn, kall stekt kyckling, höns eller några varma smårätter. fågel o. s. v. Rädisor och rättika böra j u ej hel I DU N 496 ler glömmas den tid de finnas att tillgå. Ostron är j u alltid förträffligt att kunna bjuda på, men det faller sig dyrbart, så ock gåslefverpastej, men man kan af kalflefver tillreda en pastej på ungefärligen samma sätt som gåslefverpastej, som är utmärkt god. Lefvern rifves o c h blandas med finskurna fläsktärningar, en tesked anjovissås, två fulla skedar mjöl, salt, peppar, 6 äggulor och, om man så har, bröstet af en stekt fågel eller höns, men det kan uteslutas. Jag har ibland tagit kall gödkalfstek som finhackats. Gräddas i en form, klädd med fläskskifvor. Kall skares den i skifvor. Såsom varma rätter äro passande: kastanier eller, som är lika bra, ugnstekt potatis; små vackra potatisar utväljas, tvättas, torkas och läggas på papper i ugnen, tills de kännas mjuka, men få ej spricka, ty då bli de torra; uppläggas på en servet i en liten karott och servetens fyra snibbar vikas öfver. Det tål gärna en timma, om ugnen ej är mycket varm.
En Ledamot har före mig vederlagt motionären häruti, och, jemte det jag förenar mig fullkomligt med denne Ledamot, vill jag blott tillägga, att sedan allmogen från äldsta tider lemnat fri skjuts och gästning åt alla resande, så har denna skyldighet blifvit inskränkt och närmare bestämd genom Kongl. Placatet af den 4:de Maj 1541 om skjuts och gästning, Adliga Privilegierne af den 2 Maj 1590, Kongl. Förordningen om skjuts och gäst - Den 23 December. ning af elen i\ Februari i G14 och Skjutsfärds-Ordningen af den 3 Februari i6i5. Riksdagsbeslutet af den 21 Februari 1642 är dock den Lag, som bestämdast afhandlar detta ämne, ty uti 6:te puncten heter det efter orden: — ”Efter noga öfverläggande är detta me”del af oss samtligen godt funnit att alla ”frie skjutsfärder och gästningar måtte af”skaffas och upphäfvas Öfver hela Riket un”dantagandes desse tvänné, när Hennes ”Kongl. Majit vår AllerNådigsta Drottning ”i egen person med hela sitt Hof eller en ”del deraf reser någorstädes i Landet, heller ”att Krigsfolket Regements eller Fäniketals ”fordras upp till tågs emot Riksens fien”der, eller kommer Regements eller Fäni”ketals tillbakars och raarcherar hem igen, ”att då aller allmoge, det vare sig frälst ”eller ofrälst på fredsmilen eller fjerran belägne (ingen utan dem, som innan ”frälses rå och rör begripne äro, undan”tagne) då skjutsa och befordra Hennes ”Kongl. Maj:ts resa och Krigsfolkets upp”och återtåg, med Häst och nödtorftigt fo"der och mål,” —> Hvarjemte i samma Riksdags-beslut stadgas, att för ofvannämnde befrielse från frie skjutsfärder och gästningar skulle af Kronoskatteoch frälse-hemman erläggas de Den ?.3 December. 273 de sä kallade skjutsfärds-penningar på försök i tvenne år.
KammarRätten granskad , som ock 1826 års HufvudBok derstädes reviderade, utan att någon erinran dervid blifvit gjord. 378 StatsUtskottets N:o 282. Memorial, angtde förrättad Revision af Militiae-BoställsCassans Räkenskaper för Ar 182G. (U-A.1 M ilitias-Boställs-Cassans Räkenskaper för år 1826, som af K. KammarRätten utan anmärkning blifvit reviderad , hafva af Utskottet undergått ytterligare granskning och får Utskottet, i följd deraf, vördsamt anmäla, att enligt i8a5 års bokslut Cassans fordringar uppgingo till en summa af Återstående fnrdringsbeloppet 4°9'036: 28. 7. Årets Inkomster af Reser ve, Räntor, Säterifrihet, Auctionsoch InteresseMedel med flere andre smärre inkomster bestiga sig till R:dr 38,35o: 24. 9. Förskjutne, redoviste NybyggnadsMedel som af skrifvas 3,t5o:. Bevillning å ullånte Capital 648:17. g. Diverse omkostnader 1. u. 28,880: 39. g, Tills. B:co R:dr 28,880.3g. g. Utgående Balancerne uti 1826 års HufvudBok beslå af följande summor nemi. Diverse Förskotter , R:dr 51: 36. Obetalte Räntor . • • 9,i°3: 3i. 1 r. Till afskrifning anmälte Balaneer 5,293: 11. 4- På indrifning beroende Poster s° 'cc 0 c 37. 9- Behållning uti R. R:dr 42 i,253: 33: 4- Cassans skulder äro under samma tid nedsatte 1,847: ■9- 9- Räkenskaperne utvisa således att Cassan under årets lopp förökat sitt Capital med R:dr 9,469: 33.
Det är dessutom, mine herrar! ganska svårt att dervid reglementera och göra en lag för alla districter och socknar, särdeles vid besinnande deraf, att Utsktn i deras Un § sagt, att socknar af samma pastorat och församlingar af samma stad, der de så åsämjas, kunna förena sig om en gemensam fattigvård. Förhållandet inom församlingarna, så väl i staden, som på landet, är ganska olika, och således anser jag det, så vidt möjligt ar, böra få ankomma på församlingarna sjelfva alt ordna sin fattigvård. I a:a §:n säga Utsktn, att ”på hvart och ett fattigvårdssamhälle ankommer att, under iakttagande af föreskrifterna i denna stadga, ordna fattigvården på sätt som, efter ortens beskaffenhet och särskildta förhållanden, finnes lämpligast, Den 9 September f. m. dock sa, alt betllande aldrig må tillåtas.” Jag anser denna § vara alldeles tillfyllcstgörande såsom reglemente i denna del, och att således den i3 §:n, hvilken omtalar hvad som till fattigvården skall utgöras, kan utgå. Hvad vill det säga att en afgift af högst 6 sk. skall betalas af hvarje mantalsskrifven person, som fyllt 17 år? Det är alldeles otillräckligt, isynnerhet i städerna, der fattigvårdsafgiflerna äro högst betydligen öfverstigande dem på landet. Jag finnér således, alt man bör förebygga en inskränkning i detta fall och låta fattigvårdssamhället inom sig helt och hållet förordna och bestämma hvilka bidrag antingen i spanmäl eller i penningar höra erläggas. 1 de öfriga §J:na har jag, som sagdt ar, blifvit förekomman af Frih. Cederström och andra talare, som här yttrat sig; men i afseende på 18 §:n, hvilken jag önskar må få qvarstå, och som innehåller, att ”fattighjon, som beträdes med betllande utom det samhälle det tillhörer, skall genast försändas till hemorten, och kostnaden dertill ersättas af nämnda samhälle,” får jag anmärka, alt man allmänneligen, och med mycket skäl, klagar deröfver, alt fattighjonen kringstryka från den ena socknen till den andra.
LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande utmätning och försäljning af fast egendom. Nov. 2 A. P. 29. ■— i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående mildring i Strafflagarne. Oct. P. 43a. •—. i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående åtskillige föreslagne Lagförändringar. Oct. P. 43a. —• i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande förändringar i BrottmålsLagstiftningen. Nov. 2 A. P. 14 * - — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående företrädesrätt för Jordägare till betalning af Brukares lösa egendom. —- i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Jordägares rättighet till Arrendators afhysande, när ArrendeContract ej uppfylles. Oct. 2 A. P; 173, 25o, 262. — i anledning af RiksStåndens beslut, i frågan om förbud för Ledamöter i IIofRätt, att sig emellan byta lottade mål. Dec. P. 623, 792, 8r4* Lag - 225 LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, öfver Konungens Proposition angående upphäfvande af 8 §. i i Cap. UtsökningsBalken, samt ändring af 2 §. i 45 Cap. MissgerningsBalken, och öfverskriften till samma Capitel och Balk. Nov. 2 A. P. 26g, 327. — angående bestämmande af lika ansvar för LandsSecreterare och Consistorii Notarier, som förskingra allmänna eller enskilta medel, med hvad Lagen uti 45 Cap. MissgerningsBalken stadgar för Uppbördsman. Oct. 2 A. P. 45o, 55r, 56g. — öfver Konungens Proposition angående vidtagande af ytterligare anstalt, till förekommande af fångars flykt. —- om förtydligande af Kongl. Förordningen om Städsel och Lego af Jord på Landet i vissa uppgifne omständigheter.
Och hyser ni ännu tvifvel om gasbränslets lämplighet, så rådfråga någon af edra väninnor, som använder kokgas — och ni kan vara viss om, att sammanfattningen, af hvad hon säger er, skall blifva: » koka med gas! » På vårt för dagen nya arrangement å frågoafdelningen med särskildt urvalda prisfrågor fästa vi våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet. Vi ämna allt framgent på detta sätt sporra intresset f ö r besvarandet af frågor, dem vi anse af allmännare praktisk betydelse, och hoppas däraf de bästa resultat för vår ärade läsekrets. Teater och musik. K. dramatiska teatern gaf i lördags för första gången Octave Feuillets 5-akts-komedi » Chamillac », och får man döma af det intensiva bifallet från den fulltaliga premierpubliken, torde här hafva påträffats ett verkligt kassastycke. Säkert är, att såväl själfva stycket som utförandet och iscensättningen — af hr Personne — förtjänar det bifall, som nu hvarje afton genljuder i den fullsatta salongen. Stycket gisslar den skenhelighetens moral, som ofta är rådande inom sällskapslifvet, särskildt den falska välgörenhet, som mången gång utgör mera ett tidsfördrif och en hycklande mask för dem, som utöfva densamma, än en hjälp för de verkligt behöfvande. Och Chamillac är den, åt hvilken förf. uppdragit gisslarens värf. Denna roll utföres på ett alltigenom förträffligt sätt af hr Fredrikson. Särskildt måste framhållas scenen i välgörenhetssällskapet, då han blottar dettas ordförande, samt framför allt i sista akten, då han för Jeanne de Tryas, hvilken han tillber, på grund af hennes fars obevekliga fordran tvingas framföra den långa berättelsen om sitt lifs mörka hemlighet — ty äfven Chamillac har en sådan, hvars tillvaro nog i styckets början antydes för åskådaren, men om hvars innebörd man ej får veta något förrän just i sista scenen. Denna scen utföres på ett sätt, som på en gång framhäfver den varma inre glöd, hvaraf Chamillac är behärskad, samt huru djupt olycklig han känner sig, trots all den resignation han visar. Jämte hr Fredrikson togs aftonens pris af fru Iiariman som den unga enkan Jeanne de Tryas.
Ty om Virkesegaren vill betala i penningar, men Sågegaren vill hafva bräder, säger denne helt enkelt: jag sågar icke om jag icke får köpa bräderne till visst pris; och förslaget föranleder således blott till ytterligare prejeri, utan att blifva efterlefvadt. Om Utskottet föreslagit, att taxan skulle bestämmas till en viss del af det, som sågades, skulle jag tro, att den kunnat efterlefvas; men som detta icke skett, tillstyrker jag afslag å Betänkandet, af samma skäl, som föranledt den äldre Författningens upphäfvande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af EkonomiUtskottets förevarande Betänkande. Ropades Nej. 46 Den 26 Junii f. ra. Hvarefter Hans Excellences proposition till afslag å berörde Betänkande blef af Ridderskapet och Adeln med Ja besvarad. Till pröfning företogs Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 17 dennes afgifne, och den 22 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion, att LagCommitte'ens förslag till CivilLag måtte vid Universiteten föreläsas, och nödig kännedom af detta förslag, jemte Rikets Grundlagar och Allmänna Lag, ådagaläggas af dem, som undergå Juridisk och Erabets-Examen. Herr Tham, Wolrath: Utskottet har i slutet af Utlåtandet föreslagit, ”att Rikets ”Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det uttryckeligen stad”gas måtte, i sammanhang med den förestående regleringen af Rikets Allmänna Undervisningsverk, att föreläsningar öfver Ri*'hets Grundlagar skola hållas af vederbö”rande Lärare vid Rikets Academier, och ”examina derutinnan anställas, med alla de ”Studerande, som egna sig åt den Civila ”Embetsmanna-banan.”
Då nu härtill kommer, att Myntverkets hela kontanta behållning i Bankosedlar icke ens förslår till betäckande af Rikets Ständers Banks fordran och dessutom behöfves disponibel till bestridande af en tvifvelsutan snart erforderlig betydligare silfvermyntning, alldenstund Bankens förråd af större silfvermynt efter nya myntfoten är i det aldra närmaste medtaget, och kostnaderna för en sådan myntning icke kunna bestridas af Myntverkets årliga, genom ett tid efter annan försämradt myntvärde, högst betydligt minskade statsanslag, som allt ifrån 1780-talet varit till ziffran nära oförändradt; synas alla skäl vara för handen till ett beslut, som medgifver afskrifning ur Rikets Ständers Banks räkenskaper af ofta omförmälda, för Bankens nytta helt och hållet använda, förskott i penningar och koppar. På en sådan afskrifning synes så mycket mera förhoppning böra få äga rum, som StatsUtskottet vid sistlidne Riksdag, efter tagen kännedom af en från ÖfverDirektörs-Embetet infordrad Promemoria, uppå samma grunder, som här blifvit framställda, ansett tiden, då återgäldandet kan inträffa, vara obestämd, och om ett sådant förhållande underrättat Banko-Utskottet. Dervid togs jemväl i betraktande, att guldoch silfver-behållningarne vid Myntet icke ens äro tillräckliga, att ensamma lemna erforderligt material till myntningens drifvande på dessa metaller och till att omedelbarligen godtgöra enskilda personers eller grufvebolags till förmynt - — 47 ning aflemnade poster; i följd hvaraf» för myntningsarbetenas behöriga fortgång, guld och silfver alltid måste på räkning från Rikets Ständers Bank aflemnas, hvadan ock det år 1830 från denna beviljade myntningsbidrag i Bankosedlar och koppar icke eller kan gäldas af Myntverkets Dukateller Specie-fonder. Med djupaste vördnad framhärdar, Stormäk tigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts tropligtigste, underdånigste tjenare och undersåte, X, Willi. Almroth. Stock Irol m den 28 Februari 1844.
Län, aftj för deras hemorter, de nu gällande författningar om Hemmansklyfning vore lämpeliga; samt ti:o Nils Månsson fran Malmöhus Län, att, i hans hemort, Hemman val icke hnge klyfvas i mindre delar, men deremot kunde derstädes 4 tunnland af Hemmanets ägor anslås till Torp, hvilken rättighet alltid funnits vara nyttig och förmonlig för ägaren. Ofver allt, hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet härmedelst vördsamligen afgifva det utlåtande, att Utskottet, efter en behörigt sorgfällig granskning af detta mål, funnit de uti Kongl, Förordningen den 3» Juni 1747» Förklaringen deröfver; den 24 Januari 1751, och Kongl. Brefvet den 26 November 1763, angående Hemmansklyfningar, gifna föreskrifter, icke utstaka någon viss gräns, hvarutöfver dessa klyfningar ej må sträcka sig, eller bestämma sådana grunder för pröfningen af förekommande frågor örn Hemmansåboers besutenhet, att icke denna pröfning merendels beror af vederbörandes godtfinnande, och således ganska olika utöfvas. Det är likväl, enligt Utskottets öfvertygelse, häremot högst angeläget, att en viss säker bestämmelse göres, af huru mycken jordrymd ett hushåll, hvilket af jordbruket skall hämta sin föda och utkomst, bör, i mån af markens godhet, beskaffenhet och läge, anses i det mindsta behöfva forsin nödtorftiga bergning samt rentans och öfriga allmänna utskylders utgörande, och Utskottet härleder sin öfvertygelse om angelägenheten häraf ifrån den sanning, att Svenska Allmogens välstånd utgör Rikets verkliga styrka, och att allt, jorn p Maj. som i någon män verkar deremot, bör pä det högsta förekommas. Erfarenheten har redan ådagalagt, att uti de orter, der friheten till Hemmansklyfning gatt för vida, har Allmogen blifvit försvagad ; hvarföre ock Kongl.
Otaligt afbidande utgången från sjösidan, gjorde en mängd officerare här bekantskaper med hvarandra; och under det manskapet förfriskade sig med det lilla, som tornisterne innehöllo, framställande bilden af broderlighet och jemlikhet, läto officerarne det vackra exemplet icke gå förbi utan efterföljd: de delade glädtigt sina förråd, mellan det de sprungo uppåt berget för att åskåda kanonaden, hvilken gick så friskt att till och med en och annan förlupen kula föll ned bland anrättningarne. Några af manskapet blefvo på detta sätt sårade. Vid aftonens annalkande var dock ännu ingenting egentligt uträttadt mot fästningen. Men innan kl. 4 följande morgon, då himlen visade en stilla och klar luft, sågs hela kanonslupsbataljonen i full rodd mot Fredrikstad, och derunder hördes den redan åter öppnade kanonaden mellan fästningen och haubitzbatteriet på Kragerön. Då eskadern hunnit en från Krageröns östra strand utskjutande bergsudde, för strömdragets skull svår att kringgå, gjorde hela bataljonen halt på en qvarts timma. Den hade under tiden blifvit helsad af de första kulorna från det ensligt liggande fästet Kongssten. Chefen utsåg nu sex af de mest lättrodda sluparne, till hvilkas förare han bestämde styckjunkaren Forssten, underlöjtnanterne de Fréese, Bagge och Appelberg samt flaggkonstapeln Lundborg och styckjunkaren d’Orchimont18. I spetsen för det tilltänkta anfallet ställdes bataljonschefen kapten Bengt Qvist, en sjöman af erkändt mod och tapperhet. Sedan de sex sluparne formerat linie, besökte kapten Qvist, klädd i full parad, hvar och en. Hans tal var icke långt, men kraftfullt och gick förnämligast ut på att visa två för segern vigtiga nödvändigheter: att använda yttersta ansträngning för att komma öfver strömdraget och att, sedan detta skett, draga sig så nära under Kongsstens murar att dess kanoner ej kunde göra någon skada. För sin enskilta del tillade han, att man alltid skulle finna honom främst och att hans beslut var att bemäktiga sig fästningen eller dö.
Jag har velat meddela innehållet af denna K. skrifvelse endast för att upplysa saken, icke för att frän min sida yrka, att R. o. Ad. i frågan förenar sig med de öfriga Stånden, öfverlemnande sådant åt de Husets ledamöter, som lillvägabragte R. o. Ad:s förra beslut, om de så finna för godt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuru jag icke kan påminna mig, att jag instämde med de ledamöter af R. o. Ad., som yrkade utgåendet af dessa ord ur bevilln.förordn., vågar jag likväl vid detta tillfälle hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att frångå sitt beslut i detta hänseende, enär K. M. på förhand redan förordnat huru dermed skall tillgå, och enär tidningarne under de sista tjugo åren icke betalt någon postporto. Då nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i de öfriga RiksStms uti ämnet fattade beslut, samt i följd deraf ansäge voter.propos:n N:o 14 förfalla, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, alt han trott sig finna, att ja härvid öfverrösta! nej. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., begärde votering, men tillkännaf, innan voter.propos. i anledn. deraf hann blifva uppläst lill justering, att han afstod från denna begäran. 18:de punkten, ang:de åtskilliga redactionsfor ändringar i g § af char l .sigill f örorda. Lades till handlingarne. 19:de punkten, ang.-de controllen öfver stämplade pappersafgiftens behöriga erläggande; och 20:de punkten, nng-.de föreslagna ändringar i / och 4 morn. i~j § af ifrågavar. förordning. Ulsk:s yttranden i dessa punkter blefvo af R. 0. Ad. bifallne. Den 5 A p r il f. nr. 07 21:sta punkten, innehållande anmälan, att Utsk:s i utlåt. N:o 2 g afgifna förslag lill und. skrifvelse till K.