Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr icke böra beviljas, och afstyrker alltså bifall å Friherre Hermelins omnämnde motion. 5:o Inom Ridderskapet och Adeln har Herr Strussenfeldt, Adolf Ludvig, uti en till Slats-Ulskottet remitterad motion, sökt framställa viglen deraf, att vid våra allmänna undervisnings-anslalter, tillfälle gifves för ungdomen, alt rätt och tillräckligt lära sig de 3 allmännaste ibland de så kallade moderna språken, nemligen Fransyskan, Tyskan och Engelskan; och har Herr Strussenfeldt i sådant hänseende föreslagit inrättandet af en Normal-anstalt för bildandet af skicklige lärare i dessa Språk, och hvartill skulle erfordras följande anslagssummor, eller för en gång: Till utarbetande al läsekurser efter 5oo Rdr för hvartdera Språket i,5oo. till någon materiel 200. 1,700. samt ärligen: lill boningsrum åt Normal-läraren, anskaffning af lärosal, m. m 4°°- lön ål Normal-läraren . 1,400. urfvoden till möjligen behöflige biträden 5oo. wrnrnmmmmmmm 2,3oo. eller en rund summa af 2,000 Rdr, om afdrag göres för hvad en sadan lärare kan anses i öfrigt uppbära. Enär undervisning i moderna språken vid allmänna Läroanstalterne redan meddelas, och skicklige lärare för dessa språk i allmänhet finnas att tillgå, så och 0111 äfven inedgifvas måste alt, genom Molionairens förslag, 20 Stats-Utskottets Utlåtande JV.o 88. språkundervisningen skulle erhålla en fullständigare utveckling, det äfven hör tagas i betraktande, att flera för den allmänna undervisningen vigtiga åtgärder måste, i brist på tillgångar, uppskjutas, kan Utskottet icke lill Herr Strassenfehits motion tillstyrka bifall. 6:0 I afseende på Anslagen lill Rikets Universitet, hafva inom Preste-Ståndet serskilda motioner blifvit väckta af Professorerne Grubbe och Westman, deruti de, på anförde skäl och med ytterligare hemlad anledning af hvad vid ändra länders
gennai förlorat sin r8diEhtf, sll att mannen egdc bcriiimlmma om summans anviindande; dll m2 man vtil erkiinnn, ntt s8dann lagnr brhKfva ändring. ickc hlott .kummeniirii; r .. 260 anmärkt, hvarje makes bidrag till gemensamt bo och barns underhåll borde mer än som nu skett uppmärksammats. Men tillkommer tredje mans rätt, och i all synnerhet när konkurs inträffar, då boets egendoni måste afträdas till borgenärer, d i vill det synas som om vederbörande domstols skipande af lag och rättvisa genom detta förslag betydligt försvarats. Men, som sagdt, hithörande paragrafer kunna blott med juridisk sak-kunskap bedömas. Allmänheten, och i synnerhet den gifta qvinnan, m8 dock glädjas, att ett sa vigtigt inlägg i fragan blifvit gjordt, och att denna efter en tids hvila ånyo komniit under debatt. Innan detta lagberedningens förslag fran Kongl. Maj: t återsändes till riksdagen, torde manga ändringar kunna ske, och dess vidare öden äro nu svåra att förutse. Att nian gerna hoppas hvad man gerna vill, ar ju en gammal erfarenhet. och i detta fall m8 man väl halva temligcn grundade förhoppningar, att vara lagstiftare skola taga steget fullt ut och ickc längre försöka sig med kompromisser mellan det gamla och det nya eller fortsatta på halfmesyrcrnas otacksamma stråt, hvaraf enda följden skulle bli, att man oroat alla och tillfredsstalt ingen. Om det ytterst vigtiga och mest svårlösta kapitlet, * det om gäld,. kunna vi nu icke yttra oss, utan vi hänvisa hvarje qvinna, som intresserar sig för denna fråga, till lagberedningens förslag, hvilket till pris af I kr. finnes i bokhandeln tillgängligt. Derjemte fästa vi uppmärksamheten vid de synnerligen förträffliga artiklar rörande denna sak, hvilka i Aftonbladet för den 26, 27 och 28 okt. varit synliga.
Gren, som fört skolans rättegång mot nämnde sterbhus angående samma fordran och underlåtit fullfölja talan derom emot Lars Gustafssons arftagare, numera aflidne Konsistorienotarien, Prosten M. Gustafsson, är vorden, medelst Svea Hof-rätts dom den 20 April 1852, frikänd från den, genom anhängiggjord tvist, emot honom yrkade betalningsskyldighet, samt jemväl i öfrigt utväg saknades till dessa medels utfående, dels ock trettionio — 377 — Riksdaler trettio skillingar banko, utgörande arfvode, som blifvit utbetaldt till Landsfiskalen Linné i egenskap af skolkassans ombud i rättegång emot bemälde Kyrkoherde Gren; oell Konsistorium, i utslag den 9 November 1853, i berörde delar sig utlåtit, —■ har Kammar-rätten, genom utslag den 22 December 1856, i nu fullföljda delar af målet sig utlåtit: att, alldenstund klaganden, hvilken • fördenskull och då — • —- pröfvar Kammar-rätten, med upphäfvande af Konsistorii utslag härutinnan, rättvist tillförbinda klaganden att ersätta och till Wisby skolas kassa utgifva ej allenast berörde rättegångs-arfvode, trettionio Riksdaler trettio skillingar banko, utan äfven det på Lars Gustafssons förbindelse återstående fordringsbelopp, åttioen Riksdaler sex runstycken banko, dock detta sednare belopp endast till så stor del deraf, som skolat utom förmånsrätt belöpa, om det uti Konsistorie-notarien Gustafssons konkurs blifvit bevakadt; deruti klaganden i underdånighet sökt ändring; hvaröfver vice Advokatfisk alen Lind, å Advokatfiskalsembetets vägnar, i underdånighet sig förklarat, äfvensom Kammar-rätten underdånigt utlåtande afgifvit; med Kongl. Majits Högsta Domstol beslutadt. Gifvet Stockholms slott den 30:de November 1858. Kongl. Majit har i nåder låtit
Lx krotocollc» 8. L. IräZZräk. Utdrag afProtocollet, hället hos Bonde. Ständet den IZ September 1829. S. D. Oä nu till justering uplästes det för Skändet författade allmänna Beswär om förklaring öfwer s. §. i Kongl. Förordningen den li:tc Februarii 1789, angäcndc Krono Hemmans försäljande till skatte, samt de förmäner och wilkor, hwarunder Skatte. Hemman hädanefter skola innehafwas, sä bcstöts, att frägan härom borde remitteras till Riksens Ständers Lag-Utskott, med anmodan, att utlätande till Ständerne afgifwa; hwarom öfrige Rcspcctive Riks-Stän. hen underrättas skulle, vt luxrs. Lx krotocollo. 8. L. Irä^äräk. Utdrag af Protocollck, häller i Bonde. Ständcts kleno d. IZ. S. D. Efter företagen granskning af Allmän. «a Drswärs och Economtk, Utffvtkkts, dm 22. sist. ledne Den 19 September. 59Z kebne Julli, NfgifNe
Jag har slutat måla! TEKLA. Hva? Har han slutat måla? ADOLF. Ja, men gräla inte på mig. Jag rår inte för det, att jag inte kan måla mer! TEKLA. Hvad ska du då göra? ADOLF. Jag ska bli skulptör! TEKLA. Så mycket nya idéer igen! ADOLF. Ja, men gräla inte bara! Titta på den dar figuren! TEKLA (afhöljer vaxfiguren). Nej, se bara! Hvem ska det vara? ADOLF. Gissa! TEKLA (blidt). Ska det vara Kurre? Att han inte skäms! ADOLF. Är det inte likt? TEKLA. Hur ska jag kunna veta det, när det inte är något ansikte? ADOLF. Ja, men det är så mycket annat vackert! FORDRINGSEGARE. 57 TEKLA (slår honom smeksamt på kinden). Vill han hålla sin mun, annars kysser jag honom! ADOLF (värjer sig). Så, så! Det kan komma någon! TEKLA. Hvad bryr jag mig om det! Får jag inte kyssa min man kanske? Jo, det är min lagliga rättighet. ADOLF. Ja, men vet du hvad? De tro inte här på hotellet att vi äro gifta, därför att vi kyssas så mycket! Och att vi gräla ibland rubbar inte deras tro, för det lär de älskande också göra! TEKLA. Nå, men hvarför ska man gräla då? Kan han inte alltid vara snäll som nu! Säg? Vill han inte det? Vill han inte att vi ska vara lyckliga? ADOLF. Jo, om jag vill! Men... TEKLA. Hvad är det för slag nu igen? Hvem har satt honom i hufvet att han inte ska måla mer? ADOLF. Hvem? Du vädrar alltid någon bakom mig och mina tankar! Du är svartsjuk! FORDRINGSEGARE. 58 TEKLA. Ja, det är jag! Jag är rädd att någon kommer och tar honom från mig! ADOLF. Du är rädd för det, du som vet att ingen kvinna kan uttränga dig, och att utan dig kan jag inte lefva! TEKLA.
Bcsv. och Ekon. Utsk. Betänkandej N:o 61. ken ställas under de ansvarige Departements-Chefernes omedelbara ledning och controll. Denna Collegiala Styrelseform, införd under en enväldig Regering, och då högst nyttig, såsom innebärande den enda lagliga återhåilskraften emot maktens missbruk, står, efter Utskottets förmening, i strid med nuvarande statsskick, der denna återhållskraft är nedlagd hos Representationen, och der, om densamma derjemte bevaras åt en del af Förvaltningen, den kraft och den enhet måste förlamas, hvarförutan Styrelsen ej lill fullo kan inför Representationen ansvara för sina åtgärder. I öfverensstämmelse med motionärens, vice Talmannen Nils Perssons ^ förslag, anser Utskottet äfven af en sådan förändring nödvändigt böra följa, att den domsrätt, som hiltills af några utai Collegierna ulöfvals, må till någon annan myndighet öfverlemnas, äfvensom att alla Fiscaliska controllör och revisions-åtgärder ifrån samtlige dessa Verk öfverflyttas till ett enda, som äger att, efter lag och fastställd instruction, desamma utföra. Hvad åter angår den del af motionärens förslag, som vidrörer frågan om samtlige de embetsoch tjenstemäns afsättlighet, hvilka, efter en sådan förändring, skulle komma att slå omedelbart under Departements - Cheferne, så anser Utskottet sig ej äga rättighet att afgifva yttrande om denna visserligen vigtiga fråga, enär den, till följd af 53 § Regeringsformen, såsom afseende ändring i 30 §. af samma Regeringsform, måste af Constitutions-Utskottet behandlas, för att på vederbörligt sätt komma under Rikets Ständers pröfning, hvadan denna motionärens framställning för närvarande ej torde föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
— Sedan det å Gladhammars koboltgrufva, i södra Tjust härad, sednast beviljade två års hvilostånd tilländalupit, har denna grufva ånyo blifvit inmutad; och fastän grufvan lärer vara af föga eller intet värde, enär, c;fter malmfyndighetens upphörande, någon ny malmtillgång der icke påträffats, har' fråga om rättighet att bearbeta besagde grufva likväl gjorts till föremål för rättegång vid bergstingsrätten. Vid Stensnäsgrufvorna 1 Uckna Socken af Norra Tjusts härad, hvilka grufvor varit arbetade för malm till Finspångs, Eds, Ankarsrums och Öfverums jernbruk, qvarligga betydliga partier uppbruten jernmalm, hvarföre, på intressenternes derom gjorda begäran, hvilostånd å dessa grufvor blifvit beviljadt. Enahanda är förhållandet med de jerngrufvor vid Norrby i Tryserums socken af samma härad, som bearbetats för Ankarsrums bruk. De öfrige malmförande grufvor, som finnas i detta län, äro icke af någon särdeles betydenhet; men uti en stör mängd sjöar finnes rik tillgång på jernmalm; och ibland dessa är sjön Hulingen, 2 mil söder om Wimmerby, synnerligen märkvärdig, derigenom att, fastän sedan lång tid tillbaka derstädes årligen upptagits flera tusen tunnor malm för tackjernsoch gjutgods-tillverkningen vid Storebro och Hagelsrums bruk, som från nämnde sjö haft deras hufvudsakligaste malmtillgång, förrådet af malm på sjöns botten ännu icke på långt när blifvit uttömdt. Så vidt de till bergmästaren inkomne uppgifter utvisa, har förhållandet med jernmalmsbryt aingen under nedannämnde år varit som följer: Bergmästaren har likväl anmärkt, att de uppgifter han i detta hänseende erhållit icke varit alldeles fullständiga, och att det kunde antagas, att malmbrytningen varit större, än nu är anfördt. Angående beloppet af den sjömalm, som årligen upphemtats, saknas likaledes fullständiga uppgifter; men bergmästaren har beräknat, att sådan malm årligen blifvit uppbringad till en qvantitet af 13,000 å 16,000 Skcpp:d.
Då sådana förluster inträffa, så är det deras fel, som sig ej bättre föresett, och jag finner icke alt R. St. böra bevilja någon eftergift af detta skäl. Den andra anmärkn:n, som blifvit gjord emot betänk., var den, att R. St. i dylika fall förut beviljat eftergifter, och att man derföre äfven nu borde så göra. Jag ville tvertom påstå, att efter som R. St. förut varit så frikostiga, borde de hädanefter destomera afhålla sig derifrån; ty genom detta efterskänkande varder Kronans säkerhet försummad Jag har haft tillfälle att se huru det tillgår med Conti ader, afslutade för Kronans räkning, samt vunnit den öfvertygelsen, att förfatlningarne derom snarare borde strängare iakttagas än nu sker. För det tredje har man påstått sig äga upplysningar, dem Kammarrätten ej haft under sin granskning. Deremot Den 19 Maj f. m. måste jag anmärka, att 11. St. icke kunna och fördenskull ej heller böra behandla frågan på samma sätt, som en domstol, och följaktligen ej inlåta sig i domstols pröfning. Om R. St. vägra denna eftergift, så blir det tillfälle för vederbörande att ingifva sina upplysningar till K. M., som hörer vedei börande, hvarigenom saken bilf ver i behörig ordning utredd. Jag tillstyrker bifall å Utsk:s betänkande. Hr af Dalström: Jag vill blott taga mig friheten nämna några ord i afseende på Hr Printzenskölds anförande, nemi. alt i händelse det skulle inkomma ifrån BorgareSt. sådana authentika upplysningar, som skulle kunna föranleda SlatsUtsk. att tillstyrka eftergift af den summa, hvarför Gyzanders sterbhus nu häftar, så borde R. St. hos K. M. i und. anhålla om förnyad undersökning på grund af dessa vunna upplysningar.
Ridderskapet och Adeln har, under den 2 nästlidne Mars, till Constitutions Utskottet blifvit remitterad en af Herr Schönström, Pehl", i föreskrifven form gjord anmärkning mot Herr Ståts-Ministern för Utrikes Arenderna, i afseende på dess till Konungens Befallningshafvande under den 21 Mars i8'7 aflåtna skrifvelse, hvaruti, på nådig befallning, underrättelse meddelas om Regeringens vidtagne anstalter till Spannmåls införskaffande för de af sädesbrist lidande Provincers undsättning, med tillägg att, då detta påräknade understöd förmodades ej kunna längre uteblifva, det vore angeläget att Konungens Befallningshafvande derom förekomme Allmogen, till förebyggande så väl af Spannmåls-uppköp mot oskäliga pris, under misströstan om annan hjelp, som af obehöriga speculationer, grundade på det ökade behofvet. Som, vid föredragningen af detta mål, Utskottet af detsamma communicerade Förklarings-Handlingar funnit vara till fullo upplyst och ådagalagdt, att ofvanberörda Circulärbref, hvilket lör öfrigt innehåller blott en underrättelse, ej någon befallning, icke emanerat till följd af Konungens i någon af dess Stats-Expeditioner fattade beslut, eller ägt gemenskap med beredningen och anmälandet af de Ministeriella målen, hvadan ock häröf - 56 Coust. U/sk. Betänkanden. ver intet Protocoll kunnat föras, men att deremot samma Is ref, synbart röjande dåvarande Hans Majit Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens ömma omvårdnad för Sveriges invånare, blifvit af Herr Stats-Ministern enskilt, efter hög autorisation utfärdadt; alltså, och enär den granskning af Konungens Rådgifvares åtgärder, hvartill ro5 och 107 §§. liege rin gs-Fo rrnen ConstitutionsUtskottet förbinda och berättiga, endast sträcker sig till dessa Embetsmäns handlingar och handlingssätt i och lör deras offentliga caraeterer af Rådgifvare eller Föredragande samt deras af hållna Protocoll bevitnade rådslag , har
— Vid den besigtning, sorn utaf en del af Riddarhus-Utskottets Ledamöter med Herr Öfverste-Lieutenanten Lidströmers biträde företogs, på ifrågavarande brygga; fann matt» att densamma för vida mindre kostnad, än 164 Den 19 December. elen Riddarhus-Directionen i dess Utlåtande upptagit, kunde repareras; men som denna reparation, hvilken endast skulle verkställas nied några plankor, efter Herr Öfverste-Lieutenanten Lidströmers nu mera gjorde förklarande, icke är tillräcklig för längre tid, än till våren, då bryggan hör nybyggas; så får jag, i anledning deraf, å nyo väcka denna fråga, med anhållan, att då det uti RiddarhusDirectionens Instruction står, att större nybyggnader emelian Riksdagarne icke må af Riddarhus-Directionen verkställas, Ridderskapet och Adeln nu ville besluta, att, enär verkan af ofvannämnde ternporaira reparation af sjöbryggan framdeles upphör, samt nämnde brygga åter kommer i bristfälligt tillstånd, Riddarhus-Directionen då må äga, att, efter sig företeende omständigheter, samma brygga antingen å nyo reparera, eller ock alldeles ombygga, på sätt Riddarhus-Directionen kan finna lämpligast. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om icke, ehuru Ridderskapet och Adeln den i5 dennes eftermiddagen bifallit Riddarhus-Utskottets den g i samma månad afgifne Memorial, i anledning af RiddarhusDirectionens hemställan, om uppförande af en Brygga och Strandmur vid Riddarhusets tomt åt sjösidan; Ridderskapet och Adeln likväl, i anledning af hvad Herr von Hohenhausen nu anfört, skulle finna för godt förklara, att, enär verkan af den i berörde Memorial omförmälte ternporaira reparation af sjöbryggan fram - Den ig Decembef* deles upphör, samt nämnde brygga åter hommer i bristfälligt tillstånd, Riddarhus-Directionen då må äga, att, efter sig företeende omständigheter, samma Brygga, antingen å nyo reparera, eller ock alldeles ombygga, på sätt JRiddarlius-Directionen kan finna lämpeligast.
— Först i detta världsförnuft äger människan en borgen därför, att hon med sitt förnuft, i dess ändliga kategorier fattar det sanna, ty i hennes öfvertygelse om detta oändliga förnuft grundas ytterst hennes visshet om den ideella och den reella världens öfverensstämmelse. Utan denna tro vore denna visshet omöjlig, detta söker författaren visa och vill därmed under anslutning till flere äldre och yngre föregångare ådagalägga Gudsbegreppets nödvändighet för hvarje teoretisk öfvertygelse liksom ock för hvarje praktiskt handlande med ideellt mål och ideellt syfte. Ehuru författaren sålunda vill gifva full rättvisa åt tidens realistiska riktning genom att gifva den kroppsliga världen en fullt objektiv existens, framlysa dock i mer än ett afseende hans idealistiska tendenser. Detta sker i den preponderans, han alltjämt gifver tillvarons andliga sida, såsom hennes företrädesvis väsentliga sida, som det adekvata uttrycket för hennes väsen. Allt är enligt Rydberg i sin innersta grund lefvande och andligt, något som han framhåller med vida större eftertryck än den motsatta, den reella sidan. Denna senare, det säger han alldeles uttryckligt, måste fasthållas egentligen därför, att individualitetens väsentlighet i annat fall skulle hotas. Upplöstes allt i tankar och känslor, så blefve, menar han, den enes tanke och känsla identisk med den andres — hvad han tänkte vore den andres tanke, hvad han kände vore dennes känsla, så snart han riktade sitt förnimmande på den senares själslif. Det är hufvudsakligen för att rädda sin individualitet, det är för att väsentligen skilja sitt väsende från andras, som hvarje personlighet måste binda sig och dem vid rummet eller åtminstone vid någon med detta analog form. För att undgå panteismen måste vi gifva ett visst berättigande åt realismen. Så skulle vi i allra största korthet vilja angifva grundtankarne i Viktor Rydbergs filosofi, sådan den i hans nyaste skrifter föreligger. Nu uppstår frågan: har Rydberg i allo beträdt den rätta vägen i sitt i och för sig mer än lofvärda sträfvande att förena naturforskningens nyaste resultat med en idealistisk spekulation? Mycket kunde sägas i denna fråga, i hvarje fall mycket mer än som kan rymmas inom ramen af en kort tidskriftsartikel. Vi måste inskränka oss till några allmänna antydningar eller egentligen till i korthet framställda tvifvelsmål.
Redan vid 1840 års riksdag, då ett dylikt förslag till årliga riksdagar var å bane, men föll för det kloka och välberäknade medelförslaget af riksdagar hvart tredje år, yttrade vår store häfda - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 53. 27 tecknare Goijer, som då var ledamot af Konstitutions-Utskottet, till protokollet derstädes följande ord: ”Sverige bär inom sig allt för många söndringsämnen, att icke införandet af så täta riksdagar skulle, nästan med säkerhet, alstra Regerande Ständer, ett ondt, som Sverige redan, till sin olycka, fått vidkännas, och hvarifrån Försynen för framtiden måtte det bevara.” Utskottet anser, att det för Riksdagsmännerno sjelfve skulle vara fördelaktigare och således önskvärdare, att få tillbringa 4 månader hvarje år vid riksdagen, än att ligga der ett helt år hvart tredje år. Men härom kunna tankarne vara mycket delade. Ganska många, både embetsman och andra medborgare, torde finna det vida lättare att ordna sina angelägenheter så, att de kunna vara en längre tid från hemmet hvart tredje år, än att nödgas lemna det 4 månader hvarje år. Åtminstone skulle de ledamöter af Preste-Ståndct, som äro Pastorer, ega ganska grundade skäl att beklaga sig öfver ett grundlagsstadgande, hvarigenom de skulle kunna åläggas att hvart enda år lemna sitt vigtiga kall just under den tiden då en af de vigtigaste af deras embetsåligganden, ungdomens nattvardsberedning, som bäst pågår. Resorna till riksdagsorten midt i vintern skulle också för många blifva ganska besvärliga och för somliga, t. ex. riksdagsmännerne från Gottland, stundom alldeles omöjliga. Enligt förslaget, såsom det bär är uppstäldt, skulle ock en allt för kort mellantid kunna komma att ega rum mellan ett grundlagsförslags förklarande för hvilande och dess antagande eller förkastande. Det kan nemligen blifva förklaradt för hvilande i Maj det ena året, och redan i Februari det andra året af de nya Ständerna blifva antaget eller förkastadt. Visligen har man hittills undvikit ett så brådstörtadt förfaringssätt i så vigtiga frågor.
Då skulle han för första gången genomvandra den präktiga allé, som från Roma sockenkyrka förde upp mot kungsgården och som nu var fullt färdig. Några dagar förut hade han af sin förvaltare erhållit underrättelse härom, och sedan hade han ej haft någon ro inne i Visby. Friherrinnan och hushållet voro redo att om en vecka flytta ut till sommarresidenset, men landshöfdingen kunde ej afvakta tiden. Allt sedan samtalet med biskopen hade tanken på munkarna retat honom. Biskopen hade under detta och flera följande samspråk i tydliga ord låtit honom förstå, att de haft allt i större mått och härlighet än han och att hvad han, landshöfdingen, lagt till och byggt upp egentligen var ett förfuskande af deras arbete, ja, i de flesta fall en stöld från dem. Han hade fört upp sina hus af deras sten, prydt dem med deras pelare och sirater. Den beprisade ladugården hade han erhållit tack vare dem. Hans orangerier voro täckta med glas från deras kyrkofönster Men landshöfdingen tänkte, att en sådan väg som denna hade det ej fallit munkarna in att bygga. Här var han den förste på platsen. Till fullbordandet af detta verk hade han ej tagit den minsta sten från munkarna. Tanken på att han stakat ut vägen öfver obruten mark och låtit mura den af nybruten sten fyllde hans kraftigt klappande hjärta med stolthet. Hädanefter skulle han bygga allt så: ej på munkarnas, utan på egen mark. Biskopen skulle ej längre kunna låta påskina, att landshöfdingen lefde af munkarnas nåde, att glansen öfver Roma kungsgård var ett svagt återsken af deras. Han, Johan Didric Grönhagen, var man att kunna gifva ny glans åt detta gamla ställe, bygga upp en ny härlighet däråt och själf därigenom förskaffa sitt namn rykte och ära. Han hade redan hunnit uträtta mycket på Gotland. Men det var hårda utsädesår, och skörden skulle blott långsamt bringas till mognad. Baron Grönhagen var med all sin trygga säkerhet en man, som tyckte om att se det påtagliga, det, som kan öfverskådas med ögonen, uppfattas med öronen, kännas på med händerna, trampas under fötterna. Det var därför, som allt det han gjort på Roma så innerligt fröjdade honom.