Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa känningsmärken skall varje år rapporteras till lotsofficern och så fort skada uppstått på dem anmälas. § 60 Finns fyrbåkar inom distriktet skall han med uppmärksamhet tillse hur fyrningen verkställs oberoende om det är enskildas eller Kronans ansvar. § 61 Lotsåldermannen har ansvar för bärgningar och andra förtöjningsanstalter inom sin krets. § 62 Åldermannen tillser att det fastställda antalet lotsar bibehålls och att tjänliga ämnen föreslås till lärlingar. § 63 Är lotsen berusad, när han skall lotsa, går nästa man i tur ut. Den överlastade får inte anförtros fartyg förrän han är återställd. Anmälan görs. § 64 Då vind uppehåller lotsarna länge på en plats, skall åldermannen allvarsamt befalla dem att återvända till lotsplatsen. § 65 Ålderman skall hålla en rulla vid varje station, som visar lotsarnas anställningsbrev och boplats. § 66 Finns ingen ålderman vid stationen är det den äldsta lotsen som verkställer hans åligganden. Artikel VII Om mästerlotsar och secundlotsar. § 67 Till högre grad förordnas den äldste om han har kunskaper och är nykter. § 68 Mäster och secundlotsar skall vara svenska medborgare, ha fyllt 16 år och blivit examinerade och fått betyg enligt bifogat formulär. § 69 Mästerlotsarna ansvarar för lotsplatsens prickar, vilka fördelas i lika skiften dem emellan. § 70 Den lots, som känner även andra farleder än dem i sitt eget distrikt, har företräde vid befordran. § 71 Secundlotsen biträder vid prickarnas utsättande. § 72 Mästerlotsar, secundlotsar och lärlingar är skyldiga att föra order till nästa lotsplats. § 73 Mästerlotsen har ansvar att behörigt antal secundlotsar och lärlingar finns vid stationen. § 74 Mästerlots och secundlots får inte så länge segelfarten är öppen lämna platsen utan tillstånd. Artikel VIII Om lotslärlingar § 75 Till lotslärlingar antas helst lotsars söner och i brist på sådana svenska skärgårdsbor som fyllt 9 år. § 77 Lärlingarna får inte lämna stället utan tillstånd.
Vittnar detta om /ortroende eller misstroende ? 5) Svårligen kan jag öfvertyga mig, att, då Regeringen både behöfver och måste vara mån om att hafva tillhands så rika penningetillgångar som möjligt till bestridande af Statsverkets mångfaldiga, oundgängliga utgifter, den då sjelf skulle för sig vilja tillstoppa en så gifvande källa, som tullinkomsterna erbjuda, och i stället tvinga Ständerna att åtaga sig en ökad bevillning, hvilken skulle mottagas med högljudt missnöje. 6) Icke kan jag heller inse, att Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt är för nära trädd genom de modifikationer Regeringen tid efter annan gjort uti tulltaxorna. För mig gestaltar sig denna förvaltningsgren lika mycket som ett ekonomimål, som en beskattning, om icke mera; och huru det förhåller sig med den ekonomiska lagstiftningen, är oss alla bekant. I följd af hvad jag här anfört, kan jag egentligen icke göra något yrkande emot ett redan fattadt beslut: majoriteten är en sträng herre, som jag måste 30 Bevillnings-Vtskottets Betänkande M 8. böja mig under; men jag har reserverat mig emot beslutet, för att visa, det jag icke haft min hand med i det fatet, samt under hopp och önskan, att de respektive Stånden, när ärendet förekommer till afgörande, hvart för sig utstryker det redan famösa sluttillägget, så att Betänkandet får samma form, som förut och namneligen vid sistförflutna riksdag, utan alla andra utvexter och sidoblickar, för att sedan, jemte underrättelserna, till Kongl. Maj:t öfverlemnas.» 5:o af Herr Doktor Sandberg: »Vid artikeln tobak, oarbetad, blad och stjelk. Då genom traktaten med Frankrike tullsatserna på en mängd andra öfverflödsvaror blifvit nedsatta, synes någon ersättning böra beredas statskassan genom förhöjning i tull på denna öfverflödsvara, som icke beröres af förenämnda traktat, ifrån 25 öre till 30 öre per skålpund, som gör en tillökning af 267,000 R:dr uti en verklig finanstull.
Till Ledamot i den* na Direction må ej väljas någon af de Embetsman , hvilka efter 41 §■ i Riksdagsordningen den 10 Februarii 1S10, med de sedermera af Konung och Riksens Ständer antagne förändringar, icke kunna till Ledamöter I Utskott väljas, eller i val till UtskottsLedamöter deltaga. Bil, till Ridd. 0. Ad, Pr, VI, Band, 37 T)cri 19 Julii e. ih, ( Den Direatur , forn enligt Matrikeln är den äld/le, Jerer ordet. 3 §• Äfvenledes väljes af Ridderskapet och Adeln, efter samma grunder, vid hvarje Riksdag, trenne Suppleanter, hvilka i den ordning de fleste rösterne erhållit , inträda uti Directionen , antingen såsom ständige Ledamöter, då något rum deruti blifvit aldeles ledigt, eller såsom vicarierande i de fall härefter stadgas; hafva alla dessa Suppleanter såsom ständiga Ledamöter i Directionen inträdt, må de rum i Directionen , som än ytterligarekunna blifva ledige fyllas genom val, som inom Directionen med slutna sedlar anställes. 3 §• Af Ridderskapet och Adeln väljes, efter samma grunder , vid hvarje Riksdag frenne Suppleanter, hvilka i den ordning de, fleste rösterne erhållit, inträda uti Directionen, antingen såsom ständige Ledamöter, då något rum deruti blifvit ledigt, eller såsom vicarierande i de fall härefter stadgas; hafva alla dessa Suppleanter såsom ständige Ledamöter i Directionen inträdt, må de rum i Directionen, som än ytterligare kunna blifva ledige, tillsättas genom val, som af Directionen med slutna sedlar anslälles. Den l4 Jul i i c, tn. 4 §. Genom val med slätna sediar, uppfyller äfvenledes Directionen de ledigheter som emellan Riksdagar kunna yppa sig, ibland Ridderskapets och Adelns Fullmägtige i Riksens Höglofl.
Och om någon invänder, att en romanförfattare måste kunna egna hvaije personlighet i sin bok samma ädelmodiga förstående, så hänvisar jag till det ofvan sagda: » Erik Grane » är icke en roman; den är mycket snarare en rättegång. Och i denna står den anklagande parten, ungdomen, gen t emot sina ledare och lärare, ej blott inom hemmen utan ock inom skolan och universiteten, med den bittra men grundade utsagan: att de icke förstått sin uppgift, att de icke följt med sin tid, att de icke gifvit den nu lefvande generationen hjelp, förstående, deltagande, stöd, utan att de lemnat denna ungdom ensam att kämpa sina strider, ensam att söka sin lifsåskådning, orustad för mötet med lifvets allvar; ja, i många afseenden gjord oduglig att möta detta; kanske för sin återstående tillvaro hänvisad till skenet i stället för väsendet af kunskap, af tro, af arbete, af lycka: emedan de, som haft utvecklingen om händer, icke haftmod att låta den nnge pröfva egna krafter, gä egna vfigar och bli vis genom egna erfarenheter. Erik Grane hör ej till dem, som stanna inom skenlifvet. Han når fram till det, som för honom blir verklighet i motsats till det förra skenlifvet, ett nyttigt arbete och ett eget hem. — Men han har kamrater, hvilka det går sämre, och skildringen af dessa kamrater och lifvet i Upsala Ur, trots ensidigheten, bokens konstnärligt bästa parti. Ensidig är skildringen också i detta afseende, ty Upsala är ännu för mången något helt annat än för Erik Grane och hans kamratkrets; der finnes mycket mer af ungdomsgläclje, arbetslust och lifsmod, än Erik Grane under sina olikartade erfarenheter kom i beröring med. Detta är dock icke hufvudfrågan, den så många listat sig ifrån genom att uppehålla sig vid öfverdriftema.
Deste ställen, som skulle bringa förbrytaren til dygd och rättelse, blifva således skolor för de grofsta laster, häldst den största skälmen gemenligen warit den qwickaste, som mest kunnat roa med sine illistiga anläggningar och konstgrepp. De för misttankar och ringa förseelser msatte undergä pä det sätt et rysligt och ibland längwarigt straff, innan de blifwit sakfälte, ja ofta wida större än hwartrl de sedan laglikmätig! dömmas kunna/' v. s. w. Och af den förr omnämnde Engelsmannen ijyliLn tllovvarch hwilken är war i Swerige och uti sin ok rbo llrisons, anförer" "Mt han här i almänhct funnit enffildta hus "snyggare än i Dannemark, men fangelserne der"eniot i almänbet ohyggelige och mörka, med et ^häl i dörren, och at Waktmastarne faldt brän"win, och fängarne warit gula och utmärglade "af ringa föda." § Deste upgifter torde ensamme wara tilräckelrge», at för hwar och en bewisa, ohyggelig heten - Den 27 Julik. 5z9 heten i wära förwarings anstalter; men huru mpcket afffpwärdare lära de anses, nar man betänker at äfwen en oskyldig, men misttänkt och högaktad Medborgare mäste undergä detta wanhedrande öde, och förwaras liksom den grof, sta mihdädare, intil dest hans ostuld, först ef, ter en ofta längwarig undersökning blifwit genom Lagen bekräftad; och derjämte inser, at en emot bans lidande swarande ersättning eller uprättelse, hwarken är stadgad eller tänkbar och möjclig at utgöra, när inlupne leterande omständigheter gifwit anledning til hans häcktande?
Vexlingen i Banquen inskränktes derföre till skiljemynt och upphörde snart alldeles, emedan sedel värdets fall gjorde den på samina gång orättvis och overkställbar. Konungen hade likväl icke gifvit jernbref åt Banquen; egde ej en gång genom Grundlagen rätt, att för någon ett sådant utfärda; icke heller hade han sanctionerat något Ständers beslut, som berättigade Banquen, att inställa vexlingen. En Instruction för Fullmägrige var den enda act, som anbefaldte denna inställelse; och Svenska folket, med sitt vanliga tålamod och förtroende till Auctoriteters ord, lito afvisa sig vid Baneo-luckan med ett: här vexlas icke mera; utan att fråga: med hvad rätt siter sädant? Icke heller hade någon Lag. Förklaring ändradt Handels - Balkens föreskrifter i g Capitlet. Svenska Dornstolarne dömde hvarje fordrings-egare af Specie eller Banco, att emottaga Riksdaler i Sedel för Riksdaler Banco Utskottets Betiinkanden. 285 i Specie; och hvarföre? Jo, för att pä Sedeln stod, att den med Specie vid uppvisandet inlöses; och att denna inlösning icke var lagligen upphäfd, icke tiil dess inställande Dorristolarne officiell bekant. Sorn Banquen icke heller emottog silfver ■efter annat värde in 48 skilling sedlar för en Riksdaler Specie, bibehölls skenet af ett förhållande, sorn likväl icke gälde för andra Svenske medborgare elier andra Svenska Inrättningar, än Academierna i Stockholm; och aldrig påtänkies, om ej vid extra utgifts anslagets begagnande. Under allt detta vållade en ovanligt fördelaktig handels - ställning , att Svenska Nationen icke kände de olägenheter detta missförstånd skulle med sig föra.
Med hr H:s grundliga kännedom om Wagner och hans skapelser är det gifvet, att uvertyren beträffande utförandet ej lämnade något öfrigt att önska i pietet mot den gängse Wagnertraditionen. K o m så Johannes Brahms ' konsert för piano och orkester, ett säkerligen mycket djupsinnigt och i många afseenden framstående tonverk, som dock torde behöfva höras flere gånger för att varda rätt förståeligt. Pianostämman sköttes på det hela taget mycket förtjänstfullt af hr Wilh. Stenhammar, elev af vår säkerligen mest framstående pianolärare härstädes, hr Richard Andersson. Ett alltid gärna hördt och denna gång synnerligen väl framfördt nummer var andantet ur Beethovens stråkkvartett i a-dur. Som hufvudoch slutnummer kom Schumanns förträffliga symfoni n:r 4 (d-moll), hvars alla satser mottogos med det lifligaste bifall, som i synnerhet xrig^s©lrinara,r s t ä n d i g t l a g e r hos Ju vol er ar HALLBERG Stockholm. efter romansen tydde på en önskan att få denna omtagen. Ponchiellis » Gioconda », k. operans nästa med synnerlig spänning emotsedda nyhet, kommer att gifvas med följande partibesättning: Gioconda, sångerska, fru Ostberg; Enzio Grimaldi, ädling från Genova, hr Odmann (altern. hr Lundmark); Aloise Bodaero, statsminister, hr Sellergren; Laura Adomo, hans make, fru Edling (altern. frk. Almati); Den blinda Giocondas mor, fröken Wolf; Barnaba, gatsångare, hr Johanson (altern. Idun Rtofikholtft Gernandts Röktr,-Aktleb. pl. Idun e n s a m. 8 — &gt; ti: 50 » i: — Byrai: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (.Aftonbladets u y a h u s. j P r e n u m e r. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas k b y r å n kl. 12-1. Allra. Telef.
Jag har likväl sagt, att vägen från Malmö till Jönköping har den stora fördelen att den hastigare kan läggas, och att den trakt, genom hvilken banan går, alldeles icke är så dålig, som man påstått, och detta vidblifver jag. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Jag kan icke annat än förena mig med Frih. Raab i denna fråga. Jag beklagar rätt mycket att Finjasjön är en så dålig slutpunkt för hvad man skulle kunna betrakta som en hel bana, och jag skulle icke vara emot att öka summan för byggande åf en jernväg i denna riktning, såvida nemi. man vore ense om denna riktning; men då somliga vilja hafva jernvägen längre i öster, så anser jag det vara bättre att inskränka anslaget till den summa, som Frih. Raab föreslagit. Min tanke är att om vi hafva några penningar, så böra vi, i konseqvens med vårt föregående sätt att gå till väga, antingen nedlägga dem på vägen mellan Falköping och Jönköping, hvarest trafiken är liflig, eller också använda dem på vägen mellan Orebro och Askersund I ena fallet underlättar man den stora rörelse, som finnes mellan Götheborg och Jönköping, och i andra fallet blir Wettern förenad med Hjelmaren. I förbigående får jag nämna, att de skogar, som växa kring sjön Bolmen, enligt min tanke, icke hafva deras hufvudsakligaste utskeppnings-ort på Skåne, utan på Halland. Detta var äfven orsaken hvarföre man för 2 år sedan, då banan utstakades, drog den något ifrån Bolmen, ehuru der var stark agitation för att man skulle draga den utmed samma sjö. I Småland finnes likväl flere andra skogar, hvilka kunna nedföras på den södra banan, att exporteras från Skåne. Af dessa skäl får jag anhålla om propos. på bifall till Frih. Raabs förslag. Gr von Troil: Jag ber endast att få nämna för Frih. Raab, att banan från Falköping till Jönköping går förbi Axamo och att man måste passera detta ställe för att komma mellan dessa punkter. Jag har således ingenting emot denna förändring af mitt förslag, blott R. o. Ad. bifaller den första delen deraf, utan den inskränkning, som Frih. Raab föreslagit.
Det är nemi. en känd sak, att man före bänkmansvalen pä allmänna sammankomster upgör listor på de personer, som skola upsättas till bestridande af så väl bänknianssom elektorsbefattningeu. Jag kan ej neka att jag anser mindre lämpligt, att sålunda på förhand söka inverka på bänkmännen, men förhållandet kan blifva enahanda, om de direkta elektorsvalen komma till stånd. Hade Hr Brakel återigen sökt åstadkomma den förändring i 18 § Riddarh.Ordn., att bänkmännen ej samma dag, de blifvit valde, nödgades sammanträda till elektorsvalen, utan att ett upskof af 2 å 3 dagar måtte dem medgifvas, så hade jag varit den första, som biträdt hans förslag. Ty det är orimligt att bänkmännen ej hafva längre tid än 3 ä i timmar på sig för dessa vals verk - Den 21 December. ställande, hvaraf naturligtvis blir den gifna följden att de måste taga och gå efter förut upgjorda listor. Om dem deremot beviljades lika lång tid, som elektorerna vid val af Utsk:s-ledamöter, så skulle, enl. mitt förmenande, det nu, mången gång till mindre gynsamma resultater ledande, förhållandet i betydlig mån afhjelpas. De öfriga skälen, Hr Brakel för sitt förslag anlört. äro redan till största delen vederlagde och behöfver jag således ej åter uptaga dem. Ett af dem, hvilket visserligen kan tyckas vara behjertansvärdt, men som vid nogare eftersinnande ej är af en så genomgripande art, var det, att under afdelnme skulle kunna besegra majoriteten. Att detta kan inträffa och verkligen en gång inträffat, är obestridligt, men detta är ett så sällsynt läll, att den nuv:de organisationen för Utsk:s-medlemmars tillsättande ingalunda bör, blott och bart för den orsakens skull, anses förkastlig. Jag anhåller om propos. på bifall till Riddarh.Utsk:ts förslag. Hr Brakel:
En serskild anledn. dertill kan äfven hemtas deraf, att Kammar-R:n, redan under den lid då fattigvårdsmålen gingo till Kammar-Collim, pröfvade tvister om rätt skattskrifningsort, hvilka sällan förekomma, utom i fråga om fattigförsörjning, hvadan gränsen emellan Kammar-Colhii och Kammar-Rins befattning var, i detta hänseende, understundom svår att updraga. För Kammar-R:n kan det vara likgiltigt, om fattigvårdsmålen höra dit eller ej, i thy att bestämmandet om ett fattighjon skall försörjas af den ena eller andra församlingen, icke är angenämare eller besvärligare, än afgörande! om en krögare, hvars näring bragt den fattige till tiggarstafven, bordt, för sitt yrkes utöfning, skatta mer eller mindre, än påfördt blifvit. Men alldeles fremmande för KammarRins granskande och skoningslösa updrag är pröfningen af fattigvårdens ärender. Anses hon ej längre i grunden vara ett barm - 216 Den 11 Mars e. m. hertighetsverk, utan helt enkelt en beskättningsfråga, så borde hon äfven, i högsta instantien, behandlas såsom sådan, och förflyttas från Ecklesiastiktill Finance-Departctet. Emedlertid finnes endast för tvister om fattigförsörjning en central-mvndighet i 2:dra instantien. Men blifver det fråga om stadfästelse af fattigvärds-reglementen, eller af stadgar för fromma stiftelser af hvarjehanda slag, der fattiges försörjning, undervisning, sysselsättning och sjukvård understundom i förening förekomma, så finnes ingen myndighet, som Depart:ts-Chefen kan rådfråga, och livats ständiga sysselsättning med dylika mål, från hela Riket, förekommer den eljest svårligen undvikliga stadfäslelsen af stridiga föreskrifter för lika inrättningar, i serskilda delar af landet. Kammar-R:n, som är en Domstol, lärer väl icke lämpligen kunna anbefallas, att yttra sig öfver fattigvårdsinrättningar och andra fromma stiftelsers organisation.
Men då det för öfrigt blifvit upplyst, att Borgareoch PresleStm antagit Ulsk:s förslag, hvilka Stånd, ulan att man i andra fall behöfver citera dem såsom auktoriteter, obestridligen i delta fallet äga deu närmaste kännedom om förhållandet. Deraf blifver för mig så mycket mera skäl att ånyo vördsammast hemställa det äfven R. o. Ad. ville antaga betänk, utan någon förändring. Frih. Gederström, Jakob: Ehuru diskussionen blifvit uttänjd utöfver behofvet, kan jag likväl icke underlåta, att ännu engång begära ordet. I början af denna diskussion yttrade jag, att Utsk. icke gjort sig reda för nuvar. föreskrifter och ehuru regleringen af presträttigheternes utgörande inom städerne rätteligen bör lillvägabringas, utan af ren okunnighet tillskapat ett tillstyrkande, hvarmed de i annat fall icke kunnat framkomma. Nu 24 Den 12 Juli. passar det sig så, att framfame Konungar bestämt, att behaglig tids förlänings-spannmålen skulle indragas inom alla de pastorater der pastor hade 100 tunnor spannmål, boställs-afkastningen derutinnan inberäknad, hvarföre, och då uti den första författningen det icke var bestämdt, alt pastor skulle hafva 180 l:r spannmål, anslogos i stället för denne behaglig tids förlänings-spannmål 80 Unor till pastor. Skulle nu presterskapets i städerne löneinkomster bestämmas härefter, skulle presterskapet blifva ganska torftigt utrustade. Jag kan lika litet föreställa mig, att någon stad icke skulle kunna åstadkomma 180 tinor spannmål till pastor, lika litet som jag tror meningen vara, att genom konventioner emellan pastorer och församlingen, man vill tillskapa missnöjen och möjligen ådraga menigheten bestraffningar för förbrytelser mot hvad Konung och Ständer beslutat. Om nu en sådan författning som den af Utsk. föreslagna, skulle antagas och Konungen med anledn. deraf utfärda kungörelse om konventioners uppgörande inom städerne, men deras innevånare icke vilja ingå sådana, utan åberopa deras rättighet att gifva pastor efter nu öfligt sätt, skulle de då för detta deras vägrande dömas efter 6 kap.
A n d r a o c h tredje raderna voro utsålda, medan parkett o c h första raden voro föga m e r än till hälften besatta. Bland de närvarande märktes kronprinsen m e d uppvaktning. Programmet upptager nutidsdramat » Dreyfus », s o m utföres af Deurellska sällskapet. 7 — IDUN ende högtidlighet i närvaro af drottningen, prinsen och prinsessan Bernadotte samt ett 70 tal af h e m - mets gynnare o c h vänner, äfvensom ett stort antal • systrar ». Den högtidliga akten inleddes m e d en psalm, hvarefter h e m m e t s predikant, pastor Lindhagen, talade öfver o r d e n: Herrens nåd varar evinnerligen. Sedan åter en psalm sjungits, meddelade hemmets skattmästare, kabinettskammarherren grefve Cronstedt, en redogörelse för dess verksamhet under de gångna 10 åren. Därefter framförde styrelsens vice ordförande, förutvarande statsrådet Gilljam, ett tack först till drottningen för den insats h o n gjort o c h fortfarande gör i arbetet för h e m m e t s bästa, vidare till styrelsen o c h föreståndarinnan, till läkarpersonalen o c h slutligen till systrarna. E n annan styrelseledamot, seminarierektor Lundgren, afslutade högtidligheten m e d några betraktelsens ord o c h en b ö n. Vid tvätt af linne, ylle och färgade saker använd HYLINS EKONOMI TVÅL hvilken finnes att tillgå hos alla Parfymoch Detaljhandlande. För att hugfästa minnet af h e m m e t s nu 10-åriga tillvaro har styrelsen, såsom förut omtalats, på drottningens förslag utfärdat ett u p p r o p till allmänheten o m insamlande af medel för upprättande af ett ålderdomshem för h e m m e t s sjuksköterskor. Till detta har drottningen såsom grundplåt lofvat ett bidrag af 10,000 kr. Dessutom ha till skattmästaren grefve Cronstedt för samma ändamål från skilda håll öfverlämnats omkring 20,000 kr. 1836 o c h dotter till godsägaren, förre löjtnanten frih. A. F. R a p p e. H o n ingick äktenskap d e n 15 juni 1870.
Föredrogs och bifölls Exped.-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde Utlåt. N:o 11, ang:de bestämmande af dag för nästa lagtima riksdags början. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern. N:o 97, angille anvisande af arfvode för befattningen med tryckta riksdagshanrilingarnes mottagning, vårdande och utdelning. Föredrogs, med begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.-o. Ekon.-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Betänk. N:o 29, i ani. af väckta motioner om ändring eller omarbetandg, dels af Landtmäteri-instruktionen, dels af Skiftes-stadgan och dels af Arlvodes-taxan för landtmäteri-för rättningar. Föredrogs, men blef, på flere ledamöters anhållan, ånyo bordlagdt, sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcts den 6 dennes bordlagde Betänk. N:o 7, i ani. af väckta motioner om förändaade föreskrifter i fråga om vattenverks anläggande, m. m. Föredroeos och biföllos samma Uts:ks d. 6 dennes på bordet lagde Betänkm: N:o 8, i ani. af väckt motion ang:de upphäfvande af stadgandena om byggande och underhållanden af badstufvor eller mälthus och rior å kronohemman och boställen; samt N:o 9, i ani. af väckt motion ang:de upphäfvande af 12:te kap. 3:dje §:n Kyrkolagen, om klämtning. R. o. Ad. åtskiljdes kl. jjlO e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för d. 6 och 8 d:s samt 4 prot.-utdrag för sistnämnde dag. Upplästes och godkändes följande från Exped.-Utslet inkomna förslag till R.