Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ett från Höglofl. Ridderskapet och Adeln meddeladt Protokollsutdrag af den 18 dennes, hvaraf inhemtades, att bemälde Riks-Stånd för sin del beslutat, att, i anledning af den Rikets Ständer meddelade, numera af främmande magter godkända Neutralitets-förklaring och till betygande af Rikets Ständers tacksamhet för de sannt fosterländska åtgärder, Kongl. Majit vidtagit till betryggande af de förenade rikenas vänskapliga förhållande till utländska magter under de stridigheter, uti hvilka en stor del af Europa för närvarande är inveckladt, en underdånig tacksägelse-adress, hvartill förslag af Expeditions-Utskottet borde uppsättas, skulle af Landtmarskalken och Talmännen, å Rikets Ständers vägnar, till Kongl. Maj:t öfverlemnas, hvarjemte Ridderskapet Och Adeln inbjudit de öfrige Riks-Stånden att detta beslut biträda. Preste-Ståndet, som i hufvudsaken fattat enahanda beslut, fann denna inbjudning endast påkalla det förklarande, att Ståndet, i afseende på sättet för öfverlemnandet till Kongl. Maj:t af ifrågavarande tacksägelse-adress, förenade sig uti hvad Höglofl. Ridderskapet och Adeln i detta afseende beslutat. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 59, angående ett för staden Christianstad begärdt låneunderstöd. Återremitterades. N:o 61, angående väckt fråga om löneförhöjning för de uti Justitiae-ombudsmansexpeditionen anställde tjenstemän. Sedan Ståndet af ingångne Protokolls-utdrag inhemtat, att frågan blifvit genom de öfrige Riks-Ståndens lemnade bifall till Utskottets här gjorda tillstyrkande afgjord, lades detta Utlåtande till handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet.
Ståndet skola nedsättas till 1,000 R:dr; mom. b, c, d och e bif ollos; 13 punkten: mom. a och b af slogos; mom. c bifölls; 14 och IS punkterna: af slogos', 16, 17 och 18 punkterna: bif ollos; 19 punkten: inom, a, b och d bif ollos; mom. c af slogs; 20 och 21 punkterna: bif ollos; 22 punkten: mom. a och b af slogos; mom. c bifölls; 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33 och 34 punkterna: biföllos. Den 28 Februari samt 2 och 3 Mars. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S.S. D.D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande M 51, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, fattade Ridderskapet och Adeln de beslut, som här nedan omförmälas: 1—15 punkterna: Utskottets hemställanden biföllos. 17 punkten: mom. a. 180 Prot.-Vtdrag den 28 Februari samt 2 och 3 Mars 1866. Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln Kongl. Maj:ts nådiga framställning om beviljande af medel för tillökning af den mellan exercistiderna tjenstgörande styrkan af Gotlands national-bevärings artilleri-korps stamtrupp, för så vidt den rörde det i detta mom. ifrågavarande anslaget för manskapets aflöning och till brödkorn under den ökade tjenstgöringstiden, 2,491 R:dr 10 öre med derunder inberäknade 418 kubikfot 1 kanna spanmål. mom. b, c och d. Utskottets hemställanden biföllos. 16 punkten.
Modrens erkännande af ett i hordom eller blodskam alhult harn mäste alltid komma ali innefatta erkännandet af eli brott, som, der det vore förhemligadt under hennes lifstid, skulle drabba endast hennes elterlefvande man eller harn eller andra anhöriga. För det harn, hvars arfsanspåk skulle stödjas på en dylik grund, borde arfsrälten vara värd, örn möjligt, mindre än intet. Det oaktadt vore alldeles icke osannolikt att understundom den ekonomiska fördelen kunde, med förqväfvande af alla betänkligheter i andra afseenden, förmå någon all efter sin moder göra gällande en på hennes erkännande af begånget brott grundad arfsrätt; men det är föga troligt alt den allmänna rättskänslan tillfredsställdes af ett förfarande som sedlighetskänslan ej kunde undgå att ogilia. Bättre vore för en sådan arfvinge alt hans hörd finge förblifva dold i eli mörker, som samhället än mindre har interesse alt skingra. Den vanligen och jemväl af Lag-beredningen åberopade grunden för oäkta barns rätt alt taga ari' efter moder, eller orättvisan att låta del oskyldiga barnet lida för föräldrarnes förseelse, vore visserligen lika tillämplig för alla oäkta barn, äfven vid en större utsträckning af arfsrälten än den som nu är i fråga; men ohållbarbeten af denna grund visar sig redan i ohållbarheten af dess konseqvenser; och då Lag-beredningen föreslog 8 Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 35. alt harn, hvars födsel kommit af lägersmål, som modren begått under äktenskap eller i så kalladt förbudet led, skulle utestängas från den, enligt Lag-beredningens förslag, oäkta barn eljest tillkommande rätt att laga ari' efter moder eller hennes skyldeman, aktade den icke nödigt att ens antyda sitt skäl dertill. Blott en enda omständighet af verklig vigt torde kunna mot den anmärkta distinktionen anföras, den nemligen alt Rikets sednast församlade Ständer ej iakttogo den i sitt förslag till lag om oäkta barns arfsrätt. Anledningen dertill uppgafs likväl icke, ehuru Ständerne i ett föregående förslag i ämnet vid 4 854 års riksdag gått till väga på motsatt sätt.
De från Invalidhus-inrättningen å Ulriksdal afflyttade invalider, hvilka vid 1862 års början utgjorde 8 personer, hafva under årets lopp minskats med 2:ne f. d. soldater, som med döden algått, så att antalet understödstagare från Invalidhus-fonden vid revi - sionsårets slut var följande 3 f. d. officerare, med underhåll å 345 R:dr 62 öre, 1,036: 86. 3 f. d. soldater, med underhåll i hemorten å 131: 4!, 394: 23. S:a 6 personer, med ett sammanlagdt underhåll af 1,431: 9. Från samina fond utgingo vid 1862 års slut svärdspensioner till: 75 svärdsman, å 45 R:dr, «. 3,375: 269 med svärdsmedalj benådade, å 15 R:dr, 4,035: Sta 344 pensionärer, med sammanlagdt pensionsbelopp af 7,410: — § 6. Under Invalidhus-fonden redovisas för revisionsåret jemväl »Beväringsmanskapets invalidoch pensionsmedel.» Denna fond, som vid 1862 års slut uppgick till 1,879 R:dr 66 öre, har blifvit bildad på grund af det uti 40 § af Kongl kungörelsen angående den allmänna beväringen den 13 November 1860 gifna stadgande, att hälften af alla de böter, som enligt beväringsförfattningarne ådömas. skola afsättas till bildande af er. invalideller pensionsfond för dem af beväringsmanskapet, som under tjenstgöring erhållit sådan skada, att de blifvit i mer eller mindre mån oförmögne att sig med arbete försörja, samt för i krig aflidne beväriogskarlars enkor och barn. § 7. Nästlidet års Revisorer hafva anmärkt, att å flere af dessa kassor och fonder vid 1861 års slut funnits innestående större kontanta behållningar, än som. vid betraktande af förhållandet mellan inkomster och utgifter, enligt Revisorernes åsigt, varit nödvändigt.
Hvad beträffar den omständighet, att ordföranden i consistorium icke borde vara lekman, så förekomma der såväl andliga som verldsliga ämnen; och haiman icke sinne för det andliga derföre, att man är lekman, så kan man likaväl anmärka, att man icke har sinne för det verldsliga derföre, alt man är prest. I båda fallen fyller 52 Den 2 Maj e. m. man lika illa sin plats. Kan en lekman vara assessor i consistorium, så måste det äfven kunna inträffa, att lian understundom blir ordförande derstädes. Jag yrkar således återremiss, på det Utsk. ma taga ämnet i närmare öfvervägande. Kr Dalman: Sedan jag nu hört Hr v. Hartmansdorff uppläsa den åberopade §. i Presterskapets privilegier, har jag inhemtat, att hvarken biskopsembeten eller andra ecclesiastika tjenster äro af privilegierna skyddade emot indragning. Uti privilegierna står nemi. endast, att der embetena finnas, skola de bibehållas vid de löneförmåner, som dermed äro förenade, men icke, att de skola finnas. Hvad domprostembetena beträffar, ser jag i privilegierna icke en skymt af skydd emot deras indragning; likasom jag anser, att privilegierna icke vore förnärmade, om endast en biskop eller praepositus komme att finnas, endast de, som vore, finge åtnjuta de löneförmåner, som blifvit dem af ålder tillagda. Gr. Cronhjelm: Jag har nyss af en man, som ex officio bör hafva sig förhållandena i dessa ämnen bekanta, blifvit underrättad, att kronotionden icke lärer tillhöra de utaf biskoparnas löneförmåner, som äro garanterade genom Presterskapets privilegier. Då likväl inkomsterna på detina väg äro ganska betydliga, såsom iooo t:r för Lund, 1100 t:r för Carlstad, om jag rätt påminner mig; så torde man finna, att besparingarna häraf kunde blifva af största inflytande för undervisningsverken.
Horns yttrande, att den ifrågavar. anmärkningen vore lumpen, tager jag mig friheten förklara, att jag ingalunda kan deruti instämma, utan anser tvärtom densamma af högsta vigt; men jag erkänner förbiseendet af mig att icke i min anmärkningsanledning innefatta jemväl de Statsrådets ledamöter, som tillstyrkt förslaget. Jag tror visst med Gr. Horn, att den ministeriella ansvarighet hos oss, enligt det hittills iakttagna sättet att tillämpa den, är och förblifver en tom leksak ; men jag tror, att densamma, äfven under våra närvar, representativa former, såvida hvar och en efter bästa öfvertygelse och förstånd sökte alt verka inom dem, skulle kun - P en i Juli f. m. 35 na blifva något belt annat och af ganska stor betydenhet, oell att ganska mycket godt, som nu saknas, skulle kunna inom administrationen framtvingas äfven under de felaktiga former, jag visserligen medger att den har att bandia. Men just det förhållande, att man icke från Styrelsen erhåller förslag till reformer, hvarken i det ena eller andra afseendet, torde bäst bevisa, att Styrelsen helst trifves i de ofullkomliga former, som finnas, helst då de anföras såsom tillräckliga anledningar för dess strafflöshet och urskuldande. Man har sagt, alt då banklagsförslaget blifvit öfverJemnadt till Ständerna och stäldt i beroende af deras antagande eller förkastande, har någon brottslighet icke kunnat äga rum. Om nu likväl 3:ne Stånd bifallit förslaget, bade det ju blifvit lag, d. v. s. grundlagen hade blifvit öfverändakastad genom en civillag emot ett Stånds protest och på en riksdag. Men hvad skulle man då hafva sagt? Jo, förmodligen detsamma, som man nu anför i afseende å instructionen för R. St:s Revisorer, att sedan den nemi. blifvit af Ständerna sjelfva antagen och åtgärden sålunda af båda Statsmaglerna gillad, vore klandret emot en Konungens rådgifvare, sorn tillstyrkt densamma, absurdt.
I afseende å detta sednare måste jag erinra, att det icke alls tillförses, om man börjar bygga först 1864; och i afseende på det förstnämnda eller Södermanlands har jag trott det till en början vara tillräckligt, om man verkställde de föreslagna kanalerna eller s. k. stamlederne mellan sjöarne inom den provinsen. Då jag under de gemensamma öfverläggningarna framställde detta, förklarades att man ej behöfde svara derpå, emedan det icke var fråga om att bygga en kanal, utan en jernväg. Jag hemställer dock till Utsk., huruvida icke, då ett projekt till kanal förefinnes, det hade varit skäl att undersöka, i hvad mån detta kunnat tillfredsställa provinsens fordringar. Vid förra Eiksdagen var ostridigt E, St;rs mening, att vestra jernvägen skulle byggas mellan Stockholm och Götheborg, och denna mening hade också sannolikt blifvit bestämdt verkställd, så vida icke vid expedierandet af Utsk:s Betänk, det hade kommit att på ett eget sätt föreslås, att byggandet skulle börja vid Götheborg. Detta har emellertid föranledt Utsk. att framställa den önskan, som jag på intet sätt kan hålla Utsk. räkning för, nemi. att äfven Stockholm skulle få komma i åtnjutande af en statsbana. Men ehuru varm jag i detta afseende är för Stockholm, och ehuru mitt enskilda intresse kunde vara förbundet med södra Yl H. 5 66 Den 9 Juni e. m. banan, så trorjag det dock vara bättre att vänta 3 år, till dess denna fråga hinner blifva mera undersökt. I en sådan åsigt finner man äfven förklaringsgrunden för den likgiltighet, som man orättvist förebrått Stockholms stads innevånare. — Jag kan vid detta tillfälle icke förbigå frågan om KöpingHult-bolaget, hvilken vid de allmänna sammanträdena förevarit. Jag har hört åtskilliga förslag om inlösande af denna bana, äfvensom flera protester deremot låtit sig förnimma. Kanske har opinionen blifvit stämd åt ett annat håll, men jag anser för min del det fördelaktigaste för Staten vara, att bolaget får behålla sin bana, emedan genom dess byggande Staten besparar ett kapitalutlägg och flera millioner, äfvensom tid.
Linder böjde på hufvudet och småskrattade – ett lågt, behagligt skratt. Thure, som var nog lycklig att sitta bredvid den lilla brunögda, försökte nu liksom före middagen att få i gång ett trefligt samtal på tu man hand, men nu liksom då lyckades det ej. Hon bara skrattade så snart Thure sade någonting, och då han såg upp på henne ryckte det i hennes läppar, och så tittade hon ned och började fnissa och rita på tallriken med gaffeln. Thure tänkte inom sig, att det var en fasligt skrattande familj – men slutligen blef han ond. Han försökte visserligen att trösta sig med, att det var småstadsfasoner, och att småle öfverlägset, men han kände hur hans händer blefvo fuktiga och hur det började att brinna små röda fläckar på hans kinder. Till sist kunde han icke låta bli att fråga henne, hvarför hon skrattade? »Ack, Thure får verkligen ursäkta», svarade den unga flickan, alltjemt fnissande, »men det är så lustigt ... jag har aldrig sett någonting sådant ... utom på åsnor, tror jag ... åh, det är så förfärligt komiskt ... hur i all verlden bär Thure sig åt ... Thure klipper oupphörligt med öronen ... så här ...» Och hon sträckte upp händerna och förde härmande sina små örsnibbar af och an. Thure blef purpurröd i ansigtet. Han hade alldeles glömt denna olyckliga vana. Och i förvirringen och förtreten kommo hans örsnibbar i ännu häftigare rörelse, så att de flögo af och an som ett par vingar, hvilket hade till följd att kusinens skratt blef ännu häftigare. Lyckligtvis var middagen nu slut, så att man fick stiga upp från bordet och afbryta den besvärliga situationen. Efter middagen gick man ned i trädgården och drack kaffe i en berså. Thure hade nu hemtat sig litet och försökte allt hvad han kunde att hålla sina öron i styr. De unga flickorna voro mycket pratsamma och berättade ifrigt, att om ett par dagar skulle det bli bal på hotellet, en rigtigt magnifik bal, arrangerad af stadens ungherrar, en bal med regementsmusik och buketter och dekorationer i kotiljongen. Nu blef Thure uppiggad och glömde alldeles sina föregående motgångar.
230. ■— N.o 67, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Första Hufvud-Titel: III. 317, 335, 398, Å. 398 (se Expeditions-Ulskottets Memorial N:o 10). — N:o 68, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphörande af den så kallade Näs Kungsgårds-hjelpen: III. 317. — N:o 69, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående öfverlåtande till staden Christianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes: III. 317. — N:o 70, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om beviljande af anslag till inköp för statens räkning af en del utaf den Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer: III 317. — N:0 71, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag till framtida vård och underhåll af Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Dalarne: III. 317. — N:o 72, angående förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning: III. 510. Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 73, i fråga om antagande af en ny förordning, angående mantals-penningarna: III. 510. — N:o 74, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af Ljusne stora krono-laxfiske i Gefleborgs Län: III. 510. — N:o 75, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ersättnings-anslag för upphörd dagsverks-skyldighet till åtskilliga militie-boställen: III. 510. — N:o 76, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande till Götheborgs museum af Kronans andel uti f. d. Ostindiska Kompaniets hus i Götheborg: III. 510.
KommersGollegii utlåtande i ämnet, hvaruti Collegium anser sig böra föreslå: 1) en nedsättning af undervisningstimmarnas antal per lärogrupp från föreslagna 5i till 4 A timmar i veckan; 2) uteslutning af Franska och Engelska språken från skolans stat, samt 3) sänkning af beräkningsgrunden för iärarnes arvode från för öfverlärare föreslagne 2: 72 öre per timme till 2: 50 och för underlärare från 1: 36 öre till 1: 25 öre per timme. Det torde knappt kunna förnekas, att den föreslagna beräkningsgrunden för öfverlärarnes arvode icke är för hög, då detta vid Eskilstuna Tekniska Söndagsoch Aftonskola kan beräknas i_t medeltal till ett timvärde af omkring 3 rdr 78 öre, samt vid Orebro Tekniska Elementarskola till omkring 2 rdr 75 öre, liksom det torde vara billigt att, andra exempel att förtiga, för underlärare, som äro skyldiga att vid inträffande laga förfall för öfverläraren dennes tjenst förrätta, arvodets beräkningsgrund ej sänkes under hälften af öfverlärarnes, hvilket för öfrigt synes vara Kongl. Kommers-Collegii åsigt, hvarföre äfven underlärarnes timvärde, 1 rdr 36 öre, icke kan anses för högt tilltaget. Mindre förklarligt förefaller äfven Kongl. Kommers-Collegii gifna alstyrkande mot Franska och Engelska språkens uppförande på stat, då det åligger nämnde Collegium att årligen såsom resestipendier utdela till skickliga Svenska arbetare ett visserligen ringa belopp, men just derföre med afseende å tillgodogörandet så mycket svårare att på ett fruktbärande sätt disponera; och föga förhoppning lär väl förefinnas, att resestipendier till Frankrike och England åt Svenska arbetare skulle kunna blifva lika fruktbringande, om dessa arbetare äro utan kännedom om ifrågavarande länders språk, som om de genom statens egen mellankomst hafva blifvit satte i besittning deraf.
Han är strax här — jag såg släden på gården. » » Hvad säger du! » Mamsell Klara släppte ett af tjockaste ljusen i golfvet, så att det gick midtitu, och det utan att hon märkte det. 1 detsamma hördes bjällror på gården, och en släde körde fram till porten. En bepelsad herre steg ur, och prosten kom ut i kalott och nattrock och tog med strålande min emot den ankommande. » Välkommen, hedersbror! Såå, det gick för sig ändå? Jaså, du var uppe hos biskopen? Jo, j o, på skrufvar måste det gå! Men stig in, stig in! Mor och flickorna veta af ingenting, det blir fullkomlig öfverraskning, » Hvilket det också blef. Ty att prostfar begärt och fått tjänstledighet och predikobiträde midt i brinnande helgen, kunde de aldrig drömma o m. Emellertid var glädjen stor och uppriktig, o c h en riklig frukost uppdukades som bevis därpå. Fruntimren återvände till sina sysslor, men litet tankspridda voro de dock; mamsell Klara räknade fel på ljusen, o c h prostinnan lade bästa saffranskakan i fattigkorgen, hvilket dock i tid bemärktes och rättades. Medan hon o c h döttrarna lade upp » julhögarne » åt tjänstefolket — en limpa, en siktoch en hvetekaka samt en » saffranskuse » öfverst — uppgjorde de programmet både för aftonens och följande dagens festlighet. Julklapparne diskuterades också — de voro hvarken många eller präktiga på den tiden, men nog försågo döttrarna » far » med tofflor, rökmössa, cigarrställ och dylikt, och prosten själf köpte alltid vackra klädningar åt mor o c h flickorna eller också andra behöfliga saker. Nu föll det sig dock så, att, som prostinnan sade, Klaras julklapp uteblifvit. Den varbeställd, men hade icke kommit. » Men min snälla, förståndiga flicka tager nogden saken lugnt och är lika glad ändå, » förmodade prostinnan.
Skulle likväl oaktadt sådane Inrättningar, utländsk spannmål, någon gång, emot förmodan, behöfva införskrifvas, delar jag icke med Riksens Ständers Revisorer den öfvertygelse, att utländsk spannmål genom de Handlandes försorg er - Revisorers Berättelse. 9*9 hölles för lägre pris än genom en allmän Inrättning, under en nitisk och omtänksam förvaltning, och till styrka för hvilken mening jag får åberopa den handel af Rysk spannmål, sorn år 1817 verkstäldes af då varande Cliefyn för Allmänna Magazins-Inrättningen, Presidenten m. m. Baron Wirsen, hvarigenom spannmål erhölts för betydeligt lägre pris än Köpmännen kunde den anskaffa, och, i försäljningen till ett, i förhållande dertill, lämpeligt nedsatt pris, beredde en fördel för dem som ifrån Magazins-Inrättningen biträden erhöllo; Och med erkännande af den sats i allmänhet, att en Stat ej bör såsom medtäflare blanda sig i någon handelsrörelse, bör likväl i detta Land mcdgifvas undantag i spannmålshandeln, i afseende på Landets Geographiska läge, och angelägenheten att spannmålsinköp ifrån utrikes orter om det ej alldeles kan förbjudas, åtminstone så försvåras, att det må förekommas, heldst i annat fall köpmannen alltid med större fördel handlar spannmål ifrån kustländerne vid Östersjön än i Sveriges aflägsnare Provinser, hvilka i täflan med utländningen alltid måste sakna afsättning. Nyttan af Statens deltagande i spannmålshandel i vårt Land är dessutom bestyrkt af den erfarenhet, som Krono-Bränneri-Inrättningen, under Konung GUSTAF III:s Regering, lemnade, då för Kronans räkning, efter bestämda pris, spannmål till Brännvinsbränning upphandlades, och om denna Inrättning i andre afseenden var mindre nyt. Riksens Ständers tig, kanske skadelig, liar man likväl denna Inrättning, genom beredde jämna och skäliga sädespris, förbindelse för uppkomsten och förkofran af Svenska Jordbruket, hvilket icke, som andre näringar af Staten understödt, ej begär annat biträde, än säker afsättning och skälig, tili andre förhållanden lämpelig betalning för sine producter.
Då bryggaren blifvit invecklad i en rättegång, som han satte en heder uti att ej tappa och hvilken berodde på Svea Hofrätts afgörande, tog konungen sjelf kännedom om saken, och lät säga presidenten Rosir, att det vore monarken angenämt, om Westman befunnes hafva rätt. Det var en fin, fast begriplig vink; men mannen från frihetstiden begrep endast heder och samvete. På en cour, der Rosir bemärktes af Gustaf, gick denne till honom, yttrande: «Nå, baron «Rosir, Westman måtte väl kunna vinna sin process? «– Nej det kan han visserliga icke, Ers Maj:t;« – svarade Cato-Rosir – «ty vi dömma i den Kongl. «Hofrätten efter Sveriges lag och laga stadgar, och «förstå oss ej på något annat« 108. TJUGUNIONDE KAPITLET. Medan sammansvärjningar korsade hvarandra, svårigheterna hopades och missnöjet växte, genljödo hof och hufvudstad af omvexlande lustbarheter, tillställningar och stiftelser för nöjen och smak. Sverige har – eller kanske riktigare: har haft – ett skådespel, som gjort epok i dess historia; författadt af Sveriges snillrikaste kung; på Apollo-språket förflyttadt af en bland sin tids störste skalder; hvartill en tonsättare af europeisk ryktbarhet gjort musiken; i hvilket de flesta störste sceniske konstnärer uppträdt, som Sverige någonsin på en gång ägt; för hvars skull resande från alla landsändar strömmade till hufvudstaden; ett skådespel, «som ganska säkert är alldeles ensamt i sitt slag« 109; med ett ord: «Gustaf Wasa«, första gången uppförd på stora operateatern den 19 Januari 1786. Kellgren, som på vers öfverflyttat Gustaf III:s prosa, yttrar uti inledningen till detta skådespel:
om annorlunba bejTuta; 4:o att fonben för belåning af aftier ocf) publifa papper förminffatö från 1,000,000 till 500,000 R:br; böranbe f>i\>at> fålunba inbragttö anrcänbaö till förflräcfningar åt $iliai banfer, i l)änbe(fe fåbana ffulle fontina att enligt jtab» gabe grtmber upprättad; 5:o att belåningörätt i $8anfo»©ijfonteit fatnt Såne»fontoren i ©ödeborg ocf> Våiniö blifroit ntebgifvoen ©ödeborgs ©tabö fann ©ötfya kanalbolags obligationer, enligt famina grunber, font gälla för belåning af öfriga i Söanfo* Reglementet uppräfnabe obligationer; 6:o att fonberne för allmänna ©ijfonorörelfen fann för biffontering od) utlåning genom åpanbelö» oct> Räringö»SDi|fonternc (fola på be färjfilba 5Di* jfontroerfen annorlunba förbelaö; famt 7:o att fonben för fajjeufrebitto åt enjftlbe bltfmit förl)öjb från 1,850,000 R:br till 1,900,000 3v:br, eller tneb bet belopp af 50,000 R:br, bmilfet ma» rit affatt fåfom frebitio åt ©toeffjolmö ©tabö ©rätfel-kommiSfion. §. 26. Jill lättnab för låntagarne i föanfen l>afmc 2Bi förorbnat, att fåban arn fr alt må inom larifen berebaö ocb, till en början, intill näfla Rifébag forn fara, bmatigenom, utan någon fofnmb för föanfen, tillfälle lemnäs numa ranbe