Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:q 433- Utlåtande, i anledning af väckt fråga om öfverlemnande till K:gl. KammarRätten af Inventarier öfver det Staten tillhöriga och af de K:gl. Hofven begagnade Silfver, Linne och Husgeråd m. in. saint om en fullstän - 624 Stats-Utskottets digare granskning af det till Meubler m. m. åt K:gl. Slotten anviste Anslag. (U.-A). Hos Höglofl. R. och Ad. har Hr von Hartmansdorff\ Augustj uti afgifven Motion fästat uppmärksamhet dervid, att K. KammarRättens speciella granskningsrätt, hvilken, jemlikt K. Brefvet den 5 Nov. 1823, Lör omfatta alla redogörelser för Statsmedels förvaltning, i så måtto vore ofullständig i hänseende till Anslaget för meublers underhållande på de K. Slotten, sorn vederbörande i K. KammarRälten icke kunna controllera den afgång eller tillkomst af persedlar som årligen äger rum, enär, enligt Motionärens förmening något inventarium deröfver icke lärer finnas i K:gl. KammarRätten, ehuru redan år 1810 serskilte personer till upprättande deraf blifvit förordnade och derför uppburit vedergällning; och har af sådan anledning samt under omförmälande att, före år i8i5, anskaffningen och underhållet af husgeråd och möbler m. m. för de K:gl. Slotten bestreds nf den till K. M:t i underd:het öfverlemnade HafStatssumma, men att vid nämnde års Riksdag, till berörde ändamål, å RiksStaten uppfördes ett särskilt års anslag af 5ooo R:dr, hvilket år 1823 ökades till 8000 R:dr, hvarmed det ännu utgår, Hr von Hartmansdorff hemställt om icke Utskottet må infordra förtekning öfver Hofvets inventarier af Silfver, Linne, Meubler, Husgeråd m. m., till hvilka Anslaget användes, samt undersöka denna Förteknings beskaffenhet, och om icke R.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 14 och 17 dennes på bor det lagda Memorial N:o 317, med öfverlemnande af förslag till de 3.'ne första afdelningarne af Reglementet för Riksgälds-kontoret, lades Utskottets yttrande i Reglementets 60 § till handlingarne, och bifölls i öfrigt förevarande Memorial jemte dervid fogade förslag till Reglemente, utan annan förändring än att i 81 § infördes § 41 i stället för den deri felaktigt citerade § 42. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedannämnde Memorial: N:o 62, med förslag till vissa förändrade föreskrifter angående Bankens deposi tions-rörelse. 4:de momentet af den uppställda paragrafen, äfvensom i sammanhang dermed 4:de punkten af Usta momentet, återremitterades, hvaremot detta Memorial i öfriga delar bifölls. N:o 65, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om decimai-systemets tillämpning på rikets mynt; Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Memorial N:o 311, i anledning af erhållen åferremiss å Utlåtandet N:o 188, fann Ståndet för godt att, med afslag å Utskottets yttrande, bifalla hvad Kongl.
Tull° •> ° . , , , taxe-underrätunderrättelserna blifvit i vissa delar aterremitteradt, samt de anmärkningar, hvilka telscme. föranledt återremisserna ännu icke kommit Utskottet tillhanda, måste Utskottet uppskjuta afgifvandet af vidare yttrande i anledning af Ståndens beslut öfver Utskottets, uti betänkandet N:o 13, i dessa hänseenden gjorda förslag. Den af Utskottet föreslagna tariff för kredit-upplaget och transito-afgiften har Bonde-ståndet antagit, så vidt densamma icke stöde i strid med de beslut Ståndet i fråga om tullbevillningen fattat. Ridder - Bevillnings-UtslioUcls Memorial, N:o 25. 57 Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva bibehållit nu gällande tariff, Preste-ståndet med de redaktions-förändringar, Utskottet i afseende på artiklarna kanel, paddy och humle föreslagit. Borgare-ståndet åter har antagit den af Kongl. Maj:t föreslagna tariff i dess helhet. Då nyssnämnda, af Utskottet föreslagna, redaktions-förändringar icke vunnit mera än två Stånds bifall, lärer frågan om dessa förändringar böra förfalla. Och som i öfrigt två Stånd stannat emot två i fråga om antagande af Kongl. Maj:ts förslag till tariff för kreditupplaget och transitoafgiften eller bibehållande af nu gällande tariff samt denna fråga egentligen endast afser, huruvida minimiqvantiteterna för kreditupplaget skola bestämmas till ett visst värdesbelopp eller till visst mått, mål eller vigt, utan att transito-afgiften skulle undergå någon rubbning; alltså torde frågan om denna förändring böra förfalla och nu gällande tariff för kreditupplaget och transito-afgiften skola bibehållas utan annan förändring, än Ståndens beslut, angående tulltaxan, nödvändigt kräfva.
Att likaledes Consistoriernes Förslag till reglementariska föreskrifter i afseende på dispositionen af den, genom sammanbyggnaden, vacante blifvande lönen, m. m. böra underställas Kongl. Maj:t; får dock till Rikets Höglofl. Ständers eget upplysta bedömmande, detta allt vördsamligen öfverlemna. Stockholm den 17 Januari 1829. Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om Vederbörandes befrielse från lijelpe-dagsverksoch Stängselskyldighetens utgörande till nedannämnde Boställen. Genom Protocolls-Utdrag af den 8 sistlidne December, har det Hedervärda Bondeståndet till detta Utskott remitterat: 1:0 Ett af Riksdagmannen från Skaraborgs Län, Lars Larsson, till det Hederv. Ståndet ingifvit Memorial, af innehåll, att inom Gudhems Härad och nyssnämnde Läm 3 a Besv. och Oeeon. Ut sk. icke allenast innehafvare af Rusthållshemman skola utgöra 4 sR så kallade hjelpedagsverken till Majors-Bostället vid Vestgötha Kongl. Regemente, Kungsgården Gudhem, utan också egare af Augmentshemman äro ålagde, att lill berörde Boställe förrätta 2:ne sådane dagsverken, samt uppföra 32 famnar Gärdesgård, allt årligen och för hvarje hemman; och sorn bjelpe-dagsverkena ej mera borde på grund af Kongl. Brefvet den 12 April 1748, jemfördt med förklaringen deröfver af den 8 Juni samma år, i Motionairens tanka kunna utfordras, samt ifrågavarande stängselskyldighet vore lika tryckande, som obillig; så har Lars Larsson yrkat, att så väl den förra, som elen senare, af meranämnde tjenstbarheter måtte helt och hållet upphöra; och 2:0 Ett afRiksdagsmannen från förenämnde Län A. Johansson Brismanj till Ståndet aflåtit Memorial, innehållande, att ehuru Kongl.
Under det Lovisa var i pensionen hade hon äfven, sin man ovetande, skickat mången nätt summa för detta ändamål. Lovisa njuter äfven nu i fullt mån af sin frihet, är upptagen af besök och återbesök, leker med sin lilla flicka emellanåt, syr tapisteri och virkar med perlor och gör blommor, för sig sjelf och till presenter åt sina vänner. Deremellan spelar och sjunger hon, samt läser romaner långt in på nätterna, med ett ord: sysselsätter sig som det egnar ett barn af goda tonen. Walter är omtyckt och firad af den högre klassen, aktad, ehuru mindre älskad, af den lägre. Han för sig med det allvar och den värdighet, som det egnar prosten Bryllers efterträdare. Till sitt utseende har han betydligt förändrat sig, ty han har magrat och fått en gulaktig anletsfärg. Stundom synes ett dystert moln på hans panna, hvilket försvinner så snart han visar sig bland främmande, men hemma är det numera en hvardagsgäst. De första åren, då dess moln ännu voro sällsynta, sökte Lovisa genom smek och muntra upptåg jaga dem på flykten, och lyckades äfven alltid; men allting blir enformigt med tiden och unga frun ledsnade sluteligen. Under den nu förstförflutna sommaren hade ett utländskt fruntimmer, en af de många, som nu af nyfikenhet besöka vårt fosterland, hyrt ett ställe i kyrkbyn och bodde der några månader, under den vackra tiden. Hon var en infödd fransyska, likväl af polskt ursprung, och gift med en ryss. Förtjust att här på landet finna dem som talade hennes modersmål, blef hon en daglig gäst i prostgården, och sällan förgick någon dag utan lustpartier och nöjen, som landet och den närmaste staden kunde erbjuda. Med lif och själ upptagen af dessa förströelser, försummade Lovisa alldeles sin man, och allt djupare fårades hans panna. Dock, i sällskap och utomhus, var han ännu alltid den underhållande sällskapsmannen. Lovisa insåg att detta var förställning, likväl borde icke hon, som så mycket vårdslösat honom, ansett sig vara försummad af honom, och till och med låtit denna tanke någon gång iklädas ord. Han svarade ej, men en blixt framljungade då ur hans mörka ögon, som skulle bragt hvarje annan mindre lättsinnig qvitum till besinning.
Sonja syntes mig då så lycklig och lycklig på ett så nobelt sätt, och likväl, när hon senare talade om sin ungdom var det med en bitter grämelse, som om hon slösat bort den alldeles förgäfves. Jag tänkte då alltid på dessa första månader i Heidelberg, jag tänkte på våra entusiastiska diskussioner om alla möjliga ämnen, jag tänkte på hennes så poetiska förhållande till sin unge make, som då älskade henne med en helt och hållet ideel kärlek utan någon blandning af sensualism. Hon tycktes älska honom på samma sätt, båda två voro ännu okunniga om dessa lägre passioner, som man brukar benämna med namnet kärlek. När jag tänker på allt detta, synes det mig, att Sonja ej hade anledning att beklaga sig, hennes ungdomstid var verkligen uppfylld af de ädlaste känslor och sträfvanden, och vid hennes sida lefde en man, som älskade henne ömt med en behärskad, återhållen lidelse. Detta är den enda tid, jag känt Sonja lycklig. Något senare, ja, redan ett år senare, var det ej mer detsamma. Strax efter vår ankomst begynte föreläsningarna. Om dagarna voro vi alla tre vid universitetet, äfven kvällarna voro upptagna af studier. Vi hade nästan aldrig tid att göra promenader under veckan, men om söndagarna gjorde vi alltid långa vandringar utanför Heidelberg, ibland foro vi till Mannheim för att besöka teatern. Vi hade mycket få bekanta och besökte endast undantagsvis någon af professorernas familjer. Sonja ådrog sig strax från början sina lärares uppmärksamhet genom sin ovanliga begåfning för matematik. Professor Königsberger, den celebre fysikern Kirchhoff, hos hvilken hon följde en kurs i praktisk fysik, alla talade om henne som om något utomordentligt. Hennes rykte spred sig t. o. m. så vidt i den lilla staden, att folk ibland stannade på gatan för att se efter den märkvärdiga ryskan. En gång kom hon hem och berättade mig skrattande, hurusom en tarflig kvinna med ett barn på armen hade stannat och sett på henne, sägande högt till barnet: »Sieh, sieh, das ist das Mädchen, was so fleissig in die Schule geht.» – Tillbakadragen, blygsam, nästan förlägen i sitt sätt mot lärare och kamrater trädde Sonja aldrig in i universitetet annat än med nedslagna eller fjärrblickande ögon.
Hvad man anmärkt, att sirapen genom denna drawback icke skulle blifva belagd med någon tull, torde förfalla, då man beräknar, att produclionskostnaden icke blifvit tagen i betraktande vid drawbackens bestämmande. Jag finner derföre ingen betänklighet vid alt bifalla den af Hr Skogman begärda förhöjning, men jag fruktar i alla fall, att detta sker belt och hållet för principen, ty beslutet blir som om påfvens skägg, sedan man förut fatlat det olyckliga beslut att tillintetgöra Finska handeln. Hr Hjerta: Ämnet är af den grannlaga natur, alt jag skulle anse det ganska illa gjordt af mig, att här genom någon förhastad framställning vilja betaga sockerfabrikanlerne någon förmån, som de kunna förtjena. Men jag vill lika litet, att man skall genom en alltför stor frikostighet skänka dem en förmån utöfver hvad billigt är. Jag ber att också få underställa Ståndet en liten calcul. Enligt den upplysning, som Hr Skogman gifvit, så skulle socker, infördt från Transatlantiska hamnar, kosta 29jV r:st. i tull, hvilket för 100 U gör 5 r:dr 8 sk. Deremot skulle, i proportion efter Utsk:s förslag, drängbäcken komma att utgöra 7 r:dr 4 sk. Skillnaden emellan dessa båda summor är redan så stor, att den motsvarar äfven den af Frih. Raab uppgifna proportionen af raffinadsocker, nemi. 60 U. Räknar man då äfven det aldraminsta på sirapen, så finner man, att sockerfabrikanterna äro fullt ersatta genom denna drawback. — I afseende på den särskilda fråga, huruvida tullen bör beräknas på sirap, så hemställer jag, om det icke är gifvet, att då man beräknar en så stor drawback, att exportörerna af socker fä sin sirap fri från tull, så skola de kunna undersälja alla de sockerfahrikanler, som icke hafva de utländska relationer, alt de kunna exportera sitt socker.
Om det är en gifven sak, att enskildfas interres5en äro ingredierande delar i det allmännas, och att Statskroppen lider i hvarje lern, sorn skadas, så föijer ock deraf, att allmänt väl främjas genom förekommandet af dessa stora enskildta förluster u bredde öfver Jiela sträckor af land, och ofta förnyade i o - 835 Den 26 Februarii. bestämda afdelningar stundom år efter år, stundom efter en något längre mellantid. Förekommandet af detta onda, är alltså ett föremål, väldigt Rikets Ständers uppmärksamhet, och destomer riksgagneligt, som detta tillfälliga vattenflöde, inom den positiva lörlusten af fördränkte skördar, leder till en annan negativ, kanske mar betydlig, då den afskräcker frän odling af de oberäkneliga och till ädlare bruk högst tjenliga landsträckor, hvilka flerstädes angränsa fjön, och nu, af fruktan för hans obestämda flöden, måste lemnäs aldeles obegagnade. Orsakerne till dessa flöden, troligen härflytande från större elier mindre nederbörd, från de olika vindar, som bestämma den fallande snöns läge å ena eller andra sidan om Norrska fjällryggen, och från den större eller mindre hast, hvarmed dessa försmälta; dessa orsaker, liggande utom gränsen af ali mensklig inverkan, kunna icke afbnjas, men följderne kunna dtt Hans Maj:t Konungen, omtänksam och nitfull för landets väl, har genom en vettenskaplig, kunskapsrik man, Herr ÖfverD irecteuren och Riddaren Hagström nådigst låtit undersöka om och till hvad kostnad för Wenern, genom ökadt aflopp kunde hållas vid en medelmåttig vattenhöjd, samt dess öfverdrifna flöden afledas. I enskildt väg känner jag det resultatet af undersökningen, att saken är verkställbar, och att man innan kort har att förvänta ett officielt yttrande, och kost - Den 26 Februarii.
Herr Landt Marffalken kemnade Herr sk forselles den uplysning, att det blott more Borgareständet, som utläkit sig wilia undantaga twänne frägor, men att Bondeoch Presteständen more en« stämmige i den önstan, akt alla, som icke redan wid denna Riksdag wunnit nägon handläggning. mätte förblifwa hwilandeDelta sakens stick hade Constitutions? Utstotket i sitt memorial inberättat, och hemstält till samkelige Sländen, att sig om ben först af Bondeståndet yttrade tanke förena; och föreslog Herr Landl-Marstalken Ridderstapet och A? deln Den 3» Julli. deln att till Constitulions-Utskottels memorial, lemna sitt bifall. Ropades för öfrigt Ja; mey Herr sk torselles foreflog ä nyo, att fragan vm Iustiriä-Ombudsmans embetet mätte tilläggas säsom den tredje till dem, som af BorgareständeL blifwit undantagne, och begärde votering, i händelse Ridderffapet och Adeln ej detta hans yrkande biföll.
Discontverkens kamererare få befatta sig med enskilda personers lånecommissioner. R. St:s uppmärksamhet har också vid innevar. riksdag blifvit fästad på denna omständighet, dels af BancoUtsk., dels ock särskildt af flera detta Utskts ledamöter. Men ehuru man icke kunnat bestrida de uppgifna förhållandena, har man dock ej funnits benägen att för framliden vidtaga någon ändring deruti. De personliga considerationerna hafva nemi. i detta, likasom i så många andi'a fall, lyckats att bibehålla öfvervigten. För deras skull har man således afvikit från hvad man i sjelfva verket funnit vara det rätta och låtit ett högst olämpligt och ej mindre för disconterna sjelfva än den fånsökande allmänheten, enligt hvad erfarenheten visat, högst vådligt missbruk oförändradt fortfara. Kamereraren vid Bancodisconten emottager och föredrager inför Discontdirectm alla lånehandltr, som varda till verket ingifna; han uppbär de till detsamma inflytande medel och utbetalar alla beviljade lån samt förer verkets egentliga hufvudbok. Att denne tjensteman, som följaktligen på en gång är Diseontverkets egentliga registrator, föredragande cassör och räkenskapsförare, skall vara berättigad att med dessa vigtiga befattningar förena egenskapen af de lånsökandes enskilda commissionär, mäste naturligtvis förefalla hvar och en, som fördomsfritt tagit kännedom om dervid förekommande skil jaktliga förhållanden, lika oiiktigt till principen som äfventyrlig! vid tillämpningen. Man synes dock numera icke ens belåten dermed, att disconternas kamererare äfven för framtiden få bibehålla samma vinstgifvande commissionärsbefattningar, som de hitintills innehaft; man vill äfven, utan afseende å de ännu större förluster både för dessa verk och för allmänheten sådant skulle kunna föranleda, förskaffa dessa tjenstemän ett ytterligare tillfälle att tillskansa sig ökade lånecommissioner. För vinnande af detta ändamål synes det verkligen vara väl beräknadt att tillerkänna kamererarne ifrågavar. fördelaktiga privilegium exclusivum på anmaningsbrefvens utfärdande.
Jag medgifver nu att det af Gr. Björnstjerna framställde förslag uti viss mån har företräde framför det af Frih. Alströmer gjorde yrkande. Det torde nemi. kanske vara af nöden att fatta ett bestämdt beslut i frågan. Detta kan man dock verkligen icke anse sig hafva gjort, om man lägger punkten till handlingarne. 1 öfrigt torde båda dessa förslag till sina följder vara alldeles enahanda. Skillnaden är endast, att man uti det ena fallet fattat ett beslut, hvilket uti motsatt fall icke är händelsen. På grund häraf hemställer jag till Frih. Alströmer, huruvida han icke kan finna lämpligt att i berörde hänseende förena sig med Gr. Björnstjerna uti dess yrkande att denna punkt må, i följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, anses förfallen. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats, dels att ifrågav:de förslag skulle förklaras hafva förfallit, till följd af R. o. Ad:s, i afseende å Utsk:ts första hemställan, fattade beslut, och dels att förslaget skulle läggas till handlingarne; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på förstberörde yrkande och, då dervid svarades llere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts å sid. 21 afgifna hemställan ang:de betäckande af kostnaderne för skjutsningsbestyrets öfvertagande af staten. 376 Dan 28 Mara e. m. Gr. Björnstjerna: Jag hemställer att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad i afseende å den sist afgjorde punkten egt rum, måtte besluta att jemväl den nu föredragne punkten må, på grund af R. o. Ad:s förut fattade beslut, förfalla. Efter härmed slutad öfverläggning, förklarades jemväl denna hemställan hafva förfallit genom R. o.. Ad:s i första punkten fattade beslut. Utskits å sid. 22 gjorda tillstyrkande i fråga om post-skjutslegan. Gr. Björnstjerna:
St., 1 afseende på beskattning af konstapparater, fastställt, alt afgiften för de enkla pannorna bör ökas med två (2) sk. för hvarje kanna bränvin, som, med begagnande af dessa apparater, efter ofvan antagne grunder, anses kunna tillverkas med hvarje sammansatt apparat, utöfver det afverkningsbelopp, som blifvit fästadt vid den enkla redskapen, hvilken tillökning i afgiften beräknas lika förde mindre och större pannorna; äfvensom Rikets Ständer, i afseende på de konstapparater, sorn icke kunna hänföras under någon af ofvannämnde sorter, och hvilkas tillverkning öfverstiger den för dubbla pistoriska pannorna antagna, samt hittills fått begagnas under de vilkor sista momentet af i3 §. i i83o års Förordn. föreskrifver, funnit godt bestämma en beskattning af två (^2) sk. på hvarje kanna bränvin, som med sådan bränvinsredskap kan tillverkas. ir:o Att då egare, brukare elter innehafvare af jord icke sjelf vill utöfva sin rättighet till bränvinsbränning, bonom ej må vara tillåtet, att denna rättighet på annan person öfverlåta; att då flera åboer å samma hemman, eller å serskilde hemman inom samma byalag, förena sig om gemensam utöfning af deras bränvinsbränningsrättighet med gemensam panna, bränvinsbränningen bör på viss uppgifven lägenhet inom hemmanets eller byalagets område verkställas; skolandes jemväl i de fall, då innehafvare af jord till mindre värde än 3oo R:dr sammanslå sina jord värdenr till gemensam bränvinsbränning, bestämdt uppgifvas den lägenhet, hvarest bränvinsbränning kommer att ega rum. Och få Rikets Ständer i anderd, anhålla, det E. K. M., med gillande af omförmälde förslag, i Nåder täcktes Författning, i likhet dermed, till allmän efterrättelse, låta utfärda. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i4 Maji 1835.. Bil. till Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skri/veise JV.-o 338.
Mina åhörare äro icke egnade att ingifva förlägenhet, men valet af stycke gör mig perplex. De höga bragderna af en Cyrus, en Darius eller en Xerxes ha aldrig, så vidt jag vet, blifvit satta i musik. Jag afhugger knuten och griper mig an med. M: me Angots dotter. Ur Dagens Krönika. 52För att så mycket beqvämare uppfatta operettens behag, hasar sig guvernören sakteligen ned från länstolen och sätter sig pä hälarne. Plötsligen afbryter han mig: » Melodien är förtjusande », säger han, » men ni spelar alltför fort; man kan tappa hufvudet Slå an melodien ännu en gång, men mycket långsamt och mycket starkt. » Jag börjar i en rytm, som kunde komma sjelfva M: elle Angot att sjunka ned i jorden. Nu utbryter entusiasmen från alla håll. Guvernören vickar på hufvudet åt höger och venster liksom de musulmanska barnen, när man undervisar dem i koran. Uppvaktningen följer sin herres exempel och låter till och med höra rop af beundran, under det alla se ut som fullständiga idioter. Jag stiger upp från stolen och anmodar Hakem att i sin ordning försöka instrumentet. » Det vill jag gerna », svarade han, » jag tillber musik, men jag märker att ni på en gång rör fötter och händer och att hela er kropp är i rörelse. Detta måste vara ganska besvärligt Månne icke mina fingrar kunna vara tillräckliga för att åstadkomma bullret? » På grund af mina förklaringar insåg h. exc. att en artist af rang kan inskränka sig till att behandla klaviaturet, hvarpå han gaf befallning åt ett par slafvar att kasta sig på golfvet och sätta pedalen i rörelse. Glädjen hos min elev blir nu utan gränser; han skriker, han skrattar, och som bevis på sin tillfredsställelse gifver han några rapp åt tjenarne på mattan, under förklaring att dessa lättingar icke skaffat nog väder.
Örn jag icke inisstninner mig, var det för 30 år sedan sora Lord Brougham i Engelska Parlamentet yttrade, då fråga om inrättande af offentliga föreläsningar i London förevar, att det vore en skam för England att i dess hufvudstad icke funnos offentliga föreläsningar, äfvensom han uppräknade blott tre städer der förhållandet var enahanda, och det var i Konstantinopel, Madrid och en tredje hufvudstad, hvars namn jag förgätit. Stockholm nämndes likväl ej. I min tanke hade Utsk:t handlat vida uppriktigare, om Utsk:t förklarat, att Utsk:t icke nu ansåg tiden vara inne att verkliggöra hvad jag föreslagit. För öfrigt tror jag, att Utsk:t vid mer än ett tillfälle tillstyrkt vida större utgifter än den nu ifrågav:de, utan att någon utredning, utan att någon plan varit af motionären fullständigt afgifven. Min motion går, såsom jag redan antydt, helt och hållet ut derpå, att åt K. M:t och Dess Regering öfverlemna att förfoga och besluta om sjelfva saken. Jag har ansett att det vore att gå Regeringen förbi, om man föreskref hvad densamma borde göra. Jag har föreställt mig att representationen blott bör hänskjuta saken till Regeringen, hvilken bäst och på lämpligaste sätt är i tillfälle att utbilda och realisera förslaget. Med verklig ledsnad mottog jag underrättelsen derom, att en af Konungens konselj uttalat sig mot Universitetets flyttning till hufvudstadeu. Detta torde utgöra ännu ett skäl för bifall af H. VIII. 22 Den 2n J n 1 i a. m. motionen, som just innebär en uppmaning till Regeringen att afhjelpa hufvudstadens behof i detta hänseende. Någon bestämd anslagssumma har jag icke heller velat begära, på det att StatsUtsk:t skulle föreslå densamma och underställa den R. St:rs pröfning. Hvad för öfrigt vidkommer den bristande planen eller »utredningen», är jag öfvertygad, att Utsk:t vid denna riksdag tillstyrkt flere företag, hvilkas planer ingalunda varit mera utvecklade än denna.