Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. De Geer yttrat, så skall blifva förhållandet, då tvertom alla tecken tyda derhän, att en vänligare stämning nu inträdt mellan de båda nationerna, må vi afvakta de frukter, som denna ovilkorligen måste medföra. Jag slutar derföre med den förklaring, att jag icke anser någon sådan underd. framställning, som motionären åsyftat, f. n. lämplig, och att jag derföre, i lik - Deu 28 November f. m. 201 het med H. Exc. Hr Frih. De Geer, skulle önska, att motionen icke måtte till någon H. St:rs åtgärd föranleda. Frih. Bonde, Knut: 1 det af Hr Just.-Stats-Ministern nyss afgifna yttrande säger H. Exc. sig önska, att den af Gr. Anckarsvärd väckta motionen icke måtte leda till något resultat, utan att den måtte afslås af Representationen, och H. Exc. understödjes häri af den siste värde talaren, som icke heller anser tiden vara inne, för att till behandling upptaga denna fråga, på hvars lösning Sverige dock snart i 50 år redan väntat, om den också endast under den sednare hälften af denna tidrymd utgjort föremål för officiel behandling. För min del anser jag den vördade motionären hafva genom frågans återupptagande endast hafva handlat i sträng konseqvens med såväl sitt eget uppträdande i denna fråga vid förra riksdagen, som Svenska och Norska representationens egna åtgöranden. Det är nemi. på grund af den adress, Norska stortinget d. 23 April 1860 afgaf till H. M. Konungen, och hvari yttras, att ingen Norsk man, som aktar sitt fäderneslands rättigheter och sin egen ära, skulle vilja deltaga i en revision, sådan som man i Norge fruktade, att Sverige, på grund af riksdagens beslut, skulle komma att äska, i fall en Svensk-Norsk komité för denna frågas behandling blefve nedsatt. Häraf inhemtas tydligen att från Norsk sida intet bistånd för frågans lösning under dåvarande förhållanden var att förvänta. Det är på grund häraf, som Gr. Anckarsvärd, stödjande sig vid H. Exc. Frih.
Man kunde af samma skäl påstå nyttan af ständige tjenster, såsom af erfarenheten bestyrkt nyttigt för husbönder; men denna erfarenhet jäfvas af dem, som äro tjenare. Jag frågar: om icke mechaniska verk kunna förfärdigas af en person uti en province , och derifrån föras till en annan, samt derstädes af Den 12 November e. m. af annan person uppsättas? Jag har åtminstone erfarenhet deraf, att detta gått för sig* Hvad slutligen beträffar den svårighet, sorn. skulle uppkomma derigenom, att en Gesäll flyttar under arbetets fortgång, så anser jag för min del, att någon annan omständighet deraf icke kan uppstå, än att den person, som gjort accord om arbetet, får öfverenskomma med en annan att fullborda, hvad som den. flyttande icke medhunnit. Dessutom måtte detta förhållande ofta uppstå , då till exempel en Mästare åtager sig något arbete, som hvarken på i , 2 eller 3 år kail blifva färdigt. Under den tiden kunna ju flera tillhuggen ske, men icke är det möjligt, att då kunna påräkna, att den Gesäll, som gjort dem, skall vara qvar i tjensten tillbyggnaden blifver färdig. Derföre anser jag, att i ett Samhälle , der man lefver efter lagar, man ej kan stifta dem, till förmon för en klass medborgare, på bekostnad af en amian. Herr RibbingArvid: Utskotten hafva föreslagit, att Gesäller, som icke bevisligen förmått skaffa sig tjenst, äga dertill en månads väderum efter alflyttningsdagen ifrån sin innehafde tjenst, och hvarunder de äfven voro berättigade att företaga resor; men då det ej kan förnekas någon Gesäll, att besöka andra orter för att derigenom förkofra sig i yrket, och sålunda ett år vistas i Stockholm , ett annat i Ystad och ett tredje hvar Ridd. 0. Ad. Pr. X. Band. 34 53o Dm 12 November é. m. sorn helst utrikes, så kan jag ej annat, än tillstyrka, att Gesällvandringen må upphöra, helst den ofta leder till lättja och oordningar. Hvad åter angår den af Utskotten föreslagne resetid af en månad efter hvarje halfår, åberopar jag min vid Betänkandet åtföljande reservation.
''Lärares anskaffande och skolors inrättande bör sättas i verket inom loppet af fem år, räknade från det Författning uti ämnet blifvit kungjord. Der om folk-undervisningen redan genom vederbörligen fastställda reglementen är stadgadt, må dervid förblifva.” Den ytterligare föredragningen af Utlåtandet uppskjöls, för att i näst inträffande Plenum fortsättas. Från Vallo fl. Borgare-Standet. S. D. Borgare-Ståndet beslöt att, genom serskildt ProLocolls-Utdrag, vänligen inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln att med Borgare-Ståndet sig förena i det af Ståndet beslutade bifall till 1 §. af förslag till lag för enskil da Banker, enligt Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 5. S. D. Upplästes meddeladt utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 18 dennes, hvarigenom Ridderskapet och Adeln inbjudit Med-Slånden att förena sig i det af Ridderskapet och Adeln beslutade bifall till Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 431, i anledning af motion om understöd för de brandskadade i staden Falkenberg. Borgare-Ståndet, sorn jemväl redan godkänt nämnde Utlåtande, lade omförmäldta Prolocolls-utdrag till hand lingar ne. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 30, angående gemensamma Nämnder för vården om Häradernas och Länens gemensamma angelägenheter, blef samma Betänkande återremitterad t.
Lund, som jag enskildt känner, och hvilken stad har mycken och god stadsjord, tror jag mycket väl kan tåla en tillökning af 3 Båtsmän, och bör visserligen icke hafva ringare antal än Södertelje, som dessutom är betungadt af andra bördor, såsom en svår och tryckande skjutsningsskyldighet. Om än undersökningarne kunna vara ofullständige, så är jag öfvertygad, att med ett uppskof intet annat vinnes, än att man vid nästa Riksdag jemväl förklarar de vidare undersökningar, som under tiden kunde ske, för ofullständiga. Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet, samt att, i händelse meningarne härom skulle blifva delade, Herr Ribens förslag måtte blifva Contraproposition. Friherre Cederström: Det är i ett par omständigheter, jag vill besvara Herr Ribens anförande, nemligen först angående nödvändigheten att i denna fråga höra Ko - 4i6 Den 12 Mars e. m. nungens Befallningshafvande och Magistrater; 80 § RegeringsFormen lyder såiunda: ”Krigsmaglen till Häst och Fot, såväl som ”Båtsmanshållet af rotering och indelning, ”förhlifver vid de med landet och städerne ”upprättade Contracter och Indelningsverk, ”hvilka till deras hufvudgrunder skola orub”bade vara, intill dess Konungen och Riksens Ständer finna nödigt någon ändring ”deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ”ny eller tillökad rotering, utan genom Ko”nungs och Ständers sammanstämmande beslut, tillkomma.” I denna § finnes icke ett ord, som gifver anledning till att det beror på städernes innevånares Ja eller Nej, och i sådant fall vet jag ej hvartill deras hörande skulle tjena.
Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt förut i fråga om eventuela införselsafgiften å salpeter fattade beslut samt godkändes voter:s-propos:ne N:is 350 och 351. h) räfnader. R. o. Ad. godkände de, i fråga om eventuela tullafgiflerne å nu till införsel förbudne heloch halfsiden-samt bomulls-väfnader, föreslagna voter:s-propos:r N:is 352 till och med 358. Reträffande sedermera eventuela införselstullen å ”kläde, dråp, hallkläde, vadmal, satin och korderoy”, äfvensom å ”kasimir af andra färger, än hvitt, gult och rödt, eller af större bredd än 6 qvarter”, lillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att PresteSt. vid blifvit sitt i fråga derom fattade beslut, hvarefter Hr Printzensköld förklarade sig deruti instämma, samt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt i ämnet förut fattade beslut, godkände den föreslagna voter:s-propos:n N:o 359. Sedan härefter, i fråga om eventuela införselstullen å shawlar, shawletter och andra dukar af ull eller ull och bomull tillsammans under 6 r:dr 32 sk:s värde stycket, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att PresteSt. äfven i denna fråga vidblifvit sitt beslut, förklarade Hr Printzensköld sig häruti in - 136 Den 17 Juli. stämma samt vidblef R. o. Ad. sitt i ämnet fattade beslut, hvarjemte voler:s-propos:n N:o 360 godkändes. Vidare godkändes voler:s-propos:n Nro 361, rör:de eventuela införselstullen å lärft, hvaraf en qvadrataln väger lill och med 3 lod. Härefter förekommo och godkändes Utsk:s yttranden, ang:de ifrågasatte ändringar i tariffen för kreditupplaget och transitoafgiften.
Krono-fjerdingsmansbostället \ mantal Mylinge utbytas, under vilkor af ömsesidig öfver fly Ilning af hvartdera hemmanets utskylder sålunda, att Klintorp kommer alt ulgöra så väl den Kronan nu behållna del af Mylinge hemmansränta 8 skillingar, som den indelta delen deraf 5 r:dr 32 sk. 4 rst., hvilken, såsom ännu på indragningsstat utgående till fjerdingsmännen i Linköpings fögderi, tills vidare borde erläggas till bemäide fjerdingsman, men, i mån af deras afgång, till kronan; att detta hemman likaledes utgör den nu af Mylinge utgående krono-tionde 1 tunna 8 kappar spanmål samt öfverläder sistnämnda hemmans rotering, med undantag af dithörande söldattorp, som skulle kon ma att qvarligga på Mylinge egor; att Mylinge \t Stats-Utskottets Utlåtande N:o 4i. deremot utgör Kronans behållna ränta af Klintorps utgjord, 2 runstycken, och kro*«- honde 1 tunna spantnål, men i öfrigt innehafves räntefritt af boställsinneliafvaren , samt på sina egor bibehåller ftrenämnda soldattorp, som dock bör af roten underhållas oell brukas; och slutligen att väghållning, presträttigheter jemte alla öfriga allmänna och kommunala besvär oell ulskylder bibehållas vid hvartdera hemmanet, som bör afträdas enligt skeende laga afoch tillträdessvn, med åbyggnader och stängsel m. m, i laga skick, samt med behörigen verkstäldt trädesbruk och höstutsäde, hvarefter Klintorp bör genom Kammar-Collegii försorg i vanlig ordning för Kronans räkning utarrenderas. Som, enligt hvad utredt blifvit, Staten icke tillskyndas någon förlust genom det föreslagna utbytet af ifrågavarande hemmansdelar, anser Utskottet, med afseende å det dermed åsyftade nyttiga ändamål, sig böra tillstyrka Rikets Ständer att under ofvanberörde vilkor dertill samtycka. Stockholm den 7 Februari 185J. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Febr. 1851 kl. 10 f. m.
— Men , som, vid denna förändring, väglagningen endast skulle verkställas en gång hvarje år, anse Riksens Ständer det blifva högst nödvändigt, icke allenast att väglottsägarne förbindas dervid till de kraftigaste åtgärder för vägstyckenas fullkomliga iståndsättande, utan ock att vid vägsynerne hafves den noggrannaste och sorgfälligaste tillsyn på arbetets behöriga och varaktiga fullgörande; och, om innan ratta väglagningstiden tillfälliga händelser å ett eller annat vägstycke vålla en sådan skada, sorn genast fordrar hot, kunna väglottsägarne icke undgå att dertill foga nödig anstalt. För öfrigt tro Riksens Ständer det böra lemnäs E. K. M:s Befallningshafvande i Länen öppet, att, i händelse väglagningen* allmänna Underdåniga Skrif reiser'. verkställande höstetiden skulle uti något Län ; genom ortens skiljaktiga beskaffenhet, finnas meia lämpligt och nyttigt, få derom, sedan väglotts-egarne blifvit hörde, förordna efter omständigheterna. Riksens Ständer framhärda Sic» N:r 67, Uppl, och godkänd hos Ridd. och Ad. d, 31 Mars 1818. Prest-Ståndet d, I April BorgareStåndet d. 1 — -— Bonde-Ståndet d. 1 — —, Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om förmedlade Hemmansdel i Brandstod„ K ongl. Förordningen den 26 Oktober 1743 Innehåller, bland annat, ’’ait , på det HäradsRätten strax vid timad brandskada må kunna fördela den fastställde brgndstoden Hemmanen emellan, samt inga uteslutas af dem , hvilka efter ingången förening äro skyldige densamma betala, bör Häradsskrifvare!! tillställa Häradshöfdingen en af Lands-Kontoret behörigen bevittnad förteckning, som för Landshöfdingen uppvisas skall, på alla Hemman, hvilka sig orri Brand-' stodens erläggande förenat, samt årligen gifva Häradshöfdingen tillkänna, örn och hvad förän-; dringar genom ödesmål, förmedlingar eller eljest kunna sig tilldraga”.
För de öfriga styckena har man att tacka moderna författare, fyra voro nya: det anonyma En hofsven, som gick 6 gånger, Vid Sofiero, en tillfällighetspjes i anledning af konungens födelsedag, som spelades 4 gånger, Flinta och stål af den rutinerade författaren Frans Hedberg, hvars 18 representationer beteckna en succés för den äldre skolan, och ändtligen Final, det enda alldeles moderna stycke, som hade förtjenat ett långt bättre mottagande än hvad som be-tecknas af blott 4 representationer. Stycket är tryckt ort. hvar och en kan öfvertyga sig om den icke obetydliga dra matiska kraft, som rymmes i dess hufvudscener. När Firmi höll sig så kort på repertoaren, vittnar det blott om, til man i Stockholm som i andra nordiska hufvudstäder fon % och främst begär af teatern den allra lättaste underhållning Detta var alltså nyheterna. Hvad utgjorde då den egent liga svenska repertoaren. Tre skådespel från de senaste åren, af hvilka de två till och med äro enaktspjeser, vådfr viller utan kupletter, alldeles lika i tillyxning, nemligen En räddande engel och I telefon, medan det tredje ännu otryckta, Sveas fana. är ett lustspel, för hvilket man kan tacka « qvick och klok Stockholmspublicists eleganta skepsis. Dei är snart sagdt det enda svenska arbete af mera betydaode slag, som under de senaste åren har uppnått en oomtvistii; succés på Dramatiska teatern. Och detta är allt. På så torftig grund kan en svensk teater byggas, så litet kraf på en nationell konst ställes alltså från befolkningens sida, men, skall man kanske invända, när det inte fins någon författare, hvad hjelpa då menniskors önskningar och hvar skall teatern finna stycken, da inp stycken finnas? Men denna argumentation håller icke streck, för det första derför att det säkert skulle vara möjligt att upptaga några stycken af det äldre dramat före 1870 (hvaiy år). Kapten Puff är en alltför sparsam representation. Mer vill eller kan man inte detta, så borde i alla fall literaturec efter 1870 odlas på annat sätt. Och då kommer ovillkor ligen namnet Strindberg på ens läppar.
Det var under hans första resa som han, icke otjent med den storm, hvilken öfverfallit honom, anlupit Tistelön; och nu, efter en så lång, svår skilsmessa, stod han ändtligen midtemot henne, hvars bild icke ens i feberdrömmarne vikit ifrån honom. Hvad hans blick gjorde ondt i Gabriellas hjerta! Hvad det var plågsamt att känna detta tvång omkring sig, och att liksom blygas inför sitt eget hjerta öfver de känslor en annan än hennes trolofvade ingaf henne! Men hade ej Rosenberg sjelf, efter denna tid, frikallat henne från sitt löfte? Hvarför skulle hon ej då våga att ens se på en annan? ”Jag vill se på honom och det rätt vänligt,” tänkte hon för sig sjelf, medan hon alltjemnt med nedslagna ögon fingrade på förklädsbanden. Men då stodo åter Erika och Anton med sina spejande ögon och bevakade henne, åtminstone förekom det henne så; och troligen hade hon ej haft mod att upplyfta ögonen, om ej den förra blifvit utkallad och Anton i detsamma fått lyda gubbens tillsägelse: ”gå efter pipan!” Men nu var ej ögonblicket att försumma. ”Jag är ledsen att löjtnanten ännu ser så sjuk ut,” sade hon hastigt med denna barnsligt intagande röst, som gjorde henne så älskvärd. Hon vågade äfven se Arve i ögat, och i blicken låg försäkran om hennes deltagande. Arve visste ej riktigt huru han hade det. Nyss var hon så fremmande, och nu så huld och vänlig. Var hon nyckfull? Eller var hon rädd att låta se en skymt af likartad känsla – Men hvarföre det? Tiden för hennes frihet var ju inne! Likväl kunde blygsamheten och det egna i hennes belägenhet väl göra det svårt för henne att anse sig fri; och troligen komme ej Rosenbergs ring att lemna hennes finger, förrän hon knöt nya band – i händelse hon gjorde det. Antons återkomst och Gabriellas deraf följande tillbakadragenhet öfvertygade Arve att hon verkligen fruktade andras uppmärksamhet. Han kände sig härigenom för egen del mycket lugnare, ty hennes öga kunde ej ljuga; men han tyckte äfven att en flicka, med Gabriellas karakter, borde visa sig mera sjelfständig.
Visserligen kunde det sägas, att Öfver-Rätts tid är för dyrbar, att spillas med mindre betydliga saker; men rättvisan vore ännu dyrbarare än tiden. Hvad som för en rik man vore, i afseende på penningevärde, en obetydlig sak, kunde vara för den lattige en välfärdssak. Att förbjuda den förre att i flera instanser tvista om en ringa penning, dertill syntes följaktligen som om något slags skäl förefunnes; men äfven denna skillnad emellan rik och fattig måste Lagen sätta å sido, ty det borde stå den ena lika Öppet, som den andra, att söka sin rätt. I sammanhang härmed bar Utskottet förehaft en från Vällofl. BorgareStåndet till Utskottets yttrande hänvisad motion af Riksdagsfullmäktigen från Staden Fahlun, Herr Collen, som anhållit, att, enär det i nämnde Stads Privilegier af den 30 Oktober 1641 innefattade och alltjemt tillämpade stadgande, det icke någon må vädja emot Rådstufvu-Rättens derstädes dom, ”med mindre sakens capital är värdi 400 daler”, lika länge, som rättvist, varit anledning till missbelåtenhet för ej allenast rättsökande, h vilkas tvister angått ringare belopp, utan ock sjelfva Domstolen, som ofta önskat se till värdet obetydligare, men till beskaffenheten invecklade saker af den högre lagskipande makten bedömde; — det måtte alltså, med upphäfvande af berörde stadgande, omförmälda belopp nedsättas till det, som Lagen i 2.5 Cap. 16 §. Rättegångs-Balken bestämmer för rätt till vade mot Rådstufvu-Rätts dom i allmänhet; varande, i anledniug af denna motion, till Utskottet öfverlemnadt ett utdrag af Protocollet, hållet inför Magistraten i Fahlun den 19 nästlidne Augusti, deraf inheratas, att, sedan motionären begärt utlåtande derom, huruvida ifrågavarande motion ofverensstämde med Magistratens ell^pr stadens Äldstes vilja, så hafva desse vid sammanträdet nyssberörde da» låtit i Protocollet intaga den förklaring, att motionen blifvit gjord i enlighet med deras gemensamt lemnade uppdrag.
Och då, såsom jag nyss ådagalagt, bränvinsbränningen utöfvar ett så fördelaktigt inflytande på ladugårdsskötseln, anser jag en förlängning af 2:ne månader i detta hänseende vara af ganska väsendtlig vigt. Hvad beträffar Hr Olivecronas försök att vilja vederlägga min upgift att dranken vore nyttig för ladugården, så är denna en, både i vetenskapligt och praktiskt hänseende, så erkänd sanning, att jag ej ytterligare anser mig vid detta tillfälle behöfva närmare redogöra för den saken. Hr Hjärne: I likhet med flera föreg:de talare, hembär jag Utsk:t min tacksamhet för den riktiga grundsats, hvarifrån Utsk:t utgått vid författandet af den nu under öfverläggning varande 3:dje §:n. Meri jag skulle vid öfverläggningen om denua g vilja göra samma yrkande, som Frih. Raab gjorde i afseende å den 2:dra. att en efterföljande §, nu den 4.de, skulle samtidigt behandlas. Min mening är nemligen den, att, om R. St:r anser att tiden ej ännu är inne att undertrycka de s. k. mindre pannorna, så vore det rättvisare och bättre att antaga K. Maj:ts Propos. i detta afseende, än att bifalla Utskrts förslag, såvida nemi. 4ale §:n blifver antagen; ty att nedsätta minimibeloppet till 100 k:r, är, efter min tanke, att helt och hållet förstöra ali kontroll; och det skulle äfven möjligen kunna blifva ganska svårt, om Utsk:ts förevide 3:dje punkt antoges, att finna tillräckligt antal pålitliga personer, för att besätta alla erforderliga kontroilörsplatser, så att, enligt min öfvertygelse, vore det bättre antaga K. M:s Propos., hvaruti blifvit föreslaget, att småbrännerierna ännu få existera, fastän med förhöjd skatt, än att förse alla bränneriet' med kontrollörer och medgifva rättighet till en så låg tillverkning, som 100 k:r om dagen. Frih. Raab: Jag respekterar Frih.
Hr Lefren: Af det nu upplästa prot.utdr/vill synas, som om BorgareS t. godkänt Utskts förslag om skrsjcdlarna» De n 4 Ma j e m. 77 När vi nu ej känna PresteStls beslut, står frågan så, att, antingen vi instämma med BondeSt. eller antaga Utsk:s förslag, icke flera än tvenne Stånds beslut sammanstämma 5 men då det är troligt, att äfven PresteSt. antager Utskts förslag, helst frågan icke synes vara af synnerlig vigt, får jag för min del tillstyrka bifall till förevar, punkt i utlåt. Hr Rosenblad: Ehuru ingendera af de tvenne talarne, som jemte mig yttrat sig i denna fråga, behagat instämma med mig, får jag likväl förnya min anhållan om den propos., jag tog mig friheten föreslå, och tillika fästa R. o. Ad:s uppmärksamhat derpå, alt det skulle vara bra besynnerligt, om vid samma riksdag, då man afslagit några hundra r:drs ganska behöfliga löneanslag, man icke skulle vilja bespara flera tusen r:dr på ett sätt, som medförde en väsendtlig förbättring i det ändamål, hvarå besparingen skedde. Ilr Lefren: Sedan jag af än ledamot enskildt blifvit upplyst derom, att PresteSt. bifallit Utsk:s tillstyrkande, har jag deruti ett ytterligare stöd för rnin begäran, att R. o. Ad. äfven måtte bifalla detsamma, ehuru visserligen ingen är ‘skyldig att rätta sig efter en sålunda erhållen enskild uppgift. Hr von Troil: Jag vill icke bestrida, att det skäl, som Hr Rosenblad anfört, är af stor vigt och till en del har sin riktighet; men jag ser äfven ett motskäl, som för mig har ännu större , vigt, nemi. att ju förr desto hellre blifva af med sk:ssedlarna. Jag har, så mycket i min förmåga stått, sökt komma derhän, att redan vid denna riksdag ändamålet måtte vinnas, Het har misslyckats; men så länge jag deltager i våra riksdagsöfverläggningar, anser jag min pligt fordra att vid hvarje riksdag förnya detta förslag, till dess det vinner framgång.
Discont-rörelse på namn och reverser, samt Betänkande N;o i3o, i anledning af Herr FFcerns och Riksdagsfullmägtigen Anders Daniclsons motioner om ytterligare Creditiv å Ban Bihang till li. St. Prof. 1834 °eh i835. 6 Sami. 1 A/d. 3 Bandet. tg.de 3 8cmco-Uiskotlds Memorial No i53. ]jen för RiksgSlds-Contoret; men som förstnämnde Memorial blifvit al öfrige 3:ne Riks-Stånd bifallet, och Betänkandet N;o i3o af desamma afslaget, så farner Utskottet de erhållne ålerremisserne icke kunna till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 22 Maji i835. A Högloft. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar C. G. Stuart. X Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar E. E. Falhem. A Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar Sv. Lundblad. A Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Eric Ersson. N. A. Heurlin. STOCKHOLM, EcKstEiNSfcA Tryckeriet, 1 »35. Förteckn ing å dt af Rikets Ständers Banco-Utskott, under i834 och i835 årens Riksdag, afgijne Memorial, Betänkanden och Utlåtanden.
Och hade det warit sä mycket mera st l att yrka 6 procent Ranta, som de i egenstav af Hypothequer afiämnade inteknade samt lösa Reverser burit enahanda Ranta, samt Slciiernd uti Tifconkerne och Tull-arrendet gifwit en mycket större afkastning, som ät Läntagare» bkifwit beredd och af honom begagnad under den tid vesta aclier warit uti Contoiret Hypothequerade. :v Uri de för län utgifne Reverser synes nägot för. behäll icke wara gjordt eller ä Contoireks sida begagnadt i anseende till tiden, när Capikalet af län» tagaren stulle fä äterställas; hwarigenom ofra händt, att Läne-Capital, antingen tillfullo eller till nägon del, efter Läntagarens egit god finnande blifwit liquiderade, samt räntan beräknad endast till betalningsdagen, ehuru nägon upsagning, efter Protocollens föranledande, hwarken ä Läntagarens eller ä Conkcirets sida stedt. En sädan omständighet har Stais . Ulstottet sä mycket mindre kunnat undgä anmärka, som den förmän läntagare» härigenom sy-'es hafwa sätt tilgodo njuta nödwändigt stolar rubbg alla calculer för ett nyt io24 Den i8 November. tigt amvändande af Contoirets tillgängar, enär Contoiret saknat all underrä telse om tiden dä sadane Capital af C ntviret kunde rill andre län disponeras. Och hade Stats-Utlko tet "förmodat, att uti Herrar Fnamägliges Protokoll sinna antecknadt hwarje gäng »ägor län bliswi' rlpfagdt, jemte stalén dertill, sä mycket mera som dcsta åtgärder icke, utan efter Herrar Fullmägliges ge» mensamma öfverläggning och bestick funna widtagas. Men dä desta uplysningar uli Prv ocotckn nu saknas, mäste Stats U: stöttet taga för gifwit, att, om en del af de ifrän Contoiret utgifne