Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hani Ex c diener, Herr Grefven och Landf Marskalken erinrade, att längre än till nästa Plenum kunde, emot Riks.dagsQrdningens föreskrift, uppskof med remissen icke äga rum. Grefve von Platen förmälte sig ej hafva vid Grefve Lilljener antz’s anförande något annat att anmärka, än att den af Grefve Lill] ener antz. Den 13 April. 231 emnämnda Berättelsen redan för tre dagar sedan bilf vit behörigen afkmnad. Friherre Cederström, Jacob, instämde med Grefve von Platen uti tillstyrkande af remissen till ett särskildt Utskott. Friherre Cederström kunde, enligt den erfarenhet han inhämtat, då han åtnjutit det förtroendet att vara Ledamot uti BancoUtskottet, omöjligen öfvertyga sig, att detta Utskott hade föga att göra: han trodde tvärtom, att så väl den nödvändiga revision, om den verkställdes med den noggrannhet som vederbör, som de inom Verket lörekommande frågor om förvaltningen och hvad af Riksens Ständer kan till BancoUtskottet hän. visas, skulle gifva Utskottet fullkomlig sysselsättning , utan att det derutöfver inginge i granskning af Götha Canalverket. Friherre Cederström anhöll alltså, att Herr LandtMarskalken måtte behaga föreslå remiss af Kq. nungens nådiga Proposition till ett särskildt Utskott, Grefve Lilliencrantz ville blott anmärka , det han icke sagt, att BancoUtskottet finga föga att göra. Han hade endast anfört orsakerna dertill, att Utskoctejt för närvarande vöre mindre sysselsatt. Ropades : pä Bardet ! Grefve von Platen utbad sig få erinra, att, då frågan oin detta måls behandling af ett särskildt Utskott af honom blifvit väckt, hade sådant endast haft afseende på sjelfva granskningen af redogörelserna och utsigterna: och 233 Den 13 April. hade han icke derjemte satt i fråga , det ju icke hufvudsaken borde tillhöra redan satta Utskotts befattning.
Organisationen af Salpeter-Comitén medför dessutom, i Revisorernes tanka, den olägenhet och ofullständighet, att för granskningen måste anlitas andra Verks räkningar för att erfara hvad Staten fått i utbyte mot nyssnämnde anslag och Fondens jemväl förtärda Capitaler, enär uppmärksamheten inom Comitens redogörelse-former ej kan medfölja längre än till krutbruken, der den inlösta Salpetern, utan betalning aflemnas. Utaf Artilleri-Afdelningens i Kongl. Krigs-Collegium Räkenskaper inhämtas, dels att för år 1837 blifvit från Bruken aflemnade 5,153 Centner krut för en tillverknings-kostnad af 44,135 R:dr 15 sk. 5 rist., dertill jemväl blifvit an vändt Stats-anslag 42,451 R:dr 32 sk., dels ock att Kongl. Krigs-Collegium aflemnat till Kongl. Stats-Contoret för Krutoch Salpeter-försäljning 124,996 R:dr 40 sk., samt alt, vid årets slut, funnits en krut-behållning, uppgående till 31,846 Centner. Elt dylikt inveckladt Förvaltnings-förhållande inom med hvarandra sammanhängande och af hvarandra ömsesidigt beroende angelägenheter synes ej ändamåls-enligt; Likasom det förtjenar eftersinnande huruvida Salpeter-näringen, efter derå använda betydliga uppoffringar, icke numera borde kunna hjelpa sig sjelf, samt lemnad åt fri täflan, der lokalförhållanden utstakat gränsen för dess bedrifvande, uppfylla Krutbrukens behof, utan att behöfva särskildt understöd i form af upphandlingskostnader m. m, utöfver det anslag, som förmodligen alltid lärer få af Rikets Ständer anvisas i och för Statens behof att för krut-1'abrikationen anskaffa det qvantum Salpeter af ungefärligen 25,000 LU, som hvarje år oundgängligen erfordras.
Det var den glada tid, då salig moster Tena hade gjort bröllop åt dig och Blücher. Sedan reste du med din man på hans skepp till Stockholm, och så ” ”Tyst, tyst, det for bort som en dröm alltsammans det der Stackars Blücher – innan året var gånget, hade lyckan vändt sig och han gått till botten med både skepp och manskap. Trösta mig, för tid det var!” Och vid det bittra minnet af sin enda, korta ungdomsdröm måste den starka fru Regine Sofie släppa ögonen till. Men snart fattade hon sig med vanlig manhaftighet, sköt systern tillbaka och förkunnade att hon nu ville ta syn på systerdottern. Blenda hade emellertid nog varit besedd från hufvudet till fotabjellet af Henriette, som stel och ståtlig satt vid fönstret, hvarifrån hon med sin stolta blick tycktes vilja nedtrycka den fattiga slägtingen. ”Jaså, detta är flick-ungen Kom fram, mitt gryn – var icke blyg: jag äter icke upp dig!” Men Blenda kunde icke rå för att hon för första gången under sin lefnad behäftades med en verklig blyghet. Den gamla fruns korta, sträfva ton, hennes besynnerliga sätt att uttrycka sina känslor vid återseendet af en sedan trettio år icke träffad syster förstelnade Blenda, och hon förmådde endast att med en ödmjuk nigning helsa den barska tanten, hvars hand hennes darrande läppar i detsamma vidrörde. ”Sådant sjåp till unge!” utbrast fru Regine Sofie i en ton, som likväl var ganska vänligt menad ”Och nu tror jag att hon vill duscha mig, hon också Kära hjertandes, go’ vänner, pipen j så der mycket i gamla Westergötland – det är riktigt en ful vana!” ”Kära barn”, hviskade fru Emerentia sin dotter i örat, ”var icke tafatt och barnslig – tant tycker om kurage! Du var icke så borttappad på vägen.” ”Jag ber om förlåtelse ” framstammade Blenda, i det hon med något bemödande upplyfte sina milda ögon på tant Regine Sofies hederliga, men skarpa anletsdrag. ”Litet fel är snart förlåtet! Men var icke gråtmild, om du vill stå väl hos mig – nå, se så ja, nu är allt bra!”
Rörande önskvärdheten deraf att skjutskolor kunde årligen sammandragas; af Herrar Lagerhjelm, G. R., och von Francken, G. W., Kyrkoherden Sjöding och Kontraktsprosten Lundberg samt f. Riksdagsfullmäktige Nils Andersson och Nils Olsson, hvilka såsom reservation åberopade Afdelningens förslag med vissa förändringar, efter hvilkas vidtagande förslaget hade följande lydelse: »Till inrättande af skjutskolor hafva Rikets Ständer vid de sistförflutna 3:ne riksdagarne anvisat ett årligt belopp af 9,000 R:dr; och sedan, på grund af särskilda nådiga bref, skjutskolor under åren 1859 och 1861 hållits å Drottningholm, hvartdera året under en tid af 60 dagar, samt eleverne utgjorts af en subaltern-officerare från hvarje regemente och kår af Infanterist, stadgades genom Kongl, brefvet den 18 Juni 1861, att en skjutskola med samma utsträckning och styrka, som de föregående, skulle jemväl år 1862 sammandragas; att derefter 3:ne års anslag skulle afses för 2:ne skjutskolor, af hvilka den första skulle sammandragas innevarande år och blifva lika med 1861 och 1862 årens skjutskolor, men den andra, eller den för år 1865, utgöras af allenast en elev från hvarje regemente och så vidare framdeles; äfvensom att, i anseende till det mindre antalet af elever vid den sednare skjutskolan, densamma kunde och borde till tiden något förkortas, i den händelse sådant med afseende å medelstillgångarne funnes nödigt». »Revisorerne anse det med skjutskolornas inrättande afsedda ändamål vara af sådan vigt, att det vore önskligt, att sådane skjutskolor hädanefter kunde årligen sammandragas». g) I fråga om behöfligheten af en särskild kasernbyggnad för Kongl. Svea Artilleri-regemente; af Herrar Lagerhjelm, G. R., och von Francken, G. IV., hvilka såsom sin särskilda mening upptogo
Härigenom skulle dessutom till både samtids och efterkommandes gagn flera andra, mera omfattande samt länge ifrågasatta, arbetsföretag kunna verkställas, hvilka hittills måst uppskjutas eller underlåtas, emedan kostnaderna derför icke kunnat betäckas med härtill disponibla öfverskott af statsverkets årliga inkomster eller öfriga samlade behållningar. Då Utskottet således tillstyrker Rikets Ständer att ånyo beträda skuldsättningsbanan, anser sig Utskottet böra uttryckligen förklara, att denna tillstyrkan sker under förutsättning, att de medel, som genom skuldsättningen erhållas, icke varda använda till de egentliga stats-utgifterna eller till minskning af de statsbidrag, som för de årliga statsbehofvens fyllande erfordras, utan komma att uteslutande begagnas till sådana föremål, som tillskynda fördelar för kommande tider samt befrämja rikets eller vissa landsorters framtida välstånd och sålunda bereda tillgångar till betäckandet af den för skuldens afbördande möjligen erforderliga skatteförökning. Utskottet finner sig härvid tillika böra erinra, hurusom Rikets Ständer under förflutna tider, i stället för att, med ledning af andra staters föredöme, genom ett ändamålsenligt ordnadt inhemskt skuldsystem, bereda de tillgångar, som för utomordentliga statsbehof måst anskaffas, merändels vid inträffade krig eller eljest för det allmänna bekymmerfulla tidskiften, anlitat Riksbankens biträde för bestridandet af de oundgängliga utgifter, hvartill Statsverket saknat medel. Följderna häraf, samt Rankens sålunda tid efter annan förorsakade oförmåga att fullgöra sina åligganden och inlösa det sedelmynt, som utgjort landets egentliga rörelsemedel, lefva, oaktadt den orubbade stadga myntvärdet under 2:ne årtionden bibehållit, ännu i friskt minne hos hela nationen.
P. U. 383. —• fast, angående förökning och fördelning af fonden till belåning af, i Banken samt jemkning i grunderne för sådaue låns erhållande. IV. B. 12.3. Å. 458. P. U. 476. V. U. 1160. A. 1262. —- — omyndige barn tillhörande, om försäljning af. III. B. 435. A. 719. P. u. 734. Ehrengranats, Carl Adam, yttrande. II. l46. Ehrenheims, Johan Ludvig, yttrande. V. 8a5. 28 Ek, Öfver-Commissarie, angående arfvode för. V. B. 140. A. 246. P. U. 286. E. 1269. Electorer, om val af. I. 100. II. 727. 785. III. 13o. 187. — val af. Se lista. — till utseende af JustitiEC-Ombudsmannen och dess Suppleant, rörande val af. V. 346. — val af. V. 537. — till utseende af Commilterade till Tryckfrihetens vård, angående val af. V. 346. — val af. V. 536. Electorerne, ledigheter ibland. Se afsägelser. Elgenstjernas, Willielm, yttrande. III. 117. Embeten och Tjenster, om en Comité till reglering af Statens. III. B. 4^2. A. 719. P. U. 734. IV. B. 190. U. 191. P. U. 524. V. E. 854. Embeten och Tjenster, Comitéen till reglering af Statens, om utseende af en ledamot af Ridderskapet och Adeln dernti. VI. 109. P. U. 120. Embetsman, om löneförhöjning för Statens penningelöntagande. Se löneförhöjning. Enke-Droltningen Sophia Magdalena, Högtssaliga, afgående några vid Boutredningen efter Hennes Majit förekomne frågor. V. B. 128.
Vidkommande åter beräkningen af Stats-Verkets extra ordinarie inkomster, fann Ståndet för godt dervid låta bero, med förklarande dock likväl, att, som sistnämnde inkomster äro beroende al de beslut, Rikets Ständer, i anledning af Bevi/lnings-Utskottets förslag, kunna komma att fatta, Ståndet ville hafva sig förbehållet att i delta hänseende framdeles definilift sig yttra; men hvad beträffar Utskottets hemställan, att, hvad af postmedlen kan inflyta utöfver dels Stats-Verkets behållne inkomst, dels den för post-verkets stat och öfriga utgifter beräknade summa, må af Kongl. Majit disponeras lill kostnaders bestridande i och för postanstalternes utvidgande eller förbättring, så blef denne hemställan af Ståndet bifallen. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-V i skottets utlåtanden; N:o 34, angående regleringen af utgiflerne under Riks-Statens Första llufvud-Titel; N:o 36, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Tredje llufvud-Titel. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 35, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel. Detta utlåtande bifölls, med undantag af 2, 3 och 15 momenten deraf, hvilka återremitterades, de tvänne förstnämnda på grund af dervid gjorda anmärkningar, och det återstående 15 momentet, med förklarande af den Ståndets åsigt, att deri omförmälde anslag till fångars vård och underhåll, som af Utskottet blifvit föreslaget tili endast 450,000 R:dr, hvilket belopp af Ståndet ansågs vara för ändamålet otillräckligt, borde höjas åtminstone till 600,000 lbdr. S. D. Upplästes och lades till handl in garne Kongl. Majrts den 19 dennes å Riks-salen upplästa Nådiga tal, innehållande bifall till det af Rikets Ständer vid denna Riksdag antagna förslag till förändring af 56 § Regerings Formen och 49 § Riksdags-Ordningen, samt Kongl.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt det döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från ocb med sex till och med tio år. 32 §. Sattes barnet ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter eller fängelse i högst sex månader dömas. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från ocb med sex månader till och med två år: ljöt det döden; dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år. 33 §. Har någon, på sätt i 30 § sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 30, 31 eller 32 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 54 §. Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är alt fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 30, 31 eller 52 § sägas; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. 35 §. Begär någon mord eller dråp å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka, eller ock å stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man slår; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. 36 §. Gör någon uppsåtligen annan misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led; då må straffet ej sättas lägre än två månaders straffarbete: äro omständigheterna försvårande, må straffarbetet förhöjas till sådant arbete på lifstid, om högsta strafftiden är i allmänhet bestämd till tio år, och, i annat fall, till två år utöfver den i allmänhet bestämda högsta strafftiden. Sker sådan misshandel å annan af de personer, som i 35 § äro nämnda; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, och må ej lill lindrigare straff än fängelse dömas. 37 §.
De kunna icke blifva fullständiga i fråga om förhandlingarne på e. in., men med dessa kan man på samma sätt förfara, som Postoch Inrikes Tidningen gör med redovisningen för BorgareSt:s förhandlingar, nemi. alt man helt kort angifvet', att betänk. ang:de det eller det ämnet har inom Ståndet förevarit och blifvit bifallet, afslaget eller ålerremitteradl, samt att för ena eller andra åsigten, de och de personerne yttrat sig. Har någon talares anförande varit af den beskaffenhet, alt man icke så noga förstått hvad han menat, så kan man liksom fordna tidningen Journalen, säga att talaren yttrade sig öfver ämnet. Allmänheten har emedlertid fått veta hvad, som inom Ståndet tilldragit sig. Mera fullständiga berättelser i vigtigare ämnen, de der intressera allmänheten, kunna sedan införas likasom nu sker i Aftonbladet. Då jag här begagnar uttrycket likasom, afser jag berättelsernas vidlyftighet, men ingalunda denna lidnings-ärlighet, att återgifva förhandlingarne. Den 29 Mars f. m. 185 Hr Rosenblad: Jag eger icke tillhands Riksd.Ordn., och kan således icke efterse ordalydelsen i samma grundlags 59 §. Det skulle fägnat mig, om det förhåller sig sä, som Frih. Raab yttrat, och att hvarje Stånd finge trycka sina prot. i tidningarne. I sådant fall erfordras icke annat än alt fatta ett beslut, uti hvilket Riksg:s-konl. anbefalles att till nästa riksdags början hafva öfverenskomma med någon tidnings-redaktion om intagandet af dessa referater, dervid jag hellst skulle önska, att man vänder sig till officiela tidningen, såsom man gjort i Norrige i fråga om storthings-förhandliugarne. Enl. min åsigt höra referenterne vara offentliga personer, tillsatte af vederbörande kansli-direktion och så talrika, att de kunna medhinna, att genast återgifva diskussionerne.
Wahrbergs balans-belopp, 225 R:dr 26 sk. 10 rst., men att dom uti målet derom ännu ej utfallit; l) att, enligt Kongl. Brefvet den 31 Juli 1829, f. d. Under-Löjtnanten Barks skuld, 84 R:dr 16 sk., icke får till afskrifning befordras, förr än utredt blifvit, det Bark utan tillgångar aflidit; m) att å balansen för numera aflidne Redogöraren för artilleri-förrådet å Carlshamns kastell Hoborg och aflidne Kommendanten derstädes, Kapitenen Benzelstjerna, 1,459 R:dr 1 rst, från Hoborgs sterbhus influtit hvad erhållas kunnat, och af Kammar-Rättens pröfning ännu beror, huruvida Benzelstjeriias konkursmassa skall något utgifva till balansens betäckande; n) att, efter genom Kollegii Advokat-fiskal ombesörjd undersökning af tillgångarne hos från Tygvaktare-tjensten vid Stockholms gevärs-förråd dömde Zelling, inhemtats, det tillgång ännu saknas för godtgörande af skulden, 178 R:dr 39 sk. 3 rst; samt o) att förhållandet med Skepparen Heine påförda 4 R:dr 42 sk. 8 rst. är sådant, att Heine äger en fraktfordran, hvarå skulden skall qvittas, då Heine sig till liqvid anmäler, hvilket hittils icke skett. Vidare hafva Ständernas Revisorer, underrubrik: ”förskotter”, anmält Andra Lif-grenadiersoch Westgötha Regementernas skulder för utfådda gevär, hvilka, enligt Eders Kongl Maj:ts nådiga skrifvelse den 5 December 1844, betalas med en tredjedel af deras värde under 3:ne på hvarandra följande år; hvilken liqvidation Kollegium får i underdånighet anmäla vara vederbörligen fullgjord.
Men att hennes dotter, den lilla späda varelsen, vid hvilken hon är fästad med en till afguderi gränsande kärlek, också kunde ha » nerver », det tänker hon inte på, och tanklöst tillåter hon, att man ofta flere timmar å rad talar till hennes älskling i de mest olika tonarter, från den djupaste bas till den gällaste diskant, tills den lilla icke längre vet till sig. Nervositet och blodbrist stå, som man vet, i närmaste sammanhang. Skulle det ej vara möjligt att förekomma den senare, om man då och då erinrade sig, att små barn äfven ha nerver? Föräldrar, som ha blodfattiga barn, borde icke försumma att just i detta afseende underställa sitt uppfostringssätt en allvarlig själfpröfning. Ty det är icke nog, att vi älska våra barn, vi måste äfven tänka på, hur vi älska dem! Pastorn förstod genast situationen. Det var Hennes nåd dog många är före hans nåd. De n ä m g i l en en of entlig hem g i l het, att kamm a n rsenare tog afsked från sin syssla, flytta I f o r n a dagar. till l och lefde där intill den höga herrn, för att kunna fördelaktigt bortgifta s n i a Stockho m å e d l d ern af icke långt ifrån hundra år, ömt döt rar och för den ä d l ste sonen, han m Strödda blad ur minnets album, samlade vå konunganamnet, skapa en y l sande framtid, u ta rd n ad af fröken Agatha, den dot er han alltid af M a t h i l d a L a n g l e t. barmhert g i het skickat de yngre sönerna ut rin i gaktat, för det hon icke förståt göra ett 3. g e odt parti. Hans nåd var nu så godt som vär d l en att sör a j för sig själfva, så godt d barn på nytt, men påm n i te sig dock icke så k u n d e. Hans nåd oeh hennes nåd. » Det är bäst att säga till hennes nåd, » litet från forna dagar. Och när Tinnie, nu (Ports, och slut.)
Såsom skäl torde jag blott behöfva anföra följande: 1:0 Rikets Ständer böra veta värdet af hvad de till Statsverket anslå, innan sådant sker; helst vid ett tillfälle, då Utskottet föreslagit 600,000 R:dr årlig ökning i anslagen, och Regeringen begärt nära 4 millioner på en gång till extraordinaira behof, samt hela Europas ställning synes vara så betänklig, att en plötslig myntförbältring, ia6 Den i September e. m. vållad af de tillfälliga behof, som bunde uppstå af våra exportartiklar och våra fartyg, lika lätt kan inträffa, som en förstörande myntförsämring skulle kunna blifva en följd af olyckligt beräknade och illa utförde politiska handlingar. 2:0 Det är en pligt såväl emot de skattdragande, som de löntagande, att Rikets Ständer söka medla emellan de stora behof, hvilka å begge sidor äro förhanden, till följd af mindre väl betänkta, ehuru visserligen sedan längre tid antagne styrelsegrundsatser; en medling, som icke kan rättvist ske, förrän man, genom ett mynts återinförande i landet, kan uppställa en säker jemförelse emellan behof och tillgångar, värden och priser. 3:o Det skulle vara ej blott en orättvisa, utan ett våld, att, utan afseende på sältet, huru all enskilt eganderäJtt tryggas medelst myntets reglerande, fatta beslut om Statsanslagen, och bevilja skattemedel, hvilka sedan icke af Folket kunde utpressas, utan att begagna det hemliga beskattningssättet på ali Capital-förmögenhet, som man genom BancoSedlars utgifvande vetat en lång tid begagna. Jag vågar alltså föreslå Ridderskapet oell Adeln, att Ridderskapet och Adeln måtte fatta det beslut, att med af görandet af UtgiftsTitlarne skall fördröjas j intill dess Rikets Den i September e. m. 127 Ständer hunnit afgöra Statsoch BancoUtskottens Betänkande om Myntväsendets reglerandej samt , i händelse myntbestämningj nied eller utan realisation, besluteSj Hans Maj.t Konungens Nådiga Sanction å beslutet blifvit Rikets Ständer meddelad. Hvarefter Herr Hjerta raundtligen tilläde:
Det omdömesrika sällskapet fann pjeserne mycket vackra, men kunde dock ej undgå att anmärka, att de, likväl hade någonting som utmärkte att de ej voro Engelska. Ägaren log åt dess - patrioter; men besparade dem, såsom artig värd, förödmjukelsen af en närmare förklaring. Vid samma tid för circa ao år sedan reste en Svensk Handels - Den 28 Junii e. m. expedit öfver Götheborg till London. Han köpte sig i Götheborg ett slags der tiUverkade utmärkt vackra stålknappar. Ankommen till London frågade en Engelsman hvar han köpt dessa sköna knappar, och försäkrade att de vore af en helt ny patent-tillverkning i Birmingham. Men då Svensken sade att de voro gjorde af en Klensmed i Götheborg, svarade Engelsmannen, jag har blott velat försöka er contenance; ty vid första blick såg jag att de ej voro gjorde i England. Dageligen finna vi ty värr anledning till reflexioner, öfver sådane olika tänkesätt. Jag vågar äfven nu återkalla i minnet den sköna ägta Engelska anecdoten då en rik Engelsman samlade Londons förnämste Män till en måltid och lät i en Mortel sönderstöta en Perla af stort värde, hvilken Drottning Elisabeth ej haft råd att köpa, emedan hon användt sine skatter till inrikes industriens upphjelpande, och sedan i en Vinpocal blanda gruset af denna Perla, för att dricka Drottningens skål. Der medborgaren värderar sin regerings bemödanden att upphjelpa landet, och med hänryckning omfattar det allmännas intresse, der visar sig sådana resultat, som vi se i England och i alla länder, der verklig lyftning i tänkesätten finnes: och att det tillhör nationalrepresentationen att häri föregå nationen, kan ej betviflas. Den 28 Junii c. m. N:o 5. 'Grefve Spens, Carl Guflaf: Då mot Utskottens nu på bordet lagde