Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Depoter hör äga rum, hör ej till ämnet; nog af, den största ordning hör råda vid hela denna inrättning, och det noggrannaste uppseende handhafvas öfver ynglingens uppförande, som efter kloka föreskrifter med strängaste ordning iagttages , så att ej blott den välartade ynglingen må förblifva oförderfvad, utan den med mindre goda anlag der kunna förbättras och corrigeras; utom detta förfelas ändamålet. Deremot vinnes då alia de fördelar, som äro oförenlige med Indelningsverket; ty genom sammanlefnaden skulle intelligence och upplysning småningom inställa sig; genom krigslydnaden allmän disciplin inrotas hos Nationen, och vårt nu varande lynne skulle förändras till liflighet och Nationalanda, som bereda duglighet, grunden till den enskilt» välmågan, äfven som deL drif - Den 10 Augusti e. ro. vit andra civilicerade Nationer att göra underverk, när Fäderneslandets försvar sådant påfordrat. Mili laire-genier skulle utvecklas, som genom nu varande författningar evigt ligga förborgade. Alla utan undantag böra derföre ovilkorligen genomgå denna exercitieskola, med rättighet derefter att lega karl i sitt ställe fulla 3o år gammal. Då nu skyldigheten är personel, frågas om icke äfven Embetsman till 25 året ovilkorligen borde lega oaktadt sin embetsbefatilling? Man ihogkommer, att Domare och Prester skola vara fyllde 25 år; förmögnare och bättre uppfostrade ynglingar, borde äga ett visst antal rum åt sig utsedde, och hvilka sorn det önskade, skulle kunna börja Gradpassering, hvarigenom af Beväringen vanns en outtömlig källa till skicklige Officerare, och Underofficerare, som dertill antecknades, i händelse af ett infallande krig, hvarföre sådana inrättningar kunde vid Academierna umbäras, och ynglingarna derstädes endast behöfva använda sin tid till Vetenskaplig bildning; ty den rätta militaira bildningen anser jag oförenlig med den fria Academiska.
Dör den valde, eller bevisar han laga förfall, eller blifver han till Talman utsedd, anställes nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade alt välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka, för Presteoch Borgare-Ståndens Riksdagsfullmäktige, förö valet bestämmas. Dessa medel skola, för Borgare-Ståndet, af Magistraterna och, hvad serskildt beträffar bergsbrukens fullmäktige, af de tjenstemän, som bergs-utskylderna upptaga, samt för Bonde-Ståndet af Kronofogdarne, utan serskildt arfvode, Exped tions-Ulskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.o Q. uppbäras och redovisas. För en af hvartdera Universitetets fullmägtige Lör ofvannämnda reseoch underhållskostnad utgå från Åcademi-fonden. § 22. Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: 'Till deh La - tinia (Urtima) Riksdag, som i . .. skall hållas och tager sin böl jan den . befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för PresleSlåndet ifrån N. N. Stift, Univeisitet eller Academi): (för Borgare-Slånd< t ifrån N. N. Stad, eller från bergsbruken inom N. N. valdistrict): (för Bon* de-Siåudet, boende ocb besuten å hemmanet N. N. uti N. N. härad af N. N. län) att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärender, hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regeringsform af den 6 Junii 1809, jemte Riksdags-Ordningen och öfriga gällande Grundlagar.’*
Professorn upptog den också, till följd af denna öfvertygelse, med temligen godt lynne. Visserligen sade han, halft motsträfvig: ”Kära barn, det går aldrig an; jag är en riktig grobian!” Men icke desto mindre hjelpte han Rosa, ganska förnöjd, att draga den plågade foten ur skärselden, och stack den, hjertligt belåten, in i toffelns himmelrike. Vidare lät han, utan all motsträfvighet, Rosa lägga ett par af soffkuddarne derunder, och då allt var i behörig ordning, och vår gode professor kände sig så trefligt och angenämt stämd, klappade han Rosa på kinden, och sade: ”Nå, min flicka, du hade väl något ärende till mig ändå?” ”Endast en vänlig bön från mina föräldrar, hvaruti äfven jag af hjertat instämmer, nemligen att få se farbror Ling i vår husliga krets om Julafton.” ”Aj, aj!” svarade professorn; ”du ser det duger icke, mitt barn! Gikten har blifvit alldeles besatt, sedan jag sist var i kommerserådets hus. Några utflygter duga icke mera för gamle Ling. Han får hålla sig hemma, om han vill någorlunda hafva fred med denne sin fiende.” ”Det gör mig oändligen ledsen,” försäkrade Rosa, ”och kommer äfven att mycket smärta mina föräldrar och Ferdinand.” ”Bah!” menade professorn, och det gamla, sarkastiska leendet infann sig åter, samt thronade på hans läppar, ”bah! det betyder ingenting; den saknaden ger jag ej mycket för! Men jag hade ändå icke velat afslå en bön af dig. Kom derföre fram med någon annan, så vill jag se, om jag icke kan uppfylla den.” ”Lofva bara icke mera, än farbror sedan vill hålla,” sade Rosa småleende; ”ty jag är sinnad att taga er på orden.” ”Gör det, min flicka, men raskt och utan preludier; ty sådana hatar jag. Säg utan fruktan, om du har något att bedja om för egen del.” ”Det vill jag, bästa, goda farbror; ty jag har verkligen något att utbedja mig, nemligen hjelp uti uppgörandet af en liten affär.”
Ad, Pr, s Band. j 3 Den x Martti, af något sådant allmänt stadgande, angående exclusiva eller uteslutande Privilegier, sorn, då det å ena sidan, genom uppmuntran och säkerhet för den, hvilken använder tid och kostnad, på uppfinning eller bedrifvande af någon Ilar i Riket okänd slöjd, konst eller väsentligt konstförbättring, medförer naringarnes hastiga förkofran ; tillika å den andra sidan, förvissar hvarje medborgare om den i 60 §. af RegeringsFormen och i Författningarne grundade Näringsfrihet; så hafva vi funnit, i sådant ändamål, godt, att i detta ämne härigenom i Nåder förordna följande: I) Den som uppfunnit, eller hår i Riket först verkståldt, eller vill verkställa, någon ny slöjdinrättning, konst eller väsendtlig konstförbättring, och åstundar uteslutande privilegium, att på viss tid deraf sig begagna, må ingifva ansökning derom till vårt och Rikets CommerceCollegium. Ansökningen hör innehålla sådana detailler, som tydligen ådagalägga att uppfinningen ej förut här i Riket är känd och utöfvad, då Collegium äger att inom i4 dagar efter ansökningens inlemnande till oss inkomma med underdånig tillstyrkan derå; hvarefter vi vilje oss i nåder utlåta om sådant Privilegium må af Collegium den sökande meddelas. Vid ett sådant nådigt utlåtande vilje vi, till afslag eller bifall, endast göra afseende på huruvida uppfinningen verkligen förut här i Riket är känd öeh utöfvad eller ej; och vilje vi i Nåder deraf lemna Collegium så tidigt del, att det Den i Martii, & sökta Privilegium må hinna meddelas inom 6 veckor efter ansökningens jnlemnande. Skulle Collegium deremot finna elen angifna uppfinningen vara här i Riket förut känd och utöfvad, äger Collegium att ansökningen om uteslutande Privilegium genast afstå.
Det är ifrån ett litet snyggt värdshus jag tillskrifver dig dessa rader; mitt ressällskap, det hennes Nåds godhet utsett mig, men hvilket du ännnu icke ens till namnet känner, har redan för tvenne dagar sedan hit anländt, och vänta endast på vind samt ordres, att kunna gå ombord; du är väl nyfiken att lära känna de personer, med hvilka din Mathilda, åtminstone för en kort tid, skall träda i ett vänskapligare förhållande, och jag skyndar att tillfredsställa din väntan i den delen, i det jag säger dig att det är Hof-Rådet B., hvilken nu återvänder till S. med tvenne barn, en flicka om 16, och en gosse om ll år, ifrån en resa den de för nöjet att träffa anhörige, för trenne veckor sedan hitått gjort. Det är en älskvärd familj, så mycket jag hittills kunnat finna, och som vi framdeles komma att bebo samma stad, lofvar jag mig redan på förhand deraf nöje. Adolph upphör ej att berätta om onkelns på Svärdsby herrliga tvåvåningshus, med balkonger och terrasser; hans stall med tolf magnifikt vackra, glänsande hästar, hans präktiga jagthundar etc. etc., och tycker endast att återresan företogs allför snart; Rosa deremot, fann tanten, onkeln och kusinerne visst ganska uppmärksamma och älskvärda, samt för öfrigt allt såsom Adolph sagt "förträffligt," men längtar lika fullt att få beträda hemjorden, och hälsas af mor och syskon. Jag anar dock, att någonting djupare ligger till grund derför; låt se. Jag finner mig just väl i denna lilla krets och har redan i samråd med Rosa på bästa vis rangerat vårt lilla hushåll. Någonting mägtigt drar mig till denna unga flicka, och ehuru jag räknar fyra år mer än hon, öfverensstämma våra tänkesätt dock fullkomligt. Just nu inträder hon i mitt lilla rum. "Mathilda måste", säger hon, "spisa med oss, eljest har icke heller jag någon matlust." God natt! Den 1 Juni om afton. N. är en nätt stad, ehuru gammalmodig, har trånga och smala gator med en högst ojemn stenläggning, hvilken verkeligen pröfvar fotgångarns vigilans och hållning.
Jag tror icke att här äro många, som bestämt kunna biträda denna af Hr Aminoff yttrade mening, utan anser detta vara tvärtom så obestämdt, att det är endast ganska få jordbrukare som kunde säga sig vissa derom, och jag tror äfven att om man läser utländska böcker, så kommer man till samma resultat. För min del får jag säga, att af egen erfarenhet, anser jag mig icke böra sätta tro till den långvariga verkan af benmjöls gödning. Detta gödningsämne har samma egenskap, som alla kalkhaltiga, nemi. förmåga att utsuga jorden, d. v. s. att det kan göra nytta 3, 4, till 5 år, men sedermera fordras ny gödning. Det är således icke allt guld som glimmar, och på den uppgifna verkan under 10 års tid kan jag icke tro. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag har för min del hittills undviket att deltaga i öfverläggningarne, rör:de tulltaxan, men ber att vid detta tillfälle få förklara att jag i allo instämmer i de yttranden, sora af Hr von Hartmansdorff och Hr Aminoff blifvit afgifne. Jag tror för min del att i samma mån som vårt åkerbruk går framåt, i samma mån som kunskapen derom genom landtbruksmöten sprides, så skall man också inse vigten af detta maktpåliggande gödningsämne, men jag tror, att man bör göra allt hvad som göras kan för att bibehålla detsamma inom landet. Jag får således för min del instämma i deras åsigter, som önska bifall till Bevilln.Otsk:s tillstyrkande i ämnet. Hr von Hohenhausen: Jag får endast upplysa i ani. af Hr Aminoffs yttrande derom att numera inga lager af ben skulle finnas, att de visserligen icke mera äro befintliga vid Wisby, sedan man har upphört med fabrikationen derstädes. Detta faller af sig sjelft, men derjemte är förhållandet, att det låga priset af 6 sk. r:gs för insamling af ben, icke häfver höjt sig. Hr Aminoff:
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 26, angående väckt motion om åtgärder till åstadkommande af en pensionsförening för tjenstemän och betjente vid Statens jernvägar. Ifrågavarande Betänkande, hvari Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet förklarat sig icke kunna understödja omförmälda motion, har, enligt från Riks-Ståndeu till Utskottet aflåtna protokollsutdrag, blifvit af Höglolliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet samt Vällofliga Borgare-Ståndet bifallit; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet återremitterat ärendet för vidare behandling inom Utskottet; men som tre Stånds mening i mål af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, kan berörda återremiss ej till någon vidare Utskottets åtgärd föranleda; hvilket Utskottet skolat för Hedervärda Bonde-Ståndet gifva tillkänna. Stockholm den 5 Februari 1866. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Memorial Jis 45. Ack. till Exp.-Utsk. den 6 Febr. 1866, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande lS:o 32, angående väckt motion om bestämmande af vissa vilkor i fråga om rättigheten att utbekomma brandstod. V ■ -' .'\ -'iV.OVv 'lii S)'V; Enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag har ifrågavarande Betänkande, , hvari Utskottet hemställt, att omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende, blifvit af Högvördiga Preste-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga Riks-Stånden gilladt; och som, i fråga af sådan beskaffenhet som förevarande, tre Stånds mening utgör Rikets, Ständers - beslut, kan berörda återremiss ej till vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet får för Högvördiga Preste-Ståndet tillkännagifva. ■ti .
Det är derföre yrkadt, att Utskottet, vid förnyad behandling af ärendet, måtte utreda, på hvilka grunder Utskottet anser Bergs-Collegium kunna upplösas, och huru de mål, som nu tillhöra detsamma, skulle kunna emellan andra embelsmyndigheter fördelas; ty det vore klart, att icke alla dessa mål kunna komma till Bureau-chefen, då Civil-Departementets tjenstemän icke äro skyldige att hafva tagit bergsexamen, hvilken åter erfordras för alt kunna bedöma större delen af dessa ämnen. Inom Vallöf]- Borgare-Ståndet hafva Herrar Petre_, Geijer och Lagergren yttrat sig i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad de bär anförde anmärkningarne innehålla, och i synnerhet funnit betänklighet vid den collegiala behandlingens upphörande flir åtskilliga af de administrativa ärenden, som nu tillhöra Bt rgs-Collegium, såsom frågor om grufvor, om Kronans åt Bergslagen upplåtne skogar, och framför allt striden emellan stångjernsoch tackjerns-inlressena, vid hvilken en medlande myndighet skall vara serdeles angelägen; och hafva Ridderskapet och Addn samt Burgare-Ståndet, i anledning af dessa anmärkningar, återremitterat Betänkandet, hvilket är af Bonde-Ståndet bifallet; hvaremot Preste-Ståndet beslutat återremiss deraf, i sammanhang med Stats-Utskoltels Utlåtande N:o 208, innehållande förslag om Myntoch Controll-verkets ställande under Bergs-Collegii öfverinseende, samt anmodat Utskotten att dessa ämnen gemensamt företaga.
H v a d kvinnans lämplighet i öfrigt på apotekarebanan beträffar, så, o m fackmän därom hyste stora dubier, redan innan tillfälle gifvits se resultatet af ett försök, är d e n samstämmiga m e - ningen numera, att kvinnan på detta verksamhetsfält måste betecknas såsom särdeles olämplig. Att icke desto mindre för en tid sedan ett antal kvinnor blefvo s o m elever antagna, måste tillskrifvas den orsaken, att det en liten tid ansågs, o m j a g så får säga, » modernt » att på ett större apotek hafva en kvinnlig elev. D e herrar apotekare, s o m då ej förmådde värna sig gent emot denna modets nyck, ångra förvisso n u sin svaghet. A t t de unga kvinnor, s o m varit i tillfälle att pröfva sin lämplighet på banan, äro af samma åsikt, torde bäst synas däraf, att de 3, som g e n o m sin petition utverkade k. m:ts medgifvande, och sedan flere m e d d e m för länge sedan afgått från skådeplatsen. Medgifvas måste, att det kan gifvas omständigheter, som betydligt kunna underlätta det svåra arbetet för den kvinnliga eleven, nämligen då h o n, s o m t. ex. nu Sveriges första kvinnliga farmaceut, äger förmånen hafva en nära släkting, s o m är apotekinnehafvare, en förmån s o m för henne måste vara af oskattbart värde. Men en kvinna, s o m e j kan b e r ö m m a sig af att äga samma fördel, gör klokast uti att icke » taga i besittning denna n y a landvinning ». Jag anser m i g m e d dessa rader hafva visat, att detta så mångprisade nya verksamhetsområde för kvinnan har sina stora skuggsidor, hufvudsakligast beroende på, att en jämförelse mellan hennes och mannens arbete i n o m detta fack ej en gång kan ifrågakomma. B CU Nobel ' arnes moder. I d u n har därför känt sig öfvertygad, att det borde högeligen fägna svenska kvinnor att i sin tidning just nu möta bilden af den moder, s o m fostrat slika söner o c h i deras lif o c h gärning lämnat de djupa intrycken af sin egen u p p h ö j d a personlighet.
Af dessa skäl nödgas jag föreslå, att, med afslag å den Nådiga Propositionen i denna del, Rikets Ständer må förordna, att Capitationsafgiften, hädanefter som hittills, kommer att till RiksgäldsContoiret aflemnas; anhållandes att detta Memorial med de andre respective MedStånden corn muni-, ceras och till Höglofl. StatsUtskottet Remitteras. Lades på bordet. Den 12 December f. m. 93 Herr Tham, Wolrath, uppläste följande: Ehuru jag har fullkomlig anledning förmoda, att ifrån Hans Maj:t Konungen en fullständig Nådig Proposition blifver Ständerna meddelad, angående Tullbevillningen, Tullstyrelsen och alla till denna vigtiga gren af Statshushållningen hörande Srender, kan jag dock icke, i osäkerhet om den Nådiga Propositionens åsigter och innehåll, och under fruktan att den icke inom Motionstidens slut till Ständerna inkommer, underlåta att fästa Rikets Högloft Ständers uppmärksamhet på detta ämne, som, i afseende på dess ingripande i Svenska Statshushållningens alla grenar, torde framför de flesta andra förtjena den mesta uppmärksamhet. Till grund för deras åtgärder i detta ämne, antogo Rikets Ständer vid i8?-3 års Riksdag såsom allmän princip friheten, att emot tull inoch utföra alla möjliga varor.
St:s Bank icke sammansatt af dessa hufvudsakligen olika elementer, skulle dessa frågor, sorn i dag förevarit, ej vara så svåra att reda. Men nu är förhållandet sådant det är, och den practiska mannen måste derifrån utgå. När jag således tager i öfvervägande åtskilliga talares opinioner, som yttrat sig i tendens att försäkra realisationens bestånd såsom hufvudsak, uti hvilken mening jag är böjd att instämma under vissa vilkor, som jag framdeles skall framställa, kan jag icke undgå göra den anmärkning, att dessa Hrr fästat sig vid vexelbanksfunctionerna. Då jag återigen betraktar de andras åsigter, som tänka på rörelsecapitalets förökande i samma mån, som näringarna gifva tillkänna ett större behof, kan jag icke undgå att fästa uppmärksamhet derpå, att dessa Hrr i hufvudsaklig mån fastat sig vid lånebanksfunetionerna. Denna karakteristik visar oss på eria sidan det så ofta omtalade strypsystemet och på den andra sidan ett system af sedelemissioner utan motsvarande valuta. Utsk., som ständigt bort bålla sig för ögonen dessa Bankens dubbla functioner, har måst afse vexelbanken såsom hufvudsak, emedan pligten är på den sidan; ty Banken är pligtig att hålla utvexlingen vid magt och kan icke för näringarnas understödjande våga sitt sjelfbestånd, utan endast afstå något af sina rättigheter. Begäret att med lån biträda näringarna kan således icke moderera åliggandet för Banken att göra folket rätt i bancoluckan. BancoUtskts system ligger, efter njitt förmenande, midtemellan dessa tvenne ytterligheter i åsigter, och jag hoppas, att detta skall finnas af hvar och en, som med uppmärksamhet följt discussionen samt läst Utsk:s förra och nu förevar. betänk.; ty det medium, som Utsk. föreslagit, är icke taget på måfå, utan ett medium, som häller stånd håde emot dem, som yrka endast oafbruten vexling, och dem, sorn begära, att Banken i låneväg skall biträda näringarna. Den 24 Juli f. m. 99 Efter denna allmänna framställning öfvergår jag tillden nu förevar, frågan.
I afseende å några utaf nyssomförmälda lån, eller dem, som 'under den 10 och 22 April 1858 utgått till Nils TrOersson i Glimminge, Hans Olsson i Onslunda, Ingvar Persson i Träslöf, Måns Olsson i Örum, Anders Isaksson i Glimminge, Jöns Jeppsson i Glimminge, C. A. Lindström i Fröslöf och Jöns Persson i Onslunda, uppvisade emellertid Advokat-Fiskalen särskilda liqvider, till hvilka begagnats lika beskådade tryckta blanketter som till de ofvannämnda, men, beträffande innehållet i öfrigt, voro från dessa skiljaktige i så måtto, att uti berörda särskilda liqvider, de der alla saknade underskrift, provisionen fanns utförd med en hel procent af det beviljade lånebeloppet, då deremot, uti Ola Månssons företedda liqvider med vederbörande Kommissionär i Lånekontoret, provisionen var upptagen till endast en fjerdedels procent, och ansåg Advokat-Fiskalen detta förhållande, enär dessa åtta särskilda liqvider jemväl syntes vara med Ola Månssons hand upprättade, påkalla förklaring af Ola Månsson. Hörd häröfver, vidgick Ola Månsson, att hvad dessa liqvider innehöllo, utom det som i en hvar af dem vore tryckt, blifvit af honom skrifvet, men i öfrigt, under bestridande att hafva utaf den deri utförda provisionen åtnjutit större eller mindre del, förnyade Ola Månsson sin förut yttrade önskan att på en gång få i afseende på alla lånen förklara sig angående den anmärkta provisionen; och medgaf Ola Månsson, att han till Kamreraren i Lånekontoret aflemnat handlingarna rörande förrbemälde Nils Troerssons. Hans Olssons, Måns Olssons, Anders Isakssons, Jöns Jeppssons och Jöns Perssons lån; hvaremot Ola Månsson sade, det han ej bestämt kunde erinra sig om han inlemnat handlingarna rörande Ingvard Perssons lån, och trodde, att Lindströms handlingar blifvit med posten Kamreraren tillsända.
Jag, lik - Det) i5 Juni e. ra. 243 som lian, vet med mig alt ofta hafva besvärat R. o. Ad. med ali åhöra, oell följaktligen äfven nolarierne med alt ujipsälla hvad jag yttrat under denna riksdag; och jag anselsåledes som en skyldighet att bidraga dertill, att våra notarier måtte få en förökning i sina arfvoden. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be hagade bifalla StatsUtskts utlåt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt att, med afslag ä Utsk:s mein. Nto 597, bestämma, det de notarier, som föra prot. hos RiksSt:n, skola, i stället folden dem bestämda aflöning under åtta dagar efter riksdagens slut, erhålla gtalificationer, motsvarande beloppet af deras arfvoden för en månad, och skola dessa gratificationer till dem i vanlig ordning utbetalas, sedan Ståndets secreterare intygat, att desse notarier fulländat sina 1 iksdagsgöromål. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hartmansdorff äfven föreslagit, det inbjudning lill BorgareSt. mätte afgå, till instämmande i detta beslut. Hr von Hartmansdorff: ålin mening var egentligen, all inbjudningen skulle ske äfven lill de öfriga RiksSlm. Jag ber således att få rätta min framställning i delta afseende. R. o. Ad beslöt derefter att inbjuda de öfriga RiksShn lill instämmande i det nu fattade beslutet. Justerades 1 prot.utdr., innefattande R. o. Adis beslut, i anleda, af StatsUtskts utlåt. Upplästes Exped.Utsk:s förslag N:o 4*4? underd. skrifvelse till K. M, med anhållan om aflålande af nåd. propos, rörtde en ändamålsenlig förändring i nuvarande nationalrepresentation.
Om StatsUtsk. likväl ej skulle finna det görligt att tillstyrka äfven detta nya anslag, dels pä grund utaf den af Utsk. bestämdt antagna regel, att så litet som möjligt tillstyrka anslag, sorn icke af Konungen blifvit äskade, och dels af svårighet alt dertill finna medel; så skulle jag tillstyrka hvad motionären föreslagit, eller att frågan om de 3000 r:dr må stå öppen, i afsigt alt, såvida StatsUtsk. skulle anse det omöjligt att skalfa medel till det i motionen åsyftade nya ändamål, det må stå fritt, att af nyssberördc summa intill nästa riksdag anslå arfvoden till tjenstemannapersonalens inom Bibliotheket förökande, då sedan vid näst Den 0 November f. m. 65 i lii st inträffande riksmöte eli ordinarie anslag kunde begäras och pä stat uppföras. Det är visserligen nyttigt och nödigt, det erkänner jag fullkomligt, att uppköpa höcker som utkomma, men att hopa böcker pä höcker ulan att hafva tillgäng till deras ordnande, del. är ungefär detsamma sorn alt icke hafva några. På dessa grunder anhåller jag, alt detta yttrande finge medfölja motionen till StatsUtsk., för det afseende, sorn Utsk. kan finna skäl alt deråt lemna. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Behofvet af tjenslemiin vid K. Bibliolhekct iir naturligtvis beroende, dels på den mängd af böcker som der finnas, och dels på mängden af besökande, som vilja begagna desamma. Det är sålunda tydligt, att ju större anslag, som lemnäs till inköp af nya böcker, desto större är ock behofvet af tjenstemän, sorn ställa dem i ordning. Alt delta behof är stort, är redan ädagalagdt af Frih. Hamilton, och hvar och en som hehöfver anlita del K. Bibliolhekct torde kunna vitsorda detsamma. Hvad äter angår frågan om uppskof, med bestämmande af anslaget till uppköp af böcker, till dess anslag för flere tjenstemän blifvit bestämdt, sä är jag deruti af motsatt tanka.