Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fjällbygdens natur har tryckt sin stämpel på hennes vasen. Utan att vara förberedd för ett lif i Kristiania, öfverflyttas hon dit, till en tant, en fin verldsdatn. Dennas hela traktan a r att ombilda sin niece, uppfostra henne så, att hon kan ' lysa i societén, och utplåna alla minnen af hennes friska, rena naturtillstånd. Redan då hon anlandt till sin bestämmelseort, skrifver hon:, Da Stor-Ola leverede töjet ind af gadedören, havde jeg mest lyst ' til at sztte mig i karjolen og kjöre de tre dage hjemover igjen; men saa tzenkte jeg med ét: Bedst at marschere lige paa, som fader siger !~ Först känner hon sig blandad af det förtrollande societetslifvet. Balerna, toaletterna, pianolektionerna, Se Fatniljcn paa Gil ' jc. fransktalandet - allt, ar ännu så nytt, att hon ej upptäcker, hvad det innebar. Snart finner hon dock, att hon ar instängd som, i en bur,. Dubbelfönsterna hindra henne från att andas och hämta luft; gardinerna göra det mörkt i redan förut dystra rum, och gatan med sina husrader låter himlen knapt framskymta. det er ikke til at puste iv, skrifver hon till föräldrarne, og det skal rigtig hjelpe noget, at de lufter med de överste vinduer to gange om dagen.^ Visserligen säger tant, att hon skall vänja sig vid staden, men hur ar detta möjligt, utropar hon förvånad; icke en enda gång på hela vintern har jag haft nagelsprång! Tant har mycket svärt, att kasta grimman öfver hennes hufvucb. Än rusar hon till släden öfver en ~opmaaget liden sneskavlv; an springer hon: &gt;barbenet paa gulvet i sov eva er els et^, och an talar hon fritt om sina landiliga små bekymmer.
Vidkommande frågan, huruvida beloppen af de under åren före 1841 å riksstatens åtskilliga hufvudtitlar uppkomna brister böra såsom en grundfondens fordran beräknas eller icke, hafva Rikets Ständer funnit, att, då nämnda utbetalningar utöfver hufvudtillarnes egna tillgångar skett af medel, tillhörande grundfonden, hvars ändamål icke är att dylika utbetalningar utan ersättning - Expeditions-Ut slottets Förslag lill und. Skrifvelse, N.o 192. 393 sättning bestrida, samma utbetalningar al' sådan anledning måste såsom grundfondens fordringar anses, intilldess de ersättas eller beslut om deras afskrifning blifvit af Rikets Ständer fattad t; förekommande likväl härvid att, enligt rikshufvudbokens gällande plan, aila med hufvudtitlarne gemenskap egande utbetalningar, utan afseende derpå, huruvida hufvudtitlarnes tillgångar äro tillräcklige alt dem betäcka eller icke, ändock genast definitivt i kapital-räkningen afföras och att således de utöfver riksstats-tillgångarne bestridda utgifterna eller bristerna icke kunna i rikshufvudboken, efter dess nuvarande inrättning, såsom balans framstå, hvilket förhållande, som varit och än vidare är möjligt, så länge de under statsmedlen inbegripna serskilda fonderna kunna sammanblandas, kommer att upphöra, när hvarje fond får sitt serskilda konto, der fondens fordran af en annan fond på denna senares konto naturligtvis motsvaras af en lika stor skuld. Emedlertid förorsakar detta att någon afskrifning i egentlig mening ej kan ega rum såsom på visst sätt redan verkställd, och att balansering af samma brister endast kan ske genom anmärkning inom kolumn af deras belopp, hvilket uti rikshufvudboken iakttagits på de der förekommande serskilda sammandragen öfver riksstats-utgifterna. Det är således på dessa, äfvensom uti de räkningar öfver grundfonden och ordinarie statsregleringen, hvilka, utom rikshufvudboken, vanligen åtfölja Rikets Ständers revisorers berättelser, som en beslutad afskrifning kan blifva synlig, men icke uti rikshufvudbokens kapital-räkning, deri nämnda belopp, i den nion de uppkommit, äfven blifvit afförda.
M. utaf egna medel i Nåder lemnade understöd, nöden bland Stadens, redan före ofvanberörde olyckshändelse, i allmänhet torftige invånare nu mera blifvit så allmän, att någon inbördes hjelp icke vidare vore att förvänta, ulan en mängd år måste förflyta, innan invånarne kunde ens i sin förra ställning återkomma, fördenskull, samt uppå flera anförda skäl, i underdånighet anhålles, att ett lånebiträde af åooo R:dr B:co, utgörande, enligt ansökningen bilagdt kostnadsförslag, det ytterst minsta belopp, som, äfven med beräkning af invånarnes arbetsbiträde vid byggnaderne, skulle erfordras till de publika husens återuppbyggande, måtte Staden beviljas. Vid öfvervägande häraf, samt med afseende å den Staden Öregrund öfvergångne olyckshändelse, hafva R. St., enär det synes kunna med visshet anlagas, att Staden ej år i tillfälle, hvarken att af egt a tillgångar uppföra de genom eldsvådan förstörda allmänna byggnaderne, eller att för det lån, som för ifrågavarande ändamål kan Staden förunnas, åtaga sig någon räntebetalning, alltså funnit sig böra bevilja Stadf n Bihang till R. St. Vrot. 10:de Sand. 2 Band. 2 Haft7 SO Exp. UtsL Förslag till und. Skrif c. N:o 323- Öregrund det begärda lånebitrådet af 5ooo R:dr B:co, under vilkor: i:ö att hela denna lånesumma användes till uppbyggande af Stadens afbrånda allmänna byggnader, hvilka böra vara fullbordade senast år i854; 2:0 att lånesumman ställes under förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas requisitioner och fullmagter penningarné komma att från R.
N:o 274.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, enligt hvad i underdånig skrifvelse, angående regleringen af ulgifterne under Riks-stalens Fjerde Hufvud-Titel, blifvit anmäldt, funnit sig ej böra lemna bifall till E. K. M:ls Nådiga framställning om lön-tillökning för den vid Lifbevärings-regementet anställda personal, men tillika beslutat, att utsträckning i allmänna bevärings-manskapets exercis-tid skall ega rum, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, alt någon ersättning måtte beredas de olficerare, hvilka i följd häraf måste tjenstgöra under det andra bevärings-mötet, samt att, dä della bevärings-möte påginge under 14 dagar, hvadan traktamentet, enligt 1851 års Rese-reglemente, för den dervid tjenstgörande personalen utgjorde 1,354 R:dr 50 öre, hvartill komme dels förhöjning, jemlikt Kongl. Förordningen den 13 Mars 1857, med 50 öre per dag för 33 personer, tillhörande nämnde Reglementes 7:de och 8:de klasser, eller 231 R:dr, dels 3jralioner Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 233. för Stabens hästar, utgörande i penningevärde 630 R:dr, eller tillsammans 2,215 R:dr 50 öre R:mt, detta belopp måtte för olvanberörde ändamål af Rikets Ständer anvisas. Och få i anledning häraf Rikets Ständer, som funnit ifrågavarande framställning billig, i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes till beredande af en djlik ersättning, anvisa de besparingar, som möjligen kunna uppkomma genom de från regementet afgående officerares löner, eller, om sådant icke kan ske, utaf del å Riks-staten uppförda förslags-anslag till bevärings-manskapels vapenölningar för ifrågavarande ändamål använda det belopp, som uppgifvits dertill vara erforderligt, eller 2,215 R:dr 50 öre Runt. Rikets Ständer framhärda etc.
Men då å ena sidan inte svenska allmänheten på alla ställen använder detta prisvärda räddningsmedel, som varje öm och förståndig förälder borde, för att barnen skall undgå den förfärliga smitta, som vanställer deras ansikten och undergräver deras hälsa och då det å andra sidan vaccinationen inte på alla ställen utförs med urskillning och noggrannhet, har Kollegium Medicum kungjort vissa ledande föreskrifter och underrättelser, som här följer: Ingen person, som inte är läkare, får vaccinera förrän han kan förete ett betyg, att han säkert och beprövat kan bedöma och urskilja så väl den äkta vaccinen från den falska och verkliga smittkoppor från vattenoch svinkoppor. Ett sådant betyg skall utfärdas av läkare och ingen person utan detta betyg får antagas som vaccinatör i socknarna. Erhåller man ett sådant betyg av någon annan läkare än ortens provinsialmedicus, skall man genast insända en bevittnad avskrift. Provinsialmedicus är skyldig att till kollegium insända förteckning på varje person som antas till vaccinatör. Vem som än utför vaccinationen skall han återse sin patient i synnerhet mellan det 7: de och 9: de dygnet för att avgöra om vaccinationen är äkta eller inte. Efter genomgången vaccination skall han utan betalning till föräldrarna ge ett skriftligt betyg, där det står tiden för vaccinationen och att han anser barnet var säker för koppsmitta. Varje husfader, som har under sin vård personer som inte haft smittkoppor eller är vaccinerade bör vid varje års början anmäla dessa hos vaccinationsföreståndaren. Vaccinationsföreståndaren i varje socken för en bok på alla personer som inte är vaccinerade och insänder den till provinsialmedicus. Han skall antingen själv eller genom behörig vaccinatör ombesörja dessa personers vaccination. Vaccinationsämnet, som provinsialmedicus är skyldig att förse sig med, tas av fullkomligt friska vaccinerade barn den 7: de eller 8: de dagen efter skedd vaccination. Vaccinationsämnet kan om det genast läggs mellan två glasskivor överdragna med guldslagarhinna, oxblåsa eller ägghinna hållas friskt och kraftigt länge, om det glaset förvaras i fin kolstybb. Vaccinatören är skyldig att hålla journal över de vaccinerade, med namn, ålder, föräldrars namn och stånd, boställsort, när vaccinationen ägde rum, besiktningsdagen och hur gammalt vaccinet var. Dessa journaler insänds till Kollegium Medicum.
Utskottets pluralitet leddes härvid af de i betänkandet, inskränkt till voterings-resultatets framställning, icke nog utredda åsigter, att, sedan Kongl. Majrt vägrat Sitt omedelbara, för framtiden gällande samtycke till Riksens Ständers underdåniga önskan, samt endast för denna och nästa Riksdag, beviljat undantag från äldre praxis, det erbjudna afståendet, i conslitutionel väg, af å e11a sidan häfd vunna anspråk billigtvis ej kunde förnärma otillfredsställda constitutionella anspråk å andra sidan, -—att, tvärtom, bifallet lill ett förslag, hvarigenom utnämningsrättigheten grundlagsmätigt frånträddes af den, som henne allt dittills och länge opåtaldt utöfvat, skulle lemna eraottagaren en tryggare och högre garantie för bennes svärdliga besittning. Serskildt as>- 4 Constitution» Utsk, Betänk. N:o 5. sägo ock flere Ledamöter 24 §:s redaction vara ofullständig, och det stöd för opinionen om dess tydlighet, som man tilläfventyrs ville hemta från 5a §. Regerings-förmen, försvinna vid betraktande deraf alt, bland de i samma §. uppräknade personer, saknas Landt-Marskalks och Talmäns Vicarier, om hvilkas constiluerande först blifvit stadgadt i Riksdags-Ordningen, en senare tillkommen och mera reglementarisk Grundlag, Förslaget är, i allt fall, Konungens, •—< ej Constitutions-Utskottets. Konungens Propositioner i grundlagsämnen måste af Utskottet bestämdt tillstyrkas eller afstyrkas; Utskottet eger icke rätt att tillstyrka dem modifierade, ej eller att afstyrka deras upptagande till grundlagsenlig beredning. RiksStånden åter är förbehållet att göra anmärkningar, dock ej mot Konungens Propositioner, utan vid Utskottets yttranden. Dea lika billiga som nödiga reciprociteten emellan Lagstiftande Magtens bägge delar skulle utan tvifvel förloras, om Konungen blott kunde antaga eller förkasta Ständernas Grundlags-förslag, men Ständerna både godkänna eller afslå, och med förändringar antaga Konungens.
Så hav det t. ex. händt, att en commendering från Wermland, beordrad till tjenstgöring vid Waxholms fästning, fått uppresa i forcerade marscher under ett svårt och oländigt väglag, och i en årstid, då allmogens hästar voro utmattade af foderbrist — och andra gångor, att trupper, utsedde att deltaga i öfningsbataljonen vid Drottningholm, likaledes fått åka i forcerade marscher, till och med från Arboga till Stockholm, på samma dagar, då ångfartyget gått mellan dessa begge städer, och då de således, åtminstone på denna del af vägen, hade kunnat transporteras för fjerdedelen af hvad det nu kostade Kronan. Jag tror mig uti det nu anförda se en tillräcklig anlcdn. fjöl’ R. St. att förnya sin vid 2 II. 20 1,64; Den i5 Februari e. m. sisi), riksdag gjorda anhållan — om denna än icke är af den stora vigt, att hela samhällets välfärd deraf är beroende. 14. R. St. anhöllo vid sisth riksdag i lind. hos K. M., att alla gällande författningar och stadganden, rörtde rustoch rotehållares rättigheter och skyldigheter i afseende å k nek tehål le t, måtte särskildt för hvarje regtle eller corps från trycket utgifvas, för att dels, jemte deni K. resolutionen d. 17 Sept. 1720 gifna nåd. försäkran, vara för allmogen i hvarje landsort att tillgå, dels ock kunna årligen från predikstolarna uppläsas, hvilket, ehuru påbjudet, ej blifvit, åtminstone i många landsorter i brist på dessa författningar, sedan längre tider tillbaka verksläldt. K. M. har, vid föredragningen af denna skrifvelse, under d. 9 Juni 1837 i nåd. förklarat sig vilja uppskjuta alt härutinnan meddela något beslut, intill dess en af K. M. beslutad samling af alla K. bref och förordntr, som angå krigsmakten till lands, hunnit verkställas, emedan de sammandrag, R. St. ansett nödiga, kunde med större lätthet och tillförlitlighet utarbetas.
Utlåningarne hafva utgjort vid Han dels-d iscon ten i Stockholm betydligt under | af det hela, vid Handels-disconten i Götheborg deremot utöfver | af samfällda balancen utaf Handels*disconternes låne-fordringar, men Banco-Utskottett Betänkande iT.-o 12. i Malmö sällan eller aldrig den -Lderaf, som, enligt Banco-Reglementet (pag. 146). varit till en början afsedd. År i83o uppstod för Banken en förlust af 284 R:dr iy sk. B:co pä hela Handels-discont-rörelsen, och omkostnaderna vid denna serskilda låne-rörelse hafva för alla 4 åren i83o, i83f, i83a och i833 utgjort i Stockholm 219 R:dr 17 sk. 2 rst., i Götheborg 2,o65 Ridrig sk. 10 rst. och i Malmö lod R:dr 45 sk., eller tillsammans 2,393 R:dr 34 sk. Rikets Ständers år i83o församlade Revisorer ansågo den omständighet, att, enligt Banco-Reglementet, det för lån i Handels-disconten ställda hypothek ovilkorligen skulle vara till indrifvande förfallet inom lånets förfallotid, kunde anses såsonå en verkande orsak till Handels-discontens dittills ringa begagnande; hvilken åsigt af ämnet Revisorerne funnit sig böra hos Rikets Ständer framställa, för att komma i betraktande vid Rikets Ständers, i afseende på Handels-disconten, blifvande öfverläggningar. Sedan Banco-Fuilmägtige, med begagnande af den rättighet BancoReglementet (pag.
Den förra, utgörande Södra och Vestra delarne af Länet, omgifves af Kattegatt och Östersjön och har för det mesta bördig jordmån, såsom lera och svartmylla, med undantag af en del trakter närmast hafvet, hvarest jordmånen är sandoch grusblandad, men liksom annorstädes å slättbyggden rr.era jemn än backig. Till slättlandet kan man isynnerhet hänföra Oxie, Skylls, Wemmenhögs, Ljunits, Herrestads, Torna, Bara, Rönnebergs och delar af Luggude, Onsjö, Harjagers, Fä'rs och Frosta Härader, ehuru jemväl å dessa slätttrakter, isynnerhet vid större Egendomar, finnas skogar både till husbehof och afsalu. Berg, strömmar, åar eller sjöar finnas icke af den betydenhet, att de förtjena serskildt anmärkas; dock är såkallade Löddeström, uti hvilken inom ett kort afstånd finnas inrättade flera Mjölqvarnar, den gagneligaste och kan anses utgöra ungefära gränsen emellan slättoch skogstrakten; hvadan vattenverken äro tillgänglige för beggedera. Skogstrakten eller norra delen af Länet, angränsad endast af Christianstads Län, är mera ojemn och stenbunden, och ehuru den på åtskilliga ställen bar någon lera, är likväl så väl denna som öfriga jordmånen bestående af sand och svartmylla mera mager. Gränsen emot nämnde Län framgår mindre beqvämligt och tarfvade rättelse. Icke allenast Socknar, utan äfven byar finnas delade emellan begge Länen. Tranås by i Herrestads Härad, på alla sidor omgifven af Christianstads Län, är likväl Malmöhus Län tillhörig. Dessa omständigheter förorsaka ofta olägenheter för Prästerskap, Kronobetjening och äfven för innevånarne sjelfve. Fråga har förevarit att Ljunits och Herrestads Härader skulle sammanslås till ett Fögderi med Ingelstads och Jerrestads Härader i Christianstads Län, och att alla fyra Häraderne, jemte Ystads
Ånk. till Exp. Utsk. den 2 October, kl. 7 e. m. Memorial^ angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljagtiga beslutj rörande förlängning ä arrendet af Edeby hemman. Sedan, enligt från samtlige Riks-Stånden ankomne Protocolls-utdrag, Rikets Ständer godkänt det uti Stats-Utskottets Memorial N:o 297, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande A. Odelbergs ansökan om 3o års prolongation å arrendet af Edeby Kronohemman på Lofön, framställde förslag till voterings-proposition, har Förstärkta Stats-Utskottet, under denne dag, i öfverensstämmelse med föreskriften uti 6g §. RegeringsFormen, anställt omröstning öfver omförmälde så lydande voterings-proposition: Den, som anser, alt Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt, så vida, efter i behörig ordning anställd undersökning, befinnes, att det af sökanden erbjudne serskilda villkor, i afseende på egendomens åbyggnader, är för Kronan af verklig fördel, Odelberg må, utan föregången auction, erhålla 3o års förlängning i arrendet af Edeby Krono-hemman, räknadt från midfastan år 1846, emot erläggande till det minsta af den arrende-summa, som för nämnde egendom nu utgöres, och emot öfrige uti nu gällande arrende-contract föreskrifna villkor, voterar da j den, det ej vill, Nej; Vinner nej, skola Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, det Rikets Ständer medgifva, alt, såvida, efter i behörig ordning anställd undersökning, befinnes, att det af sökanden erbjudne serskilda villkor, i afseende på egendomens åbyggnader, är för Kronan af verklig fördel, undantag från de af Rikets Ständer, i afseende på förvaltningen af Kronans egendomar bestämde grunder, må uti ifrågavarande fall göras, Bih. till R, St.
Ty äfven om en lönereglering kommer att ske, kan jag icke inse något skäl hvarföre de stadgade lönebeloppen icke skulle komma att tillhöra indelningsverket eller hafva samma orubbliga helgd, som förut. Man har här påstått att Den 9 September f. m. 197 det skulle vara en fördel för indelningshafvaren att fä sin lön uppburen genom en särskild tjensteman. För min del tror jag tvärtom att detta förhållande innefattar en bestämd förlust för honom. Dä frågan förra gängen förevar omtalade man att under 1789 års krig fick indelta arméen sina löner fullt ut i godt mynt, men icke såsom den värfvade i s. k. fahnehjelmare eller andra kreditsedlar. Men icke låg säkerheten för dem deruti, att deras räntor uppburos af regementskrifvarne ulan derföre att de voro bestämda i persedlar, som när de sedlar, hvarmed de. löstes föllo i värde, erhöllo en motsvarande förhöjning i markegång. Likväl ifall man velat gå så långt, inser jag icke hvad som hindrat den dävande regeringen att anbefalla regemenlsskrifvarne likasom alla andra uppbördsman att i uppbörden emottaga dylika sedlar efter tvungen kurs. Då i Carl XII:s lid den s. k. upphandiingsdepulationen tillegnade sig dispositionen öfver allt hvad både allmänna inrättningar och enskilte hade att aflåta, så (ingo äfven regementsskrifvarne efter tvungen kurs emottaga mynttecken. Den föreslagna förändringen har det med sig, att indelningshafvaren har den dubbla vinsten, alt dels kunna bespara sig den provision af 3 procent, sorn nu betalas till regemensskrifvaren och dels alt han undslipper den risk han förut varit underkastad. Ty regementsskrifvaren kan äfven göra konkurs. Mig är bekant en sådan händelse dä denne kom pä balance fastän det hjelptes genom enskild subskription. Således skulle löntagarne icke blott fortfarande såsom hittills kunna trygga sig vid indelningsverkets helgd, utan han skulle äfven slippa från de anmärkta olägenheterne. I fall nu på sätt komitterade uppgifvit, K.
Propositionen, äfven haft att besvara en enskild motion, hvilken, genom yrkandet om FastighetsLotteriers införande i Riket, påkallat Utskottens bedömande af den oeconomiska nyttan eller skadligheten deraf, förblifva Utskotten, oaktadt de gjorde anmärkningarne, vid sin öfvertygelse, att Utskotten uti det ifrågavarande Betänkandet iakttagit den ordning för ärendets behandling, som vederbordt. Till vederläggning af allt hvad som blifvit anmärkt emot Utskottens yttrande, angående skadligheten af ett FastighetsLotteri, få Utskotten endast åberopa sitt förra Bstänkande och de flere yttranden, som till försvar för den nu ifrågavarande delen af Betänkandet blifvit inom Riks - lag Utskotttts Btttinkandtn, 85 Stånden afgifne, hvarvid Utskotten likväl anhålla, att få tillägga att, om än LotteriInrättningen skulle synas påkallad af en nu förevarande mindre lycklig conjunctur för Fastighetsegare, torde sådant likväl ej vara ett redbart skäl för denna inrättnings införande, enär, oaktadt conjuncturen är föränderlig, FastighetsLotteriet likväl skulle, utan beroende af en sådan förändring, genom en allmän Författning för ständigt antagas, I följd af hvad sålunda nu blifvit anfördt, få Utskotten förklara, att de icke kunna frånträda eller förändra något af hvad de i förra Betänkandet tillstyrkt, utan varder detsamma nu till Riksens Ständers förnyade pröfning vördsammeligen hemstäldt, med det yttrande i anledning af hvad, på sätt ofvan är nämdt, blifvit anmärkt om förbud mot utländska Lottsedlars försäljande i Sverige och kungörelsers införande derom i Tidniugarne, att då någon motion härom icke blifvit väckt och till Utskotten remitteradt, hafva Utskotten icke ansett sig böra deröfver afgifva något Utlåtande; och bifogas någre Ledamöters reservation, Stockholm den 5 December i8a3, Utdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Högloft, Stånders Lagsamt 86 Lagutskottets BetHnkanden.
Af det ena och andra drager emellertid Reservanten den allmänna D.en 20 Januarii f. iu. slutsatts, alt ”förslaget skulle icke allenast ”vara vida skadligare än sjelfva indragnings"magten, utan äfven gifva den ännu återstående delen af vår tryckfrihet dess bane.” -— Jag bär ingenting alt invända emot Herr Cederschjölds enskild ta öfvertygelse, men bör blott anmärka, att sedan fråga uppstått om ordentliga lagformer, i stället för exceptionella, hafva de förut så stränga omdömena öfver indragningsmagten blifvit märkbart förmildrade. —. Hvad åter beträffar fruktan för det banesår, som tillämnas ”den ”.ännu återstående delen af vår tryckfrihet,” tyckes Herr Cederschjöld vara oändligt svår att tillfredsställa i afseende på yttranderätt, då den tryckfrihet, som vi nu åtnjute, och hvars verkningskrets alltmera vidgar sig, af honom kan benämnas en blott återstod. Det är icke här han tagit Delen för det Hela, utan tvertom det fullständigt Hela för en Del. Reservanten, som i sina bemödanden förklarar sig icke afse ett mindre ändamål, än att ”söka rädda sitt fädernesland ifrån ”en hotande olycka,” yttrar slutligen, att ”han åtminstone velat fritaga sig sjelf från ”delaktighet i det omdöme, som framtiden ”skall fälla öfver ilem, hvilka nu tilläfventyrs genomdrifva detta förslag.” Mången, som här ser, icke blott meningar, utan individer utmärkte, och sorn tillika öfverväger ärendets naturliga inverkan på både intressen och sinneslidelser, skulle i ett dy - Den i5 J a n u a r i i f. m. 233 likt vadi ande till framtidens dom möjligtvis finna ett slags uppmaning till samtidens ovilja. Jag är upprigtigt öfvertygad, att sådant är vida skildt ifrån den värde Reservantens afsigt; men jag tror lika upprigtigt, att anledning till dylika slutföljder bör undvikas, belst från den sidan, som anser sig försvara den mest populära opinionen. Huruvida denna äfven rätteligen bör vara den mest populära, det vill säga, huruvida den är till fördel af de mest allmännelig» intressen, torde, så framt discussionen dertill föranleder, blifva ämne för en särskild undersökning.