Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser, att Riksens Högloflige Ständer genom en sådan åtgärd uppfylla, hvad Högstsalig Hans Maj t Konung Carl XIII önskat kunna sjelf göra, såsom ett ytterligare bevis af sin lifliga erkänsla mot den Furste, som förljufvat dess lefnads afton, och gifvit de mest öfvertygande bevis af den utmärktaste Sonliga kärlek; hvarom Högstsalig Hans Majit Konungens yttersta vilja och Testamente lemnar de mest öfvertygande bevis. Att den af Riksens Ständer vid denna Riksdag för Kungsgården beviljade underhålissumma äfven vid detta tillfälle erbjudes, anser jag så mycket mera vara lämpeligt, sorn den under Kungsgården lydande Egendomen ej lemnar tillräcklig afkastning, tor att dermed kunna bestrida Slottets och öfrige byggnaders underhållande, och Rosersbergs Kungsgård aldrig blifvit inbegripen uti den anslagssumma, som Riksens Ständer beviljat till öfriga Kungsgårdars underhållande. I händelse, som jag hoppas, denna min framställning vinner Eders Excellences samt Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall, torde jag få anhålla, det densamma med de öfrige RiksSlånden communiceras, och till State-i 352 Den 22 Junii f. m. Utskottet remitteras, i fall Ridderskapet och Adeln ej skalle finna, att beslut derå genast kan fattas* Remitterades till StatsUtskottet; och beslöt Ridderskapet och Adeln, det skulle de öfrige Respective RiksStånden inbjudas, att uti denna Remiss med Ridderskapet och Adeln sig förena* Då nu å nyo föredrogs Bevillningsutskottets den 19 dennes afgifne, samt den 20 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, angående Bränvinsbrännings-afgifiernes utgörande; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Den riktning, efter min åsigt, som dessa banor böra få, då medel dertill kunna anslås, är, i likhet med hvad jag vid sista riksdag yttrade, att en jernväg bör anläggas från Stockholm till Upsala i rak linie öster om Sigtunafjärden, men att till denna bana bör stöta en annan i trakten af Odensala kyrka öfver Eriksund, förbi Ekolsund och öfver Sagan in i Westmanland, samt att jemväl, på sätt Ilr Bildt i gårdagens plenum förordat, en bana drages från Upsala norr ut till Gefle, hvartill terrainen är särdeles lämplig, då på hela denna jemna sträcka ej finnes någon enda svårighet, om ej Dalellven, hvilken likväl är lätt att öfvergå, i anseende till deri befintliga många holmar. Att anföra motiver för dessa förslag är för tidigt, men jag anser, att då dessa banor otvifvelaktigt böra komma att lemna en ganska god inkomst, och en af dem, eller den emellan Stockholm och Upsala, troligen den största möjliga behållning å en jernbana, anser jag att samtliga dessa af mig föreslagna banor böra företrädesvis bli Statens stambanor; så mycket heldre, som förluster påtagligen upstå på redan under byggnad varande Statens jernvägar. Må man derföre vid blifvande riksdag icke styfmoderligt behandla, i detta afs:de, de norr om Mälaren belägna landskap, och dervid erinra sig att rättvisan bär i sin hand 2:ne vigtskålar, hvilka böra stå jemt. I detta fall är den ena redan nedtyngd af millioner, då den andra är tom och lätt som en fjäril. Jag hoppas att äfven denna i sinom iid blir fylld, så att jemnvigt må erhållas -— icke blott i beskattning, utan äfven i fördelar! Gr. Sparre, Erik: Det kan ej nekas, att provinserna norr om Mälaren hade bort komma i åtanka hos Statsmakterna, då frågan först förevar om medels anslående till Statens jernvägsbyggnader inom riket. Att dessa bördiga och på malmfält rika landskaper, hvilka både med afseende å folkmängd och areal bära en särdeles tung beskattning, hittills i detta hänseende blifvit stjut - ben 26 April. moderligt behandlade, är obestridligt.
De äro på lanDet belägna eller fläDerne tillhörige, {Tola, utan affeenDe å Det fätt, f)Voarpå De finna* upprättare, jemroäl om De blifnoit för roeDérböranDe £mbetöroerf od) genom Deröfver nteDDelaDt ^3rotocollö*utDrag af|TutaDe, antin* gen {Triftra* på eller belägga* meD flämplaDt papper, beräfnaDt efter Den ar* renDe*fumma, f>pra eller afgälD, font för ett år i penningar eller penningar* roärDe utgöres*, od) för fortare tiD i förf)ållanDe Derefter, Docf alDrig lägre än 3 {Mingar, på följanDe fätt, nemligen: UttDer 15 DD.Dr — 3. __ från od) meD 15 till 20 Dv:Dr — 5. ~ från od) meD 20 till 25 — — 6. — från od) meD 25 till 30 9, r~ 36 fran cd) meD 30 till 40 9v:Dr från od) meD 40 till 50 — från od) mcD 50 till 75 - 12. — från od) meD 75 tia 100 — 1: för fuUa 100 ST.Dr l: 24. — ocb Derutöfver för [)roarjc fulla 50 3c:Dt . — 24. — Q3cgaana5 donrract utöfver Den Deruti beffämDa t:D, bör bartan Derefter lämpas?, Dorf ej till Ifögre belopp, än font fvarar mot ett åré arrenDe eller l)pra; od) belägges? ej dontract meD m) charta förr än ttptt fåöant upprättad, eller, i följD af nptt aftal, arrenDet eller boran förf)öje$, Då d)artan Derefter lämpas?, eller när dontract på np arrenDator eller fypre öttum tranép otterås?
Der torde beböfvas alt begagna mältidsklockan, eller atl på något annat lämpligt sätt äska ljud. Då är det oek olämpligt att nämna vissa instrumenter. Här synes ej behöfva slä annat än: ”myndigheten lålil boja ett åtvarningstecken och, efter det ljud blifvit äskadt.” I det ögonblick, som elt åtvarningstecken böjes, är ju med detsamma ljud äskadt. Jag tror således, att orden ”genom trumma eller trumpet” borde utgå. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag icke deltagit i den sista redactionen af detta förslag, emedan jag numera icke är ledamot af LagUtsk., så deitog jag likväl i utarbetandet af förra betänk., och då ansåg LagUtsk., att, der någon beväpnad trupp fanns, der kunde ej heller saknas tillgång på trumma eller trumpet. Här är nu icke fråga om annat, än att beväpnad! manskap ej må få användas förr, än åtvarningslecknet blifvit höjdt och efter det ljud genom trumma eller trumpet blifvit äskadt. Således, om en sådan trupp finnes, så tinnes också trumma eller trumpet att tillgå. Finnes åter icke denna trupp, så kommer det icke i fråga att använda beväpnadt manskap, och således kan jag icke se någon fara deraf, att dessa ord stå qvar. Deremot skulle jag tro det icke vara så lätt att t. ex. i mörker höja ett sådant åtvarningstecken, som af menigheten skönjes, och att derföre något ljudinstrument bör begagnas, och på denna grund tror jag det vara bäst att behålla redactionen sådan den är, enär man ej kan förutsätta att någon beväpnad trupp, den må vara hvilken som helst, kan finnas, som icke har trumma eller trumpet, isynnerhet då det är fråga om att stilla uppror. Frih. Cederström, Jacob: Det här föreslagna tecknet för ljuds äskande, genom trumma eller trumpet, är i hög grad olämpligt.
I synnerhet vid detta tillfälle, då Herr LandtMarskalken förklarat, att det varit svårt att utröna, hvilkendera mening har öfverlianden, torde det vara lempligare att bifalla återremiss, än att borttaga tiden med votering. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos Höglo f1 i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Ar 18-23. Tionde Bandet. STOCKHOLM, trycki hos Fu. B, Nestius, 1824. Mi r Måndagen den 3 November. Plenum klockan 9 förmiddagen» Sedån Herr Lägmänhen i Borgmästaren och Hå. radsböfdingen N. Callerholm , uti eli till tierp Gref ven och Landt-Murskalken aflåten , samt den 31 sistledne October förmiddagen itlföf Ridderskapet och Adeln uppläst skrifvelse » afsagt sig den honom af Riksens Ständer uppdragne befattning , att i Embetet efterträda Riksens Ständers Justitieombudsman * i fall bemälte Ombudsmän , innan nästan Riksdag f skulle med döden afgå j så hemställde Herr Grefvert och Lahdt-Murskalkeh om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt besluta » att å nästa Thorsdag den 6 dennes utse iä Electörer, hvil* ka * jemte de öfrige Riks-Ståndens Electörer» skulle äga * att, jemlikt 98 §. Regerings-For* mén , efter Herr Lagmanneh Callerholm * ut* välja en annan Riksens Ständers justitim-Ömbudsmans efterträdare, Bifölls. Herr Grefven och Landt-Mars kaiken föreslog att de öfrige Riks-Stånden måtte inbju* 4 Ben 3 November J. m, das 5 att uti enahanda beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ropades J a. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln att vid samma tillfälle utse 4 Suppleanter för att , i händelse förfall för någon af Electorerne skulle inträffa, bland de sistnämde inträda.
För öfrigt får jag, i afseende på betragtandet af Statens tjenster såsom ett Näringsfång, tillägga den reflexion , att om man vill se Staten såsom en näring i stort, så, liksom den enskilde Näringsidkaren anses illa sköta sin handtering, hvilken spar på nödige utgifter och arbetslöner , samt derigenom får en sämre vara; månne icke den Stat hushållar illa, som, då vissa Embetsman finnas nödvändige, aflönar dem så knappt, att de sättas ur stånd att uppfylla ändamålet med sin bestämmelse? Huruvida Ridderskapet och Adeln, då Konungens Rådgifvare, Högsta Domstolens Ledamöter, StatsSecreterarne och RevisionsSecreterarne äro nästan de enda, som icke förut kommit i åtnjutande af någon Löneförbättring, sedan myntförsämringen inträffat, må anse en rigtig hushållning med Staten fordra, att desse Emhetsmäns Löner förblifva såsom hittills, är en sak, hvaröfver jag icke vill utlåta mig; jag vill blott uttrycka den visshet, alt om Ridderskapet och Adeln afslår dessa Löners försättande i det skick, hvari de må hända borde vara, är jag, i olikhet med Friherre Anckarswärd, öfvertygad, att deras närvarande innehafvare skola i en moralisk känsla, som icke kan sättas i beroende af någon ekonomisk ställning, finna den ersättning för sin möda och sitt ansvarsfulla kall, sorn Staten icke velat gifva. Den c*3 September f. m. to5 Herr Rosenqvist: Herr Tham har ansett mitt yttrande, om allmän klagan öfver liöga contributioner, och tilltagande fattigdom i landet, origtigt; hvaremot samma talare förklarat handeln m. m.- icke vara i aftynande; conclnsionen deraf blifver således, att den värde Talaren anser Handeln för närvarande liflig, näringarne lönande, och jordbruket florerande. Jag skulle i sanning gerna se mig Vederlagd af dagliga erfarenheten, men ty värr styrker den hvad jag yrkat, och jag är således öfvertygad, att Herr Thams ljusa målning af landets välstånd har sin grund endast i den värde talarens lifliga imagination, men icke uti verkligheten.
Man har under de sednare åren för ilerehanda nyttiga företag, åsyftande vår materiela utveckling, ej skyggat tillbaka att uppoffra det ena tiotalet af millioner Riksdaler på det andra, och detta utan att ifrågasätta några nya skatter för utförande af dessa vigtiga företag; men när fråga blifvit att bereda medel för utvecklingen och framåtskridandet i vetenskapligt hänseende, har Utskottet nu icke ansett sig hafva någon annan utväg, än att låta undervisningen sjelf genom en å densamma lagd ny skatt, bekosta den jemförelsevis ytterst ringa summa, som ansetts behöflig. Det har antagits att vid rikets elementarläroverk 9 å 10,000 ynglingar årligen njuta undervisning, och alt af dessa ungefärligen |:delar skulle komma att betala den nu föreslagna terrninsafgiften, hvilken alltså för samtlige läroverken skulle komma att om äret inbringa omkring 60,000 R:dr R.ml. Detta är beloppet af den skatt, man går att lägga på undervisningen vid våra elementarläroverk, under det att en dylik skatt icke finnes vid någon annan högre eller lägre, theoretisk eller praktisk ailmän undervisningsanstalt i riket, tvärtom skall man finna att man vid åtskilliga andra läroverk går i en alldeles motsatt ngtning, såsom t. ex. vid universiteterna, för hvilka man anslår statsmedel eller stipendier såsom bidrag till lärjungarnes underhall. Att Statsverket icke skulle hafva råd att bekosta den utgift, som skulle genom denna skatt komma att bestridas, lärer väl ingen kunna vilja med allvar påstå, om man erinrar sig, att den jemförelsevis obetydliga summan utgör endast 6 procents ränta på En af de många miliioner, som för landets framåtskridande i materielt hänseende villigt ock utan svårighet tillsläppas. Besinnar man derjemte att man med denna nya skatt afser att grundlägga en helt och hållet ny institution, nemligen bildandet och upprätthållandet af fonder vid de respektive läroverken inom rikets alla delar, till följd hvaraf många och stora svårigheter i en framtid otvifvelaktig! skola uppstå för borttagandet af denua skatt, derest man ansäge sådant för den fria undervisningen nyttigt och behöfligt, sä framställer sig åtgärden ännu mera betänklig och vådlig.
— N:o 226. med förnyadt förslag till ett stadgande i afseende å aflöningen för de civile embetsoch tjenstemnnnen i allmänhet. XI. — N:o 227- i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 189. XI. B. 87, 119. E. 269. — N:o 228. i anledning af väckt fråga om förhöjning af inqvarterings-penningarne i garnisons-orter utom Stockholm. XI. B. 87. A. 119- — N:o 229. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om anslag till beredande af tillfälle för Officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst XI. B. 120, 130. — N:o 230. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga förslag om förhöjning af det å Nionde IIufvud-Titeln uppförda anslag till ersättning för mistade löne-innehållningar. XI. B. 120, 131. A. 133. E. 401. — N:o 231- i anledning af väckt motion om ett årligt anslag af — s — 197 5,298 Rdr Riksmynt åt Lifbeväririgs-regemcntet. XI. B. 120, 131. 133. A. 134.' Stats-Utskottets Memorialer, Betäukanden och Utlåtanden: — N:o 232. i anledning af väckt motion om ett årligt förslagsanslag å 150,000 Rdr för alt användas till ersättning åt statens Embetsoch Tjenstemän för ökade utgifter i följd af den förhöjda skjutslegan. XI. B. 120, 131. A. 134. — N:o 233. angående ifrågastäldt anslag af allmänna medel till anläggande af en vattenledning i Carlskrona. XI. B. 120. A. 131.
Sjmtelige Respective Stånden hafva till BancoUtskottet remitterat en af Pastor Printarius m. m., Herr Doctor J. O. Wallin i Högv. Preste-Slåndet vackt Motion, att en Minnespenning må präglas i anledning af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, Joseph Frans Oscars och Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Jose* phina Maximiliana Eugeni as förestående Biläger. Af Handlingarne öfver Banquens Myntcch Medaille-Cabiaet har Banco Utskottet inr 186 Benea Uts fottets Bettinkanäem hemtat, att vid Thron-Arfvi ngars höga Förmålning tillförene, Svenska Folkets kärlek för KattungaHuset och deltagande uti en så högtidlig Act, esomoftast, genom en på-allman bekostnad slagen Medaille, blifvit åt efterkommandes minne förvarade. Utan behof af ett sådant från förre förhållanden hemtat stöd, utgör Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förmälning med Hennes Kongl. Höghet, Prinsessan af .Leuchténberg, tvifvelsutan en den gladaste anledning för Rikets Ständer, att, på sätt nu blifvit föreslaget, äfven inför den sednnste framtid , ut trycka den tacksamhet och de förhoppningar, sorn fästa sig vid en tidpunct, då de dyrbaraste lefvande minnen af vår egen tids storhet, genom Försynens underbara nåd och skickelse, likasom utbytande mildare luftstreck mot varmare tillgifvenhet, fästa sig hos Scandinaviens Folk, att, i en lycklig förening bevarade och härdade af Nordens allvar, sprida ny glans öfver kommande slägren. Under deltagande känsla häraf, tillstyrker Banco-Utskottet vördsamt, att en Skaile penning med Hans Kongl. Höghet
Det är sed och bruk bland skarprättare, att ett svärd, som hundra gånger förrättat sitt pinsamma värf, icke längre behålles eller begagnas; ty ett sådant skarprättarsvärd är icke som andra svärd, det har under tidernas lopp fått ett hemligt medvetande, och har slutligen behof af hvila i en graf, alldeles som en menniska. Sådana svärd bli också, enligt hvad många förmena, genom alla dessa blodsutgjutelser till sist grymma, så att de törsta efter blod. Ofta kan man vid midnattstid höra dem larma och rassla lidelsefullt i skåpen, der de äro upphängda; ja, några bli lika illvilliga och ondskefulla som vi menniskor, och förleda den olycklige, som har dem i händer, att vända deras egg mot sin bäste vän. I Gochans egen slägt hade en broder stuckit ihjäl den andre med ett sådant svärd. Men med ett sådant hundramords-svärd kunde man också förrätta de dyrbaraste trollerier, och redan samma natt skyndade Gochan sig att gräfva upp det begrafna svärdet. Sedan dess förvarade hon det i sin skräpkammare, bland andra trolleriredskap. En gång, då hon icke var hemma, bad jag Sefa visa mig den der kuriositeten. Hon lät icke bedja sig länge utan gick in i den nämda kammaren och trädde strax derefter fram med ett ofantligt svärd, som hon svingade rätt kraftigt i sina svaga armar; hon hotade mig skälmskt dermed och sjöng: »Säg, vill du kyssa det blanka svärd som Gud i sin nåd beskär?» Jag svarade derpå i samma tonart: »Jag vill ej kyssa det blanka svärd — den röda Sefa vill jag kyssa», och då hon af fruktan för att såra mig med det fatala svärdet icke kunde sätta sig till motvärn, måste hon finna sig i, att jag med största djerfhet slingrade mina armar kring hennes fina midja och kysste hennes motvilliga läppar. Ja, jag kysste den vackra skarprättardottern till trots för svärdet, som redan huggit nackarne af hundra skälmar, och till trots för nesan, som följer hvarje beröring med en skarprättares ärelösa slägt.
På de enligt 3 Ändamålet är att fö§. upprättande kurslirekomma egenmyndistor för brefpostgånga förändringar, gen utmärkes tydligt och bestämt, huruvi - I 222 Den 21 Januarii. ela befordringen sker genom Akandepost s Rännpost, Sjöposteller i föregående §. omförmält särskilt post. 44:o Skulle Generalpoststyrelsen, emellan den faststälda tiden för brefposternes afgång, finna oundgängligt nödigt, att Extrapost afsända, befordras denna från skjutsombyte till skjutsombyte, på sätt allmänna skjutsordningen, eller särskilta stadganden för befordringen af kurirer, föreskrifva. 45:o Extrapost åtföljes alltid af postiljon, som, innan alfarten från skjutsombyte, erlägge b vad för förutgåendeskjutshåll den skjutsande i bäst eller vagnlega 0. s. v. tillkommer. 46:o General-Poststyrelsen åligge, att för hvarje postkontor, der Då emellan Extrapost och Kurir ingen annan skillnad finnes än namnet, har man trott — för att undgå de möjliga missbruk, som lättheten att vältra kostnaden på Postverket kunde medföra — rättigheten för publikt Verk, att afsända Extrapost, böra inskränkas till GeneralPost-Styrelsen, och i vissa bestämda fall till vissa postkontor, det vill säga, iiär någon vigtig post så sent ankommit, att den vanliga postens afgång icke kunnat derföre uppskjutas. — Då i Sverige kurirer med skjutsskjldiges hästar, och icke med Postverkets, utländsk eller sidopost med någon hufvudpost sammanstöter, bestämma, huruvida, och i så fall, huru länge dennas afgång må vid utländsk posts uteblifvande uppskjutas, eller huruvida elter hufvudposts afgång ankommande utländsk eller sidopost bör genom extrapost fortslällas, eller skall nästa ordentliga posts afgång afvakta.
Der träffas i främsta ledet skalden Moll, som framlägger Moderskärlekens myster, om hvilka dikter W. skrifver (Postt. 84, n: o 300): » Kritiken skyr att kallt granska dem, ty de äro, såsom det i första sången heter om moderns tankar, när hon väntar det första barnets ankomst till verlden: allt för ljufva att röra vid ». W. tillägger derpå * Jag älskar mest sådana böcker ». Mest!! Då står nog Moll bredvid Homer på W: s bokhylla. Det är icke en gång nog med männens förvillelser. Utan äfven qvinnorna skrifva. Ännu 1887 förundrar sig W. öfver att qvinnor taga i försvar de realistiska tendensskrifter, hvilka på senare tid öfversvämmat oss (Postt. Detta år fans (se samma tidningsnummer) fyra författarinnor, hvilka herr W. erkänner: fru Carlén, Claude Gerard, fru Nyblom, fru Kerfstedt. Fru Kerfstedts framställningssätt får ej godkändt, men Claude Gerards fantasier, som ej äro inrangerade bland realistböcker, anser W. för literatur; han blundar till och med på tal om dem för de mindre anständiga ämnen, de ibland behandla. Jag antar likväl att herr W. glömt den långt före Fröken Julies dagar diktade berättelsen om huru betjenten blef hennes nåds älskare och som sådan lefde ett angenämt lif (i » Dagdrif-verier och drömmerier »), glömt förslaget, på fullt allvar framkastadt af författarinnan sjelf, att upprätta en sjelfmords-maskin för dig och mig, då vi bli lefnadströtta, glömt. ja, jag gitter inte tänka tillbaka till dessa historier. När W. hudflängt en eller flera böcker, när artikeln lider mot sitt slut, har författaren två känslostämningar att ännu genomgå. Först som dessert ytterligare några ironiska rader, så öfverlägset stukande som möjligt är, lydande ungefar som så: Dessa nya arbeten » lära, efter hvad det för-ljudes, vara hvar på sitt sätt utmärkta » (Postt 85, 12 maj) eller: » antagligen skall Tavaststjernas ifrågavarande berättelser lofprisas på många håll.
Med antagande af en utelöpande sedelstock till ett belopp af 33 millioner och en cassa, motsvarande 17 millioner, inträffar behofvet af förstärkning, då silfver utgått, svarande mot 12 millioner; och låt oss nu vidare antaga, att af dessa 12 millioner hälften vore qvar i rörelsen, men 6 millioner blifvit exporterade, så hemställer jag, om ställningen är sådan, att dessa 6 millioner kunna anses umbärliga för rörelsen. Är åter meningen, att Bancostyrelsen skall vara betänkt på ifrågavar. indragning endast såsom sista medlet för vexlingens upprätthållande, hvarföre D c ii i5 Juli c. ra. du tala om umbärliga öfverskott, då frågan egentligen är oin ett nödfall, sorn är nugot belt annat. — Men jag vill nu tala något om den förespeglade umbärligheten. Hur är det väl tänkbart, att i Sverige privatbanker till så betydligt belopp, att deras sedlar kunde undantränga b:cosedlarna, skulle uppkomma så hastigt, att i anledning deraf något beslut behÖfver fattas innan nästa riksdag, då man blir i tillfälle att besluta med större erfarenhet än vi, som ännu Lafva så liten visshet för våra beräkningar och slutsatser, att vi endast kunna säga: jag tror; ty så börja de flesta talare här på Riddarhuset. Men antagom äfven, att privatbanker skulle kunna uttränga statsbanken och göra dess sedlar umbärliga; jag frågar: skulle det vara nyttigt, vara önskansvärd!? Privatbankernas tillvaro, så framt de hos oss skola vara lönande, hvilan på utgifvandet af sedlar äfven till de minsta valörer. Detta strider likväl emot nu gällande författningar, hvilka, efter min tanka, icke böra upphäfvas; men om man gjorde det, hvad blefve följden? Om t. ex. Wermlandsbanken, i stället för en million, då rörde sig med 5 millioner, vore det väl möjligt för staten att fria sig från emottagande af denna banks sedlar i kronouppbörden; vore det väl möjligt för fogden att tillbakavisa alla dem, som icke hade andra sedlar att tillgå?