Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
" Wikner skrifver i sin dagbok: » Ida sämre, Herre hjälp 1 Hon har vårdat mig som en ögonsten. H o n är mig det dyrbaraste och oumbärligaste som jorden bär. Gud belöne henne för all hennes kärlek till mig! » Hans glädje och djupt kända och uttalade tack till den Herre, som räddade hennes lif och återgaf henne till make och söner, yttrar sig med gripande innerlighet. Ä n d a in i det sista, knäböjande vid hans sida med hans hand sluten i sin, förmådde hon, när hon såg, att döden redan närmat sig, med stilla röst i hel själflörglömmelse läsa hans älsklingspsalm 221. Det är betecknande för Ida Wikner, att man i en lefnadsteckning har svårt att individualisera och särskilja hennes lif ifrån mannens. Hon är dock en kvinna med fasta, själfständiga åsikter. Hennes söners uppfostran bär kanske mest vittne därom; men hon äger den äkta kvinnliga storheten, förmågan af att i själfförglömmelse till de sina ge af sin egen på djup gudsfruktan grundade skatt af tålamod, styrka, förtröstan, ej så mycket i ord och lärdom som ej mer genom exemplet af sin egen vandel. Också är hon af sina båda nu vuxna söner omfattad med en vördnad och kärlek, som torde komma få mödrar till del. Och väl förstår man, att Ida Wikners make i sitt omdöme om kvinnonaturen kommit till hvad här of van af honom är yttradt: » Kvinnans lif är kärlek. » L A U R A FTTINGHOFF. RANNSAKNING. N Ä R DIN MAN en afton kommer och säger, att han blir ute till kvällen, nog känner du då något af vemod vid tanken på, att han går ifrån dig. Såvida du älskar honom och gör det på det vanliga själfviska viset, så att du ej rätt kan skilja på, hvad som är din kärlek till honom eller hvad du fordrar skall vara hans till dig. — • Men inte får han veta din barnslighet, ty ni må vara huru lyckliga som helst, medge, att så långt ha ni dock ej kommit, att ni på vid gafvel slå upp det innersta för hvarandra. Det var det du drömde så vackert om, att så skulle ni ha det. — Det riktigt svider inom dig, då han går.
Stockholm den 50 Januari 1860. Reservation: nf Herr Hierta, J.: »Ehuru, lika med Utskottets majoritet, medgifvande angelägenheten deraf, att arbetena ä de päbörjade delnrne af Statens jernvägs byggnader icke ina behöfva afbryta» af brist pä medel till deras fortsättande under den lid, som kan förflyta intilldess Rikets Ständer hinna pröfva jernvägsfrägan i dess helhet, sä anser jag dock, att det begärda lörskotts-anslaget icke bordt tillstyrkas utan alt pä samma gäng för Rikets Ständer framlägga en utred ning af orsaken dertill att de under sisla riksdag intill nästa statsreglering beviljade anslag redan sä kort tid efter nuvarande Ständers sammanträdande visa sig otillräckliga. 56 Slats-Utskutlets Utlåtande Jt? 52. I detta afseende inhemlas af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 17 September 1857, alt Rikets Stander lör Statens jernvägsbyggnader samt dermed förenade utgifter bestämt, såsom orden Ijda, »'Viljande anslagssummor under innevarande (1857) samt påföljande Irenne år eller intill 18G9 ars slut, ali utgå och användas, nemligen: för vestra stambanan R:dr R:mt 15 754,000. » sodra stambanan » 5,5)25,000. » anläggning uf bangård oell reparationsverkstad i liufvud sladen » 521,000. Summa K:Jr Runt 20,000,000. från hvilken summa dock bör afdragas den vid innevarande (1857) års början återstående behållning utaf det vid scdnaste riksdag beviljade anslag för vestra oell södra stambanornas påbörjande, hvilken behållning, enligt hvad Eders Kongl. ål«j:ts nådiga Proposition innehåller, utgjorde R:dr R:mt 400,000. hvadan sammanräknade beloppet af de nya anslagssummor, som komma att för Statens jernvägsbyggnader under åren 1857 — 18G0 utbetalas, egentligen uppgår till
Fångvårds-styrelsen meddelat rörande religionsvården inom fängelserna inhemtas, bland annat, att kristendomskunskapen varit god och försvarlig hos största delen såväl af de till länsoch krono-fängelserna under årets lopp nykomna som äfven bland kronoarbetskarlarne och de fångar, som vid årets slut voro qvarvarande i straffoch arbetsfängelserna, dock hade denna kunskap varit ringa hos en stor del och alldeles saknats hos 39 nykomne och 40 qvarvarande. Af dessa sistnämnde voro intagne: å länsoch kronohäktena 39. vid kronoarbetskorpsen 17. » straffoch arbetsfängelserna för mankön 5. » dito dito • » qvinkön 18. tillsammans 79. eller ett vida mindre antal än under föregående året, då dessa voro 147. De fångar, 87 till antalet, hvilka varit okunnige i läsning, hafva deruti erhållit undervisning och bland dem hafva 49 i fängelset lärt läsa. För öfrigt hafva, utom allmän Gudstjenst, som vid de äldre länsoeh kronofängelserna förrättats hvar 3:dje eller 4:de helgedag, men vid kronoarbetskorpsen äfvensom vid cellfängelserna i allmänhet och, så vida hinder ej mött, hvarje helgedag, både allmänna och enskilda kristendomsförhör ofta hållits inom fängelserna; och är af vederbörande vitsordadt, att samtlige fångar, nästan utan undantag, såväl vid dessa förhör som vid Gudstjensterna iakttagit stillhet, ordning och uppmärksamhet. Efter förutgången beredelse inom fängelset hafva 12 fån. gar för första gången begått H. H. Nattvard. — Då bland de 47 till dödsstraff dömde, som 1858 varit under beredelse, 14 blifvit under samma år afrättade, hafva deremot endast 6 blifvit afrättade år 1859 bland de 32 fångar, hvilka sistnämnde år varit till dylikt straff dömde. De öfrige hafva blifvit benådade.
Jag ber om ursäkt, att jag vid denna sena timma ännu en gång vägar uptaga R. o. Ad:s tid; men då en ledamot hår bredvid mig beskyllt mig att icke känna Bankoregktet, anhåller jag att få yttra några ord, synnerligen som jag tror mig kunna bevisa, att det just är denne ledamot, som icke känner ifrågav:de regkte. 10 9 § innehåller föreskrifter ang. vexelhandel, och der står ingenting om att vexlarne skola vara dragna på något handelshus, vare sig i Hamburg eller Altona. Den värde talaren tror måhända att något dylikt finnes i 10 7 § litt. g och h. Det står i litt. g): »Det silfver eller Ilamburger-banko, som, genom vexelköp, blifvit hos något eller några kända och säkra handelshus 1 Hamburg eller Altona för Bankens räkning nedsatt, samt det silfver, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken»; och i litt. h): »Beloppet af de upkÖpta vexlar, hvilka icke till liqvid förfallit eller blifvit för inkassering till Bankens, i näst föregående mom. omförmälda, handelshus afsända.» Hu är dock förhållandet, att dessa båda momenter handla om en helt annan sak, än 109 §. Denna handlar om upköp af vexlar, den 107 deremot om hvad som skall utgöra den metalliska valutan, och i litt. g och h om det silfver, som Banken har att för vexelköp på utländsk ort använda. Genom 109 § har Banken rätt att under sommaren hafva 2 mill. specie stående och under vintern 3 mill. Detta är resultatet af vexelhandeln, men icke sjelfva vexelhandeln. Det är något helt annat att köpa vexlar af en solid trassent, som svarar för att vexeln blir inlöst inom tre månader, och att hafva silfver stående hos solida hus i Hamburg. Ridd. o. Ad. behagade således finna att jag icke begått något misstag i min tolkning af 109 §. Flera ledamöter ropade nu på proposition. Den 11 Jannari f. m. 85 Hr Cederschiöld, Rob. Teofr.:
M. täcktes lata den år 1856 utfärdade Instruktionen för FörmyndareKammaren i Stockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller 488 Den 25 Juli f. m. förändring, hvartill omständigheterne och billighetens kraf kunna föranleda, H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen. In fidem protoeollr, Albert Munck. Lördagen den 25 Juli iS57. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 23 d:s samt pleni-prot. för den 16 sisth Juni. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 16 och 20 dennes på bordet lagda Mern. N:o 13, med förslag till ändring i 12 § R:sF:n, ang:de StatsRådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter. Gr. Frölich, David: Jag har naturligtvis varit i stor villrådighet, huruvida jag borde motsätta mig ett förslag, utgånget från Const.Utsk., och det just i ett ögonblick, då jag sjelf af samma Utsk. behöfver så mycken indulgens för ett förslag som jag nyligen dit inlemnat; men jag nödgas likväl såväl på grund af öfvertygelse som äfven för att iakttaga konseqvens, icke låta Const..- Utsk:s förslag passera utan anmärkn. och jag hoppas att de få af husets ledamöter som äro närvande och då vi nu gå att lagstifta snart sagdt en petit comité, behagade tillåta mig att något närmare utveckla crsaken hvarföre jag icke uti detsamma kan instämma.
Sedan Mamsell Wilhelmina Lindeberg, för egen utkomst, i Wrigstad uppfört åtskillige väfstolar för tillverkning af finare dräller och linneväfnader och, till sitt biträde härvid, inöfvat obemedlade döttrar af allmogen; men det visat sig att anläggningen, hvarigenom Lindeberg råkat i ej obetydliga skulder, icke lemnade påräknad vinst, behagade Eders Kongl. Maj:t på Lindebergs underdåniga, af mig understödda anhållan, tillägga henne en årlig gratifikation af 200 R:dr Banko, att under tre år utgå utaf de under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda medel, emot vilkor att Lindeberg fortfarande skulle i den högre väfnadskonsten inöfva allmogens döttrar; och detta vilkor har hon, enligt flere ståndspersoners i orten intyg, fullgjort. Här är det måhända på sin plats intaga, att, på underdånig framställning af länets Hushållningssällskap, Eders Kongl. Majit beviljat ersättning af allmänna medel till en Mamsell Granberg för undervisnings meddelande i dubbelspinningskonsten, Berättelse öfver Jönköpings län för åren i843— 184 7. 3 18 hvilken undervisning under Granbergs vistande här i länet år 1846 flitigt begagnades, och af en utaf hennes elever sedermera blifvit bibringad inom flere socknar i länet, med användning äfven för ull och bomull. Det, för en tid af 10 år, af Eders Kongl. Maj:t år 1837 oktrojerade Bolag inom länet till försäkring uf hus och lösegendom å landet, har i alla delar fördelaktigt motsvarat sitt ändamål. Deliigarnes sammanskotter till inträffade brandskadors ersättande har, efter medelberäkning, uppgått till 5 V* sk. p:r 100 Rrdr försäkringsvärde årligen. Denna procent skulle troligen varit ännu mindre, om allmogen begagnat inrättningen mera allmänt än fallet varit. flclsovård. Länet äger blott ett allmänt lasarett. Detta är beläget nära invid residensstaden och kan icke, så som sig borde, utsträcka sina välgörande verkningar till de mera aflägse delarne.
Man anser sig ock kunna under den tid, som förflyter intill nästa riksdag, vinna erfarenhet om denna Jäns-representations verksamhet, äfvensom om de egenskaper kommunerna vilja finna hos de män, hvilka skola i landstingen deltaga. Men månne man ock intill nästa riksdag kan vinna erfarenhet om förloppet af valen till landstingen såsom politiska val-korporationer? Månne man menar, att denna landstingens nya funktion skall blifva utan inflytande på deras så väl sammansättning som arbete? Månne man besinnat, hurusom de politiska antipatierna och sympatierna å ena sidan kunna betänkligt förlama samarbetet jemväl på det neutrala länsområdet, och å andra sidan blifva starka anledningar för den politiska pressen att inblanda sig i valen till de i sitt väsende ekonomiska landstingen? — Den erfarenhet, som intill nästa riksdag kan vinnas om landstingen, Den 20 Januari. 133 ar således icke en erfarenhet, som kan tillgodogöras i fråga om bedömandet af deras lämplighet såsom val-korporationer för första kammaren, och det inflytande, deras indragande i det polil iska lifvet utan tvifvel måste utöfva på deras verksamhet i öfrigt, är icke nyttigt för deras ursprungliga och hufvudsakiiga bestämmelse. Faran ligger nemi. förhanden, att hela den utan tvifvel vackra institution, som genom landstingen åt länen erbjudits, skall förlora sin ursprungliga betydelse, och indragas i de tvister, hvilka bäst utkämpas på det politiska området. Tanken att låta landstingen operera vid valen till första kammaren är således icke i och lör sig lycklig. Att genom dem den »nödiga karaktersskilnaden» kommer att gifvas åt första kammaren, är icke heller antagligt. Frågas nemi.: Hvad blifva landstingsmannen i politiskt hänseende? I)e blifva elektorer, sjelfva valda från skilda trakter af ett helt län, med valfrihet inom hela riket. Val-korporationen saknar således, både i sitt eget väsende och i afseende på omfånget af de valbara, den sammanhållning, sorn skall gifva karakter åt valet. Och hvad hafva landstingen att åt sina kandidater erbjuda? Ett nio-årigt arbete utan arfvode!
I öfrigt var det icke hela helgonskylden, titan blott en del deraf, konsistorii förslag afsåg. Jag för min del anser dessa vara likartade fall. 318 Den 5 Februari. Hr Gripenstedt: Jag vill icke vidare upptaga tiden eller trötta R. o. Ad:s uppmärksamhet med en diskussion, som redan räckt för länge. Jag vill Mott hänvisa till kam.-collegii utlåt, i ämnet, hvaraf det synes, alt denna fråga icke är likartad med den, som år J840 förevar. Frih. Cederström, Jakob: Jag anser mig pligtig upplysa, alt hvad Hr Gripenstedt anfört för bibehållande af helgonskylden, är fullkomligen riktigt och att jag således icke finnér skäl att tillstyrka någon ändring uti Utsk:s förslag. Skulle vederbör, finna sig befogade att anställa rättegång, så må de göra det, men jag tror icke att någon domstol bifaller deras påstående. Då härefter öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förevar, utlåt. N:o 35, besvarades denna propos. med starka ja blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, att han funnit ja hafva öfverröstat nej. Härvid begärdes votering af Hr Tornerhjelm, Rudolf, som dock sedermera, innan voteringspropos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt, förklarade sig afstå från denna begäran. Föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. i\T:o 3ö, i anledn. af väckta motioner om anslag för bildande af arbetsoch straff-kolonier. Frih. Cederström, Jakob: Utsk. har sammanfördt uti detta betänk, den af mig väckta frågan med den af Hr Indebetou jemväl väckta motion, ronde deportation till en annan verldsdel af förbrytare från Sverige. Denna sammanblandning af frågor, som med hvarandra icke äga något egentligt sammanhang, hade, enligt min åsigt, icke bordt äga rum, men det kan också vara likgiltigt.
Oenom misstag har å Elfborgs Liins Landtstat blifvit sorn ökning upptagen en summa af 84 Rrdr; hvilken i det stället bordt minska Staten, hvilket här till rättelse an 84: tilli» 84: märkes •. •. •. y . » . afgå 168' : :■ — 3:dje Hufvud-Titeln, enligt Betänkandet Nro 44. 4:de d:o. dro. dro Nro. 53. 5: te dro dro dro Nro 54. 6:te dra dro. dro Nro. 57. 7:de d:o> dra dro Nro 58. 8:de dro. drodro Nro 59. 9:de dros d:o. dro Nro 61. 10:de dro dro. dro Nro. 62. Allmänna lnd. Staten dro dro Nro 63. Siigei 'Tillkommen Contante medel: Enl. Betänk» N :& 42, Länsmännens löneförhöjning Enl. d:©> Nro52, Ersättning för Mötes-passevolaneen Enl. dro Nro 64,. d:o. för Rote vacanee-afgifi ten . Enl. d:o> Nro. 64, dra för -högre beräkning af Bak-medlen Indeldte Räntor, enl. Betänk» Nro 64, med förslägsvärde Indeldt spanmål, enl» d:o* Nro 64, med dro. Oindeldt dro , enl. dro. N.-o 65- Spccification öfver Förhöjning’ och Minskning ;°t Hufvud-Titlarne.' 2: dra Hufv lid-Titeln : Svea Hof-Rätt Götha D:o Kongl. Mäj:ts Canzli Minister-Staten Stats-Contoret Bergs-Collegiuin Sundhets-Collegium Ötvcr-In tondén ts-Em betet Laudtmäteri-Staten . Nummer-Lotteriet Landt-Staten i Upsala Län Stockholms Län . Kronobergs d:o .
Den 25 Januarii e. ni. älskar tro det, största delen, söra ingalunda befatta sig med personliga smädelser, och således inträda i den skyddsfordran, som är hela anledningen till detta förslag. Nu vågar jag fråga: från hvilken sida försvaras bär majoritetens intresse? Stödd på öfvertygelsen, att detta sker från hans, anser likväl Herr Hjerta den nu föreslagne Tryckjrihetslag såsom orätt benämnd; han vill kalla den en Trycktvångslag. Som egen opinion, allt för gerna; men lagstiftare irrledas icke af antitheser. Herr Hjerta uppgifver åtskillige, och jag tror, nästan alla de fall, der i vår Tryckfrihetslag smädelse förbjudes och belägges med straff. Detta är visserligen grundadt, men har ej varit föremålet för min motion, icke heller, som jag tror, för ConstitutionsUtkottets förslag. Vi veta alla, att smädelse är förbjuden. Fråga har blott varit derom, att aosvars-påföljd äfven i verklighet må ega rum; detta har gifvit anledning till förslaget, ty lagens döda bokstaf gifver ej säkerhet. Nationen, säger Talaren, är ej böjd, att gilla smädelsen. Så tror äfven jag. Men huru många läsa den icke, helst när den finnes i de så lätt tillgängliga, så lutt lästa periodiska skrifterne. Man läser, man missaktar den; men då den ofta återkommer, slutar man med att lyssna till det gamla, så ofta falskt tillämpade, ordspråket: ingen rök utan eld. Man tror väl, att mycket är öfverdrifvet, men Den 25 Ja n nai i i e. m. J/7 man säger; något mätte det dock vara; och på sådant sätt kommer detta något att gälla för sanning, fastän rätta sanningen vore intet. Herr Hjerta öfvergår till en närmare granskning af de tre punkter ConstitutionsUtskoltels förslag innefattar. Han anmärker först emot den föreslagne borgensförbindelsen sjelfva dess oformlighet. Han anser sådant vara, att liksom taga på hand rättigheten att begå brott. Men hvarföre draga denna slutsatts mera af en dylik caution, än af cautionen för uppbördsmannen, som då skulle hafva tagit på hand, för att begå malversationer?
Utskottet med förslag till löneförökning ihogkommit Embetsman om hvilka ingen framställning i detta afsseende skedt hvarken från K. M:t eller RiksStånden; Inom H. BondeStåndet af flere Ledamöter, att de 2:ne nya KronoFogdelönerne för Kronobergs och Wermlands Län kunde undvikas, derigenom, att förut varande Kro - Betänkanden, N:o 237. 63 nofogdar derstädes erhöHo lönerne förökade till det belopp som svarade emot hvad andre Kronofogdar i Fögderier af ungefärligen lika areal och folkmängd åtnjöto, hvilket äfven borde gälla i afseende på förslaget om en ny Häradsskrifvare i Wermland, och att tillstyrkandet om nya löner för en Kronofogde och en Häradsskrifvare i Norrbottens Län borde gillas med vilkor, att de förut så kallade Lappfogdarne, i de arne LappmarksFögderierne, hvilka ingingo i deri nya Fögderiindelningen, alldeles indrogos; hvarjemte inom sistnämnde RiksStånd andre Ledamöter, dels helt och hållet bestridt desse nya löner, likasom alle andre på förevarande HufvudTitel föreslagae löneförbättringar, dels och med godkännande af behofvet utaf de nya Kronofogdelönerne, ansett beloppet af de samma icke böra öfverskrida hvad Staten för sådane tjenstcr inom hvarje ort bestöde. Hvad, i anledning häraf, först angår frågan, huruvida någre löner böra beviljas för de nya tjenster, som, i följd af den verkställde Fögderilndelningen tillkommit; så enär behofvet och nyttan af berörde fördelning icke kunnat motsägas samt K. M:t i Nåder fannit nödigt, att hos R. St:r anmälan gjorts om anslag till löner för desse tjenster; har Utskottet som äfven insett angelägenheten deraf icke bordt draga i betänkande, att till R. St:rs bifall föreslå sådane löners uppförande på Stat.
K:dr 462 sk. 12, insände af Kronofogden, K. bäntmästaren Kellman, till betalande af bengt Olssons i bondstorp skuld till LancoDisconten. K:dr 466 sk. 32, bvarmed Kils sndersson i Koberg likviderat det län bos LancoDiscontVerket, bvarföre ban varit lagsökt, K:o 32. b:dr 666 sk. 32, inbelalte gf brukspatronen dan K^gren, i afräkning nä bancoDiscontVerkets fordran bos Lapitainen O. bratt, bvarföre bagsökning varit anställd sä väl emot Oäldenäien som emot brukspatronen. K^gren oeb Kionofogdcn Kvgren såsom böftesniän. Kto 33. b:dr 6o3, bvilka inllutit i anledning af anställd lagsökning emot bonden bars barsson i bredgården samt bans böktesmän Nagnus dansson i Naestad oeb bric barsson i Afverstad för en LancoDiscontVerkets fordran, K:o 34. b:dr nog sk. 16, sllemnade af Kronofogden, ^ssessoren dan Koman, till full ligvid af samma DiscontVerks fordran bos bonden Kndsrs sndersson i ^sbammar, K:o 3ö. Ktdr 3a5 sk, 4o, bvilka blifvit af Kronofogden, Kamererare» poignant allemnade, till full liqvid för Kils bsrssons i Oranbeck skuld till LancoDiscon t Verket, K:o 36. b.dr 279 sk. 1 , jemväl af Kamererare» poignant afketalta ä pebr barssons i lolscrud skuld till samma DiscontVerk. K:dr 175 inbetalte i afräkning pä oftanämnde
1850 års resor som börjades i Juni och slutades i Okt. upgingo till 384,'V mil; äfven detta års resor har haft rika resultater, ehuru ritningarna ännu ej blifvit färdiga för att kunna till K. M. öfverlemnas. För åren 1846, 47 och 48 har Vilterhets-Historieoch Anliquitels-akademien erkänt att Mandelgren med nit och drift utfört sina åligganden och att hvad han lemnat utgjort en nöjaktig vedergällning för de erhållna anslagen. Enl. ofvan anfördt synes, att Mandelgren under de 5 sednare åren, för sina konsthistoriska forskningar rest 1282-/ff mil, samt att desse tillika med arbetet uptagit en tid af 1207 dagar. Om han under denna tid skulle haft konductörslön vid Ofverintendentsembelet, 438 r:dr b:co årligen, jemte skjuts efter 2:ne hästar och ett dagtraktamente af 1 r:dr 16 sk. b:co per dag, skulle det förra utgöra en summa af 2190 r:dr b:co, och det sednare en d:o af 2935 r:dr 26 sk. 1 rist. eller tillsammans 5125 r:dr 26 sk. 1 rist. bico, som desse forskningar skulle kostat Staten, hvilket närmare styrkes af Mandelgrens mig meddelade anteckningar, som jag till StatsUtsk. vid remissen anhåller få der bifoga, och hvarigenom hvar och en kan se att Mandelgren under dessa 5 år måst vidkännas högst betydliga utgifter af egna medel.
Sedan de en gång börjat, fins det ingen hejd.” Jag häpnade öfver någonting i hennes ton, som jag ej väntat att finna der. Det var fortfarande som ett försvar för saken, ett försvar så kraftigt att det kunde ha lust att gå anfallsvis tillväga. Jag – realisten med de fria åsigterna – måste liksom draga mig tillbaka baklänges, under det hon trängde fram. ”Strax kanske,” sade jag med en räddhåga vid tanken på att en själfull, intelligent varelse skall kunna vara en slaf under dylikt äfven om hans vilja inte följer med, äfven om han på mellanstunderna känner vämjelse – att han skall vara bunden, helt bunden; jag tyckte det måtte då ligga en förbannelse i det, det som annars kan göra lifvet så fritt och friskt och sundt. Det kom något af öfverväldigande ömkan i mitt sinne. Jag tycker det måtte ligga en sådan förfärlig dom i någonting sådant. ”Men tror du inte att det sedan, när det icke längre är så nytt kan komma en viss afsmak ibland, som gör att de icke bli omåttliga?” ”Jo, kanske.” Jag kände en sådan underlig ängslan. En viss nyfiken förfäran. Hur månne det käns att vara så bunden af sina begär? Är det möjligt för dem att af egen fri vilja och utan vedervilja hänge sig åt det, när det icke fins den ringaste personliga känsla för individen? Hvad mannens lif dock är en terra incognita för oss qvinnor, äfven för de fördomsfria och jemförelsevis väl underrättade, som t.ex. jag. Det fins hundrade saker, som jag ville veta och förstå. Jag vill icke vara rå, jag tror icke att jag är det; jag har ingen stark sinlighet som vill kittlas af stygga historier, men jag har ett bottenlöst begär efter att förstå. Så länge det i det allra hvardagligaste lif som omger mig fins ett stort svart gap om hvilket jag ingenting vet, kan jag inte ge mig till tåls. Det är som att gå blindbock: man har visserligen fast mark att trampa på, men det käns icke så, derför att man har bundit för ögonen. – (Då jag föddes var min mor sju år äldre än jag är nu. Ergo. — Ja.