Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bar efter dessa hänseenden ganska rigtigt Bedömt Författningens syftning, och jag tror, att det är bättre förlita sig på dem, som sitta i StatsUtskottet, och haft tillgång till alla upplysningar, än på de underrättelser och uppgifter, som här inom några ögonblick erhållas och meddelas, .lag kan således ej annat finna, än att den Bruksägare, hvilken icke lågt hinder i vägen förundersökningens fortgång, icke Bör vara sin rätt förlustig derföre, att vederbörande Embetsmål! icke medhunnit undersökliingarne, öller icke gjort hvad dem ålegat. Jag har ej sagt, att Bruksägare skulle äga rätt att, sedan undersökningen var förrättad, dröja i 6 år, med anmälan till Skatteköp, men att prsescriptionstiden i anseende till dem, hos hvilka undersökningarne ej Blifvit fulländade, icke kunde beräknas. Sländerne, när de ut - 218 Den 18 Junii e. m. satte det omnämnde prsescriptions'-vilkoret, trodde utan tvifvel, att undersökningarne skulle dessförinnan kunna|vara fulländade och Skatteköpen kunna ske; men det är i sakens natur, att man ej kan begära Skatteköp, förrän man vet, hvad som skall köpas, och hvad som utaf skogen blifvit i sådant ändamål afsatt. Sådan är efter min tanka Författningens rätta mening, och då man medger, att den Bruksägare, sorn anmält sig till Skatteköp, bör få njuta sin rätt till godo, så tror jag att samma förmon äfven bör beviljas dem, bos hvilka undersökningarne utan deras förvållande icke ännu hunnit verkställas. En stor del Bergslagers bestånd hvilar på helgden af Rikets Ständers förut tagne beslut, och Rikets förmögenhet och förkofran beror åter på Bergshandteringens vidmagthållande. Jag tror alt det är derföre af vigt, att gå med varsamhet till väga, och att man bör följa Utskottets efterdöme, och blifva vid dess förslag. Grefve De la Gardie, Jacob: Alt vidare orda i denna sak torde anses öfverflödigt, i synnerhet då jag nästan fullkomligen instämmer med dem, som önska förkastande af SiatsUtskottets betänkande, och antagande af Herr Reuterskölds Förslag.
Sedan denna 3:dje punkt nu blifvit uppläst, godkäudes förslaget i sin helhet af R. o. Ad. Hr Lagerhjelm, Pehr: Med anledn. af R. o. Ad:s i sista plenum utan votering fattade beslut, att en summa af 20,000 r:dr skulle nfsättas intill nästa riksdag till fortsättande af undersökningar rör:de Svea canal, densammas inverkan på bergslagsorten, äfvensom för bedömmandet af jordersättningar, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, ali delta beslut, som i afseende på summan är öfverensstämmande med hvad PresteSt. beslutat, likväl skiljer sig deruti, att anslaget ärafsedt till flera ändamål, dem jag nyss hade äran nämna, då deremot PresteStrs heslut endast omfattar undersökning om sjelfva canalen. Jag föreställer mig, att, ifall R. o. Ad. ville inbjuda det Högv. Ståndet, ingen svårighet skulle möta, alt ju ej detta Stånd förenade sig i R. 33! Den aj M ars f. m. o. Arl:s beslut, hvilket jag förmodar äfven BorgareSt. skulle görn, sorn beslutat en något mindre stimma än R. o. Ad. Jag tror, säger jag, att,om en inbjudning skulle afgå till dessa begge Stånd, den skulle af dem godkännas. Det är icke nödvändigt att inbjudningen skall ske nu; då R. o. Ad. redan beslutat inbjudning i afseende å dess beslut röride Strömsholms canal och måhända en eller annan inbjudning ännu kan komma i fråga, har jag blott velat fästa uppmärksamheten derpå, alt en inbjudning i det ämne, som jag nu afsett, kunde ske på samma gång. Uppå derefter framställd propus, beslöt R. o. Ad., att PresteSt. skulle inbjudas att förena sig uti R. o. Adis beslut i afseende på frågan om canalanläggningen emellan Hjelmaren och 'Wenern. Ånyo föredrogs Const.TJtskrs den 9-4 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 100, i anleda, af återremiss på Const.- TJtsk:s mern.
Ligge ock all annan barnet derunder tillfogad oförrätt i tväböte.” Detta tillägg skulle väl Lill bokstafven få skenet af en ny Lag, men vore i sig sjelf endast fullkomnande af den förut befintliga, en tillämpning på ett specielt fall af de allmänna grunder, på hvilka Lagen från början hvilat. För den händelse åter, att berörde underdåniga tillstyrkande ej vunne Kongl. Mairts Nådiga bifall, har Högsta Domstolen ansett sig böra ingå i en närmare granskning af det upprättade Förslaget; hvarvid Högsta Domstolen, uppå anförda skäl, fram - 68 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 73. ställt de anmärkningar, som i dess ofvannämnde Protocoll finnas upptagna; och har Justitire-Rudet Grefve Hård derifrån i vissa delar varit skiljaktig. I enlighet med Stats-Rådets samtlige Ledamöters tillstyrkande, ansåg Kongl. Majit, uppå de skäl, som grundat Kongl. Majits Nådiga Beslut, angående upprättande af serskildt Lagförslag uti ifrågavarande ämne, heliofvet påkalla en straff-lag för den, som olofligen bortförer andras barn, oberoende af det under utarbetning varande Förslag till allmän Criminal-Lag ; och Kongl. Majit beslöt fördenskull, att Proposition i ämnet skulle till Rikets Ständer afgå, tillika med Förslag till Lag i detta ämne, sådant det af Kongl. Majit, med afseende på Högsta Domstolens anmärkningar, uppå Stats-Rådets Ledamöters enhälliga underdåniga tillstyrkande, gillades, och här bilagdt finnes. Ex Protoeollo Aug. von Stahl. Kongl. KONGL. MAKTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående vidtagna åtgärder i följd af nuvarande utsigt er för årsväxten; Gifven Stockholms Slott den 18 Junii 182g. Kongl.
När ali denna jord blifver odlad, minskas ytterligare behofvet att köpa säd af landtmannen. Till följd af den nya båtsmansregleringen har staden vunnit den lindring i båtsmanshållet, att af borgerliga rörelser numera underhållas blott fyra i stället för åtta ordinarie båtsmän, hvaremot extra roteringsskyldigheten blifvit i så måtto ökad, att en del löningsjord, som förut varit derifrån befriad, nu får ansvara för t;del af en båtsmansrote. Beservskjutsskyidigheten är ett för staden tryckande onus, helst dertill måste användas legda hästar, för hvilka legan årligen stegras. Kostnaden derför uppgår innevarande år till 12,281 R:dr 32 sk. Banko. Fattigvården hörer till de bekymmersamma municipalbestyren, särdeles 23 i ett samhälle, der fattigdomen snarare ökats än minskats. Stadsförsamlingens bidrag uppgick sistlidet år till 1,284 R:dr Banko, men om ieke någon annan bättre utväg med de fattigas försörjning kan vidtagas eiler utfinnas, torde bidragen årligen behöfva ökas. Den enda ändamålsenliga'fattigförsörjning är den, sorn kan förenas med arbetsinrättning, och det vore önskligt och är äfven att hoppas, att stadens invånare ville begagna tillfället att af de rika gåfvomedlen afsätta en fond för ett så välgörande ändamål. Det var emellertid en lycka att stadens fattighus undgick förödelsen vid sednaste eldsvåda. Som den efter 1838 års brand uppbyggde prydliga Sjögrenska fattigskolan nu bief ett rof för lågorna, så har lokal för den upplåtits uti fattighuset, der äfven det, i följd af Kongl. Stadgan af den 18 Juni 1842 inrättade Folkskolelärare-Seminarium blifvit inrymdt. Härvarande skola och gymnasium hafva, i anseende till sista eldsvådan, ilå ungdomen hemförlofvades, icke kunnat åter öppnas förr än den förste i denna månad.
Utskottet anser väl Hof-Canzleren eller dess ombud böra äga rättighet att med qvarstad innan utgifvandet låta belägga Dagblad och Veckoskrifter, i den händelse en sådan skrifts innehåll vore stridande emot 9 eller 10 Mom. af 3 § i Tryckfrihets-Förordningen, på den grund att, om genom 296 Riksdagen 1812. en sådan skrifts kungörande missämja skulle med en främmande Magt uppkomma, drabbade följderna deraf hela samhället. Men, om ett Dagblad af sådant straffbart innehåll utkommer, hvad annan upprättelse kau en främmande Regering fordra och samhället gifva än den brottslige utgifvarens bestraffning Har ej samhället, just derigenom att det stiftat Lagar, som straffa sådana förbrytelser, på förhand förklarat, att det anser utgifvandet af en skrift, som förolämpar andra Magter såsom ett brott emot samhället sjelf? Och ger ej staten, då den straffar författaren, offentligt till känna, att den ogillar skriftens innehåll, och vill med samma främmande Magt fortfara i ett fredligt och vänskapligt förhållande? Skulle en främmande Regering detta oaktadt vilja binda ansvarsskyldigheten vid samhället sjelf, kan man vara öfvertygad, att sådant blott är en pretext för att bemantla fiendtliga tänkesätt, härrörande från andra orsaker. Genom Riksens Ständers vid sistlidne Riksdag afgifne förklaring öfver 6 Cap. 5 § Missgerningsbalken kan en författare, som i förenämnde afseende brutit emot Tryckfrihetslagen, ej vidare undgå tillbörligt ansvar, och om i enlighet med hvad Utskottet för öfrigt föreslagit sådana ändringar i vissa Tryckfrihetslagens stadganden göras, hvarigenom svårigheten att vid rättegången finna en svarande part, som till straff kan bindas, blifver undanröjd, och den ilskna smädaren ej vidare får tillfälle att dölja sig under anonymen, anser jag vådan af en oinskränkt Tryckfrihet fullkomligen afvänd, utan att man genom censuren öfver skrifters utgifvande förnärmat medborgares i samhälls-contractet heligt förvarade rättigheter.
Konungen att förordna: denna grundsats ock alltifrån det nuvarande statsskickets införande aldrig varit satt i fråga, och deraf följde, att Rikets Ständer icke egde rättighet att med full kraft och verkan samt oberoende af regeringen besluta om bibehållande eller borttagande af förbudsskyddet; fördenskull, och då 75 § Riksdagsordningen stadgade, att, med undantag af grundlagsfrågor och de uti 66. 69, 70, 71 och 72 §§ Regeringsformen omförmälda ärenden, uti alla öfriga mål tre Stånds mening jemte Konungens samtycke borde blifva gällande, men, der två Stånd stadnade mot två, frågan förfalla och saken förblifva vid det, som tillförene stadgadt varit; alltså, och som frågan om ineller utförselsförbud vore att hänföra, icke till de mål och ärenden, hvilka uti nyssanförda fem §§ omförmälas, utan deremot till dem, hvarom 89 § Regeringsformen handlar, eller sådana, uti hvilka Rikets Ständer endast egde hos Konungen göra framställningar och yttra önskningar, och i afseende hvarå, förty, 75 § R. 0. borde tillämpas, kunde talmannen ej medgifva, att en fråga, hvarom Rikets Ständer ej egde beslutande-rätt, skulle kunna grundlagsenligt dragas under omröstning i förstärkt Stats-utskott, hvars egenskap och rättighet, enligt 69 och 71 §§ Regeringsformen, vore att, genom omröstning, utöfva Rikets Ständers beslutande-rätt; och då, för öfrigt den omständigheten, att Revillnings-utskottet, efter gammal häfdvunnen praxis, ensamt tagit befattning med ifrågavarande ärende, icke kunde förändra detsammas natur, enär 2 mom. 34 § Riksdagsordningen uttryckligen stadgade: att »sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje serskildt
Det är den afgift, som brandförsäkringstagaren är pligtig att till Brandförsäkrings-contoret inbetala för'erhållnndet af ny brandförsäkring, eller förhöjning i den förut varande, som contoret tillåter ägaren att få beliaIla emot 4 procts ränta, på det att en fördel för brandförsäkringstagaren derigenom må kunna beredas. Enligt nu gällande reglemente, har hvarje brandförsäkringstagare sig öppen rätt lemnad alt begagna denna fördel, eller också mot en minskning i afgiflerna genast inbetala den premie, som enligt reglementet bör för den begärda brandförsäkringen erläggas. Sällan har det sednare alternativet blifvit begagnadt, emedan brandförsäkringstagarne vanligen betjena sig af fördelen att få behålla premierna såsom lån. Skulle nu en sådan rättighet upphöra, hvilket blefve följden, i händelse Gr. Mörners reservation blefve antagen och Brandförsäkringscontoret förlora den förmånsrätt, som för premie-afgifternes bibehållande hos brandförsäkringstagarne såsom lån nu är medgifven, så skulle otvifvelaktigt följden blifva den, alt Brandförsäkrings-contoret aldrig lemnade någon brandförsäkring, med mindre än att afgiften till contoret genast inbetaltes, och då otvifvelak lig t mången husägare finnes här i Stockholm, som torde befinna sig i de förhållanden, att det för honom är svårighet underkastadt att anskaffa denna summa contant, och då han möjligen äfven har sitt hus så mycket graveradt, att den säkerhet Brandförsäkrings-contoret näst efter dessa gravationer skulle erhålla, ej af detta contor kunde anses vara tillräcklig, så skulle otvifvelaktigt den af honom sökta brandförsäkringen ej komma att äga rum, och jag tror således, att crediten här inom Stockholm, långt ifrån alt, såsom reservanten tyckes åsyfta, förbättras, skulle derigenom mycket försvagas. Jag afstyrker således på det högsta den yrkade ålerremissen och anhåller om bifall till XJtsk:ns betänkande. Ilr Tham, Sebastian Mathias: 1 hufvudsaken är jag förekommen af Hr Printzensköld, och, förenande mig med honom, yrkar jag bifall till Utskms betänkande.
Är vundgängeligt för Stats. WerketS behof, och äfwen för Krono. Bränneri Spannemäl, som stiger till wida högre be. lopp än wid de öfrige Kronans Magaziner här kunnat inrym<mas, och har sä wäl derföre som för Stats-Werkets Span. 1 nemäl ärligen mäst betalas an sen - Den 15 September. 475 j Stockholm. senliga hyror, i synnerhet se. dan Stats. Werkets bästa och största Magasin ä Skeppshol. men togs till Arsenal, hwrlket derföre wore högst nödigt att fäterfä för sitt gamla behof. " Nedlagt, men har under kriget warit nyttjat för dest behof, synes nu kunna försäljas, Strömstads ^ säsom bäde tarfwande kostsam reparation och osäkert för upplag i händelse af hastigt in. .brott frän Norrige. " Magazinshuset säldes är,8vZ till Staden med willtor, att den, enär sä fordras, aflemnar emot Sundswall. < billig hyra tjenligt rum för om kring 5 a 600 tunnor Spännemäl, dä derom nägot förut .tillsagt warder. - Nedlagt och uthyrt jemts ätWige hus med underhälls styl. dighet. Som Östgötha CanaSöderköpings kommer att här framlöpa, blifwer egendomen förmodell, gen begärlig, i fall Kronan dä ei finner förmånligt att den, l.Sje!f gagna. Här finnas s:ne Magasins» hus, som förmodeligen stiga i rrärde, enär communication med Södertelje. -< Östersjön blifwer färdig, men 474 Södrrtelje Torstcbro. Uddewalla. Umeä. Upsala. Wadstena. Den iz September. nyttjas nu ej för Spannemäls upvlag utan innehafwes af Canal, Werks. Slyrelscn. C Nr endast nödigt till upplag V'ör Stats bchofwen r Lhrestian^stad, till dest Magazin der kan (bljswa uppbygt.
Af dc skäl, som blifvit anförde för bifall å Utskottens Utlåtande har jag ej blifvit öfvertygad om detsammas företräde framför Stadgan. Jag vet ej, hvarföre den princip, som ligger till grund för hela Skiftesverket, just skall rubbas i afseende på skogsmark, då Stadgan uttryckligen föreskrifver, att, när alla åtnöja sig med skogens storskifte, något enskifte ej skall äga rum. Då deremot en tvistefråga om nyttan af skogens skiftande uppstår, vet jag ej, hvarföre den citerade regeln prof ve Domaren ej skall få iakttagas. Hvarföre skall man bär frångå den generella princip, som öfverallt synes i SkiftesStadgan. Jag nödgas derföre äfven motsätta mig Herr Hjertås förslag, att de fleste skola afgöra saken, ty äfven der kan ofta rättvisan ligga på minoritetens sida. Jag anser saken böra afgöras af ÄgodelningsRätten, eller oväldige män. Jag finnér ali möjlig trygghet för ägande-rätten vara förvarad uti denna §. då den stadgar, att skiftet ej får för sig gå, om någon enskild deraf kan lida. Jag finner i annat fall icke möjligt, att något skifte kan äga rum, enär alltid någon kommer att förebära hinder deremot; derföre och då den nya redactionen således i min tanka bereder allt möjligt hinder för Skiftesverkets fortgång, kan jag ej annat än Den 27 Augusti e. m. 187 yrka afslag ä densamma, och bibehållandet af Stadgans nuvarande föreskrift. Friherre Wrangel: Då, vid alla tillfällen af skifte, all mark deri hör ingå, finner jag icke, hvarföre undantag bör göras för skogen. Författningens grund tyckes vara så vigtig, att jag icke ser, det någon exception derifrån kan medgifvas. Man har åberopat såsom skäl dertill skogens vård. Jag tror mig dela lika nit och omvårdnad för skogen, som någon annan, men anser Utskottens förslag snarare motverka än befrämja det uppgifne ändamålet, och önskar derföre, att Författningens stadgande mätte' i denna del oförändradt bibehållas, med förkastande af Utskottens deri projecterade förändring.
Till nästa år reser hon ut – det blir nog strid af då, men hon kommer att segra. Föröfrigt reser hon för sina egna pengar. Hon har i sitt äktenskap praktiskt tillämpat teorien (hittills är den beklagligtvis icke annat) om gift qvinnas eganderätt. Sin bildning har E. A. skaffat sig så småningom, nästan helt och hållet sjelf. Jag behöfver väl ej säga, att hon är ett ovanligt intelligent fruntimmer. Hon läser t. o. m. en smula latin, modern filosofi m. m. Hans bibliotek är temligen väl försedt och nästan alltigenom väl valdt. Kostnaderna för sina bokinköp bestrider han genom en liten boklådsfilial här. Den ger honom naturligtvis också tillfälle att ”titta” i allt hvad nytt som kommer ut. Tidningarne läser han inne på postkontoret (der finnas nästan alla Stockholmstidningar) och derför är han rätt mycket med sin tid. Han får blott notiserna till lifs en dag senare. Jag och Ernst umgås på förtrolig fot, helt och hållet som kamrater, bedrifva ömsesidigt atelierkritik och utbyta tankar och idéer. Intresset för literaturen är för henne allt numera. Det säger hon åtminstone sjelf. Det är allt hvad som binder henne vid lifvet – eljest gjorde hon som fru Wenche i ”Gift”.131 Men detta intresse är starkt, sympatierna för de ungas reformsträfvanden äro sådana, att hon till och med skulle kunna böja sig till jorden blott för nöjet och njutningen af att sedan kunna resa sig på samma gång som dessa idéer. ”Inser du icke, att man till en tid kan bita tänderna ihop om sin öfvertygelse, just derför, att man en gång vill ropa ut den så, att den måste bli hörd? – har du aldrig sett en så skriande orättvisa, att du tyckte dig hvarken ha rast eller ro förr än den var beifrad? Det är Ernst Ahlgren som talar så. Men i hvardagslag, vid kaffejuntor och supéer, är fru Benedictsson som sagdt ämabel. Hon biter tänderna ihop öfver sin öfvertygelse. Jag har ofta undrat hur hon kan. Jag sjelf kan det ej och har aldrig kunnat det. Jag skriker ut mina åsigter, jag finner det lumpet att tiga, jag är stolt öfver att våga uttala dem.
Herr Kontrakts-proslen hullman har uti sin motion velat fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt nu gällande formulär för taxeringsmans ed, en person kan för hvarje Bevillnings-Förordning få aflägga ed Irenne gånger, nemligen såsom ledamot i Taxeringskommitté, såsom ordförande derstädes, och såsom ledamot i Pröfnings-kommitté, men att blott en edgång under samma period behöfdes, om de första raderna i formuläret finge denna lydelse: »Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, såsom Taxeringsman, skall o. s. v.»; äfvensom att, om derjemte framför ordet »Beviilnings-Stadgan» sattes orden den för hvarje tillfälle gällande, eller några motsvarande ord, taxeringsman kunde undvika, att mera an en gång i sin lefnad aflägga ifrågavarande ed. Utskottet, som ej kan finna annat än att, genom det vid sistlidne riksdag uti formuläret för taxeringsmäns ed gjorda utbyte af orden »nu gällande Bevillnings-stadga» mot blotta ordet »Bevillnings-sladgan» vunnits hvad dermed alsågs, eller att förekomma upprepad edgång, så ofta ny Bevillnings-Förordning skall tillämpas, af den, som förut i Taxeringseller Pröfnings-kommitté deltagit, har, i afseende å den ytterligare olägenhet med upprepad edgång, som motionären påpekat, å andra raden i §:n förändrat uttrycket »sådan befattning» till någondera af dessa befattningar. Dessutom har Utskottet vidtagit den förändring i edsformuläret,’ som i förslaget förefinnes; och torde denna förändring af Bikets Ständer godkännas. §§. 125 och 126.
Under de föregående åren hade han fört henne in i såväl den klassiska litteraturen – genom tolkningar af de grekiska och romerska diktarne – som i den nyare och äldre italienska litteraturen, Ariosto, Dante, Petrarca m. fl., och hon var nu fullt förtrolig med hans språk och hans hemlands vitterhet. Hvilken verkan dessa nya inflytanden skulle kommit att öfva på hennes diktning, är ej lätt att förutse. I Sanningens vägar – där djärfva, modärna tankar äro klädda i sagans gestalt – äro intrycken af mannens sydländska fantasi märkbara. Hon skref 1892 från Napoli: » Utan att själf taga ett steg för att söka upp någon – i vinter ha vi lefvat absolut tillbakadragna utan att göra visiter eller mottaga bjudningar någonstädes – har jag så småningom funnit mig omgifven af en sympatisk, litterär krets, som satt sig i sinnet att göra mig till italiensk författarinna. De motiv jag har i tankarne äro dock tills vidare alla svenska. — Tack vare de enkla formerna för det italienska umgängeslifvet, tillbringar nämda krets aftnarne här mycket ofta utan att någonsin bjudas. Förra vintern hade vi en afton; detta år taga vi emot alla aftnar 9–11. En kopp té är allt hvad som bjudes, d. v. s. som jag bjuder, ty i många familjer bjudes ingenting och flertalet vill ingenting ha, ej ens tekoppen. Ofta stämma två, tre, t. o. m. fem, sex möte här, ofta komma de en och en.» Så enkelt skildrar hon själf sin ställning inom den vittra och vetenskapliga världen i Neapel, men genom hennes nya vänners, liksom genom pressens uttalanden efter hennes död, finner man att makarnes hem, Palazzo Fiodo, i själfva verket börjat bli medelpunkten för det litterära lifvet i Neapel och en italiensk författarinna, själf en begåfvad och ovanligt intagande kvinna, Signora ZampiniSalazar, yttrar: att duchessa di Cajanellos hem utan tvifvel skulle blifvit den mäst betydande litterära salong i Italien, ty värdinnan hade alla förutsättningar såväl för att samla som sammanhålla en dylik krets.
ett nedsätFÖR varit mig förunnadt Gud vara har stunder klarade, att att förblef att de lära Beklagansvärda kunna finna prat, TIDIG ÖSTEN ÄR FROSTNATT. HÄR, grå, sint. D e första fram öfver sommarens fägring. med ända vårt dan lefnad de de mänfå t i d människor, hvilka målning, på de en ett v a c k e r t ensamma endast bland oss ofelbart måste Huru att m y c k e t finnes e j, s o m m a n ännu lära, och utvidga äro huru sina väl de stor har är e j l y c k a n att kunskaper! och Men det andra, älsklingsstudium, dem. Därmed må j a g vill e n d a s t vidare utbilda sig många studera som särskildt det vara sluta det år bättre gifva, studera, gått, förstånd, söka sagoland, att i historiens d e m från då ungdomens och u t a n att fastmera med som mognare åren djupare de tränga in i poesiens vetenskapens trollträdgårdar, a l l v a r l i g a salar, i b o t a n i k e n s sterprydda i blomängder. träffades i närheten af Eriksölandet på V a x h o l m liket af en ung flicka flytande i vattnet. V i d företagen undersökning igenkändes den d ö d a vara fröken Gerda Jönsson, en 19-årig dotter till målaremästaren Jönsson i L a h o l m. V i d hennes på stranden kvarlämnade kläder låg ett visitkort, hvari h o n uttrycker en önskan att bli begrafven på V a x h o l m s kyrkogård. Fröken J., s o m ansågs vara m y c k e t begåfvad, lär, enligt hvad man bestämdt påstår, i förtviflan öfver att ej ha blifvit antagen till elev v i d Akademien för d e fria konsterna, sökt d ö d e n i böljorna. » Den unga sorgligt kant. sorgen lagt Men redan sin tunga hand konsti barnaår hade på henne. En De förstodo mig inte, o c h jag förstod inte d e m. När jag försökte tala o m sagor för d e m, stirrade de på mig o c h ansågo mig för ett underting.