Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla Credit-Verk äro af natur, att då Crediten för det samma afsfcäres, så upphör den, och vi minnas ganska väl, att Discontens Credit var ganska god ända till den dag, då deri Kungörelse utkom, som slutade alla Filial.Disconters Credit. Med dessa erinringar har min mening visserligen icke varit att lägga binder i vägen för denolagliga undersökning, som blifvit begärd; ehuru jag icke alldeles förstår hvad som skall blifva föremål för undersökningen. Kan man bevisa att Directionen utlånt Penningar, åt Personer af känd osäkerhet; så inser jag väl att en ersättnings-pligt kan Directioneu åläggas; men om åter frågan skulle angå försträckningarne tili Canal-Arbetet; så tror "jag icke, att särdeles mycket vinnes med dess öfverlemnande till Domstol. Herr Pahlman: Jag skall ej vidlyftigt tvista med Herr Grefve von Platen om ordaförståndet af dess hafde uttryck, utan är äfven nöjd att till Höglofl. Ridderskapets och Adelns eget bedömmande öfverlemna, om jag misstagit mig på dess mening, hvilken jag antecknat under det Herr Grefven talade sålunda: ”Att han ansåg Allmänhetens förebråelsa böra drabba Riksens Ständer för långsamheten att afhjelpa nu varande förlägenhet,” och för hvil. ken sanna citation af mig jag alltså är säker. Jag går likväl så mycket häldre ifrån detta ämne , som då Grefve von Platen icke vidkännes Den 55 April,] ett sådant yttrande, lärer han icke heller vidare ämna det försvara. Mvad åter angår den uppgift att Riksens Ständer bestämdt stadgat de inbetalningar, som af Actie-ägarue till Canal» Byggnaden skola göras; så ehuru jag ej kan äga den kännedom om alla Canal-Verket rörande föreskrifter, som Herr Grefve von Platen, saknar jag dock icke all kunskap härom, och vågar med full visshet försäkra, att alldrig någon sådan föreskrift blifvit af Riksens Ständer gifven, hvarigenom Actie-ägarne betages att gorå större inbetalningar än till det minimibelopp sora af Ständerne blifvit fastställt.
Ihinnoblid i blick och later,. Manligt stark och sträng i tankens id, Kom du, Sonja, öfver hafvet, Skänkte oss din lefnads basta tid. Gaf din flit, din forskar-skarpa, Gaf ditt ryktes glans, ditt hjärtas glöd, Var vår stolthet, var vår glädje - Ligger stum och bruten nu och död! Till den långa hvilan hade I ditt ställe glad den gamla gatt, Lycklig o111 den unga kraften, At &amp; - t land, var tid, hon spara fatt. Gärna sjöng hon har ditt drapa Om ej rösten svag och bruten var, Om ej henne okandt vore, Hvilken lefnadstro din ande bar. Et hon vet likväl: Idéen, Sanningstanken, som du hoppats på, Se! han ar, han lefver, Sonja, Och din ande lefva skall också. 3 I hans kraft ditt lifs problemer Du skall lösa så som aldrig liar, Spåra lifvets, tingens lagar, Se, att al&amp; hvod iii0 af hiklek ur. Esselde. o - * .-.-o Handarbef et s Vanner. s He » zslöjcieas fÖnWi9zgy fosterliindskt, konstqziirligt:), s&amp; lydde och lyder ännu definitionen på den id6, som kring sig samla.de: &gt;Haiidarbe. tets vänners och kom att bilda hjärtpunkten i den förening, soiii i 1 7 &amp; r burit detta minn. Då i dessa dagar Handarbetets Vänner genoiii öppnandet af sin omordnade och utvidgade lokal tagit ett nytt betydelsefullt steg i siu utveckling, anser Dagiiys redaktion ratta stunden vara inne att kasta en återblick på föreningens nppkoinst och verksamhet. &gt;Ian kan väl säga att hennes tillvaro för många viinner och utöfvare af ett kon~tnärligt förädladt kvinligt handarbete blifvit en nödvändighet, men äfveii en själfskrifven sak.
Nådig kungörelse, innefaLtande fullständiga och bestämda föreskrifter om bvad i afseende å penningelån utur Kassor och fonder, bestående af allmänna medel, hädanefter iakttagas bör; Och då Rikets Ständers sålunda gjorda begäran redan var förekommen genom nyss åberopade allmänna Författning, skulle, om Stats-Utskottet deraf tagit kännedom, Rikets Ständer icke hafva blifvit inledde i en for dem oangenäm villfarelse. 22:0 af den 2 3 October 1834» angående Ri kets Ständers beslut, i sammanhang med regleringen af 6:te Hufvud-Titeln, alt Centonal-afgiften komme att öfverflytlas till och utgå jemte Allmänna Bevillningen. i834 den 6 December genom Handelsoch Finans-Expeditionen anmäld samt meddelad Krigs-Expedilionen. 1S35 den 3i Januari genom Krigs-Expeditionen i underdånighet föredragen; Och Rikets Ständers beslut till behörig kännedom och efterrättelse meddeladt åt Krigs-Kollegium, Förvaltningen af Sjö-Årenderna samt Direktionerna öfver Armeens Pensionsoch Amiralitets Krigsmans-Kassorna. 23: o af den 2 3 October i834, angående re gleringen af utgifterna under Riks-Slatens 'jide Hufvud-Titel. 1834 den 6 December föredragen genom Handelsoch Finans-Expeditionen samt, i hvad densamma rörde anslaget till Militära personers, enkors och barns pensionerande, Krigs-Expeditionen meddelad. 1835 den 3i Januari anmäld genom Krigs-Expeditionen; Och Direktionen öfver Armeens Pensions-Kassa underrättad om Rikets Ständers beslut i afseende å berörde Pensions-anslag, hvarjemte Direktionen blifvit förständigad att, innan nästa Riksdag, inkomma med fullständig utredning öfver behofvet af ett för detta ändamål fortfarande anslag till grund för den framställning derom till Rikets Ständer, som då kunde komma att göras. Bil. till R. St. Just. Ombudtm.
Deraf så lifligt stod för själens öga, Att jag beslöt min dröm er tälja först, Förr'n gåfvan öfverlemnades åt bålet. BENGT Nåväl, berätten drömmen då, min fader! Ers nåde! det var framåt morgonsidan, Då drömmen bultar allra lifligast På själens portar för att slippa in, BOTVID. (sätter sig). Och då den första sömnens tunga virrvarr Ej mera gycklar på dess spegelyta; Men hviladt sinne tager bilden upp Så skarpt som insjön speglar strandens träd Se'n dagens stormar somnat uti qvällen! Till saken då, herr prior! BENGT (otåligt). (lugnt). BOTVID Vi stodo här i salen; J med gåfvan Ja, till saken I eder hand, och blicken på er maka J ämnaden att sönderslita manteln, Och herrliga gestalt, J ropaden Som bleknade, då liksom nyss, för skymfen! Men med en ny blick på fru Sigrids fagra Till sist med raskt beslut till edra svenner, Till tärnor, riddare och gäster alla: "Jag vill min stolte broder Jarlen visa Jag högre sätter uti skönhets värde Att hvad han anser lågt till börd och namn, Och hjertats adel, än vår hela slägt, Och all hans stolta glans i hofvets salar!" Och dermed bjöden J de tärnor alla På vadmalsvåden, så att inom kort Den kostliga, af gyllne baldakin! BENGT Att sömma guld och tusen ädla perlor Den sken i vida större pragt än manteln (med lysande blick, i det han skyndar upp). Vid helgonen! det var en herrlig dröm! BOTVID. Än är den icke slut! När allt var redo, J satten manteln upp i vapensalen På eder borg, att inför allas ögon J älskaden er fagra husfru; samt Den vittne skulle bära om hur högt Hur ringa föreföll er Jarlens vrede Mot sällheten att ega sådan brud, Och tycktes mig att när nu Jarlen kom Han, slagen af er kärleks fyndighet, BENGT. Till eder borg att vredgad räfst der hålla, Sin hand åt eder till försoning räckte! Och så var drömmen slut? BOTVID
BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet anmodat ConstitutionsUtskottet, att i 14 Jf. af Instructionen för Riksens Ständers JustitiasOmbudsman föreslå det tillägg att han måtte, dels vid Bihang till R. S. Fröt. tydje Sami. 30 234 ConstitutionsUtskottets betänkandcn. hvarje Riksdags början till ConstitutionsUtskottet inlemna jemte de öfver hans Embetsförvaltning sedan förra Riksdagen hållna Diarier, äfven sin Embets-berättelse, för att af Utskottet granskas, i hvad som icke tillhör LagUtskottets befattning, och dels för RiksensSländer, då han uppgifver hvilka af Deras vid sednast förflutna Riksdag fattade beslut och framförda hemställningar af Konungen gillats, utfärdats och till verkställighet befordrats , tillika anmäla dem, som icke blifvit i underdåninhet föredragna eller i Nåder afgjorda. Då, jemlikt 96 §. Regeringsformen, JustittiaeOmbudsmannen hufvudsakligen åligger att vaka öfver Lagarnas efterlefnad och åtala Domares Embetsfel, samt då, enligt 100 §., hans allmänna redogörelse ä ger till väsenteligt föremål att utreda Lagstiftningens tillsånd, — ämnen, hvilka synbart närmare ingå i Lag-Utskottets befatning än i Constitutions-Utskottets, som egenteligen fått sig uppdraget, att granska Grundlagarna och Stats-Rådets Protocoll, tror, för sin del, Utskottet det vara tjenligast att, ej mindre JustitiasOmbudsmannens Embetsberättelse i det hela, än ock hans Diarier och Registratur, hvilka sednare handlingar, ehuru af juridisk egen* Constitutions-Ustkottets bctänkanden. 235 skap, hittils, i följd af 1815 §rs Riksdagsbeslut, omedelbarligen aflemnats till ConstitutiosUtskottet, må hädanefter ingifvas till RiksensStander, för att derifrån hänvisas till LagUtskottets granskning och utlåtande. Under hopp att Riksens Höglofl.
Såsom bekant är går det derpå ut; att förbehålla R. o. Ad. rättighet, att i de större konstitutiva frågorna och dem, som röra Ståndets privilegier och ändringar i Riddarh.Ordu., utöfva beslutande rätten inom Ståndet. Jag motiverade denna framställning på min osäkerhet om Ståndets benägenhet, att helt och hållet afsäga sig utöfningen af sin närvande representationsrätt och tillegna sig den af Const.Utsk. förreslagna. Har jag härutinnan misstagit mig, har Ståndet för det upgjorda förslaget redan fattat ett sådant förtroende, alt Ståndet, utan att vilja se verkuingarne af förslaget, och i följd deraf sjelf medverka till nödige förändringar eller förbättringar och vill på en gång afsäga sig allt deltagande deruti samt öfverlemna detta bestyr åt de valde ombuden, så kommer jag visserligen icke att motsätta mig ett sådant Ståndets åtgörande, men jag anser för en pligt, att i hvad på mig kan ankomma, söka fästa upmärksamheten på följderna af förslaget. Det är svårt att bekämpa motståndare, hvilka utgå från den grundsats, eller antaga såsom ett axiom, alt det är omöjligt att åstadkomma någon förmedling i det upgjorda förslaget. Vederläggningen af sådana skäl måste blifva svår. Jag skall likväl gå en annan väg och taga i betraktande, de argumenter, några talare här framställt. En talare har yttrat att bibehållandet af R. o. Ad. af rättigheten att votera inom Ståndet per capita skulle, såsom han uttryckte sig, förvandla Ståndets ledamöter till voleringsmasehiner, hvarföre denne talare afstyrkt antagandet af Gr. Björnstjernas förslag. En annan talare har ansett, att R. o. Ad:s delegerade skulle inom den öfriga representationen förlora i anseende, derest deras i Riksnämnden yttrade åsigler ogillades inom Ståndet, hvilket åter skulle, såsom han utlät sig, föran - leda till deras utskrattande, och alt, vid sådant förhållande, det vöre skäl, att afsäga sig della förtroende.
Här qvarstod brigaden intill den 22. Under det vi lågo i Frantsila, blef, genom general-order, en femte brigad bildad och ställd under chefens för Savolaks jägare-regemente, överste Sandels befäl. Till denna brigad lemnade Savolaks brigaden: 1:o en bataljon Savolaks jägare, 2:o en sqvadron Karelska dragoner, och 3:o arméens flottas volontärer. Återstoden af Savolaks brigaden kallades nu den fjerde. Den 22 April uppbröts och aftågades till Marttila by i Limingo socken, tre och en fjerdedels mil; derifrån åter den 24 till Öfre Temmes, en och en fjerdedels mil. Der qvarlemnades tvenne bataljoner; en af Savolaks jägare, under major Tujulins befäl, och en bataljon Karelska jägare. Återstoden af brigaden marscherade den 25 April ifrån stora vägen till Paavola kapell, dit vi anlände om aftonen samma dag2. Den 26 April sent på aftonen ankom en kurir från stora arméens högqvarter i Limingo, med befallning, att brigaden, med undantag af de tvenne i Temmes qvarlemnade bataljoner, skulle uppbryta och morgonen derpå kl. 3 i Revolaks anfalla den under general Bulatoffs befäl derstädes stående Ryska fördelning. Innan dessa order hunno meddelas inom brigadens kringspridda qvarter, var klockan redan nära 11. Klockan 1 samlades brigaden, utom Karelska jägare-bataljonen, på hvilkens ankomst vi stodo och väntade en hel timma. Det blef således omöjligt för oss, att kl. 3 inträffa vid Revolaks, ehuru afståndet icke var större än en och trefjerdedels mil. Dit ledde endast en dålig vinterväg som sällan kördes, och nu var alldeles obanad, samt af sådan beskaffenhet, att de kanoner som brigaden medförde, på flere ställen icke kunde framsläpas annorlunda än med manskraft. Brigaden upphann icke Revolaks förr än kl. emellan 7 och 8.
Finska gardet heter det väl icke numera; men mig synes, som hade vi glömt Finland, då vi låta detta reg:te absorberas! StatsUtsk. tillstyrker vidare indragning af Wermlands Fältjägare-regte. Sverige har för litet jägare. De kunna icke bildas i hast af beväringen. Jag har med egna ögon i Preussen och Danmark sett, huru deras skarpskyttar på 4oo alnars afstånd med förundransvärd säkerhet träffa rörliga mål. Månne det icke snarare vore skäl alt påkosta några tusen r:dr på Wermlands fältjägare för . att söka närma oss möjligheten att erhålla en sådan typ för den öfriga armeen, som man äger i andra länder. Att deremot borttaga Wermlands jägare, är icke blott att tillintetgöra én sådan möjligbet, utan äfven att äga en cadie mindre. Besynnerligt förefaller mig också, att just det reg:te, söm bestämdt kostar minst af alla i Sverige, och måhända i hela verlden, först föreslås till indragning. Lifbevär:s-reg:tet är också en cadre, sorn kostar litet, men som skall bort. Finnes det något bättre sätt, alt för ^. % Dan j M aj i', ra. bättre köp balla en armde, än med cadre under fred, som vid infallande krig fy lies med beväring? Belröfver icke Stockholms stads beväring en redan skickligt danad officersoch underotficerS-corps? Bör och kan den anförtros ät för tillfället uppsatt befäl," sorn hvarken har vana att lyda eller befalla? Uppfyller ej Lifbevärms rmvar. cadre sin bestämmelse? Jag heder att få åberopa det anförda exemplet med de 4 landtvärns-bataljonerna, af hvilka 2 voro från Stockholm. Hallands beväring skall också indragas efter Utskls åsigter om rätta sättet att ordna Sveriges militärstyrka. Derigenom försvinner ännu en cadie, Hallands läns beväring skulle då öfverby tias på de Skånska regitenn.
Hvad han föraktar dessa ordningens handtlangare djupt, då de icke ens förmå läsa i hans väsen att han är långt farligare, långt mera oberäknelig, långt djärfvare och beslutsammare än alla de oskyldiga stackars ficktjufvar tillsammans, hvilka de snoka efter och för hvilka man varnas i stora plakat på väggarna! Han blir icke gripen, tyvärr, och han följer om en stund med strömmen in i en kupé, gör sig i ordning för natten, sträcker ut sig på tvären öfver två soffor och har knappast legat där i tio minuter, innan tågets skakning alldeles oväntadt vaggat in honom i allehanda underliga, väna barndomsdrömmar. Han flyter bort i de drömmarna, upplöses i skyar och existerar ej mera. Han kommer till sig igen inne i en väldig banhall, där ånghvisslor ljuda skärande, lokomotiv stöna, människor ropa, och där ekot blandar ihop alla ljud till den odefinierbara, hetsande rapsodi, som ångkulturen spelar dygnen igenom för sina slafvar vid de stora stråkvägarnas knutpunkter. Han frågar en konduktör hvar han är och får till svar att detta är Frankfurt am Main. »Högst märkvärdigt,» reflekterar han, »jag har likafullt kommit på rätt tåg!» Utan att alls filosofera öfver huru detta gått till, tager han reda på att tåget till Hamburg afgår först om två timmar och att han således har tid att hämta sig och komma till sina sinnens fulla bruk igen. Till den ändan söker han upp stationens utmärkta badinrättning, och när han om en timme lämnar badkaret och dricker sitt starka morgonkaffe i ett elegant kafé, känner han sig helt pånyttfödd. Kulturen har ändå någon välsignelse med sig, medgifver han, och rusar sedan med ett annat bantåg vidare norrut i ett tillstånd af mätt likgiltighet. Han är nu trött och kallsinnig nog att kunna bjuda alla själsmarter spetsen, och han njuter af känslan att vara lika däst och lika totalt otillgänglig för alla finare själsrörelser som någonsin hans reskamrat – en fet ölpatron med tre isterhakor och små rödkantade svinögon, som skygga för dagern.
Jag vågar derföre hemställa detR. o. Ad. behagade återremittera denna §, på det att StatsUtsk. mätte åstadkomma ett nödigt förtydligande deri, så att man med säkerhet må kunna veta antingen meningen är att det skall vara ett till högst 6000 r:dr om äret bestämdt anslag eller om meningen är att anslaget skall vara af samma natur som ett vanligt förslagsanslag. Att, på sätt, Hr Printzensköld önskat, nu bestämma en ny lydelse af §:n lärer icke låta sig göra, emot 69 §:ns i R. F. bestämda föreskrift. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Enär 2:ne af Riksg:skont:s Hrr Fullmäktige upträdt med förklarande att denna § 21* Den 21 Augusti. vöre otydlig är det måhända nog mycket vågadt af mig att söka gifva en förklaring åt densamma. Det är troligtvis af okunnighet om ärendet och om detaljerne af Riksg:skonl:s liqvidalionsförhållauden, som jag finner förevar:de § mycket tydlig och klar. Förhållandet synes mig vara, att när auktoriteten på S:t Barthelemy reqvirera!’ förslagsanslaget för det löpande året, äga icke Riksg:skont:s Fullmäktige att af hela anslaget på förskott utbetala mer än således, att icke på förskott lemna för ett år mer än 6000 r:dr; men skulle med penningereqvisiliouen följa räkningar, som utvisade att behofvet för Öns förvaltning upgält t. ex. till 9000 r:dr, så synes mig att de överskjutande 3,000 r:dr böra utgå af Riksg:skonl:s om händer haf vande medel, hvarför kont. godtgör sig af Öns anslag för det kommande året. Något annat tycker jag denna § icke innehålla; och då R. St. gifvit prejudikat huru härvid skall förhållas genom förklaran det af utbetalningen med i sender, blir delta en anledn. för mig att anse all förändring öfverflödig. Skulle likväl återreraisss beviljas anhåller jag att någon af dem sora en sådan påyrka må lemna eli förslag till omredigering af denna §. Gr.
Samma termin för denna eller dessa hufvudböckers omfattning har blifvit antagen, som vid förslagets upprättande var bruklig, eller kalenderår i allmänhet, men med utsträckning till atta månader in pä nästa ar endast hvad anordn in gen ä statsanslagen och åtskilliga andra fonder beträffade, hvarvid likväl föriattaren af förslaget framställt fördelarne deraf att i allo antaga kalenderårets slut, såsom termin för afslutningen. Vidare är den princip följd, att hvarje års hufvudbok ej må upptaga annat, än hvad till kännedom kommer under besagde termin, eller tverteinot hvad förhållandet varit med Statskontorets memorialböcker, så att, — 8 — t. ex., resultaterne af 1846 års rikshufvudbok, såsom afslutad först år 1848, uti Statskontorets hufvudbok för förstnämnde är ej kunna blifva synliga. Slutligen har, såsom äfven en allmän princip, blifvit antaget, att icke någon post får i Statskontorets hufvudbok föras, utan verkets derom meddelade befallning, hvarvid i de förslaget åtföljande motiverna anförts de grunder, genom hvilkas tillämpning denna princip ansetts kunna ställas i verket. Penninge-hufvudboken har, såsom med nuvarande memorialböcker är fallet, för vighetens skull, blifvit i flera torner fördelad. Då det icke torde vara möjligt att äfven genom den vidlyftigaste beskrifning af de konti, denna hufvudbok innehåller, gifva en i allo fullständig bild af dess beskaffenhet, hafva Revisorerne trott sig endast böra nämna, att dessa konti synts Revisorerne vara hvarken flera eller färre, än sorn af ämnenas behöriga utredning påkallas, äfvensom att emot sjelfva uppställningen inom hvaije konto icke något varit att anmärka. Enahanda omdöme böra Revisorerne lemna om hufvudböckerna för det stämplade papperet, för spanmälseffekterna och för bergsprodukterna. Emot förslaget äro af Kongl. Statskontoret, uti dess deröfver afgifna underdåniga yttrande, åtskilliga anmärkningar framställda, för hvilka Revisorerne nu få i största möjliga korthet redogöra.
Men detta och de många andra med entreprenaders inrättande afsedda ändamål lära ej kunna vinnas allenast genom en skjutshagen beredd utsigt att möjligen ifrågakomma till delaktighet i till skjutningstungans lättnad anvisade medel, likasom dessa medel antagligen skulle blifva utan nytta uppoffrade, med mindre, i sammanhang dermed jemväl vidtages sådana åtgärder, sorn i öfrigt kunde till lättnad i skjutsningstungan förauleda. Rikets Ständer hafva i sådant afseende trott möjligheten att, vid utomordentliga fall, erhålla rättighet att uppbära en förhöjd skjutslega utöfver den nu tillåtna, vara ett af de verksammare medlen till åstadkommande af entreprenader; och skulle, genom en sådan förhöjning, antalet af öfverflödiga resor inskränkas, eller de resande manas att, oftare än hittills, begagna sig af egna hästar, eller möjligheten af postdiligensers inrättande underlättas, och till desammas begagnande uppmuntras, så vore jemväl härutinnan ett ändamål vunnet och en lindring i skjutsningsbesväret åstadkommen. Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra hos E. K. Majk, i underdånighet anhålla det E. K. Majk måtte täckas å alla gästgifvaregårdar i Riket låta, så vidt görligt finnes, inrätta entreprenader, dervid, då sådant af förhållandena nödigt påkallas och entreprenader ej på annat1 sätt kunna åvägabringas, en lega af högst 1 R:dr 50 öre per mil i stad och 1 Rdr 20 öre per mil på landet må få uppbäras; samt att E. K. Majk behagade härom meddela de föreskrifter, hvilka så väl för skjutsskyldiges säkerhet som för de resandes beqvämlighet kunna erfordras. Emedlertid lärer, såsom följd af de, genom kanalers och jernvägars samt andra farleders öppnande, på sednare tider ofta förändrade förhållanden uti kommunikationsväsendet, fall ofta nog komma att inträffa, der jemväl en till förenämnde belopp stegrad skjutslega måste visa sig otillräcklig för att genom entreprenad bereda en måhända af behofvet högt påkallad skjutsningsanstalt, som stundom äfven torde erfordras att, utan dröjsmål, genast träda i verksamhet.
Vid 7 §: a) alt maximum i pannerymd bör inskränkas till 6o kannor; b) alt ordet bolstad bör förtydligas och meningen med detta ord bestämdt uttryckas; c) att rättigheten att för flere egendomars sammanslagne värde utöfva bränvinsbränning på ett ställe icke bör ega rum i annat fall, än att de serskilde egendomarnes åbyggnader äro belägne inom en half mils afstånd från bränneriet, helst man eljest kan sammanslå hemmansvärden från olika provincer; d) att rättigheten för egare af flere egendomar att idka bränvinsbränning på hvarje serskild egendom, antingen aldeles icke bör vara tillåten, på det icke en mängd smärre brännerier må upplifvas, eller åtminstone inskränkas lill de egendomar, der serskild, egaren tillhörig ladugård finnes; och e) att, i fråga om rättigheten att för flere egendomars sammanslagna värde utöfva bränvinsbränning på ett ställe, vid 5 §. i i83o års Förordning bör förblifva. Vid 8 §.: a) att bränvinsbränning ej bör få utöfvas af en allmänhet; i) att på slädernes invånare icke bör bero att bestämma, om bran - s Bevilln,- samt AUm, Besv.- och Oecon.-Ulsk. Utlåtande