Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och den röle tror jag vara åt Adeln förvarad, om den kunde eller rättare om den ville uppfatta densamma, innan det blir för sent. Men att sälta sig ensam emot en lagstiftning sådan som den ifrågavarande, det är att falla in uti den gamla och fördömliga rölén, som jag önskar och tror att Adeln skall och måste öfvergifva. Att ytterligare försöka att sätta sig emot en civil lagstiftning, den tre Stånd redan beslutat, det är att försöka göra Adeln till ett eget, från det öfriga afsöndradt folk i Sverige, och det försöket muste misslyckas, det duger numera icke. Jag vill icke längre uppehålla II. o. Ad. Min känsla öfverväldiga!- mig; icke mot den man, som yttrat ordet fiende, ty det ordet är jemförliglvis en lumpenhet, ett förhastadt 5 H. 86 682 Den 28 December. uttryck; men emot, tillåten mig att säga det, den tendens, hvarmed R. o. Ad. rusar till sitt eget förderf. Hr Westfelt, Nils: Jag lick lagar, alt här blifvit fäldt ett sådant yttrande, som det man bär fält höra af en man, för hvilken jag hyser den största aktning. Jag var en ibland hans motståndare i denna fråga, emot hvilka han riktat detta yttrande, och ber alt till ptot. få högligen protestera deremot. Del är mycket smärtsamt för mig att nödgas bär protestera emot de omdömen, som här blifvit yttrade af en man, som verkligen bar visat mig personligen mycken välvilja och godhet; men jag har icke ansett mig kunna underlåta det. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansäge de gjorde anmärkningarne föranleda till älerremiss af LagUtsk:s yttrande, ang-.de Petter Pehrssons motion. Ropades starka ja, blandade med nej; hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. Gr. Frölich hegärde votering samt alt contrapropos. dervid måtte blifva, att ifråga rar. punkten af Utsk:s betänk, lägges lill handlingarne.
Höbergseln i Länet har varit svår och dess i början allmänt vackra växt förderfvad aF regn, eller bortförd och förstörd, af öfversvämmande sjöar och strömmar 5 Och skall den betydliga minskningen i denna gröda på nästa vår mycket medtaga Landtmannens Sädesförråd och öka Spannemåls priserna 5 I följe af hvilket allt Landshöfdingen, anser Länet sannolikt kunna blifva i beho£ af 2,000 Tunnor Råg, 2,000 Tunnor Arter, 1,000 Tunnor Korn och af 2,000 Tunnor Blandsäd eller Hafra. Län har skörden så utfallit, att Höfångsten i allmänhet varit ymnig och öfverallt väl inbergad, samt på åtskilliga ställen utomordentligt lönandej Hvetet har i det hela .gifvit medelmåttig äring, men ock pä vissa trakter ovanligt rik skörd 5 Och sorn. mycken till Råg ämnad, men genom väta otjenlig jord blifvit med Hvete besådd, blifver tillgången af detta äfven väl inbergade Sädesslag större än den brukar vara. Rågen, som utgör Provincens hufvud*Säde, finnes så litet gifvande, att deraf ej kan räknas mer än högst något öfver hälften emot «;4 Rcsy» och Ekon. TJtsk, Bctänkandcn. förra årets skörd, Landtmannen skall da.okhafva funnit en betydlig ersättning i Yårsädens ganska rika afkastning af så val Arteroch, Korn sorn af Blandsäd, fricker och ElafTfa. Ett lika förhållande har inträffat med Potates, Kol och andra Jordf rugter. Landshöfdingen förmoda-: således, att då dessa födoämnen mäste mycket bidraga, till besparing af spannemål, sorn ej heller behöfves för Ladugårdarna synnerligen tillitas,t skall bristen på Råg kunna genom tillförsel från angränsande Län, der detta Säde slagit mindre felt, godtgpras och verka till Spannenjåls pri^ sernas nedsättning. För Vermlands
Jag hade visserligen trott att det varit i närmaste harmoni med det beslut, It. o. Ad. fattade vid 32:dra §:n, att derur utesluta ordet »kronofogde», om detta ord äfven i 40:de §:n utginge. Men efter den förklaring, Gr. Lagerbjelke afgifvit, anser äfven jag det vara lämpligt att ordet här qvarstår. Hr Adelborg: Jag för min del kan icke annat än fin na att denna § beträffande kronofogden står i fullkomlig öfverenstämmelse med 32:dra §:n, och att således beslutet bör blifva enahanda i afseende å beggedera. Jag tror derföre att ordalydelsen bör ändras sålunda: »Ordförande i bev:s-beredning må icke utan laga förfall etc.» Hr Reutersvärd, Patrik: Hr Hjärne har, i likhet med den siste värde talaren, velat göra det ifrågavarande stadgandet strängare, än Utsk:t ansett det böra vara. Man ansåg nemi. inom Utsk:t att denna strängare föreskrift endast borde gälla kronofogde eller magistratsperson, som af K. M:ts Befide utsåges till ordförande, men icke någon annan. Gr. af Ugglas: Jag är i ett fall förekommen af den siste värde talaren. I ett annat, eller hvad kronofogden beträffar, har Hr Adelborg anmärkt, att det skulle stå i fullkomlig strid med det föregående beslutet i 32:dra §:n, om icke den 40:de ändrades. Så vidt jag fattade R. o. Ad-.ns beslut, innebar det blott att kronofogdes utseende till ordförande icke skulle vara 192 Den 16 Maj e. m. förbjudet. För den händelse således att meningen icke är att helt och hållet utestänga K. Mits Bef:de från att kunna utnämna kronofogden, måste man hafva ett stadgande, som ålägger honom att åtaga sig besväret. Jag tror således att §:s lydelse är riktig. Frih. v. Paykull, Johan Gustaf: Det är emot 2:ne punkter i denna § som jag anhåller att få göra en anmärkning.
Utskottet ville fästa afseende på det förslag jag framstält, att öfverlemna en del af Bankens lånerörelse åt enskildte Discontlnrättningar i Landsorterna. Herr Rosenblad, Bernhard: Det är visserligen ej hvarken min skyldighet eller min föresats att försvara redactionen af Betänkandet, så mycket mindre, som jag icke öfvervarit den öfverläggning inom BancoUt - Den 27 Julli f. m* skottet, då beslutet om ifrågavarande Betänkande fattades; men då detta Betänkande till en stor del grundar sig på FinanceBeredningens förslag, hvaraf jag är medlem, anser jag mig böra tillkännagifva de åsigter och grundsatser, som der gjort sig gällande. Jag tror likväl, att om man än kunde hafva någon anledning att klandra redactionen, skulle dock, om anmärkarne med mera uppmärksamhet och lugn genomläst de punkter Utskottets förslag innehåller, man icke gjort redactionens författare de orättvisa beskyllningar, som här blifvit framställde. FinanceBeredningen och sedermera BancoUtskottet har hufvudsakligen haft tvenne ändamål i sigte, 1:0 att återbringa Bankens lånerörelse till dess naturliga skick, nemligen att upplåna capitaler, som eljest varit för rörelsen förlorade, eller åtminstone mindre fruktbara, för att sedermera åter utlåna dem åt näringarne, mot vilkor, hvilka på en gång försäkra om vinst och visshet, att de åter ingå, lika fort som de dertill upplånta capitaler kunna af Banken återfordras; 2:0 att verkställa denna öfvergång med den varsamhet, som hvarje öfvergång från ett längre tid följdt system, ehuru felaktigt, fordrar. Huru Utskottet lyckats att finna medlen för dessa ändamål, öfverlemnar Utskottet åt Rikets Ständer att bedöma. Jag vill ej upptaga den beskyllning man här gjort Utskottet, att icke hafva afsett Fäderneslandets Väl. Den 27 Jul i i f. ni. '7 väl.
Jemte det Rikets Ständer, för fortsatt tillämpning under nästa statsregleringsperiod af den vid sistlidna riksdag uppgjorda och då godkända stat för pensionering af Flottans embetsoch tjenstemän samt betjente, på Riksgälds-kontoret anvisat det för denna pensionering erforderliga kreditiv af Nittio tusen R:dr, att med en tredjedel, eller 30,000 R:dr, tillhandahållas under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, hafva Rikets Ständer förklarat Direktionen öfver Amiralitets-krigsmanskassan berättigad att häraf under hvarje år lyfta hvad som för omformälda ändamål finnes behöfiigt, under förbehåll att af följande årets kreditiv icke något må reqvireras, innan styrkt blifvit i hvad mån föregående årets kreditiv för pensioneringen åtgått. Dock får hvad under ett år icke för ändamålet erfordrats, under följande år användas; varande särskildt medgifvet att för denna pensionering jemväl får användas såväl fortfarande det å Femte Hufvudtiteln Stats-Utskottets Memorial N:o 220. 39 uppförda anslag till Flottans reservstat, i den mån det redan är och framdeles, genom afgång bland derå uppförde officerare, kan blifva disponibelt, som ock tills vidare de, genom ifrågasatt minskning af Flottans officerspersonal, uppkommande aflöningsbesparingar, i den mån de, i följd af afskeds meddelande utan . föregången ansökning vid den för erhållande af fyllnadspension bestämda lefnadsåldern, kunna behöfva för pensioneringen användas. § 165.
Hvad rätt är måste göras, äfven om det hårdt drabbar de skyldiga. Och fastän jag trott mig älska honom högre än någon annan kamrat och henne högre än något annat oskyldt kvinligt väsen (jag vill här ej tala om min barnsliga kärlek till den lilla Johanna), så måste de dock numera båda, efter hvad som inträffat, vara fremmande för mig. Det blef likafullt en pinsam syn för mig att se den olyckliga, förgråtna Emelie, till hälften utskuffad af sin f. d. matmoder, utträda i förstugan, der hon emottogs af Tegnéhr, som stod färdig att föra henne bort ifrån hennes hem, utan att hafva ett annat att bjuda henne i stället. »I kan skicka bud efter edra saker i morgon. Men jag undanber mig att få se herskapet mera inom mina dörrar. Adjö!» sade mamsell Ringvall. Den stackars Emelie sökte framsäga något, förmodligen till sin ursäkt, men hindrades derifrån af sin konvulsiviska gråt. Tegnéhr deremot bet hårdt ihop tänderna och iakttog en fullkomlig tystnad, ända till dess de båda voro nära att försvinna genom den öppnade porten, då han, vändande sig emot mig, häftigt utbrast: »Detta är du skulden till, din förbannade usling!» Ett så groft tillmäle ansåg jag under min värdighet att besvara. Hvem som i grund och botten bar skulden till deras ofärd, var ju alltför påtagligt, för att jag ens med ett ord skulle behöft rättfärdiga min person. Så drogo de båda ut i natten, hvarthän visste jag icke och säkerligen ej heller de sjelfva. Ty, efter hvad jag sedermera fick veta, hade de måst vanka omkring på gatorna i staden ända till morgonen, alldenstund hvarken han eller hon egde några penningar till logis på ett hotell. Då jag skulle gå in i mitt rum, följde mamsell Ringvall med. Vi voro båda så upprörda af hvad som inträffat, att vi alltför väl behöfde hvarandras sällskap och tröst, ty det skulle nästan varit hemskt att straxt blifvit ensam med sina plågsamma tankar och känslor. Hon tackade mig på det allra varmaste för det jag hjelpt henne att rensa sitt hem, hvars ärbarhet och heder före denna olycksaliga natt varit stälda öfver allt tvifvel.
När han sen plötsligen fått helsa på sin vän Alméns täcka syster, då hon lifsglad och strålande i sin nya promenadkostym med blonder, spetsar, garneringar och fransar i en liten nätt oändlighet slank ut från ett konditori, glömde han i ett hurr både sin miss-stämning och orsaken dertill, och gick ner för Drottninggatan rak, leende, lorgnetterande damerna, hvilka gingo förbi, med en lyckligt sjelfbelåten min – den gladaste hvitmössa bland de glada, som vårtiden dagarne i ända svärma kring på gator och torg. VÅR. Han för sin del hade icke mycken tid att tänka eller se på henne. Hon hade fult upp lika mycket att göra, men det hann hon dock alltid, att vid tillfälle sända honom ett par vänliga ögonkast, att egna honom fristundernas tankar, älskliga, rara tankar, hvilka kanske icke så litet skulle hafva smickrat honom, om han kunnat läsa dem i hennes blick, hjertliga varma tankar, hvilka till och med ibland läto henne rodna litet smått sjelf. När han gaf sina lektioner och makligt tillbakalutad i en gungstol pluggade matematiska lärosatser och Linnés system i små okunniga andraklass odågor, hvilka hade baklexa eller underbetyg, tänkte han förnämligast på, hur han skulle kunna förtjena penningar. Hans extra lärarlön förslog ej långt. Det var rasande dyrbart det der Stockholmslifvet, men trefligt – de fördömda kaféerna, teatrarne m. m. Han gaf ut aldeles för mycket. Jojo när frestelserna kommo var det icke så godt att stå emot. Han var icke gjord af trä, tvärtom, och så var han ung, och det är man, som klokt folk brukar anmärka, bara en gång på den här planeten. När hon genomgick bundtar med dumma franska skrifningar eller ännu dummare krior, tänkte hon minsan ej på att skrapa i hop mera penningar. Nej bevars hennes ekonomi stod på ganska goda fötter. Hon var sparsam, märkte ej, att der var så förtvifladt mycket frestelser i verlden, och fast hon då och då hjelpte mor sin, när hennes enkepension sinade ut, hade hon oftast öfverskott, när månadens räkenskaper afslutades.
Med afseende å olyclcsfallförsäh^ingen måste man erinra sig, att det inom den engelska lagskipningen är en gammal rättsgrundsats, att den som genom handling eller försummelse förorsakar skada eller förlust för annan person är skyldig att gifva penningersättning. Men vare sig att arbetaren gjorde ersättningsanspråk enligt statute eller common law, mötte honom åtskilliga svårigheter, och många oegentligheter voro rådande. År 1880 fick man emellertid en ansvarighetslag, » Employers liability act », hvari arbetsgifvarne åläggas ersättningspligt för olycksfall, hvilka härleda sig från handlingar eller försummelser, som kunna till-räknas arbetsgifvarne, medan arbetarne själfva måste bära följderna af andra olycksfall. Inom arbetarekretsar har man nu visserligen velat utsträcka aosvarsskyldigheten; men man har därvidlag ej utgått från något socialistiskt åskådningssätt, hvilket skulle innebära — i likhet med det tyska systemet — att hvilket som helst olycksfall, själf-ftrvålladt eller ej, skall medföra ersättningsskyldighet. Man håller sig inom det allmänna ansvarighetsområdet enligt traditionella rättsgrundsatser; men på samma gång frågar man, om ej vissa na undantagna fall böra indragas därunder. Det gäller frågan om arbetskamraters handlingar eller försummelser. Engelsk rättspraxis är nämligen nu, att den som går in på att utföra ett arbete gemensamt med andra, äfven går in på att taga följderna tf de andras förfaringssätt, således att ej arbetsgifvaren utan en-dast den felande kamraten blir ersättningsskyldig enligt common law, men detta är naturligtvis af ringa värde för den skadelidande. Nu har ju onekligen den moderna storindustrien utvecklat sig så, att det blir rentaf omöjligt för arbetaren att föra samma slags kontroll med sina kamrater, som då han t. ex. tillsammans med några sådana öfVertager ett betingsarbete. En fabrik har ofta flera hundrade arbetare, hvilka arbetsgifvaren, cj arbetaren, väljer. Arbetsgifvaren kan säga, att det är alldeles omöjligt att ntöfva en sådan kontroll, att alla försummelser från arbetarnes sida kunna undgås, och då han sjelf gjort allt möjligt för att bindra att olyckor ske, så bör han äfven vara ansvarsfri.
A Sami. 1 Afd. 11 Haft.' 1 2 Slals-Ulskollelt Utlåtande, J\s 26. position fastat Rikets Ständers uppmärksamhet ä den väsendtliga skiljaktighet, som företedde sig emelian beskaffenheten af de anmärkta tjensteförseelserna hos aflidne Tullförvaltaren Finérs närmaste kontrollanter, Kammarrätts-Rådet Winroth och Kontrollören Middendorff, och den efterlåtenhet, som kunde läggas Kansli-Rådet Valerius till last, helst de förre varit i tillfälle att egna daglig uppmärksamhet å Finérs tjensteutöfning och dervid bemärka hvarje till misstanke om underslef föranledande omständighet, under det att Kansli-Rådet Valerius hvarken kunnat eller varit pligtig att utsträcka sin embetsåtgärd till en så beskaffad närmare tillsyn, hvarförutan han till sitt urskuldande framför de förre haft att åberopa tillvaron af en föregående speciel kontroll, som, vederbörligen iakttagen, ensam varit tillräcklig att förekomma eller leda till upptäckt af möjliga tillgrepp; vid hvilket förhållande och med afseende derjemte å det gagn, fäderneslandet tillförene hemtat af Kansli-Rådet Valerii långvariga samt af nit och skicklighet utmärkta embetsmanna-verksamhet, Kongl. Maj:t till Rikets Ständers pröfning i nåder hemställde, huruvida icke den ersättningsskyldighet, som i detta mål blifvit Valerius ålagd, kunde honom eftergifvas. Till svar härn anmälde Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den lo Maj 184S, ibland annat, att Rikets Ständer, med afseende ej mindre å hvad Kongl. Maj:ts förrberörda nådiga proposition innehölle, än å den långa följd af år, derunder Kansli-Rådet Valerius utan klander bestridt de tili hans embeten hörande pligter, hans framskridna ålder och försvagade helsa samt det obestånd, hvaruti han, jemte en talrik familj, skulle, genom ulkräfvande af statens hos honom ägande fordringsanspråk, försättas, funnit godt medgifva, att verkställigheten af Högsta Domstolens den 6
Hvad först angår det af åtskillige motionärer framställda förslag, att presterskapets löneinkomster mätte utgöras i contant i stället för in natura, samt att uppbörden borde ske genom Häradsskrifvare och Kronofogde, så förekommer dervid, hvad förra punkten angår, hurusom det otvifvelaktigt måste vara lättare och vigare för lönegifvaren att, på sätt hittills skett, afbörda sig sina utskylder in natura i sådane persedlar, som för honom äro lättast tillgänglige, och hvilka jemväl äro desamma, som, antingen genom allmänna förordningar eller till följd af enskilda öfverenskommelser, äro bestämda att såsom aflöning till presterskapet utgöras; då häremot, och derest den lönings-skyldige skulle åläggas att i reda penningar afbörda sina utskylder till presterskapet, detta utan tvifvel måste för honom blifva vida svårare och med mera omgång förknippadt, enär sådant, åtminstone hvad allmogen beträffar, icke lärer i de flesta händelser kunna åstadkommas under annat vilkor, än att han nödgas först i penningar förvandla dessa natura - prajstationer, utom det, att sådant i ganska många fall icke torde låta göra sig utan mehn och uppoffring å dennes sida, och att således, vid jeranförelse med nu nämnde utskylder in natura, detta aflönings-sätt ofelbart måste för honom blifva mera betungande och med större omgång förenadt. Derjemte torde få smBih. till R. St. Prot. >844• ^ Sami. >8 Hafi. 2 IO tillm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande^ N.O ioq. tagas, att många församlingar finna sig nöjde med det af ålder brukliga löjiingssättet i persedlar, och att de, på ofvan anförde skäl, sannolikt icke skulle blifva serdeles belåtne med en sådan förändring, som nu är föreslagen, hvilken Utskottet alltså anser sig icke kunna förorda.
Skrifvelse, rörande årligt anslag för utgifvande af Svenskt Diplomatarium. (Stats-Utsk. N:o 459.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, uti Skrifvelse den 3o October sistlidet år, hos Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.-o 334- i63 E. K. M. i underd. anmält, att ett årligt anslag af 600 R:dr blifvit intill nästa Riksdag å Stat uppfördt till understöd för utgifvandet af så kalladt Svenskt Diplomatarium, emot det att 128 exemplar öfverlemnades till E. K. M:s Nådiga disposition; hafva Rikets Ständer, af förekommen anledning, trott sig böra serskildt i underd. tillkännagifva, att, då Rikets Ständer å allmänna Indragnings-Staten intill nästa Riksdag beviljat omförmälde anslag, Rikets Ständer dervid haft för afsigt, att 125 exemplar af detta arbete så väl af dess redan utkomne 2tne band, som de följande, i mon som de intill nästa Riksdag från trycket utkomma, skola inköpas, för att användas på sätt E. K. M. funne godt i Nåder förordna. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Maji i835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den g Maji i835. Preste-Ståndet den q Borgare-Slåndet den g Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående tiden för revision af Stats-, Bancooch Rtksgälds-Perkens räkenskaper och förvaltning. (Stats-Utsk. N:o 460.) S. A. K. Enligt 68 §.
Äfven härvid får man ej tala eller skratta, hvarken under sjelfva tillredelsen eller medan man förtär sin tredjedel af pannkakan eller efteråt, utan först sedan man sofvit. Likaledes får man ej dricka på den salta pannkakan, utan måste dricka i drömmen, d. v. s. drömma, att en mansperson kommer och bjuder en läskande dryck. Sådan han är, sådan blir ock den drömmande flickans make. Att besöka helsokällor och dricka ur dem skall ock på Midsommaraftonen hafva en kraftigare verkan än eljest. Sjuka och svaga personer pläga ock, i tanke att derigenom bli befriade från sitt onda, rulla sig i den dagg, som denna afton faller. De buskar, som på Johannis Döparens dag afrödjas, växa icke upp igen. Bland de dagar – och sådana funnos många – på hvilka åderlåtning bland allmogen ansågs och ännu till någon del anses ej böra ega rum, omnämner äfven bondepraktikan Anatolii dag, eller den 1 Juli. Den väderlek, som är rådande den 27 Juli eller Sjusofvaredagen – så kallad till minne af de sju kristna martyrerna, som i en grotta sofvo den sekellånga sömnen – tros skola fortfara de närmast följande sju veckorna. Om Olsmessan, den 29 Juli, infaller i fullmåne, så tros detta förebåda full och god vinter. Strålar himlen klar den 10 Augusti, eller den s. k. Larsmessodagen, betyder det god höst och sträng vinter; är den mulen, blir vintern fuktig. Den 23 Augusti, aftonen före Bartholomæus, må man ej upptaga hampa och lin. Vid den 29 September, eller Mikaelsmessodagen, fäster man mycken betydelse i afseende å väderleken. Om det den dagen blåser nordlig eller ostlig vind, blir vintern icke sträng; regnar det utan blåst, blir det en mild vinter; är det upphållsväder, blir det torrt nyår. Inträffar rimfrost före denna dag, skall det frysa efter den 1 Maj nästföljande år. I Skåne iakttager man noga, om det blåser mest föreller eftermiddag på Mikaeli dag. I förra fallet blir spanmålen dyrast första halfåret efter skörden; i senare fallet är det rådligast att dröja med försäljningen till våren och sommaren.
Skulle deremot Rustoch Rotehållarne fått besörja deras karlars underhåll, hade kostnaden hvarje dag visst ej för hvarje man utgjort mer än 12, eller på sin höjd 18 sk. B:co. Hvad åter angår den uppgifna fördelen af Passevolancen, att Soldaten under möten vänjes vid fältlefnad och sådant tractamente, sorn han i krig kan erhålla, så tror jag, att hans tractamente på möten är vida bättre, än hvad han vanligen har hemma, och att hans helsa mindre beror på födan, än på varian, eller ovanan vid fatiguer, och mindre väl vårdad klädsel. Ej eller kan jag dela Grefve Horns mening, alt PassevolanceContracterne höra slutas med Soldaterne sjelfve; ty detta skulle återfalla tungt på Rotehållarne, ehuru det är rigtigt i principen. Jag gillar StatsRådets förslag, att möteskostnaderne böra gäldas af Allmän Bevillning; men jag anser 7 R;dr för hvarje Nummer vara för högt beräknadt. Om man afser hvad sorn af MötesPassevolauce-medlen hittills blifvit användt till andra ändamål, skall man finna, att 5 R:dr B:co för Nummern är tillräckligt till alla mötens hållande. Grefve Horn: Medelst väckande af en ny motion har blifvit besvaradt, hvad Herr Nordenfalk önskade af mig få utredt; och jag finnér, att Herr Tersmeden i detta af - 200 Den i3 Mars f, m. seende uppgifvit, hvad jag hade ämnat svara. Jag inser ej, att 14 §• RegéringsFormen kan häremot lägga något hinder; ty om också Konungens Proposition bifalles, måste den vara bifallen för den existerande Armeen och ej för någon annan. Om Rikets Ständer besluta, att en sjettedel eller en tiondedel af Arméen skall indragas, tror jag, att man med denna afgift för de indragne JVumrorne skulle kunna bestrida möteskostnaden för de öfrige. Detta var, hvad jag ville åsyfta med Aromens sättande på fredsfot.