Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt statistiska upgifter utgör Sveriges åkerjord i proc. af hela arealen; i Frankrike är den 37 och i Ryssland 18 proc. o. s. v. Detta utvisar således för Sverige ett särdeles lågt tal af odlad jord. Dock har man nu föreslagit att af denna ringa åker-areal använda en del till ekplantering, oaktadt vi hafva stora sträcker oupodlade. Men jag öfvergår från dessa allmänna skäl till dem, som särskildt hos mig väckt tvekan om ändamålsenligheten att för ifrågavtde ändamål använda Leckö. Man säger att en undersökning blifvit verkställd af kompetente personer och att den visat ett godt resultat. Jag her att få fästa upmärksamheten på, hvad förtroende man i denna fråga kan fästa vid s. k. kompetente personer. Ar 1829, då K. M. begärde att 25,000 tunnland måtte uplåtas till ekplantering, ansågo kompetente personer det lämpligaste stället derför vara Bisp-Motala. 1831 ansågo andra kompetente personer detta ställe vara olämpligt och föreslogo att planteringen skulle ega rum på Wisingsö. 1800 åter anse nya kompetente personer Wisingsö icke vara lämpligt. Jag stödjer mig i detta fall helt och hållet på GeneralDirektören Ros’ anförande i sista plenum, hvaruti, genom utdrag ur SkogsStyrelsens berättelse af d. 19 sisth December om ekp'anteringen på Wisingsborg, bland annat säges: »Jordmånen å »denng kungsgård synes öfverallt icke vara väl egnad för produktion af ektimmer.
Domkapitlets i Wexiö underdåniga skrifvelse af den 4 sistlidne Februari, med hemställan det Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra nådig framställning att Adjunkten vid Wexiö högre elementarläroverk, Magister Svenj Sandberg, som, enligt läkarebetyg, vore lidande af tidtals påkommande sinnesrubbning, måtte varda på allmanna Indragningsstaten uppförd, med åtnjutande för sin återstående lifstid af ett belopp, motsvarande trefjerdedelar af nu innehafvande lön, Ett Tusen Riksdaler Riksmynt; Departements-chefen, som i underdånighet hemställde att Kongl. Majit behagade berörda framställning bifalla, uppläste ett förslag till nådig Proposition i ämnet. Och behagade Kongl. Majit, på Stats-Rådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla detta förslag, sådant detsamma finnes detta Protokoll under Litt. B bilagdt,Ssamt|forordna att nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afiåtas. Ex protocollo A. J. Bruzelius. Rättelse t Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 76; Sid. 14 rad. 3 uppifrån står; högre läs lägre Stockholm, tktckt hos Sam. Remstedt, isca. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Mars 1863, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till JRilcets Ständer, angående antagande af en Jörfattning om nya Strafflagens införande och hvad, i afseende derå, iakttagas skall; Gijven Stockholms Slott den i 7 Mars i 863.
Jag skulle instämma med den sist talande värde Ledamoten, om ej RegeringsFormen tydeligen bestämde hvad med Bevillning bör förstås; och om han täger kännedom af stadgandet i detta fall, skall han finna; att icke alla de olika titlar, under hvilka bevillning utgår lewina upphöra; sådane åro t. ex, Tull-afgifter, Post-medel, Chartae-Sigillataeafgift m. m. Herr Hjerta, Guftaf: Jag skulle visserligen ock finna den föreslagna ändringen ef 61 vara af vigt, i händelse det genom föregående Riksdagars erfarenhet visat sig, att en sådan ändring vore behöflig. Men dessa Riksdagar hafva dels börjats och slutats vid sednare delen af året, och någon olägenhet för Bevillningens utgörande har likväl, mig veterligen, aldrig inträffat; utan har Bevillningen, efter hvad jag tror, i alla fall fortfarit att ordentligen utgå. Jag kan sålunda icke dela Friherre Cederströms öfvertygelse om den nya Redactionena nytta, u - 462 Den 22 April f. m, tan tror snarare, lika roed Grefve von Schwerin, att densamma, gillad, skulle i en framtid kunna blifva ett hinder för Stånderne, att nedsätta Bevillningen. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Grefve von Schwerin. Herr von Heijne, Georg: För min del anser jag Constitutions-Utskottet hafva tydeligen bestämt, att sjelfva Bevillningen icke kan vid ftiksdagarne komma i fråga ett upphöra, utan, att det endast år grunderne för den samma och summans belopp, som vid hvarje Riksdag skola undergå ny pröfning. Så långe Staten existe* rar, lärer Bevillningen ej kunna undvaras; och jag ser derföre icke något skål att bifalla den föreslagna nya redactionen af förevarande paragraph. Undertecknad RiddarhusSecreterare:
Af dessa förhållanden anser Utskottet klart framgå, att Norges Grundlag af dea 4 November 1814 tillkommit genom underhandlingar mellan Sverige, å ena sidan, representeradt af dess Konung genom hans Kommissarier, och, å den andra, Norge genom dess Storthing; att de mera vigtiga af de stadganden, som rörde båda länderna blifvit, med afseende på det inflytande dessa kunde halva på Sveriges Grundlagar, bänskjutna ti 1 R kets Ständers pröfning och, till följd af dessas beslut, intagne i en särskild Riksakt, hvars bestämmelser icke kunna utan Rikets Ständers bifall ändras: men att de flera stadganden i Norges Grundlag, livi ka äro af beskaffenhet att röra älven Sverige, utan att dock hafva lått plats i Riksakten, härigenom icke förlorat sin egenskap att vara mellan Sverige och Norge aftalade föreningsbeslämmelser, och att föjaktiigen. ehuru ej egande sammanhang med Sveriges Grundlagar och derföre ej, såsom konsti utiouelt unionela stadganden, Rikets Ständers beslutande rätt undeikastade, dock såsom unions bestämmelser, ej kunna ulan samtycke från Sveriges sida upphäfvas eller förändras på sådant sätt, att Sveriges rätt derigenom minskas. A t dessa slu satser ega fin riktighet och icke innefatta något ingrepp i det Norska folkets rätt att om sina grundiags-stadganden med sin Konung besluta, derom har Utskottet funnit sin mening bekräftad af de åsigter hvilka såväl inom Norges Slortbing, som utaf Unions kommitténs Norska ledamöter blifvit uttalade dels i allmänhet rörande Grundlagens och Riksaktens ti Ikomst och innehåll, dels särskildt ifråga om ej mindre e>t annat unionelt, men ej i Riksakten intaget stadgande, eller lil § i Norges Grundlag, än äfven just den ifrågasatta 14 §.
Skilnaden mellan den 28 april och den 13 maj är för stor för att man icke på grund deraf måste antaga, att Monrad förra gången icke var fullt uppriktig i sina uttalanden, och att danska kabinettet under tiden erhållit löften, som sedan visade sig vara — tomma ord. Likasom unionsförslaget, kombinerar äfven Monrad unionsfrågan och den slesvig-holsteinska frågan med hvarandra, men på ett helt annat sätt. Han vill åt Danmark bevara icke blott Slesvig, utan äfven Holstein (och Lauenburg), och detta traditionella, halft skandinaviska, halft tyska Danmark, skall ingå en union med Sverige-Norge. Man kan visserligen till nöd förklara, att en dansk kan omfatta ett dylikt program. Han har historiskt vant sig vid Slesvig såsom i sin helhet ett danskt kronland och Holstein såsom dansk tillhörighet. Sjelfva den strid, i hvilken han invecklats och genom hvilken hans gamla rätt förolämpats, utmanar honom att stolt hålla dervid. Man kan ock genomskåda skälen, hvarför han med hänsyn äfven till unionen önskar, att Danmark inträder deri jemte Slesvig plus Holstein-Lauenburg. Danmark skulle derigenom intaga en så mycket större plats, bli en så mycket vigtigare och inflytelserikare medlem i unionen. Det omedelbara förhållande till Tyskland och den europeiska kontinenten, i hvilket Unionen trädde genom Danmark, eller, såsom Monrad uttrycker sig, det » inflytande på den europeiska politiken », Norden komme att utöfva » genom Holstein », skulle väl äfven motivera Köpenhamn såsom Unionens hufvudstad. Som sagdt, man kan inse möjligheten af en sådan uppfattning hos en dansk; men man måste förneka denna uppfattning praktisk sans och politiskt förutseende. Jag skyndade mig, enligt uppdrag af kungen, att i ett bref till Carlsen lifligt framhålla detta (bil. Carlsen svarade ej derpå. Det var tydligt att danska kabinettet beslutitatt ej godvilligt afstå hvarken från södra Slesvig eller Hol-stein, och att det icke ville ingå i underhandlingar om en nordisk union på annan basis, än Danmark tillika med Slesvig i unionen samt Holstein och Lauenburg såsom ett tillägg till Danmark.
Denna öfvertygelse hafva Utskotten trodt sig böra hämta, ibland annat, af de omständigheter, att, enär på många trakter för väg-lotts-ägarne tillgång ej gifves på det för väglagningen tjenligaste slag af gröfvre grus och sand, utan finare fyllningsämnen dertill måste användas, desse sistnämde, då de påköras höstetiden, vid det vägen vanligen är af regnväder uppblöttnad, göra den samma än mera djup och svår att begagna: att vägen, som berörde tid icke äger fasthet, på serskildte ställen mer och mindre nedsjunker för de tyngre lass, hvilka derå framföras, hvarigenom ojemnheter och gropar uppkomma, dem väg-lotts-ägarne måste påföljande våren bättra och fylla, tillika med de under tiden inträffade utskärningar: att således dubbelt arbete vid yäg-lagningen, så väl höstsom vår-tiden, måste användas, hvilket än mera försvårar väghållnings besväret: att detta besvär äfven deraf blifver fördem, som det åligger, betungande, att väderleken höstetiden oftast är regnacktig, samt att dagarne den tiden äro korta, så att flere dagsvärken för väg-lagnings-arbetet åtgå: att den, vid skeende grusning höstetiden, blifvande nödvändighet att vårtiden åter förbättra tillkommen skada å väg-lotterne, samt det deraf följande dubbla arbete undvikes när den allmänna väg-lagningen får vid sistberörde tid verkställas; och att vid denna lid vägen är mer tjenlig 138 Lagoch Besvärs-Utskottens Betänk anden. att emottaga i synnerhet ofvannämnde finare fyllxiings-ämnen, samt dagarne äro längre, så att betydligare arbete å dem kan åstadkommas.
Riddaren Widegren wid sista Riksdag warit uppdragit, gätt SiatsUtffottet tillhanda med upplysningar w-d hand. läggningen af de ärender, som tillhört Stats. Utffottets befattning. Med skyldigt erkännande af den utmärkta »förtrutenhet, hwarmed Herr Stats. Commisia. rien Utskottet biträdt, och med angenämt äterkallande i minnet af de förtjenster Herr StatsCommitzarien, i egenskap ak Secreterare i Stats. Ulffottet, w d nästledne Riksdag inlagdt, stulle Stats-Utffottet anse sig fela, om del underläte att hos Riksens Högloft. Ständer anmäla Herr Stats. Commitzarien till nägon särskilt wederHällning för sin möda samt ersättning för de kostnader Herr Stats. Commitzarien under dest wisteise pä annan ort och säsom ffiljd frän sin famille mäst widkännas, och fär fördenskull vördsammeligen hemställa, om icke, pä lika sätt, som Riksens Högloft. Ständer wid nästledne Riksdag ansägo sig böra belöna Herr Slars. Commitzarien och Riddaren Widegren, Rik. fens Högloft. Ständer nu skulle täckas tillägga Herr Den 2i September. 659 Herr Stats Commitzarien Frödelius, en Gratifircation af Fyrahundrade Ridr. Banco utom det honom anftagne Tractamente och resekostnad, och att Riksens Högloft. Ständer genom nädig ffrifwelse till Kongl. Maj.t anbälla, att Kongl. Maj t täcktes gifwa Nädig befallning om detze qoo Riksdalers utbetalning af de till Riksdags, kostnaderne anftagne medel. Orebro den 21 September 1310. kä Hoolokk. VVeiämLN. ka läeäerväräs Ronäs-§t§näerr I.e63moterL wollers ^obsnssoa. b. bunnius. Vxpisk kor M-icisrikLpst ock ^äs!» cisa r» 8ext.
Vid sådant förhållande och då icke destomindre den skiljaktighet i meningar, som i sistnämnde del ägt rum, föranledt dertill, att förslaget i det hela kommit att förfalla, och all anledning är, att den i omförmälda del ti 11- kännagifna betänklighet äfven torde blifva undanröjd, om, samtidigt med kyrkopliktens afskaffande, lagens stadgande i fråga öm stöld ändrades sålunda, att detta brott, första och andra gången föröfvadt, icke finge, såsom hittills, försonas med böter, utan skulle ovilkorligen med urbota straff elier kroppsplikt beläggas, lärer ock gällande skäl vara förhanden att ytterligare - JR. St. Just. Ombudsm. Inga hela frågan i öfvervägande; och jag hör alltså vördsamt förnya min derom tillförne gjorda framställning: Till de stadganden, som i brottmålslagskipningen esomoftast vinna tillämpning, kunna hänföras föreskrifterna om sättet, huru förbrytare åter upptagas i den Kristna Församlingens gemenskap, eller de påbud, sorn angå uppenbar Kyrkoplikt samt enskildt Skriftermål och aflöpning. Icke allenast såsom ett vilkor för brottslingens återförening med kyrkan, utan äfven såsom en oundviklig påföljd vid flera gröfre och jemväl ringare förbrytelser, är den förra, eller så kallade offentliga syndabekännelsen, anbefalld. Numera användes den dock veterligen icke i andra fall, än då brott är begånget, och i sammanhang med tillika ådömd annan bestraffning, ehuru 1686 års Kyrkolag i 10 Kap. omförmäler två händelser, då uppenbar skrift skulle äga rum, oaktadt något egentligt lagbrott icke blifvit föröfvadt. Det är nemligen ålagdt både den, som genom den större bannlysningen blifvit skiljd från församlingens gemenskap, och i vissa fall en hvar, som icke undviker den bannlystes umgänge, att på detta sätt försona sig med den förolämpade kyrkan. Ganska sällan, och tilläfventyrs aldrig, torde bannlysning hädanefter komma i fråga; och nyssberörde, nästan bortglömda föreskrifter, synas följaktligen numera oanvändbara; men de hafva likväl här Loit nämnas, såsom icke uttryckligen upphäfna eller förändrade.
Nu inser man lätteligen, då en så stor mängd jordägare skola deltaga i ett företag, att det är omöjligt alt sammanjemka allas meningar, och de olika intressen, som dervid söka göra sig gällande, för att sätta verket i gång, såvida penningar endast lemnäs som lån, med ålerbetalningsskyldighet och säkerhet för detta låns återbetalande, under delägarnes gemensamma ansvarighet. Såvida man vill alt arbetet må blifva verkstäldt, finnes ingen annan utväg, än att lemna medel dertill som anslag. Det är i alla fall, enligt hvad inom Utsk. blifvit upplyst, något tvifvelaktigt, huruvida icke några andra bestämmelser, än dem Utsk. föreslagit, skola blifva af nöden. Jag hemställer till den af R. o. Ad:s ledamöter, som först yttrade sig, huruvida ej antagande af StatsUlsk:s förslag i 1 punkten kunde uppfylla ändamålet, eller om det skulle lägga något hinder i vägen för den framställning, som Hr Nordenanckar gjort i denna fråga. Hr Nordenanckar: Frih. Cederström har nu, likasom då remiss af denna motion var i fråga, sökt antyda, att ett conlractsbrott vore i fråga, och att delägarne ville undandraga sig att uppfylla ingångna förbindelser. Utsk:s betänk, upplyser vissa förhållanden, att nemi. stridiga intressen finnas mellan de delägare, sorn . bebo södra delen af elfven och dem, som bo utmed den norra. Der arbetena blifva större, der fordra delägarne arbetets fullbordande, men Aspolands härads innebyggare söka undandraga sig all delaktighet, ehuru arbetets fullbordande utgör ett nödvändigt villkor för vattendragets sänkning. För alt tydligare ådagalägga detta anhåller jag att få meddela några sifferuppgifter. Handbörds härads enskilda bidrag till arbetet utgöra ndr 12,430 för en jordrymd af 2,420 tdd, bestående hufvudsak li - Oen SI Defcmher f. m. ligen af ängsmark; men arbetskostnaden inom samma härad uppgår, i anseende lill mängden af hinder för flodvattnet, lill ,. „ 64,309.
Direktion för erhållande af kostnadsförslag, ritning till flerarmiga kandelabrar m. m., som dock till 1860 års slut ej kommit till utförande; och ehuru egentligen tillhörande framtida redogörelse för femårsperioden 1861—1865, tillåter sig Öfver-Ståthållare-Embetet att här nämna, det Gatuläggningsoch Lyshållnings-Styrelsen under loppet af innevarande år 1861, i fortsättning af de utaf upphörda Lyshållnings-Administrationen, med afseende å belysningens förstärkande, fattade beslut, vidtagit åtgärder, åsyftande att medelst anbringande af fyra stycken trearmiga kandelabrar åstadkomma åtminstone tredubbelt starkare gasbelysning än den nuvarande omkring statyen å Gustaf Adolfs torg samt med Gaslysnings-aktiebolagets Direktion träffat aftal angående dels kandelabrars anbringande jemväl å Norrmalms torg, Hötorget och nya torget vid Mosebacke och dels utsträckning af gaslysningen till de flesta af stadens tullar. Lyshållnings-Administrationens inkomster och utgifter hafva, under åren 1856—1860, varit följande: Tab. Litt. Tal». Litt. F. Inkomster: Gatläggning. Angående Förvaltningen för gatuläggnings-arbetena i hufvudstaden, hvilken, till följd af Kongl. Brefvet den 13 Maj 1845, haft sig uppdraget underhåll och anläggning af stadens gator och allmänna platser, jemte grusning af stadens vägar, men hvars befogenhet, på grund af Kongl. Brefvet den 7 December 1860, vid utgången af sistnämnda år upphört, då detta bestyr öfvertagits af Gatuläggningsoch Lyshållnings-Styrelsen, hafva följande uppgifter blifvit meddelade *). o Ar 1856 oinlades Götgatsbacken, Klara Bergs-, Mäster Samuels-, Södra Tullports-, Nya Qvartersoch Roslagstullsgatorne, hvarjemte Kungsbacken, Backen å Riddareholmen och Nedra Slussgatan sänktes, kaj nedanför Kongl. Kanslihuset och en större stentrappa i Urvädersgränden å Södermalm anbringades.
Den princip, som dervid bör läggas till grund, har jag i mina motioner vid denna och föreg:de riksdag uttalat, nemi. att krigsmannen skall stå under krigslagarne blott då han är i effektiv tjensteutöfning, men eljest lyda under allmänna lagen som alla andra medborgare. Jag har visserligen föga hopp om framgång för mina åsigter, sedan Utsk:t, på sätt som skett, aflardat min motion; men jag måste dock anhålla om återremiss af Betänk:t, för vinnande af det med motionen afserida syfte, att arméen en gång måtte erhålla en verklig och tidsenlig lagstiftning. Frih. Cederström, Rudolf: För min del är jag fullt be låten med sista raden i Utsk:ts Betänk., der Utsk:t tillstyrker, att R. St. icke må anse motionen till någon åtgärd föranleda. Den princip, att krigaren skall lyda endast under den allmänna lagen, då han icke är i tjenstgöring, har, så vidt mig kändt är, icke blifvit antagen i andra länders lagstiftning, och aldrarainst torde det höfvas den krigiska Svenska nationen att dermed göra början. Jag anhåller således om bifall till Utsk:ts framställning. Frih. Creutz: Då Frih. Cederström nämnt, att denna prin cip icke vore antagen i något annat land, får jag be honom blott påminna sig England och Amerika, som under krigstid sammankalla sin armée och under fredstid lemna den fri under utöfning af andra yrken. Om man, såsom på sednare tider synes vara fallet, vill verkliggöra tanken på en national beväpning, torde det också blifva omöjligt att bibehålla krigsartiklarne, sådana de nu äro, och låta hela nationen stå under dem. Jag tror således fortfarande att en omarbetning deraf är nödvändig, och anhåller för detta ändamål ånyo om återremiss. Den 6 Jan) e. m. 13» Frih. Armfelt, Magnus: Jag vågar, i motsats mot Frih. Creutz, tro att Utsk:t haft fullt skäl alt icke fästa särdeles afseende vid hans förev;de motion, då man vet, att en komité är af K. M:t sammankallad för att afgifva betänk, öfver hithörande äm nen.
Erkännande billigheleil af den inom Högvördige Preste-Ståndet i detta afseende gjorda anmärkning, föreslår Utskottet, att Testimonia Scolastica äfven böra befrias från stämpladt papper, och denna befrielse å vederbörligt ställe i Författningen införas. Ägtenshaps-Förord. En Ledamot af "Vallofl. Borgare-Ståndet bar ansett Utskottets bestämmande af viss lika Charta till 2 R:dr, å Agteuskaps-förord, mindre billigt, och föreslagit, att | procent borde utgå af Fastighet, men, i fråga om Lösören, en sådan beräkning iakttagas, sorn för Contract, med en viss till 6 sk. proponerad förhöjning för hvarje högresumma, eller ock, att vissa classer måtte bestämmas, antingen efter Domarens pröfning eller Mätismanna ordom. Anledningen till Utskottets Förslag om en viss fixerad summa har varit den, att det, i de flesta fall, är omöjligt bestämma hvad belopp ett sådant förord afser, helst egendomen, som är i fråga, ofta tillträdes under sjelfva Ägteoskapet, och icke sällan torde vara mer eller mindre förvandlad, då det kommer i fråga att göra förordet gällande. I Utskottets mening är ett bestämdt och genast tillämpligt Stadgande härvid vida bättre, än ett, som sällan kan Bevillnirigs-Utskottets Utlåtande N.-o ig. i5 verkställas, och hvaraf följden blefve, att dessa förord oftast antingen undgingé eller måste få lika Chartering med Bilagor; och Utskottet saknar, vid sådant förhållande, anledning att frångå sitt förra beslut i denna del. 4 §• Ar fskif ten.. Då den af Utskottet föreslagna Redaction tydligen Utmärker, att Arfskiften icke böra charteras, utom då de vid Embetsverk företes, förfaller af sig sjelf den hos Höglofl.
Öfveroch Ytterturinge samt Länstersjö och Kroknäs byar äro belägna inom Jemtlands län och höra äfven dit, men begagna kyrkorätt i Hafverö, de tvenne förstnämnda i följd af Kongl. Resolutionen den 9 Juli 1689; Timrå socken. Hemmanen Norrberge och Sörberge, Rii, Risgrändsbyn och Lunde äro nu i jordeboken upptagne under Ljustorps och i mantalslängden under Hässjö socken, men åtnjuta kyrkorätt inom Timrå socken, der de äfven äro inroterade. De borde dock enligt naturliga gränser tillhöra, de tvenne förstnämnda, såsom belägna söder om Indalselfven, Timrå socken, och de öfriga, såsom belägna norr om samma eif, Hässjö socken. Om förändring i dessa förhållanden är underdånig framställning gjord hos Kongl. Maj:t den 31 December 1860; Indals socken. Nilsböle eller Öfverböle hemman inom denna socken synes böra förflyttas såväl i administrativt som ecklesiastikt hänseende till Lidens socken, till hvilken det i kyrkligt hänseende från urminnes tider hört*); Gudmundrå socken. De i denna sockens mantalslängd och husförhörsbok upptagna nybyggena Tallåsen, Lutmyran och Badstugusjöberget begagna kyrkogång, de tvenne förstnämnda i Wiksjö kapell och det sistnämnda i Graninge brukskyrka; Sollefteå och Multrå socknar. Då Angermanelfven borde vara den naturliga gränsen emellan Sollefteå och Multrå till ett pastorat hörande socknar, synas Björkängs, Fanby, Bergs och Remsle byar i Sollefteå socken böra förläggas till Multrå, samt Klofsta, Bjursta, Kjälls och Nylands byar ifrån Multrå socken till Sollefteå socken; Junsele socken. Gulsele by, nu tillhörande Åsele lappmark i borgerligt hänseende, men Junsele socken i kyrkligt, kommer, sedan lappmarksprivilegierna med år 1863 upphöra, att, enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1833, lyda under Junsele socken; *) Denna förändring är bifallen i Kongl. Brefvet den 21 Juni 1861. 4 Westernorrlands län. Beskrifningar och kartor Ramsele socken.
I stället sträfva vi efter att vara oklanderligt artiga mot alla, ty artigheten — det veta vi — hedrar ingen och förnedrar ingen, den utgör ingenting annat än den tysta öfverenskommelsen (i allas gemensamma intresse) att iakttaga ett visst yttre 3ätt, som omöjliggör brutalitet i umgänget, utan att aftvinga oss varmare känsloyttringar, äu vi kunna bestå alla. Jag tror, att den allmänna uppfattningen af konvenansens nytta, i denna mening tagen, skall hindra — äfven vid flickläroverket i Falun — att protesten mot allt för stränga konventionella maktspråk leder öfver till eu motsatt ytterlighet, som är minst lika dålig. Men dithän böra vi allvarligt sträfva att ej bedöma förseelser mot konvenansen för hårdt och att, då konvenansen vill ålägga oss något, som vi känna som ett ondt, hellre bryta mot detsamma än göra det onda. Detta är ju en enkel lärdom, som små flickor ej kunna taga skada af att få inskärpt. Efraim Rosenius. Ur notisboken. Kvinnornas flagga. D å vår nya pansarbåt Thule i lördags gick af stapeln vid Fionboda slip härstädes, svajade öfver dess däck en mycket stor örlogsflagga af siden, hvars dimensioner angifvas genom benämningen » åttadukare ». Den hade några dagar förut öfversändts till sjöministern i och för detta ändamål. Det är svenska kvinnor, hvilka kommit på den tanken och, efter hvad det säges, med 5 0 öre hvar hopbragt den ej obetydliga summan till inköp af de olikfärgade dukarne samt äfven själfva fogat dem samman till en tretungad örlogsflagga i fullt reglementsenligt skick. I vänstra kanten, där flagglinan är iusydd, står på ena sidan broderadt i h v i t t: » H. m:ts pansarfartyg T h u l e », och på den andra: » Från svenska kvinnor ». Sedan pansarbåten gått af stapeln, hade ett antal sjöofficerare inbjudit till en festlig middag i sjöofficersmessen å Skeppsholmen de damer, hvilka förfärdigat flaggan. * Pristagarlnnor på stälnko.