Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De klippska ögonen fingo ett ändå klippskare uttryck, men utan att ansigtet i öfrigt på minsta sätt förändrade sin komiskt högtidliga min. Mycket smutsigt göra? frågade han endast. Inte det minsta, försäkrade öfversten. Kom öfver till "Guldklimpen" så snart ni är ledig, så få vi talas vid. Klockan elfva, svarade han och kilade i väg till en annan del af rummet. Vi sutto kvar ännu en stund, öfversten fröjdande sig åt aplikheten af hvarje gorillakandidatens rörelse, där denne gnodde fram och åter genom hopen. Och så gingo vi i sakta mak bort åt Guldklimpen till. Han är nog åtskilligt större än den saligen afsomnade, funderade öfversten under vägen. Men om vi klippa upp skinnet i ryggen går det kanske. Jackan är öppen bara på bröstet. Och nedtill har han röda byxor och stöflar med guldtofsar. Irländaren infann sig punktligt, men då han hörde hvarom det var fråga klådde han sig betänksamt i sin röda lugg. Nog är det ju bra bjudet, medgaf han men om jag kommer fast blir jag skjuten. Ni kan omöjligt komma fast om ni utför er roll riktigt, försäkrade öfversten. Ingen tillätes komma upp på estraden. Och för resten skulle det inte bli annat än på sin höjd tjära och fjäder. Inte skjuter man folk för sådant ens här ute numera. Kom tidigt i morgon till vagnen, så göra vi er kostym i ordning och repetera. Och säg dem på hotellet att ni reser bort. Det var utan minsta tvifvel den vansinnigaste syn jag någonsin bevittnat, då vi på morgonen försökte tvinga in irländaren i babianskinnet. Han svettades och svor och gjorde i öfrigt sitt allra bästa, men trots det att skinnet blifvit fuktadt och utspändt samt uppklippt korsvis i ryggen var det ohjälpligen för litet. Vi skarfva det, föreslog slutligen öfversten aldrig säga dö innan lifvet är sin kos! Om vi klippa af nedra delen få vi tillräckligt att skarfva med. Och där behöfs det ju inte. Sagdt och gjordt. Babianens ben, lår och nedersta delen af kroppen lämnade rikligt material, med hvars tillhjälp vi inom ett par timmar hade kostymen färdig.
Kronolänsmännens uppgifter rörande utförde åtal för begångne förbrytelser, utgöra dessa ungefärligen samma antal för hvarje år, som förut. Särskildt får jag nämna, det några gröfre brott, såsom mord och rån, högst sällan förekomma; utan förnämligast upptaga ransakningar om stölder och slagsmål domstolarnes protokoll. Dessa sednare slags brott, hvilkas tilltagande i antal måste tillskrifvas det allt mer och mer hos allmogen stigande begäret efter starka drycker, höra till ordningen för dagen och tima vanligtvis alltid vid marknader och andre folksamlingar och som oftast af svår beskaffenhet, af det skäl att vanan att begagna knifvar till tillhygge blifvit allmännare. Det ofta öfverklagade rättegångsbegäret hos allmogen har jag trott mig finna vara något i aftagande; och hvad angår inträffade konkurser, är det sällan att sådana komma i fråga ibland bondeståndet. Deremot tyckes benägenheten för yppigt lefnadssätt allt mer och mer gripa omkring sig inom samma klass och mången bonde uppoffrar allt, för att kunna lefva och synas såsom en herreman.” Ii Från Norra Möre, Stranda och Ilandbörds häraders fögderi: ”Hvad sedligheten hos tjensteoch arbetsfolk i allmänhet angår, torde ännu vara mycket att önska till deras förbättrande. Någi’a gröfre brott, såsom mord, rån, hemgång och mordbrand hafva på de sednare åren icke varit anbängige vid domstolarne, med undantag af ett fall af mordbrand, som varit åkäradt, men ej kunnat i bevisning ledas. Deremot hafva slagsmål, stölder och andra mindre brottmål varit nära lika, örn icke mera talrika, än under de fem föregående åren. Inom Handbörds härad, synnerligast i Högsby, Långemåla och Fliseryds socknar, äfvensom uti Bäckebo, Åby och Christvalla socknar inom Norra Möre härad, är ungdomen mer än annorstädes i öfrige socknarne af fögderiet begifven på rusgifvande drycker, dem man icke sällan ser personer vid 12 å 14 års ålder börja att allt för mycket anlita.
Likväl hafva fängelser efter cellsystemet blifvit hittills så förstådda, då medel gifvits till deras inrättande, att dermed endast menats länshäkten. Det är fortsättningen deraf som K. M. åsyftat. Jag har endast erfarenhet af ett och annat länshäkte, sorn efter detta system blifvit uppfördt. När man dertill lägger, hvad som förekommer i slutet af belänk., nemi. alt de reserverade medlen ”utan hinder af den vid 1840—1841 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stadsoch häradsfangelser, Rikets nu församlade Ständer medgifvit böra i den mån dessa medel blifvit till andra än vid ofvannänmde i-iksd. bestämda ändamål använda, af nu anvisade belopp varda godtgjorda, så att den ursprungliga fördelningen blir bestående;” sä synes dessa sista ord ”så att den ursprungliga fördelningen blifver bestående” vara en tillräcklig anvisning på Utsk:s mening att dessa medel måtte blifva använda till stads-, läns-och häradshäkten. Jag kan åtminstone icke för min del inse någon annan mening, än den. Det är således i denna redaktion en talare vill hafva förändring och det är derföre, han yrkar återremiss. Dä jag icke deruti linner någon fara, hvarken för dem, som iilska cellsystemet, eller för dem som icke göra det, så kan jag icke se något skäl till återremiss. Man har under loppet af diskussionen verkligen sväfvat något utom det mål, som här - Den 23 Februari f. m. 001 med åsyftas, då man talat om den nya strafflagen. Jag frågar: hvad. har detta med den saken att göra? Man har velat bestrida att häradshiiklen skola finnas. De finnas redan efter lag, men de finnas i ett sådant skick, att jag beklagar hvar och en, som har befattning med länens styrelse och skall använda dem. Jag beklagar våra domare, som hafva med brottslingar att göra i dessa häradshäkten. En person har föreslagit, att de nuvar. häktena skulle kunna förändras. Derigenom måste det af honom vara medgifvet, att de i sitt nuvar. skick äro olämpliga.
Trankokeriegarne inkommo då med en underdånig supplik om uppskof i den dom, som blifvit fälld öfver deras egendom, och derjemte om tillåtelse att emellertid låta anställa en ordentlig undersökning i afseende på trangrumsets befarade skadlighet. Hans maj:t medgaf uppskofvet, och tvänne officerare jemte en naturforskare blefvo ombetrodda undersökningen, hvaröfver ändlösa forskningar, mätningar, förfrågningar och jemförelser äro upptagna i den dagbok, som deröfver hölls och hvilken sedan på trankokeriegarnes bekostnad trycktes och utgafs under namn af ”trangrums-akten”. Äfven sändes en burk af det omtvistade ämnet till Upsala att der af de lärde undersökas. Och resultatet af den stora uppståndelsen, som sjelf utgjorde en lång och dyster mellanakt under sillens aflägsnande, blef slutligen det, att trangrumset hvarken bidragit eller kunnat bidraga till det onda, man påbördade det, något som äfven synes bestyrkas af det förhållande att sillen snart nog i oändlighet förökade sig. Det var således under det fisket stod i sin andra högsta florering, mellan 1786 och 1799, då både premierna, Grönlands-kompaniet och trangrumsprocessen gått till hvila, som min far anslöt sig till den stora falangen af fiskeriegare och fiskerihandlare i skärgården. Vadkonungen. Det var i trakten af Fiskebäckskil som min far började sina operationer och uppbyggde sina salterier och trankokerier; och i val af bokhållare, som var det vigtigaste vid dessa transaktioner, gynnade honom lyckan. Ty ehuru båda dessa män, herrar Diedrichsen och Dittmer, sedermera blefvo egna behållna handlande, den förre på stranden invid Fiskebäckskil, den senare i Strömstad, blefvo de det ingalunda på sin patrons bekostnad. ”Lefva och låta lefva!” var deras valspråk, men sådant var också deras principals, och det till den höjd att folket, som förstod sig på den stränge husbondens blödiga sinne, så starkt lade an på detta att herrar bokhållare mer än en gång gjorde honom uppmärksam på att han icke alls tog sin fördel till ögonmärke.
Län öfverroterade 46TV Mautal, Etthundrade tjugutre Tunnor , 241 kappar Spannmål, Kongl. Maj:t, på det ej mindre Roterings-bidraget må för framtiden blifva af penninge-värdets förändring oberoende, än äfven tillika enbet och ordning vinnas i räkenskaperne, vill härmed till Rikets Ständer öfverlemna , huruvida icke detta understöd må anvisas att framgent utgå af Statens behållna Kronotionde-Spannemål , mot det att den nu i Contant anslagne Rotehjelp, som genom afdrag uppå Manlals-penninge-uppbÖrden i Länet med 123 R:dr 37 sk. 4 r:,st. årligen utgår, hädanefter upphör, och denna uppbörd oafkortad kommer att under sin Ti - 10 Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. No 7. tel bland Stats-inkomsterne ingå. För öfrigt och då i sammanhang härmed Kongl. Maj:t äfven förekommit, hurusom genom anförda underdåniga Besvär öfver ett af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium under den 27 Junii 1822 meddeldt Utslag, en Rotehållare inom Calmare Län, Lieuteiianten J. P. Björkman hos Kongl. Maj:t gjort anhållan att det bidrag, hvilket sedan år 1693 af Statsmedlen årligen utgått med 12 sk. i eontanta penningar till understöd i Roteringen för Soldatstammen N:o 120 Flathult vid Lif-Compagniet af Calmare Regemente, måtte förhöjas och fastställas antingen efter i6p3 års myntvärde eller dåvarande Jordeboks-Ränta, eller ock efter den Vacance-afgift, som för det närvarande erlägges, anser Kongl. Majit, ehuru en slik yrkad förhöjning, såsom ej med hittills fastställda Stats-Anslag och nu gällande Författningar öfverensstämmande, icke kunnat af Kongl. Majit beviljas, dock på Rikets Ständers bepröfvande ankomma, huruvida icke, enär i afseende på behofvet af Rotell jelp för flera svaga Rotar, ett lika förhållande inträffar så väl för Calmare som Kronobergs
I förra afseendet, eller hvad angår uteslutandet af uppgifne handlingar, sorn hittills utgjort Bihangets ardra Samting, finner sig Utskottet desto hellre böra Motionairens förslag derom hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt tillstyrka, sorn Utskottet, lika med Motionairen, anser ändamålet af deras allmängörande, med betydlig minskning i de besvär och kostnader, hvilka af deras tryckning i Bihanget äro en följd, kunna vinnas på lämpligare sätt, hvarom Utskottet, i händelse af Rikets Höglofl. Ständers bifall till Motionen i denna del, framdeles torde få med yttrande och förslag inkomma. I senare punkten af de föreslagne förändringarna, eller hvad angår ombyte af eyde och »o:de SamlingarneS ordning och benämning, saknar Utskottet giltig anledning att en sådan Bihang t, it, $is Prot. iQ:de Sami■ % 10 ExpeditionsUtskottets Utlåtande, N:o 2. förändring tillstyrka, utan anser Expeditions^ Utskottets handlingar, hvilka nu innehållas i i o:de Samlingen, lämpligen kunna fortfarande utgöra den sista, deruti Riksdags-Beslutet jemväl måste intagas. Vidkommande slutligen frågan om upplagans storlek af hvarje Samling, hvarom Rikets Höglofl. Ständer, enligt deras vid sistförflutne Riksdag fattade Beslut■, ega att* uppå Expeditions-Utskottets förslag, vid hvarje Riksdag förordna, så, och i den händelse detta Utskottets Betänkande skulle vinna Rikets Ständers bifall, anser Utskottet utaf hvardera af dessa Samlingar, för utdelning så väl till Riks-Ståndens Ledamöter, som till vederbörande Embets-Autoriteter, äfvensom för att lemna tillgång till försäljning genom prenumeration, erfordras 1200 Exemplar.-. Skulle åter Rikets Höglofl.
Det skulle blifva nödvändigt, för alt vinna rlet afsedda ändamålet, att hela Författningen till sin grund ändrades eller att en ny lag stiftades, hvarigenom äfven det intrång gjordes på egande-rättens område, alt jordegare ålades att för ett visst allmänt behof afstå större eller mindre del af sin besittningsrätt till jorden eller tåla en last och tunga å densamma; och en sådan lag borde väl icke då stadgas endast med afseende å elektriska telegrafer, utan äfven för andra dylika ändamål. Nu hemställer jag Den 15 Februari. 13 lill den värde motionären, huruvida del är lämpligt att, pä blotta möjligheten af den händelse att sådane telegraf-inrättningar, som de ifrågavar., skulle komma att anläggas i Sverige, stifta en så genomgripande lag som denna skulle blifva. Det kan ju hända att, innan det kommer i fråga alt härstädes anlägga de ifrågavar. telegrafinrätlningarne, man upfunnit andra, ännu hällre och, att för dessa nya kommunikations-anstalter fordras en serskild annorlunda beskaffad lag, som gör den förra öfverflödig? Och likväl skulle, jag återkommer dertill, af en anledn., som den nu förevar., genom en allmän lag stadgas ett åläggande för jordegare att för allmänt behof afstå någon del af besittningsrätten till sin jord eller tåla en last och tunga på densamma. Jag tror sådant hvarken vara nödigt eller nyttigt och anhåller derföre att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s betänk. Hr Cederschiöld: Hr Gr. Sparre har, såsom mig synes, velat underställa R. o. Ad:s bedömande hvilkendera, han eller jag, är mest hemastadd i konsten att läsa Svenska innantill. — Jag anser mig deremot böra befria R. o. Ad. frän ett sådant bedömande, desto hellre, som jag villigt erkänner att Hr Gr. i den konsten är mig vida öfverlägsen. Ja, måhända skulle äfven jag i viss mån känna mig stolt, om jag egde förmågan att åt orden kunna gifva den behagliga och klangfulla tonvigt, som Hr Gr:n så väl förstår att i dem inlägga.
Ej mä Gästgifware L. sin tjenst antaga sädant Hjon, som til otrohets br tt lagligen blifwit förwunnet, eller annorledes wanryk» tm är, wid bot af Tio Riksdaler. 4-y §. 22. Gästgifware eller skjutsande, som icke fortskynda de Resande dä skjutshästar kil hands äro, utan dem vnödigkvis uppehåller, stall ersätta den Resande deu stada, som deraf händer och för hwarje tima, de den Resande salunda hindra, böte sarstilldt för hwarje häst Ätta stilling. — Til samma bot ware den Resande chrfallen, för hwarje tuna han den Skjutsande uppehåller, sevan han hästar sätt och de hans resetyg förefpända äro. Färdas Resande utan förbud, afbide da, i händelse häll - och relsrve - skjutsen ieke är tilstädeS, sa läng tid, Landshöfdingen i hwarje ort, efter särstillda omständigheter, funnit lämpeiigt utsatta, och til Resandes efterrättelse bör i Dagboken wara antecknadt. Sker efter samma tid något uppehåll i stansens framskaffande , böre Gästgifware eiler Skjutsande som r nästföregående §. stadgadt ar. Sander Resande förbud at betinga skjuts, görs det strifteliga eller läte Uti Dagboken sädant anteckna ; och besörje Gästgifware at nödig stjutS ä bestämd tid inne är, wid Ätta stillingars bot i timan för hwarje häst, som uteblifwer efter Resandes ankomst til Gästgifwaregården. Pä Resandes ankomst ware Skjutsande stylvig at utan betalning wänta en kim» efter den tid föresatt ar, kommer da icke Resande, mante dä ytterligare en tima emot ersättning as
Cederström föreslagit, lägga frågan till handlingarna, eller ock begagna ordalagen, att R. o. Ad. låter dervid bero. Uppå derefter framställd propos. lät R. o. Ad. bero vid de beslut MedStånden fattat rör:de de i i3:de punkten föreslagna voter:s-propositioner. Utskot - Den ii November e. m. Utsk:s yttrande rörtde i4:de punkten upplästes. De öfriga Stundens beslut rö'r:de denna punkt, hvilka upplästes, innehöllo: PresteStts, att Ståndet, som vidblifvit sitt ogillande af den i StalsUtsk:s mern. Nto 3oi föreslagna voter:s-propos:n, ansett den uppkomna tvistefrågan hafva icke allenast i formel t hänseende, då i Stånd stannat emot 2, förfallit, på grund af Riksd.Ordnrs 34 och 75 §§, utan ock hvad saken, eller det af SlatsUtsk. vid anslaget till Carol. med. chir. institutet fästade villkor, beträffade, vara i sjelfva verket alldeles utplånad genom den så viii i utlåt. N:o rglafUlsk. lemnade, som än ytterligare i utlåt. N:o 345 upprepade förklaring, alt med bemälda villkor icke åsyftades annat än hvad redan i K. M:s nåd. regi. af den 11 Dee. 1S22 innehålles och linnes föreskrifvet; lill följe hvaraf Ståndet funnit någon votering hvarken erfordras ej heller ens kunna derom anställas, men velat medgifva, att vid nämnda anslag fastades den förklaring, att institutet derigenom må erhålla en sådan organisation, att, i enlighet med K. M.’s högstberörde nåd. regi. af den 11 Dec. [822, pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket, till Statens tjenst, vid samma institut kunna danas; och då Ståndet, genom detta medgifvande, trott sig närmast hafva instämt med de af Borgareoch BondeSttn i anleda, af utlåt.
Alla bänkar stodo öfvergifna, de fråssade af att slå sig ned på dem alla, af att äga denna Newyorks jättetillflykt helt för sig själfva. Endast här och där stötte de på lekande barn, sköterskor med babyvagnar eller läsande fruntimmer – det gjorde blott nöjet mer raffineradt ; när de sedan flydde långt därifrån, djupare in i buskagen, darrade de af lyckan att vara ensamna. Timtals sutto de lutade mot hvarandra, och när läpparna talade, var det om gamla dagar, om skilsmässans bitterhet, om minnen från förr, ljuft eller hjärtebittert måste det vara, deras kärlek måste det röra, för allt annat alla »affärer», som Tore kallade det – kände de afsmak. Eller ock betraktade de naturen. De sökte icke ut motiv, ty Tore kallade äfven detta »affär», men han gladdes åt fina belysningar på all denna glödande grönska, åt det glada ljuset, den underliga blå dimman öfver ängsmattorna, åt allt som låg färdigt att upptäckas och skapas på nytt blott icke just nu. Hur ledigt och behagligt allt fogade sig – icke är det svårt att lefva i Amerika, allt går ju som på trissor, anmärkte Louise leende och kände sig famnad af sin egen förälskelse som af unga lenhulliga armar. – Ja – det är ljufligt svarade hennes man, och hans kyssar komma själfva de skymmande, åldriga locusträden att glöda dunkelt ... – Tore, vi måste flytta. Tore höll på att borsta sin omöjliga filthatt, de ämnade just fara ut. – Ja, det måste vi nog – här blir satans dyrt. Han sade detta med sin obekymrade ton från gamla dagar, då han lefde för sitt konstnärliga hopp och icke frågade efter pengar mer än ... ja, det var den tiden det, den var rik i alla fall, men nog hade det varit bättre för dem båda, om han litet mer ... fladdrade den unga fruns tankar. – Hör Tore, – hvad – hur mycket tror du vi egentligen ha kvar, sedan vi betalt räkningen här? – Har inte en aning, hustru min. – Nej men, käre
Ständer vid denna riksdag icke vilja medgifva något understöd för enskilde att bygga jernvägs-stamlinier, så underlåta de säkert att derom fatta något beslut, och den befarade vådan af förvecklingar inträffar då icke; men hvarföre söka binda händerna på kommande Ständer, hvilka till ledning för sitt omdöme skola hafva en rikare erfarenhet än den, de nu församlade Ständerue ega? Mig synes det troligt, att flere jernvägsanläggningar skola komma till stånd, och ett fullständigt jernvägsnät öfver landet snarare blifva fullbordadt, om man icke blott föreskrifver, att stambanor kunna af Staten ensamt eller af enskilda ensamt anläggas, utan äfven medgifver, att der enskilde vilja anlägga stambanor, men sakna tillgångar att uteslutande på egen bekostnad verkställa sådana anläggningar, understöd dertill må af Staten kunna beviljas. Förbehållet af lösningsrätt, hvarigenom förvecklingar, om sådana skulle uppstå, kunna afskäras, kan lika väl och med mera skäl göras för de stambanor, till hvilkas anläggande; Staten lemnat understöd (med afdrag för dettas belopp), som för dem, hvilka af enskilda uteslutande på egen bekostnad blifvit utförda; och vinsten för landet af att pä Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 23 della sätt få flera stambanor, med ringare uppoffringar för statsverket, anlagda, bör icke förbises. Jag anser äfven en orättvisa emellan särskilda landsorter vara gjord uti delta stadgande. Dalarne och Westmanland kunna, genom Stats-Utskottets förslag, möjligen få en jernbana emellan Fahlun och Westerås anlagd med bidrag af statsmedel, men Upland kan, om Staten ej skulle vilja uteslutande med statsmedel bekosta den, aldrig erhålla något bidrag för en jernbanas anläggande emellan Stockholm och Upsala, emedan denna troligtvis skulle anses vara en stambana. Jag reserverar mig derföre, först och främst, emot alt några allmänna principer till etablerande af skiljaktighet för Statens deltagande i stambanors och bibanors anläggande nu i olrängdt mål blifvit föreslagna; och för det andra emot beskaffenheten af dessa allmänna principer, genom hvilka jag fruktar, att stambanors anläggande skall blifva fördröjdl och ae för deras åstadkommande erforderliga uppoffringar onödigtvis förstorade.
Ståndet lät dervid bero ; N:o 126, med förslag till den Artikel i Banco Reglementet, som kommer att innefatta stadganden, rörande Bankens Pappersbruk Tumba, bifölls; Nto 127, med förslag, angående den ari liga anordningen af ljus eller deremot svarande ersättning i penningar, så väl inom det egentliga Banco-Verket, som Banco.Di. sconten och Låne-Contoiren, bifölls; N:o 128, med förslag till afhjelpande af hinder och uppehåll för allmänheten deraf, att enskilda personer, som i Vexel-Ban» ken halla räkning, understundom ej nog ti - 46 Prat.-Utdrag den 5 Mars 1830. digt vid hvarje års början, låta föranstalta om räkningarnes coltationering, bifölls; N;o 129 , med anmälan, att samtlige i Utskottets Memorial, N:o 105, föreslagna omröstnlngs-propositioner, i fråga om regleringen af den genom Banken hittills besörj. da Iåne-rörelse, komma att förfalla , sedan jemkning Riks-Stånden emellan för sig gatt; Ståndet 'fann härvid ingen annan åtgärd erfordras, än att lägga Memorialet, N;o 129, till handlingaTne; N:o 132, med hemställan, huruvida icke Rik ets Ständer må finna anledning till sä beskaffad r förklarande , att uti den summa af 40,000 R:dr, för hvilken Rikets Ständer förklarat en persons namn aldrahögst kunna i Upplånings-Disconten blifva häftande, äfven må i beräkning tagas de skuldeller Iöftesförbindelser, samma person kunde hafva sig iklädt i Banco.Disonten, Uåne-Contoiren eller den serskilda fonden för lån på adier -och documenter, bifölls. Prot.-Utdrag den 5 Mars 1830* 47 S, D.
Att sädant arbete horde updragas ät en Committé^ af is eller ik Ledamöter, hwilka icke allenast genom Theorctiffe, utan och Practiffe kunflaper i Lagfarenhetens alla grenar gjordt sig allmänt kände, och hwilka emot sä tillräkelig betalning, att deun» ber Lagarnes utarbetande hwarmed de endast ffulle wara sysselsatte, icke wore i behof att genom Industrie skaffa sig understöd för deras uppehälle, borde förpligtas att inom wist tid till exempel 4 är hafwa utarbetat en fullständig Lagbok, Sjö-Lag och Kyrko-Lag; widare att hwarje Inner wänare i Riket ffulle till gbanffning af denna Committé^ fä insända projectcr i sä wäl Juridiska som Oceonomiffa ämnen: att arbetet sedan det wore färdigt borde tryckaSexemplar deraf utdelas till Undv Domstolar, HsftNätter Den 6 April. och Collegier: hwar och en äga frihet trycka eller till Committeen ingiswa päminnelser, öfwer hwilka den samrna widare borde yttra sig och öfmerlcmna arbetet till Riksens Högloft. StänderS granskning; hwarjemte i de Deconomiste delarne borde sä tillgä, att utom de pro» jccter, som af enskilde kunde ingifwas, borde LandShöfdingarneZ yttrande, beledsagade as nägre Länens inbyggares tankar infordras, hwarefler de Specielle Lcconomiffe Författningar som Csmmittäcn fann böra aga rum, skulle serskildt tryckar och ett exemplar deraf tillsändes hwarje Kyrka pä det Sockne-boarne kunde äga tillfälle art dem gransta och deras anmärkningar till Committeen insända, hwarcfter altsammans kunde till Riksens Stander öfwcrlämnaö. Och beträffande kostnaden härtill, tror Herr von 8cftant2 den kunna ersättas dels genom inkomster af det nya Lag - WerketS försäljning, samt af genom nägra Riksdalers afgift för hwarje sak, broltmäl undantagne, som hes Kongl.