Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Privat-bankernes upphörande redan förut uttalat sin önskan; men om detta afstyrkande sammanhålles med den föregående motiveringen och med det längre fram uttalade löftet om en förändrad lagstiftning för »dylika banker», så framgår deraf den alldeles motsatta meningen, alt Rikets Ständer, af Riks-bankens förespeglade oförmåga att ersätta Prival-bankerne, må finna sig föranlåtna att frångå sitt förra beslut. Mot detta motiv för Utskottets mening måste jag anmäla min reservation, och det så mycket heldre, som jag om Bankens förmåga i nämnde afseende icke hyser samma misströstan. At denna, på ordnandet af landets penningerörelse så väsendtligen inverkande fråga, synes mig Utskottet hafva bordt skänka en närmare och mera bestämd utredning, än den sorn kan ligga i Utskottets blotta förmodan, »att vidare utsträckning af Bankens ansvarighet än lill 2,500,000 Ridr utöfver förut bestämda maximum af sedelstock — synes vara ganska betänklig». Denna betänklighet, som leder sitt upphof från en ganska aktningsvärd omvårdnad om Bankens metalliska kassa, står icke rätt väl tillsammans med den obekymrade tryggheten att låta det bero af enskilda bank-bolag alt i allmänna rörelsen uttvinga millioner sedlar, som, med afräkning af deras inneliggande behållning i riksmynt, på Bankens metalliska kassa obestridligen utöfva en i det aldra närmaste lika stark tryckning, som Bankens egna sedlar. Den står icke heller rätt väl tillsammans med Rikets Ständers vid 1844 års Riksdag fattade beslut alt utöfver sedelstockens maximum, på sätt det då bestämdes, för Privat-bankernes ersättande anvisa 5,000,000 Bidr, eller ett belopp som öfversteg Privat-bankernes då utelöpande sedlar. Att Banken utan ringaste fara kan öfvertaga Privat-bankernes hela rörelse, är min fasta öfvertygelse, och i följande mera detaljerade utredning vill jag närmare redogöra för grunderna till densamma.
Derifrån härleda sig de beslut, som då fattades om Bankens anlitande till bestridandet af för kriget nödvändiga kostnader; men detta skedde icke så, som det sedan blifvit framstäldt, i afsigt att försämra myntet, utan i form af ett redligt contraheradt län och med åtagen beskattning för detsamrnas gäldande inom bestämd tid. Man ansåg då ingångna förbindelser heliga, och det hade troligen varit vådligt att försöka framkomma med förslag att undandraga sig deras noggranna fullgörande, äfvensom att ordna Banken på sätt nu skett, icke såsom en till statens nytta och behof bildad anstalt, utan ensamt till vinning för enskilda och enskildas speculationer. Förutsändande dessa allmänna reflexioner, och med förbigående af anledningarna till den bankrutt, hvarigenom vexlingsgrunden för Banken bestämdes till 120 sk. i sedlar mot i r:dr silfver, helst den genom af Konung och Ständer gemensamt stadfästad lag är fastställd, öfvergå," jag till granskningen af de grunder för ordnandet af Bankens rörelse och förvaltning, som Etsk. föreslagit samt R. o. Ad. dels bifallit, dels med förändringar antagit. Dervid förekommer i allmänhet, att hvad sorn uti lagen för Balken bör inflyta icke blifvit särskildt utmärkt. Det synes mig påtagligt, att om icke Bankens functioner blifva fullständigt ordnade genom en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag, sorn erhåller samma kraft och ordning för sitt ändrande som allmän civillag, kan för Bankens soliditet icke något varaktigt förtroende väntas; och från sjelfva de beslut, R. o. Ad. rör:de Bankens ordnande fattat, skall jag söka visa, att banan till Bankens förstöring blifvit beträdd, och att den vid hvarje blifvande riksmöte ytterligare kan beträdas, tills en ny bankrutt deraf blifver en följd. De uti 3:dje punkten beslutade creditiy synas mig icke vittna om kännedom i bancoärender.
Han dömes slutligen på en gång, kan icke fällas åt saken för förfalsknings* brottet, men ådömes för de öfrige brotten ansvar , hvarmed han förklarar sig nöjd^ Detta oaktadt, och fastän de brott, hvarföre bestraffning blifvit ådömd, icke voro af underställnings-egenskap, skulle likväl efter den föreslagna Lagförändringen, de oöfverklagade Besluten äfven derom vara underkastade Ofver Dotnares pröfning i underställnings väg J hvarigenom likväl ingen vinst vore att hemta hvarken för saken eller personen,'jdtri mindre för principen. Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o i3. i5 Den olägenhet man velat finna deri, att ÖfverDomaren inskränker sin pröfning till det som är af underställnings-egenskap, och later bero vid det öfriga, skulle efter min åsigt på ett lämpligare sätt blifva undan, röjd, derest en Lagförklaring rneddelfes , hvarigenom stadgades, att i Utslaget bestämdt och tydligt borde utsättas i hvilket eller hvilka delar detsamma underställdes ÖfverRätten, och att derest, parten i öfrige delar af målet ville vinna ändring i Utslaget, ålåge honom, att genom Besvär dertill bana sig väg. Jag anhåller, att detta mitt yttrande må få åtfölja Utskottets Betänkande till de Respective Stånden. Ut supra. Ex ProtocoIIo, P. Hernblom. 14 LagUtskottets Betänkande N:o 14 N:o 14. Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Herr. N. Sandblads Motion om upphäfvande a f 22 Cap. samt 27 Cap. 3 §, RättegångsBalken. I Memorial, sora Välloflige Borgare-Ståndet den 8 sistlidne December till Lagutskottet remitterat, har RiksdagsFullmägtigen Herr JV. Sandblad föreslagit , att 22 Cap. RättegångsBalken och g /. i 27 Cap. af samma
Goes, hvarjamte afven den ädle gamle Hwasser åberopas - allt för att bevisa, hurusom den otyglade sinligheten ar, icke ett helsoinedel utan aden frzddansvardaste sj~kdo7nsalstimzJE Ar@, hvil ken bereder icke allenast individens utan slägtets bide djupaste förnedring och största förderfa. I Franigt uppträder, bland försvararne af strindbergsliteraturen i dess olika afarter, också en förf. fran annat lager, som än i det ena, an i det andra haftet, utkastar lösryckta? paradoxala satser i aktenskapsfragan, utan att det ännu blifvit läsaren klart om der star en man bakom ordet, och i s % fall hvad den mannen vill. Att i dema tid, i ett s6dant &amp; me uppträda med halfslutet visir för att likasom leka kurra gömma med sig sjelf, synes icke värdigt förf. af uppsatsen dfannens ZikstalZtgAet med pvinnan:, och har väckt bgde smarta och förvaning hos hans vänner. I Kya Dagligt Allehanda, som med större uppmärksamhet 211 öfriga representanter för hufvudstadspressen följt sedlighetsfr5gans behandling och sjelf tagit del i dess belysande, har under d r e n förekommit ett märkligt inlägg i saken, under rubriken: Skydd ht Z&amp;- zmgdonz. Det skydd, som askas, galler så väl arbetsklassens unga döttrar som den manliga ungdomen af alla klasser; det kan vinnas genoin en åtgard af de kommunala myndigheterna och det piyrkas med kraftigt talande skal af tidningsartikelns insändare, hvilka teckna. sig Mödrar. Detta bör vara nog för att fasta våra läsares iippmiirksainhet vid det nämda tidningsnumret. Längre fram skall Dagny ilter upptaga ämnet. I Kvinden og Samfundet har man med glädje last fröken Klisabeth Grundtvigs förträffliga uttalande sanit ett par andra f 6 r k i följande majhäfte. Hänvisande läsaren att sjelf taga iiarinare kännedom on] dc andra i öfverskriften namda brochyrerna, stanna vi har vid l ' Ei-tCt.zirrz ' i,.
S. A.T K. Riksens Ständer har anmäldt blifvit, att Directeuren Johan Daniel Löfving, hvilken icke allenast tillvägabragt väsendtliga förbättringar i jerngjuteri-konsten och förnämligast i gjutningen af Ammunitions-persedlar, utan också uppfunnit af jern-malm-sorter en blandning, hvarigenom jernet erhåller den seghet, som fö| dess XJnderdlnlgä Skrifvelser.’ 627 användande till lätta Fält-Artillerie-piecer erfordras, numera och vid 65 års ålder skall sakna utvägar för sin bergning; Och som Löfving med sine kunskaper och sin verksamhet betydligen gagnat Fäderneslandet och, genom ett oegennyttigt meddelande af sine uppfinningar, gjort sig förtjent af Nationens erkänsla, hafva Riksens Ständer alltså, med afseende dessutom på den mindre förmonliga oeconomiska ställning, hvaruti han nu vid en högre ålder sig befinner, funnit skäligt bevilja honom en årlig Pen^ sion af 333! R:dr B:co, som kommer, att på All männa Indragnings-Staten uppföras och, att räknad från nästa års början, till honom, under dess öfriga lifstid, anordnas och utbetalas. Detta beslut hafva hos E. K. M. Riksens Ständer skolat i underdånighet anmäla; Och Riksens Ständer framhärda etc. 628 Underdåniga. Skrifvelse/. Uppl. b. godt. hos Ridd. o.' Ad. di 1 £ Oct. i 823^ Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet ■ d. 17 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, med hemställan om nedsättning i terminen f ör Civile Embetsoch Tjenstemäns rätt, att taga afsked med bibehållande af deras LÖne-förmån er.
S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ulskottels den 19 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 184, dels i anledning af erhållne återrexnisser å vissa punkter af betänkandet, Nio 54, angående Stats-verkets och andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1838, 1839, 1840 och 1841, dels i följd af Riks-Ståndens beslut uti öfriga delar af samma betänkande, godkände Ridderskapet och Adeln den i lista punkten föreslagna voterings-proposition, samt blefvo 2:dra 4:de, 7:de, ll:te och 16:de punkterna lagde till handlin ganne, och 5:le, 8:dc, 9:de, 10:de, 12;te, 13:de, I4:de och l5:de punkterne bifallne, äfvensom Ridderskapet och Adeln, i fråga om öde punkten, biföll 26 § af betänkandet, N:o 54, utan annan förändring, än att de i den tillstyrkta underdåniga skrifvélsen intagna orden: ”fullständigare och” ansågos böra uteslutas; men beträffande 3:dje punkten ansåg Ridderskapet och Adelil frågan, rörande underdånig skrifvelse till Kongl. Majit örn vidtagande af så - é,f>l Brot -Utdrag, den 22 Februari 1845. 663 dane åtgärder, hvarigenom Krigs-Hof-Rätten kunde upphöra och dess be1 a tilling på Rikets Hof-Rätter öiverflyttas, hafva förfallit, sedan 2:ne Stånd alslagit Stats-Utskotlets betänkande, i denna del, och blef på sådan grund den i 3:dje punkten föreslagna voterings-proposilion af slagen. S. D. Lades till handlingarne Stats-Utskottets nedannämnde den 19 dennes på bordet lagde memorial:
Bondeståndet uti motioner, hvilka till Statsutskottet remitterats, framställningar blifvit gjorda: af Pehr Sahlström ifrån Stockholms län, att för möjliggörande af syftemålet med Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, angående fattigvården i riket, att, genom tillhandahållande af arbetsförtjenst åt behöfvande, förekomma laster och brott samt afhjelpa den nöd och uselhet, sorn äro vanliga följder af en bristfällig och lättjefull uppfostran, äfvensom af brist på lofliga utvägar lill sjelfförsörjning, samt för fullgörande af fattigvårdens pligt att besörja fattiga, värnlösa eller vanvårdade barns uppfostran, hvilket allt erfordrade betydliga tillgångar, dertill den i berörda författning förutsatta taxation sannolikt blefve otillräcklig, den återstående halfva skyddsafgiften måtte anslås och, under namn af fattigvårds-afgift, ulgå och användas till understöd för lörsamlingarnes fattigvård efter samma grunder för uppbörd, utdelning och redovisning, som för fölkskole-afgiften blifvit stadgade; af Lars Olsson och Lars Johan Gezelius från Stora Kopparbergs län, hvilka, jemte det de och flera andra bland Bondeståndets ledamöter i förenämnda förslag instämt, dervid gjort det tillägg, alt de socknar inom Statsoch Bcvillnings-Utshottens Utlåtande, N.o 17. 3 Österoch Vesterdalarna, för hvilka de voro ombud, matie, i anseende lill den der herrskande stora fattigdom, komma i åtnjutande af lika understöd, s ini för öfriga socknar i riket sålunda föreslagils, ehuru dessa förstnämnda, såsom missgynnade af naturförhållanden, enligt bevillningsförordningen, icke erlägga mer än hälften af skyddsafgift»; hvarmed Matts Mattson och Erik Anderson från samma län sig förenat; samt af Efraim Larsson från Elfsborgs län, att del af Sahlström väckta förslag mätte så Lydas, att hvarje socken eller mindre samhälle borde få sin andel i berörde understöd efter folkmängden, och att motionen icke måtte bilallas, i händelse derigenom föranleddes sådan minskning i bevillningen, alt till beloppets fyllande någon afgift å person., under annan benämning, eiler å jordbruket, blefve erforderlig; deruti Anders Jonsson från Östergöthlands län instämt.
Under dessa år utbildade hon sig allt mer och mer och vidgade sitt kunskapsförråd och sin beläsenhet i hög grad. Hon tog beständigt lektioner och ända till sitt giftermål sysselsatte hon sig under lärares ledning med åtskilliga studier. » Skogsblomman i Wied », som hennes vänner älskade att kalla henne, syntes länge hysa en afgjord obenägenhet för giftermål. » Jag gifter mig aldrig, om jag ej får blifva drottning af Rumänien, » plägade hon skämtande säga, viss om, att det ej skulle komma i fråga, helst detta furstendöme just nyss blifvit sjelfständigt och styrdes af den oduglige bojaren prins Couza. Då man frågade henne, hvarför hon just ville till Rumänien, svarade hon: » Der bör man kunna uträtta någonting. » Föga anade hon att båda dessa yttranden voro förutsägelser, som skulle gå i fullbordan. År 1868 blef prins Carl af Hohenzollern utsedd till regent i Rumänien och följande år kom han och påminte prinsessan Elisabeth om hennes önskan att få herska öfver detta land. Äfven då besinnade hon sig, innan hon kunde förmå sig att offra sin så högt älskade frihet, men slutligen antog hon tillbudet och innan årets slut hade hon följt prins Carl till hans nya hem vid Karpatherna. Bröllopet företedde den egendomlighet, att vigseln måste ske fyra gånger. Först civiläktenskap mellan olika trosbekännare, sedan efter lutersk ritual för brudens skull, derefter enligt romersk-katolsk för brudgummens skull och till sist efter grekiskkatolsk för de nya undersåtarnes skull. Och allt sammans för blifvande tronarfvingars skull, på det att sådanas lagliga anspråk aldrig skulle kunna i fråga sättas. Här visade sig emellertid alla dessa försigtighetsmått öfverflödiga, ty drottningens enda barn, en liten flicka, dog vid fyra års ålder af skarlakansfeber, som då rasade i Bukarest, och äktenskapet har sedermera varit barnlöst. Elisabeth bar denna pröfning såsom alla andra storsinnadt och ädelt. » Andra mödrar måste offra sina älsklingar », sade hon; » hvarföre skulle just min blifva skonad? » Men det var hennes enda lilla lam, som fråntogs henne. (Forts.) Iduns tredje pristäfling.
Efter min åsigt hörer det icke till ifrå gavarande ämne, huruvida denna bana blifvit hårdare behandlad än de andra — det är en sak för sig, och i denna sak är jag fullkomligt öfverens med Hr Reutersvärd. Men bär är fråga om, huruvida det är fullt lämpligt att i en sådan sak som denna inbjuda ett Stånd att frångå ett fattadt beslut, och detta så mycket mer, som frågan icke är afgjord, utan kommer till förstärkt Stats-Utsk. Det åligger detta Utsk. att uppställa voter:s-propos., och som det således icke är för sent att få den rättelse. Hr Reutersvärd föreslagit, hemtar jag deraf ett ytterligare skäl att motsätta mig denna inbjudning. Jag är aldrig vän af inbjudningar, men aldraminst i frågor af sådan beskaffenhet som denna, och yrkar derföre afslag. Hr Reutersvärd: Jag är visserligen tacksam för Gr. af Ugglas’ löfte att Stats-Utsk:t skulle framställa propos. så att de öfrige St:n kornme att biträda R. o. Ad:s beslut, men det skulle dock förefalla mig ganska besynnerligt, om icke Ståndet nu ville lemna sitt bifall till inbjudningen. Det var icke längre sedan än i Onsdags som Ståndet fattade ett likartadt beslut i en alldeles lika fråga, nemi. den om sammanbindningsbanan i Stockholm. Då höjde sig ingen röst mot förslaget. Frih. al Ugglas var visserligen icke då här närvarande, och det är kanske anledn. hvarföre Frilen icke motsatte sig beslutet. Men då det nu icke gäller en principfråga, utan endasten sammanjemkning, utan förstärkt Stats-Utsk., skulle jag vara särdeles tacksam, om R. o. Ad. ville bifalla hvad jag föreslagit. Den 22 Maj e. m. 473 Gr. Sparre: Jag är af samma mening som Frih af Ugglas. Om R. o. Ad. i allmänhet icke har smak för inbjudningar, finner jag det icke vara mera skäl i denna än i många andra frågor att frångå denna åsigt, och det så mycket mera, som frågan i alla fall alltid kommer att gå till förstärkt Stats-Utsk., der rätta stället är att densamma öfverväga.
— (Affördes i 1851 års hufvudbok.) Dito af 1851 och 1852 års anslag, 24,000 R:dr, till dito dito — • Dito af den vid 1S44 och 1845 års riksdag reserverade summa, 50,000 R:dr, utaf föregående årens anslag till folkskolelärares aflönande 44,619: 16. 10. (Affördes i 1851 års hufvudbok.) Afsatt fond för folkskolelärares framtida pensionerande Dito af den för år 1852, enligt dito dito, till 1,183,880 H:dr fastställda enahanda summa /. — (Utbetaldes i Mars och Juli 1853.) — Såsom säkerhet för utbekommen ränta å orne Trollhätte slussverks lottsedlar, hvilka för mer än 10 år tillbaka blifvit från innehafvare!! bortstulna, depone - radt kontant belopp 135: — För behöfvandes undsättning i missväxt-år anvisade och, intilldess de för afsedt ändamål behöfva användas, till Riks gälds-kontoret öfverlemnade medel 590,500: (Den återstående behållningen häraf, 70,893 R:dr 44 sk. 10 rst., utassignerades och insattes för R. Inom linien upptagna skulder: vid vjd 1850 Ars still. 1852 år» slut. Till Rikets Ständers Bank, för derstädes af Riksgäldskontoret , emot, diskontvilkor oell 2 procents ränta, intill 1823 års slut begagnade förskott, 4,014,852: 16. 3. 4,014,852: 16. 3. (Denna skuld har blifvit förd inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag.
Med vitsordande deraf, att församlingen består af endast '17 oförmedlade mantal, som, med få undantag, i små delar brukas af mindre bemedlade landtbönder, samt att öfriga invånare utgöras af fattige torpare och backstugusittare, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Upsala län, uti afgifvet utlåtande understödt ifrågavarande ansökning, dock med vilkor, att danaarfs-medlen för all framtid skulle, under Skol-styrelsens ansvar och förvaltning, blifva en stående fond, och att räntan deraf användes till fattiga barns understödjande med kläder och föda under deras skolgång. Vid föredragning af detta ärende har Kongl. Majit, med afseende å hvad icke blott församlingen, utan ock vederbörande läns-styrelse i målet anfört, funnit skäligt härigenom i nåder föreslå, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad tillförene vid flera tillfällen egt rum, måtte medgifva, det Kronans rätt till Seraphia Lindskogs qvarlåtenskap öfverlåtes på Järlåsa församling, med de förbehåll, som Kongl. Majits Befallningshafvande uppgifvit. Handlingarne i detta mål komma att Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Konglig nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Majits Vår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering. CARL. GUNTHER. N. F. WALLENSTEEN. A. F. N. GYLDENSTOLPE. H. W. Bredberg. Utdrag Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 118. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför den af Kongl. Majit i Nåder tillförordnade Regering å Stockholms Slott den 10 Juli 1857. Närvarande: Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, samt Stats-Råden: Wallensteen och Grefve Gyldenstolpe. Expeditions-chefen
Upplåstes till justering och godkåndes ExpeditionsUtskottets under N:o 5o insände Förslag till Riksens Stånders Underdåniga Skiifvelse till Kongl. Maj:t, angående emottagandet af de Norrske Deputerade, som komma att bevista Hans Kongl. Höghet Kronprinsens FörmålningsAct. f Den 2t Maji e, m. 42J FÖredrogos å nyo Constitutions-Utskottets den g och 10 dennes under N:ris i5, 16 och 17 afgifne samt den i5 derpå följde eftermid. dagen på bordet lagde S.ne Memorial , innefattande iörslag, dels till föråndrade redactioner af 57 Riksdagsordningen, och 60 §. RegeringsFormen, samt dels dertill, att sednare delen af 7tde Momentet och hela g:de Momentet af 5 §;n TryckfrihetsFörordningen måtte uteslutas; och fann Ridderskapet och Adeln uppå derom af Herr Grejven och LandtMarJkalken framstålde serskildte Propositioner för godt, att berör, de förslag, till den behandling 56 §. RegeringaFormen stadgar, godkänna» Föredrogos å' nyo och biföllos StatsUtskot-* tet den 15 dennes| afgifne samt den 15 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o IÖ2. Om inköp för Statens räkning af Geographiska Inrättningens ChartasVerk och dess öfverlemnande till General-LandtmäteriContoiret. Om byggnings-hjelpens förvandling och säkrare bestämmande. Företogs till pröfning StatsUtskottets den l3 dennes under N:o i54 afgifne samt den i5 derpå följde, på bordet lagde Utlåtande, i an - 4s4 Den 2x Maji e. tu - le Anin g af väckt fråga, oin ali jords lika beskattning samt om en allmän ny refning och skattläggning. Herr Riben, Carl Wilhelm, anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o i.) Hvarefter Herr Riben mundteligen tilläde:
Toges tillika i betraktande de uppoffringar, församlingarne för vinnande af del i delta anslag åtagit sig, så kunde redan deraf slutas, att folkskoleväsendet under de sednasle åren i betydlig grad gått framåt i utveckling. Småskolorna hade allt mer utbildat sig i enlighet med sin bestämmelse att vara en integrerande del af den egentliga lolkskolan eller att utgöra dennes lägre förberedande afdelning. På åtskilliga ställen hade småskolan äfven erhållit plats i samma lokal, som den öfre afdelningen, hvilket ordnande af skolväsendet medförde stora fördelar med afseende å det tilllälle, sålunda utan svårighet erbjöde sig att utöfva tillsyn öfver skolan i det hela, samt särskildt för den examinerade läraren att öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen och tillvägabringa enhet och sammanhållning i skolans verksamhet. I de flesta församlingar hade likväl varit nödvändigt att med hänseende till de spädare skolbarnen närma småskolan till desses hem och sålunda göra densamma i möjligaste mån tillgänglig, hvilket haft till följd, ej endast att småskolan varit i det yttre skiljd från den egentliga folkskolan, utan ock att i vissa glest befolkade trakter flera skolor af det förra slaget än af det sednare funnits behöfliga. De anslag, som beviljats småskolorna, kunde, vid sådant sammanhang mellan dessa och de egentliga folkskolorna, anses gifva, om ock indirekt, till befrämjande af de sednare, som sålunda dels befriats Irån de första nybodarne, dels ock kunnat mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar. Äfven hade medelst bidrag af statsmedel flera nya med examinerade lärare försedda skolor blifvit inrättade eller ändamålsenligare ordnade; och vore det af dessa skäl af stor vigt alt Staten, så vidt tillgångar dertill funnes, fortfarande lemnade församlingarne sitt understöd till folkskoleväsendets utveckling och förbättring samt, om möjligt, utan någon betydligare förändring i de hufvudgrunder, som för bidragens åtnjutande för närvarande vore fastställda.