Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Det var min mening, då jag först kom fram till er, m e n så blefvo vi af brutna. » » Har ni nu stått tåligt o c h väntat hela tiden? » frågade Ida, i det h o n räckte h o n o m sitt program. » Den väntar aldrig för länge, s o m väntar på något godt. Jag skall b e o m andra vals. » » H v a d det är eget ändå, » sade Ida tankfullt, — det lät nästan s o m o m hon talade för sig själf, — » att några få ord kunna uppenbara för oss " en människas hela karaktär. » » H v a d menar fröken? » frågade kaptenen förvånad. » Ah, egentligen ingenting, » svarade h o n lika sakta, » men jag tycker, att jag har fått lära så mycket i kväll. » » Redan! » utbrast kaptenen. » Ännu ha vi ju bara haft prologen. Nu först börjar balen! » Musiken hade spelat upp, o c h valsmelodien trängde smekande, lockande in i rummet. » Ja, nu börjar föreställningen, » sade Ida m e d ett sorgset leende. » Ridån går u p p! Skratta pajazzo, skratta! » * Lervik i augusti 96. Söta M n i! / e r v i k? Stt litet pästl^ustbref. Det ha vi nu gjort — men hur? O m någonsin glömskans slöja är p å sin p l a t s, så är d e t här. Och sådana artigheter de sade h o n o m! P. S. K l a s skulle förstås bo i min. i JU. J " klädpenning / rågan ". Utan pretentioner tog jag till orda i den här » Klädpenningfrågan », o c h aldrig kunde jag tro, att mina enkla inlägg i frågan skulle åstadkomma en så stor uppståndelse, allra minst i n o m det manliga lägret, att t. o. m. de sämre känslorna tagit sig utbrott, något som man tydligt n o g kan spåra i » den uppretade äkta mannens » genmäle.
utan att derföre möjligheten förebygges, att vid förändrade förhållanden utförsel deraf må kunna ega rum; 20 Bevillnings-Utskottets Bet. JV.-o ‘iQ. 8:0 att inhemska Rå-ämnen eller Natur-alster, på hvilka öfverskott utöfver Landets behof ega rum, beläggas med så låg tull, att deraf ej blifver hinder mot öfverskottets förmanliga användande genom export, om och när sådant ske kan; 9:0 att all product af inhemsk konstflit må kunna utföras antingen tullfritt eller mot den lägsta möjliga afgiften; 10:0 att vid de tillfällen då en bättre vara kan förblandas med en sämre af samma slag, eller då icke erforderlig control står att vinna , det förtullningen svarar mot varans verkliga egenskap af finare eller gröfre, en medel-tull må bestämmas, som skyddar mot införsel af den gröfre varan, och är lämplig för det slag, som behöfver införskrifvas; lito alt den fastställda Lull-procenlen utsättes, till bestämdt belopp uti Rtdr, sk. och rist Banco-Sedlar, efter mått,- mål och vigt, så mycket som omständigheterne och varornes beskaffenhet kunna medgifva, och blott i sådane fall, der större svårigheter sig i detta afseende förete, förtullning af varan ske efter dess värde, tullen beräknad till viss procent deraf; 12:0 att då R. H. Ständer uti den Tull-Taxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan tull å varor än den, som efter närvarande omständigheter bäst försäkrar Statens inkomst, och med Statens interesse Öfverensstämmer; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, att, i afseende på utländska Mngter, bereda en för Svenska handeln förmonlig reciprocitet, R. H. Ständer behagade i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i Nåder må vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med Landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, öfverlåta till Kongl. Maj:t rättigheten att minska eller nedsätta den i Tull-be vill nings-taxan utsatta tull.
Utan tvifvel skall den stora mängden af dem, som i långliga tider varit vane att representeras Stånds-vis, frukta för att något förlora, om de skulle afstå denna rättighet, och om då tillika de icke mera dire&e skulle välja sina Ombud, månne de icke skulle anse sig hafva förlorat allt, och fatta misstroende både till sina Ombud och till Stats-Författningen? Närman antager, att ingen Class Medborgare får vara utesluten ifrån Representation, blifva visserligen A Folkmängd och Förmögenhet hufvudsake„liga grunderne för Valrätten, och i samma moa den mera blir utvidgad, i samma mon blir det 3 mera nödigt att bestämma dess bruk. Men skall och kan icke detta ske på annat sått, ån igenom ► Eleftorers tillsättande*? Necker har ett annat, som i mitt tycke forenar samma för*" möner med mera popularitet; det år, att personer af en viss ansenligare förmögenhet, innom hvart Distriöl skulle samlas, och utse ett visst antal Candidater, som skulle komma under omröstning till att blifva Nationens Representanter, allt efter förhållandet af det antal Fullmågtige, som hvart Distrikt skulle skicka, så att för En som skulle valjas, alltid skulle vara Fem att välja uppå. Denna således upgjorda Förslags-Lista skulle tjena till anvisning för de Väljande, och så val de som upgjort Listan, som alla andra hvilka dertill vore berättigade, skulle få deltaga i Vaw let, med intet annat förbehåll, ån att blifva innom Listan. Om således Val-friheten icke vore oinskränkt, kunde det åtminstone icke sågas, att den vore helt och hållit förlorad, och då de som upgjort Förslags-Listorne, voro utar alla Stånd, kunde man ej såga, att något vore förfördelat. Inskränkningen i anseende till de Väljandes Valfrihet, vore i de flesta fall ingen annan ån den, som igenom sakernas natur ändock skulle ägt rum. Den skulle endast igenom en sådan anstalt, med mera lätthet för dem sjelfva, och med mera nytta för det Allmänna, vara bestämd. Om Förslags-Listorne för hvarje Hårad eller
Många andro, hvil - Den 3 Februarii f. m. 85 lia kunna komma i fråga att inväljas till Representanter i de andra RiksStånden, torde äfven komma i åtnjutande af en lika beskaffad förmån, det vill säga, få tillfälle att inhämta enahanda lärdomar. En Ledamot af RiddarhusUtskotlet har uti afgifven reservation bestämdt, och i vissa afseenden med tämligen olämpliga uttryck, förklarat sig emot Utskottets åsigter, eller emot publiciteten. Men hans argumentationer synas ej förtjena någon uppmärksamhet, än mindre någon vederläggning. De stå bredvid Utskottets och en dess Ledamots, Herr B rune rona s , framställningar af ämnet likasom det svarta mörkret bredvid det bländande ljuset; — och ljusets seger öfver mörkret kan nu mera ej blifva tvifvelaktig. Snart skall jag taga mig friheten att ytterligare åberopa Herr Bruncronas upplysta åsigter, men anhåller ödmjukast på förhand, och med anledning af hvad redan är an föl dt, att Högloft. Ridderskapet och Adeln behagade, utan vidare omsvep, afgöra Qucstio an, eller hufvud frågan, och bifalla, det Ridderskapets och Adelns öfverläggningur niå hädanefter blifva offentliga, under vilkor, som sedan skola bestämmas. Derefter förekommer Questio rjuo modo, eller de vilkor och reglemen ta riska föreskrifter som kunna finnas behöflige att fästa vid beviljandet af denna offentlighet. 86 Den 3 Februari i f. ra. I detta afseende är jag i flere delar af olika tankar med RiddarhusUtskottet. Dess föreslagne Reglemente synes vara nog öppet för critiken, hvilken det torde varit mindre underkastadt, örn det Förslag i samma afseende, som 1823 års Riddarhusutskott uppgjorde, blifvit litet mera rådfrågudt. Likväl är jag fullkomligt ense med Utskottet, att vilkoren för tillåtelsen åt främmande personer till inträde vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar äro af den beskaffenhet, att de, enligt 46 §• RiddarhusOrdningen, kunna hänföras till Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga.
Då den af fienden förföljda fältvakten anlände till Toivola, stod brigaden uppställd på isen, vid stranden. Så snart vårt artilleri började gifva eld, stadnade fienden och svarade med sina stycken. Den fäktning som nu uppstod och varade omkring fyra timmar, var för det mesta endast en kanonad. Förlusten derunder var alldeles ingen på någondera sidan. Våra kanoner voro oduglige, hvarföre de också sedermera till större delen försänktes uti en insjö; af Ryssarnes kulor hunno en del ej fram, utan stadnade på isen, framför vår linje, de andra gingo alla öfver. I skymningen blef brigadens venstra flank öfverflyglad af fiendens skidlöpare, och under återtåget voro vi blottställde för deras eld, hvilken förorsakade oss någon förlust. Löjtnant Brundert vid Savolaks jägare blef dödligt sårad, och af manskapet fingo vi 11 man sårade samt 8 dödskjutne. Kornet Nandelstadt, träffad af sju pikstygn och ett kulskott, undgick, genom sin hästs snabbhet, att blifva fången af den mängd Kossacker som omgåfvo honom. Återtåget fortsattes genom natten till Kasurila by, en och en half mil från Toivola, samt dagen derpå till Pajala, tre mil. Den 17 marscherades åter, den 18 rastades; sedan fortsattes reträtten oafbrutet de följande dagarne, så att brigaden den 24 Mars ankom till Pulkkila, tjugu och en half mil ifrån Kuopio. Den 26 gingo vi till Frantsila, tre och en fjerdedels mil, den 27 till Temmes, en och trefjerdedels mil, den 28 till Kempelä, tre och en fjerdedels mil, och den 29 till Uleåborg, en och en fjerdedels mil, der brigaden hoppades få hemta någon hvila, efter sina svåra och långvariga fältmödor. Brigaden hade nu tågat nära femtio mil. Huru många och stora besvärligheter vi derunder uthärdade, kan ingen föreställa sig, och står ej att beskrifva.
Jag har ännu ej hört flera än tvänne omständigheter åberopas såsom skäl för bördsrättens borttagande, nemligen l:o att den skall förorsaka vanskötsel å jorden under lagfartstideu, då köparen är i osäkerhet om besittningen, och 2:o, att den numera sällan begagnas för annat än egennyttiga beräkningar. Hvad den första omständigheten angår, så kan det väl någongång hända att börd sprocesserna blifvit långa; men då är bördemannen icke orsaken dertill, utan don oredlige köparen, som genom allahanda undanflykter söker att undandraga bördemannen dess rätt. En redlig köpare lider väl ingen förlust genom börden, enär han sist inom ett år ifrån första uppbudet återfår lulla köpeskillingen i det mynt, som i köpebrefvet står, samt derjemte bekommer ersättning för alla å godset och för dess skull hafda kostnader. Beträffande de egennyttiga beräkningarne, eller att jorden skall bördas endast i beräkning att få sälja dea för en högre summa, så, om det ock någon gång händer, att bördemäu icke magta att behålla den älskade fädernejorden, så händer det väl vida oftare att jord köpes i en sådan så kallad egennyttig beräkning: och det saknas icke dem, som gjort till sitt yrke att köpa och med vinst försälja fast egendom. Skulle det förra vara mera klandervärdt än det sednare? Lag-Utskottets Betänkande N:o 59- 7 Bördsrätten är i statsekonomislit afseende nyttig och har sin grund uti den fortlefvande kärleken till förfädrens jord. Denna kärlek är en ädel känsla, sorn, ehuru mera inskränkt, är af samma ursprung som fosterlandskärleken, den högsta af dygder. En af våra ut,märktaste rättslärde yttrar, att “bördsrätten är ett uttryck af' lagens aktning för en känsla, som ej kan utslockna förrän de ställen, der förfädrens minnen lefva, ej mera ega något värde för Svenske män.“
Då, enligt den upplysning, som af sakkunnige personer, inom Utskottet, blifvit meddelad, till 1 skålpund garn i medeltal åtgår l'/a skålpund ull, samt tullen å garnet följaktligen först då kan anses vara lika med tullen å ull, när den med 50 procent öfverstiger denna senare, så och enär garnet derutöfver måste tilläggas egentlig skyddstull till så stort belopp, som må vara nödigt till förekommande deraf, att det ej må blifva en afgjord fördel att heldre införa detta än råämnet ull, i hvilket afseende den skyddstull, som är medgifven Bomullsgarn, hvartill råämnet bomull får tullfritt införas, eller 6 sk. skålpundet, synes kunna åberopas såsom lämplig, lärer häraf ovillkorligen följa, att rätteligen högre införselstull icke bör stadgas å uii, än att den å ullgarnet öfverstiger densamma med 50 procent och minst 6 sk. derutöfver; och som Utskottet, på sätt ofvanberördt är, funnit sig icke kunna underlåta att inbjuda Ridderskapet ach Adeln samt Borgare-Ståndet att afstå från de af dem, hvar för sig, till skiljaktige belopp stadgade lägre införselsbestämmelser å kardullsgarn och antaga de af Utskottet föreslagna, utaf Presteoch Bonde-Stånden godkända, högre lullbeloppen, har Utskottet, son^ vid nu antydde förhållanden, ansett tullafgiften å garnet så ovil. korligeu beroende af den, som varder stadgad å ull, att begge dessa frågor borde i ett sammanhang behandlas och derföre för Bih. lill B. St.
Visserligen finnes på e g e n d o m e n Djursholm arbetsfolk, men de äro icke alltid disponibla o c h kunna j u icke räcka till för alla de många familjer, som för närvarande b e b o villastaden Djursholm. JVågon inflyttning af arbetsfolk är trots det stora behofvet för närvarande omöjligt, emedan bostä- der saknas. Hvarje liten stuga såväl på Djursh o l m s o m i dess närmaste omgifningar är öfverbefolkad; hvar man kan, i synnerhet o m somrarne, inhyser man arbetsfolk, o c h ofta n o g blifver deras nattlogis af den primitivaste art. D e för trädgårdarna så oumbärliga kullorna äro kanske de, som mest få känna af denna stora bostadsbrist. Det är att beklaga, att arbetare, som så lätt kunna få o c h gärna vilja hafva förtjänst, af detta skäl ofta icke kunna få sådan o c h att djursholmarne härigenom tvingas till onödiga kostnader o c h besvär. Tyvärr finnas för närvarande, så vidt bekant är, inga utsikter till någon ljusning i denna fråga. Det är således icke idel solsken på Djursholm, och. om tänker på den mest ömtåliga strängen, nämligen trafikfrågan m e d ty åtföljande alla olika tidtabeller, tågo c h paketkrångel m. m., så måste man erkänna, att det varit ganska ledsamma moln, som lägrat sig öfver den unga villastaden, men djursholmarne äro n u en gång för alla icke ett vanligt släkte. D e bära en tålamodspåse o m halsen o c h äga för resten en hel del andra attribut, som hjälpa d e m öfver alla olägenheter, såsom kärlek till naturen, trefnad i den stilla, hemtrefiiga bostaden o c h det lifliga intresset för Djursholms utveckling. Nya villor byggas, nya människor flytta hit, s o m nedlägga kostnad och arbete på sitt hem, i det de binda sina intressen vid villastaden o c h därmed också lämna garantier för dess framåtskridande.
Från äldre tider har hvarje bemedlad yngling vid detta läroverk betalt 3 R:dr R:mt om året till ljus och ved, och skolans egna kassa lemnat bidrag härtill för de medellöse. Af räkenskaperna synes, att långt före den tid jag blef Rektor, eller alltsedan 1843, har skolans egna kassa för detta ändamål årligen bidragit med värdet för 8 å 9 famnar bokved. Af intyg, som jag bifogade mitt svar till Kammar-rätten den 12 sistlidne April, syntes, att under de sednare åren priset för nämnde vedqvantitet vida öfverstiger de i skolans egna kassa debiterade 300 R:rlr. Endast derigenom att brännmaterialierna under sommaren och för Rektors egna pengar uppköpas, hafva de kunnat anskaffas till det billiga pris, som hittills skett. Skall egna kassan ej lemna detta bidrag för de medellöse, så blir det nödvändigt att de bemedlade få erlägga en högre afgift, än den hittills brukliga; men för vidtagande af en sådan åtgärd har jag ansett mig förhindrad genom Kongl. Maj:ts nådige bref af den 23 Maj 1857, i hvilket nådigt bifall meddelas, att med anskaffande af det till skolan nödiga vedoch ljusförråd måtte förfaras framgent som hittills. Beträffande den andra anmärkningen eller de i premiekassan upptagne 625 R:dr 20 öre, så förhåller sig dermed så: I och af Kollegium bestämmes vid hvarje termins slut huru mycket, som skall utdelas i premier och stipendier, hvaröfver en lista upprättas, hvilken vid slutakten uppläses, då äfven premierna och stipendierna offentligen utdelas. I Kollegii protokoll för dagen intages denna lista, och i öfverensstämmelse med protokollet upprättas räkenskapen, hvilken granskas och underskrifves af alla Kollegii ledamöter, hvadan ock såsom rubrik i räkningen för dessa utbetalningar står: Enligt Kollegii heslut den Så har med denna sak förfarits under de 27 år jag tjenstgjort vid detta läroverk, utan att någon anmärkning deremot blifvit gjord. Lund den 9 December 1861. G. M. Sommelius. — 349 — Aldravördsammaste Förklaring.
Vidkommande åter den andra summan, eller det s. k. mindre kreditivet, så hafva Rikets Ständer, på sätt i serskild underd. skrifvelse är anmäldt, vid bestämmandet af denna kreditiv-summa ansett sig böra taga i beräkning hvad som, utöfver andra till behöfvandes undsättning vid inträffade missvexter anslagna tillgångar, kan, under tiden intill Rikets Ständers nästa sammanträde, för sagde ändamål erfordras, hvadan och i betraktande tillika, att den nuvarande ställningen inom flere främmande länder samt den mer och mer invecklade beskaffenheten af de politiska förhållandena, ej mindre mellan dessa länder inbördes, än mellan dem och öfriga stater i vår verldsdel, onekligen påkalla, att, vid detta krediti vs fastställande, utgifter för ifrågakommande utomordentliga försvars-anstalter jemväl afses, Rikets Ständer bestämt ifrågavarande kreditiv-summa till en million riksdaler banko, deraf hälften bör vara att tillgå för rikets försvar, och hälften för andra högst vigtiga och angelägna föremål. Hvilket Rikets Ständer få i underd. anmäla j framhärdande &c. Stockholm den 25 Juli 1848. Expeditions-Ut skottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den tg Juli 1848. Preste-ständet den 22 Uorgare-ståndet den 25 Eonde-ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående afskrifning utaf arrendeskillnads-ersättning, ådömd sterbhus-delsgarne efter bonden Matts Andersson, i egenskap af arrendator af indragne bataljons predikants-bostället Forssa. (Stats-utsk. Uti., N:o. 226.) S. A. K. Hos Rikets Stander liar blifvit föreslaget, att den arrendeskillnads-ersättning, som blifvit sterbhus-delegarne efter bonden Matts Andersson , i egenskap af arrendator utaf indragne bataljons-predikants-bostället Forssa, § mantal i Tensta socken af Upsala län, genom Svea Hofrätts dom den 26
Då och då stannade hon symaskinen för att gå bort och jollra med en liten pojke som satt i en barnstol en bit ifrån henne, sysselsatt med att plocka sönder en gammal tygblomma bit för bit. För hvarje blad han lyckades slita ur den blekta rosen, sträckte han ut de små händerna, skrek af ' förtjusning och sprattlade med benen. I soffan satt en fem SLrs flicka med mörka allvarliga ögon och såg uppmärksamt i en bilderbok, medan. hon halfhögt förklarade planscherna för sig sj älf. F r u Hansson såg p&amp; klockan; den var half fem. Hon. 12 reste sig " pp, lade ordentligt tillhopa skjortan hon sytt på: satte lådan öfver symaskinen, plockade ihop alla lappar och trådar, som vor0 strödda omkring på golfvet och tog af sig sitt hvita, stora förkläde. Så drog hon ut en af sina byrå- lådor, tog upp ett vackert bomullsförkläde med bred bård, som hon satte för sig, och slätade sig smågnolande framför spegeln. " Seså barn, nu kommer far snart hem. Låt nu mor se, om ni ä ' riktigt snygga och fina. " Och så torkade hon barnen litet i ansigtet, strök håret tillrätta, kysste dem och gick ut i koket, men lät dörren stå halföppen, så att hon skulle kunna höra dem. I den lilla våningen funnos förutom sängkammaren ytterligare två rum. Det ena var ett litet förmak med stoppade möbler och hemväfda mattor på golfvet, det andra var herr Hanssons rum. Öfver den1 båda låg en landtlig, henitreflig snygghetsprägel, som ej är vanlig i handtverkarefamilj er i städerna. Men fru Hansson var dotter till en hemmansegare, uppfödd på landet och van vid dess ordning. Hon hade varit i staden för att lära sy linnesöm, då hon blifvit bekant med målar Hansson. Han var beskedlig och godmodig, en tafatt natur, ett stort barn, som hon kunde vårda och pyssla om, då det hos henne fans en starkt utpräglad moderlig instinkt och ett behof af att egna sig åt och hålla af någon. Och herr Hansson blef förtjust i den friska, hurtiga bondflickan med det vackra ansigtet och de snabba rörelserna.
Nej — ii. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § till 4 e> lil fidem pvotocolli, F. O. Silfverstolpe. 9 H. Den 17 Juli e. m. Thorsdagen den 17 Juli 1834- Plenum kl. 6 e. m. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., såsom varande den äldste Grefven, öppnade plenum med anleda, af följande bref från H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, till undertecknad Ridd.- Secreterai e: Som jag befinner mig illamående, torde Hr Ridd.Secret. å mina vägnar anhålla hos H. Ex. Hr Gr. Brahe, att H. Ex. täcktes vid det till i dag eftermiddag kl. 6 utsatta plenum hos R. o. Ad. i mitt ställe föra ordet. Stockholm d. 17 Juli i834 kl. 4 e. m. Jacob De la Gardie. Fortsattes den på förmiddagen i dag började pröfningen af såväl StatsUtskts under JV:o 22 afgifna utlåt, i anledn. af R. St:s Revisorers åren i83o och i832 afgifna berättelser till R. St. om samma år verkställda granskningar af statsverkets med dertill hörande allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1827, 1828, 1829 och i83o, som samma Utskts, i anledn. af gjorda anmärkningar vid nyssnämnde utlåt., afgifna utlåt. N:o 170. 79 § i utlåt. N:o 22 samt 25 punkt, i utlåt. N:o 170; 80 § i utlåt. N:o 22 samt 26 punkt, i utlåt. Biföllos. 84 och 85 §§ i utlåt. Dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. 86 § i utlåt. ]\T:o 22 samt 27 punkt, i utlåt. iN:o 170. Dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. \ 89 och go §§ i utlåt. Dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. ; 95 $ i utlåt.
I anledning af det förhållande, som fånglistorna för Calmar Slottshäkte under den 8:de November j831 utvisa, att Jon Pehrson den yngre från Rugstorp, uti ett åverkansmål, blifvit af Norra Möre Härads TingsRätt sakfälld, jemte böter öfter Lag, till serskildt vite 66 R:dr 3a sk., hade jag derom infordrat och erhållit den upplysning, att besagde vitesbot, för det Jon Pehrsson olofligen å Profoss-bostället Näfversjö egor fällt fem stycken tallar, uppskattade i värde till 1 R:dr 3a sk., blifvit honom af Härads-Rätten, genom Utslag den 26 April i83i, ådömd, i åberopad följd af Konungens Befallningshafvandes i Calmar den 27 Maji i83o till Kronofogden Wejdling aflåtna och behörigen kungjorda skrifvelse, hvarigenom Konungens bemälde Befallningshafvande, i anledning af Kongl. Krigs-Collegii skrifvelse under den 10 Mars och Chefs-Embetets vid Kongl. Calmar Regemente memorial af den ig:de Apiil sistnämnde år, stadgat ett vite afi3R:dr j6 sk. B:co, hvartill, utom böter efter Kongl.
K:o 43. blifvit införd, att äfven i skog och utmark, den skall ega vittsord, soth stänga vill, och att hägnaden skall gemensamt hållas. Detta stadgande syftar till samma mål, som de åtgärder, lagstiftningen i sejlare tider vidtagit till befrämjande af egoskiften, det nemligen, att lätta utvägarne för jordegare att göra sig oberoende af hvarannans plika liushållningssätt, hvarförutan jordbruket ej kan v dina stadga, ännu mindre hinna till någon serdeles höjd. Fråga bör således ej kunna blifva om ändring häruti; men det återstår att öfverväga, om icke skyldigheten att ömsesidigt deltaga i stängsel bör sträckas ännu längre, eller jemväl till det fall, då skog eller betesmark möter åker eller äng. I och med detsamma det ursprungliga occupationstillståndet upphörde, försvann äfven rätta grunden för den ensidiga stängselskyldigheten. Hägnaden är, i sakernas nu varande skick, icke mera ett sätt att befästa rättigheten till hvad man vill tillegna sig såsom enskildt område, utan blott ett sätt att göra ett redan stadgadt område mera brukbart. Här äro gränsorne förut gifne,: det är en bestämd och enskild egande rätt, som möter en annan lika bestämd och enskild rätt af enahanda natur. Hvad den ena sidan i afseende på culturen är i år kan den andra Bil. t. K. M. Nådiga Propoi. N:o 43, 47 vara nästa år. Rättigheten för den ena att vara det, är lika helig sorn för den andra. Det är denna rättighet, som erhåller sin fulla kraft genom egornas skiljande från hvarannan, emedan begagnandet ifrån den stunden beror på hvardera inneliafvarens eget behag. Antager man, på grund häraf, att kostnaden till afskiljandet bör stanna på dem båda, så undvikas tillika de mångfaldiga tvister, som eljest nödvändigt måste uppkomma om jordens fordna beskaffenhet. Man behöfver icke mera med sina forskningar gå tillbaka till första occupationstillståndet, dit man ändå aldrig kan försätta sig.