Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bättre Bröstlidande Oförbättrad till doktor Flensburg för det varma intresse, han visat Iduns skollofskoloni, bedja vi få instämma i hans uppmaning till denna tidnings högt aktade läsarinnor att ej förtröttas i kärleksfull omsorg o m de små, fattiga sjuklingar, som utan deras mellankomst sommartiden skulle fa försmäkta i stadens kvalm och hetta. D å I härofvan tagit del af det synnerligen vackra resultatet af koloniens verksamhet, boren I, ärade läsarinnor, känna Eder synnerligen tillfredsställda och fullt belönade för den hjälp, I hafven lemnat. Red. af Idun. P å samma gång v i härmed hembära både vårt o c h de små kolonisternas tack En föresats behöfver det festliga ögonblickets helgd. Vår ande har sin stolthet. Den, som skall bjuda öfver den, måste hafva nå- gon sanktion på sin rätt. Ett beslut, fattadt utan högtidlighet, bär icke den adel, som väcker vördnad. Att i förbigående, i vimlet och köpenskapen på torget göra sig ett löfte, lägga sig till med en föresats, det är godtyckligt. Vår själ kräfver högtidlighet, takt, etikett skulle jag kunna säga. Den vill hylla en tanke i en af lifvets andaktsstunder, under festlig stillhet eller fröjd eller stora ödens allvar — då böjer hon sig för dess välde. Jag bör icke säga, att det är så lätt att hålla en föresats. Men det faller mig ofta in, som om det här vore lättare att hålla än att lofva. Och som om äfven det att lofva icke är svårt, när den rätta stunden är inne. Men detta är af allt i lifvet det svåraste: att skapa sig dessa stunder, att i sinnets innersta få högtid, allvar, stillhet, glad fröjd - h e l SH-s L. » Familjelifvel ' är egenkärlekens skönaste graf », och från den grafven har sedligheten sin upprinnelse. P. Genberg. IDUN 202 Löneförhöjningen. U t k a s t af C. G. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.)
S. D. Föredrogs Stats-Utskottets utlåtande, N:o 261, i anledning af anmärkningar vid Utskottets, under N:o 227, afgifna betänkande, angående ett låneunderstöd för återuppbyggandet af Conradsfors bruk: Ståndet vidblef sitt beslut och lade ofvannämnde utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtande, N:o 91, i anledning af väckt fråga om statsanslag till inrättande af räddnings-anstalter för vanartige barn och unga, första gången, straffade förbrytare. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föiedrogs ånyo Bcmco-Utskottets utlåtande, N:o 44, öfver de inom Riks-Slånden gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:o 29, med förslag lill en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. m.: Härvid förekommo, enligt utlåtandet, N;o 44: 808 Prot.-Utdrag , den >2 April iSjj. 1 §, Lules tili handlingarne; 2 5- gillades; 3 §, utlåtandet, N:o 44, gillades, och belänkandet, I\' :o 29, i motsvarande del, lades till handlingarne; Ulskotlets näst derefter uttryckta förbehåll, att framdeles, efter sammanträde med Sta Is-Utskottet, lå lill Rikets Ständer inkomma med yttrande, 0111 och huruvida någon förändring, i afseende på formen fördeder antydda obligationer, kan anses vara af nöden; Ståndet lät härvid förblifva; 4 §, bifölls; 5 oell 6 §§: Ståndet ogillade mom., litt. a. och b. uti C §, samt beslöt uppfattning al dess mom. litt. c. till 5 §, hvilken sednare §, i eniigliet med de al Ståndet nu fattade beslut, undfår följande lydelse:
Om folkskoleväsendets ordnande. Jag har med uppmärksamhot åhört de lifliga debatter, som här blifvit förda rörande verktygen för folkundervisningens befrämjande. Den ädle förkämpen för de fasta skolorna vill, såsom man energiskt uttryckt sig, slå ihjäl icke blott småskolorna, utan äfven de ambulatoriska med examinerade lärare. Han påstår ihärdigt att de fasta skolorna äro de absolut rigtiga, äfven om erfarenheten visar, att allmogen icke håller sina barn öfverhufvud i skola mer än 16 veckor om året och att en ambulatorisk skolmästare gör dubbelt så mycket gagn som en fast skollärare. Denna hårda kamp visar att lagstiftaren här måste söka en ståndpunkt höjd öfver alla dessa tvister, han måste se på hufvudändamålet, hvartill man vill komma, ty härigenom reduceras meningsstriderne till en obetydlighet. Ändamålet är ju att hvarje Svenskt barn, som ej hindras af naturfel, måtte inhemta minimikunskap och att de mera begåfvade må drifvas så långt omständigheterna medgifva. Vill man stifta någon allmän lag för hela riket, så eger man ju helt enkelt föreskrifva Bih. till R. St. N:o 124. att intet barn får till nattvardsundervisning emottagas, sorn ej ådagalagt sig ega minimi-kunskap, så framt det ej af skolstyrelsen är derifrån för oförmåga befriadt. Man föreskrifve tillika en preskriptionstid, inom hvilket detta skall träda i verket. Potta stadgande skulle snart tvinga skolstyrelserne att se sig om efter de bästa verktygen. Åtskilliga skolstyrelser hafva på eget bevåg gjort en sådan tvångslag. Hafva de gjort orätt, så bör åtgärden ovilkorligen kasseras, hafva de gjort rätt, så bör äfven denna rätt med lag sanktioneras. Eller vill lagstiftaren vara human, på det att skolstyrelserna skola vara inhumana? Samma fråga ställer jag till lagstiftarne med ännu mera fog rörande en annan punkt. Kongl. Maj:t förklarar, att en stor del församlingar lemna till sina skolor lika mycket och flerdubbelt mer än nuvarande skyddseller folkskoleafgiften.
Den 24 Julli. 38k men dä Bewillnings Utskottet ännu har mycket oafgjordt, kan detta intek hinder förordfaka. Zerr Landt Marstaiken erindrade att wid denna Riksdag någon fraga em jord mastan för Canalen icke warit under öfwerlaggning. Hwad äler Canal-Disconten beträffade, wore nöjaktiga Uplysnmgar derom att inhäm a af Banco Utskottets berättelse som annu wore hwilanve pä bordet. För öfrigt anfäge Herr Landt^Mal stallen pä de skal Friherre tckannerlaelm anfört, att Friherre Ltael, dictamen numera ei borde uptagas, och förmälke sig ej kunna framställa det till Ridderstad ^ dldelnö öfwerlaggning. Friherre Ltael von kUollllein: atr fä uplysningar kunde wal icke skada och dä efter min tanka. af hwatz jag anfört, jag icke finner denna motion wara utan all gemenskap med dec fbrcgängne, sä förmodar jag att min begäran icke wägras. Zertz Landt 'Marskalken hemst Ute om Rid» verstapet och Adeln ansage venna fräga wara af egenskap akt ej lunna uptagas. Ropades Ja. Friherre Lr-el von llollllmn: Om Ridder» stapet och Adeln ej behagar någon Uolysning sär jag inskränka miq lill reservation. Zerr Landt Marskalken yttrade, «tt densamma komme att i prorocollet intagas. Föredrogs ä nyo Bewillmngs-Urstoktets, den Ll Julli pä bordet lagda memorial med ätsöljands förslag till en förnyad Charta Sigillitä förordning» Andra DelN-o 25- Z86 Den 24 Julli. ^err I^IintelaorA, willielm, uplästc till pro.1 toeokie: anmalk ningar wid den projeckerade Lbarloo Zi^illatw Förordningen. Wio §. i.
Hvad slutligen beträffar Committerades underdåniga Betänkande efver de medel till fattigdomens förekommande, hvilka, utom dem, som genom denna Stadga blifvit direct lagde uti Fattigvårdens händer, äfven indirect kunna gifvas, och må hända äro de kraftigaste; så förena Utskotten sig med Committerade uti den öfvertygelse, att sådane medels anförande och utredande, hvilka ega ett tydligt sammanhang med nästan alla Oeconomiska Författningar uti Riket, skulle hafva fort Committéen vida utöfver gränsorna för sin befattning. En vårdad uppfostran för de lägre folkclasserne, ej blott till läsnings och kunskapsförmåga utan last mer till förvärfvande af härdighet och arbetsvana, kraftiga uppmuntringar och understöd för all slags flit, danandet af en allman opinion om företrädet af arbetsamhet, sparsamhet och hushållning framför lättja, utsväfningar och fåfänga utgifter, framkallad genom en kraftig medverkan af Religionens rätt tolkade föreskrifter, hederns lagar och väl ordnade PoliceFörfattningar; en utvidgad näringsfrihet, så vidt den med bibehållande af allmän samhällsordning kan (65 LugUishottetsBctänknnden, förenäs} inrättningen af Sparbankar, hvilka redan visat en så lycklig verkan på den arbetande cLssens lynne både bär och i främmande Länder; ökade och ucderhjelp* t'a odlingar, samt slutligen nybyggens inrättning i den mängd ouppodlad jord, som Ifiket eger, nästan i alla och särdeles uti de norra Provinserne. Allt detta framvisar de medel till fattigdomens förekommande och tiggeries hämmande, hvilka en vis Konung och upplysta Ständer icke lära under, låta att hvar på sitt ställe upptaga , skärskåda och uti ett sammanhängande skick bringa, till möjligaste uppnående af Samhållsta ändamål: enskildt och allmänt val. Särskildt hafva i detta ärende blifvit till Utskottens handläggning remitterade; Ifrån Högloft.
Denna styrelsens framställning har. genom Kongl. Maj:ts under den 23 Juli 1853 utfärdade beslut, blifvit bifallen under vilkor, att hvad som från ränterierna för ändamålet komme alt förskjutas, icke tillsammans finge öfverstiga 89,000 r:dr. Af handlingar, som blifvit åberopade i styrelsens underdåniga anmälan af den 14 Jänuari 1851, inhemtas, att, enligt en af t. f. arbets-chefen vid fängelsebyggnaden i Wenersborg den 16 October 1850 uppgjord jemförelse-kalkyl emellan kostnadsförslaget till nämnde byggnad och verkan. till it. St. Prat. 1858—1864. 3 Sami. 4 Baft. 12 90 KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o 6. liga byggnadskostnaden, vid nämnde tid blifvit för samma byggnad utbetalde 115,184 r:dr 26 sk. 8 rst., ehuru kostnadsförslag^ upptoge endast 70,000 r:dr, och att ytterligare erfordrades 16,815 r:dr 22 sk. 4 rst., så att hela kostnaden med 62,000 r:dr öfverskjöte den beräknade; samt att ett af arbets-chefen vid fängelsebyggnaden i Carlskrona den 20 December 1850 uppgjordt förslag utvisade, att utöfver den anslagna summan, 93,000 r:dr, redan blifvit utbetalde 16,239 r:dr 18 sk. 8 rst., samt att dessutom erfordrades tillhopa 8,172 r:dr 18 sk. 11 rst., uti hvilka tvänne sistnämnde belopp, utgörande sammanlagde 24,411 r:dr 37 sk. 7 rst., dock ej vore inbegripen kostnaden för två rörledningar, äfvensom ej eller arfvoden till arbets-chefen och vederbörande redogörare.
Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Grefve Hård, Carl Gustaf, afsagt sig den honom uppdragne befattning, att vara Ledamot i Lagutskottet, äfvensom att Herr Törneblad, Carl Petter, som varit Ledamot i ConstitutionsUtskottet, samt Herr Gyllenkrok, Göran, hvilken varit Ledamot i StatsUtskottet, med Herr Grefvens och LandtMarskalkens tillstånd från Riksdagen afrest; i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Electorer att med första sammanträda, för att efter bemälte Herrar i ConstitutionsStatsoch LagUtskotten utvälja nya Ledamöter. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden; pen so Augusti e. m, Fran Statsoch Banco-Utjkotten, Af den 13 dennes; N:o 417. I anledning af förekommen fråga om lånerätt i Riksens Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkringsverket. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, angående ett lånebiträde till fullbordande af nya Biblioteksbyggnaden vid Upsala Universitet. I anledning af väckt fråga om anstallter till understöd och uppmuntran för Sparbanks-Inrättningarne i Riket. Från Stats-Utkottet: Af den 12 dennes: Öfver väckt motion; rörande grunders bestämmande för pensioner åt dem, 60m innehaft HofStats-sysslor. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande , i fråga om Statens Ordinarie räntors utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län. Af den 19 dennes: N:o 423. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående regleringen af RiksStatens 3 HufvudTitel. Den 20 Augusti e. ni. Jtrån SiatsLagsamt Allmänna BesVärtoch Oeconomi elit skotten: Af den 18 sistledne Julii: N:o 424. I anledning af väckte motioner, rörande förändring i närvarande fångföringssätt rn. m. Från Banco-Ulskottet\ Af den 13 dennes: N:o 46.
Pro t. 1850 & 1851. 7 Sami. 1 Afd. 4 Käft. 2 10 Lag-Vtslcoitets Betänkande Nio 12. vit till skyldeman inom bördsled pantsatt, samt följaktligen besluta en författning af detta innehåll: Allt livad lag eller särskilda författningar innehålla angående rättighet alt i börd lösa såld, bortskiftad, pantsatt eller genom testamente gifven fastighet istad, varder härigenom till afl kraft och verkan upp häfdl; kommande dock lösningsrätt till försåld eller pantevis uppbuden faslighet för viderboende eller nabo ej att ega rum i de fall då säljare och köpare eller pantgifvare, och pantinnehajvare uro med hvarannan i det skytdskapsjerhållande, som i 6 kap. 1 § Jorda-Balken sägs; och blifva de i 7 kap. 1 § och 9 kap. 3 § nämnde balk meddelade bestämmelser i afseende å tiden, inom hvilken viderboende och nabo ega att såld eller pantsatt faslighet lösa, sålunda ändrade, att viderboende eller nabo i de fall, då han till lösen är berättigad, åligger att sin talan derom i laga ordning instämma, då lösningsanspråkel angår hus eller tomt, derom köp egt rum, sist inom fjorton dagar ifrån dan, då tredje uppbudet ä köpet meddelades, och, då fråga är om inlösande af pantsatt hus eller tomt, sist inom lika tid ifrån det egarens rätt atl det pantsatta återlösa iilländagick. Slockholm den 6 Februari 1857. Ilesurvalioucr: af Herr Adlercreuts: “Vid betraktande af den stora förändring i åsigter, som, att döma efter hvad vid detta riksmöte redan blifvit inom Bonde-Ståndet och vidare inom Utskottet ytlradt, i fråga om bördsrätlen å landet inträdt bland den landlbrukande allmogen under tiden sedan sista riksmötet, har jag trott mig dertill finna det hufvudsakligasle, om ej enda skälet uti den under denna tid till oerhörd höjd uppdrifna spekulationen i fastighetsköp.
Till modern hade Alma slutit sig med blind tillit och oinskränkt tillgifvenhet. Det fans så mycket näring för hennes fåfänga i den vänskap, med hvilken hon omfattades af den mognade, allvarliga kvinnan, som hade ett berömdt namn och som hon sjelf beundrade. Och till denna kvinna kunde hon säga allt utan fruktan för att bli missförstådd, ty modern älskade redan detta lilla blonda hufvud med samma häftiga intensitet, med hvilken hon älskade sin son älskade det på godt och ondt, med alla dess fel och alla dess svagheter. Men hon såg både felen och svagheterna, ty Alma, som hade en rent instinktslik förnimmelse af säkerhet gentemot denna kvinna, som ville henne väl, gjorde aldrig minsta försök att dölja de små skuggsidorna i sin karakter. Hon visste ju ändå, att inför denna djupa tillgifvenhet skulle de intet betyda. Fru Zimmermann märkte hennes brist på vilja, hennes ostadighet, den småstadsöfverlägsenhet med hvilken hon här sökte framställa sin omgifning och sitt dagliga lif i Malmö och Lund. Men allt föll till intet inför det enda, stora medvetandet: att hon var den kvinna hennes son älskade och som älskade hennes son. Då och då kunde väl en misstanke vakna inom henne om halten af hennes känslor; hon var icke blind för att den unga flickan i sitt tal när det gällde William inlade en ängslig reservation, som om hon alltid ville hålla sig en bakport öppen; men modern kväfde sjelf denna misstanke, som ofin och ovärdig. Hon såg ju hvarje dag hur lyckliga de voro; och i Almas smekningar fans det ingen reservation. För öfrigt fans den icke heller i allt som gällde de två kvinnornas inbördes förhållande. Den unga tycktes vara så uppriktig, så tacksam, så full af tillgifvenhet. Det såg nästan ut som om hennes tillgifvenhet för modern var mera djup än hennes kärlek till sonen och en gång gick hon så långt, att hon anförtrodde modern sina tvifvel på Williams framtid, talade misströstande ord om att han intet kunde uträtta som konstnär och författare. Då kände modern för första gång hur något främmande och kallt smög sig in mellan dem. Men det varade icke länge. När William kom, slog sina armar kring dem båda och kysste moderns panna, då var det alldeles som struket bort.
En känd affär, som rykte fått Att låta med sig pruta. Två kattdjur som, när dagen gått, Dra ut på rof och tjuta. Ni läst om en profet kanske I bibliska annaler? Hvad namn plär man gemensamt ge Ät påfvens kardinaler? En badort och ett adligt slott, i Sverige vida kända. Hvad månget djur som vapen fått. Hvad skeppet gör att vända. En del utaf ett skjutgevär. En kung uti Europa. En fågelart bland ishafsskär, Som flockar sig tillhopa. En flod som Rhone tar i sin famn. En som med Volga enas. Och så, hvad ger man den för namn, Som säger hvad ej menas? En matematiskt känd figur. Hvad oxen får fördraga. Två väsen uti Guds natur, 1895 Hur vacker hon var! De stora mörka ögonen hade ett allvarligt, drömmande uttryck. Hon gick med hastiga steg emot Rikard och räckte honom båda sina händer. » Jag har känt så mycket för er, sedan min far berättat mig den förlust ni lidit. » » Tack! » Det blef en tystnad. Den unga flickan stod framför honom med ett uttryck af så mycken godhet och trofasthet öfver det mot honom upplyftade ansiktet. » Och nu reser ni ifrån oss, » fortsatte hon. » Ja, mademoiselle Marguerite. » Det var, som kunde Rikard ej få fram annat än enstaka ord. Och då bankiren i detsamma lämnade rummet för att höra, om nya underrättelser ingått från England, kände han det nästan outhärdligt. Hvilket offer var det ej att slita Marguerites ljufva bild ur hjärtat! » Sitt ned, » sade hon vänligt, » vi skola väl ännu hafva en treflig stund med hvarandra! Det blir så tomt. Ni har ju visat mig så mycken vänlighet, och jag står så ensam som ni vet, hvarken mor eller syskon. » Så otvunget hon talade, då däremot han knappt kunde behärska sina känslor. Det blef åter en paus. » Så tyst ni är i afton, » fortsatte Marguerite, » Jag förstår nog, att den oväntade sorgen öfverväldigar eder. » Hon räckte honom åter deltagande sin hand. Han förde den till sina läppar — en lång, varm kyss.
Sant nog har sammanhållningen inom sällskapet förlorat mycket, sedan det blifvit sed att herrar o c h damer skiljas åt i olika rum, herrarne för att röka o c h spela » priffe » eller wira, damerna för alt helt enkelt spraka vid sina handarbeten eller kanske äfven de draga en liten spader. Helt visst har derigenom också den ideella underhållningen blifvit lidande. Sång o c h musik förekomma icke så ofta som förr, hvilket är att beklaga, deklamationen, som på sin tid var ett allmänt o c h omtyckt sällskapsnöje, förekommer nästan icke alls, hvilket kanske är mindre att beklaga, då verkligt god deklamation är så ytterst sällsynt o c h dålig deklamation med sin uppstyltning o c h tillgjordhet hvarken roar eller bildar smaken. Ehuru s o m sagdt kortspelet hotar att alldeles snedvrida sällskapslifvet, torde det vara för strängt att alldeles utdöma det från de nöjen, som kunna ifrågakomma. Ett parti knekt eller préférence med ingen eller ytterst liten point kan såsom omvexling med andra förströ- elser vara särdeles lämpligt att tillgripa, när af en eller annan anledning sällskapet ej synes intresseradt för konversation eller de andra nöjen af mera enkelt slag, man bjuder på. Ständigt bör dock fasthållas, att umgänget och samspråket är hufvudsak; vänjer man sig vid att icke fordra särskilda » nöjen », behöfver man dem ej heller annat än undantagsvis. Annat än som undantag borde ej heller kortspel förekomma på bjudningarne; som regel leder det till det högre o c h ädlare umgängeslifvets död. Bland nöjen, som tyvärr börjat försvinna från de äldres samqväm, höra lekarne till dem, som mest äro förtjenta af att komma fullt till heders igen. Intet kan väl vara mera uppfriskande än springleken o m sommaren ute i friska luften, och sällan står väl glädjen så högt i tak, som då hela familjen, gamla o c h unga med sina inbjudna gäster deltaga i barnens jullekar, eller när » understolen » sätter allas skrattmuskler i rörelse eller — j a det fins legio af gamla goda svenska lekar att välja på! Detta nöje är äkta nordiskt och borde redan derför icke glömmas bort.
Lyths ofvanbemälde söner, Per Gustaf och Johan Axel, må berättigas att fortfarande, intill dess de uppå myndig ålder, uppbära de dem förut å Allmänna Indragningsstaten tillagda årliga understöd, 125 R:dr för hvardera. 79:o. Beträffande de af Utskottet uti föregående punkter föreslagna pensioner för åtskilliga emhetsoch tjenstemäns efterlemnade enkor, får Utskottet hemställa. att dessa pensioner må beviljas att utgå endast för den tid pensionärerna förblifva i enkostånd. 80:0. Då riksmarkegångspriset, för åren 1863, 1864 och 1865, enligt hvad Kongl. Majit i nåder meddelat, utgjort i medeltal 2 Riksdaler 3 öre per kubikfot, motsvarande 12 Riksdaler 77 öre per tunna spanmål, eller 2 Riksdaler 27 öre per tunna utöfver det värde, hvartill spanmålen vid 1841 års statsreglering beräknades, äro, jemlikt då stadgade grunder, de, som före vidtagandet af berörda statsreglering tillträdt och ännu bibehålla löner med derunder beräknad spanmål, försäkrade om tillgodonjutande af en lönefyllnad, hvilken Kongl. Majit ansett böra af Rikets Ständer bestämmas efter nämnda prisskilnad å spanmålen, 2 Riksdaler 27 öre tunnan, till utgående af Allmänna Indragningsstaten. Yid det af Statskontoret upplysta förhållande, att den spanmål, som inbegripes under lönerna för dylika äldre, före år 1841 utnämnde löntagare, nu utgör 1,872 tunnor eller 11.793 kubikfot 6 kannor, skulle således till omförmälda spanmålsersäftning erfordras ett anslag i jcrnnt tal af 4,000 Riksdaler eller 4,000 Riksdaler mindre, än i nu gällande stat är för ändamålet beräknadt.
Bland de vigtigasle kommunikationer, som ett för Sverige uppgjordt och anlaget jernvägs-system bör omfatta, måste räknas den jernbana, hvarigenom de förenade rikenas hufvudstäder sammanbindas och dessa rikens innevånare komma i åtnjutande af ett förbättradt, för den inbördes handelsrörelsen och den personliga gemenskapen dem emellan högst nödvändigt, kommunikations-medel. Utskottet torde icke behöfva närmare utveckla de mångfaldiga ömsesidiga fördelarne af en sådan förbindelse, hvilken, jemte det densamma ofelbart skall åstadkomma en närmare beröring mellan de 2:ne folken och utöfva en allmän inflytelse på utbildandet af deras industriel och merkantila förhållanden, bereder möjligheten alt i behofvets stund sammandraga de begge rikenas gemensamma försvarskrafter på den eller de punkter, der dessa med största framgång kunna användas till förekommande eller tillbakakaslande af fiendtliga anfall. Norska regeringen och representationen hafva också redan å sin sida gått i författning om förberedande åtgärder för anläggande af en jernväg, som från den redan fullbordade jernbanan mellan Christiania och Mjösen kommer att utgå mot Svenska gränsen, och hvilken väganläggnings mötande från Sveriges sida och oafbrutna fortsättning inom detta land således utgör ett bland de angelägnaste föremålen för Rikets Ständers beslut under förevarande ärendes behandling. På sätt Kongl. Maj:t föreslagit, torde alltså en statsbana böra anläggas mellan derför lämplig utgångspunkt från vestra stambanan och Norska gränsen. Genom denna bana, som af Kongl. Majit erhållit benämningen nordvestra stambanan, beredes dessutom en för Sveriges handel och rörelse ganska nyttig och behöflig jernvägs-förbindelse mellan en af landets största och lolkrikasle provinser samt ej mindre hulvudstaden än de medlersla och södra delarne af samma rike. Ehuru fullständiga undersökningar och förslag i afseende på nyssnämude stambanas anläggning änuu icke hunnit verkstäl - 48 StatsUtskottets Utlåtande N:o 62. las, är dock alt molse, det anläggnings-koslnadcrna för densamma, i anseende till de flera större vattendrag, hvaröfver den måste ledas, komma all blifva betydliga.