Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men gubben nedtog sin sjömanskavaj, i det han yttrade: ”Nej, jag får väl ner och titta efter båtarne!” ”Herre Gud, hvad var det?” utropade hastigt Gabriella, pekande på fönstret, som hon nyss lemnat. Till allas häpnad visade sig på rutan en utsträckt hand, som utanföre matt klappade på glaset. Haraldson och Birger skyndade i ögonblicket ut; och medan Erika och Gabriella ännu i stum förundran qvarstodo på samma plats, återkommo de förre med en förfrusen varelse. Det var en sjömansgosse, som ifrån något skeppsbrutet fartyg blifvit genom ett halft underverk uppkastad på den ödsliga Tistelön. Så snart de fingo se en menniska, och i detta tillstånd, förvandlades Erikas och Gabriellas tryckande känslor i det djupaste och verksammaste deltagande. Den arme gossen erhöll all den hjelp hans belägenhet kräfde, under det alla om hvarandra frågade: ”Hvem är du? Hvarifrån kommerdu? Äro ni flera? Men deras frågor blefvo obesvarade; gossen endast skakade på hufvudet och pekade med en stel rörelse vestvart. Gubben Haraldson fattade sin hatt; han tycktes tveka mellan begäret att afbida någon underrättelse af gossen, som småningom började komma sig, och lusten att sjelf derute höra efter hvad som kunde vara på färde. ”Stackars pilt,” sade Birger, ”förmår du ej tala? Om du kunde säga oss huru du kommit upp på vår klippa! Något fartyg har förmodligen förlist? Är du ensam bergad, eller fins der flera, som behöfva hjelp?” ”Kapten, min kapten!” utbrast ynglingen. Det var det första ljud, som den stelnade tungan förmådde frambringa. ”Gud ske lof, du återfår målet! Din kapten, säger du, hvar har du honom, min gosse?” ”Ack, fråga honom icke så mycket, Birger,” bad Gabriella innerligt; ”låt honom först bättre hemta sig. Drick, drick!” Hon bjöd den skeppsbrutne öl, som hon i största hast värmt. ”Min kapten!” utbrast ynglingen på nytt; ”hjelp, hjelp – han är ute på vraket!”
Att åter förvägra en tjenstedräng att, förr än uppsägningstiden till ändagått, antaga lega till Krigstjenst, anser Utskottet vara ett obehörigt band på hans frihet, samt jemväl vara ett betydligt hinder i synnerhet vid recryteringar af den indelta Armen, äfvensom husbonden afen slik legas tagande, antingen den skett före eller efter stadgade upp - 468 Lag-Utskottets Betänkanden. sägningsf iden, Icke i fredlig till försättes 1 ti* dande, då han i håda händelserne är berättigad! att bibehålla Örängen i sin tjenst till legöstäm» mans slät, men en lika rätt för husbonden under Krigstid destomindfe kan vara antaglig, som nödvändigffétén af Rikets försvar då friaste betraktas öundvikeligen fordra den uppoffring af egén fördel utaf husbonden, att Dfängeris tjensf bos honörn må upphöra och enahanda olägenhet icke kan i slikt fail undvikas af dem, sorn i sin tjenst häfva Örängår, hvilke stro vid den ålder; att de höra till den Allmänna Reva-’ ringen. Detta allt, tillika med den härifrån skilj» ackti^é meningj hvaruti några af Utskottets ledamöter stannat, varder till Riksens Högloft. Ständers ompröfvånde vördsamligén understäldt» Stockholm den 24 April 1818. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Lag - Utskottvid Urtima Riksdagen i Stockholm den 24 April 1818. v. V id föredragning af Herr Ro Oxehtifvuds från' Högloft. Ridderskapet och Adeln hitrernlfteräde memorial angående åtskillige föreslaghé förändringar i nu gällande Kongl. JLegosfadgan för Husbönder och Tjenstehjon den 15 Maji 1805, uppläste Herr Assessoren Danckvardt följande skriftligayttrande: De förslag, Herr Oxehufvud i 6 puncten af memorialet gjort till rättelse i VI. VII. och VIII.
Men den som en gång 0 klädt sig i turnyr, borde verkligen ha betingelse att vänja sig vid litet af hvarje — eller hvad tror du själf? Att hoppas det en dylik reform skall kunna fullständigt genomföras, förbjuder erfarenheten enligt min åsikt, och vi hafva ej kommit stort längre på civilisationens vingliga stråt, än att ens åsikter merendels ännu äro ett, om ock svagt, uttryck för ens öfvertygelse. Åtminstone torde hvarken du eller jag få upplefva den tid då, figurligt taget, Ystadsborna drista dua Haparandaborna, hvilka ju, i geografisk mening åtminstone, ligga så ofantligt mycket öfver de förstnämnda. T y alltid finnes det en hel hop, som äro så ängsligt noga med att under ett samtals gång oupphörligt få lyssna till sitt namn, förstärkt och förskönadt med en fruktansvärdt mångstafvig titel, och det vore både styggt och dumt att förmena dem den fröjd detta kan skänka dem, ty vi äro alla barn, barn som fått rynkor i pannan eller valkar i händerna, beroende på olika grad af verksamhet, och man bör inte beröfva dem den leksaken. Men hvar och en som finner min tanke värd en lansbrytning kan ju draga sitt strå till stacken, så blir resultatet stort och summan hög — alldeles som Kosciuszkokullen utanför Krakau, den där är ett verk af jord ditförd af polacker spridda kring all världen. 329 jag har hört olika versioner af namnet på potentaten i fråga. Är jag emellertid en ropandes röst i öknen, skulle min tanke ej väcka genklang hos dig, så vill jag lära dig ett mycket gammalt och mycket bepröfvadt knep - — låtsas aldrig som du hade lagt märke till det här förslaget, utan låt din ett kungarike värda blick oberörd och obesvärad glida öfver till nästa stycke. * ^ 2 5 or. 1. fjffin hjärna blifvit så gammalklok, har lärt så mycket ur blad och bok. Vill lära ut det från topp till tå: vill lära foten, hvar han skall gå — Vill lära hvad det vill lära när han « ögat, skall se, munnen skall le — Vill lära hjärtat, hur det skall slå — - men får ej hjärtat att höra på! Förståndigast vore det nog att göra början med barnet. De äro inte värst titelsjuka och hafva i allmänhet mycket få förutfattade meningar.
Finner framtiden, att skolåldern bör vidtaga tidigare, än vi funnit det, så äger den tillfälle att förändra bestämmelsen, utan att genom frångående af något restrictivt beslut förminska lagstiftningens conseqvens, hvilket dock äf10 H. 34 Den a5 Juli f. ni. ventyras om skol-åldern nu bestämmes tidigare, än framtiden finner möjligt och nyttigt att bibehålla. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anförande får åtfölja återremissen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh, hade inlemnat följande : Dåde sammansattaUtsk:», tvertemot mittbegrepp om deras åliggande och om de möjliga gränserna för deras verkningskrets, inlåtit sig uti en mängd af speciella stadganden rörrde de forelagna folksskolorna, och dessa detaljer derigenom blifvit föremål för RiksSt:ns öfverläggningar; torde det tillåtas mig fästa Utskms uppmärksamhet på en ganska vigtig omständighet, hvilken af Utsktn tyckes vara alldeles förbisedd. Då det hos oss hvarken är möjligt eller önskligt, alt bibringa allmogens barn den uppfostran man önskar, utan i sammanhang med föräldra-vården och tillsynen i barnets hem; då således det egentliga arbetet vid undervisningen, i enlighet med livad alla tiders erfarenhet visat vara naturcnligastoeh säkrast ledande till det önskade målet, måste falla på barnets egen lott, samt tillsyn, uppmuntran, biträde med anvisningar och upplysningar måste delas emellan föräldrar och lärare; så blifva tjenliga lärooch läseböcker ett af de vigligaste, om ej det vigtigaste villkoret för en verklig upplysnings spridande bland Sveriges allmoge, en upplysning nemi., som ej blott och bart utgöres af den menskliga förädlingens tillfälliga medel, konsten att läsa, skrifva oell räkna, lika användbara till onda som lill goda ändamål; utan som har lill ändamål en klarhet i förståndet, en renhet i hjertat, hvilka ömsesidigt understödja, och under hela lifvet utveckla hvarandra lill sann dygd och nyttig verksamhet. Att lara barnet en förståndig innanläsning måste vara skolans förnämsta åliggande.
Utskottet, som ingalunda förbisett den nytta, kavalleriskolorna skulle komma att medföra för bildandet af skicklige kavalleriofficerare, har likväl ansett inrättandet af dylika skolor icke vara af den angelägna vigt, att ju icke frågan derom bör stå tillbaka för andra mera magtpåliggande företag, tili hvilkas utförande anslag blifvit vid donna riksdag äskade; hvadan och då, för den händelse Rikets Ständer bifalla Kongl. Majits nådiga framställning om anslag till inrättande af en ridskola, det tillfälle, som dymedelst blifvit beredt kavalleribefälet till förvärfvande af nödig färdighet i sitt yrke, torde för närvarande böra anses uppfylla det mest angelägna behofvet i detta hänseende, Utskottet hemställer, att förevarande nådiga framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 27 24:o. I afseende å öfriga till fjerde Hufvudtiteln hörande ordinarie anslag, uti hvilka någon förändring hvarken blifvit af Kongl. Maj:t äskad, eller eljest - ifrågakommit, får Utskottet hemställa, att dessa anslag måtte i den blifvande nya Riks-staten uppföras till oförändrade belopp, på sätt hosföljande tabell Lit. A närmare utvisar. I följd af hvad Utskottet uti förestående punkter föreslagit, och sedan det till skrifmaterialier, expenser m. m. för Landtförsvars-departementets Kansliexpedition uppförda anslag, som för närvarande utgör 2,930 Riksdaler 98 öre, blifvit för summans jemnande minskadt med 6 Riksdaler 84 öre, komma Hufvudtitelns samtliga till ordinarie statsregleringen hörande anslag att uppgå till 9,340,600 Riksdaler eller 134,400 Riksdaler utöfver hvad nu gällande Riks-stat upptager. Beträffande de Landtförsvarots behof, för hvilka tillfälliga eller extra anslag påkallas, har Kongl. Majit äskat följande extra anslag att för år 1867 anvisas. 25:0. Artilleribehof.
Skulle hon gå fram och slå armarne om den unga flickans lif, draga henne till sig, låta henne gråta ut hos sig, försöka trösta henne, säga henne att den lättsinnige mannen, som dansade därinne, ej var värd att sörja? — Nej, nej. Det enda hon kunde göra för henne var att låta henne gråta ut och ej låtsa om, att hon märkte hennes tårar. Hvad hjälper det, att andra ej anse våra sorger och lidanden värda sorger och lidande! Hvad kommer det oss vid. Vi begråta våra döda och lefvande, det som utgjort vår glädje, föremålen för vårt hopp, vår längtan. Hvad fråga vi efter, ifall andra anse det vi förlorat värdelöst, när det var vårt allt, vårt allt! Hon ryckte sig med våld från dessa tankar, som gripit henne och låtit henne glida in i andra tankar, hon ej ville tänka. Hon ämnade gå in i ateliern, slå sig ner där för att visa ett obesväradt ansikte, då Agda skulle komma in. I detsamma hon vände sig om för att gå, gled hennes blick förbi balsalen ner för en fil af upplysta rum, bort till det sista. Där, alldeles vid fönstret och skarpt belyst såg hon en manlig profil, som i detsamma hennes ögon fästades vid den, vände sig om och blickade upp mot hennes fönster. Hon ryggade förskräckt tillbaka, så kom hon plötsligen ihåg, att han ej kunde se henne, fast hon såg honom. En våldsam, förtviflad längtan kom hennes hjärta att klappa; så nära och så långt borta, så oändligt långt borta. Nej, hon skulle inte stå här i mörkret. Därinne i ateliern var det ljust och gladt med draperiet framdraget, så att man ej ens kunde se en ljusglimt från huset midt emot. Hon satte sig därinne med händerna hårdt tryckta mot hvarandra, så hårdt att vigselringarne skuro in i köttet. Hon satt orörlig, tills Agda kom in. — Det är trefligt med brasan, sade Agda i en ton, som skulle låta obesvärad och glad. — Ja, inte sant? Riktigt trefligt, svarade Wanda i samma ton. Sätt dig här bredvid mig — så där ja.
En bekant sak är, att denna var företrädesvis fransysk. Deremot varsnar man endast genom vissa hans skämtskrifter, att han af Frankrikes vitterhet mycket studerat en del, hvarom hans efterföljare brydde sig föga eller intet: dess äldre fée-sagor och romaner, från sjuttonde århundradet och längre tillbaka; eller från Amadis och Gabalis ända ned till le grand Cyrus af Mad. Scudery, som ännu i Dalins dagar fann många, om icke läsare, dock läsarinnor. Hvad Englands vitterhet beträffar, synes hans uppmärksamhet varit på nästan uteslutande sätt, eller nästan blott med undantag för Addison och Pope, rigtad åt dess komiska, satiriska och satiriskt-moraliska sida; men med ett interesse, hvilket – såsom man nu plägar uttrycka sig – ”följde med sin tid”. Alldeles motsatt åter var hans förhållande till den Tyska. Man frestas till den misstanke, att hans kunskap här ej tagit ett steg framom Lohensteins och Zieglers svassande romaner. Dock nödgas vi för denna gång uppskjuta en noggrannare undersökning, huruvida man hos honom kan uppspåra någon kännedom af en nyare tysk litteratur, än Zieglers ”Asiatiska Banise” och de med henne samtida poeter, som, då de ville motverka all denna svulst, föllo hufvudstupa i den motsatta ytterligheten och derigenom inledde Gottscheds uppträdande. Man har gifvit Dalin namn af Sveriges Gottsched, – lika origtigt som obilligt, ty Dalin var både långt mindre lärd och långt mera skald: men sannolikt är, att denne förolyckade smak-reformator ej varit honom okänd. Detsamma kan väl äfven antagas om Canitz och Hagedorn; helst då man röjer, att den förre beundrades af Triewald, och den sednare af Dalins lärjunge Rudin. Bland de Dalinska visorna träffas mången, som har likhet i lynne och lätthet med Hagedorns; att likheten går längre, torde dock knappt kunna påstås; den är väl, i grunden, blott en likartad inverkning från det bästa af dåtidens fransyska vis-poesi.
N:o 71, tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet. 4:de, S:te och 6:te morn., 'äfvensom litt. b). Lades till handlingarne. Litt. c), ang:de anslag till exercissqvadroners underhåll. Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut. 5 II. 25 104 Den 7 December f. m. Litt. d), an g: de anslag till underhull för instructionscompagnier vid indelta infanteriet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: DA denna punkt förra gången förevar, förklarade Ståndet sig anse det af Konungen äskade anslaget för exercis-compagnierna böra beviljas. Jag hemställer, att K. o. Ad. nu mätte så besluta. Hr von Rosen: Af samma skäl, som jag reserverade mig emot Utsk:s betänk, i detta fall, förra gången nu föredragne ämne förevar, reserverar jag mig äfven nu, och tillstyrker bifall till den K. propos. Frih. Peyron: Jag har begärt ordet, endast för alt förena mig med den siste värde talaren och Hr Lefre'n. Hr Lefren: Jag känner få utgifter, som äro vigtigare för Svenska arméen, och tillstyrker derföre bifall lill den K. propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med afslag å Utsk:s ullät:n i denna del, behagade bevilja det af K. M. till underhåll för instructions-compagnier vid indelta in fanteriet äskade anslag af tillsammans 37,500 r:dr årligen. Ropades ja. Litt. e) och f), samt 3:dje och f.-de punkterne. Lades till handlingarne. 5:te punkten, litt. a) ang:de anslag till försvarsverket i allmänhet eller Krigscollegii Departementer. Lades lill handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. vidblef sitt i detta ämne förut fattade beslut.
Ridderskapet och Adeln ankommet utdrag af dess Protocoll för denna dag, med inbjudning till öfrige Riks-Stånden alt, innan den egentliga föredragningen af Constitutions-Utskottets förslag till ombildning af national-representationen eger rum, med Ridderskapet och Adeln sammanträda i Riddarhus-salen till gemensam öfverläggning, utan Protocoll, öfver ifrågavarande ämne. Ståndet förklarade sig med nöje antaga denna inbjudning. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets, den 16 och 23 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 312, i anledning af återremisser å Utskottets Betänkande N:o 70, angående de staden Borås beviljade byggnads-lån, fann Ridderskapet och Adeln för godt antaga Välloflige Borgare-Ståndets i sammanhang härmed föredragna inbjudning af den 23 dennes till Med-Stånden att förena sig i det beslut, Borgare-Ståndet, med ogillande af Betänkandet N:o 70 och Utlåtandet N:o 312, fattat, att nemligen den vid innevarande års slut befintliga återstod af det staden Borås emot 5 procents ränta beviljade lån må Prot. TJtdr. d. 26 Sept. 1840. 645 liqvideras på det sätt, att räntan betalas med 4 procent, och att 2 procents capital-afbeta 1 ning erlägges. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 19 och 23 dennes på bordet lagde memorial N:o 43, med 2:ne förslag lill ändring uti 9 §. Regerings-Formen, fann Ridderskapet och Adeln dessa förslag böra oförändrade hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 19 och 23 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 317, i anledning af åtskilliga ännu icke återställda förbindelser, rörande Svenska statens fordna utländska skuld.
425. — om förmånsrätt för spädare barn ur offift bo, 425.— om Nfksdagsgöromälens afslutandest Orebro, 425.525. om Remist-laget för Landt-Rantniastarne ä Rlk§« galdt-Conioircts medel, 470. — om H nnburgste Banquiercrncs fordringar, 470. om Zernwerks-rörelsen, 470. om Stängsel-skyldigheten, 47a. — om Sillst skct pä diupet, 470.^ om ErpcLtancc-lönerne för Finsta Officerare, 470. — om Hwitfekdtsta Donationerna, 470. om ätstillige wid Stats-rcglcringcn förekom mande omständigheter, 476. — om Branwinöbränningen i karlscrona, 476. —. om Statswerkcts tillstånd och behof, samt Bcwillniugs-summan, 47K. om medel till afstyrande af upplopp, 48g. — om de af Riksens Ständer beslutne förändringar och tillägg uti Bewillnings-Förordningcn: Aeglor, Formulairer m. m., 496.
Jag uthärdar ej denna syn. Gud! Jag trodde se honom... Himmel! Vittne af min oskuld! Du har snart skingrat den ljufva dvala, som skilde mig från mina plågor... Min lycka var kort... (Hon lyfter sig från mattan och ser att dörren är öppen) Men hvem har öppnat dessa dödens boningar? D IEGO , som fallit på knä helt rörd vid öppningen af dörren, sä- D IEGO med skri. E LVIRE vaknande. Elvire! ger med darrande röst: Mitt namn! Hvem kallar mig? Det är... den... du hatar. E LVIRE som går längre fram. D IEGO med mycken rörelse. 111 E LVIRE . D IEGO . Gud! Hvad röst? Dens röst, som ej kan lefva utan dig... som ej kan lefva med dig... Min man E LVIRE . Han sjelf... Kom, frukta inte... nalkas! D IEGO , som söker repa sig. (Elvire skrider långsamt fram.) Mina krafter öfvergifva mig och mina darrande knän bära mig ej mer... O Gud! Är det jag som straffar, och är det hon som är målet för mitt straff? (Hon är vid slutet af meningen utkommen ur hvalfvet i salen, och ser på Diego med förundran , blandad med ömhet och säger:) Casano! Är det du O Gud! Efter så många år.., Är din vrede ej försonad? Elvire! Grymma! Du ser huru lätt det är för dig att försona mig. Ett ord: och din nåd är säker. (Det ljusnar på theatern.) E LVIRE . D IEGO . Jag begär inte nåd. Jag begär rättvisa... Jag är oskyldig, värnlös, öfverlemnad utan försvar i ditt våld, och det är till din rättvisa jag vädjar. Hvad spotskhet! Hon trotsar mig, då hon borde söka att mig blidka. D IEGO . E LVIRE . 112 E LVIRE med douceur. Jag trotsa dig? Hvad vore väl mitt ändamål?
Det må väl ock dragas i tvifvel, huruvida Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, hvilken tilläfventyrs under ett mångårigt vistande i främmande länder förvärfvat de utmärkta egenskaper, som upphöjt honom till sin vigtiga befattning, alltid kan vara med de inom landet rådande känslor och föreställningssätt så förtrogen, alt lian derigenom borde företrädesvis anses lämplig att i ämnen af sådan beskaffenhet gifva Konungen råd, med biträde endast af en Stats-Råds-Iedamot, hos hvilken åter, under de minisleriela målens nuvarande behandlingssätt, en mera omfattande kännedom af dessa icke torde kunna med full befogenhet förutsättas. Konstitulions-Utskottcts Memorial N:o 13. Utan att anse sig behöfva ingå i en vidlyftigare bevisning uti ett ämne, rörande hvilket Utskottet ville anse det allmänna tänkesättet enhälligt, får Utskottet till Rikets Ständer vördsamt framställa följande förslag till förändrad lydelse af Regerings-Formen. § 12. Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande Makter, sedan Han, enligt föregående 8:d.e §, deröfver hört Slats-Råclets samtlige Ledamöter. Stockholm den 30 Juni 1857. Reservationer: Af Herr Friherre Paijkull, J. G.: »Enligt nu gällande stadganden i Re gerings-formen hafva diplomatiska, eller såsom de der kallas Ministeriela, mål erhållit sitt särskildta behandlingssätt, och att detta såsom en grundtanke föresväfvat lagstiftaren visar sig både uti 11 och 12 §§, äfvensom i den 32:dra, der det talas om tillsättande af Embetsoch Tjenstemän hos utrikes makter samt i § 4 Riks-akten, hvarest, för ingående eller upphäfvande af förbund, någon särskild förberedande åtgärd inom Rådet icke finnes föreskrifven. En viss enhet vid dylika ärendens behandling tyckes alldeles nödig, helst vårt lands politiska ställning till andra stater svårligen kan vara tillräckligt känd af dem, sorn i allmänhet icke ega någon befattning 'med denna förvaltningsgren.
För min del inser jag visserligen nödvändigheten af det nu väckta förslaget, såsom ett vilkor för verkställigheten af det hufvudsakligasle beslutet, ang:de 4*4 Den 3i Juli f. m. fastighetslånen, ehuru jag skulle tro, att det lämpligast kunde intagas i det reglementariska; men lika med Hr Lefre'n finner jag det vara af vigt, att någonting härom på förhand bestämmes för att förmå de öfriga RiksSt. att bifalla den af R. o. Ad. beslutade inbjudningen, och jag skulle i sådant afseende vilja tillstyrka antagandet af de hufvudgrunder för fördelningen, som Hr Lefre'n föreslagit i betänk. Jag tror emedlertid icke, att ett sådant beslut på detta ställe bör intagas, utan hemställer, om icke nu den af Hr Gunther väckta fråga bör såsom särskildt tillägg blifva föremål för öfverläggning först efter slutad pröfning af Utskts betänk, på samma sätt som R. o. Ad. förut beslutat, angtde ett af Frih, Palmstjerna föreslaget tillägg. Man skulle härigenom undvika att nu afbryta öfverläggningen om de särskilda punkterna af Utskts förslag. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: I händelse R. o. Ad. skulle vilja besluta att uppskjuta med den nu väckta frågan om fastighetslånefondens fördelning, intilldess pröfningen af förevar, betänk, blifvit slutad, vågar jag föreslå, att man jemväl uppskjuter med expedierandet af den beslutade inbjudningen till de öfriga RiksSt. Jag skulle likväl tro det bästa vara, att man nu endast bestämmer, såsom bihang till det förut fattade beslutet, att man framdeles vill reglera om fondens fördelning, eller ock, att man nu genast antager Hr Lefrens förslag, sådant det finnes intaget i betänk. Frih, Ehrenborgh:
Memorial om befrielse för Staden Borås från Bevillnings erläggande under 10 års tid, blef, vid förnyad föredragning, bifallet, S. D. Banco-Utskottets Betänkanden t N:o 44, i anledning af Santesson!, Lam bergs och Leffler!, från Välloflige Borgare-Ståndet remitterade Motion om förändring i gruliderne för återbetalning af det till Götheborgs Stad utgifna Banco-Lån; oc!» 68 Vrot, Utdrag den i5 Junti »829. I?:q 45, i anledning af RJotioner inom Heder» varda Ropde-Ståndet, om rättighet att i Ri» }cet:s Ständers Banle helana Tackjern, blefvo, vid pu sjcedd förnyad föredragning, af Preste-Ståndet bifallpe. Sr D. Stats-TJtskottets Utlåtande, N:o 115, i fråga om understöd af Stats-Medlep til} Götheborgs Stads Fattigvårds» Inrättning; Betänkande, N:oiJ7, rörande General-Assistan» pe-Contouets indragning; och Utlåtande, N:o 182, i anledning af Kamererayen G. A. af Sillrnt underdåniga ansökning om förhöjning i lön, blefvo, vid förnyad föredragning, af Preste-Ståndet bifallne. S, D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoph Oeconomie-Utskottets, under IJ:q 97, afgifna förnyade Utlåtande, röran» de klagan deröfver, att Lif-Grenadier-Regemenfenas Musik-Corpser blifvit förlagde i Linköp pings Stad, och skola betunga dess Fattigvårds? anstalter» bléf detsamma af Preste-Ståndet gil» ladt. Från Vällofl, Borgare-Ståndet, S.