Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerne vid 1835 års riksdag heslöto indragning af omförmälda spanmålsanslag Frih:n har upläst Ständernes skrifvelse till Konungen, hvaruti det stod, alt Lappmarks Ecklesiastik-verk tillhörande räntor och andra inkomster, som voro under Kansli-styrelsens värd, utgörande så och så mycket, skulle mot Statsanslag utbytas; men i StatsUtsk:s utlåt:n N:ris88och 221 under 1834 års riksdag (då jag var ledamot af StatsUtsk.) står äfven beräkningen intagen öfver huru mycket detta skulle utgöra och deraf visar sig att de 174 T:ne hvarom nu är fråga, icke voro inberäknade i den evalvation, som åstadkom den i Ständernas nyssnämnde skrifvelse uptagna summan; hvarigenom det således är klart att Ständerne på intet sätt beslutat att förenämnde tunnetal spanmål skulle indragas, hvilket äfvenledes finues tydligt af påföljden af beslutet, nemi. att det Statsanslag, som Ständerne då fastställde, till fullo utgått och dessa 174 T:r hafva äfven utgått till fullo. Uti det af Frih. Raab uplästa beslut står, all innehafvare, som fått åtnjuta spanmål in natura skall fortfarande få tillgodonjuta denna förmån: det heter icke nuvarande eller dåvarande utan innehafvare af sysslan; och hvad skol-ungdomen beträffar, torde ordet innehafvare icke på den vara användbart. Detta bevisar således intet. Upläsningen af de ordalag hvarvid Frih:n fästat sig ådagalägger således icke alt det blott var för kortare tid, som spanmålen skulle utgå. Dessutom står i den K. propos:n, att de 174 T:r, som Konungen i beslutet af 1835 omnämner, skola vara indragna; hvaremot pag. 43 af förevar, betänk. Utsk. ådagalägger att af dessa 174 T:r utgår med visshet en stor del in natura.
St:r för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunaljärden skola bevilja ett anslag af 4,672,000 rdr»; dels al Hr Adelsköld, med hvilken flere ledamöter sig förenat, »att R. o. Ad., med förkastande af Stats-Utsk:ts merberörde hemställan, måtte besluta, att för en jernvägs anläggning från Stockholm till Up - Den 11 Maj e. in. 243 sala öster om Sigfunafjärden, erforderliga medel, uppgående till 4,672,000 rdr. skola anslås, samt att 1,178,000 rdr, utgörande skillnaden emellan föregående summa och det belopp K. M. äskat för jernväg norr ut från Stockholm, skola anvisas till anläggning af en bana, utgående från den östra vid Tureberg, i närheten af Edsberg, i nordvestlig riktning öfver Almare Stäke mot Sala i den sträckning K. M. kan komma att bestämma»; dels af Gr. Taube jemte flere ledamöter, »att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts oftanämnda hemställan, skulle för sin del besluta, att It. St:r för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtnnaljärden, samt lill påbörjande af fortsättningen derifrån i riktning åt Sala, må bevilja eltsainrnariräknadt anslag af 5,734,000 rdr, hvarutaf 4,672,000 rdr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för fortsättningen af denna jernväg lill Sala»; och dels slutligen af Hr Bildt, Gr. von Rosen och Frih. von Schulzenheim, att punkten skulle lill Stats-Utsk:t återremitteras. Härefter anmälte sig och yttrade Gr. Cronstedt: Då jag ensam är den, som yrkat bifall till K. M:s förslag, ber jag att få afstå derifrån, och förenar mig med deni, som yrkat bifall till Hr Adelskölds lörslag. Hr Bildt: Då jag yrkade återremiss, var icke ännu be slut fattadt i Preste-St.
Ridderskapet och Adeln har ansett frågan om serskildt anslag för 2ine pensionsrum , att: tilldelas Dislrict-General-Befälhafvare och Inspeclörer; förfallen, på grund deraf alt 3:ne Stånds beslut strida deremot, och att således äfven den derom föreslagna voterings-propositionen bbrdé förfalla, hvarjemte de öfriga i samma punkt upptagne voterings-pro positioner afslägits. Frän de öfriga i 3:ne Riks-Stånden har denna punkt 6 Stats-Utskollets Ullätande, N.o 34-5- blifvit återremitterad med följande anmärkningar: uti PresteStåndet, alt, då hufvudfrågan vore, huruvida anslag skulle beviljas till de af Kongl. Maj:t äskade a:ne pensions-rum för Generals-personer och detta blifvit medgifvet af Ridderskapet och Adeln, hvaremot de öfrige Stånden vägrat allt anslag för ändamålet, någon votering häröfver icke borde ega rum; uti Borgare-Ståndetatt, ehuru Utskottet ansett, att, då Bonde-Ståndet vore ensamt om sitt beslut, detsamma borde förfalla, Utskottet deremot upptagit Ridderskapets och Adelns mening, fastän ej eller den blifvit af något annat Riks-Stånd biträdd; att en misskrifning uti den ena voterings-propositionen förmentes hafva förelupit, enär lönesumman upptoges lill 5,400 R:dr, ehuru den troddes böra vara 4>5oo R:dr; samt uti Bonde-Ståndet, att det vöre origtigt, alt det ensamt af Ridderskapet och Adeln fattade beslutet, att anslaget för Generalernes aflöning skall blifva oförändradt och serskildt anslag beviljas för 2:ne pensions-rum för District-Generaler, blifvit upptaget till votering, men deremot Bonde-Ståndets beslut om Generals-lönernes uppförande på Indragnings-Stat uteslutet; äfvensom att, då de 2:ne nya pensions-ruminen äro af 3:ne
Här har af en Konungens Rådgifvare blifvit yttradt, det den Kongl. Propositionen i förevarande ämne varit föranledd af den genom inkor.ne ransakningar erhållna upplysning, att brottslingar flere gånger skaffat sig tillfälle att fly, och derefter sällat Den 3 F © b r u a r i i e. m. 207 sig tillsammans för att störa den fredliga medborgaren. För mig vill det synas, som hade dessa rymningar bordt vända uppmärksamheten — ieke på något förslag till en onaturlig brottmålslagstiftning — dit, der verkliga orsaken till det öfverklagade onda kunnat upptäckas. Säkert hade man då skolat finna den nästan uteslutande härröra från försummelse och vårdstöshet hos dem, åt hvilka fångarnes vård eller forsling varit anförtrodd; och jag frågar med skäl, om det ej varit Styrelsen mera värdigt, att genom stränghet emot desse Statens försumlige tjenare, återföra dem till ett noggrannt uppfyllande af deras pligter, än att liksom uppmuntra dem till motsattsen genom en lag, som nedflyttar deras häcklade likar nära nog bland de oskäliga djuren. Den värde Ledamotens förklarande, att han sätter högre värde på den oskyldige medborgarens Säkerhet, än på en brottslings lif, är verkligen af en ganska sällsam beskaffenhet. För min del vågar jag dock tro, att någon jemförelse i detta fall alldrig kan äga rum, och jag vädjar till den värde talarens egen rättskänsla, om icke denna lärt honom, att anse hvarje menniskas lif lika heligt, likasom att all brottmålslagstiftning ytterst bör hvila på den grundsattsen, att endast beröfva den brottslige förmågan att vidare skada, men icke, på sätt som skedt i detta Utlåtande, till råga på hans olycka, göra honom 2o8 Den 3 Februarii e. m. lill mål för en rå och obildad fångvaktares godtycke och misstag. Om Friherre Cederström.? försäkran äger grund, att nemligen det ofullkomliga skick, hvari fångvården inom vårt land sig befinner, gör den nya lagens stiftande nödvändig, så beklagar jag de skattdragande, hvilka så ändamålslöst fått tilsläppa de enorma summor, som på denna fångvård blifvit använde.
Med I d u n s expedition är förenad Iduns uträttningsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt ligt an på den animerade premierpubliken och framkallade Ijudligt bifall. Det första försöket bör af goda skäl uppmuntra hr K. till fortsättning. Som don Kanudo gjorde hr Johanson en mycket lyckad figur, der sång, grimering och spel förenade sig till ett godt helt. Fru Grunder som hans » ädla donna » adlade verkligen ock sin roll genom sin framstående sångkonst. De öfriga medspelande fylde väl ensemblen. Vi förespå » Don Kanudo de Colibrados » många goda och glada hus. Den 16 jan. Fröken Fine. Ett referat ur verkligheten af Georg Nordensvan. (Slut fr. föreg. n:r.) et är sent - på q vallen. » Skall inte Fine lägga sig? » Syster Anna nära nog tvingar henne att lemna fönstret och följa med in sofrummet. Hon somnar tungt, men blott för en minut. D å far hon upp och ropar högt: » Herre Jesus! » H o n sitter i sängen med stirrande ögon, dödsblek, skälfvande. Systern skyndar fram till henne, Fine tar henne med ett jernfast tag om handlofvarna, håller henne fast och stirrar henne in i ögonen. » Hvad är det? Ä r du sjuk? » frågar Anna. » Jag måste upp! Håll inte i mig, j a g kan inte ligga, släpp upp mig! Jag dör, om jag inte får komma upp. » H o n släppte Anna. » Hvad är klockan? » — så ut i salen och se efter hvad klockan är — » nej, gå inte ifrån mig, jag törs inte vara ensam här inne. » Klockan i salen slog elfva i detsamma. Fine klädde sig. Hon måste gå ut, sade hon, måste få luft, bara ett ögonblick ut på trappan. Systern kunde inte hindra henne, utan hjelpte henne vettskrämd på med kläderna. » Fine, hur var det? Hvarför skrek du? Drömde du något? » Drömde? Hon blef lugnare, drog sig till minnes I r~ \ I I I U LJ tiil billigaste pris och på bästa sätt utför alia möjliga uppdrag till tjenst för Iduns ärade läsarinnor.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskettet ansett sig icke kunna frånträda sitt i förra betänkandet afgifna tillstyrkande, hvilket i hufvudsaken blifvit af tvänne Riks-stånd lemnadt utan anmärkning; men då det inom Ilidderskapet oell Adeln och 1’reste-ståudet yrkade tillägg till de föreslague vilkoren, att den årliga räntan, 300 r:dr banko, måtte bestämmas att utgå efter 1830 års myntfot, icke innebär någou förändring, utan blott en nödig ansedd förklaring, rörande arrendeafgiftens oföränderlighet för framtiden, anser Utskottet nugot hinder icke inöta för antagandet deraf: hvaremot denna räntas bestämmande i spanmål, på sätt hos Ridderskapet och Adeln af någre ledamöter blifvit yrkadt, torde, i löljd af nyssberörde förklaring, icke vara af omständigheterne påkallad. Utskottet får alltså ånyo tillstyrka, det Rikets Ständer mätte medgifva den ifrågavarande sluss-lägenhetens försäljning till skatte, under de af Kongl. Maj:t nådigst föreslagne vilkor, endast med den förändrade ordalydelse af 2:dra momentet, att årliga räntan af lägenheten bestämmes till enahanda belopp med nuvarande arrendeafgiften eller Trehundra riksdaler banko efter 1830 års myntfot, .^♦"ekholm den 31 Juli 1851. u Siats-Utskottets Utlåtande, A: o 294. N:o '294, Ank. till Exp.-Utsk. dan 2 Äng. 11551, kl. l o. n.
Proposition J\s 60. 21 krafter; men att härvid, å andra sidan, icke finge förbises, att landtmäteriauskultanter kunde vid ganska unga år blifva storskiftesoch afvittringslandtmätare; att för sådana den nuvarande lägre aflöningen, 1,500 Riksdaler, syntes vara tillräcklig, dock endast med vilkor att de kunde, när de sig i allt väl förhöllo, — utan hvilket de skulle, enligt gällande föreskrifter, skiljas från befattningen, — säkert påräkna, inom någon icke alltför lång tid, tillökning i sina aflöningsvilkor, och hvilken tid Styrelsen föreslog till först fem år, hvarefter årsarfvodet skulle ökas till 2,000 Riksdaler, och sedan ytterligare fem år, efter hvilkas förlopp arfvodet skulle utgå med 2,500 Riksdaler, hvarvid det borde förblifva; att någon anledning ej förekomme dertill, att ju icke den åt storskiftesoch afvittrings-landtmätarne anslagna resekostnadsersättning, 200 Riksdaler till dem hvar, vore tillräcklig, hvarföre Styrelsen icke kunde understödja de gjorda framställningarna om förhöjning af dessa ersättningar; att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Westerbottens län förslag om gratifikationers utdelande genom Kongl. Maj:t Befallningshafvande till landtmätare, som utmärkte sig genom framstående skicklighet, nit och arbetsamhet, skulle möta stora svårigheter vid tillämpningen och derför, samt på andra af Styrelsen an dragna skäl, icke kunde af densamma understödjas; att Styrelsen lika litet nu, som tillförene, då fråga derom varit väckt, funnit giltiga skäl anförda för tillökning af de arfvoden, hvilka bestås föredragandena af afvittringsärendena, och dessutom vore denna fråga icke tillräckligt utredd af vederbörande, enär de underlåtit lemna uppgifter om beloppet af föredragandenas sportler; men det syntes deremot Styrelsen billigt, att föredragandena finge sig något belopp anvisadt till bekostande af nödigt skrifvarebiträde, i hvilket afseende behofvet dock vore minst i Wester-Norrlands län, der afvittringslandtmätarepersonalen vore så fåtalig.
” I anledning häraf och till fullgörande af högstberörde nådiga befallning, får Kollegium i underdånighet upplysa: alt af de uti 1847 års hufvudbok å ett tillsammantaget belopp af 8,900 Rdr 8 sk. 11 rst. utbalanserade, på medicinal-fonden förskottsvis anordnade, medico-legala besigtnings-kostnader, deraf dock 5,056 Rdr 26 sk. 4 rst. tillhörde balansen för samma år, hafva, till och med 1849 års utgång, blifvit redovisade 6,083 Rdr 5 rst., så att vid denna tid medicinal-fondens fordran utgjorde endast 2,817 Rdr 8 sk. 6 rst., eller 1,246 Rdr 33 sk. 2 rst. för 1847, samt 1,570 Rdr 33 sk. 4 rst. för de föregående åren, af hvilka resterande medel 1,229 Rdr 8 sk. innestodo uti Kalmar län. Med afseende å fördröjda redovisningar af berörde fonds för äldre åren ägande fordringar inom Wermlands, Skaraborgs och Kalmar län, har, hvad beträffar Wermlands län. Kollegium detta förhållande, redan under år 1842, till Eders Kongl. Ma:jt i underdånighet inberättat, och, angående Skaraborgs län, under år 1846 hos Eders Kongl. Maj:ts Juslilie-kanslers-embete anmält; hvilket haft till påföljd, att fullständig redovisning från sistnämnde län inkommit, samt alt Wermlands län för närvarande, för åren från och med 1834 till och 1847, häftar för endast 142 Rdr 46 sk.; och har Kollegium, hvad Kalmar län angår, i nästlidne Februari månad anmodat Justiliekanslers-embetet vidtaga nödiga åtgärder till beredande af redovisning för de inom samma län till 1848 års utgång utestående medico-legala förskotter. Vidkommande slutligen Stockholms län, så har fullständig redovisning derifrån till Kollegium ingått.
Hon hade nu hela tiden bortåt varit så nöjd, ty hon tyckte att hennes döttrar voro så «förnuftiga»; men nu syntes det gudnås vara förbi med förnuftet hos flickorna och det goda lynnet hos öfverstinnan. Äfven Albert och Alexis, som «reparerat» sin opinion hos henne, föllo nu åter pladask ner igen, och blefvo pygméer inför öfverstinnans högt thronande vishet. Men artisterna voro för ögonblicket allt för lyckliga, för att tänka på denna otur. Det samtal, som på den korta stunden ägde rum i bersån, hade rört sista balen på Tunanäs. Celestine hade öppet förklarat, att den kottiljong hon dansat med Jernkrona, blott af henne blifvit beviljad af tvingande omständigheter, och att hon aldrig hade haft en tråkigare dans i all sin dar. Alexis å sin sida gaf temligen tydligt tillkänna rätta orsaken till den glada sinnesstämning, hvaruti han då för tillfället var, och allt var derigenom åter godt. – «Det är sista April i dag,» anmärkte Albert, då han och Alexis åter voro komna för sig sjelfva. – «Ja, man brukar ju narras på den dagen också,» suckade Alexis. – «Men ljuga hennes ögon, då –» – «Du kan vara lugn, och så mycket mera lugn, som du kan bestämma ditt öde, ty de obetvingliga omständigheterna stå ej emellan dig och din lycka. Intet hindrar dig att när som heldst yppa ditt hjerta för Celestine; och har jag rätt uppfattat hennes karakter, så låter hon icke böja sig under hvilket tyranniskt inflytande som heldst.» – «Det tror jag; men står icke hon hos öfverstens i ännu större förbindelse, än Nanna, just emedan hon ej är rätt dotter till dem – vore det ej ännu mera otacksamt, om hon bröt en förbindelse, som vore emot fosterföräldrarnes samtycke?» – »Förbindelsen är i sjelfva verket förbi för begge, i samma ögonblick, som föräldrarne, till vedergällning för hvad de gjort, fordra ett offer af den heligaste bland barnens känslor, men Celestine skulle känna mindre samvetsförebråelser, i händelse hon handlade emot föräldrarnes vilja, just emedan de ej skulle så djupt känna smärtan deröfver.
Lag värjde det, lika litet må ock den föna kunna, utan att visas tillbaka, sväfva öfver det allmänna omfång, sorn Grundlagarne afteknat? Andre hafva före mig på ett segrande säll visat, till hvilka orimligheter, till hvilka vådor principen i sin verkställighet skulle leda. Jag frågar blott ännu en gang, skall icke naturen af hvarje sak, sammanhållen med de principer» 5o2 Den 28 November f. m. hvilka ofver allt i Grundlagarne äro nedlagde, skall icke sundt förnuft äfven få åberopas till någon motvigt mot det extensiva tolkningsbegäret bos Magtens organer; skola Folkets frioch rättigheter, en ändamålsenlig verksamhet hos de Lagstiftande Församlingarne, deras värdighet, ja sjelfva deras existens undanryckas allt annat stöd, än som kan hämtas från den döda bok. stafven? Icke har Sveriges Constitutionella lif utbildat sig mycket under dess Adertonåriga bana. Huru skulle annars en Rådgifvare, som alltsedan 1809 års Statshvälfning stått en af de närmaste intill den Kongl. Spiran, och ännu längre torde ämna utöfva det mägtiga inflytande, han både i sin Konungs Rådkammare och på vårt lagstiftande rum omisskänneligen visat sig äga, huru skulle han tilltro sig, att inför Rikets nyss församlade Ständer förråda, såsom sin öfvertygelse, den grundsatts, att allt är Konungen tillåtet, som icke är förbjudet? ■— Dock! tidens storm bortsopar falska principer och principlösa Ministérer; men sanningen, den enkla sanningen, om också ilott såsom en enskild mans testamente, skall taga ut sitt välde. Den skall en gång freda mitt stoft från att någonsin trampas af ett slägte, som ropar: lefve den omskränkta monarkien! D e 11 28 N o v e 111 b e r f. m. 5o3 Herr Lefrén, Johan Pehr: Den siste värde Talarens framställning har uppkallat mig' att begära ordet, och jag anhåller derföre om Höglofl.
Då i det skriftliga anf:de, som här blifvit upläst, yttrats detsamma som återfinnes i Ur Grapes reservation eller att bolaget, för att återfå de af detsamma deponerade medel, 225,000 Rdr, bör ställa säkerhet för jernbanans fullbordande till Köping, på samma gång som i premissen yttras, att det icke kan vora Staten värdigt, att sedan Staten förklarat sig icke ega eller vilja åtaga sig vidare förbindelser till bolaget, innehålla det vite, som skall tillfalla densamma, derföre att bolaget icke mäktat upfylla sina förbindelser, — så synes, att man gjort sig skyldig till en inkonseqvens, hvilket äfven StatsUtsk:s majoritet funnit. Etsk. har väl tillstyrkt, att dessa penningar lemnäs med något vilkor, men med ett vilkor som ligger i Statens och det allmännas intresse, nemi. att den bana, som nu är löpande mellan Örebro och Arboga, sättes i fullt ändåmålsenligt skick, Den 20 Februari. 355 så alt trafiken kan der fortgå på det för allmänheten mest tillfredsställande sätt. Man har visserligen sagt, att i detta vilkor skulle ligga någonting förnärmande mot den auktoritet, som afsynat jernvägen, och man skulle kunna påstå, att då jernvägen är godkänd och för alla upiålen, så är den, såvida denna auktoritet gjort sin skyldighet, i fullgodt skick; men hvar och en som känner till saken vet, att jernvägar kunna befaras, ehuru varande i iner eller mindre godt skick, att de öppnas så fort detta utan risk kon ske, men att man fortsätter arbetet under tiden. Så gör man t. ex. i Frankrike. Jag har sjelf under förliden höst rest på en jernväg mellan Genéve och Lyon, som icke var färdig — färdén derå var också mycket obeqväm om ock säker. Detta vilkor är ett sådant som Slaten kan och bör fastställa; det kan hända, att några andra bordt fästas vid återfåendet af medlen, som StatsUtsk. icke kunnat förutse; det är också derföre som StatsUtsk. ansett, att K. M. bör pröfva om något särskildt vilkor finnes, som ytterligare bör i det allmännas intresse fastställas, och denna utväg att öfverlemna till K.
Jag vill uti detta, såsom i annat, vara optimist; ty jag förmodar, att om flottan verkligen varit i bristfälligt skick, Regeringen, som för föx-svarsverket till lands begärt många, som mig tyckes, temligen öfverflödiga anslag, ej underlåtit att äfven för ett så mycket vigtigare ändamål äska ökade anslag. Hvad jag likväl känner och hvad som tillika ådragit sig Regeringens uppmärksamhet, ar, alt tillräckliga öfningar saknas för flottans officerare och manskap. För att vinna denna, har Regeringen inskränkt sig till att fordra endast 35,000 r:dr b:co årligen, deraf StatsUtsk. föreslagit 20,000 r:dr årligen. Denna afprutning synes mig ej vara på sitt ställe, och jag för min del ville, ehuru obenägen jag, under närvar, förhållanden, i öfrigt finner mig för ökade anslag, likväl gå ännu längre, än Regeringen i detta fall gjort. Jag föreställer mig nemi., att tullbevakningen på våra vidsträckta kuster skulle kunna förenas med öfningar för flottan , och att således genom en förhöjd tullbevillning medel skulle kunna erhållas att bilda och underhålla en verklig skärgårdsflotta och att hafva jemn öfning för personalen. Tillökningen i tull kunde drabba de artiklar, som ej, annat än i ringa mått, förtäras af den egentligen skattdragande allmogen, och den strängare bevakningen komme troligenatt inbringa långt större intrader, än de påräknade. Dermed vunnes således ökade anslag för flottan, ökade controller och, i följd deraf, tullinkomster, samt slutligen minskade brott. Att en sträng kustbevakning är ett medel att uppbringa tullintraderna har visat sig under den tid, man bevakat för choleran, och att denna stränghet fortfarande behöfves och behöfver skärpas, derom förvissas en hvar, som, vid jemnförelse af importlistorna och hvad som consumeras, särdeles i Sveriges södra landskaper, finner Cn, snart sagdt, Öfverraskande skillnad, och deraf slutar sig till lurendrejeriets och tullförsnillningens omfattning och nästan planmessiga anläggningar.
Ständer beviljat de för detta ändamåls vinnande erforderliga extra anslag, borde ock, i enlighet med de uppgjorda approximativa kalkylerna och den derpå grundade arbetsplan det sålunda afsedda inälet, — den befintliga malerielens försättande i fullt tjenstbar! skick, — vid 1857 års slut vara uppuådt. Bil. N:o 4 till Kongl. Mnj.-ts Nåd. Prog. N;o 1, om Statsverket 1856. 19 Alt för Eders Kongl. Majit redogöra för hvad som redan blifvit tillgjordt för att hinna detta mål och huruvida detsamma^ med de anslagna medlen kan uppnås, blir derföre milt loista åliggande, och får jag i sådant afseende underdånigst åberopa bilagorna Litt IJ och IV, af hvilka Eders Kongl. Majit täckes inhemta huru det af Rikets sednast församlade Ständer beviljade extra anslag af 1,000,000 Riksdaler Banko blifvit fördeladt och användt, samt hvilka arbeten, med begagnande af dessa medel jemte tillgängliga delen äf ordinarie anslaget till materielen, dels redan blifvit och dels äro beräknade att blifva verkställda under perioden för den med nästa år tilländagående arbetsplan.
Jag får blott, i anledning af Friherre Cederslröms yttrande, förklara, att jag aldrig yrkat någon löneförhöjning för Länsmän. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bi• fall af StatsUtskottets i dess första Betan - Den 29 September. i53 tande gjorde tillstyrkande, att för närvarande må uppskjutas med en så allmän och vidsträckt förbättring i Landsstats-Tjenstemännens löner, som Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit; hvilken proposition med Ja besvarades. Hvarefter Hans Excellence hemställde, att Ridderskapct och Adeln måtte, på sätt StatsUtskollct i dess sednare Utlåtande tillstyrkt, utan afseende på uppskofvet med regleringen af det hela, taga i öfvervägande de särskilta tillstyrkanden Utskottet rörande Landsslaternes reglering framställt. Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta: Jag anhåller om votering, och att Contrapropositionen måtte blifva sådan , som jag den redan föreslagit. Friherre Cederström: Jag anhåller deremot, alt i Ja-propositionen måtte, jemte antagande af Utskottets Utlåtande i afseende å hela denna punkt, tilläggas bifall å den af Utskottet i dess första Betänkande föreslagne hemställan rörande lön för LansNota rieme. Grefve 'Horn: Efter den proposition Herr Grefven och LandtMarskalken sist framställt, och i afseende å hvilken Herr Hjerta begärt votering, skulle det vara i högsta måtto oformligt, att göra det tillägg i Ja-propositionen Friherre Cederström yr - i54 Den 29 September. kat, och jag måste sålunda helt och hållit bestrida detsamma. Friherre Cederström: I händelse Grefve Horn bestrider det af mig yrkade tillägg i Ja-propositionen, måste vi, genom särskild votering först afgöra, huruvida detta tillägg må i Ja-propositionen inflyta eller icke. Herr Tham: