Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 1$ fpr fängen ställer sudan borgen, som bär ofvan, vid frågan om tjenstlösa omnämnes, vaie langens ullernnande ändock tillåtet. Då fånge, sorn frun fängelse förpassas till hemorten, icke eger nödiga kläder eller medel att sig under vägen försörja, bör sådant, på Statens bekostnad, under iakttagande af sLörsta möjliga hushållning, honom bestås. Enär likväl mycken svårighet äfven hädanefter otvifvelagtigt kommer alt mola den från fängelset utträdande att kunna erhålla utvägar tili ärlig försörjning, derest icke enskild mennisko-kärlek och välgörenhet mellankomma, skulle det säkerligen vara i högsta måtto önskligt, att Konungens Befallningshafvande, hvar och en inom det honom anförtrodda Län, sokte tillvägabringa föreningar af personer, hvilka, vid långens utgång från fängelset, loge vård om honom och sokte alt göra honom skicklig för frihetens åtnjutande. Utskotten får derföre hemställa, att Rikets Stan ler hos Kongl. Muj:t i underdånighet anhålla, del Kongl. Majit täcktes förständiga Dess beiaUiungshafvande att suka tillvägabringa dylika föreningar. Beträffande Herrar Brincks och Öhrstroms förslag om inrättande af frivilliga arbets-inrätlningar uti Länen eller församlingamcj så halva Utskotten funnit, alt behöfligheten af dylika inrättningar måste bero på serskilda förhållanden och omständigheter. För en stor del af landsbygden och synnerligast i de orter, der större tillgång på binäringar finnes, kommer, under vanliga år, sällan begagnandet af sådane arbets-inrättningar i fråga.
För min del önskar jag, alt oppinionerna i framtiden inom Riksstånden må kunna så uttaga sin rätt, alt man hänskjuter dylika frågors afdömande till dem hvilka kunna klarare bedöma desamma, d. v. s. till Kongl. Maj:t och Regeringen. Hr von Hartmansdorff: Jag såg nogsamt, i fråga om Stång-ån, alt förhållandet var detsamma pä eftermiddagen som på förmiddagen. Men jag trodde att sedan det Högd. St., hade såsom det syntes, kastat yxan i sjön vid Ystad, det skulle vara förgäfves att söka taga upp henne vid Roxen. Jag hade så mycket mera anledning att ej yttra mig som Hr Bildt, hvilken reserverat sig mot Ctskrs Betänk., i den punkten likväl teg, då saken här förekom. Detta är grunden till milt förhållande. Jag antydde det genast, när jag första gången yttrade mig och torde således nu hafva, för Hr Bildt, förklarat mitt handlingssätt. Frih. Cederström •„ Det är visserligen mycket hugnande att förnimma, det man erkänner sig hysa den öfverlygelsen att R. o. Ad.-på efterm. följer samma handlingsgrund som på förmiddagen; men det vore, säger man, lyckligtvis vid delta tillfälle, ingen brist på följdriktighet i handlingssätt, om R. o. Ad. skulle återremittera en serskild punkt i denna fråga, som icke blifvit nöjaktigt af Disk. besvarad. Man har härvid tillagt, att en återremiss i denna fråga borde ske, äfven om en nedsättning i anslaget derigenom äfventyrades, enär Utsk. icke skulle hafva motiverat sitt tillstyrkande tillräckligt. Mig synes likväl denna förebråelse vara mindre hillig. Utsk. uppgifver sig nemi. hafva tagit i öfvervägande, hvad i ämnet ”sålunda” förekommit.
Remitterades lill StatsUtsk., i sammanhang med ålerremissen af Utsk:s utlåt. Vidare uppläste Hr Reutersvärd, Pehr Adam, följande : Jag anhåller äfven alt vid detta tillfälle få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på StatsUlsk:s betänk. N:o 56, angtdc väckt fråga örn understöd för lifgifvande af Tunelds geographi. För snart ett århundrade sedan utgaf Erik Tuneld sin geographi öfver Sverige, den första fullständiga beskrifning öfver fäderneslandet, som på Svenska utkommit. Denna geographi var ett mästerstycke för sin tid, och den förtjenstfulle författaren uraktlät sedan icke alt andersin långa lifstid förbättra och rälta densamma, så att sex upplagor sågo daSs" D c ii 20 SI a j f. m. dagsljuset genom hans åtgärd. Efter hans Sr 1788 timade frånfälle, hesörjde K. Bibliothekarierne Gjörvell och Björkegren utgifvandet af sjunde upplagan år 1798. Genom utgallring af det underbara och af diktade såsom sannolika anförda berättelser, hade arbetet vunnit vid hvarje förnyad upplaga; och äfven i hvad det yttre vidkommer, voro de sista båda upplagorna utmärkta för deras typographiska < legance och för den noggrannhet, hvarmed correcturen var besörjd, så att de ännu kunna försvara sin plats derutinnan. Länge hade 7tde upplagan varit i bokhandeln utgången, och när ett exemplar på bokauctioner förekom, betaltes det ganska högt, ända till 607 r:dr b;co, då fråga på 1820-talet uppstod om en ny upplaga af den berömde författarens arbete. Hvar och en hoppades då, alt denna nya upplaga skulle lika mycket i fullständighet och tillförlitlighet öfvergå sjunde upplagan, som denna hade gjort ined de föregående. Men huru gäckadt blef ej detta hopp, när första delen deraf syntesår 1827. Något annat häraf tillhörde ej Tuneld, än hans namn, hvarmed man prydt titelbladet, och någon likhet dermed fanns ej, om icke deruti, att båda beskrefvo samma land.
Utskottet får i anledning häraf anföra, att då, enligt Rikets Ständers skrifvelse af den ö October 1834, N:o^l50, Kongl. Maj:t varit oförhindrad att till årliga arfvodens meddelande använda de å Hufvud-titlarne uppkommande besparingar, samt det af Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 12 Maj 1841, N:o 332, anmälde beslut, hvarigenom Kongl. Majrts dispositions-rätt öfver nämnde besparingar i så måtto inskränkts, att desamma hädanefter i intet fall må begagnas till bestridande af utgifter utaf permanent egenskap, eller till årliga löner och arfvoden, icke lärer kunna tilläggas retroactiv tillämpning, hemställer Utskottet, att Revisorernes förrberörde anmälan icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. § 9. (1841 års Rev. Ber. pag. 17. Förkl. 210. 1843 ars Rev. Ber. pag. 73.) 1 afseende på det årliga belopp af 160 R:dr, hvilket, enligt Kongl. Brefvet af den 18 October 1836 , blifvit Chefen för Topografiska Corpsen i Nåder tillagdt, att, såsom ersättning för det ökade besvär, han genom telegrafinrättningen fått vidkännas, utgå af 3:dje Hufvud-titelns anslag för oförutsedda militärbehof, hafva Revisorerne såsom origtighet i bokföringen anmärkt, att berörde utgift under hvartdera af åren 1838—1841 anordnats af anslaget för Topografiska Corpsen, emot ersättning af de för oförutsedda militärbehof anvisade medel; hvarjemte Revisorerne funnit ifrågavarande utgift böra, likasom öfriga för telegraf-inrättningen utgående kostnader, drabba postmedlen, på del att ä ett ställe i räkenskaperne må blifva synlige de för nämnde Inrättning belöpande utgifter.
Hemliga Utffottet redan wid 1800 ärs Riksdag bewiljat afdrifning för de af bcmälde IllauC till Conrviret försålde, men för Non-accept »ned protest retourmrade Wexlar. sz8 Den i8 November 8:0 Comwirets bewakade Fordran uti afledne Grosihandlaren Zskerp>el8 Concours, för en till Riksgälds-Contoiret är 1800 fäld, men ined protest återkommen Wexel stor R:dr 1578: 5 siHamb. Banco, elier ä 47 st:rs Cours R:dr 1349: 18 st. ir rst.. hwarä efter erhållen utdelning återstå R:dr nä/-. Hamb. Banco, eller efter 47 st:rs Cours R:dr ,162: 41 st. 7 r. Sp.i Och är denne sistnämnde fordran, den enda asalia här äfwan upräknade, som efter 1800 ärs Riksdag eller under de nuwarande Herrar Fullmagtiges förwaltningstid tillkommit. Rättegångar, i afseende pä en och annan af -este specificerade fordringar, aro wäl ännu oafsiutaLe; men efter inhemlad närmare kännedom af veste Rsttegä'gars beskaffenhet och föremål, har SkatsAtstoktet icke funnit anledning att förwänta, att Contoiret härigenom kan winna någon ytterligare erfält, sring. Och ehuru ä ena sidan alla chimeriqua fordringar och tillgångar icke synas böra ingä uti sjelfwa Boksintet; har Stats-Utstottet likwal ä den andra ansett nödigt att uplysning om sa beskaffade Fordringar uki hwarje ärs afsiutade Hufwudbok icke saknas, pä det i händelse och emot förmodan nä§ot skulle kunna indrifwas, upmärksamheten att i-sktraga, och bewaka Contoirets rätt desto säkrare mä ANderhällas; hwadan StatsUtffottet fär wördsammetigen hemställa, om icke alla ifrägawarande balancerade osäkre
Sveriges väl och Sveriges heder vare nu, såsom förut, och för alltid, det mål, dit detta lands söner med redliga hjertan syfta! Hr Oldevig, Hans Fredrik: Som jag icke under diskussionen öfver denna fråga redogjort för de åsigter, jag deruti hyser, har jag ansett det vara min pligt att vid detta tillfälle tillkännagifva, att jag vid voteringen röstat.nej; och får jag härmed nedlägga min reservation mot det beslut, hvari R. o. Ad. stadnat, samt uttala den önskan, att detta beslut må lända till fäderneslandets gagn. Hr Heijkenskjöld, Carl Wilhelm Detlof: Jag får till kännagifva, att jag vid voteringen röstat nej; och anhåller att mot det fattade beslutet få nedlägga min reservation. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam: Mot det vid sista plenum fattade beslut får jag härmed nedlägga min reservation. Under diskussionen har jag icke uttalat mina åsigter i Irågan, och jag anser derföre som en skyldighet både emot mig sjelf o.ch emot det Riks-Stånd, hvilket jag ännu har den äran att tillhöra, att nu lill dagens prot. öppet tillkännagifva, att jag vid voteringen röstat nej. Då jag måste underkasta mig det beslut, som numera är R. St:rs, instämmer jag i de välönskningar och de förhoppningar för framtiden, som blifvit af Gr. Henning Hamilton med så mycken vältalighet framställda. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg: Jag anhåller att få i R. o. Adms prot. antecknadt, att jag efter en förutgången noggrann granskning af det Kongl, förslaget röstat nej. Gr. Wrangel, Anton Reinhold: Jag anhåller att få i prot. antecknadt, att jag röstat emot det Kongl, förslaget. Frih. Reck-Friis, Corfitz Augustin: Mot R. o. Adms i sednaste plenum fattade beslut får jag härmed nedlägga min reservation. Frih. Beck-Friis, Joachim Tavast: Afven jag anhåller att få i prot:t antecknad min reservation emot R. o. Adms beslut i fråga om nationalrepresentationens ombildning. Hr von Plomgren, Anders Erland Peter:
Då det i fråga om tillökning i låneoch creditiv-anslagen tillhörer Utskottet i främsta rummet att tillse, huruvida en dylik åtgärd låter sig med Bankens närvarande ställning förena, har Utskottet, som befarar, att sedan Banken icke kan genom full tillgång på lätt realisabla papper vinna den styrka, Utskottet åsyftat att åt Banken bereda, tillökningarne i låneoch creditiv-anslagen kunna medföra ett menligt inflytande på Bankens credit, härigenom skolat förklara, att Utskottet nödgas frångå det yttrande, ofvanberörde 29 punkt innehåller, angående förhöjning af Jern-Contorets Creditiv, samt föreslår, §. 32. att det för nämnde Contor nu afsedda Creditiv af Goo,ooo R:dr Banco måtte till oförändradt belopp och under enahanda vilkor, som hitintills, få intill nästa Riksdag begagnas. Yällofl. Borgare-Ståndet bar bifallit och öfriga Riks-Stånd utan anmärkning lemnat 3o punkten, hvadan Utskottet till Rikets-Ständers bepröfvande å nyo hänskjuter det deruti intagne förslag, Banco-Utskottetslldåtandcj N.o 44' 3g §. 33. att Fahlu Bergslag än vidare måtte bibehållas vid den Creditivoch låne-rättighet å så kallade koppar-sedlar till ett belopp af högst 3,ooo SkU rå-koppar, som genom 181 §. i Banco-Reglementet för närvarande är Bergslaget förunnad.
Motioner i BondeStåndet 1865. Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, om inrättande af förmyndarekammare i hvarje kommun eller tingslag m. m. Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndiges egendom, föreskrifver uti dess 4 §, att “förmyndare skall för hvart år afsluta räkning öfver allt det han har om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte äro och ingifve vid början af följande år den räkning jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af de omyndiges behållning så i fast som lös egendom, till gode männen eller socknenämnden“, och uti 5 §: “anse gode männen eller socknenämnden nödigt att förmyndare lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå, anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas“. Afven om förmyndarne nöjaktigt förvaltat den omyndiges egendom, deröfver fört ordentlig redovisningsräkning samt visat sig innehafva fullgiltig säkerhet uti inteckningar och borgensförbindelser, motsvarande myndlingens tillgodohafvande, anser jag den omyndiges ställning det oaktadt ej vara fullt betryggad, så länge förmyndaren är berättigad att sjelf hafva dessa säkerhetshandlingar om händer, emedan det kan inträffa, att en förmyndare för sig finner fördelaktigare att förvandla dessa säkerhetshandlingar till penningar och låta dem inflyta uti sin handelseller fabriksrörelse, och möjligen af en eller annan oförutsedd händelse sjelf kommer på obestånd och derigenom bringar den måhända väl och kanske rikligt bergade myndlingen till tiggare, hvarefter det blir kommunens eller fattigvårdens skyldighet att taga den olycklige om händer. Något vidare ordande härom anser jag öfverflödigt, emedan hvar och en lätteligen inser, att, sedan den tysta förmånsrätten upphört, det är af största vigt att någon motsvarig säkerhet beredes den omyndige.
Der slår visserligen: ”Finnér Utsk. af dessa prolocoll att någon Statsrådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag”, som den värde ledamoten uppläste; men der står ock: ”eller underlåtit alt, i de fall, som 38 § af denna Reg.F. förutsätter, sin contrasignalion vägra” (detta läste den värde ledamoten icke); ”då skall Consl.ötsk. ställa en sådan under tilltal af Jusl.ombudsmannen inför Riksrätt”. Den värde ledamoten torde finna, ali hvarje föreskrift utöfver hvad som här slår blir en förändring helt oell hållet i strid härmed. Det är klart, att om 38 § blir förändrad, på sätt som föreslås, så följer deraf, att Const.Utsk. skulle kunna ställa Konungens rådgifvare under tilltal inför Riksrätt, jemväl i frågan om allmäna lagen, derom opinioner äro och alltid måste vara skiljaktiga, då denna lag i Sveriges rike icke skall efter ordalydelsen tillämpas. Jag skulle tro, att della faller af sig sjelf af ordalydelsen, om den värde ledamoten sjelf behagar jemföra §§:ne. Gr. Lagerbjelke: Frågan gäller icke allenast här införande af ordet ”allmän lag”, utan äfven en utvidgning af rättigheten Den 7 Se ptemher. 25 i att kunna vägra eontrasignalio». Med rikets grundlag menas väl icke endast Reg.F., utan äfven de andra grundlagarne, Tryckfrihetsförordn. Succesionsoch Riksdagsordmnc. Ett öfvecträdandc af rikets öfrige grundlagar kan vara fullt lika vådligt, som ett öfverträdande af lleg.F. Delta förslag utgör ett fullsländigande af det gamla hudet samt är, sorn jag tror, af stor vigt, och derföre röstar jag för delsammas antagande. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, alt jag misstagit mig, och alt Frih. Cederström verkligen har rätt.
Domkapitlets berörda framställning måtte lemnäs utan afseende; och har Domkapitlet, som i nåder lemnats tillfälle att vidare i ämnet sig yttra i anledning af Stats-kontorels utlåtande, ytterligare anfört, förutom annat: att omförmälda anslag af hemmansräntorna från vissa hemman i Fellingsbro socken icke vore att anse annorlunda än såsom ränta på Enkedrottningen Christinas af hennes enskilda förmögenhet gjorda donation; att enligt Strengnäs gymnasii så väl äldre som yngre räkenskaper nämnda hemmansräntor användts jemväl till lärares aflönande och, efter hvad redan nådiga Brefvet den 31 December 1652 utvisade, äfven till byggnadshjelp för lektorerne, och att Kongl. Maj:t tillförene förklarat, att den vissa lärare vid åtskilliga elementarläroverk tillkommande förmån af boställsrum eller deremot svarande hushyresmedel icke skulle verka minskning i deras af statsmedel utgående löner, i anseende till hvilket allt Domkapitlet i underdånighet anhållit om nådigt bifall till ifrågavarande framställning. Med anledning af hvad sålunda förekbmmit och då förutnämnda hushyresmedel, enligt hvad Stats-kontoret upplyst, äro i elementarläroverkens tillgångar inberäknade, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, alt samma hyresmedel måtte, på sätt Domkapitlet hemställt, lå af fyra bland de sju äldste lektorerne vid elementarläroverket i Strengnäs åtnjutas, utan att i de å stal uppförda lönerna inberäknas. Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition No 04. ir, De till detta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning detsamma varder öfverlemnadl; Och Kongl. Maj:t ^förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL F. F. Carlson. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, håltet inför Hans Majit Konungen i Stals-Rådet å Stockholms Slott den 29 December 1865.
Det understöd, jag i denna sak vunnit, har öfvertygat mig om hvad jag viste förut, att man icke förgäfves vädjer till R. o. Ad., då man förer billighetens och rättvisans talan. Något farligt prejudikat behöfver man icke frukta, då flyttning af mötesplatser sällan torde inträffa, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte bevilja denna lilla summa af 6,000 rdr, för det ifrågav:de ändamålet. Hr von Knorring: Hvad prejudikatet beträffar, torde faran icke vara så stor, då man vet, att någon sådan förändring af mötesplats icke inträffat sednare än för 23 år sedan, nemi. för Vesterbottningarne. 334 Den 26 Mars e. m. Gr. Snoilsky, Gust. Fredr.: Då man synes betrakta dessa byggnader som en slags lyxartiklar, vill jag blott nämna, att det för truppens välbefinnande ansetts nödigt att uppföra baracker, hvilket äfven skett på statens bekostnad; men för officerarne är ingen åtgärd i detta afseende vidtagen. Den beqvämlighet, som är nödvändig för manskapet, torde väl då icke böra anses som en lyx för befälet. Frih. Alströmer, Oscar: Jag anser visserligen icke dessa byggnader som lyxartiklar, men då de vid alla reg:ten tillhöra officerskårerna enskildt, så synes mig, att staten icke bör med dem taga någon befattning. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Som jag sjelf tjenst gjort vid 3 af Vestgöta-reg:tena, känner jag närmare förhållandet med denna fråga. Vid mötena tiände det icke så sällan att snön låg qvar på marken, och det blef då nödvändigt för officerarne att skaffa sig en särskild byggnad, der de åtminstone kunde äta och vara tillsammans under rastetiderna. Det finnes visserligen en gammal generalordre af 1812, som utlofvar att kronan skulle förse officerarne med tält, så vidt sig göra läte; men så kom kriget, och denna ordre föll i glömska, samt har sedan aldrig kommit till verkställighet.
Det är visserligen eljest onödigt att i denna § åberopa gällande grundlagar, emedan de i alla fall, antingen de här äro citerade eller icke, naturligtvis ändå skola efterlefvas; men när man infört Ridd.Ordn., så bör ock Riksd.- Ordn. inflyta, hvars 24 § angår Ridd.Sekret.; och sålunda bör i förevacde § af denna Instruktion, före Riddarh.Ordn., införas ordet Riksd.Ordn., så alt der komme att stå Riksd.Ordn. och Riddarh. Ordn. Uppå härefter framslälld propos. bifölls ifrågavande § med den förändring att i sista perioden af första mom. orden ”Riksd.- Ordn. och” tillädes framför ordet ”Riddarh.Ordn.” Bifölls. Sedan härefter H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, bortgått och lemnal Landtmarskalks-klubban lill Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo, hvilken såsom fullmäktig lör Grefliga Alten N:o 8 Oxenstjerna af Korsholm, var främste närvarande ledamoten, förekommo §§ 36 och 37. Biföllos. § 38. G. Lagerbjelke: Utsk. kar ej fästat afseende på den an märkn. som blifvit gjord mot förslaget att borttaga orden: att Kidd.Sekret, bör befordra Riddarhusets rätt och bästa. Jag delar visserligen med Utsk. den mening, att denne tjenslemans åligganden, genom ett sådant stadgande icke bléfve vidsträcktare, men tror likväl alt detsamma kunde vara af nytta sora en fullmakt för honom att handla på Riddarhusets vägnar. Fall kunna inträffa, då det vore af vigt alt Ridd.Sekret, hade ett bestämdt bemyndigande att kunna handla för Riddarhusets räkning intilldess han kunde erhålla ett skriftligt sådant af Ridd.Direkt., och vid sådane tillfällen, kunde ett dylikt stadgande i Instruktionen vara af nytta, men deremot aldrig medföra skada, hvarföre jag anhåller om propos. på införande af berörde tillägg. Hr Gr:n o. Ordföranden yttrade, alt i afsende på denna §, hvarå ingen yrkat bifall, Gr.
För att bestyrka sanningen af hvad Hr Rosenblad yttrat rör:de sparbankens i Götheborg utlåning , får jag upplysa, att utlåningen, enl. sista räkningen deröfver, förhöll sig sålunda, alt emot reverser med hypothek af stångjern var utlånl i 19,750 rtdr b:co, emot hypothek af jernkettingar 7,600 r:dr b:co, emot bly g33 r.-dr 16 sk., emot oförtulladt socker 58,000 r:dr, emot oförtulladt caffe 10,750 r:dr, emot oförtullad tobak 4°°° r.'dr, emot oförtullad peppar 3,4oo r:dr, emot oförtulladt Engelskt bomullsgarn 80,983 r:dr 16 sk., emot oloitullad hampa 3o,000 rtdr, emot oförtulladt salt 4,boo rtdr, emot segelduk io,5oo rtdr etc. Nu hemställer jag lill en hvar, som varit uti handelsstäder och sett de handlandes magaziner, 0111 de icke dervid funnit, alt det ofta händer att socker och salt smälter bolt af tillfälliga händelser, såsom t. ex. af flöden, hvarunder vattnet trängt in i magazinerma, hvilket inträffat flera gånger sedan jag kom till Götheborg. Blifver icke sådant sparbankernas förlust, om ej den person, sorn varan tillhör, ar vederhäftig derför? Och hvarifrån skall ersättning för förlusten tagas, om icke låneinrättningen sjelf äger någon capital-. fond. Hr von Rosen: Hr Rosenblad har misstagit sig om mitt yttrande, dä han trott mig hafva sagt , all Christianstads sparbank funnit sig nödsakad att nedsatta räntan på intecknade lån; ty sådant skedde derföre att sparbanken var i tillfälle alt kunna göra det. Om den ytterligare kunde nedsatta densamma lill 4 proc., skulle den gerna göra del, emedan sådant vore en vinst för allmänheten, och emedan bankens ändamål icke är alt samla penningar, enär ingen rår om densamma.
Jag anhåller om bifall till ifrågavarande punkt. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: För min del erkänner jag visserligen att idealet för ett konstitutionelt samhälle är att representanterna årligen sammanträda. Men härtill fordras dock mycket annat; tiden är dertill ej ännu inne. Man har såsom exempel åberopat andra länders erfarenhet; och det är visserligen sannt att flerestädes är en ganska liflig vexelverkan mellan Konung och folk; men representationen är der helt annorlunda än hos oss. Der finnes vanligen en öfre kammare med dels sjelfskrifne medlemmar, dels sådana, som på grund af viss förmögenhet äro berättigade till inträde i denna kammare, samt en andra kammare, hvars ledamöter man icke kan betvifla att de ju äro ett uttryck af folkets tänkesätt och åsigter. Att under sådana förhållanden representationens årliga sammanträden äro nyttiga och det enda rätta, derom lärer icke vara något tvifvel. Men jag tror icke att tidpunkten till en sådan förändring ännu är inne i Sverige, och tycker mig icke hafva markt att med 374 Den 6 December e. m. våra riksdagar hvart tredje år denna vexelverkan mellan Konung och folk saknats. Man har sagt att genom ifrågavarande förändring riksdagarne skulle förkortas. Het är möjligt att det så sker, men man har då f. n. lörvexlat medel med ändamål; man hoppas och tror att statsregleringen och öfriga arbeten skola medhinnas på den korta tiden af 4 månader; andra betvifla det och det är allt hvad vi om saken veta. Man besinnar ej att såväl från enskilda personer, som isynnerhet från landstingen kunna inkomma många vigtiga förslag, som ej medhinnas, utan att hvarken Konung eller Ständer hade någon utväg att förlänga riksdagen, och uppskof med förslagets behandling skulle väcka missnöje. Många mål skulle kunna blifva oafgjorda, utan att Konungen eller R. St:r hade någon utväg att bringa dem till verkställighet. Det synes mig nog vågadt, att på försök antaga ett förslag, under förhoppning att de dermed följande partiella lörSndringarne skulle lända till det stora förslagets ulförbarhet. Det är i sanning ett vågadt spel, insatsen är nästan lör hög; derpå beror ju ett helt lands väl.