Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag började med alt förklara det jag, för min del, ansåg den nuvande tullen böra förminskas ifrån 2 r:dr 24 sk. lill 2 r:dr; men jag trodde mig icke böra gå längre och jag anhåller att ytterligare för R. o. Ad. få framlägga de skäl, hvarpå jag grundar min mening. Gr. Gyldenstolpe har framställt motsatta åsigter under 3 olika synpunker, nemi. statsinkomstens, producentens och förbrukarens bästa. Jag skall söka att bemöta hans invändningar under samma synpunkter. Hvad den första punkten heträffar, så har Hr von Hohenhausen nyss för R. o. Ad. framställt nyttan och nödvändigheten deraf, att Sverige må kunna förse sig sjelft med det smör som erfordras, emedan landet, i händelse af krig, eller afbrott i tillförseln, eljest skulle sakna en nödig vara, som ej kunde inom landet till erforderlig myckenhet åstadkommas. För alt bringa saken derhän, var Finska traktatens upphörande, i min tanka, mycket gagnelig. Det är blott 4 år sedan detta fördrag upphörde, och likväl har man sett huru smörtillverkningen inom riket be tydligen tilltagit och att landthushållningen hos mången blifvit förändrad ifrån att hufvudsakligen vara riktad på spanmålsförsäljning eller förbränning till bränvin, är hon nu stäld på boskapsskötsel och dithörande alsters åstadkommande. Fördelen af denna förändring lärer ingen kunna bestrida. Då denna förändring af en landtegendoms bruk ifrån en riktning till en annan, icke så lätt låter sig göra, så hade den icke heller kunnat åstadkommas, derest icke landtbrukarne varit dertill uppmuntrade genom en betydlig vinst. Skall man nu, dä denna inträffat, och när de skulle draga nytta af den förändring de gjort, betaga dem gagnet deraf, eller godtgörelsen derför? Det vore att gäcka deras förhoppningar, att bedraga dem i deras beräkningar. Jag tror, såsom en värd talare redan sagt, att man icke får bedömma detta förhållande efter de stora egendomsegarnes utsago allena; ty det är klart att den som har ett stort kapital och kan drifva sin rörelse i stort, han kan derpå vinna mera i stort och följaktligen nöja sig med en mindre vinst i smått än den ringare producenten.
Statsutskottet gifna förstag till den ofwansöre upptagna summa i,Z6Q>?57 R:dr 29 ss. 9 rist , hwilken bör kontant betalas, samt att» i sädan händelse, ej annan utwäg, med iakttagande af Regeringsformens wälgrundade föreskrift, och med ett rätkwist och klokt afseende pä allmän och enskilt wäHärd och kredit, kan och bör widtagas, än den, alt B-nken äter tillikas; sä will jag dock göra uträkning sä wär i öfwerensstämmclse med de af Stats-Ukffottet gifna Länförslag, som med det yttrande jag wid sammanträdet emellan Bankooch Statsutskottens Herrar Deputerade hade äran anföra, neml. att sä framt ingen bättre utwäg under tiden kan finnas, nian bör äga öppet att ännu anlita Banken, dock med den försäkran, att göra den ärliga afbetalningcn wida större pä allt blifwande län, än det Bankoutskott» tet för det redan kemnade äskat. Gkulderne fcammanfZre sub V7:o 1. Det första förslaget: nemligen, att emot Obligationer pä s procents ränta och efter 6 ärs förlopp ^ afbetalning pä kapitalet, uppbära Län, och hwar, wid, enligt min öfwertygclsc, nägon, ehuru efter närwarande omständigheter lämpad, AmortlöscmentSfond bör ibägkommas , pä det icke nästa Lagtima Riksdags Ständer mä göra oss en wälförtjent förcbräelse derföre, att wi icke beredt utwäg för dem att uppfylla de löften wi gifwit. Jag wägar icke förcslä högre än 2 procent till Amortissements - fond ärligen , och jag ser dessutom, att besparingar och ökade inkomster pä flera sätt böra till nästa Riksdag gikwa lättnad i derefter blifwande betalningar härä ', hwarförc jag stannar wid dessa 2 present, som blifwa tillräckligt för det första ärets afbetalning. ». 1176
2)å ©feppé^redare uppgifwit od) blifwit taperad för behållen infomft utaf fttt ©feppé-,rederi, utöfrocr hvoaD ten här intagna täfte-,afgiften utgör, erlägge han ej ten färffildt ftatgate läfle*afgiften. Gga flere tel uti ffepp, påföreö ^ela ^Sewillhing&afgiften »tiufwub* eller Gorrefponbent-,redaren. Sntilldejj uppmätning af §artpg gunnit werfftäOaö, böta fådane, forn äro ouppmätte, af £apering$männen anfeö till ten drägtighet, i läftetal beräfnad, forn, efter egarens uppgift, jemförd med te uppfinningar, h«>ilfä derjemte funna crhånaé, fan beftämmaé. Om uppgift öfuoer egande §artpg, fe §. 64.
Då nu ArmeVns bibehållande till dess Numeraire synes lika nödvändigt till Landets Försvar, som den åsyftade vinsten af Reduction, ej uppfyllande ändamålet att skaffa tillgångar för öfriga Militaira behofver, är min önskan, att andra utvägar tagas för att gifva FörsvarsVerket den kraft, sorn erfordras till utgörande Den 9 Februarii. af ett tillförlitligt Sjelfförsvar; medelst anskaffande och iståndsättande af Flottor, Fästningar, Vapen och Förråder. Härpå hvilar vår Sjelfständighet, och utan denna trygghet, hvartill tjena alla våra Öfverläggningar och Regeringens så väl som vår Egen omtanka för Landets bästa. Jag är likaså öfveitygad om möjligheten af detta ändamåls vinnande, som jag icke betviflar Nationens vilja och förmåga att härutinnan gå Regeringens goda afsigter till mötes. Hvem lärer icke, om än med saknad eller minskning af enskildta njutningar och öfverflöd, gerna bespara en skärf att offra till Fäderneslandets Försvar, samt finna fullkomlig tillfredsställelse att hafva derigenom medverkat till Eget och Efterkommandes lugn och säkra Sjelfständighet. Herr Hederstjerna anhöll, att hans Memorial måtte åtfölja Remissen af Herr Cederskjölds, den 27 sistledne Januarii förmiddagen, på bordet lagde Anförande i samma ämne, till Stats-Utskottet. Begärdes på bordet. Friherre von der Lancken von Wackenitz, Fritz, anförde skriftligen: Ehuru ringa min talförmåga är, kan jag ändå ej afhålla mig ifrån att uti förevarande ämne, rörande en projecterad Reduction af den stående Arméen, genom några ord våga framställa mina tankar. Den g Februarii. Stående Armeer hafva existerat lika så länge, sorn Monarchier ha funnits till. Må hataren af den stående Arméen, må Project-makaren hundrade gånger påstå, och med tusende fätgor mala de skäl, hvarpå han grundar Sina bevis, att stående Arméer äro ett ondt, dess underhåll tryckande för Staten ; så är och förblifver uti våra tider en stående Armée uti hvarje Stat ett nödvändigt ondt. Svenska regulier^
Bilaga En Lmco-Sedel ar ej werksam i utbyte emot ar. ^ bete och waror för mera, an desi Lpeois» warde. >— Förloras det mindsta deraf i Allmänhetens tanka, sä är den förwandlad til ersäic-Mynt och medförer alla dettas olägenheter. Et Rörelse-Opiral i Lreält-Sedlar är ej wc-rksamt uti idoghetskrecsen och handel för mera än desi Lanea-rvärde. Ljwcia-wardet är således i bada fallen den enda säkra grund, hwareftcr belopper af et Lands Rörelse. Lsxirsl kan bestämmas kil redigt begrep. Okas Sedlarnas lotsi-Summa uköfwcr den behöriga S^acis-tilgangen för inlösen, sä jämnka de deras 77 6l9 wärde derefter kil mindskning, och betalningen sVer uti sä mycket större Zisser-kal eller Sedelberäkning. Ak öka Rörelse Lsxmalsr med Sedlar utan motsvarande kr,nä i Specie, kan tjena för ec häftigt päkommande behof. Men ehuru mättelizt det än ma wara, särmärkes dek dock snart, och medförer misstroende til penninge-wäsendct, samt reser prilen pa waror och arbete; — dä, i samma män en förut tilräckelig Sedelstock blir för liten, och 8,-us - Inkomsterna för små; — samt, uppå fädum sarr, påkallan af ek allt större och större Rörelse-Lo^iml ouphörligk. Nu »varande -^gio är g8 til gy prodlrm pa Swensk Riksdaler Louce, —- i jämnförelss med Riks» daler Riksgäld, hwilket sörsta svarar til ungefär 274 ^rokleui mindskning uti denna seduares Lanco-warde. En korrt tids ^§10, wore en osäker grund at gä uppä härutinnan. Säkerhet
Utskottet det vara önskligt att nyssnämnde läroverk må blifva så ordnadt, alt största möjliga antal af dem, hvilka ämna söka anställning som officerare vid Arméen eller Flottan, må kunna vid berörde läroverk inhemta erforderlig militärbildning, hvilken synes i allmänhet böra derstädes kunna fullkomligare meddelas, än uti de militär-undervisningsansialter, hvilka af enskilda inrättas, särdeles i anseende dertill att dessa sednare icke kunna lemna tillfälle till sådane praktiska öfningar, som vid läroverket på Carlberg förekomma. Då nu ändamålet alt, utan betydlig kostnad, bereda tillfälle för ett större antal elevers emottagande derstädes kan vinnas derigenom att de klasser, i hvilka undervisningsämnena äro företrädesvis humanistiska, varda, såsom motionärerne ifrågaställa helt och hållet indragne, genom hvilken åtgärd tiden för läroverkets genomgående betydligen förkortas, tvekar Utskottet så mycket mindre att instämma i denna del af motionärernes förslag, som en efter Utskottets tanke väsentlig bristfällighet i sjelfva organisationen af läroverket sålunda tillika blefve afhjelpt. Oberäknadt det principvidriga deruti att lärjungarne uti en tilläinpningsskola intagas för alt under ett eller flera år erhålla undervisning hufvudsakligen endast i humaniora, innan Skolans egentliga special-studier begynnas, äro flere i motionerne omförmälde olägenheter förenade med elevernes alltför tidiga inträde vid ifrågavarande läroverk. De vigligaste bland dessa synes Utskottet vara dels att ynglingen måste bestämmas för ett visst lefnadsyrke vida tidigare, än hans anlag derför kunna med någon tillförlitlighet bedömas, och dels ali han undandrages familjens omsorg och tillsyn vid en ålder, då han måhända deraf mest är i behof. Å andra sidan förekommer att ynglingens sednare inträde vid läroverket skulle föranleda besparing i kostnaden för hans uppfostran åtminstone i de fall, då ynglingen kunde i hemorten inhemta de för inträdet erforderliga kunskaper.
Län från rotering, samt om preste-boställens och stom-hemmans befriande från andra desse boställen och hemman åtföljande besvär; N:o 94, angående föreslagne åtgärder till beredande af en omedelbar post-communication emellan Sverige och England; samt N:o 95, i anledning af väckt fråga om underhållande af Hallsnäs bro. S.' D. Yid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 5 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 88, i anledning af väckt motion om reorganisation af Gottlands Nationalbeväring, afslog Ridderskapet och Adeln Utskottens hemställan, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, alt bevärings-skyldigheten å Gottland icke må vidtaga förr än det år, då ynglingen blifver mantalsskrifven, men godkändes hvad Utskottet för öfrigt uti berörde utlåtande yttrat. S. D. Yid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 5 dennes f. 111. på bordet lagda utlåtande, N:o 96, i anledning af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de consulad-afgifter, som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiften till Svenska kyrkan i London, blef detta utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet med den förändring, att uti den af Utskotten tillstyrkta underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, angående afgiften till Svenska kyrkan i London, orden ”sorn icke anlöpa denna hamn” skulle uteslutas, samt med det tillägg, att Rikets Ständer derjemte borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj.t täcktes af Handelsoch Sjöfarts-fonden anslå det mindre betydliga belopp, som till berörde kyrkas underhåll erfordras och motsvarar den hittills utgående afgiften, hvilken hädanefter skulle upphöra; hvarjemte Ridderskapet och Adeln heslöt alt genom ut - Prot.-Utdrag, deri g April i845.
De i 4 punkten af denna Förordning stadgade lagförändringar skola från och med den 1 April nästkommande år gälia för alla de mål, i hvilka vad emot Häradseller Rådstufvurätts dom eller utslag efter den 3i Mars samma år erlägges eller anmäles; så ock för de mål, hvilka efter sistnämnde dag från Kämnersrätt till Rådstufvurätt eller efter slutet af nästa års Lagmansting från Lagmansrätt till Hofrätt oafgjorde öfverlemnas ; hvarvid iakttages , att de mål, som sålunda inkomma från Kämnersrätt till Rådstufvurätt, eller från Lagmansrätt till Hofrätt, böra anses och behandlas, de förre, såsom vore de till Rådstufvurätt omedelbarligen instämde, och de senare, såsom hade de genom vad kommit från Häradsrätt till Hofrätt; dock att fullgörande af Häradsrätts beslut i sistnämnde Exp.-Utsk. Förslag lill uncl. Skrifv. N.o 439. i5i mål ej eger rum, utan så vida beslutet af Hofrätten gillas 5 men för alla före den 1 nästkommande April från Kämnersrätt till Rådstufvurätt, eller inom laga tid efter nästa års lagtima Lagmansting från Lagmansrätttill Hofrätt vädjade mål, skola nu gällande föreskrifter, i afseende på vads fullföljande, oförändrade tjena till efterrättelse. Skulle åter E. K. M. i Nåder anse den af R, St. beslutade indragning ej kunna verkställas å den i ofvanintagna förslag utsatta tid, få R. St. till E. K. M, öfverlemna, att bestämma tiden, då samma indragning lämpligen må kunna för sig gå. I händelse nu ofvanstående förslag vinner E, K. M:s Nådiga bifall, hafva R.
Man bcklage dock, att besia hinder kostat Folkslagen tid och sällhet, och man hämtc af långlig erfarenhet en lärorik öfvertygelse om tankefrihetens märkliga inflytelse pä Folkens »välfärd, desi kraft att bewara Medborgarens rättigheter frän förtryck, samt att den, lemnad till en fri och obehindrad wcrkning, winner egenskap af en lifgifvande wärme, men hämmad, förr eller sednare utbryter i en förödande eld. I Turkiet och Marocco finnes ingen yttrande frihet. Der finnes ock ingen säkerhet, hwarken för Regcntcr eller Ilndcrsätcr. Äswen utan biträde af erfarenheten och isyuucrhct sf Englands exempel, 364 Expeditioner till Niks-Ständen. hwarest Regentens trygghet och Tryckfriheten »väl och länge stätt tillsammans, skulle nian af motsatsen kunna draga den slutföljd, att en genom Tryckfrihet stadgad och rcctifierad Allmän Opinion befästar den säkerhet för Regentens person och magt, som willnes genom den sednares laglikmätiga och »välgörande utöfning, och en deraf uppkommande kärlek och förtroende till den sörre; att denna opinion upplyser och öfwertygar om nödwändigheten, att sä wäl Regentens magt som undersåtens rättigheter, den förra och de sednare rätt beräknade, hallas i helgd. Tryckfriheten, tagen i sammanhang med Rikets liuwarande Stats-Författning, får af sin egenskap, att wara en af dest säkraste grundpelare, en alldeles egen wigt, en alldeles afgjord oumbärlighet. Sweriges Lagstiftare hafwa insett, att af till Styrelsegrcnarne delade lika krafter uppkommer owerksainhet. Det wacklandc, den collision och den vreda, som af en sadan ställning förorsakas, äro af för mycken wäda för Staten, att ej ester en kort tids förlopp werka öfwerwigt till endera sidan, och gränsen, en gäng öfwerträdd, lemnar ett gränslöst fält öppet.
Men om man ser närmare på saken, så finner man, att icke heller detta påstående håller streck; ty det synes då, att hvarken första köparen eller någon af de andra hade genom Bankens förvållande behöft blifva narrade af denna försäljning, och det kan sålunda icke blifva Bankens fel, om de låtit narra sig. Man ser nemi. af 74 Den 4 April f. m. Betänkt, att BankoKommissarierna icke allenast muntligen föra auktionen, utan äfven i köpebrefvet, tillkännagifva anledningen, nemi. säljarens begäran, hvarföre Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen försåldes tillsammans med Lisma, hvilket sistnämnde ensamt var intecknadt för Bankens räkning. Afven förekommer i köpebrefvet det uttryckliga förbehåll, att Banken icke åtoge sig någon bemuls-skyldighet för den försålda egendomen, utan så vidt den varit till Banken förpantad. Af nämnde köpebref synes alltså, att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen icke försåldes för Bankens räkning, utan i kommission, samt att Banken icke iklädde sig bemuls-skyldighet för annat än Lisma. Vid auktions-ti 11fal let kunde derföre ingen blifva narrad, och om också den första köparen icke haft särskild kännedom om saken, så bade han endast behöft tillita handlingarne. HäradsR:n behöfde icke på något sätt genom köpebrefvet inledas i villfarelse, och det synes tydligt att icke heller så skedde; ty för försäljningen af Lisma blef fasta genast beviljad, men för försäljningen af de andra egendomarne blef fastan hvarken beviljad på samma gång som för Lisma, eller på samma sätt som på den tiden var vanligt vid Banko-auktioner, utan dessa blefvo först upbudna, hvilket icke hade behöfts, om HäradsRätten hade trott att de blifvit försålde på vanligt sätt för en till Banken förskrifven fordran. På hvad sätt HäradsR:n sedan kom att bevilja fasta synes icke af dessa handlingar, men då, som jag förut har nämnt. HäradsRm ansett sig böra bevilja upbud, så synes tydligt, att HäradsRm icke genom någon Bankens åtgärd blifvit narrad till att gifva denna fasta.
Fröt. isij.tgi$. q-.dt Sami, N:r /jj. 194. j»538 Förslag till Allmänna Magatina Och. hemställer Stats-Uiskottet derjemte om le* lee Magasins - Directionen må äga rättighet att fa disponera erforderlige medel till kostnaders bestridande så för ritningars och förslagets författande, sorn ock nödige försökers anställande, eller hvad mera till ändamålets vinnande län* da kan. Allmänna grunder för UndsättningsSpannmåls utdelande. Då Magazins - Inrättningen sålunda skall blifva i tillfälle, att för behofvets tider samla och förvara Spannmål så till brödföda som utsäde, följer i ordningen att undersöka efter hvilka allmänna grunder undsättningar från Inrnrättnirigens Förråd, synes de behöfvande kunna tillhandahållas. Det är en afgjord och på erfarenheten grundnd sanning, att praEtentionerne i afseende på Undsättnings-Spannmåls utdelande, betydligen under de sednare å^en tilltagit, och synes vara i ett vådligt stigande. Om ej derföre dessa fordringar hejdas, skall Magazins-Inrättningen snart se liela dess Fond hos undsättnings - tagarne fästad, och hvad må hända åfventyrligare är, den mindre bemedlade eller fattigare Dandtmannen, skall liknöjd för eget bestånd, sorglöst öfverlåta sig till emottagande af de understöd, vanan gifvit honom anledning, att med eller utan skäl, af Magazinsinrättmngeft påräkna. Att för den skull åter bringa denna Inrättning, till hvad den rätteligen vara bör, en skydds-anstalt vid inträffande verkelig nöd, synes blifva högst nödvändigt.
Endast föreståndare, prest, läkare oell uppsyningsmän, men ingen vaktmästare, utan särskild befallning, får ingå i cellen. Bevakningen verkställes genom uppsyningsman och vaktmästare, hvilka alltid äro obeväpnade, hufvudsakligen ifrån ett vakttorn i midten af byggnaden, och om natten genom oupphörligt kringvandrande i gflngarne, då de äro försedde med sockor på fotterna, för att obemärkte kunna komma till cellens dörr, hvarifrån de, genom ett på eget sätt anbragt hål, kunna öfverskåda dess inre och tillse, att ingen farlig oordning må af fången företagas. Om man nu jemför dessa båda systemer med hvarandra, så finner man, att i det Auburnska skall fången dresseras lill slafvisk lydnad, och hans vildhet tyglas förnämligast af den fysiska kraften; men, lefvande i beständig fruktan och deraf följande hat till ändra menniskor, samt tankspridd af olika föremål, skall hans sinne icke utan svårighet kunna beredas till emottagande af nyttiga lärdomar: att deremot i det Pennsylvanska, bör han ofelbart tämjas, genom eftcrtankan och öfvertygelsen, samt hans hjerta — genom det tillfälle detta systeme iemnar honom,'att åt de, sig om honom vårdande, personer, hvilkas besök alltid måste för honom blifva en välgerning, ostördt anförtro sina bekymmer och af dem tillbaka erhålla en moralisk och religiös undervisning och tröst — utbildas till en sann och varaktig förbättring. Dessa slutföljder öfverensstämma med erfarenhetens vittnesbörd både i Europa och Amerika, uttaladt så väl af många i dessa systemer djupt forskande insigtsfull personer, sorn ock af erfarne embelsmän, hvilka längre tid vistats vid fängelser efter båda systemerne, och äfven af brottslingarna sjelfva, Man finnér deraf följande: att i Auburnska systemets bäst inrättade fängelser, äf - 36
JLänets invånare. År 1847 utgjorde Länets folkmängd 192,091 personer, deraf 93,211 manuell 98,880 qvinkön. Den uppgick år 1850 till 94,635 manoch 99,868 qvinkön, eller tillsammans 194,503 personer. Under mellantiden af tre år har befolkningen således ökats med 2,412 personer. Under de näst förut förflutne 6 åren hade folkökningen utgjort 10,054 personer. Folkmängdens ökning har således under de tre år, som nu äro i fråga, varit något mindre, än föi’ut. 4 Ofvannämnde, år 1850 beräknade, folkmängd har, med hänsigt till olika ståmlsklasser, varit fördelad på det sätt, att: T*ö°oV deraf tillhört den egentliga arbetsklassen, eller sådana hushåll, som sakna eget jordbruk eller andra näringsmedel, än deras arbetskraft, tttöV 8 8 Bondeståndet, ro ötf 8 8 Borgareståndet, tooo 8 8 ofrälse Ståndspersoner, iooo 8 8 ägare af jordlägenheter utan åsatt mantal, toVö 8 8 Gemenskapen af krigsfolket, Torro 8 8 Presteståndet, samt xo3oo 8 8 Ridderskapet och Adeln. Vid jemförelse emellan dessa förhållanden och de i förra berättelsen upptagna visar det sig, att den starkaste folkökningen äfven under nu ifrågavarande tidrymd ägt rum inom arbetsklassen. Länets fasta egendom, bestående af hemman, frälseräntor, lägenheter, bergverk, fabriker och manufakturier, qvarnar och sågar samt hus i städer och köpingar, var, med hänseende till taxeringsvärdet, år 1850 fördelad emellan olika ståndsklasser på det sätt, att de hvar för sig innehade fastigheter till följande uppskattningsvärden, nemligen: Ridderskapet och Adeln 3,261,798. Ofrälse Ståndspersoner 1,115,869. Embetsoch Tjenstemän? boställen 634,742. Andra personer 241,710. Summa B:ko R:dr 16,928,796.
Institutet »skall med medicinska fakulteterna i Upsala och Lund deltaga i läkarebildningen, vid hufvudstadens kliniska inrättningar bestrida den hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen, så i medicin sorn i kirurgi, samt, lika med nämnda fakulteter, ega att anställa praktisk medicinsk eller medicine-Iicentiatexamen.» 2:dra §:n ställer Institutet under öfverstyrelse af Kanslern för Upsala universitet, och 3:dje §:n föreskrifver, att de för universiteten utfärdade statuter skola för Institutet gälla till efterrättelse i alla de delar, som på detsamma ega 12 Allmänna Besvärsoch Elionomi-Vlskottels Betänkande N:o Si. tillämplighet} och om hvilka ej i sfadgarne annorledes förordnas, Den 4:de §:n och åtskilliga af de följande anordnar åt Institutet en styrelse af ett lärare-kollegium, i närmaste analogi med universitets-fakultefernas. 31 § bestämmer hvilka hufvudämnen äro föremål för den vetenskapliga undervisningen vid Institutet, nemligen anatomi, histologi, physiologi, medicinsk kemi, toxicologi, praktisk medicin, pharmacognosi och pharmacopé, pediatrik, syfilidologi och dermatologi, psychiatri, praktisk kirurgi, ophthalmiatrik, obstetrik och gynmcologi, pathologisk anatomi samt rättsoch stats-medicin. Den nästföljande § ger anvisning på de sjukvårdsinrättningar i hufvudstaden, som skola vara för de studerande tillgängliga till vinnande af klinisk undervisning och praktisk öfning, nemligen Serafimer-lasarettet, Allmänna Barnhuset, Allmänna Barnbördshuset, stadens och länets kurhus samt hospitalet för sinnessjuka å Konradsberg. Den 34 § föreskrifver, att vid Institutet skola finnas, underhållas och förfullständiga» följande materiela hjelpmedel för undervisningen, nemligen bibliothek, anatomiskt museum, samling af kemiska och farmaceutiska preparater och droguer med tillhörande mineralier, samling af kirurgiska instrumenter och bandager, samling af förlossningsinstrumenter, anatomisal med tillhörande lägenheter samt erforderliga apparater och kemiskt laboratorium.