Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär, vid detta ärendes pröfning, Rikets Ständer inhämtat, dels att de till krigsrustnings-kostnadernes bestridande, under åren 1848 och 1849, genom Riksgälds-kontoret upplånade medel, för hvilkas godtgörande ifrågavarande serskilda skattebidrag anvisades, redan blifvit återbetalda, dels ock, att Rikgälds-kontoret, äfven i den händelse att detta skattebidrag med sistlidet år skulle upphöra, kan ej allenast fullgöra de samma verk förut ålagda och före innevarande års början icke verkställda utbetalningar, utan dessutom, under tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, tillhandahålla ett ganska betydligt belopp för de tillfälliga statsutgifter, som vid denna riksdag äro eller varda beviljade; och då således det med beslutet angående skattebidragets utgörande egentligen åsyftade ändamål måste anses vara uppfyldt, samt hvarken Rikgälds-kontorets egna behof påkalla eller statsverkets nuvarande ställning synes gifva full anledning till en fortsatt uttaxering af samma bidrag, hafva, i betraktande häraf, Rikets Ständer, som ingalunda velat lemna obegagnadt det af E. K. M:t vid detta riksmötes början uppgifna tillfälle, att för den kommande tiden lindra Svenska folkets skattebördor, funnit skäligt besluta och förordna, att detta serskilda skattebidrag, eller den vid sistlidnc riksdag åtagna serskilda bevillning för gäldandet af 1848 års krigsrustnings-kostnader, skall från och med innevarande år 1851, upphöra, samt att följakteligen någon debitering af denna bevillning icke vidare kommer att äga rum, sedan densamma för nästlidet och föregångna år blifvit af de skattskyldige vederbörligen utgjord. Hvilket, till svar å E. K. M:s högstberörda nådiga framställning, Rikets Ständer la härigenom underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Maj 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Uppläst och godkäiidt hos Ridd. och Adeln den 30 April 1851.
M. med anledning häraf förbjudit jordbrukare i allmänhet att under 1 \ månad i höst bränna bränvin, hvilket hos dem väckt mycket missnöje; bör man väl då, vid öfvervägande af allt detta, genom en restriktif tolkning af samma §, genom en bokstafs-tolkning, som möjligen skulle låta försvara sig, om här vore fråga att tillämpa grundlagsbud, åt 7 bränvinsbrännare lemna ett monopolium, en rättighet till en tillverkning, hvars bedrifvande man af goda skäl förbjudit hela det öfriga landets innebyggare? Bör man icke snarare, vid tolkningen af detta lagstadgande, följa samma regel, som för lagars tolkning i allmänhet är uti 18 punkten af Domarereglorne meddelad, eller att domaren skall akta hans mening, som lagen gjorde. Om denna regel gäller i allmänhet, så bör den gälla äfven i delta fall och min tanke är, att B. o. Ad. icke bör genom en emot författningens anda stridande tolkning tillerkänna ett monopolium på bränvinsbränning åt 7 näringsidkare på hela det öfriga jordbrukande folkets bekostnad. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag vördsamt anhålla, det B. o. Ad. behagade antaga BondeSt:ts ifråg:de inbjudning. Hr Braunerhjelm, Ferdinand: Hade jag icke i min hand det Utsk:s-Betänk., sora nu är föremål för öfverläggning, så vore jag färdig att tro, det ett helt annat ämne här afhand - 33» Den 15 Juli e. ni. lades. Gr. Sparre har nemi. sökt försvara, att det är K. M:ls rättighet att förbjuda bränvinsbränhing i sammanhang med pressjäslberedning; detta utgör icke ämne för vår öfverläggning och hade K. M. ansett sig hafva den, så hade han troligtvis redan deraf sig begagnat. Nu är det helt enkelt fråga om att antaga en inbjudning från BondeSt. att förena oss om Ilr Hjärnes reservation och lill K. M. ingå med underdånig anhållan, att K.
Ber måste väl målet vara att söka upnå det möjligast bästa i sitt slag och att, så snart ändamålsenliga förändringar, vare sig till innehåll, eller till formel upställning, framställas, desamma skyndsamlingen antaga och vid undervisningen införa. Detta medgifvet, vore det sål. af stor vigt, att genom utfästade premier hålla frågan öppen, hålla författareverksamheten riktad åt detta håll, och till ytterligare bevis för nyttan häraf kunna älven från utlandet exempel citeras, hurusom dylika pris verkat ganska välgörande i andra länder. Så utsattes i England, för några år sedan, premier för den bästa skrift i ett med detta beslägtadt ämne, nemi. rörande Sabbatens helgd, och häraf framkallades en, numera i hela Europa känd och älskad, liten skrift »Perlan bland dagar» benämnd. Jag anser det äfven särskildt af den orsak så mycket mer nödigt, som komitterades förslag bibehåller den, i min tanka, olyckliga formella upställningen i frågor och svar, en form, som ovilkorligen medför och ålägger utanläsning, då deremot enligt min åsigt den rätta upställningen vore den, som Kyrkoherden Wennerström i sin motion omförmäler, eller »i fortlöpande text med underställda frågor». Men detta sammanhänger med den andra frågan eller utanläsningen, som jag anser för den vigtigaste delen af detta Betänk., och till hvilken jag nu skall be att fä öfvergå. Utsk:t vill nemi. icke blott bibehålla denna utanläsning, utan äfven auktorisera den såsom ett godt! Detta förvånar mig i sanning, då så väl enligt min egen öfvertygelse, som enligt alla deras mening, hvilka jag haft tillfälle höra i frågan, man tvertom måste anse den vara — ett verkligt ondt. De skäl, Utsk:t anförer, äro också så svaga, att jag betviflar de tåla vid en närmare granskning. Utsk:t säger: »Sanningar, som man säkert och troget fästat »i sitt minne, blifva ingalunda derigenom för förståndet och efter»tankan otillgängliga, utan tvärtom bana sig ofta just på detta sätt »väg dertill.
Hon, som skulle resa fram och åter, – både emedan de i Stockholm qvarlemnat deras tolfåriga dotter under mormoderns uppsigt och för att, enligt hennes förhoppningar, föra till staden och försälja de manuskript, han möjligen, ifall han kunde rycka upp sig, komme att utarbeta – hon skulle naturligtvis då äfven återföra utom alla slags förnödenheter alla möjliga nyheter. Men icke var det nog härmed! Mannen var gourmand, och det var redan öfverenskommet att hon, som hade godt om vackra och upplifvande förespeglingar, skulle steka hjerpar i kakelugnen och ställa till små festligheter för besökande herrevänner. Men ännu återstod något ytterligare för henne. Hon förutsåg hans modlöshet och skulle derföre räsonnera med sin man öfver hans tilltänkta författareplaner, bedöma och berömma efter omständigheterna, och när något rätt »uppiggande» behöfdes, skulle hon äfven sätta i gång en och annan lämplig dispyt. Korteligen, hon skulle vara och göra allt. Det var något eget, att Crusenstolpe, som syntes så storartad, hade de mest husliga småtycken och var synnerligen känslig för nöjet af att ega husdjur. Till den ändan hade den omtänksamma hustrun efter sin första stockholmsresa medfört till deras bo på fästningen en tredje deltagare: en katt, afkomling af deras mycket fjesade »madame Pira», det respektablaste exemplar af det feminina kattslägtet, men som blifvit qvar i hemmet till tröst för den unga dottern och den gamla mormodern, hvars gunstling »madame Pira» var. Och hon, Pira, inseende sin pligt att för sina båda matmödrars skull lägga band på sin saknad, hördes aldrig jama högt ... hon endast spann, på sin dyna vid kakelugnen, saktare och mera tankfullt än vanligt. Detta är småsaker i det stora, men för den ensamme mannen var katten en smeksam, välkommen och lekfull vän. Ett patriarkaliskt fästningslif. Nu är det tid att låta de resande göra bekantskap med sina nya resurser.
Här borde vara djurmålningar af Karl Printze.“ Därvid kom han att se utför trapporna. Genom fönstren öfver ingången gnistrade en fläck af Norrström, hvars oroliga vågor återkastade det vinterbleka solljuset så skarpt, som hade det varit tusentals små blinkande silfverspeglar. Och så kom han att tänka en gammal trivial tanke om skilnaden mellan konst och natur: “Gör efter det där, Karl Printze, så behöfver du aldrig mer vigga middagskrischor.“ Nu kommo de andra, och det bar i väg utför trapporna. Henning i midten — “för första gången i lifvet håller han sig på mattan“, sade Prisse, som återfått sitt goda lynne — de båda andra en på hvardera sidan, rispande med sina grofva stöflar statens eleganta marmortrappor; förbi Grand hôtel och Mindre teatern snedt öfver Karl XII:s torg. Där stod en droska vid Operagränden. Henning klef in. “Nå, sätt er opp!“ Sven steg på, men Prisse tvekade. Han hade ett bittert minne af en scen med en oförskämd åkare, som han icke kunnat betala. “Pantlånekontoret, Stora Badstugatan!“ ropade Henning, och Prisse hoppade upp, lätt som en fågel. Han visste, att Henning hade guldklocka. Kusken nickade och körde. “Djurgårdsbrunn! Kör fort, för jag är hungrig“, ropade Henning, i det han öpnade dörren till droskan, där Sven och Prisse suttit hopkrupna i hvar sitt hörn, medan han gjorde mynt där inne. Åkaren smälde med piskan, och så bar det i väg. Henning var vid briljant humör hela vägen, talade nästan ensam — om sin guldrofva, som han fått af farmor, när han var 16 år. Tänk, om gumman nu visste, hvar den fans! Han skrattade muntert. Ja — herre gud — hvad skulle en stackars syndare göra? Han måste ju äta för att kunna lefva. Särskildt gälde detta om Sven, som höll på att måla stilleben, något som ovillkorligen fordrade hög diet.
Sij Sissla, som är vååp, Hon troor för sant ok vissa, At iag ey rätt kan gissa, Thet hon aff mate-skååp Mehr håller og af brenvijn-stoop Än aff then bästa unga gloop. iomfru Malen Vil haa en man ok blifva gifft, Män I döö mökärng. Mins min skrifft! O. s. v. Trots all plumphet lyckas det honom synbarligen icke. Utom att den tidens enkla förhållanden ej erbjödo så många på samma gång nära och fjerran liggande motsatser, hvarmed just qvickheten leker, låg denna ej i hans natur. Den var för mycket lidelsefull och allvarsam. Deremot hade han stora anlag för satiren, såsom vi sågo i det gyllenstjernska giljareqvalet, hvarom vi förut talat, och han hade kunnat blifva någonting i den vägen, om han blott bemödat sig och ej öfvergifvit den. Men dermed hafva vi ej sagt, att icke hans bröllopsverser äro uttryck af en uppsluppen glädje. Tvert om utvisa de ofta för oss, som nu läsa dem två hundra år efteråt, att dagen varit mycket glad, att de tillkommit i lekande hast, och att poeten varit beskänkt lika mycket af Bacchus som af Apollo. En annan sak att anmärka är den stora mytologiska apparat, som tiden hade för sed att sätta i rörelse. Ej nog med att hela den grekiska gudaverlden lefver upp igen för att illustrera nordboernas bröllop. Äfven nordens gudar förekomma ibland, såsom Oden och »hans stora grymm» och Tor med sina viggar, och trifvas väl tillhopa med de grekiska i samma sällskap. Ja, Venus och Frigga, Astrild och Amor äro endast olika namn på samma personer. Der den mytologiska nomenklaturen ej användes, säger man t. ex. »maat-guden», i st. f. Comus, ty en gud måste det vara äfven för köket. Ett så högförnämt sällskap kan ej ibland undgå att ta sig löjligt ut inom skaldens enkla umgängeskretsar, som ofta aldrig förut hört talas om dess tillvaro.
Jag skulle tro, att Kongl. - Maj:t ej nekar sin sanction, om det beslutas, att silfret skall nedsättas i LandtRänteriet. Jag fortfar, att tillstyrka återremiss af Betänkandet. Friherre Cederström: Jag trodde, att ordningen för Svenska ControllVerket i allmänhet skulle vara mera känd, än att denna discussion kunde blifva så vidlyftig. Det är emedlertid föreskrifvit, att, så snart guldeller silfverarhetet icke är philigrams, skall en spån deraf tagas och insändas till ControllVerket, hvilket undersöker guldets eller silfrets halt. Instämmer den ej med uppgiften, så drabbar guldsmeden ett ganska drygt ansvar. Det är således ganska visst, att controllen utöfvas lika säkert i landsorten, som här i Stockholm. Herrton HartmansdorffAugust: Det skulle möjligen kunna hända, att de åtgärder, som nu föreslås för att få silfver invexladt vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö, blifva toma bokstäfver, utan all betydelse, emedan den vanliga uppgiften är, att hvarken penningar eller metaller finnas i landsorternej men äfven örn man Den 3o Julii f. m. 167 antager att allmänna rösten i detta fall icke uttryckte det rätta förhållandet, så torde man ändock behöfva eftertänka, örn förslaget är påk a lin d t af någon möjlig nytta eller nödvändighet? Då det allmänneligen påstås, att Stockholm slukar alla landets capitaler och redbarheter; då BancoStyrelsen torde kunna upplysa, alt vexling af silfver, utan förskott, det oaktadt varit obetydlig härstädes, så hemställer jag om det är troligt, att någon fördeiagtigare slutföljd skulle vara att i landsorterna förvänta. Om invexlingsanstalten således icke är behöflig, anser jag den icke heller medföra någon mot kostnaden och äfventyret svarande nytta. Med Herr Rosenblad delar jag deremot den öfvertygelse, att Banken icke kan åt någon enskild Borgare uppdraga en befattning, af hvars felagtiga utöfning Banken kunde komma att vidkännas förluster.
Härvid har Herr af Grubbens, IG W., hufvud* sakligen anmärkt, att han icke ansåge de i förevarande Motion anförde uppgifter vara så påtagliga eller bevi* sande den ifrågakomue Tramp-Inrättningens gagnelig* het, att någon belöning derföre borde Juringius med* delas, serdeles som berörde inrättning ej vore någon ny uppfinning, enär i andre Länder dylika förut funnit?; hvarefter motionären uti ett till Utskottet afgifvet Memorial ytterligare meddelat åtskillige upplysningar och uppgifter i ämnet, under bifogande af flere bevis och handlingar, som till mer och mindre del vitsorda desse Tramp-inrättningars nytta så för Staten som för enskilte* Utskottet förmodar, att om ifrågavarande TrampInrättningar äro af den beskaffenhet och det värde, som Motionären uppgifvit, Uppfinnaren icke lärer sakna uppmuntran och ersättning medelst deras afyttrande åt enskilte personer, utan anspråk af ersättning från Statens sida; af hvilken anledning och enär merberörde uppfinning ej undergått det officiella bedömande, sorn synes erforderligt till beredande af behörig pröfning, huvuvida densamma är af den vigt och nytta att någon be - Betnnkanden, N:is 174, 175. 49 Belöning må kunna uppfinnaren meddelas, Utskottet anser sig ej kunna tillstyrka bifall å Herr Pereswetoff Moraths förberörde Motion. Utlåtande, i anledning at K. M:ts Nåd. Remiss af Handlingarne i målet, angående inköp af Hemmanet Mellby för Staden Strömstads räkning utaf allmänna Medel. (U.-A.) O A nämnde Stads Äldstes och Borgerskaps vägnar har lios K. M:t RiksdagsFullmäktigen Hr Sam. Meijer i underd. anhållit, att, som Borgerskapets vanmakt betager detsamma all möjlighet, att inom sig skaffa tillgång till erläggande af nedsatt Köpeskilling för Hemmanet Mellby, hvars ägare frånvunnit Staden dess betesmark, K.
Öet är således i dessa dalar sera votoringsprdpööitioner rätteligen aE Utskottet blifvit' uppgjorde dil afförande af IJämnd ,< oå vida ■.] Ridderskap.;! cali Adciu cchBorgareStliidet frånträda da meningar hvilka dessa Stånd yttrad BE förfaller visserligen närvarande fråga, men nu £a5’ iiehålier ej propositionen annat äa son; föijer is ”Den oom bifaller, att i alin ds. Stapelsfudej; ^hvarest Tulluppbörden, inberäknad' lilsoch’ ”Lotäafgister3 enligt lotti års Bokslut, up; guti t”?. 4,000 Riksdaler Banco, och således i Etäeerve ”Stockholm; Götheborg, Gefle, CsrlsLrona. ”hamn, Malmo, Norrköping^ Calmar, ' -y,~. • * kingborg, Westervik, Ystad och Uddevalla, .'Cre-^ ”ditupplag, skall äga rum, caliei dst al EevitH ”ningstJtskottet gjorda och fci HÖgvÖr-ugs Präster ”samt Hedervärda BondéStåiHét voterar:” ’ Ja; Den det ej vill, voterar Nej; ”Vinner Nej, kommer serskild votering att ”anställas, till utrönande deraf , huruvida detta ”Creditupplag med det af HöglofHge Ridderskas, pet och A.Jein föreslåsjne tillägg tr.ä äga rum, geller om, enligt VäJlofiige BorgsreStåndets Ee-t 43o Den 27 October e, rn. ”slut, det på Kongl. Maj;ts Nåfliga pröfning skall ”bero, huruvida ett sådant Credit-Upplag i alla ^Stapelstäder må införas.”
Konungens förfogande, under nästa statsreglerings-period, anslå: a) 4000 R:dr för att tills vidare användas till den löneförbättring åt Kamrnar-koiJegii embetsoch tjenstemän, hvilken Kongl., Maj:t finner nödig, intill dess nådigt förslag till ny stat för detta embetsverk kan vid nästa riksdag varda till Rikets Ständers pröfning öfverlcmnadt; b) 4000 B:dr för att under samma tid likaledes begagnas, dels till lönereglering inom Kammar rätten, dels till godtgöreise af det ökade arbete, som fattigvårds-målens förläggande till detta embetsverk kan medföra; och ansåg Ridderskapet och Adeln, som, i anseende tili det sålunda beslutade tillägget, fann något särskildt beslut icke erfordras i afseende på Utskottets hemställan rörande tle i förenämnde punkt omförmälde motioner, förevarande Utlåtande i öfriga delar ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 21 och 22 dennes på bordet lagda Utlåtande, 'N:o 183, i anledning af er haline återremisser å Betänkandet N:o 73, angående regleringen äf utgifterne under Riks-statens Åttonde Hufvud-titel, fann Riddeiskapet octi Adelil lör godt att i fråga om 8:de punkten och momentet Litt. g af ll:te punkten i Betänkandet N:o 73, bi fulla hvad Utskoitet hemställt; men att, i fråga om 32:dra punkten af samma Betänkande, besluta att, til! befrämjande af det Svenska Läkaresällskapets vei ksamhet, må, utöfver dertill förut anvisade belopp af 300 R:dr, beviljas ett anslag äf 10u0 R:dr årligen, samt, i fråga om 42:dra punkten af meiberörde Betänkande, bifalla Kont!. Maj:ts nådiga Proposition, och ansågs förevarande Utlåtande i ölrigt icke iöranleda tili annan åtgärd, an att luggas till handlingarne.
Det kan -visserligen vara betänkligt att inlåta sig i tvist med en så skarpsinnig Ofiticus, som bedömer icke allenast följderna, utan jemväl meningen af Utskrs förslag bättre, än Utsk. sjelf; men det torde dock tillåtas mig att nanina, att det i allmänhet icke anses ofördelaktigt för en bank att äga creditiv på en annan. Jag vill likväl icke säga, att denna förmån är af synnerlig vigt, eller att privatbanker hos oss derförutan ej kunna uppkomma; men jag tror, att de enskilda bankerna icke förlora uppå, alt en sådan rättighet för dem linnes, äfven om de ej vilja begagna sig deraf. Samma värde ledamot har äfven yttrat, att de föreslagna creditiven för enskilda personer och bolag vore hinderliga för privatbankers uppkomst, emedan sålunda ej lemnades tillfälle för dessa banker att med fördel bedrifva en sådan rörelse; och samma mening har blifvit uttryckt af en annan värd talare. Jag skulle likväl tro, att om dessa Hrr brytt sig om att efterse de vilkor, under hvilka dessa cassacreditiv blifvit föreslagna, skulle de funnit, att om privatbanker uppstå, kunna de lemna dem på vida billigare vilkor, och att icke Den 3o Juli e. ra. 36r) inte många tunna vilja begagua så beskaffade creditiv i statsbankeri. För dem har nemi. blifvit föreskrifven 5 procts ränta på hvad sora derå drages samt £ procts afgift å hela ereditivet. Sålunda komme 6 proc. att erläggas, i fall halfva summan droges på ereditivet. Ett sådant creditiv kan endast vara fördelaktigt för den, som drifver en sådan rörelse, som fordrar en stor liggande cassa för icke beräkneliga utbetalningar, i hvilket fall det kan vara förmånligare att hafva ett creditiv för ^ proc., än att förlora hela lantan på capitalet.
Det är anledning till anmärkning emot föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Vördsamt Memorial! Det är anledning till anmärkning emot Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Utlåtande, i anledning af K. Remiss till Utskottet den 20 sistl. Junii, uppå en underd. ansökning om upplåtelse af en Betan kanden, N:o ig6. i3g Örebro Slott tillhörig Tomt, för uppförande af ett nytt Scholashus i Örebro Stad. (I.-A.) H os K. M:t hafva Dess Bef:de i Örebro Län samt Biskopen i Strängnäs Stift, å Consistorii vägnar, i gemensam underd. skrifvelse, anmält, att, då förberedande anstalter skolat träffas till uppförande af den nya Skolhusbyggnad åt Carolinska Trivial-skolan i Örebro, hvartill K. M:t i Nåder täckts gilla och fastställa behörig ritning, förslag blifvit väckt, att en liten jordlägenhet, belägen vid nya Quaien och tillhörig Örebro Slolt samt den K. M:ts Bef:de anslagne Boställsjord, innehållande n,Ö36 qvadratalnar och således mindre än ett Geometriskt Tunneland, kunde för everldeliga tider få upplåtas till Tomt åt den nya SkolByggnaden.
Men jag skulle icke ändå begärt ordet, såvida man icke så strängt yttrat sig om den komité, som blifvit tillsatt för det ifrågav:de ändamålet; och jag är öfvertygad om att, ifall den den värde talaren känt förhållandet, skulle han icke framkommit med en sådan beskyllning. Denna komité tillsattes i Maj, men den mina, man beställde af fabrikanten, erhölls först i September. På hans begäran gjorde man visserligen ett försök och lyckades också naturligtvis att spränga ett fartyg; men det är äfven andra experimenter, som mäste göras. Så måste man t. ex. se huru länge en mina kan ligga i vattnet, utan att taga skada, och det är anledningen hvarför man dröjt så länge. Komitén är dessutom icke afsedd endast för dessa slags minor. Flere andra förslag i samma riktning äro afgifne, men jag känner icke ens enskildt, om Hr Nobells äro de bäste eller icke, Den 23 November. 305 icke, och under sådana förhållanden anser jag att man icke bör bestämma belöningen förr än man vet hvem den med rätta bör tillkomma. Hr Cederschjöld: Att inga fartyg blefvo skadade under Ryska kriget synes mig vara ganska naturligt, då, som jag förut yttrat, inga fartyg, vare sig Franska eller Engelska, vågade sig in i dessa farvatten. Det gläder mig att ingen försummelse kan läggas komitén till last. Detta var således ett misstag af mig. Men jag har af tidningarne sett att försök blifvit gjorda och fartyg sprängda, och detta var anledningen till det yttrande jag fällde. Man har anspelat på att minorna endast skadade ena ögat på en amiral; men om den värde talaren kommer hit, skall han få se en fortograf), som visar de fartyg, som blifvit sprängde; och på denna fotografi äro hålen större än t. o. m. amiralens hufvud.
Men jag hemställer till honom, huruvida detta kan blifva något skäl för bibehållande af en domstol, såvida denna domstol föröfrigt anses vara obehörigt organiserad, och alt lagmansrätternc äro obehörigt organiserade, derom torde intet tvifvel uppstå hos en praktiserande domare. Jag hemställer till hvar och en, huruvida det kan vara ändamålsenligt, att när en domstol, bestående af en lagfaren person och 7 icke lagfarne, nemi. nämndemännen, pröfvat en sak, så skall denna sak vidare fullföljas hos en annan domstol, äfven bestående af blott en lagfaren person och ett antal nämndemän. Detsamma är förhållandet uti slaJsdomsloIarne. I Stockholms är förhållandet ännu värre. Der handläggas målen i första instansen af 3 lagfarne personer, fullföljes sedan till andra instansen, rådhusrätten och, om lyckan är god, kunna de der blifva handlagde af tre personer, utaf hvilka icke en enda är lagfaren. Hvar och en inser ganska väl, att sådant är i högsta målto besynnerligt och kan ej leda till goda resultater. Jag tror derföre, att den ifrågavar. motionen, lika beskaffad med en, som varit handlagd vid föregrde riksdagar, och som då, om jag ej misstager mig, af alla Stånden tillstyrktes, har ganska goda skäl för sig. Såsom jag tror, har äfven R. St:s Just.ombudsman i sin berättelse gjort framställning i delta afseende. Jag tillstyrker, alt lagmansrättcrne målto försvinna och att det således blott må blifva 3:ne instanser. Della synes hafva ännu ett skäl för sig, ty då kan det icke inträffa, att två domstolar i sina beslut stanna mot två, utan man mäste i hvarje mål få två domstolars beslut emot en domstols, så framt icke alla tre instansernas beslut sammanstämma. Frih. Rehbinder: Jag anhåller endast att få erinra den siste värde tataren, alt jag hufvudsakligen yttrat mig mot Frih. Cederstöms motion, just derföre att hau icke föreslagit något att sätta i st. f. lagmansrättcrne.