Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min anmärkning är ej föranledd af misstroende till Konungens vishet, eller till Hans Rådgifvares redliga afsigter, utan af den öfvertygelse, att Styrelsen, huru den än härutinnan besluter, alltid skall stöta något enskildt intresse för hufvudet. Om deremot Rikets Ständer blefvo hörda öfver hvarje till plantering utsedd local, innan den för ändamålet användes, skulle antingen tadlet uteblifva, eller åtminstone Regeringen ej blifva dess föremål. Herr Hjerta anser BispMotala vara den lämpligaste platsen för Ekeplanteringar, hvilket omdöme i så måtto jemväl är Hans Excellence Grefve von Plåtens och Landshöfdingen Grefve Hamiltons, som de förklarat sådant vara förhållandet inom Östergöthland. Men deraf följer icke, att Östergöthland är den lämpligaste Provinsen för ändamålet inom Sverige. Det torde kunna tagas för gifvet, att Skåne, Blekingen och sydligaste delen af Småland äro det ännu mera och egentligen. Förslaget är emed - 186 Den i5 Junii e. m. lertid grundadt på en så kallad Öfverjägmästare Eberts utlåtande: en person, om hvilken man aldrig förr liört talas. I stället har man förbigått att höra tjenstgörande Öfver Jägmästaren i Länet, på hvars vitsord mera horde litas. Det kan icke annat än både förundra och förtryta en hvar, att i ett land, der man har en VetenskapsAcademie och tvenne Universiteter, der allmänt kände Vetenskapsmän finnas i Naturalhistorien, att säger jag, i Linnés och Retzii fädernesland, man, med förbigående af dessa, åberopar ett Tyskt arbete af en Doctor Pfeil, hvars rykte är så långt underlägset våra egnas, och hvars kännedom om våra localförhållanden måste vara vida ringare än deras. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet. Friherre Sprengtporteny Jacob Wilhelm:
Tänja, så hette den unga flickan, växte upp och utvecklade sig, ej till en bländande skönhet, men till en frisk, glad, ädelt tänkande och varmbjertad qvinna. I olikhet med fadern och modern hade Tänja oregelbundna drag; det oaktadt besatt hon en stor tjusningskraft, tack vare de själfulla, bruna ögonen, de rosiga kinderna och den smidiga figuren, den elastiska gången och hållningen. Det var lyckliga år, som den vuxna, unga flickan tillbragte med sin fader, vid hvilken hon var knuten raed en nästan tillbedjande kärlek, som så fullkomligt tog hennes hjerta i anspråk, att hon länge förblef känslolös för de unga männens hyllning. Far och dotter läste och studerade flitigt till samman samt gjorde långa turer till häst och till fots genom det naturskönt belägna godsets härliga omgifningar. En stor del af deras tid egnades åt en omfattande välgörenhet. Tänja var van sedan barndomen att följa fadern till fattigdomens kojor och olyckans hemvist, och mången djupt sörjande hade hemtat den största trösten ur hennes medlidsamma ord och blickar. Om vintrarne företogo far och dotter merendels resor till utlandet; än besågos Korns konstskatter, äa stäldes färden till verldsstä- derna Paris och London eller till det soliga Spanien, och åter en annan gång besöktes Kristi graf och Palestina. På en af dessa resor uppvaknade i Tänjas hjerta en stark och varaktig känsla för en ung, polsk officer, hvars bekantskap de gjorde i det sköna Neapel, och hvars varma fosterlandskärlek fann ett återljud i den unga qvinnans för allt stort så emottagliga själ. Den gamle grefven varseblef med glädje dotterns växande böjelse, ty han önskade ingenting högre än att före sin död se sitt barn under en ädel mans beskydd. tl« \ &lt; ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör Och baron Z. var ej endast en älskvärd och distinguerad man; han var, hvad som bättre är, högt begåfvad både pä hufvudets och hjertats vägnar.
Verklig hänsyn till hvarje barns begåfning och individualitet kan ändock aldrig tagas i en dylik skola. Kamratlifvet på ett ställe, där så många olika element äro sammanförda, måste ju, äfven det, gifva anledning till oro och farhågor. Allt det där har nu flertalet föräldrar klart för sig; men när det gäller att välja sätt att förskona sina älsklingar från de faror af olika slag, för hvilka de skulle blifva utsatta i en stor skola, kasta många af dem sina barn ur askan i elden. Vanligen går det så till att några familjer slå sig tillsammans och bilda en liten kurs för sina i skolåldern varande barn. Men hur anordnas i allmänhet dylika kurser? Jo, till lärarinna tages en ung flicka, hvars hela underbyggnad för det ansvarsfulla kallet består i en mer eller mindre väl af slutad skolkurs och som fullständigt saknar pedagogisk utbildning. Denna lärarinna läser nu åtskilliga, ja, om kursen är liten, alla ämnen med skolans elever. » Att lära små barn läsa, skrifva och räkna samt litet historia, geografi etc. måtte väl ej vara någon konst, » har jag många, många gånger hört i öfrigt kloka föräldrar yttra. Behöfver den unga lärarinnan hjälp vid skötandet af skolan, så tages därtill ofta en person, lika oerfaren som hon själf. Något särskildt skolrum anskaffas icke, för att nu ej tala om pulpeter, gymnastikredskap och åskådningsmaterial af allehanda slag. Ett vanligt bord och stolar, en större karta, t. ex. öfver Afrika, några bläckhorn och i allra bästa fall en » svart tafla » — se där utrustningen! (Man får vid åsynen af dylika skolor en osökt påminnelse om beskrifningen på hur det för ett tiotal af år sedan gick till att sätta upp turisthotell i Norge. Ägaren af en bondgård behöfde blott hänga upp en stor skylt, sätta 1895 307 I D I en flaska engelsk pickles i fönstret samt skaffa sig blanketter till räkningar, och så var hotellet färdigt.) Jag har reda på ett par vinkelskolor, där läsrummet är genomgångsrum till den öfriga våningen; en sådan anordning måste j u ha till följd, att barnen allt emellanåt distraheras.
Utskottet då ega skäl att i afseende å 4:de klassens räknings-hafvare tillstyrka den ifrågavarande förändringen? Jo! —säger Utskottet — emedan dessa räkningshafvare nästan uteslutande finnas i hufvudsladen, och genom tillfället att begagna Banken såsom forvarings-ställe för sina medel, redan åtnjuta tillräckligt stora fördelar. Ulan att yttra mig om arten och beskaffenheten af denna argumentation, anhåller jag blott att få fästa uppmärksamhet derå, att, om nyssnämnde fördelar skulle af Rikets Ständer anses vara allt för stora, den lämpligaste utvägen torde vara alt stadga, det 4:de klassens räkningshafvare skulle för sine räkningar erlägga folii-afgift, så att tillgång derigenom beredes att kunna aflöna en eller par tjenstemän i Banken, sorn man anser sig möjligen kunna undvara genom antagandet af Utskottets förslag.” Uti denna reservation hafva Herrar K. A, Almgren och P. H. Hesselgren instämt. 8 Banko-Utskottets Memorial, N:o G3. JU:o 63. Ank. till Exp.-Utak. d. 2 Okt. 1854, kl. 2 e. ni. Memorial, med anledning af Riks-Ståndens beslut öf ver framställningarne i 7l:a punkten af Utlåtandet N:o 48, Sedan, i anledning af Utskottets, i Memorialet N:o 59, hos Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden gjorda hemställan, att förordna angående dispositionen af en del utaf de från låneoch kreditivrörelsen indragna medel, bemälde Riks-Stånd, jemlikt Utskottet tillhandakomne Protokolls-utdrag af den 16, 20, 22 och 27 dennes, i ornförmälde fråga fattat beslut; så har Utskottet, under åberopande af hvad dess Memorial N:o 55 i detta hänseende innehåller, nu skolat uppgöra förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver framställningarne i 71:a punkten af Utlåtandet N:o 48, samt får af sådan orsak anföra följande.
Riksdagsmännen, som förut saknat sysselsättning, finna sig nu deraf så öfverbopade, att det icke skäligen kan väcka förundran, om en eller annan skulle underlåta att åt denna mängd, för honom ofta alldeles främmande frågor egna den lid och det arbete, som fordras för fattandet af ett klart och grundadt omdöme. Bestört öfver den mångskiftande massan förlorar ofta, äfven den samvetsgrannaste, modet och tvingas att helt och hållet lita på omdömet hos de Ledamöter, sorn förmodas besitta sakkännedom. Härigenom uppkommer den vanan att afhålla sig från alla sådana frågor, om hvilka man icke på förhand eger fullständig kännedom, i stället för att en hvar borde, just i de ämnen, som för honom äro främmande, söka vinna en klar och säker insigt. Sådant är likväl under nuvarande förhållanden, i de flesta fall, alldeles omöjligt. Här inträffar det egna och vid första påseendet paradoxa förhållandet alt, oaktadt riksdagarnes utomordentliga långvarighet, tiden för ärendenas pröfning olta är alldeles för inskränkt samt alt ett icke ringa antal Riksdagsmän känna sig öfverilade vid beslutets fattande. Ett sätt, att lill någon del afhjelpa berörda olägenheter, tinnes, och detta är helt enkelt oell oskyldigt. Det består deri att man i afseende på motionernas tryckning förfar på samma vis, som med Kongl. Maj:ts Propositioner och Utskottens betänkanden, eller att man redan vid riksdagens början och så fort sig göra låter, uti Bihanget till Riks-Ståndens protokoll trycker och bland de särskilda Ståndens le damöter utdelar alla väckta motioner. Genom ett sådant förfaringssätt skulle, enligt min uppfattning, härflyta föl jande fördelar nemligen: l:o En mognare och grundligare pröfning inom vsderbörande Utskott. För närvarande finnes inom Utskotten endast ett exemplar af hvarje motion. Deraf blir ock en följd att Utskotts-ledamöterne sällan om dem erhålla annan kunskap, än den, som kan inhemtas vid afhörandet af motionernas uppläsning. Och denna kunskap torde i många fall icke vara tillfyllestgörande. Antoges mitt förslag, kunde en hvar Utskotts-ledamot i hemmet och på lediga stunder förbereda sig till Utskottets blifvande förhandlingar.
Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 54. Enär slutligen, i fråga om en förändrad organisation af skogsstaten, Kongl. Majrt ansett, att densamma bör, utan Statsverkets betungande, kunna småningom åvägabringas genom de förökade inkomster, som Kronans skogar under en omsorgsfullare vård antagligen komma att lemna, hvaremot, intilldess densamma blifvit genomförd, någon behållning af kronoskogarne, att till Statens öfriga behof användas, icke torde vara att påräkna, och Kongl. Maj:t vid sådant förhållande, funnit lämpligt att alla de inkomster, som från Kronans skogar härflyta, också tillsvidare för skogsvårdens och skogsförvaltningens utveckling användas, samt det hädanefter egentligen torde vara från de norra länen som förökade inkomster af kronoskogarne äro att förvänta, har Kongl. Maj:t, som under denna dag utfärdat nådig Förordning angående utsyningen i dessa län, velat, i sammanhang dermed och i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers i deras ofvanberörda underdåniga skrifvelse uttryckta mening, nu tillika föreslå, hvad som äfven i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition vid beräkningen af Statsverkets inkomster blifvit iakttaget, att stubböresmedlen från de norrländska länen, hvilka hitintills uppburits såsom allmänna statsmedel, ej vidare måtte så behandlas, utan jemte de medel af enahanda beskaffenhet, hvilka kunna inflyta från Stora Kopparbergs län, från början af 1867 ingå till Skogsplanteringskassan, för alt på samma sätt som nämnda kassa disponeras och användas; i hvilken händelse det å Riks-statens Sjunde Hufvudtitel för närvarande uppförda årliga reservationsanslag för skogsväsendets ordnande af 75,000 R:dr efter 1867 års utgång, enligt all sannolikhet, ej vidare blir för ändamålet nödigt. De till förevarande ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, till hvilket detsamma kan varda af Rikets Ständer öfverlemnadt; Och Kongl. Maj;t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Ett, sådant moment var jemväl föreslaget, då den härutinnan gällande lag, eller Förordningen om mord, dråp och annan misshandel, af Rikets Ständer antogs; men då varande Lag-Utskott afstyrkte detsamma på de skäl, att det vore af vigt att ur lagstiftningen utesluta hvad som tillhörde doktrinen eller rättsvetenskapen, — att redan språket i detta moment häntydde derpå, som skulle den deri uttryckta sats vara uttalad, icke af lagstiftaren, utan af rättsläraren, — att satsen ock redan vore antagen i lagskipningen och således öfverflödig i lagen — samt att den vore öfverflödig äfven derföre, att §:ns sista moment för den uppmärksamme granskaren indirekt tillkännagåfve hvad genom det första velat uttryckas. I öfrigt hafva Rikets Ständer, som i följd af den beslutade ändringen i 35 § ansett införande af denna § i den 46:te vara öfverflödigt, ändrat den i sistnämnde § utsatte påföljd af förlust af medborgerligt förtroende för alltid till alternativ sådan: för alltid eller på viss tid; hvaremot Rikets Ständer, enär efter deras åsigt det i 27 § upptagna brott att med qvinnas vilja söka döda eller fördrifva hennes foster, vore, i synnerhet om det, så att säga, gjordes till ett yrke, lika skamligt, som brottet i 28 §, att utan qvinnans vilja söka döda eller fördrifva hennes foster, i likhet med hvad för det sednare brottet är i 46 § bestämdt, stadgat förlust af mederborgerligt förtroende för den, som begår det förra brottet, äfven i den händelse han icke är läkare eller apothekare. 15 KAP. Om. brott emot annans frihet. De absoluta straffbestämmelserna i 1, 12 och 15 §§ hafva, på förut angifna grunder, föranledt de i samma §§ vidtagna straffnedsättningar. En annan straffmildring har skelt i 9 §, i anseende till de synnerligen mildrande omständigheter, som ej sällan visat sig vara förenade med detta brott, hvilket till och med stundom begåtts af rent oförstånd, utan ondt uppsåt. I 20 § hafva Rikets Ekander utbytt ordet sin emot hennes såsom efter deras åsigt rigtigare. 16 KAP.
2;o 9lär, genom ^röfmugSsGotnmtttéS beflut, någon bltftult från Seiullfs ning allbclcS befrtab, må antnärfulng bertutb tele funna poS åtamntars9lätten göraS eller till pröfning upptagas. 5:o åfomtngettS SefaKntitgSpaftuanbeS ocp Äoitgl. åfantinars9tättcu§ Ittffag eller Dtefoluttencr, röraube beblterlitg, [fola fofhtabSfrttt ntcbbelaS bett flagaube. 4:o Gj må, af ptuab aufebntng font petft, till SaterlitgSs eller ^rÖfnhtgSs GommltteS panbläggtttug, återförtutfaS utål, font af befja Gommtttéer rebait bltfs 2?il). (in N, @f. 93rot. 1847 A 1848; 10 ©anti. 1 21 ft. 2 ÉBanM. 11 ^ewillmngs-SovovUmitgeit. Sa tutt pröftuabe; eften ?pr8fntugiMSomiuftté beftuäraä ttteb förffartttgä afgtftuattbe, utan funna, öftucr bcftuär ocfj attntärf tungan t Sapertttgäfrågor, t;ttranbcu ocfj förffartngar, eften ctuftättbtgljeternc, tnfcnbnaS af Ärottattö SDtubub tutb trofin ngä* (Souunttteen, ecb af ben cufftfbe, b tua nä rätt än i fråga. §.
Jag har nämligen börjat erfara ett besynnerligt begär att meddela mig med någon. Det är, som om jag hade behof att beklaga mig för en medmänniska, ropa ut min smärta, så att jag finge höra den gifva eko i en annans bröst. Här om aftonen var det ej långt ifrån, att jag hade gifvit Greta del af min sorg. Hon flyttade nämligen undan Gertruds porträtt på mitt skrifbord för att få plats för brickan med min aftonmåltid. Jag tyckte, att hon fick en sorgsen min, när hon tog i porträttet, och jag var nära att fråga henne, hvad hon egentligen tänkte om mig. Det var blott med ansträngning, jag förmådde kufva min talträngdhet, och allt som minuterna skredo, hade jag formlig hjärtklappning af obeslutsamhet, om jag skulle tilltala den gamla eller ej. Jag kände mig emellertid lättad, när hon gick, och ändå visste jag, att den verkliga lättnaden infunnit sig, om jag kunnat öfvervinna mig själf och talat. En annan afton ringde det på min dörr. För ovanlighetens skull var jag hemma, ehuru det var tidigt på dagen. Jag gick och öppnade, i tanke att det var brefbäraren. Till min öfverraskning steg Kristian Sundin mig till mötes och frågade, om jag tog emot. Jag blef hvarken häpen eller otålig, jag tänkte ej på annat, än att nu skulle han få veta det. Jag skulle sätta mig midt emot honom lugnt och naturligt, därefter skulle jag vända mig till honom, som sökt mig i min ensamhet, och börja berätta. Men jag kunde ej finna ord för att börja. Han talade lätt och vänligt om idel alldagliga saker, om utsikten från mina fönster, om våren, om sommaren, som skulle komma, frågade, hvar jag tänkte tillbringa ferierna och berättade om sina sommarplaner. Hela tiden satt jag och lyssnade på hans ord, svarade och tog upp nya ämnen. Men jag tänkte endast på, hur jag skulle börja att tala, och jag sökte fortfarande efter ord. Då reste han sig upp för att gå. Och jag förstod blixtsnabbt, att just nu borde jag hålla honom kvar. Men orden fröso på mina läppar, och när han gått, tyckte jag, att mina tomma rum genljödo af smärta öfver min egen förtviflade ensamhet.
Landshöfding årligen utbetala ett emot 5 procent å nämnda återstod svarande belopp, intilldess denna årliga ersättningssumma kunde på framställning, som Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer vid nu innevarande riksdag aflåta, varda på sjette Hufvudtiteln uppförd. Anmälande Departementschefen tillika, att, enligt hvad af Stats-kontoret blifvit upplyst, den återstod af meranämnda expropriationsmedol, som af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för ofvanomförmälda ändamål under Mars månad 1861 till Stats-kontoret levererats och hvarå Stats-kontoret sedan till Landshöfdingen utbetalt ränta, uppginge till en summa af 2,000 R:dr 18 öre. Med anledning häraf hemställde Stats-Rådet i underdånighet, att Kongl. Maj:t nu måtte föreslå Rikets Ständer, att såsom ersättning i ofvanberörda af - 48 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 76. seende åt Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län blefve, till utgående årligen från och med början af nästa statsregleringsperiod, å sjette Hufvudtiteln uppfördt ett emot 5 procent å sistomförmälda summa svarande belopp i jemnt tal med 100 R:dr. Departements-chefen anförde vidare i underdånighet: Angående Uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län öfver i°nefö>'/‘°>mn!ileornad skrift anmälde Länsmannen i Särna socken och Idre kapellag, G.
Rikets Ständer hafva i underdånig skrifvelse den 21 Oktober 1863 anmält det beslut, att såsom ersättning för de förluster, som till följd af Nya Strafflagens inne håll, att deri stadgade böter böra kronan tillfalla, kunna drabba personer, menigheter eller allmänna inrättningar, finge af inflytande bötesmedel från och med det år, Strafflagen trädde i verkställighet, tillsvidare dem tilläggas ett belopp, motsvarande hvad de, efter medelberäkning för senaste fem år, hitintills årligen uppburit; Och Kongl. Maj:t, som under den 29 sistlidne Augusti beslutat utfärdandet af allmän kungörelse, innefattande bestämmelser om tid och sätt för vederbörande att anmäla anspråk på ersättning af förenämnda beskaffenhet, vill i anledning af Rikets Ständers berörda beslut härmed göra den nådiga framställning: dels att tillsvidare jemväl under nästa statsregleringsperiod måtte, enligt de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bestämda grunder, få till vederbörande utbetalas de belopp, hvilka varda godkända vid den pröfning af väckta ersättningsanspråk, sorn Kongl. Majit antingen sjelf företager eller åt annan myndighet uppdrager; och dels att, då för innevarande och nästkommande år dessa utbetalningar väl sålunda skulle komma att enligt Rikets Ständers beslut afföras på influtna bötesmedel, men det icke i allmänhet synes lämpligt, att utgifter anordnas å en inkomsttitel, Rikets Ständer måtte för nästa statsregleringsperiod anvisa ett särskildt förslagsanslag, att under rubrik: ersättning till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för dem genom Niia Strafflaqens införande frånqånqna bötesandelar, uppföras å Riksstatens Andra hufvudtitel med 250,000 R:dr. Konyl. Maj:ts Nåd.
rande i skogarne föll han slutligen ute i markerna, upphämtades af månader, utan att vi visste hvar han fans! barmhertiga menniskor och intogs på en asyl, der han låg sjuk i tre DOMINIKANERN. skildrat, i klostret »Goda Hjelpen», der jag just är confessor. Under det febern pågick, öppnade han sitt hjerta, och det fans knappt ett han intet, påstod han. För att pröfva njurarne, begagnade jag den hemliga apostoliska magt oss är förlänad och utkastade på försök brott som han ej tog på sig. När han vaknade till besinning, mindes Vänta nu: i går intogs en man, under omständigheter Ni det lilla bannet. När nemligen ett hemligt brott är begånget, läses Deuteronomions förbannelse öfver den misstänkte; är han oskyldig, går han oskadd ifrån saken, men träffas han, då sker såsom Paulus säger, att hans kropp lemnas att plågas af Satan, på det hans själ måtte bättra sig och varda räddad. MODREN. O Gud: Det är han! - DOMINIKANERN. Men träffades han grundligt? Det är densamme: Er svärson! Underliga äro försynens vägar TILL DAMASKUS MODREN. af en oförklarlig kraft som isade hans hjerta, sade han... DOMINIKANERN. Och så fick han skräcksyner? MODREN. Ja! DOMINIKANERN. tänkte: min säng skall trösta mig, så förskräcker Du mig med drömmar och gör mig förfärelse, att min själ önskar sig vara hängd och mina ben döden»! Detta är alldeles som det bör: Men fick han ögonen öppnade? Och jagades af ängslans tankar, hvarom Job talar: »När jag Ja, och så... Han sof här om natten, men togs upp ur sömnen MODREN hopade sig och han icke längre kunde förklara dem på naturlig väg, och då ingen läkare kunde bota honom, började han inse att han stred mot högre medvetna magter... Ja, men endast för att få synen förvänd. Ty då olyckorna - DOMINIKANERN. vanliga gång... Och sedan? Som ville honom ondt, och derföre voro onda. Det är sakens
Genom öppnandet af denna bana befordrades äfven den direkta förbindelsen emellan örebro och Askersund, då det vägstycke mellan nämnde städer, som mäste trafikeras med dragare, förkortades till 2 mil, eber från vestra stambanan vid Gatugårda till Askersund. Likaså befrämjades derigenom bergslagernas och Örebro-traktens handelsrelationer med Norrköping, emedan då från förstnämnde orter crhölles oafbruten jernväg till Katrineholm, dit afståndet från Norrköping endast vöre något öfver 4 mil. Och om också obestridligt vore, att en del utaf de af Kommittéen uppgifne fördelar komme, isynnerhet hvad lorslingen af tyngre effekter och råämnen till aflägsna landsorter beträffar, att upphöra under de tider af året. då de inre farvattnen vore isb -lagda, så återstode dock dels transporten af dessa varor inom kretsen emellan de stora vattendragen, dels den vintertiden påräkneliga, ej obetydliga trafiken af passagerare samt lättare och dyrbarare köpmansgods, såsom afsevärda föremål för rörelsen på den blott 2 mil långa banan, och som i allt fall gåfve densamma sitt stora värde. Utskottet, som erkänner att i allmänhet stora fördelar för landets rörelse måste uppkomma genom den föreslagna jernvägsanläggningen mellan Hallsberg och Örebro, har derjemte fästat sin uppmärksamhet vid den lättnad i arbete och be sparing, som kunna åstadkommas vid vestra stambanans anläggning genom Nerike, derest föreningsbanan från Örebro till trakten af Hallsberg kommer att utföras så tidigt, att den kan begagnas för materialtransporter ifrån Hjälmaren till det inre af nämnde provins; samt slutligen tagit i betraktande den stora vigten af ifrågava Bih. lill n. St. 4 Samt. 1 Afd. 5t Hafi. 3 18 Stais Utskottets Utlåtande M 86. rande löreningsbana, såsom det enda medel, hvarigenom i den närmaste framtiden ni jernvägsförbindelse öppnas frän rikets norr om Hjelmar en och Mälaren belägna orter och bergverksdistrikter till vestra kusterp utan hvilken förbindelse icke allenast