Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förhållande, som egde rum å flere recognitions-samt utarrenderade Kongsgård soch boställs-skogar, 'der huggningen fortginge, utan att ungskogen återväxle, skulle snart för vissa Bruk medföra skogsbrist, och hade under senare åren visat sig än mera skadligt och skyndsamt förödande, i följd af den tillökning i kreaturens antal, som en utsträckt hemmans-klyfning, 12 Statssamt Allm, Besv. och Oecon.-Ulskottcns Betänkande N:0 /j.2. jemte torpares och backstugusiltares bosättning i skogarne medfört. Till afvärjande af dc olägenheter, sorn vid en förestående skogsbrist måste inträffa, och till befrämjande af en förbättrad och ändamålsenlig skogshushållning, har Motionairen derföre ansett sig böra föreslå, ”att den, som dispo”nerar skog, men ej betet på densamma, målte ega rättighet och lill och 'med skyldighet, alt, för ny skogs uppfredande, inhägna åtminstone en li”ondedel^af skogsmarkens hela vidd i sender.” Då den i berörde afseende väckta fråga rörer dels recognitions-skogar, dels Kungsgårdseller boställs-skogar, som af Kongl. Majit och Kronan utarrenderas; har Allmänna Besvärsoch Oeconomic-Ulskottet ansett motionen jemväl tillhöra Stats-Ulskottets befattning. Utskotten, som, i följd häraf, gemensamt tagit densamma i öfvervägande, hafva funnit, att Molionairens förslag, såsom innefattande ett medel lill skogshushållningens befrämjande, förtjenar att understödjas; dock alt den yrkade tillåtelsen till inhägnad icke beviljas så oinskränkt, alt på Contract grundade rättigheter derigenom för nära trädas.
R:dr 32 sk. af kostnaderna för nya mynthusbyggnaden, som blifvit bestridda af köpeskillingen för försålda f. d. Hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan i Stockholm, hvilken köpeskilling, som förut, enligt Rikets Ständers medgifvande, till Myntverket ingått, således borde derifrån återbäras, har Kongl. Maj:t, till förekommande af möjlig olägenhet för Myntverket, för närvarande funnit sig endast böra i nåder förordna, att Fem Tusen Sjuhundradefemtiofem Riksdaler 43 sk. 7 r:st. banko af ofvannämnde skuld skola nu genast Rikets Ständers Bank godtgöras; och vill Kongl. Maj:t, med tillkännagifvande häraf, föreslå Rikets Ständer, att Banken må åtnöjas dermed, att återstoden af samma skuld, Aderton Tusen Riksdaler Iiqvideras med en tredjedel under hvartdera af de trenne nästföljande åren. Kongl. dlaj:ls A'ad. Proposition, J\t 20. 13 De till denna fråga hörande handlingar skola serskildt Rikets Ständers Statsutskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAPx. A. P. Sandströmer. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 21 December 1850. Närvarande: H. Ex. Justitie-Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre. II. Ex. Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne, Herr Friherre Stjerneld. Stats-råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallenstien, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Sandströmer, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med fattadt beslut uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer i fråga om återgäldandet af Myntverkets äldre skuld till Rikets Ständers Bank. Kongl.
Po la toes-od lingen vinner öfver allt med hvarje år mera framgång, hvaremot sådant murken föga hvad angår Lineller ilamp-odlinge 6 samt rotfrukter. Der laga Skiften hunnit verkställas, hafva de på jordbruket visat fördelaktig verkan, och sedan Länets äfvittrande, sorn oafbrutet fortgår, nu mera uti ålskillige socknar till stor del framskridit, möler i det afseendet mindre hinder för dylika skiftens företagande; dock som få Byar för närvarande finnas i den lyckliga ställning, att de kunna bekosta laga skiften, måste i det hela med dem anstå, intill dess landet framdeles möjligen kan förkofra sig. Boskapsskötsel: Icke blott inom kustlandet, utan äfven bland Nybyggarne inom Lappmarken, utgör Boskapsskötseln en näringsgren af i det närmaste lika väsendtlighet med jordbruket, och ehuru allmogens håg och försök att förbättra ängarne, samt att i allt föröka fodertillgången, märkbart visar sig, har likväl föga tillfredsställelse deraf erfarits under de Irenne sednare åren, då missväxten på boskapsfoder blifvit med hvarje ur kännbarare. — Ladugårdarne hafva alltså måst betydligt nedsättas och dea afkastning, deraf i annat fall kunnat påräknas, har följaktligen ansenligt förminskats, så att, då, enligt sista Fernårs-Berällelsen, årliga försäljningen af smör utom landet upptogs till omkring, 3o,ooo Lispund, knappast mer än 20,000 Lispund under hvarje af de trenne sednare åren kunna antagas såsom afyltrade. Sjukdomar bland boskapen hafva dock under liden icke försports, och denna näringsgren, som för Länet är bäst passande, upplifvas lätt åter, blott ett godt år inträffar, och skall säkert hädanefter, då jordbruket härstädes är och blifver mera äfventyrlig!, i förökad scala omfattas och tilltaga. Rehn-skötseln är Lappallmogens lmfvudnäring, och fastän Rofdjuren tidtals åstadkommit större förstörelser bland en del Rehnlijordar, kan dock denna näring antagas hafva under de fem nu ifrågavarande åren oförändrad bibehållit sig. Skogar:
Först sakta som ett sus kom det fram under stråken se’n starkare och klarare. Det var som gråt och längtan så vekt och sorgefullt se’n blef det som lock af tusende fåglar ... Och det steg och steg och blef till ett jubel, som tonade likt starkaste klockeklang så sjönk det igen djupare och djupare, längre och längre bort ... Det hade blifvit alldeles stilla, både i stugan och utanför, och pojkar och jäntor skockade sig andlösa och halft förskrämda i förstugan in tordes de ej. Nej, slikt hade de inte hört förr, och det nästan kröp efter ryggraden på dem efteråt. Lena hade ej tagit ögonen från Erik, och under spelet drog hon sig allt närmare, så att, när han slutade, stod hon tätt bredvid, och blicken, som då mötte hans, var glänsande och varm som sommarsol. »Du ä’ allt bättre än de andra, du Erik!» sade hon sakta. »Det ä’ om mej själf, jag spelt», hviskade han tillbaks, »och om dej me’, Lena, och nu veit du hur’e står te’ me’ mej, och ...» »Jag tror trolla rid’ båd’ pojken och jänta», hördes Petters hetsiga röst; de hade nog varit som förtrollade allesammans, men nu började de röra på sig och tala sins emellan »Och för resten, din fattiglapp», fortsatte han, »har du int’ nån rätt te’ stå och locka och hviska djäfvulskap me’ Lena på Sörgården. Och spar du me’ trollkonstar dina näckpojk dänna, för annars får du me’ mej å göra!» Han hade kommit in i stugan, och alldeles ursinnig knöt han näfven åt Erik, som ingenting hann säga, förrän Petter började igen. »Du veit kanske int’ hva’ dom säj om dej!
Han som Då hade fram, var ändå flyttat då i par till v å r a flere år sedan. mera, att Jägmästare prata o m. HARJAKTERNA PÅ HVEN '. GRUPP AF JAKTSÄLLSKAPET. ha min. o c h farbror foto. flere blad, och i outvecklade ännu, nya blad. är unga s o m j a g följt upprörd, Jag Det några askar, s o m j a g ser hären herre o c h mig hösten. sade värdighet: farbrors är » Det t y h o n s e r o v a n l i g t rar ut och viss undrar han Så vandrade jag visste jag, » af bröt han kort, Jag » och ville gärna veta, huru därför jägmästaren v i l l e träffa e r e n s a m. » ut, men själf ser får aljag k o m jag. Jag drig studera h a n s anJag satte m i g helt häpen, m e n han vansikte i ro, t y våra blicdrade nervöst kar mötas genast, o c h och tillbaka. gen började han han ser på underligt 9 / i. mig Hvar jan, så forskande. hvar är är igen, skall j a g reda dessa tala stammed undert r y c k t rörelse i slutet? Skall j a g kunom na hustru. Allt sedan j a g skrifva klarhet? Jag som är satt kom han här således entog sam i hällregnet i d a g och tyckte hela den var mulen, då en vagn åkte blef icke sade, att len F. £. jägmästaren tog emot. » borta. » min hand. åtaga fulla upp på gården, steg ur, o c h k u s k e n ni RISEBERGA TRÄDGÅRDSSKOLA: ELEVERNA VID ARBETET. värlpåminner Jag kunde blott jakande foto. FRAN DE KUXGL. HARJAKTERNA PA HVEN '. EFTER JAKTFRUKOSTEN. ut, fröken Ellen! öfverraskning för icke på säga ett hufvudet. ord Var eder? » utan böjde — 6 — I D U N 1899. Dagarne ändlösa virrvarr. g å så förfärande grnbbel. » sade farbror skämtsamt.
För öfrigt är det oftast nöden och fattigdomen som alstra superiet, och sådant ändras ej genom förbud mot inhemsk bränvinsbränning, som blott leder till ökad import och lurendrejeri. Nej, Mine Hrr! viljen J minska superiet, så lagstiften så, att arbetaren bergar sig väl, har god stark föda och ser, att han med omtanka och sparsamhet kan samla något för sin ålderdom, upplys honom om bränvinets skadlighet då det omättligt brukas, inföi-en en ordnad kontrollerad bränvinshandel, och J skolén finna, att han skall afsky kroglifvet och med måttlighet använda bränvinet. Då kan ock utan fara lossas på de band, som hindra bränvinsbränningen att vei’ka till gagn för jordbruket. Men, M. Hrr, jag vill föra Eder till statsekonomiska högre vyer af saken. flrr:ne känna, att tiden i ekonomiskt afseende varit bekymmersam, att räntan stått högt, att svårigheten att anskaffa nödiga förlag i alla näringar varit kännbar. När så är, frågar jag, om nationens repi-esentanter hafva rätt att med ögat öppet sjelfva binda det ris, som slår nationen 2 gånger om året, om det är moraliskt rätt att befalla näringsidkaren att, innan han producerat sin vara, erlägga skatt för en non-existerande vara, om det är rätt att befalla näringsidkaren, som drages med förlag för inköp af rudimaterier och fabriksinrättningar, att han skall låna sig penningar i bankerne för att på föidiand betala sin skatt, om det är rätt att dymedelst åstadkomma i landet en uttömmande elfb af penningar och en flod af mycket litet penningar, d. v. s. göra strypningar på hvar och en individs i landet penningetillgång i och för en oförnuftig brän vinslagstiftning? Dagens tecken äro sådana, att de förespå fäderneslandet en ännu bekymmersammare penningeställning i följd af de Europeiska förhållanden, af hvilka äfven vi måste känna effekten. Jag hemställer, om det då kan vara skäl att lagstifta så, att trycket blir ännu svåx-are. Hvilken skulle skörda fördel af ett sådant beslut, som det Gr.
Men sädant förhållande äger icke runi »ved Jero werkö-äga re uti stera öst ige Rikets Pcowufir, hwilka haswa Twäni e och kanste stere ärö rillwerkningar ännu osälda, och hwarföre en betungande ränta stall bereda deras oundwikeliga undergång om icke någon snar hjelp ät dem af Banquen förunnas. Det är för deste Medborgare jag wägar töresta, i anledning af Jem-Conloirets derom gjorda ansökning, art alla de Jernwcrks-ägare, hwilka ännu hafwa mera än ett ärs tillwerkning oförställd, mätte utaf Banquen sä upplaga Län, tvid hwilken tid af äret sorn hälst, emot pantsättande af deras Jarn, beräknat esler det pris som wanligen Banque» ärligen utsätter till lwräkcingssumma ä i Skeppund Stängjern, som wanligen warit s a 5 R:d. r6 st. och i proportionerlig tillökning tor Manufactur-smiden ; för hwilka Län ej mera än 2 procents ärlig ränta Löntagaren bör astordras En dylik sörman är Tackjärns-Bergslagen redan bewiljad med den stora förmän alt ärerbetalningen ster inom 16 är.; Och dä Riksens Ständer äswen hugnat stene Prowinsers innewänare med eftergift uti Bewiliningen, för det lidande sorn genom wad-eld och fiendens härjningar dem blifwit tillfogad!, anser jag nägon walgörande anstalt, äswen böra widkagas emot Jernwerks-ägare, hwilka utan egit förwällande, endast i följe af Europas allmänna ställning, och hämmad handel, hotas med total undergäng. Deras olycka är i sä mätt» swärare, an de förres, sorn det ända ärligen förwänas, och en * * hjel - 9)2 Den 29 Junit. hjelpelig utkomst genom sugande räntor Meliam dem detages. Om det kunnat wisas, att Banqucn pa sina utlaningar til!
Den i berörde afseende erforderliga kostnads-summa är val, enligt Kongl. Maj:ts nådiga proposition, beräknad till 45,ooo rdr årligen; då emedlertid denna beräkning grundar sig på den uppgjorda, men, på sätt nämndt är, af Rikets Ständer icke godkände planen om en för alltid bestämd årlig bevärings-styrkas uttagande till vapenöfning, kan samma beräkning icke tagas till ledning för ersältnings-beloppets bestämmande. Deremot har Utskottet, som af officiella upplysningar inhemlat, att å Krigs-kollegii utrednings-afdelnings statsanslag under de sednare åren uppkommit en årlig brist af omkring 36,666 r:dr 32 sk., trott omförmälde ersättnings-belopp utan olägenhet kunna nedsättas till 26,666 r:dr 32 sk. för året, enär, i följd af Rikets Ständers, med bifall till Utskottets hemställan i utlåtandet n:o 149. gjorda medgifvande, att det å fjerde hufvudliteln uppförde anslag för försvarsverket i allmänhet eller Krigs-kollegii departementer finge, oansedt besparingar af tillsammans 10,000 r:dr för året blifvit ti 11 vägabragle å det deraf utgående beklädnads-anslaget för lifgardet till häst, till oförminskadt belopp bibehållas, å nämnde anslag för försvarsverket i allmänhet således uppkommit en disponibel årlig tillgång af 10,000 r:dr, hvarigenom utväg beredts alt i någon mån betäcka de ökade kostnaderne för beväringens beklädnad och utredning. eller att för reserv-förrådet anskaffa nya materialier och persedlar i stället för dem, som derifrån utlagas.
Afskrifning af ett i Bankens räkenskaper balanceradt belopp af 100 Rdr, angående. VIII. B. 198. A. 200. — af 3:ne från Banken utgifna Odlingslån, angående V. B. 176. A. 226. — af tre stycken af Lånekontoret i Malmö utgifna Diskontlån, angående. III. B. 412. 503. A. 514. — af åtskilliga från Lånekontoret i Göteborg utgifna diskontlån äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor fl dylika lån. II. B. 689. A. 711. — af erhållet lån samt ålagda afgifter för sänkningen af sjöarne Bolmen och Drafven i Småland, angående föreslagen. — A — 5 Afskrifning utaf återstoden af lånet för ett utdiknings-arbete vid hemmanet Elmhult i Stenbrohults socken af Kronobergslän. XI. B. 230. A. 267. — af Statsverkets fordringar hos innevånarne inom Vesterbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar, i anledning af ånyo väckt fråga om. X. B. 329- A. 357- — af arrendeskilnad s-ersätt ning, ådömd landtbrukaren C. Th. Skårman, i egenskap af arrendator utaf indragna profoss-bostället Bryntesgården Lindärfva. V. B. 415. A. 576. E 638. — af f. d. kronofogden Chr. Ohboms uppbörds-ballaus, angående. III. B. 504. A. 613. — af en i vedförrådet å Tumba bruk uppkommen brist och beviljande af vissa afskrifningsprocent af ved som från nämnde förråd hädanefter ntlemnas, angående. X. B. 249- B. 322. VIII. 59. — att vara Suppleant i Direktionen för Göteborgs Lånekontor. VII. 312 — att vara Ordförande i lliddarhus-Direktionen, och dess Suppleant.
Då det stadgande, som Ridder skåpet och Adela, lika med Borgare-Ståndet, för sin del beslutat, synes Utskottet hålla en medelväg, emedan de stadganden, som de andra båda Riks-Stånden hvar för sig gillat i det att detsamma å ena sidan väl innebär förändring i det burskapsegande borgerskapets hittills varande privilegierade ställning, men å andra sidan icke åsyftar så stor förändring deraf, som Bonde-Ståndet för sin del ansett lämplig, får Utskottet vördsamt inbjuda såväl Presle-Ståndel som BondeStåndet att, i afseende på 4:de § i de tvänne öfriga Riks-Ståndens beslut, sig förena. Första momentet i 7:de §, sådan den i de Kommitterades förslag förefinnes, innehåller ett stadgande att i städer med öfver 2,000 innevånare, den staden i kommunala angelägenheter tillkommande beslutanderätt skall uppdragas åt stads-fullmägtige. Detta stadgande har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt PresleStåndet, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden, i enlighet med hvad Utskottet förut tillstyrkt, uteslutit hela ifrågavarande moment och i dess ställe i det följande momentet tillagt hvarje stad rättighet att, der den så önskade, uppdraga sin beslutanderätt i kommunala angelägenheter åt stads-fullmägtige. Då således i förevarande fall tvänne olika stadganden blifvit hvardera af tvänne Riks-Stånd antagna samt denna fråga icke är af beskaffenhet att kunna förfalla, utan oundgängligen påkallar en bestämmelse, har Utskottet ansett de skiljaktiga meningarne lättast kunna sammanjemkas genom uppställande af ett tredje alternativ, som icke lemnar någondera meningen utan afseende.
Sedan Ofverste Ericson, vid detta komiténs förslag, gjort sina anmärkmr, har detta ärende, efter hvad jag kan bestämdt försäkra, icke, såsom här blifvit upgifvet, blott en förmiddag, utan flera dagar utgjort föremål för dels mera enskilda, dels samfälda öfverläggningar mellan Regeringens ledamöter. Då det härvid befanns, att allas meningar voro med hvarandra öfverensstämmande, och då K. M., äfven i 86 D en 6 J uni e, m. detta afseende byste samma åsigt som konseljen, så frågas, huruvida det bör synas underligt, att en hel förmiddag var tillräcklig för att slutligen genomgå förslaget och fatta beslut. Jag tror det icke, och vet knappt huru det, under sådana förhållanden, skall vara möjligt eller nödigt att vidare fortsätta öfverläggningen i ett ämne, hvarom alla voro ense. Hvad beträffar min tystnad vid föregående tillfälle, ang:de det nu ifrågav:de systemet, eller jernvägarnes riktning, så har jag redan förut antydt skälen, hvarföre jag ansåg mig då icke böra deruti ingå; nemi. dels att den del af frågan, hvilken jag särskildt företog mig att granska, var af så stor vigt och omfattning, att om densamma skulle något fullständigare behandlas, dertill erfordrades all den tid, som jag skäligen kunde begära att få taga i anspråk, dels äfven att i detta ämne så många utredningar redan blifvit gjorda, så många skrifter utgifna, och så många sakrika anföranden vore att förvänta, att jag ej blott af min upfattning om det lämpliga och nyttiga, utan äfven af grannlagenhet ansåg mig böra afstå ifrån att dermed sysselsätta B. o. Ad. Men då detta utelemnande nu blifvit åberopadt såsom ett bevis på någon förment obestämdhet i åsigter hos mig eller Begeringen, ber jag att derom få yttra några ord, och får då förklara, att jag af upriktigaste öfvertygelse till fullo delar den åsigt, som af K. M., i Dess Nåd. Propos., och sedermera af StatsUtskis majoritet blifvit uttalad
Jag hade äfven gifvit anledning till sådan förmodan, då jag yttrat: att reformen icke gerna kunnat företagas året 1844 (eller när min första Upsats lemnades till K. St.rs ompröfvande, dock utan formlig motion), emedan Silfverfonden då var alltför ringa. Om någon derföre vill bestraffa mig med tvetalan eller fordra att jag nu skulle precist upge Den 31 Oktober. 51 hur stor fonden skulle vara när operationen kan företagas, så har jag intet annat att svara, än att man icke måtte fästa sig vid den hittills yttrade opinion, hvarken i ena eller andra fallet, rörande denna fråga, ty den beror, för att vinna större eller mindre öfverskottskapital, nästan helt och hållet på liqvidationssättet och det förtroende, som hela operationen, ej allenast hos lagstiftningen, utan hos den penningeegande delen af nationen, kan tillvinna sig. Det är klart att, när alla kapitalister tydligt kunde begripa, att de ingenting hade att derigenom förlora, utan snarare, efter skedd reform, deras kontanta kapitaler såväl som fordringar att indrifva i bankosedlar, till värdet blifvit bättre stadgade än förut eller mindre utsatta för fluktuationer, så skulle de, i st. f. att begära silfver för de bankosedlar, de svårligen kunde hopskrapa, annorlunda än litet efter hand, heldre gå in på att taga Statens Obligationer mot en lämplig ränta. Om nu Staten, som det synes troligt, behöfde att uptaga lån i alla fall, så erhöllos dessa lån åtminstone inom Riket, en sak som en hvar inser är af högsta vigt under närvande konjunktur utrikes. Sjelfva det faktum, att Banksedlarne vid deras uphörande infriades till en del med inrikes lån, skall vittna om stadga i hela systemet och gälla som ett bevis, att operationen skett med kapitalisters goda minne. Högst angeläget är derföre, att öfverläggningarna varda så beskaffade, att Börsen och affärsmän i allmänhet få tillfälle derom yttra sig med en viss offentlighet eller ungefär så, som det städse brukas i England vid alla förslag om ändring i penningelagarne. Våra serskiUa Utskott kunna förträffligt motsvara idéen, utan att nian behöfver efterapa Englands Komitéer i allo.
Slutligen har det för entreprenad-anstalten ansetts nödvändigt, att afstånden emellan skjuts-stationerne regleras till minst 2 eller 3 mil hvardera, äfvensom det är föreslaget, att en entrepreneur , som under en ti 11- ändalupen contracts-period val fullgjort sitt åliggande, må ega företrädesrätt att vid förnyad entreprenad densamma öfvertaga. Genom hvad Utskottet framställt uti dess förut afgifne Betänkande, tror Utskottet det vara ådagalagd t, att tvång-skjutsen är en anstalt, som icke kan förenas med ett grannlaga afvägt rättsförhållande emellan serskilda medborgare-classer, och som till siri verkan är serdeles förstörande, så väl för landets hufvudnäring, jordbruket, som för allmogens sedlighet. 14 Alim. Besv.- och Ekou.-Ulskoltels Betänkande, N'o "töj. Alt penninge-inkomsten, som deraf beredes, oftast är en endast skenbar för» •del, tyckes förefalla fullkomligt uppenbart vid den enklaste beräkning-, då en inkomst af 16 å 2^ sk. måste förvärfvas genom flere mils resor och •flere dagars saknadt arbets-bilräde af en häst och en karl., då hållskjuts är -i fråga, och, vid reserv-skjuts, på bekostnad af möjligheten att med erforderlig omsorg vårda jordbrukets mest vigtiga angelägenheter. Utskottet mäste således fortfarande anse det för en samhälls-pligt att använda alla bemödanden, för att söka afskaffa denna anstalt, så vidt det låter sig göra, med bibehållande af de för landet nödvändiga communications-medlen. — Att sådana medel icke måga saknas, hörer ovilkorligen till Statens omsorg, men Staten kan icke, utan oerhörda uppoffringar, omedelbarligen öfvertaga bestyret derom, i ett land med våra vidsträckta communications-vägar, och den ojemna trafik, som derå är att påräkna. Den enskilda industrien måste således anlitas, och då den rätta prisbestämmelsen å dess verksamhet endast genom concurrencen kan åstadkommas, måtte det vara ovedersägligt, alt entreprenad-auclioner äro det medel, som bör användas för att tillvägabringa frivilliga skjutsnings-anslalter.
Enär likväl nyssnämnda af Öfverintendenlsembetel uppgjorda kostnadsförslag upptager utgiften för dessa byggnadsarbeten lill 45,465 R:dr, men härifrån bör aldragas det belopp ä 6,950 R:dr utgörande kostnaden för 2:ne spiraltrappor och terasstrapporna vid östra porten, sorn, enligt hvad nyss blifvit erinradt, bör utaf de till byggnadschefens disposition ställda byggnaösmedel utbetalas, kommer följaktligen anslaget för ifrågavarande arbeten att utgå med endast 38,515 Ridr. Emot öfriga i den nådiga Propositionen upptagne utgiftsposter hafva Rikets Ständer icke haft något ali erinra; till följd hvaraf Rikets Ständer, med afdrag af 6,950 Ridr från anslaget till byggnadsarbetena, hvarigenom delta anslag blifver endast 38,515 Ridr beviljat så väl sistnämda anslagsbelopp som ock den för stora veslibulens och trapparmarnes beläggning med stucco lustro äskade summa 17,470 Ridr, äfvensom öfriga här ofvan omförmälda, af E. K. Majit äskade medel för underhållskostnadens bestridande under instundande 3 år och för inköp af mattor 19,025 Ridr, samt till aflöiiingar m. m. 12,580 Ridr, eller tillhopa 87,590 Ridr. E. K. Majit bar slutligen, på anförda skäl, hemställt, att ett belopp motsvarande 2 procent af byggnadssumrnan skulle såsom arkilektarvode tilldéjas Geheime-rädet A. Stiller, samt att för sådant ändamål måtte, efter afdrag af 13,788 Ridr 35 öre, som han hittills för denna befattning uppburit, lill honom utbetålas återstoden 24,825 Ridr 11 öre. Denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna i allo biträda.