Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Håret står på gränsen emellan brunt och svart, och böljar ned öfver hennes axlar.» – «Du gör mig nyfiken. Men lynnet?» – «Något svärmiskt, och själen mäktig att uppfånga stora idéer.» – «Och du tror ännu inte jag vet hvilken af kusinerna det är? Men låt höra, hur är den andra?» – «Oskuld, naivité, enkelhet, ljusa lockar, ögonfärgen himlahvalfvets om dagen, glädtigt lynne, själsgodhet – se der ungefärligen hennes signalement. Man tycker i allmänhet mest om henne.» – «Om Nanna således. Det är ju klart som dagen. Kom låt oss gå lite fortare, så att vi hinna fram, innan Celestines musiktimma är slut.» – «Aha, står det så till – redan? Men skulle inte Nanna kunna förmå dig också att skynda på dina steg? Du skall veta, att hon har en talang för målning, som just inte är att förakta.» – «Det fägnar mig obeskrifligt. Men du vet, talang för en sak talar icke mycket hos mig. Geni, det är annat.» Och under detta samtal, hvaruti förekom äfven en hel hop, som jag ej kommit att uppteckna, hade begge vännerna hunnit fram till Sätraholm. Bonden höll med slädan på den yttre gården, hade kastat ett täcke öfver hästen, som, befriad från sitt betsel, var ifrigt sysselsatt med förtärandet af en hötapp, och bonden stampade i snön, blåste i bälgvantarne och slog händerna tillsamman för att hålla sig varm. En stor bandhund höjde vid vännernas ankomst en hes aristokratisk röst, och de långsamma glafsen genljudade i skogen. «Dä va’ la fali väl att herra köm,» sade bonden, «jag står här och blir så eländigt kälen om näfva. Men så får ja la te’n en sup kan ja förstå.» «Det skall du få, min gubbe, och till två,» svarade Albert, som öppnade resväskan och lemnade bonden sina skjutspenningar. «Gu’ välsigne nådi’ baron!» sade bonden, som fann att han fått en hel adertonskilling öfver. Bonden, hvars uppmärksamhet
I fråga om landtmannabyggnaders uppförande och inrättande, så att de utan särdeles tillökning i kost naden med ett inbjudande utseende förena ändamålsenlighet och beqvämlighet, har en af länets innevånare, Possessionaten Charles Emil Löwenskiöld, så väl medelst ritningar och skrifter som genom praktisk verksamhet inlagt icke ringa förtjenst, hvilken ock väckt uppmärksamhet hos Kongl. Landtbruks-akademien, sorn nyligen låtit till bevis på sitt erkännande tilldela honom ett exemplar af sin mindre skådepenning i guld. Tab. Litt. B. Jemförelse mellan folJcmängdstillväxt och från mantalspenningar befriade. Tillökning i anFolkökningens talet från mantotalbelopp. talspenningar frie. Schismatiska rörelser. Kläder. Föda. Bran vins—bruk. Några administrativa förfoganden för innevånare, sorn tala främmande språk, hafva icke påkallats. Högst få utrikes födde män hafva varit i länet bosatte och de flesta af dem hafva erhållit Svensk medborgarerätt. Annan schismatisk rörelse än det vanliga så kallade läseriet har icke försports, och några särskilda församlingar af olika tänkande i religionssaker hafva icke bildats. Folket rättfärdigar fortfarande det omdöme, som uti senaste femårsberättelsen blifvit om detsamma uttaladt, att det nemligen är arbetsamt och fredligt. Dess klädedrägt närmar sig allt mera den snitt, som allmänt begagnas af ståndspersonsklassen, och all egendomlighet i detta hänseende har nära nog försvunnit. Fallenhet för öfverflöd och lyx i mat och kläder förekommer på några ställen i länet, särdeles hos den förmögnare allmogen, bland hvilka männen i åtskilliga orter till högtidsdrägt nyttja finare kläden och qvinnorna siden. Den fattiga befolkningens näringsmedel utgöres till icke ringa del af potates. I öfrigt är icke något anmärkningsvärdt att iakttaga i afseende å födoämnena. Fyllerilasten har i ganska betydlig grad aftagit. Sällan ser man på landet någon öfverlastad af rusgifvande drycker, vid andra tillfällen än marknader, auktioner och återresor från städerna på torgdagar och vid andra besök derstädes.
Palmstjerna framställt, vid höstetiden för ett halft år och sedermera qvartalsvis det återstående beloppet, utan jag bar trott det vara möjligt alt på detta sätt, under loppet af kalenderåret, utbetala dessa löneersältningar på enahanda sätt, som förhållandet är med de kontanta lönerna. Jag har förut förklarat, att jag, för att icke splittra åsigterna, ej velat yrka bifall till Utsk:s betänk., utan nöjde mig med medgifvandet att Frih. Palmsljernas förslag måtte blifva antaget. Jag anser mig likväl, då frågan om lönernas utbetalning qvartalsvis, är af stor fördel för löntagaren, så att den kan fullt ut motsvara de möjliga olägenheter, sora man i annat afseende skulle kunna befara, böra hälla denna utväg öppen. Jag hemställer således, att Frih. Palmstjerna ville medgifva att till hans förslag må läggas orden : ”ankommande på K. M. att låta ifrågavar:de löneanslag och ersättning under det år, för hvilket desamma beräknas, på lika sätt som kontanta löner, qvartalsvis utbetalas. ” Men om Frih:n skulle anse eli sådant tillägg olämpligt sedan discussionen så länge hvälft sig omkring Frih:ns förslag, så hemställer jag, alt, för den händelsen Frih. Palmstjernas skulle vid en blifvande votering, varda antaget, serskildt måtte få afgöras huruvida icke nu ifrägavande tillägg om utbetalning qvartalsvis af lönerne, kunde af Ståndet antagas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I anledn. af Hr Sandströmers sednaste framställning får jag jemväl yttra, att frågan om att bemyndiga K. M., i fall medel finnas, alt låta qvartalsvis utbetala ifrågavar:de löneanslag, må blifva en fråga hvarom öfverläggning kommer att ega rum i händelse R. o. Ad. skulle 15* 228 Den 9 September e m. finna för godt att antaga det förslag, som jag tagit mig friheten framställa.
De hafva, i denna yrsel efter det mest gement löjliga, hufvudstupat ned i en ny verld af löjlighetens vidunder, som Naturen här och der kastar, och Inbildningen i sin egna glans uppställer; och för denna upptäckt, som icke är alldeles ovärdig Snillet, förtjena de en lager. Den låga verlden är också en verld. Den har sitt märkvärdiga, sitt stora, sina hjeltar och deras öden. Sådana Burlesker äro, hos oss, Herr Hallmans Parodier: i hvilka allt hvad som är egentligen Parodi, eller eftergyckling af något ömt och ädelt, är falskt, och gjordt endast för Vitterhetens tölpar, för hvilka ingenting skönt någonsin var heligt; men i hvilka åter allt det, som är sann Burlesk, eller märkliga karakterer och öden ur den låga verlden, är mästerligt och af stort snille. Parodien – är således ett orätt namn på Herr Hallmans Dramer. Han har förtjent en vida bättre ära. Han har skapat sitt slag, den vilda bacchiska glädjen: som hos oss har en alldeles egen och original ton; och hvars Pindarus det är rätt sagdt, att Bellman är 169. Han har gifvit oss, icke Parodier, som släpa sig lågt och ömkligen i spåren af de stora snillen; utan mästerstycken i det Burleska, och – i en lefvande dramatisk verld – Hogarths taflor”. Vi ämna här hvarken undersöka, huru långt den uteslutande förkastelse-domen öfver all Parodi kan behöfva inskränkas 170; eller huru långt det påstående är grundadt, att Hallman endast på Parodiens väg inkom i Burleskens – nemligen den sanna Burleskens – verld (hvilket visserligen har det för sig, att ”Casper och Dorothea” är det äldsta af hans skådespel). Men synbart är, att Thorild både i sitt tadel och sitt beröm stämplar samtliga hans burleska diktningar till parodiska, – ehuru med erkännande, att de vid utförandet råkat utbilda sig till någonting bättre, än hvad i första tanken och afsigten innebars.
Friherre von Duben, A. G. IL, Friherre Falkenberg, C. G., Friherre Alströmer, C. J. 0., Herr von Francken, G. W., Herr af Dalström. G., och Herr Ehrenhoff, G. H. Af Herr af Edholm, E. W.: ”Ehuru jag hufvudsakligen instämmer i den reservation Friherre Åkerhjelm aflemnat, anhåller jag att dessutom äfven få anmäla min olika mening mot det beslut, Utskottet fattat med afseende å 2:dra punkten af Herr Arnells motion, i hvilken föreslås, att bidragen till upprätthållande af entreprenaderna inom hvarje län måtte å alla skjuts-skyldiga hemman fördelas. Då jag anser att ett utredande al så väl den rättsgrund, hvarpå en sådan fördelning skulle kunna åstadkommas, som af de sannolika följder den skulle medföra, vore af största vigt för skjuts-frågans framtida 22 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. lösning, finner jag <le skäl, Utskottet förebragt mot motionärens förslag, eller att detsamma vid sistlidne riksdag icke lyckades vinna framgång, vara föga tillfredsställande. Då Utskottet förordar begärandet om en kommittés nedsättning till ordnande af skjuts-väsendet, bade deremot, enligt mitt förmenande, Utskottet äfven bordt tillstyrka Riksens Ständer, att bos Kongl. Maj:t anhålla, det denna kommitté måtte erhålla uppdrag att i pröfning af skjuts-väsendets reglering i enlighet med ofvan nämnde åsigt på del noggrannaste ingå, helst den väg till ordnande af skjutsen på hvilken many efter utfärdandet af i 044 års författning, i sednare tider framgått, nemligen att befordra entreprenader, blifvit af Utskottet godkänd.
Och Israels barn gåfvo också Leviterna städer, med deras förstäder; Nämliga genom lott, af Juda barns slägte, och af Simeons barnas slägte, och BenJamins barnas slägte, de städer, som de vid namn före sade. Men Kehaths barnas ätt kommo städer till, af Ephraims slägtes gränsor. Så gåfvo de nu de andra Kehaths barnas ätt de fristäder, Sechem på Ephraims berg och dess förstäder, Geser och dess förstäder, Jokmeam och dess förstäder, BethHoron och dess förstäder; Ajalon och dess förstäder, GathRimmon och dess förstäder; Dertill, af den halfva slägtene Manasse, Aner och dess förstäder, Bileam och dess förstäder. Men Gersoms barnom gåfvo de, af de halfva Manasse slägtes ätt, Golan i Basa och dess förstäder, Astaroth och dess förstäder; Af Isaschars slägte, Kades och dess förstäder, Daberath och dess förstäder; Ramoth och dess förstäder, Anem och dess förstäder; Af Assers slägte, Masal och dess förstäder, Abdon och dess förstäder; Hukok och dess förstäder, Rehob och dess förstäder; Af Naphthali slägte, Kedes i Galilea och dess förstäder, Hammon och dess förstäder, Kiriathaim och dess förstäder; Dem androm Merari barnom gåfvo de, af Sebulons slägte, Rimmono och dess förstäder, Thabor och dess förstäder; Och på hinsidon Jordan tvärsöfver Jericho österut vid Jordan: Af Ruben slägte, Bezer i öknene och dess förstäder Jahzah och dess förstäder, Kedemoth och dess förstäder, Mephaath och dess förstäder; Af Gads slägte, Ramoth i Gilead och dess förstäder, Mahanaim och dess förstäder, Hesbon och dess förstäder, Jaeser och dess förstäder. Isaschars barn voro: Thola, Phua, Jasub och Simrom, de fyra.
Ständer beslutat, dels att Centonalen af löner hädanefter skall påföras och utgå i sammanhang med allmänna Bevillningen, och någon fråga om afdrag för Centonalen, vid uppgift till Taxering, följaktligen ej vidare kan ega rum, dels att, på sätt Utskottet i Betänkandet N:o 38, rörande 3:dje och l\'Ae Artiklarne i Bevillnings-Förordningen, 162 §, x mom. föreslagit, för hushyror och inqvarterings-penningar skall utgöras Bevillning, samt enär Tingsgäslnings-penningarne icke kunna hänföi’as till extra inkomster, sedan de nu mera blifvit å Stat uppförde, får Utskottet alltså föreslå följande förändrade lydelse i 4 §• 183o års Förordning. Utskottets Förslag. Under lön förstås all den inkomst, Under lön förstås all den inkomst, sorn’ genom tjensten, under loppet af sorn genom tjensten under loppet af året, blifvit forvärfvad. Beloppet deraf året blifvit förvärfvad.
Friherre Cederfirom: Jag får till Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke Herr Hjerta har fullkomlig rått att få sin mening till contraproposition. Det år klart, att ingen annan ån den, som begårt votering, kan bestämma, hvaröfver man skall votera; och då det i öfrigt år öppet för Ridderskapet och Adeln, att godkänna Betänkandet, når det återkommer, ser jag ej något hinder, att nu bifalla Herr Hjertås begäran, enär han ej vill derifrån afstå. Grefve Spens: Det år icke jag sorn be gårt, att contra-propositionen skall blifva på bifall, det år Herr von Hartmansdorff, men af - Dtn 87 Augusti «. tji. *49 står han icke, 6å inser jag ej, att vi kunna komma ifrån att votera tvånne gånger. I RiddarhusOrdningen står: att alla propofitioner böra göras till bifall, fia att den, forn f inity eker, kan fvara Ja, och den, forn befi rider, Nej. Jag begagnar detta tillfälle för att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på ett af de mörkaste ställen uti RiddarbusOrdningen, men skall deruti vara någon mening, kan ej saken här framställas, såsom nu blifvit yrkadt. Vill likväl Herr ven Hartmansdorff afstå, förfaller saken. Herr Hjerta'. Det mörka stället i RiddarhusOrdningen synes mig ganska klart. Der står, att propositionen skall ställas så, att den, som bifaller, kan svara Ja, och den som bestrider, Nej. Det är, på det att icke sådane möjligen förvillande propositioner må kunna göras, som stundom i äldre tider skett, och hvarom protocollerne bära vittne; att t. ex.: den som ej bifaller, voterar Ja; och den som bifaller, voterar Nej, Det år endast för att förekomma sådane sätt att förvilla en ofta talrik samling, som ej följer med mål, hvilka den anse likgiltige för sig, som detta stadgande finnes.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggnin"gar och pröfning må icke, uti något annat fall, eller på ”något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifter, komma frågor om emhetsoch tjenstemäns tilloch ”afsättande; Regeringsoch domaremakternas beslut, resolutioner ooh utslag; enskilde medborgares och corporatio”ners förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning.” Jag anhåller derföre, om så skulle erfordras, alt till grundlagens helgd Hr Landtm, behagade begränsa discussionen i öfverensstämmelse med denna §:s föreskrift. Hr Printzensköld: Innan jag ingår i något svaromål på hvad Hr Gr. Löwenhjelm här såsom genmäle till min erinran anfört, torde jag få erinra den siste talaren om otillämpligheten af den § han citerat, då här icke förekommit någon öfverläggning eller något yttrande om den ena eller andra auctoritetens beslut eller någon tjenstemäns förhållande, utan endast fråga varit om formerna för ärendenas behandling, eller huruvida längre eller kortare tid der» D e n 29 F e b r u a r i e. ra. 5oi vid ruå erfordras. — Hvad åter Gr. Löwenhjelms anförande angår, torde jag få nämna, att jag ganska väl observerat innehållet af hans första yttrande; men då han behagade, såsom exempel på långsamheten af ärendenas behandling, anföra ett mål, som tillhör min tjenstemannabefatlning, så påkallade pligten å min sida en upplysnings meddelande, som jag trodde kunna vara nödig för att betaga Hr Gr:n och andre värde ledamöter den möjliga föreställningen, att långsamhet vid målets handläggning hos 1 jensLemännen ägt rum, helst jag har anledn. förmoda, alt man der och hvar velat låta sådant påskina. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Afståndet från en värd ledamot har vållat, att jag förmodligen icke alldeles rätt fattat hans anförande. Jag tror att min framställning mot institutionerna är fullkomligen medgifven af grundlagen; och att, talande om embetsverk, fullkomligare än jag gjort, lemna embetsman icke vidrörda, tror jag icke vara möjligt.
På Corisistorii Academici Resolutioner, i anledning af räntegifvares ansökningar om anstånd — 1D5 — elim befi Återstoden liar dels blifvit till utsökning lemnad „ dels ilo, naluraprcstat iouer q vitterad. 3:o Ehuru Universitetets Tnspectoies jErarii , jemte Kamreraren, lemna t ett intyg, att låneliandliugarne voro i Akademiens Räntekammare förvarade, finna likväl Revisorerne det öfverensstämmande med god .ordning och lända lill erforderlig upplysning vid kommande Statsrevisioner, om i hvarje års Räkenskap fullständig förteckning upprättades, icke blott, såsom hittills skett, öfver de, under årets lopp, tillkomna nya lånehandlingar, utan äfven öfver de, sedan lörra åren, .befintliga dokumenter, med anteckning om den säkerhet, som för hvarje lån presterats. 4:n Uti Räkenskaperna balanseras dels 78 Rdr 10 sk. 4 rst. , som i Westerås Läns Landt-Ränteri af Kronofogden Neichlerns sterbhus blifvit nedsatta, hvilka medels lyftande, allt sedan år 1796, berott på Kongl, Kammar-Kollegii utlåtande om förmånsrätten tiil dem skall tillkomma Kronan eller Kongl. Akademien, dels 220 Rdr 17 sk.4 rst., deponerade år 1778 i samma Ränteri, och utgörande den visse Akademibönder af betna 1 te Kongl. Kollegium ådömda ersättning för dagsverkskoslnader vid kungs-ängarnes afbärgande, dels äfven Akademiens bytesbristfordran af Kronan, å 145 Rdr 20 sk. 11 rst., uppkommen emellan åren 1696 och 1C99. Då handlingarne i de tvenne förstnämde målen, oaktadt gjorda efterforskningar, ej lära kunna tilliättafås, hvarken i Kongl. Kammar-Kollegium eller i Kongl. Maj:ts Kansli, torde, för vinnande af .ordning i Räkenskaperna, frågan om Akademiens rätt till dessa depositioner böra å nyo upptagas och på de då för handen vakande upplysningar afgöras. Universitet»
Här infinna sig, utom den, som studerar för sitt nöje, den tillärnade näringsidkaren, för att inhemta sitt yrkes vetenskapliga grundläggning, Lärdomsidkare», alt utbildas, den blifvande T jens tern ann en, att vinna theoretiska kunskaper för framgent praktiskt bruk inom ämbetsverket. För olika åldrar, förberedelser och behof kunna således icke inträdes profven vid Akademien vara likformiga och med nogrannhet utstakade. Men det bör linnas en humanistisk bildning, bestämd till slag och grad, hvilken kan väntas antingen af åen yngling, som från statens Läroverk anländer, eller efter någon tid fordras af den, som efter enskild undervisning begagnat sig af Ujuversitetet. Det är detta, man åsyftat med den inom Nationerna antagna Juniors Examen, och hvad Kongl, UppfostringsCominitte'en i underdånigt Betänkande, rörande en förändrad StudentExamen, den 25 Dec. 1822 »ned mera bestämdhet fordrat af ett prof, sont Eesv. och Ekoiu Utsk. Betänkanden. <581 skulle gifva ynglingen rättighet att ansea för fullgod Student. Lärdom sid k aren bär, efter detta prof, om han icke för hastigt afbryter sin curs, Magister graden i syfte; men den, som staten egenteligen uppfostrat tillämnesven för sitt behof, skall bevittna, att den tid, han efter det allmänna humanistiska profvet, Student Examen, tillbragt vid Högscholan, blifvit använd till inhemtande af de kunskaper, som erfordras för en blifvande Åmbetsutöfning. Civil Examen borde således mindre vara ett prof, att habilitera sig till Ämbetsväg, än en redovisning för använd sorgfällighet om förvärfvade förkunskaper dertill. Det är ock derföre, den kan undvaxas, ty, om än läsning, blott för Ex* mens skull, icke eger högre värde, är dock profvet den enda användbara driffjädren pä den yngling, som beböfver tvingas, och för en ädlare häg anledning till täflan och utmark n i n g. Ännu icke för denna ålder har vetandet alltid uppenbarat sitt inneboende, sjelfötändiga och oegennyttiga behag.
Hans gestalt, som egde den grekiska typens naturliga ädelhet, var genom gymniska öfningar utbildad till en formfulländning, värdig att mejslas i marmor, och hans anletsdrag voro regelbundna, utan att regeln hämmade intelligensens fria lek; men i dessa drag spelade tillika en besynnerlig blandning af lättsinne med beslutsamhet, hårdhet och högmod, och hela hans varelse, från ögats blick till muskelspelet i hans lemmar, bar vittne om den tragiska strid, i hvilken naturen långsamt tröttnande, men ännu segerrik, bekämpar verkningarne af ihärdiga utsväfningar. – Vid Dionysos! utbrast Olympiodoros, i det han, ordnande sin gångares betseltyg, kastade en blick öfver torget, – der ha vi ju prokonsuln. – Hvar? – Vid Torg-Hermes bild. Han står bredvid en bärstol och samtalar med damen i densamma. – Riktigt. Jag ser honom. – Det är Eusebias bärstol, sade Karmides. – Jag igenkänner den. – Aha Men betrakta vår Annæus Domitius! Jag tror, vid Here, att han på öppet torg emottager en sparlakanslexa af sin sköna hustru, inföll en af ynglingarne. – Det vore icke underligt, anmärkte en annan. – Jag inbillar mig likväl, att de ömsesidigt hafva skäl att förlåta hvarandra. Eller huru, Karmides? Fortsätter den fromma Eusebia sina försök att omvända dig? – Nej, svarade Karmides, – vi ledsnade begge på försöket. Eusebia är mycket ombytlig ... – Och du är sjelfva troheten! – Och hon har förmodligen, tillade Karmides, – en älskvärdare proselyt i sigte. – Se här är Myro! Nå ändtligen Välkommen, du fjerde bland Behagens gudinnor! – „Välkommen, dagens stråle, som aldrig lyste klarare för vår stad!“ deklamerade Olympiodoros och fortfor, i trots af Myros solfjeder, som hotande kretsade i grannskapet af hans mun: „Kom, Gudinna, nu och ur qvalens tunga Band oss lös! Fullkomna den bön, som hjertats Ömma trånad ber dig fullkomna: – hulda,
Strokirch andragne skäl, ansett sig böra, med antagande af dess gjorde hemställning, tillstyrka: att, genom utfärdande allmän Författning, den, enligt 25:18 Cäp. 5 §, RättegångsBalken, UaderDomstolarnes hittills åliggande skyldighet, att underställa deras Utslag, uti Fångespillningsoch HustjufnadsMål, OfverDomarens pröfning , innan Utslagen få gå i fullbordan, förklaras hädanefter böra upphöra j hvilket dock, up. på Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning ankommer. Stockholm den 4:de Mars J823. Betänkande ofver den af Herr J. H. von Strokirch väckta fråga angående befrielse för Rådmän och Kämnärer att deltaga uti c ansvaret för försummelse att till OfverDomaren insända Rådstufvuoch KämnärsRåttens Domböcker och Protocoller. H err J. H. von Strokirch har uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln in gifvet Memorial anfört: att det första anspråk på all Lagstiftning måste nödvändigt blifva gällande nemligen : att alla föreskrifter äro inom den lydandes förmåga att kunna dem uppfylla. Huruvida denna grund blifvit iakttagen uti 5 Cap. 2 §., 6 Gap. 6 §. och 7 Cap. 3 §. Rätteg.Balken, jemförde med allmän praxis och Kongl. Förklaringen den Lagutskottets Betdnkantlen. 29 afr.åe Februarii 1777, som ålägga Rådmän och Kämnärer att deltaga uti ansvaret för försummelse af Domböckersoch Lagfartsmed flere Protocollers och Ransakningars insändande till öfverRätterne, skall synas något tvifvelagtigt och torde hånda ljusligen obilligt, sedan anledningen till den tydning, som velat hämtas af 32 Gap. 3 §. Råtteg. Balken helt och hållit försvunnit genom Kongl. Förordningen angående ändring uti allmänna Lagens stadgande i åtskilliga rum af den 20 Januarii 1779. Då man undantager ifrågavarande Råtters Ledamöter uti Rikets större
Betänkande af den 2g:de Juni, angående Gränse-Tullarna imellan Sverige och Norrige samt Landt-Tulls-Inrättningen i Riket, hade Utskottet, uti ytterligare Memorial under den 24 Juli, soinden27:da lades på bordet, sig utlåtit; men då detta utlåtande nu åter föredrogs , fann Borgare-Ståndet för godt, att vid sitt till förra Betänkandet lemnade bifall förblifva, och det i sednare Memorialet om en alldeles fri och obehindrad Timmeroch Trädhandel pä Norrige gjorda tillägg afslå. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn, Robsahm. Femte Rand. Ejerde Af del. 57} 58* H. Den 29 Juli. S. D. Då nu åter föredrogs Lag-Utskottets Memorial af den 24:de Juli, som den 27:de lades på bordet, med förslag till förändring i Edsformulairet till bestyrkande af fordringar i (Mncurser, blef det samma af Borgare-Ståndet bifallet; och Bevillnings-Utskottets Memo. ilai af den 21 föregående, sorn till ett sådant Förslag föranledt, och ifrån samma dag hvilat på bordet, lades derefter till Handlingarna. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm S. D. Vid Banco-Utskottets den 13 de Juni afgifna den 5:teJuli på bordet lagda, och nu åter föredragna Memorial om Bancolån för Uddevalla Stad, lät Ståndet bero. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. I anledning af derom hos Borgare-Ståndet, på förekomna anledningar, gjord motion, att den Allmänna så kallade Pensions-,Benådningsoch Indragnings-Staten måtte hädanefter hvart annat år, i sammanhang med utgifvandet af Riksens Högloft.