Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är från början till slut icke annat än en följd af längre eller kortare rader, tillkomna på det sättet, att man alltid i den föregående radens rim ser verkande orsaken till den efterföljandes tillkomst, i anledning hvaraf man fåfängt söker något bestämdt begrepp i perioderna eller något totalintryck af poemet. * Man kan ej annat än le, då man ser hur enväldigt rimtvånget beherskat den stackars författaren. Huru förträffligen presentera sig icke rimmen: lava och begrafva, eken och bardaleken, Vareger och seger, strider och Aristider, hillebårdar och vårdar m. fl. utan att det begrepp, som ordet utmärker, har något synnerligen angeläget att uträtta i versen. » Recensenten citerar, för att bevisa sina anmärkningar, åtskilliga ställen i Sången, men vi vilja endast anföra några af de betänkligaste: * Motstycken fattas icke i andra prisbelönta skaldeverk. Itts. Sällhet och fred Gro på er jord i de ilande stegen: Blod ha de kostat: ... så köps blott en egen; » hvarest man icke kan finna annat, än att det är stegen som kosta blod, ehuru förf. menat sällheten och freden; och hvarest man icke begriper hvad det är för en tegen&gt; som köpes. » Se här några ännu märkvärdigare rader: — och rysligt vild framvältar krigets lava Att i sitt afgrondssvalg Europas Nord begrafva, Då Tilsit, lik en ö, ur lågans famn står opp Och möter Czarens blick med än en fristads hopp. » Jag vill ej tala om krigets lava, om lavans egenskap att vara rysligt vild, eller om ön, som står upp ur lågorna dier om lågans famn, men väl om ön, som möter Czaren med en fristads hopp. Antingen är det ön, som hoppas af czaren en fristad, eller är det någon fristad på ön, som hoppas något af Czaren, för hvilken fristad ön då måtte vara talman och representant? Eller är det Czaren, som hoppas vinna fristad på ön? Han måste då ligga midt i lågorna, ty ön håller ju på att genereras i lågorna.
Den har deremot nyligen fått vidkännas ganska betydliga utgifter, genom inköpandet af 2:ne nya boställen till öfverjiiginästarne i Kalmar och Elfsborgs län, såsom ersättning för de boställen vid Böda kronopark och på Hunneberg, hvilka frångått dessa tjenstemän och blifvit använda till skogsskolor. Annu en ganska stor utgift föreslår dessutom för denna kassa lill följd af förslaget om plantering af de s. k. Svältorna i Vestergötland och af en annan park i närheten deraf, vid namn Träningshult. Men i samma mån, som sjelfva fonden sålunda minskas, blifva icke allenast de för densamma anvisade inkomster, utan äfven det särskilda bär omnämnda anslaget för skogsläroverken och skogsväsendet af tvingande behof påkallade. Det tyckes mig likväl vara ganska oegentlig!, att nu afhandla della ämne, då föremålet för öfverläggningen icke är 7:de hufvudtiteln, utan frågan om hvem som rätteligen bör förvalta skogsplanterings-kassan. Att öfverflytta densamma till en styrelse, som ännu icke är organiserad, har Stats-Utsk:t icke ansett sig kunna tillstyrka, och detta synes mig vara så tydligt, att jag icke rätt vet huru man kan komma till någon annan konklusion, hvarföre jag också anhåller om bifall till lltsk:ts Betänk. Gr. Mörner: Orri man äfven följer den grundsats att en embetsman, som bar sig indelta räntor på lön auslagne, icke kan alhändas desamma, så länge han vid sin tjenst qvarstår, 138 Den 14 Januari f. m. kan jag likväl icke för min del inse, att en kassa, sådan som skogsplanterings-kassan, kan göra anspråk på samma rätt. En dylik kassa, som står under K. M:s och R.
Antingen nödgades då Krigsmagten till lands och sjös, samt CivilStaterna hvar för sina PensionsCassor tillskjuta mera, eller Cassornas förkofran hämmas och Pensionerna minskas. Understöd åt Studerande, fattiga, sjuka och nödlidande skulle blifva ringare, brandförsäkringsbyggnadsoch med ett ord alia afgif - v( Stats-Utskottets ter, som genom Cassör bestridas eller lindras, varda större. Missnöje och klagan skulle från alla håll förspörjas, och rigtas mot Staten, som genom sina företag vållat så många förluster, och hvilka om än i sjelfva verket ringare än de förra Capital-förminskningarne, dock skulle falla starkare i ögonen, emedan de icke undanskymdes af lika namnvärden, utan röjdes af den ringare ziffran. Sedan jag nu betraktat förslaget under allmänna synpunkter, skall jag öfvergå till granskning af dess detailler. För att främst åt intccknade fastigheters ägare och dernäst åt ointecknade förskaffa lån lill t procents billigare ränta, än den vanliga och lagliga; skulle Länen erhålla hvar sin andel i nion af dervarande inteckningars belopp, i förhållande till hela Rikets; sökande till mindre lån hafva företräde framför sökande till större; men ingen få under 3oo och ingen öfver 3o,ooq R:dr, ej eller i förhållande till pantens värde mera än j af medeltalet å egendomens Taxeringsvärde för åren 1825—1829. De fleste, hvilkas egendomar äro intecknade förandra än Banco-lån, sorn redan äro förmånligare än R:g;sContoirets nya lån skulle blifva, och hvilka följagteligen icke vilja tillbyta sig dessa, hafva sina fastigheter vanligen behäftade med större lån äi^ j af taxeringsvärdet, ehuru detta är i Länen så olika, 'att någon allmän och tillförlitlig beräkningsgrund deraf icke kan, utan öfvervägande af öfriga förhållanden, härledas. Ingen annan låter i allmänhet inteckna sin egen - Betänkan den, N:o 382. vii dom, än den som icke kan dessförutan erhålla erforliga lån, emedan inteckningskostnaderne drabba honom utöfver räntan.
Jag har likväl sedan sett närmare efter, hvad Utskottet föreslår; och finner det nödvändigt, då Domaren icke påskrifvit sig sjelf såsom vittne, att tvänne andra vittnen finnas, på sätt förordningen innehåller, eller, i fall Domaren satt sitt namn såsom vittne, ett annat jemte honom; emedan Lagen fordrar 2:ne vittnen på en gång närvarande, och Den 13 Mars f. ra. 117 Högsta Domstolen uti ifrågavarande inål förklarat, att för det icke tvänne vittnen hade bestyrkt handlingen, kunde Banken icke få någon ersättning. Det är äfven en annan orsak, hvarföre jag instämmer i anhållan om återremiss, densamma jag vid ett annat BancoUtskottets Utlåtande anfört, nemligen att Fullmägtige icke alls blifvit i saken hörde. Det kan visst synas öfverflödigt i en så föga maktpåliggande fråga; men jag tror BancoUtskottet har orätt i principen, att alltid gå förbi denna Autoritet och endast höra Commissariatet. Friherre Ehrenborgh: Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff derom, att, ehvad ytterligare Odlingslån komma att beviljas eller icke, fordras ett Reglemente för de nu varande, eftersom författningen om dem fordrar lånedocumentets omskrifning hvarje år, och jag tillskrifver också visserligen icke BancoUtskottet såsom fel, att det i denna fråga aflemnat sitt Utlåtande. Utskottet kunde icke känna, att frågan i annan väg blifvit handlagd. Men då det nu blifvit upplyst, att JustitiasOmbudsmannen upptagit denna fråga; att densamma blifvit remitterad till Lagutskottet; att detta Utskott, i kraft af sin skyldighet alt tillse, hvad det ensamt kan afgöra, eller hvad det måste gemensamt med andra Utskott behandla, beslutat ett sammanträde med BancoUtskottet 1 den fråga, som nu är före - 118 Den i3 Mars f. ra. mål för öfverläggning; så har jag trott mig på dessa grunder höra yrka återremiss af detta Utlåtande. Lika med Herr von Hartmansdorff anser jag
Jag måste harvid, sorn alltid, då en redovisning af åsigter kommer i fråga, äfvensom vid all bevisning, Utgå från något, som är gemensamt hos de båda stridande tänkesätten. Detta gemensamma anser jag mig hafva funnit Uti en aktning för grundlagens helgd, som är öfver alla andra lievekelsegrunder. Vår grundlagsstiftale trodde, hvad exemplet af Europas friaste stat bevisar, att för en nations allm. rätt och medborgarens personliga frihet och säkerhet finnes intet stadigare värn än dessa former, omgifna af seklers häfd och befastade af en allm. nalionalkraft, som i dem verkar. Jag tvekar ej att antaga, det H. R. n. Ad. tillerkänner grundlagen samma fridlysta helgd, sorti dess stiftare åsyftade. Denna aktning för lag, djupt rotad i Svenska folkets lynne, ett föreningsband, lika mägtigt och Verksamt som osynligt k 320 , D en 18 December f. m. och dolch för den flygtiga åskådning af allt högre, som utmärker tiden, — denna lydnad för lagen är, jag litar derpå, gemensam för oss alla, vi må i öfrigt bekänna oss till hvilken åsigt som helst. — Formen utgör också det väsendtliga i den fråga, som nu sysselsätter oss, och jag skall endast fästa mig vid den, ehuru ämnet, som deri innehål les, för tjenarall uppmärksamhet; ty tryckfriheten kan äfven missbrukas, och missbrukets biomstringstid är kommen, då det kan drifvas såsom näring. Reg.F. omfattar och bestämmer Konungens och Nationens inbördes förhållanden lill hvarannan, och måste följaktligen innehålla stadganden såväl till befästande af Konungens magt, som till bevarande af Nationens frihet. Det är då ej otänkbart, utan ligger tvärtom inom sannolikheternas område, att ett Constit.Utsk., hvars åliggande är att grundlagarna granska, kan komma att föreslå ändring såväl i det ena som i det andra slaget af stadganden, och att denna R. St:s delegation, för att bibehålla jemnvigten mellan statsmagterna, måste förena ändringsförslagen i ett och samma betänk., rörande sjelfva hoptagningen till ett vilkor.
Om ändringar i åtskilliga grundlags-paragrafer, för att bringa der förekommande straffbestämmelser till öfverensstämmelse med Strafflagen — i hvad detta förslag afser ändringar i Tryckfrihetsförordningen; hvaremot de delar deraf, som röra förändringar i Regeringsformen och Riksdags-ordningen, af Höglofliga Ridderskapet och Adeln ansetts hafva förfallit till följd af Rikets Ständers beslut rörande det hvilande, medelst Konstitutions-Utskottets Memorial lN:o 2 anmälda, förslaget till ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen, samt af Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit afslagna; och N:o 3. Om ändring i 1 § 11 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående boktryckares åliggande att aflemna fri-exemplar af tryckta arbeten. Deremot hafva de öfriga tre förslagen förfallit, nemligen: N:o 2. Om den ändring i 18 § Riksdags-ordningen, att mosaiske trosbekännare må erhålla rättighet att deltaga i riksdagsmannaval; hvilket förslag af Högvördiga Preste-Ståndet, äfvensom af Bonde-Ståndet förkastats samt af Ridderskapet och Adeln ansetts hafva förfallit till följd af Rikets Ständers beslut i afseende å Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 2; samt N:o 4. Om ändringar i 1 § 12 mom. och 4 § 11 mom. Tryckfrihetsförordningen, i fråga om anmälan hos Justitie-Statsministern af bokhandels idkande, m. m., och N:o 5. Om ändring i 4 § 10 och 11 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående utrikes-ifrån hit inkomna skrifter; hvilka båda förslag blifvit af Preste-Ståndet förkastade. Stockholm den 18 December 1865. Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1865. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 6.
Gå vi derifrån lill Frankrike, så vete vi att religionen der i detta ögonblick föraktas och att man der icke vill någon tro, utan lefver blott i döda föremål. En röst har likväl inom detta land vågat höja sig och uttalat ordet kyrkomöte. Denna röst har väl genom maktspråk blifvit nedtystad, men om vi lefde i några 100 år, så skulle vi få se, att just detta Frankrike skall vara det första att förse sig med kyrkomöten, för att ordna sina kyrkliga angelägenheter. Vända vi oss derifrån till Tyskland, så finna vi att delta folk icke eller funnit något annat medel än ett Kyrkomöte, och huru otaliga föreningar der hafva bildat sig, för att komma lill ett sådant resultut. Såsom ett bevis på huru djupa rötter atheismen der har slagit, och huru nödvändigt det är för dem att få kyrkomöten, torde följande, för en del af R. o. Ad:s ledamöter måhända okända exempel förtjena alt anföras. Det hade bildat sig ett litet filial-möte i Munchen, der en Juris Doktor upträdde och omtalade, att inför hans domstol hade stått 3 bröder, hvilka alla varit anklagade för fadermoderoch brodermord. Han egnade all sin upmärksamhel åt dessa ynglingar för att söka utforska orsaken till att en hel familj så djupt kunnat nedsjunka, och vidtalade en andlig man alt bispringa dem med religions-undervisning. Efter det första sjmtalet han med dem Den 13 September f. m. 335 hade, förmådde han dem atl uppenbart bekänna, att genom hela Tyskland och Frankrike vore bildad, så alt säga en Frimurare-kedja, de der förbundo sig alt icke tro på någon Gud och att icke upfostra sina barn till någon religion eller till någon tro på Gud. Vid fortsatt undervisning kommo de derhän, att de, genom ett i väggen anbragt synglas, förnummo huru bröderna började att sinsemellan fråga: hvad är väl religion? hvad är väl Gud? För att då söka erhålla något begrepp om Gud, började de att berätta sina lefuadsöden, sammanräknade sedan alla de brott, hvar och en hade begått, och togo slutligen den, som hade begått det minsta antalet brott, och salle honom upp på ett bord, samt tillbädo honom såsom Gud, emedan han af dem var minst brottslig.
Häraf följer, att det fordras ännu lång tid, innan vi upphöra att på sådant sätt förtära de productcr, som eljest kunde gå till afyttring och till insamlande af egentliga silf* ver-capital, att underhålla och i mon af behofvet öka penningemassan, samt att, ehuru härigenom inre välståndet och Statens styrka ökas, det likväl alldeles icke är att förvänta, det silfver inströmmar till vår nordliga aflägsna half-ö, i mon sorn liqviderna i inre rörelsen det påfordra, utan att deremot ett stort vanpris på både lös och fast egendom, pressande försäljningar och stora bankrutter kunna komma att föregå förrän Rikets i inre landet boende innebyggare, i brist af närmare communication, blifva af silfret i åtnjutande. Uti min reservation till Banco-U.tskottets Betänkande N:o 8, har jag tillförene sökt ådagalägga, att, vid jemförelse af i83o års Myntbestämningsdag med Kongl. Maj:ts Nådiga sanction derå, samt Dess Nådiga Skrifvelse öfver Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. öfver detta ämne till Banco-Fullmägtige den 3o Julii i83l, bokstafven, andan och rigtningen af dessa Konungens och Ständers betydelsefulla Stats-acter påfordra att, innan bestämmandet, om stunden vore den rätta, att börja realisationen, man förut bör företaga till noggrannt skärskådande och öfverläggning de frågor, nemligen, om proportionen af silfverfonden ännu uppgår till sedelstocken såsom 5 till 8, samt örn Rikets inre och yttre ställning lofva tillfredsställande utsigter och tillräckliga medel för att betrygga utvexlingens varaktighet. Samma reservation innehåller äfven de skäl jag haft att, efter dessa frågors utredande, tillstyrka uppskof med realisationen; och jag får till samma skäl, under åberopande af livad jag äfven i det föregående här mig yttrat, göra ännu några ytterligare tillägg.
St. böra, på grund af Const.Ulsbs förevar, mera., hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur statsrådet och ifrån embetet skilja II. Ex. Hr Statsministern för utrikes ärendena Frill. Ihre, samt Hrr statsråderne, Frih. Stael von Holstein, Munthe, Frih. Peyron, Silfverstolpe, Waern, Frih. Gyllengranat och Faxe. Härvid ropades nej, hvarpå IIr Gr. o. Landtm., efter förklarande att han funnit denna propos. besvarad med nej, hemställde om R. o. Ad. ansåge Utsk:s förevar, mern. icke erfordra annan åtgärd än alt läggas till handlingarne. Ropades ja. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 28 och 29 sisth Mars på bordet lagda utlåt. N:o 103, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af en del utaf de Hallands läns innevånare år 1846 beviljade undsättnings-medel. Hr von Troil, Samuel Gust.: Då ifrågavar. betänk, står i nära sammanhang med StatsUtsk:s betänk. N:o 102, och det hufvudsakligen är moliveradt på de skäl, som i detsamma finnas anförda, får jag vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla alt nu föredragna betänk, måtte uppskjutas att till afgörande företagas, till dess att N:o 102 blifvit afgjordt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då förevar, betänk, nu är af II. Gr. o. Landtm, föredraget, och det redan 2 gånger blifvit bordlagdt, så tror jag ej det vara grundlagsenlig^ alt Ståndet uppskjuter dess afgörande. Hade Hr von Troil begärt uppskof förr än föredragningen skedde; så hade det kunnat äga rum; men nu betviflar jag att det låter sig göra.
Likaledes och, enligt 1810 års Riksdagsbeslut, skola Fullmäktige aga att till Nådegåfvor åt Sterbhus efter i torftighet aflidne Tjenstemän och Vaktbetjente årligen disponera till och med Etthundra Femtio (i5o) R:dr, under de vilkor samma Beslut innehåller. Deremot får utbetalning af några andra Arfvoden till RiksgäldsContoirets Erabetsoch Tjenstemän samt 6 ( 82 ) samt Vaktbetjente, än de, som uti Staten och detta Reglemente äro utsatte, icke äga rum. §. i5a. Då någon bland RiksgäldsContorets eller GeneralAssistance-Contorets Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente, som icke uppnått den ålder, att han, enligt Allmänna Författningarne, är berättigad att, ■vid afskedstagande!, behålla hela lönen såsom pension, begär afsked med pension, kommer dess ansökning att pröfvas och afgöras, i enlighet med hvad för Rikets Ständers Banks Tjenstemän finnes stadgadt. §. 153. När Sysslor skola bortgifvas eller Förordnanden till Tjensters förrättande tills vidare meddelas, bör sådant, genom anslag, kungöras uti samtlige under RiksgäldsVerket lydande Departementer, och uti dessa Anslag utsättas, så väl lönevilkoren , som tiden, inom hvilken de sökande böra sig anmäla. •§. 154. Till ledige Sysslor och Befattningar vid de Departementer, hvilka stå under Commissariernes närmaste inseende, upprättas af Commissarierne Förslag, å hvilket En bland de sökande uppföres. §. 155. Ansetsig någon vara förfördelad i sin rätt genom Commissariernes Förslag, må det vara honom öppet att deröfver hos Fullmäktige anföra Besvär inom Åtta dagar efter det Förslaget till Fullmäktige inkommit, den dagen likväl oräknad. s ( 83 ) §. 156.
St:s uppmärksamhet på den svåra belägenhet, hvaruti landtmannen och synnerligen spannmålsproducenten är försatt, dä kronoutskylder och alla jordbruket vidhäftade onera måste utgå jemte tjenstefolks löner och räntor för den i allmänhet skuldsatte jordägaren, m. m., men deremot all afsättning af spannmål till den grad upphört, att den näppeligen kan till contant mot de mest nedsatta pris föryttras. De flesta landtmannavaror äro lika osäljbara, och det är endast de, som localen gynnar genom närboende till de större städerna, som kunna undantagas. Mindre är det varans öfverflöd, än den i landsorterna till brydsam höjd inträffade penningebristen, sorn sådant vållar; och jag äger sjelf erfarenhet, att på auetioner, med 3 månaders betalningstid, tunnan råg betalats med 5 å 6 r:dr R:gs mera, an hvarför den kunnat köpas contant, hvilket måtte bevisa en till hög grad hunnen penningebrist. Landtmannen och jordägaren äro de enda, som förgäfves hoppats afseende på deras verkliga behof örn hjelp. Alla andra näringar äga kraftiga förespråkare, såsom bergshandteringen, manufacturer och fabriker. Deras interessen hafva ej blifvit förbisedda, och om någon vågar påkalla en deltagande blick åt jordbruksnäringen, har likväl slutliga resultatet blifvit, att den må reda och hjelpa sig sjelf så godt den kan.
(ömt). Den unge väpnaren? Är han dig kär, (lutar sig till henne). SIGRID Mer kär än lifvet! Och skall du aldrig glömma honom af? Nej, aldrig, aldrig! SIGRID. INGRID. INGRID. Från lyckan af att kallas få hans brud, SIGRID. Och kan afstå dock Förutan att till döds din ungdom sörja? Det är min faders bud, jag lyder det! Men huru lyder du din faders bud? Med smärta moder! Lyda det med fröjd Går öfver mina grafter! INGRID. SIGRID. INGRID. Ej heller af mitt barn. Du lofva skall likväl din gamla moder, Som har i dig sin ålders enda tröst: Du får ej sörja som förtviflan sörjer, Men ett, min Sigrid Det begär jag Ty om den bleks, din rosenröda kind, Om dessa klara blickar skulle släckas 24 Och denna blomstrande gestalt förbytas I trånsjuk hamn som irrar fridlös kring Liksom en vålnad invid grafvens rand, Och lägga henne tröstlös uppå bår! SIGRID. Det skulle krossa grymt din moders hjerta, Hur skall jag sörja då? Lär mig, o moder! Som barnet sörjer: med ett stilla hopp På bottnen utaf sorgens bittra kalk; Med löje uti tåren, fröjd i smärtan; INGRID. Så som man sörjer en försvunnen vårdag, En vissnad blomma: glädjande sig åt Att mycket skönt det finnes än i lifvet, Fastän det skönaste försvann, liksom Ett flygtigt stjernskott inför själens öga! Så skall min Sigrid sörja denna dröm SIGRID. Som verklighetens vaka omildt störde. Ja moder, helgonen jag bedja skall INGRID. Om kraft att sorgen bära som min moder! Så är jag trygg! Så kan ditt ungdomslif Bröts i sin knoppning af, och vissnade. Ty, Sigrid, lifvets hela hemlighet, Den gåtans lösning som de vise söka Bland siffrors tal i kabbalistisk krets, Än smyckas utaf mången fröjd, fast denna I stjernors tecken, uti multna skrifter, Den ligger gömd uti de enkla orden: (hon går till höger.) Gör gladt din pligt, så blir du säll på jorden! 25 Sjette scenen.
" "I frägor om qwarstad böra i sädanl fall Konungens Befallnmgshafwande och wederbörande Magistrater owägerligen och wid answar biträda; dock mä ej hos Bokhandlare eller annan försäljare ä nägon inom Riket utkommen Skrift qwarstad begäras, utan a! genom bewis kan styrkas, at Skriften i Tryckninqs-orten blifwit med qwarstad belagd; äfwensom nytznämde personer icke kunna för innehället af nägon Skrift med Rättegäng beswäraS. " ^ ^ ''War - ( 6z ) "Wirde»- nägon af Trycket härsiadts utkommen, eller Utländsk hit i Riket inkörd Skrift, utaf en eller ste» ra fremmande Staters Sändebud eller deras Regena, gar anmäld salvin innefattande sadane ämnen, hwilka kunna föranleda til mistnöje hvS andra Magter, åge Konungen, at derom, efter sakens och omstandigheternes beskaffenhet, i Räder för r »«, samt, om Han sä nödigt pröfch»r, VIN Skrinens s?g»estr<.-n»„äe och indragning, genom Des Hof Cantzler eller .lasUiix-Eantzler, sä nät hos Boktryckare soni Försäljare, ekler andra ulfpridare, täta föranstalta, och ha-armcd förhättes pä satt, som, angående beläggande med qwarstad, har ofrvanföre stad, gart finues; stolwudes i de fa'l, dä den af förenainde Embetsnian, som om werkst» igbcken erhåller Konungens N diga Befallning, icke hanwisar striften lil ätalande af listor »rid wederbörlig Domstol, bentälte Embetsman genast owägerligen infordra Tryckfrihets - Lommittöeiis utlåtande om den i fraga warande striften.
Sig böra i anledning häraf dess utlåtande särskildt afgifva. Höganäs Stenkols-Verk, som egenteligen tog sin början 1779, då, genom nu mera framlidne En af Rikets Herrar, Ofverste Marskalken m. m. Grefve E. Ruuths Patriotiska nit, ett Bolag formerades , till bekostande af de anläggningar, som fordrades att begagna den vid Höganäs varande tillgång på Stenkol, såsom en behöflig artikel , hvilken från utrikes ort infördes, hade af Staten icke annorlunda, än genom beviljade Lån mot intecknings säkerhet i annan egendom blifvit befordradt, förr än Kongl. Maj:t, genom Nådig Resolution den i5 September i8i3, fann för godt att, till uppmuntran och understöd för Bolaget, sorn rönte en mindre afsättning på dess Stenkol, under det sådane infördes från Stats-TJtskottets JBetänkanden. i665 England, tillägga Bolaget 11 skillingar per Tunna af tullen å de till förbrukning i Riket inkommande Stenkol; hvarefter, uppå Bolags-Intressenternas derom gjorde och till Riksens Ständer, vid 1815 års Riksdag, öfverlemnade ansökning, Bolaget, i följd af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 29 Julii nämnde år, beviljades den mot berörde understöd svarande förmån, att få uppbära tillverknings prsemier med 6 sk. Banco för hvarje Tunna Stenkol, som ifrån den vid grufvan belägne Höganäs hamn afsändes, vare sig ut-eller inrikes, hvilka prsémier för den af Intressenterne uppgifna qvantitet Stenkol, eller 120,000 Tunnor, calculerades att årligen utgöra i5,©oo R:dr och skulle desse prsemier vidtaga med år 1816, samt fortfara till och med 1820 eller