Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F U • • M-i m L F fcaJ M B PVF 345 sina tankar om en riktigt liten fråga, angående ett riktigt ömkligt litet ting, så sätta de ett stort frågetecken efter, och sedan knäppa de ihop händerna och vänta med högtidligt allvar pä det högviktiga svaret. Blir detla ett ja, så samlar sig strax en liten skara af de spörjande som en man och börjar att rätt eftertryckligt med skarpa vapen bearbeta detta stackars ja, under det att en annan liten skara lika manhaftigt försvarar detsamma. Och blir svaret ett nej, så — dito dito. Under denna djupt allvarliga, stora strid om det mikroskopiskt lilla spörsmålet försvinner detta så småningom, och det slutliga » svaret » hör lika utmärkt ihop med den först uppkastade frågan som » goddag — yxskaft ». För att ej göra mig skyldig till medkämpande i den strid, som måhända kommer att föras om frågan: » Fröken eller jungfru ?&gt;, ber jag att genast få gifva ett svar, som ej alls passar till frågan, utan tyvärr går alldeles på sidan om den. När jag nämligen med djupt begrundande läste om den storslagna tanken att införa jungfrutiteln för de förnäma frälse flickorna — en tanke, som ju har sina anor ända bort i den upplysta me deltiden — blef jag, på alla de oförnäma ofrälse flickornas vägnar, fattad af en sakens vikt motsvarande djup och intensiv afundsjuka. Hvarför skola nu dessa adelsflickor få ha sin särskilda titel och vi, vi alla, som inte äro framtidsjungfrur, ej ens nutidsjungfrur (hoc est pigor eller, ännu modernare, fröknar i köksdepartementet) inte bli försedda med vår egen lilla stilfulla titel? Ja — därtill finns ingen rimlig orsak. Och bäst är att genast gripa sig an med ett förslag, gällande den ofrälse sidan, innan kanske den vackra titeln blir beslagtagen af en annan människoklass — hvem vet, ' kanske rent af af de alltid kitsliga herrarne! Alltså: hvad tycks, om vi ofrälse fröknar skulle börja agitera för att få kallas mamsell?
Kyrkoherden i Församlingen eller den hans Sytzla förestår, Mll blifwa Kongl. Majit och Kronan answarig, att sä Stämpladc Papper som nu förefkrifwil ar, nyttjas till de Fullmagter, eller Utdrag af Sockncstämmo - Protocollcr, eller andra Antagningsbewis, som förenämnde Kyrko-Betjente alltid böra erhålla, innan de tillträda Sytzlorne. För följande Betjente, som ej hafwa någon ständig Lön, striswas Fullmagter och Constitutorialer pa Srampladt Papper, nemligen: Hof-Rätts-Mwocarer och Liquidationö-Comniitzarier, Tre Riksdaler Sex SMinzar. Den r3 Augusti. §. rr. Enahanda grunder som i 9 §. äro för Kongl. Masts Cancelli fastställde wid Befordingar, Afsked, B§len och Caractere, döra i den utsatte och lämoelige händelser, lända till efterrättelse hos Hofard O'wer-Rätter, Rikö-Marffalks-Embetet, Öfwer - Ståthållare», Akademie - CantZIerer, Kongl Di - Den it Augusti. L8n LiquidationS - Commitzarier i Landsorlerne med eller uran tillstånd att Advocera, Twa Riksdaler Tretliotwä Skillingar. Mwocaicr och Commistaricr tvid StadsRakter, En Riksdaler Tmgufyra Skillingar. Lands Stads^ Jägerioch Bergs-Fistaler utan Lön, Trettiokwä Skillingar. Men med Lön, efter Lönens beskaffenhet af intller oindeld, lika med andre Löntagare. Vicarier eller Substiluter, Tolf Skillingar. Collectcurer wid Nummer-Lotterier, TrettiotwH Skillingar.
Det är i detta Reglemente som de Stadgar böra intagas, om hvilka den värde Ledamoten talat, och det sker vid Riksdagens slut, när Banco-Utskottet detsamma uppsätter och utfärdar. Instructionen för Banco-Utskottet är deremot i min tanka alldeles icke beroende af de Beslut Riksens Ständer under Riksdagens lopp kunna komma att fatta, och bör således utan hinder deraf nu denna sak kunna afgöras. Herr CederskjöldEn värd Ledamot, nemligen Herr Manneistam, har origtigt förstått mig, då han tror, att jag klandrat det i 1 §. tillag - 5 so Den 2 7 December* da ordet ”omedelbarligen”. Nej, det var ordens ”Rubbar och förändrar” sorn jag önskade måtte Utbytas mot: Åsyftar rubbning och förändring, hvilket är allt hvad en blott Motion kan förmå. Hvad för öfrigt sjelfva Hufvudsaken beträffar, skulle det vara så mycket olämpligare af nu vilja ålägga Utskottet, att arbeta på Myntets förbättring, då Kongl. Majt i sin Nådiga Proposition tyckes hugna oss dermed, att Han i Sin vishet anser stadgandet och oföränderliga bibehållandet af Myntets värde säsoin ett nödvändigt villkor för afbjelpandet af alla våra Financiella olyckor. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Banco-Utskottets ifrågavarande Memorial gjorde Anmärkningar hindia detsammas antagande, samt om icke på sådan grund Memorialet jemte anmärkningarne borde till Utskottet åter förvisas. Bifölls. Företogs till pröfning Riddarhus Utskottets den 17 dennes aflatne, samt den 18 i samma Månad på bordet lagde Memorial, angående de af aflidne Öfverste*L,ieutenanren C. G. Reuterskjöld till enskilde ändamål gjorde Stiftelser. Herr Reuterskjöld, Adam Didric, hade inlemnat följande, som upplästes* Den 37 December.
AterfS, sitt Orvfll ' jreser sig upp och griper efter sitt undankastade vapen.) Foga har du, kvinna, att befalla. har. ja.g mig dock for god att lyda dig. Tore jag blott trtil, holl Hleid. Orval., G r h s son, var stilla och jag vill tiilja hvad dig forestk. o.) ' Var (lyfter en skijld frPn riiggen.1 Hvad mig foresttr vet du mindre an jag sjiilf. Hleid. Grip ej skolden att hamra pH, ty hora mlste du! Djiirf ar din hug, bland btllde m h vill du blifva framst och rosande rykte vill du vinna. q a r r a n vill du dmga och stordld vill du ofva. Ditt unga blod sjuder sf trhgtans brand. Orvar. Miirklig nyhet bldar du ... Sannt, annu ar jag ej fastvuxen vid tufvoima pB Berurjoder. meia. Orvar, du foraktar gudarne, d l du ser deras bilder tanker dn p&amp; stock och sten och bjiirtmiiladt snidverke, men al&amp;ig p l Odin, som skankt ditt stolta, manliga sinn, aldrig pH Tor, som skankt din smidiga kraf t. Orva~ .. Sannt - och jag sager det nu med hogt ljudande rost: jag tror icke pB dessa gudar, som man talt mig m9ste forgHa. Men. afven om jag trodde, ville jag ej blota. Hvad jag f l t t utan begaran, mB jag vti.1 f B behhlla, det mb nu vara oxnr eller karfvar, soner eller tralar. Hleid. Hogt iir ditt tal, men mark mina ord: den tid skall komma d l du blir llgmald och ofvervunnen och faller i stoftet for gudar, hvillca du nu ej ens namna vet! " Dina ord aktar jag ej mycket varda. en volvas, for det andra en lrvinnas. For det forsta iiro de Hleid.
Det är visserligen möjligt att inom de serskildta länen antalet af dem, hvilka anmäla sig vilja genom lega fullgöra deras beväringspligt, är något olika, äfvensom alt skälen för en dylik anmälan kunna vara olika inom serskildta län, men öfverhufvud taget, tror jag att förhållandet i berörde hänseende, länen emellan, icke företer någon väsendtli gare skillnad. En talare har yttrat, att legokarlarne skulle utgöra 8 å 10 procent af hela beväringsstyrkan. Jag känner icke förhållandet härmed uti andra län, men att det upgifna förhållandet icke eger rum inom Stockholms län, derom tilltror jag mig kunna försäkra. Der utgör antalet af de legda icke 5, ja icke en gång 4 procent af de beväringsskyldige. Den obenägenhet emot beväringspligtens utgörande, som mångenstädes hos allmogen är rådande, torde vara litet hvar af oss bekant, men jag känner äfven, att orsaken till denna obenägenhet oftast är obekantskap med huru det tillgår vid beväringsmötena. Hvad nu mönstringarne och de dervid sig anmälande legokarlarne beträffar, är jag öfvertygad, att om man kände verkliga förhållandet derutinnan, skulle man ej med sådan värma förorda det under discussion varande förslaget. Flere talare före mig hafva uttalat deras förkastelsedom öfver legokarlarne och gifvit dem en mängd moraliska lyten. Jag anser mig skyldig att förklara, att de personer af denna klass, som befinna sig inom det län, hvars styrelse är mig i nåder anförtrodt, icke förtjena de mer eller mindre ofördelaktiga benämningar, man gifvit legokarlarne i allmänhet. Skälen hvarföre allmogen inom Stockholms län begagna sig af rättighet att lega äro hufvudsakligen 2:ne. För det första är den beväringsskyldige ofta en sådan ohjelpligt eländig och rädd stympare, att lian icke en gång skulle våga marschera lill Ladugårdsgärdet, hvarest han föreställer sig, att man blifver erbarmligen pinad och piskad. Det andra skälet ligger uti ett hos en och annan af allmogen rådande högmod.
Många andra sällsamma ting synas dessutom, emedan alla troll och spökerier under nämnda nätter tros vara i rörelse. Den vandrande behöfver likväl icke frukta, emedan gastarne ej göra honom någon skada. Det enda han har att akta sig för är glo-son, hvilken, stor som en snöplog, med resta borst och fradgande mun säges rusa fram öfver vägen och ryta så att det rungar (genljudar) i jorden. Hon tros söka komma emellan den gåendes ben, och skall i sådant fall fläka honom, om han ej närmast kroppen bär en qvist af apel eller flogrönn (rönnträd, som uppväxt på något annat slags träd eller stubbe). Vandraren måste dessutom undvika att skratta, emedan han i sådan händelse blir snedmunt. Det förtäljes vidare, att när någon sålunda tillbörligen gått årsgång i 7 år, möter han den sista natten under sjunde året en ridande man, ur hvars hals går en eldslåga, och har denne man en “runkafle“ i munnen. Om nu den, som går årsgång, är nog snabb och dristig att springa till och rycka kaflen ur mannens mun, blir han genom dess bärande mycket “klok“, så att han vet allt hvad man frågar honom, ja att han kan se 9 alnar ned i jorden. Fortsätter han sin gång ännu tvänne år, så att han tillsammans gått 9 år, och kommer så serla (sent) en afton på kyrkogården, finner han derstädes för sig många små gossar, hvilka af folket kallas “hvarfvar“ (dvärgar), och alla hafva hattar (“hvarfhattar“, “dvärghattar“) på hufvudet. Nämnda små gossar leka med hvarandra och förehafva många roliga apspel, i mening att derigenom komma den gående att le, för hvilket denne måste noga akta sig, emedan i motsatt fall hans möda varit förgäfves och han för att lyckas måste gå ännu i 9 år. Om dvärgarne ingenting uträtta med sina upptåg och gyckel, söka de att genom förskräckliga syner bortjaga sin vederdeloman; men om de äfven härutinnan misslyckas, förmå de ej att gå ifrån honom med mindre någon af dem lemnat sin hatt i sticket.
Jo, förmodligen derföre, att Utsk:ns samtlige ledamöter icke ansett sig i allmänhet kunna öfverlemna ett så vigtigt förtroende åt en person, som blott genom slumpen af en högre eller lägre nummer inom detta Hus till ordförandeplatsen blifvit utsedd. Kommer deremot denna person att utses genom val af Utsk., så kan man hoppas, att detta forna förhållande åter skall inträda, nemi., att den ordf., som då verkligen representerade Utsk. eller dess majoritet, skulle af Utsk. erhålla uppdrag att, om icke utnämna, åtminstone föreslå alla personer inom cancelliet, hvilka sedermera mangrant af Utsk. antoges. Vidare har Hr von Hartmansdorff framställt en, såsom jag tror, ganska lyckad bevisning derutaf, att jemnlikhet i skicklighet att föra ordet icke finnes. Det är just derföre att denna jemnlikhet ej linnes, som den skickligaste genom val bör utletas. Vore alla lika skickliga, så kunde man lika gerna öfverlemna ordförandet åt den, som sitter längst till höger som åt någon annan. Öfverläggningen ansågs nu af R. o. Ad. vara fulländad, hvarefter H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af ifrågavar. grundlagsändriugsförslag. Ropades starka nej, blandade med ganska många ja; hvarjemte votering begärdes. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voterispropos. : Den som antager det i 18 punkten af Const.Utsk:s mern. N:o 4 anmälda, sedan sista riksdag hvilande grundlagsändringsförslag, ang:de val af ordf. inom R. St:s Utsk. m. m., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver berörde förslag af R. o. Ad. förkastadt. Efter voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 80. Nej — 194. Emot R. o. Ad:s sålunda fattade beslut reserverade sig Hr Vult von Steyern, Johan Julius, och Hr Paykull, Carl Samuel.
Vid granskning af denna författning, visar sig genast af dess 1 §, att det ofta, icke ulan skäl öfverklagade förhållandet, att, vid afhändande af jord eller lägenhet för allmänt behof, derför merändels måste erläggas en i jemförelse med det verkliga värdet alltför hög löseskilling, har sin förnämsta grund i sjelfva författningen. 1 § innehåller nemligen det stadgande, att den, som genom jordens eller lägenhetens afstående lider skada, skall derför njuta ersättning icke allenast till fulla värdet, utan ock hälften derutöfver. Genom alt inskränka ersättningen till fulla värdet allenast skulle följaktligen den hufvudsakligaste anledningen till nämnda klagan vara undanröjd. En sådan förändring torde ock kunna ske utan förnärmande af någons rätt. Erhåller den, som genom jords eller lägenhets afstående lider skada, derför full godlgörelse, kan han icke hafva grundadt anspråk på att dessutom, på bekostnad af det allmänna, för hvars bästa afståendet skett, göra en vinst. Del tillfälle härtill, som, enligt hvad nämndt blifvit, är lemnadt i författningen, anse således Rikets Ständer böra borttagas; i sammanhang hvarmed del dock synts Rikets Ständer nödigt att, med ändring af hvad 13 § innehåller om sältet för ersättningens bestämmande, i samma § införa en bestämd föreskrift, alt, då jord eller lägenhet afträdas skall, uppskattning i penningar bör ske af icke allenast sjelfva egendomen, efter del i orten ä dylik egendom allmänt gällande högsta pris, utan ock den särskilda skada, som genom egendomens afträdande eller användande till det afsedda ändamålet kan för egaren eller annan uppkomma; en föreskrift, som står i öfverensstämmelse med så väl gällande lag, som de af lagkomitéen och lagberedningen i ämnet uttalade åsigter. Vidare synes ock en oskälig vinst kunna i del läll, att endast en del af jord eller lägenhet afstås, beredas den till ersättning berättigade, om nemligen ersättningen bestämmes utan tillbörligt afseende å den särskilda fördel, som genom det beslutade arbetets utförande skulle kunna uppkomma för den återstående delen.
Vid skedd föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 2, med uppgift å hvilande förslag till ändring i Grundlagarne, fattade Preste-Ståndet beslut som följer: Med anledning af Utskottets anmälan, att fyra af de till afgörande vid innevarande riksdag hänskjutne grundlags-ändrings-förslag, på uppgifne skäl, icke blifvit upptagne i den förteckning å sådana förslag, hvilken Utskottet nu öfverlemuat, fann Prot.-Utdrag den 13 oc/Tl7 December 1856. 143 Ståndet för godt anmoda Utskottet att ofördröjligen med uppgift å berörde fyra förslag tili Rikets Ständer inkomma. > Af de i förevarande Memorial upptagne förslag blefvo följande af Ståndet antagne, nemligen: N:o 3, till ändring af 35 § Regerings-Formen, angående förtroende-sysslor; N:o 4, till tillägg i 98 § Regerings-Formen och 63 § 4 mom. Riksdagsordningen, angående suppleant för Rikets Ständers Justitie-ombudsman; N:o 5, till ändringar i 56 oell 81 §§ Regerings-Formen samt 29 § 1 mom.
Naturligtvis har Utskrs mening varit, att innehafvare af redskap, som vilja blifva af med densamma, skola undfå ersättning derför så fort som möjligt, och derföre föreslagit 3 månader, men Hr Bildt har ådagalagt i sin reservation, och det ligger äfven klart för enhvar, att derigenom kan man äfventyra stora olägenheter för Riksg:sKont., när man besinnar, att de, som hafva mindre redskap och vilja inlemna den till Kronan, icke kunna, om de sjelfva försälja den, erhålla det pris, som Utsk. föreslagit. Då nu Utsk. tillstyrkt, att kopparen skall beräknas till 30 sk. b:ko eller något sådant, men gångbara priset å gammal koppar är 32 eller högst 36 sk. riksg., anser jag det vara högst billigt att tiden bestämmes till 6 i st. f. 3 månader, då man undviker de olägenheter för Statsverket, som eljest upkomma. Jag vore böjd att yrka antagande af Hr Bildts reservation, men efter Frih. Palmstjernas yttrande anhåller jag om återremiss till Betänk. Frih. Åkerhjelm, Carl: Jag anser mig skyldig att redogöra för skälen, hvarföre Utsk. afgifvit detta förslag. Utsk. har nemi. föreställt sig, att, sedan R. St:r fattat ett sådant beslut, hvarpå förevande Betänk, hvilar, skulle R. Sl:r, i konseqvens dermed, vilja åtaga sig de olägenheter, som dermed äro förknippade, och Utsk. ansåg sig icke lillständigt att föreslå bestämmelser, hvilka skulle omintetgöra detta R. St:rs beslut. Hr Bildt har sagt, att rättast varit, att Staten skulle betinga sig 6 måna 5* - 68 Den 15 November f. nu ders kredit, R. St:rs beslut innehåller åter, att kopparen skall inlemnas inom d. 1 April. Således skulle egaren af kopparredskap icke få sina penningar förr än efter 9 månaders förlopp, hvaremot han antingen genast eller också inom en ganska kort tid undfår sina penningar, då han säljer redskapen på annat håll. Enl.
Först och främst bör väl legan nedsättas så mycket som möjligt — och man kan äfven vara öfvertygad att K. M:s Beflude i förev:de fall skall göra allt hvad i dess förmåga står, men huru skall denna nedsättning tillgå, om icke på det sätt att af K. M. Befh:de utsättes entreprenad-auktion, och om flere konkurrenter dervid uppstå, hvilket åtminstone alltid är fallet vid jernvägarne, nedtrycker detta priset. Om entreprenören deremot ej har uteslutande rätt att bestrida skjutsen, är det klart att inga spekulanter konkurrera. De kringboende veta att de genom att erbjuda sina hästar, ändock kunna få tillfälle att förtjena på de resande. Man har äfven sett att vid sådan station, der skjutsen ej bestrides genom entreprenad, de resande blifvit oerhördt prejade, men att detta upphört, då entreprenör åtagit sig skjutsningen. Det är på grund af erfarenhet, som man kommit till den åsigt att det är nödvändigt att, då man vill hafva skjutstaxa och bestämma densamma till något maximum, man bör gifva skjutshållaren å dess sida någon fördel. Jsg anhåller fortfarande om bifall till LJtsk:ts förslag. Hr Stedt, Gustaf: För min del anhåller jag att få in stämma med Frih. af Ugglas. Det är visserligen sannt att, med antagande af det stadgande, Utsk:t föreslår, det blir lättare för Konungens Beflnde att åstadkomma entreprenad; men det är bra hardt för den resande att icke kunna praktisera sig fram på möjligaste billiga sätt. Med iakttagande af förev:de föreskrift, skulle det ej blifva tillåtet för den resande att begagna egna hästar, eller, ifall han i närhehen af en gästgifvaregård har ett hemman, med hvilket han ingått kontrakt att skjutsa sig, att begagna sig af denna fördel. Hr Montgomery: Det torde vara fråga om hvilketdera sättet att fortskaffa sig vore fördelaktigast för den resande, antingen i enlighet med Utsk:ts eller Frih. Ugglas’ förslag. Det händer ofta att det, som ser billigast ut, i verkligheten blir dyrast. Här i landet förekommer nemi. ett förhållande, som är analogt med det ifrågav:de, och det är öfverfarten till Oland.
Detta föranledde Justitie-Ombudsmannen att, på sätt redan nämndt är, i skrifvelse till förrbemälde Advokat-fiskals-embele den 29 November 1860 förordna om åtal emot Landshöfdinge-embetet i Malmöhus län, dervid uppmärksamheten fastades på de anmärkningsvärda förhållanden, dels att Svensk embetsmyndighet tillåtit, att Svensk undersåte, sorn begått eller varit anklagad för brott inom fäderneslandet, blifvit ullemnad till polismyndighet i fremmande land, för att der hållas fängslad och undergå ransakning om samma brott, utan att ens någon Svensk polistjensteman åtföljt och bevakat den anklagade, hvilken sålunda kunnat ansvarsfritt misshandlas, dels ock att beslutet om Stenbergs öfverförande till Köpenhamn saknat stöd af Svensk lag som deremot tydligen bestämmer, hvarest ransakning om brott, begånget här i Riket, skall hållas, samt att detta beslut icke varit påkalladt af brottets art eller af de vid den förutgångna polisundersökningen yppade omständigheter. Sedan Advokat-fiskals-embetet i ämnet afgifvit anmärknings-memorial, har I^andshöfdinge-embetet uti dess förklaring hufvudsakligen anfört, att, ehuru lag föreskrifver, hvarest ransakning skall hållas om brott, här i riket begånget, förbud likväl icke förefunnes deremot, att häktad person stäldes till polisförhör å utländsk ort; att i fråga varande åtgärd så mycket mindre vidtagits utan goda skäl, som särskilda om ständigheter antydde, att Stenberg vid förfalskningen haft medbrottslige i Danmark, hvilkas upptäckande och ställande till förhör emot
Délägarnes behållning, som vid 1850 års slut utgjorde 537,571 R:dr 29 sk., uppgick vid 1855 års slut till 910,944 R:dr 22 sk., och bankens enskilda kapitalfond, som vid slutet af år 1850 utgjorde 35,826 R:dr 29 sk., var vid 1855 års slut ökad till 47,120 R:dr 34 sk. 44 Bankstyrelsens redogörelse för år 1855 utvisar i öfrigt följande klassifikation af bankens delägare samt deras innestående kapital-behållning vid nämnde års slut: ’ Antal Kapital-behållning. delägare. Den i nästföregående femårs-ber^ttelse omförmälda, för trädgårdsväxtodlingens befrämjande härstädes stiftade Trädgårdsförening är numera på 45 ändamålsenligt sätt fullbordad, oell kan anläggningen med skäl anses såsom en af de till stadens förskönande mest bidragande anstalter. Det år 1850 härstädes bildade nya aktie-bolag för stadens belysning med gas har under ifrågavarande tidrymd utsträckt sin verksamhet, så att, efter det denna anstalt för sjelfva staden inom vallarne redan förut blifvit fullständigt ordnad, förstäderne Masthugget, Hagorna och Stampen samt vissa andra delar af 12:te rolen äfvenledes blifvit med gas upplyste. Omläggningen af stadens gator och kajer, de förra med tuktad sten och de sednare med huggen sandsten och granitbetäckning, har, äfven under nu ifrågavarande tidskifte, med drift fortgått. Dessa arbeten, jemte flera andra för handen varande, som afse befrämjandet af den allmänna rörelsen, stadens förskönande och dess invånares trefnad, skola för eftertideu utgöra hedrande minnesmärken af den allmänna medborgerliga anda, sorn fortfarande lifvar Götheborgs samhälle. Jemlikt anvisning i de fastställde formulär-föreskrifterna, får jag vidare i korthet redogöra för Götheborgs Undervisnings-anstalters samt Sjukvårds-, Fattigvårds-, Arbetsoch andra Välgörenhets-inrättningars tillstånd, sådant det enligt vederbörandes uppgifter hefanus år 1855. fl:o.
Herr Hjerta har gått ännu längre, ty han har sagt oss, att dechargen vid en Riksdag betyder ingenting, och att ej ens någon fråga från en tid långt tillbaka är fri från återupplifvande. Må det nu tillåtas mig visa följderne, om man antager någon annan grund för beslutet, än den, som ligger i sjelfva anmärkningarna; om blott en enda kan hämtas derutom, eller bortom en gifven decharge, har man då icke öppnat dörren för alla passioner? Hvar finnes då säkerheten? Eller kan man icke då äfven rådfråga det personliga hatet? Kan man icke, om till exem - 446 Den 18 Julii e. m. pel en Minister blott skulle hafva för längre tid tillbaka utträngt en Representant lios en actris, kan man icke låta hatet också deröfver förleda sig i voteringen? Det hörer likväl icke härmed till min afsigt, att vilia tillägga någon dylika åsyftningar; bevare mig Gud derifrån; tvertom är jag öfvertygad, att de värde Ledamöterne blott icke besinnat följderna af sina yttranden; ty då skulle de säkert icke framställt dem. Herr Tham,: Friherre Boije liar redan förklarat det misstag Friherre Anckarswärd begick, då han sednast angrep mig, och jag behöfver således icke gifva något svar i detta afseende. Jag vill blott yttra några ord om den paradsjuka i uttryck, som Friherre Anckarswärd tillvitat mig. Jag lemnar till hvar och en att bedöma, hvem af oss mäst paraderar med yttranden om uppoffringar, om sitt tunga Riksdagsmannakall m. m. Saken torde bäst afgöras genom jemförelse mellan Friherre Anckarswärds långa skriftliga samt mina korta muntliga fast känslofulla yttranden. Friherre Åkerhjelm_, Gustaf Fredrik: Då så mjrcket redan blifvit anfördt i saken, har jag visserligen ej begärt ordet, för att ingå i någon speciel granskning af Utskottets Memorial. Min enskilta opinion har redan blifvit uttalad af Herrarne Lefren och von Hartmansdorff, äfvensom af Hans Ex - Den 18 Julii e. m. 447 cellence Herr Friherre Lagerbjelke.