Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Snarare synes beskattningen af en dryg öfverränta verka dertill, alt helt och hållet förstöra en Gäldenär, som förut befinner sig på obestånd, och Discont-Verket kan någon gång derpå förlora mer, än på den högre straff-räntan vunnits. Vidkommande slutligen C red i ti ven för Manufactur-Disconten och Jern-Contoiret, så, enär de låne-biträden och anslag, hvilka härutaf genom Kongl. Commerce-Coliegii och Jern-Contoirets försorg lemnäs till omedelbart understöd, dels för hvarjehanda inhemska slöjder och tillverkningar, och dels för jern-handteringen serskildt, äro af ^20 Bäncö-Utskottets Betänkande N.-q 32. så hufvudsaklig vigt för deras bestånd och trefnad, hvarmed Rikets handelsfqrhållans d^en slå i ett nära och oskil jäktigt samband , bär Banco-Utskottet, i den öfvertygelse, att dessas jemna och obehindrade liflighet Vilgor ett bland lmfvudvilkoren för Bankens återförsättande och bibehållande uti ett behörigt och ändamålsenligt skick, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer: A) att den assignerings-rättighet på Ranken, till ett belopp af högst En Million R:dr tillhopa, som un-s der tyänne serskilda benämningar blifvit vid 1818 och 1823 årens Riksdagar förbehållen Kongl. Cornruerce-Collegium, får, såsom hittills, fortfara, mot beräknande af 3 pgocents fänta för hvad sont derå, i raon af behofvet, be-; gagnas; jfi') att assigneringsrättigheten för JerUrContoiret, till ett belopp af högst 600,0Q0 R:dr, än vidare fortfar, i enlighet med de vid (8 18 och i8a3 årens Riksdagar gifna stadgande]!, mot beräknande af 3 procents ränta för hvad som derå, i mon af beholvet, begagnas, Bfl. till Bp.nco-Utskoltetsi Bet.
St. vid nu kommande riksdag skulle fä emottaga propos. eller motioner om tillökning i lönerue för landtstaten i Riket, i anseende till de ökade göromål delta förslag kommer att medföra. Nar man vill göra förslag, sorn skola vara ändamålsenliga, så måste man se icke blott på den ena partens fördel utan på begges, så att rättvisan väger jemnt emellan båda. Jag kan icke finna att Staten är skyldig att göra den ifrågaställa uppoffringen för räntegifvarne, hvilka förvärfva! sine hemman endast under de villkor, som enligt gällande författningar vidlåda jorden. Jag afstyrker förslaget oell kan icke, lika med en värd talare, beklaga att StatsUtsk. icke kunnat i sitt förslag inberäkna så väl augment»- som frälseräntörne, enär sådant skulle varit en alltför stor inkräktning på privaträtten. Gr. Horn: Jag vågar tro att StatsUtskrs förslag icke är så ogrundadt som flere värde talare behagat föreställa sig, och jag styrkes i denna förmodan af den omständighet, att man för detsarnmas kullkastande behöft deruti inlägga andra ämnen, än som deruti verkligen finnas. En värd talare bredvid mig bar bland annat trott, att StatsUlsk. genom della tillstyrkande skulle haft för afsigt alt införa ett nytt systeme till markegångs-sättning, som skulle leda derhän, att markegångssättniugen kunde blifva ytterst låg. Jag ber att R. o. Ad. täcktes af betänk, inhemta, att StatsUlsk. haft en motsatt syftning i denna del. Hvad conlrollen derå beträffar, så är det ju alltid augmentsoch frälse-ägarnes intresse alt bibehålla markegången vid sin rätta och naturliga höjd. Men sjelfva markegångssätlningen är en annan sak; derom öfverlägga vi icke nu. I det hänseendet beror det af Statsmakterna att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom underslef kunna förekominas, så att de verkliga prisen blifva noterade. Efter det systeme, som StatsUtsk. föreslagit, kan markegångssätlningen blifva sådan, att den uttrycker det verkliga förhållandet.
Det är på denna grund och icke för att bibehålla en förment företrädesrätt, som jag bestrider bifall till den föreslagna förändringen; men jag vill icke motsätta mig återremiss, ehuru resultatet deraf endast kan blifva, alt samma domstol, som dömmer om företrädet fordringsägarne emellan, skall döinma om cessionantens ansvar, hvarom utlåt, uti alla concurser skall meddelas, och i hvilket hänseende äfven allmän åklagare bör tillslädesvara, för att, efter förekommande omständigheter, påstående derom framställa. Frih. Boye, Ludv.: Om denna fråga får behandlas såsom jag tror att hvarje fråga bör behandlas, nemi. i enlighet med sin natur, så vet jag icke hvarför man tillen ståndsfråga skall förvandla denna, som blott är en speciel lagfråga. Af Svenska folket angår denna lagförändring icke andra än dem som göra concurs, och dem som hafva något att bevaka i concursen. För båda anser jag en stor fördel ligga deruti, atl förhållandet förblifver sådant det är. Hr Cederschjölds anmärkn. är gan - Den 5 September f. m. >49 ska riklig. Det vore en fullkomligt juridisk anomali, 0111 den civila frågan skulle behandlas på ett och brotlmålsfrågan på ett annat stalie. Vill man löVändra förhållandet, så aidel följaktligen icke en concession man begär; man begär 2:ne, icke blott att R. o. Ad. skall afstå en rättighet, hvars fördel jag icke kan begripa, och derför gerna skulle efterskänka, utan äfven att Ståndet skall eftergifva rättigheten att för brott, som röra beder och ära, dömmas af hofrätt. Må man handla ärligt, och må man ej, under pretext att fråga är om blott en rättighet, escamotera eu annan. Jag anhåller 0111 afslag å betänkandet. Frih. Cederström, Jacob:
Man säger, att della skulle exponera Konungamakten. Om jag det trodde, så skulle jag ingalunda förorda detsamma; men jag anser mig tvertom handla i Styrelsens tydliga intresse, äfven så väl som i sjelfva sakens, dä jag tillstyrker ett sådant förfarande. Må man tänka sig de alternativer, som förestå Regeringen, när comitéen en gång framlagt sitt förslag. Hon måste då öfverlemna detta förslag till Ständerna, antingen såsom sin proposition, eller också blott och bart med förklarande, att den af Ständerna begärda comitéen verkställt delta arbete. Om Regeringen väljer del förra alternativet, d. v. s. af egen drift stiger fram och framställer förslaget såsom sin proposition, så är frågan naturligtvis mera ställd på spetsen, än örn Regeringen uppträdde till följd af Ständernas egen begäran. I detta fall borde således en dylik anhållan från Ständernas sida 8 H. 44 340 Den ] å 51 a r s. vara välkommen för Styrelsen. Om Regeringen deremot bestämmer sig för det andra alternativet, d. v. s. helt neutral öfverlemnar comiteens arbete till Städernas handläggning och till sil t öde, så är det visserligen sant, att Regeringen icke riskerar alt blifva i positiv mening comprometterad genom ett afslag. Men det är också lika sant, all då blifver af alltsammans icke det ringaste, och osäkert kan det äfven vara om Styrelsen går alldeles fri frän afbräck i sitt anseende genom detta handlingssätt; ty det är min oförgripliga tro, mine Hrr, att det gifves mera än eli sätt ali comprometlera sig då man styrer. Det ena är att begå directa misstag och derigenom förspilla det understöd af folk och representation, som hvarje Styrelse måste äga, för alt uppfylla sin bestämmelse, men det andra är att göra intet, der ett stort och erkändt behof högljudt fordrar handling och kraft. Man talar här om positioner, och säger, alt det är förmånligare för Regeringen, att ställa sig pä den sidan, der hon får begagna sitt veto.
Hr Cederschiölds, Rob. Theophron, d. 22 dennes muntligen väckta och på bordet lagda, numera skriftligen aflemnade motion, ang:de infordrande af StatsUtskis Utlåt, med anledn. af Hr Gripenstedts yttrande rörande Hrr Fullmäktiges i Riksg:sKont. förvaltnings-åtgärder. Hr Cederschiöld: Då troligen många bland R. o. Ad:ns nu närv:de ledamöter icke voro tillstädes då jag väckte min motion, torde det tillåtas mig, att nu, sedan den är skriftligen upsatt, få upläsa densamma. Sedan motionen blifvit upläst fortsatte Hr Cederschiöld: R. o. Ad behagade häraf finna, att min mening icke varit att Fullmäktige i Kiksg:sKont. skola ställas under tilltal för fel, begångne under den tid, som den dem redan meddelade déchargen omfattar, utan för dem de begått under den derefter förflutna tiden, 388 Deri 25 April. såvida nemi. det vid en blifvande undersökning sf StatsUtsk. skulle befinnas att anklagelsen är grundad. Uplästes ett af Ilr Gripenstedt, Joh. Aug., inlemnadt så lydande anförande: Då mitt helsotillstånd ej tillåter mig att i dag personligen deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar, anhåller jag vördsamt, att på detta sätt få yttra några ord ang:de Hr Cederschiölds nu förodragna motion, hvaruti föreslås, att StatsUtsIcs Utlåt, måtte infordras i anledn. af mina vid ett föreg:de tillfälle mot Hrr Fullmäktiges i Kiksg:sKont. åtgärder framställda anmärkn:r. Hvad som härvid i främsta rummet fästat min upmärksambet, är, att Hr Cederschiöld i utvecklingen af sin motion alltjemt och vexelvis begagnat uttrycken: anklagelse och angifvelse, såsom benämningar på min framställning. Det tillkommer visserligen hvarje talare att sjelf välja sina ord, och det är för mig också temligen likgiltigt hvilket uttryck
Men oaktadt skälen till denna förändring då anfördes, har likväl BankoUtsk., i sitt förslag lill förändringar uti Banko-reglementet, bibehållit den gamla föreskriften, att liktidigt med kredilivsansökningens inlemnande, bör äfven inbetalningen afkreditivproc. göras, på den grund att det för ”redovisningen^’ af inträdesafgiflerna är af ”mera fördel”, i händelse samma afgift, såsom nu är stadgadt, åtföljer ansökningshandlingarne; och derföre saknat anledning biträda den af Revisorerne gjorda framställning. Då nu Ulsk., efter milt förmenande gjort ett misstag genom bibehållande af den förutvarande föreskriften, i afseende å tiden för kreditiv-procms erläggande, måste jag å min sida ådagalägga dess oformlighet. Nu är händelsen den, all kreditiv-proc., hvarken kan bokföras, än mindre ”redovisas” innan kreditivet blifvit bifallet, antingen lill sitt fulla belopp, eller under detsamma; och aldra minst ingå i Bankens räkenskaper om ansökningen blifvit afslagen; då, och i sådan händelse, kreditiv-proc., jemte ansökniugshandlingarne måste återlemnas till sin ägare. Kreditiv-proc. kommer således, från dess inlemnande och till slutligt afgörande föregått, att ligga såsom en död summa hos vederbör, embetsman i Banken, mot dess inlerims-qvillo, lill ingen fördel för Bankinrållningen, men väl till skada för krcdiliv-sökanden; synnerligen om hans ansökan icke blifvit godkänd. Om nu så inträffade, att summan å det begärdta kreditivbeloppet blefve nedsatt, så mäste skillnaden af kreditiv-proc. återlemnas krediliv-sökanden, jemte eli nytt qvitto på den bestämda summan, mot återfående af det utfärdade inlerims-qvitto, hvarefter den egentliga kreditiv-proc. kan bokföras och redovisas, men ej förr. Frågas då, hvaruti ligger den mera fördelen, som tagits till grund för Ulsk:s afstyikande? Jag tror att Ulsk. sjelf har svårt att besvara denna enkla fråga.
BondeSt:s redan yttrade önskan om denna uppfinnings afskalfande har jag fått ett, nästan sagdt, opåräknadt stöd för denna min framställning, som just derigenom torde vinna ett afseende, hvilket fosterlandsvännen hittills förgäfves åsyftat och förhoppats. Icke allenast den falska och föga grannlaga Stats-inkomsten har hittills utgjort ett skenskäl för denna inrättnings bibehållande, men isynnerhet, må hända, har det varit det Ilederv. BondeSt. man lyckats att vagga i den inbillning, att det, genom Nummer-Lotteriets afskalfande, skulle förlora både ett såkalladt oskyldigt tidsfördrif och en fördel medelst de gåfvor, som vissa af detta Stånds döttrar erhålla af den oädla spelvinsten. Det har uppenbarat sig nu, till icke ringa heder för detta Stånd, att det icke längre låter hvarken förleda eller bedåra sig af denna lockmat. En mängd af de skäl, jag vid de föregående Riksdagarna framstallt såsom ovedersägligt bevisande Lotteriets skadlighet äfven för Allmogen, blifva numera öfverflödiga att ånyo upptaga, då dess Representanter sjelfva insett dem, och derföre också sjelfva yrkat denna så ofta klandrade — och i allo klandervärda — inrättnings afskaffande. Det återstår för mig sålunda blott att bemöta så beskaffade inkast, som t. ex. under 182!) års Riksdag hos StatsUtsk. och förmodligen äfven hos de tre ofrälse Stånden gjorde sig gällande, då de, liksom vid sednaste Riksdagen, bibehöllo Kongl. NummerLotteriet. 1823 åys Utskott Den la Februarii f. ni. i5i yttrade nemi.:
Denna fråga lärer i öfrigt blifvit till den nedsatta Unions-Commiltéen ibland dess öfriga föremål uppgifven. e) Sedan Eders Kongl. Majit till nybyggnad af en sluss i Stockholm, genom Nådigt bref af den 9 December 1836, under vissa villkor i Nåder anslagit 20,000 Ridr att af Handelsoch Sjöfarls-fonden utgå ifrån och med år 1837 i 10 år, anmärka Revisorerne emot denna dis - posilion, att elen blifvit bestämd för längre lid än sist fastställda statsreglering är gällande. Då Eders Kongl. Majit ifrån och med år 1829 underkastade Convoy-Commissai iatels räkenskaper granskning af Rikets Ständers Revisorer, afstod Eders Kongl. Maj:l icke ifrån Sin rätt, hvilken äfven i 72 §. af 1835 års Riksdags-beslut ytterligare förvarades, att disponera öfver den under Convoy-Commissariatets förvaltning ställda fond, och då ett förelag brafver större anslag, men tillgå rikarne äro begränsade, finnes ingen annan utväg att vinna ändamålet, än att fördela detta anslag på längre lid, och lärer Eders Kongl. Maj:t härutinnan funnit anledning att på flere år afdela det Stock holms Stad beviljade ifrågavarande bidraget. f) Efter en berättelse om de anslag som Eders Kongl. Maj:t genom Nådiga bref af den 26 April, 23 Augusti och 28 September 1836 läckts i Nåder tilldela Premier-Lieutenanten vid Eders Kongl. Majlis Flotta C. A. Gosselman, i och för en honom uppdragen resa lill Columbien och åtskilliga andra länder i America, af tillsammans 7,000 R:dr Ham burger Banco, deraf han, enligt sin instruetion, skulle ega att, när så nyttigt pröfvades, göra uppköp af modeller, ritningar, m. m. yttra Revisorerne den förmodan, att Gosselman, sedan han från resan återkommit, afgifver berörig redovisning för det belopp af 1,000 R:dr Hamburger Banco, som han, genom Eders Kongl.
Lkementslon. enligheten med Originalet intygar I. tk. ksterlon. 1809 den 11 Sept. ho§ Torgarc-Ständct upläst; samma dag Författaren Aillätit att häraf lämna dr Respertive Md-Granden del. lektor bl. ke terlon. Ödmjukt Memorial! Uti ett den 9 sistlcdne Junii till Högtärad» Ständet inlemnadt och derifrän till Höglofl. Allmänna Weswärsoch Economie-Utskottet rrmitttradt Memorial haf. 4^3 Den 14 September. hofwa wi anfort de ffäl, hwarpä wr redan dä, hwatz BräNwins-bränningcN angär, yrkade icke sidrik, utan endast lika rättighet för Götheborg, som för Rikets öfrige Städer r allmänhet kunde komma att fastställas, och Prötvcollcrne utkrusa Högtäradc Ständets deltagande Uti denna wär billiga begäran. Oä wi hos Kongl» Majit i undcrdänighet äfwcnlcdes anmälte förhällandet, behagade Kongl. Majit i Nädcr genast täta inställa ben redan utlyste Ärrcndc-Äuction ä Götheborgs KronoBränneri. En ny Regerings-form är sedan till alls män efterlefnad kungjord, och genom nädig proposition, har Kongl. Maj:t i följd af samma Grundlags 6o H kill Rikets Ständer öfwerlenwat att sjclfwe reglera Bränwins-bränningen. Högloft. Allmänna Beswärsoch Tconomic-Utskottct kan icke wara k okunnighet vin allt detta; icke desto mindre hafwa wi erfarit, att Högloft. Utskottet uti ett Betänkande, som snart torde till Högtärade Sländct inkomma, tillstyrkt fortfarandet af Krös no-Brännericrnc pä wiste ställen, hwaribland äfwcn Gös khcborg.
Hans uttryck skulle ha kunnat tydas så: » Ä r jorden så skön, hvem skulle inte då vilja lefva! » Hvad var allt detta? Hvar var han? Var det en dröm, så ville han icke störa den med en enda rörelse — eller kunde det vara sanning? Kunde det vara möjligt, att lifvet ett enda ögonblick kunde kännas så lycksaligt att lef va? Musiken fortfor att stiga och sjunka omkring honom, medan han själf steg och sjönk med vågorna, som buro honom. HVAD Han slöt ögonen, och för en sekund var han nära att sjunka tillbaka i medvetslöshetens haf på nytt. Men han gjorde en våldsam ansträngning, kastade pälsen af sig och satte sig upp m e d fötterna hårdt i marken. Den gungade under honom. Den friska nattluften slog emot honom från hafvet. NAMN. ALMLÖF UR ETT MEDDELADT TÄNKTE OM SITT AUTOGRAFALBUM IDUN. L ^ O R A T T inte synas alltför bortkommen i det lysande sällskap, däri ni velat införa mig, ' tror jag klokheten bjuda att endast teckna mitt namn. Mitt namn? Ja, ihågkommet någon gång vid rampens bländsken, glöm dt, när den store regissören däruppe kommenderat: » Ner med ridån! » Nå, hvad mera? Stockholm den 2 april 1893. KNUT ALMLÖF. IDUN — 4 — 1899 De senaste åren har Adelina Patti gjort Craig-y-Nos och Wales till sitt hem. Hon besöker sällan London och då hon någon gång gör det, längtar hon snart tillbaka till sitt kära slott, hvilket hon fick smak för redan då hon för ett tjogtal år sedan som turist besökte Swansea-dalen. Sedan godset köptes, har hon nedlagt omkring fyra millioner kronor på byggnaderna och landtbruket; hon säger ofta, att hvarken hennes allmänna välbefinnande eller hennes röst vårdats så väl som här. Det man hör berättas om Craig-y-Nos låter mest som en saga ur Tusen och en natt. Intet kungligt palats, beläget midt i en världsstad, kan öfverträffa det som här blifvit gjordt för värdfolkets och dess gästers trefnad och nöje.
Vidkommande de beslut och föreskrifter, sorn, i afseende på den för oftanämnde ändamål förestående upplåningens verkställighet, blifvit föreslagna uti de till 24:e punkten hörande 8 särskilda moinenter, anser sig Utskottet, med anledning af de anmärkningar emot utländsk skuldsättning, äfvensom de yttranden och förslag i afseende på lånens upptagande inom riket samt sättet för lånerörelsens bedrifvande, hvilka hos Presteoch Bonde-stånden framställts, böra erinra, att Utskottet, vid föreslåendet af de stadganden och bestämmelser dessa momenter innefatta, utgått från den, så vidt af återremiss-handlingarne inhemtas, icke utaf någon bland dem, hvilka deltagit i diskussionerna inom bemälta Riks-stånd, ogillade åsigt, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret ingalunda böra genom deras fria verksamhet inskränkande eller förlamande föreskrifter hindras att vid utförandet af sitt erhållna vigtiga uppdrag förfara på det för ej mindre statsverket än den allmänna penninge-stäilningen och kredit-förhållandena inom landet mest fördelaktiga sätt. Fullmäktige höra alltså, enligt denna åsigt, vara oförhindrade att, med fästadt afseende å för handen varande förhållanden, verkställa upplåningen, vare sig utom eller inom riket, samt meddela erforderliga närmare bestämmelser angående så väl låne-sällen och låne-vilkoren, som det belopp hvarje särskildt upptaget lån bör utgöra. Med undantag af del i mom. h. förekommande stadgande, att Fullmäktige böra i obligationerna förbehålla Riksgälds-kontoret rättighet att framdeles, derest omständigheterna pröfvas härtill föranleda, uppsäga desamma till inlösen efter viss bestämd förfallotid, hvilket stadgande, enär Ridderskapet och Adeln samt
Det var som om hon haft dåligt samvete gent emot honom, som vore det hennes skuld, om hans lif blef förfeladt, förstördt. Fan tycktes inte ha lust för något, skref mostern, inte intressera sig för vare sig musik eller annat, som förut brukat upptaga hans fristunder. Hans läkare hade blifvit orolig och skickat honom till Stockholm för att förströ sig. Han hade varit borta en fjorton dar och var nyss hemkommen. Han såg liksom lite kryare ut, men han hostade mycket om nätterna, det visste borgmästarinnan genom hans städerska. Stackars, stackars Säfve! Ja, hon hade beslutat sig, hon skulle skrifva till honom, genast, denna förmiddag. När hon väl var förlofvad med honom, skulle hon uppriktigt säga honom, hvad det var i hans sätt och hans tal, som hon ej tyckte om, hon kunde nu ej erinra sig något särskildt, men om något skulle förekomma, behöfde hon ju bara säga: Sven gör inte så, säg inte så. Det kunde ju inte vara svårt, att hon inte förut tänkt på, hur gärna han skulle vilja rätta det han kunde och i alla fall, det var ju endast något yttre, en obetydlighet, det viktigaste, karaktären, var hon ju säker på. Hvad han skulle bli lycklig, när han fick hennes bref med det lilla betydelsefulla ordet! Moster skulle också bli lite till glad, när hon fick höra det. Hon skulle bli öfverlycklig, det hade ju varit hennes älsklingstanke att se dem förenade och få Edith dit ner. Det blefve nog genant att skrifva och berätta det, efter allt hvad hon sagt, och så där plötsligt, — men det var ju inte plötsligt, hon tyckte, att det var så länge, hon burit på dessa tankar, låt se, hur länge — snart fyra månader! Undrar om Sven skulle tycka, att hon var ombytlig! Åh, nej, han skulle bara bli glad, hade han inte förutsagt att det skulle så gå och visste hon ej, att när han fick hennes ord, om en månad eller om många år, så skulle den stunden bli den lyckligaste i hans lif. Han hade nästan haft en förkänsla af att den skulle komma. Det var som om hans vilja framtvingat den!
5. 0. f2Bib regleranbet af ©tatöwerfetö ittfomfler för najtfommanbe od) följanbe år, intill befj np ©tatöreglering wibtager, Ijafme <2Bi, få wtba ide af Djj befluta» be fördnbringar i begå tnfomfterö utgåenbe eller anbra omftänbigljcter berifrån föranlebt unbantag, i allmänhet berdfnat be Drbinarie ©tatöinfomflerne till be belopp, font unber åren 1841—1845 beraf i mebeltal til! ©tatöwcrfet influtit; od) l)dfme QBi fyärwib upptagit ben unber färjfilba titlar uppförba, belö inbelta eller in natura anorbnabe, belö ©tatöwerfet behållna fpanmål, till famnta mär> be af ©ep R:br 33:co tunnan, font mib förra ©tatöregleringen beräfnabeö, fpwilfen beräkning af fpanmålömärbet äfmett mib ©tatöutgifternaö regleranbe blifmit iafttagen i affeenbe på ben unber be färjftlba ^ufmubd&tlarne upptagna inbelta eller oinbelta fpanmål. §• 7. 3 öfmerenöfidmmelfe meb l)voab i?ong(.
Inför denna comité hördes bland andra följande personer, som i svar på lill dera ställda frågor, utom mera, yttrade: Hr J. Horsley Palmer, Guverneur af Engelska banken. Frågan "]'i: (se nämnda comite's tryckta Report sid. 11). Hvilken princip följer banken vid reglerandet i vanliga tider af dess sedelutgifning? •Svar: Principen med afseende på en lidepnnkt af fullt omlopp (a full circulation) och i följd deraf pari-kurs, hvilken Engelska banken följer vid reglerandet af dess sedeiutgifningar, med undantag för särskilda förhållanden, är att nedlägga och bibehålla i räntebärande säkerheter en viss andel af på räkning stående medel (deposits) och emottagen valuta för den cirkulerande sedelstocken (noles), bibehållande det öfriga i metallisk valuta (coin and bullion). De proportioner, som ansetts önskvärda under varande förhållanden, kunna antagas till omkring § i säkerheter och ^ i mettallisk valuta. Hr J. B. Rechards, Depaty Govcrnor af Engelska banken från April 1824 till April 1826 samt derefter Governor lill samma lid 1828. Hvad var principen, enligt hvilken under denna period banken bestämde dess sedelutgifning? Svar: Så vidt sorn jag alltid har uppfattat det och varit kallad att deri laga någon del, har afsigleu i allmänhet varit, att någonting likt g af våra förbindelser skulle finnas i metallisk valuta, och jag tror i allmänhet, att sedan vi befunnit oss i ett tillstånd af cassabelainiug (realisation) och haft att använda metallisk valuta, har detta merendels varit principen lämpad pä vanliga lider, och då der icke varit någon särskild nöd i cirkulationen. Fråga 4:96 j: Ansågo ni på den liden, alt beloppet af sedelutgifningen borde bestämmas efter beloppet af metallisk valuta, som ni hade i händerne, eller efter något annat afseende ? Svar: