Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beklagar att man, under en så lång fredstid, af framfarna tiders erfarenhet icke hunnit inhemta en grundad öfvertygelse om Sveriges oförmåga att åstadkomma ett så kostbart och tillika så ändamålslöst sjöförsvar, som liniefioltans, när man ej förmår föra ett sådant vapen till den styrka, som erfordras för att, med hopp om framgång, kunna mäla sig med fiendens anfallsmedel i samma väg. När tankarna inom vapnet visa sig så delade emellan linieoch skärgårdsflotta, i afseende å plaitens ändamålsenlighet för Sveriges försvar, under iakttagande af förmågan att bekosta det; så torde det benäget ursägtas, om man äfven utom vapnet vågar en tankeytlring härutinnan. Med den utveckling våra kanonslupar och jolia iunder de sednare tiderna tagit, vid betraktande af den ytterligare styrka detta vapen vunnit genom bombkanonen och genom ångkraftens biträde för framfarten; så torde det icke mera vara tvifvelaktigt, att det är på denna väg och på ingen annan Sveriges sjöförsvar bör utbildas. Jag underkänner för min del hell och hållet dessa balfåtgärder, som vilja bibehålla något af hvarje, hvarifrån utgår ofullkomlighet oell brist i allt. När vi icke under loppet af 3o år med linieflottan hunnit längre, än vi äro komne, så synes deraf vara intygadt, alt nationen icke vela! och icke vill på denna väg förstöra sina medel, och det blifver slutligen alltid nationens opinion och vilja, som i sådant hänseende måste respecteras; och efter mogen och långvarig öfverläggning med mig sjelf, och efter alt hafva varit af andra tankar, bekänner jag mig numera vara öfvergången till den orubbliga öfvertygelse, att det vore oförnuftigt att vid för handen varande förhållanden söka Sveriges sjöförsvar i den ringaste tillstymmelse till linieflotta, hvaraf man måste hafva allt eller intet, när fråga är att med detta vapen mäta sig med en fiende, som redan äger minst fyra gånger större styrka, än den, hvartill våra sangviniska förhoppningar under 3o års ostörd fred ej ens förmått på papperet uppbringa våra planer.
Eli anslag af staten för de sköna konsternas underhåll anser jag vara i hög grad påkalladt, ty den linda, hvari denna gren af samhällslifvets utvecklingen längre lid befunnit sig, fortfar att ännu vara linda, men är, som sådan, nära nog att qväfva det foster, som lior sä billiga anspråk uppå att komma i dagen, lysa och gagna. 5Iängen finnes kanhända, som tror att staten redan gjort nog och kanske för mycket, dä den, i följd af tidens fordringar, för länge sedan stiftat fria konsternas akademi, till uppmuntran och vägledning förde som röjde håg och anlag ali egna sig ät de bildande konsterna. 5Jen, mina Hrr! denna stiftelses ändamål är endast att dana konstnären, ej att trygga hans framlid, detta tillkommer såväl samhället eller mecenaten, som staten; men finnes ej dessa utvägar alt tillgå för den bildade konstnären, då är stiftelsen af fria konsternas akademi, om ej bestämdt ett förderf, dock en farlig lockelse för mången som i sin framtid befinner sig sviken på de. förhoppningar, hvilka arbetsflilen och ungdomselden gjorde räkning uppå uti eli sig så kalladt bildadt samhälle. Den 11 December. 183 Sverige liar ägt lider då mecenatets beskydd omfattade och lifvade konstnären; man äger sedan dessa lider herrliga minnen qvar, hvilka kunna bevittna till hvad resultater detta beskydd kan leda; ty Sverige skall alltid med stolthet kunna minnas och nämna en Ehrenstrahl, en Tessin, en Sergel, och flera, hvilkas namn gä närmare vår tid. Vår tid är ej mecenaternas tidehvarf. Tidens stora fråga tror jag vara, huru man skall fä allting modernt och för godt köp; man gör ej så noga afseende pä det egentliga värdet eller varaktigheten af varan. Denna stora fråga gäller äfven om skön konst, för hvilken associationer uppstått i mecenatskepnad. Med ursprunglig afsigt att upplifva, underhålla och sprida ett allmännare sinne för konsten, har ett ringare antal verkliga konstvänner inom vart land åstadkommit en s. k. konstförening.
Olof Isaksson och Erik Olofsson i Österåsen, bond. Lars Ersson äldre i Långkälen, bönd. Per Ersson i Jonsgård och Lars Bäck i Gungård, bond. Eskil Hansson i Munkflohögen, d:o Pär Hemmingsson i Knutkaribränna, bönd. Olof Nilsson i Kougsta och Ol. Hindriksson i Grötom, samt bond. Erik Mårtensson i Högarne. Ehuru socknemännen d. 2 oktober 1831 utsågo och uppgåfvo vissa stugor i hvarje by till sjukhus, så befinnas dessa, vid närmare eftersinnande, alltför små och således ändamålslösa, hvarföre nu beslöts, att hvarje byalag, i samråd med sundhetsnämnden skulle utse några rymligare stugor hälst en byggning bestående af 2 o 3 rum, så väl till sjukas som skjöterskornas beqvämlighet; och hvilka byggningar sist nästa söndag för undertecknad skulle uppgifvas. Till sjuksköterskor utsågos följande: För Österåsen: Torparen Jonas Olofssons och gratialisten Rams hustrur. För Norderåsen: Stens enka i Gungård och pigan Anna Pärsdotter i Backegård, samt för så kallade Utbyggden: Enkorne Brita Nathanaelsd:r och Kjerstin Larsdotter i Kougsta. Hvarefter och sedan öfverenskommet blifvit, att så väl medikamenter som mat och sjukhuspersedlar skulle anskaffas för socknen i gemensam räkning, i händelse farsoten skulle sig här infinna, upphörde socknestämman för denna gång. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protokoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken i dess sockenstuga den 26:te oktober 1834. § 1. Då, efter skedd vederbörlig pålysning, socknemännen nu voro församlade, framställde underteknad pastor den frågan, huruvida de voro böjde, att nästa sommare börja kyrkobyggnaden?
M tinor ial, N:o \^o. §• 3- SS länge Sedlars lifgifvande på Transporträkningen ännu fortfar, iakttages: att, enligt hvad vid Riksdagarne 1815 och 1825 blifvit beslutadt, inga Transport-Sedlar utgifvas S mindre summa än Tio (10) Rdr; att utgifningen af Transport-Sedlar å brutna tal inskränkes till följande 4 valeurer, nemligen 13 Rdr 16 sk., 16: 52 sk., 53; 16 sk. och 66: 32 sk , dock sS, att dessa valeurer, äfven sammanslagna med jemna 50- 100- och xooo:tal, må kunna erhällas, samt att för öfrigt Transport-Sedlar må kunna erhållas efter insättarens åstundan, å hvarje fullt Riksdalertal utöfver ro Rdr. (Jemf. tSa3 års B:co Regi. 2 Afd. 4 Al t. §. 2, pag. 60.) §• 4- (Obs, Denna §. föreslås att blifva ordagrannt enlig med hvad uti Statsoch Banco-Utskottens, under N:o 56, afgifvande gemensamma Memorial serskildt blifver tillstyrkt. ) §.5. De anstalter, som, i följd af Rikets Ständers vid 1812 och 1815 årens Riksdagar meddelade stadganden, blifvit vidtagna till underlättande af förslitne Sedlars utbyte i Lands» otterne, fortfara i öfverensstämmelse med de af Herrar Eanco-Fuiirnäglige under dets 14 December 1815 stadgade grunder, så Barico-TJLskls Msniorial, N:o l/jo. att Banken består i allmänhet och i ett
Sedan Banco-Fullmägtige lill Utskottet ingifvit Förslag till en ny organisation af Banco-Ver ket, upprätta dt i enlighet med de af Rikets Ständer vid sistlidae Riksdag antagne, uti § 3a af Banco-Reglementet under den 2() Maj 1835 bestämde hufvudgrunder, och innelatlande ej: mindre Redovisningsoch Tjenslgörings-Ordningen inom livat je Bankens Afdelning och Conior, Jin äfven reglering af den vid Verket erforderliga■ Tjenstenianna.- personal samt dess Löne v ilkor, i afseende hvaiå Bjnco-Fullmäktige jemväl ställt sig till efterrättelse den af Rikets Ständer uti 33 af åberopade Reglemente lemnade föreskrift, alt totalsumman af Bankens, genom samma Reglemente bestämda, Affonm-gs-Stat ej inågot fäll får öfverskridas, har Utskottet, med anmälan, att antnäi klling emot Banco-Fullmäklige i och för de af dem vidtagne åtgärder, lill fullgörande af det uti åberopade §§ af Banco-Reglementel Fullmäktige lemnade uppdrag, icke förekommit, velat tillkännagifva att, efter fulländad pröfning af omförrnälde vidlyftiga Förslag, Utskottet icke skall underlåta, att, i öfverensstämmelse med § 5 af dess Instruction, till Rikets Ständer afgifva yttrande Öfver samma förslag och dess fastställande till efterrättelse för framtiden. B an co-Ut skottets BetänkandeN:o 2 g. 5 B. Förflyttningar pä Bankens Pensions-Stat. (ÖBaneo-Fullrms Berättelse, pag. 15.) Uti 3 af den till Utskottet från Banco-Full mäktige afgifne Berättelse, upplagas de Bankens Ernhetsoch Tjenstemän, hvilka Fullmäktige, med stöd af den genom 63 tili Banco-Keglementet Fullmäktige lemnade rättighet , på Bankens Pensions-stat föi flyttat, oagtadt de sig oin afsked icke anmält.
Således ha fruarnas oro och anmärkningar vis å vis dessa rum ej varit förgäfves, utan ländt till efterrättelse. Om jag ej mycket misstager mig, föreskrifver sig nog ofvannämnda planritning från något af de fina, dyrbara husen; det är ej lika välbeställdt i hus med lägre hyror. Min mening är ingalunda, att alla hus borde ha förstugor med marmorväggar, marmortrappor med mässingseller konstrikt smidda järn balustrad er, eller i rummen marmorspislar, kostsamma kakelugnar, parkettgolf, boaserade väggar och annat dylikt, som numer står till buds för den, som har råd att ha allt därefter. Nej, hvad jag åstundar är först och främst, att fönstren i alla hus, våningar och lägenheter gjordes så, att en matmor, utan ångest för möjlig olyckshändelse, kan tillsäga o m fönsterrengöring. Utåt sig öppnande fönster borde i lag förbjudas. Vore jag socialistledare, skulle jag sätta en sådan fordran på mitt program till skydd för arbetsklassens kvinnor, hvilka vedervåga lif och lem under nuvarande förhållanden. Och så ville jag, att hus med sådant läge, att solen skulle kunna komma in i rummen, i händelse ett utbygdt fönster förmedlade dess tillträde, så planlades, att ett dylikt fönster funnes i hvarje sol eljes saknande våning. Ett sätt vore, då husens fasader vetta mot norr, o m till denna sida förlades trappor, förstugor samt kök och rum i stället åt gårdssidan. Härigenom blefve rummen soliga. Under dygnets ljusa timmar vistas ej så många af familjens medlemmar i hemmet, att ej de, som stanna hemma, hade riktigt tillfälle studera gatulifvet från fönstren i det eller de rum, hvilka ligga mot gatan. Man skall kanske invända, att utsikten åt gatan från de mot denna förlagda köken skulle hindrande verka på arbetets gång. De enligt byggnadsordningen sammanstö- tande gårdarne påträffas dock litet hvarstä- des, utan att vara bebyggda med höga gårdshus, och äro då att förlikna, uppifrån de omslutande husens fönster sedda, vid ett torg, och utsikten mot grannarnes gårdar kan visa sig lika frestande som någonsin mot en gata.
Och får jag ödmjukast anhålla, alt denna min reservation får åtfölja sammansatta Utskottens Betänkande till Rikets Höglofl. Ständer, sora tvifvelsutan inse behofvet af nedsättning uti den föreslagna orimliga beskattningen.” Uti denna reservation instämde Anders Nilsson och Tufve Månsson från Malmöhus Län, samt Per Nilsson och Per Jönsson från Christianstads Län, Erik Persson från Gefleborgs Län, Per Hindriksson från Norrbottens Län, Lars Persson från Westmanlands Län och Lars Larsson från Skaraborgs Län. 8:0 Af Peter Jönsson ifrån Jönköpings Län:. ”Jemte det jag åberopar min vid förra Betänkandet afgifne reservation, rörande beskattningen på bränvinsredskapen, kan jag ej annat förstå, än att Utskottet frångått den då rådande öfvertygelsen, att tillgångarne på bränvin borde minskas, ty Utskottet afslog då en stor del af koiistapparateine och beskattade de större pannorne någorlunda i likhet med de små; meri nu åter är förhållandet omvändt, ty de små pannorne, som ej åstadkomma något öfverflöd på bränvin, äro nu alldeles förtryckte genom tillökningen i skatten. Enligt förra Betänkandet med 6 månaders bränningstid, uppgick skatten för en 20 k:rs panna till 5 R:dr — nu till 8 R:dr; för en 3o k:rs panna lill i3 R:dr 36 sk. — nu till 19 R:dr 3a sk. Med de större pannorne åter är förhållandet motsatt, ty för en 80 k:rs panna uppgick skatten, enligt förra Betänkandet, till 253 R:dr, nu deremot endast till 206 R:dr 3a sk.; likaså är beskattningen på en co k:rs panna, som, efter Utskottets förra beslut, uppgick till 322 R:dr 24 sk., nu nedsatt ända till 270 R:dr. Häraf synes mig tydligt och klart, att husbehofsbränningen härigenom alldeles undertryckes, under det fabriksbränningen bibehålles; hvarföre jag på det högsta reserverar mig emot Utskottets beslut, och åberopar ännu en gång min vid förra Betänkandet härutinnan afgifne reservation. Emot Höglofl.
Det enda fall i hvilket Riksens Ständer äga att öfverlägga till beslut, är: Då Constitutions-Utskottet anmärkt: Att Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit vårdad, eller att oväld, nit, skicklighet och drift saknats. Men då Utskottet icke tillkäonagifvit att det något sådant anmärkt, följer ock att för Riksens Ständer anledning saknas för en så beskaffad anmälan, hvartill §:n dem berättigar, och der orsaken saknas uteblifver verkan. Härtill kommer ytterligare, att Stats Ministerns för Utrikes Ärendernei handling af honom blifvit vidtagen enskilt, men ej i egenskap af Konungens Rådgifvare, och att densamma emot Regerings-Formens 90 §. ej kan komma under Riksens Ständers elier deras Utskotts pröfning. April. Här är äfven yrkädt infordrandet af Hand. Jingarne; — hvad vore vä! dermed ändamålet? Vill man af deras innehåll leda sig till en pröfning af enskild mans åtgärder, som år stridande ernot 90 §. Regerings-Formen, eller vill man af Stats-Rådets Protocoil vinna öfvertygelse att Stats Ministern handlat såsom publique Person? Det vore ja att tillvälla sig en granskning af Handlingar, hvilka endast tillhöra Constituto-ns Utskottet. Jsg kan derföre ej annat finnå, än att infordrandet af'Handlingar är Lagstridigt. Under åberopande af Regerings-Formens 56 §. är äfven concluderat tili återremiss. Vid fråga om återremiss förekomma anledningarf rättigheter och afsigter dermed. Det heter: Göres emot Utskottets Förslag sådana anmärkningar, dst dr anledningar, sorn hindra ahtagan* det, detta förut sätter rättighet att ej antagaerhalle Utskottet af dem dei, för att Förslagen granska och jemka, sådant år ändamålet. Men nu är Utskottets handling icke ett Förslag ut3n ett Beslut, det är redan af den magtägande fattat och beror ej af något vidare antagande eller förkastande , af skyldighet att granska och jemka:
Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställd te särskildte propositioner, blef, hvad Utskottet i dessa båda punkter föreslagit, af Ridderskapet och Adeln bifallit. c) Att dä Bancolänet med ränta hunnit uppgå till lika belopp med Obligationen och dess upplupna ränta, BancoStyrelsen äger, att uti allmänna tidningarne, irenne särskilta gängor, derom tillkännagifva, och, med upptagande af så väl Obligationens som Lånets nummer, summa och namn, utsätta en prcescriptionstid af ett 4 2 Den a5 November f. m. år, inom hvars förlopp låntagaren, så framt lian önskar att Obligationen ytterligare begagna, har att infinna sig till liqvid, vid påföljd, att Bankens skuld hannat fall mot dess fordran q vittus , samt Obligationen , såsom fullt infriad, af skrifves och dödas. Bifölls. 3:o Län på Jern, Koppar och EJfecter. a) dit lånebeloppet, såsom hittills, må vara inskränkt till högst f af pantens försäljningsvärde, efter mäklare - attest, och af BancoStyreisen bestämmas en gäng om äret. Herr Hjerta: Herr Rosenblad bar i sia reservation mot Utskottets första Betänkande föreslagit, att helåningsrätten på jern och våg-eflecter skulle utsträckas till | af värdet, men för öfrigt varit ense med Utskottet om räntans höjande till 4 procent. Denna reservation synes mig förtjena största afseende. Det är utom ali fråga fördelaktigast för rörelsen, (och det är just detta som bär måste afses) att i behofvets stund kunna erhålla penningar till det största möjliga belopp, äfven mot något högre ränta; åtminstone är detta bestämdt fallet i Stockholm och Götheborg, ehuru jag medgifver, att Bruksägare finnas, som heldre betala 3 procents ränta och åtnöja sig med den inskränkta helåningsrätten fdelar af Den 2D No vein ber f. m. 43 värdet, än de erlägga 4 procents ränta med en belåningsrätt till | af värdet.
Da derjemte toges i betraktande, att Akademien, som hittills hyresfritt fält begagna lokal i Hertigliga palatset vid Gustaf Adolfs torg, derifrån nödgats afflytta och för ny lokal i ärlig livia utbetala 1,000 R:dr samt till inköp och underhäll al instrumenler, böcker och musikalier. lill prisbelöningar, nödige löneförbättringar ät sina tjenstemän och betjeningen samt för ved och lyshållning måste använda en icke obetvdlig del af sina tillgångar, visade sig klart, att ytterligare understöd för denna läroanstalt vöre af behofvet påkallad!; och hafva motionärerna, pä grund häraf och med bifogande al en för Akademien upprättad ny löningsstat, upptagande lärarneantal till 10 och slutande pä en summa af 12,000 R:dr Banko, eller 18,000 R:dr Runt, begärt alt Rikets Ständer malle bevilja den i Akademiens anslag er forderliga tillökning, 9,000 R:dr, hvarigenom detsamma koinme att utgöra 18,000 R.-dr Riksmynt årligen Delande den vid liera tillfällen uttalade, af Rikets Ständer jemväl gillade, åsigt, alt åtgärder böra vidtagas, hvaiigenom denna institution, hvilken har sig ombetrodt vården, utvecklingen och spridandet af tonkonsten inom fäderneslandet, må lyftas till dan ståndpunkt, att den, bättre än hittills, kan uppfylla sin bestämmelse, får Utskottet, då en fullständig och, som det vili synas, ändamålsenlig plan för Akademiens verksamhet 86 Slals-Utsholtcts Ullätande N:o 14-8. numera blifvit uppgjord, hvarigenom det kan blifva möjligt för der antagne elever alt inhemta grundliga insigter i tonkonstens så theoretiska sorn praktiska delar, tillstyrka, alt den af bemälde motionärer för befrämjande af undervisningen vid musikaliska Akademien begärda tillökning, 9,000 R:dr R-.mt ärligen, i Akademiens nuvarande anslagssumma må af Rikets Ständer beviljas.
Hvad slutligen angår Anders Janssons från Upsala Län och Göran Jonassons från Kronobergs Län yrkande om förbud mot handel å landet med köpmannavaror, få Utskotten vördsamt upplysa, att förbud mot sådant landsköp finnes utsatt och ansvar för öfverträdelse deraf stadgadt i 6 Cap, 1 §. Handels-Balken, hvadan något vidare stadgande i ämnet icke lärer vara af behofvet på kal ladt. På grund af hvad sålunda blifvit anmärkt och upplyst, anse Utskotten sig böra hemställa, om icke ofvanberörde af Herr Bråkenhjelm Herr Du RietZj Herr Hjerta* Herr Halling, Johannes Andersson ^ Anders Danielsson, Lagsamt Allm. Besv.- och Oicon.-Utsk. Betankande N.o 33. 9 Danielsson, Olof Lindbeck, Eric Persson, Anders Jansson och Göran Jonasson väckta motioner må förfalla. Flere Ledamöters serskilda mening bifogas. Stockholm den 25 November i834* Reservationer: 1:0 af Herr Hjärne: ”Utskotten hafva tillstyrkt Rikets Ständer, att ingå till Kongl. Maj:t med den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes vid utfärdande af ytterligare Författningar, rörande näringarne i allmänhet, afse hufvudgrunderne för det förslag i ämnet, sorn Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag i underdånighet afgåfvo. Detta tillstyrkande innebär, efter min tanka, ett, fastän icke positivt uttryckt gillande af nämnde hufvudgrunder; och det är derföre jag ej kunnat biträda Utskottens beslut rörande den underdåniga skrifvelsen. Ett gillande af hufvudgrunderne till 1823 års förslag förutsätter ett ogillande i vissa delar af Författningen af den 28 Augusti detta år, hvilken lossat på åtskilliga skråband, som ännu skulle binda näringsfriheten enligt 1823 års förslag. Om nu Rikets Ständer, med bifall till Utskottens Betänkande, skulle ingå till Kongl.
Förklaringsgrunden till detta missförhållande må nu sökas i arbetsmethoder eller något annat; så kan jag icke inse, huru man kommer ifrån det häri liggande beviset för möjligheten att med de intill 1851 för hand varande arbetskrafter medhinna mer arbete, än som i de två största Hofrätterna blifvit förrättadt. Denna mening vitsordas ock af den märkliga tillökning, som arbetsprodukten för 1851 på en gång vunnit i Göta Hofrätt. Hittills har jag icke kunnat utforska någon väsendtlig skiljaktighet i arbetsmethod Hofrätterna imellan; men väl har jag trott mig finna, att väsendtliga förbättringar deri äro af nöden, för att icke låta tiden förspillas. Det är angeläget, att sakerne noggrannt och fullständigt föredragas. Men det är icke alltid behöfligt, att efter en sådan föredragning, muntligen verkställd af den ledamot, som dertill genom lottning är utsedd, handlingarne likafullt skola till hela sitt innehåll uppläsas. Om vid föredragningen icke något blifvit förbigånget, som tjenar till grund för sakens bedömande, och hvarje ledamot finner sig deraf nöjaktigt underrättad, för att kunna bestämma sitt omdöme; så bör på en sådan föredragning afgörande beslut kunna fattas. Härtill fordras tillförlitlighet i föredragningen; och jag kan ej befara, att den skulle saknas. Att uppsåtligen falskt uppgifva innehållet af handlingar, som i domstolens förvar qvarstadna, eller derifrån förflyttas, endast för att komma under granskning på högre ort, vore en art af förfalskning, sorn ej ens må misstänkas. Hvad sorn kunde vara att befara, är slarf och missförstånd. Sådant kan snarare inträffa, när en föredragande har att förvänta granskning och biträde af kamrater, än om en hvar är ensam ansvarig för rigtig och fullständig framställning af hvad Ii» • « Q O O Q O han föredrager. Det förstås, att under öfverläggningen handlingarnes rådfrågande kan vara af nöden, och att de delar böra uppläsas, hvilka någon ledamot önskar att höra. Men anser någon sig behöfva ytterligare granska någon större del af handlingarna; så synes mig öfverläggningen böra uppskjutas och handlingarne lemnäs till den, som vill deraf taga närmare kännedom. I sammankomsterna bör man icke dermed uppehålla sig.
Postoch Inrikes-Tidningar utdela denna berättelse. Då Rikets sednast församlade Ständer meddelat Banko-FullmäkDecharge. lige decharge för de af dem från den 15 November 1847 lill och med den 15 November 1850 vidtagna beslut och åtgärder, oaktadt Bankens räkenskaper för åren 1849 och 1850 nu först undergått granskning; så återstår för Revisorerne endast alt yttra sig, angående Fullmäktiges åtgärder från sistberörda dag den 15 November 1850 till den 15 nästlidna September; och enär Fullmäktige under nyssomförmäIda tidrymd, med undantag af hvad i denna berättelse är vordet erinrad t, med synnerligt nit samt oaflåtlig uppmärksamhet å gifna föreskrifter, handhaft 62 det vigliga uppdrag, Rikets Ständer dem lern na l samt granskningen af räkenskaperna för åren 1849 och 1850 icke gifvit anledning till någon på boksluten inverkande anmärkning; tillstyrka Revisorerne, att full decharge måtte fullmäktige tilldelas för Bankens förvaltning intill 1850 års utgång, äfvensom för de beslut och åtgärder, Fullmäktige till den 15 nästlidne September vidtagit och hvarför redovisning innefattas i Fullmäktiges Protokoll. O bör de uti denna berättelse förekommande siffer-uppgifters öfverensstämmelse med de Lill Revisorerne aflemnade Räkenskaps-Sammandrag är Banko-Sekreteraren ansvarig. Slockholm den 13 December 1851. På Högloft. Ridderskapel och Adelns vägnar: G. F. Liljencrants. A. R. Lenhusen. G. Stierngranat. J. Ä. Nordenfeldt. C. af Geijerstam. S. G. v. Froil. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Statssamt Allm. Besa.- och Blon.-Utskottens Memorial, 2V:s 7 4 & 7 5. 5 lätteligen äro i tillfälle att begagna dessa sednares fullständigare Läroverk, så få Utskotten tillstyrka, alt Herr Hjorts ofvanberörde förslag icke må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda.