Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Hjertås framställning i ämnet rörer egenteligen Köpebref. Herr Printzensköld har utvidgat den äfven till Fastebref. Jag tror, att controllen i afseende på Köpebref, blir ganska lätt, emedan redan finnes stadgadt att Domaren skall utgifva Förteckning till Upp19 H. 5, 66 Den i April f. ra. bördsmannen på de köp, som vid hvarje Ting till lagfart anmälas. I afseende på Fastebref, är ej Domaren ålagdt att upprätta några Förteckningar; men jag ser ej något binder att ju sådant kunde ske, i hvilket afseende BevillningsUtskottet med Lagutskottet borde sammanträda för att derom upprätta förslag. Skulle man antaga en sådan ytterligare åtgärd, kunde man utsträcka den äfven till Bouppteckningars chartaebeläggning. Allt, som kan vara tjenande till controll, eller att aflägsna misstankan om underslef, tror jag böra iakttagas, såsom i båda afseenden gagneligt. Den lindring Utskottet föreslår, att en ringare Charta skulle antagas vid chartering af visse Testamenten för trogen tjenst, vore icke conceqvent att bifalla, sedan Utskottets framställning om denna lindrings upphörande i fråga om direct Bevillning af det testamenterade här lemnats utan anmärkning, i anseende till det skäl Utskottet framställt, att till vinnande af eftergift man påfunnit att orätt benämna Testamenten såsom gåfvor för trogen tjenst, och genom detta missbruk minskat Kronans inkomster. Samma skäl synes hafva bordt beveka Utskottet, att nu följa en lika grundsatts; ty har missbruk ägt rum i anseende till bevillningen, så är det troligt, att de komma att äga rum i afseende på Chartan. Jag skall för öfrigt anhålla att få förena mig i den reservation, som Herr af Rolen bifogat Utskottets Den i April f. ra. 67 Betänkande derom, att till Biläggningschartor ej få begagnas skrifchartor, emedan missbruk då äro lättare, på sätt äfven offentliggjorda Rättegångar visat.
Styrker han derjemte, att köpe fillingen, på fått derom förefkrijvet finnes , blifvit ertagd. förklara Dom folén, det alla i ja/tigheten iniecknade fordringar, forn ej af köpe fil Ingen kunna och böra utgå, hafva förlorat ali rätt till anjpråk på egendomen, och införe denna förklaring'i Protocollet. Äfåmjas vederbörande, att köpefkilling erlägges, genom af köparen åtagit anfvar för nitecknad fuld, och varder fidan t å handlingens hufvudfrift bevisligen tecknadt, fortfare inteckningens gällande kraft, fedan den i laga ordning blifvit förnyad-, och varde förbindelfen i allo anfedd forn köparens egen. Utbetalar köparen, eller den, hos hvilken köpe filling ned/att är, förre eller mindre dd deraf till innehafvare af intecknad fordran, utan att på hufvudfkriften varder antecknadt det egendomen genom offentligt utrop lagligen blifvit förfålld, fylle ali den fada, forn genom missbruk federmera kan uppkomma” Med dessa anmärkningar anhåller jag ona återremiss af Betänkandet. N:o 7, Herr Ehrenborg, Cafper: Högloflige Lagutskottet, som insett vig-* ten af hvad RiksdagsFullmägtigen Eric Ndsfon Cederborg andragit, angående den.'edighef 120 Den xi Junii /. nu sorn skulle vinnas derigenom, att flere hemman ellef egendomar icke intecknades för ett och samma lånebelopp annorlunda, än att hvarje hemman serskilt pantförskrefs för viss del af berörde belopp, har likväl, med undantag af Herr Häradshöfdingen Ribbing som sig reserverat, funnit skäl afstyrka motionen, på den grund att jordägares rätt till fri disposition af sin egendom såmedelst skulle inskränkas. Det synes härvid hafva undfallit Höglofl.
»Utöfvas fjerdingsmans-befattningen i tur mellan dem, som enligt förening eller lag dertill skyldige äro, då skall ombyte årligen ske, der ej annorlunda blifvit särskildt öfverenskommet; och vare den, som ej vill eller kan sysslandet sjelf utföra, i förra fallet berättigad och i det sednare pligtig att i sitt ställe sätta annan person med de egenskaper, som här nedan i § 4 äro föreskrifne». »Har i sockenstämma beslut fattats, att, i stället för tjenstgöring i tur, viss person, som dertill finnes benägen, skall, för längre eller kortare tid, till fjerdingsman antagas, då må dervid förblifva.» 8 4. »Ej må någon vara fjerdingsman, som ej uppnått myndig ålder och råder sig sjelf, ur välfrejdad samt gjort sig känd för ordentlighet och pålitlighet i sitt lefverne, är frisk och kan skrifva läsligt.» 16 Allm. Besv. och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 128. Skyldigheten att förrätta fjerdingsmansljenst är egentligen ett personligt åliggande för vissa hemmansegare och åboer, hvilket, der ej annan öfverenskommelse skett, i tur dem emellan bestrides. Fullgöres skyldigheten pä detta sätt, eger hvar och en, som sådant vill och kan, sysslandet sjelf utföra, utan att någon särskild pröfning af den tjenstgörings-skyldiges lämplighet ifrågakommer. Men om antingen en enskild hemmaus-äbo vill i sitt ställe såsom fjerdingsman sätta annan person eller hela kommunen, i stället att efter tur fullgöra åliggandet, önskar för längre eller kortare tid dertill antaga en viss person, uppstår ett anuat förhållande.
En annan sak, och en mycket allvarligare, är den att förbli goda hustrur och uppoffrande mödrar, till och med om de stolle upptäcka — hvilket säkert de flesta göra — att äktenskapet icke realiserar kärlekens idé. Det gäller härvidlag icke endast att börja bra, utan att fortsätta och sluta bäst, men icke att sträcka vapen och taga till flykten, när verklighetens faror rycka fram. Det är oberäkneligt, hvilken förfärlig skada den litteratur har gjort, som predikade » kvinnans frigörelse ». Den har framställt känslorna som det enda sanna. Så snart känslan icke längre fanns där i hela dess kraft, var förhållandet » osant », och som de flesta människor äro mycket underkastade sina känslors växlingar, skulle resultatet bli, att för hvar gång en känsla var utsliten, hade en annan och friskare rätt, och då behöfde inga band eller förpliktelser respekteras. En människa är knappast den samma vid tjugu, trettio och fyrtio år, och skulle bufvudsaken vara att alltid tillfredsställa sina andliga fordringar, skulle konsekvensen bli, att man vid olika tider af lifvet måste välja en ny man. På en sådan grund skulle intet samhälle kunna bestå. De moderna författarne ha länge predikat denna lära: » När du icke längre älskar din man, så fordrar sanningen, att du går din väg, ensam eller med en annan, som dum * älskar. » Kristus har sagt: » Den, som tager en frånskild till äkta, bedrifver hor. » Kärleken som idé är för de flesta kvinnor höjden af detta lifs lycksalighet. Äktenskapet är något svårt. Få kvinnor, som inträda i äktenskapet, ana, hvilket svårt och inveckladt kall de åtaga sig. Det är icke blott de lekamliga och ekonomiska bekymren, som de moderliga plikterna medföra; det är hufvudsakligen den svåra uppgiften att få två olika personligheter att sammansmälta till ett — * • eller att dock samljuda bra. Att kvinnan alldeles skulle uppgå i mannens personlighet skulle endast vara eftersträfvansvärdt, om mannen alltid och i allting stode öfver sin hustru, hvilket väl dock ingen vill påstå öfver allt vara händelsen. Kristendomen bjuder kvinnan att vara sin man » underdånig », men detta är något helt annat än att uppge sin person för att upplösa sig i en annan.
Och då en lindring uti den utsockne frälsehemmanen vid meranämnda riksdag ålagda rotevakans-afgift alltså synes vara med billighet öfverensstämmande, samt denna lindring, vid det förhållande att frälset under äldre tider vanligen var underkastadt rotering till hälften mot krono och skatte, lämpligast torde kunna verkställas på det sätt, att utsockne frälsehemmanens roterings-skyldighet nedsättes från nuvarande tvåtredjedelar till hälften Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, fl:o 39. 5 7 hälften emot -den, som åligger annan roterad jord inom länet, deraf 4 mantal i allmänhet utgöra en båtsmansrote, så att, i stället för att 6 mantal utsockne frälse i Halland nu skola utgöra en båtsmansrote, 8 mantal dertill anslås, hvarigenom äfven man komme närmare det förhållande, som egt rum under den tid, utskrifningspenningarne erlades, samt all skälig anledning till klagomål vore, enligt Rikets Ständers tanka, för framtiden undanröjd, hafva Rikets Ständer, med vidblifvaride i öfrigt af Rikets Ständers vid 1847 och 1848 årens riksdag fattade beslut i ämnet, för sin del, medgifvit, att den utsockne frälsehemmanen i Halland da ålagda rotevakans-afgift må, från och med år 1855, nedsättas till hälften af det belopp, hvartill rotevakans-afgiften för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna till efterrättelse meddelas. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 8 April 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 April 1834. Presle-Slåndet den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angäetide inkomsten af de s. k. grosletunnorna under extra nådår.
Sverige kunde väl icke jemföra* med England och Belgien med deras stora kapitaler, lättare kommunikationer och rikare grufvor, med närliggande stora stenkols-lager, hvaremot här i landet kunde med trädkol tillverkas ett bättre jern; och om producenterne egnade mera uppmärksamhet å jernets beskaffenhet än å dess myckenhet, samt tillegnade sig sednare tiders uppfinningar och! förbättringar, skulle jernhandteringen säkerligen lemna vinst. De öfver kostnaden för stångjerns-tillverkningen uppgjorde beräkningarne, syntes ej i allo tillförlitliga, och erfordrade en närmare granskning. Om äfven nämnde tillverkning här i landet icke stigit i samma grad, som i andra länder, hade likväl under åren 1833—1851, utförseln ökats med omkring 25 procent, och den inhemska förbrukningen mera än fördubblats; och skulle, då jern-konsumtionen på sednare tider tilltagit i en ofantlig progression, det Svenska jernet alltid finna afnämare, om det bereddes till sådan förbrukning, hvartill det mest efterfrågades. Kunde någon skatte-nedsättning i allmänhet medgifvas, borde den i främsta rummet tillkomma jordbrukarne. Den af Utskottet föreslagna nedsättningen i hammar-skatten vore dessutom alltför obetydlig att kunna bidraga till tillverkningens höjande; och vore, enligt flere ledamöters tanke, det väckta förslaget om hammarskattens fullkomliga upphörande att föredraga framför Utskottets förslag, enär vid det förra vore fästadt det vilkor, att alla bruks-privilegierna jemväl skulle upphöra; hvarförutan blifvit yttradt, att någon nedsättning i hammarskatten åtminstone icke borde tillkomma de så kallade Dannemora-verken, eller de bruk, som hemtade sin malm från Dannemora grufvor. Det hade väl blifvit sagdtr StalaUtskottets Utlåtande, N:o 176. 5 att tre af de större bruken i Upland icke utgjorde hammar-skatt in natura, utan i följd af en med Kronan ingången aversionshandel endast erlade en kontant afgift af 4,000 daler. Då likväl det af en meddelad, fullt tillförlitlig uppgift visade sig, att hammar-skatt erlades af alla
Ått vapnens makt ej kan komma i fråga alt användas, förr - Den 17 October e. m. 429 än upprorsmännen vidtaga någon sådan åtgärd, hvarigenom de sätta sig emot de mått och steg, som tagas till deras skingrande eller våld föröfvas å person eller egendom, det faller af sig sjeift. Man har sagt, att åtvarningstecknet borde närmare bestämmas. Härvid möta dock många betänkligheter. Det har förefallit Utsk. motbjudande att införa ett stadgande, som skulle kunna gifva anledning till en tillverkning af upprorsfanor, det vill säga fanor, till stillande af uppror. Dessutom vore ju ej säkert, att, till hvad antal än sådana tecken blefve för hvarje län förfärdigade, de ändå skulle vara tillgängliga på det ställe, der upploppet ägde rum. Utsk. har deremot erhållit upplysning derom, att vid alla compagnier finnas, om icke fanor, åtminstone s. k. compagnistandar, och som trupp måste finnas, när det kommer i fråga alt gifva tecken till krigsmanskaps användande, så kan den medhafva sitt compagni-standar, hvarigenom all svårighet i detta afseende blir undanröjd. Äfven har man sagt, alt trumma eller trumpet möjligen skulle kunna saknas; men hotelsen att skjuta bör naturligtvis aldrig af någon myndighet användas, förr än densamma har den samlade truppen bakom sig; om en sådan myndighet skulle uppmana den samlade folkmassan alt skingra sig och tillägga: eljest låter jag skjuta på er, utan alt samma myndighet har någon väpnad styrka till hands, skulle den göra sig löjlig; hvilket är det sämsta, som en offentlig myndighet vid ett sådant tillfälle kan göra; men som den offentliga myndigheten har trupp bakom sig, så har den också till hands trumpet eller trumma, ty sådant finnes vid hvarje squadron eller compagni. Man har velat hafva bestämdare föreskrifter för militären till ledning för densamma i afseende på de tillfällen, då den skulle äga nyttja vapnen, och i sådant afseende sagt, att den eljest skulle kunna råka i villrådighet, huruvida uppror eller upplopp ägde rum.
Hon sprang upp, tog en lampa och gick ut i förstugan, i hvars fönster hon stälde den. Den borde lysa ganska vidt omkring och åtminstone vägleda någon på hemvägen. Derpå gick hon ut i köket och sysslade litet der; så in i salen och stökade. Hon vågade ej sätta sig ned och grubbla igen. » Jag måste hålla modet uppe, » tänkte hon, » ifall någon ting skulle hafva händt. » Hon tvärstannade, ty hastiga steg hördes i trappan, dörren rycktes upp, och den saknade och väntade stod på tröskeln. » Algot! N i! V i trodde — v i tänkte — tant och Maria — jag — » Hon sträckte upp armarne och blef alldeles dödsblek. Algot såg, att hon svigtade och han sprang fram just i rattan tid, för att hon skulle hamna i hans armar och icke sjunka till golfvet. (Slut i nästa n:r.) Glömmen ej, ärade läsarinnor, som prenumererat på Idun endast för ett qvartal, att i lid förnya prenumerationen, på det att intet afbrott i tidningens sändande till eder måtte behöfva ega rum! Bäst är att på en gång prenumerera till årets slut. Priset från den 1 april till den 31 december är endast 3 Jcronor. I n:r 14, som är andra qvartalets nummer, begynner andra delen af första följetongen Ett storstadsbarn, som under det förflutna årets sista qvartal väckt så stort intresse. För dem, som ej hafva första delen af nämda följetong, finnes den samma att tillgå hos redaktionen mot insändande af en (1) kr. i sparmärken eller ännu hellre i postanvisning. För 1 kr. 50 öre kan 1888 års årgång från och med n:r 11 (i hvilket nummer den längre följetongen begynner) till och med n:r 52 erhållas. Lösa permar dertill å 1 krona. Redaktionen. Om qvinnan, hennes rättigheter o c h ställning inom familjen o c h samhället. Tvänne föredrag, hållna af pastorn i franska reformerta kyrkan i Stockholm Rodolf Österman. (Med föreläsarens benägna tillåtelse för Idun gjordt utdrag ur hans anteckningar.)
För öfrigt begriper jag inte, hur den där mesen har dugt till så pass som att pina lifvet ur sin hustru! Jag blir allt mer och mer moraliskt öfvertygad, att det är hon som har pinat lifvet ur honom! Hur som hälst kommer det att dröja, innan Ruffen och jag » glömmer af » Johan något mer — • det känner jag på mig! Alltid ska detvåranågot / * — Drottningens besök i " Iduns salong ". » Iduns salong » i Nordiska museets byggnad på Stockholmsutställningen hade i tisdags äran af det besök, h. m. drottningen redan förut ynnestfullt utlofvat. Vid 1-tiden pä middagen k o m m o deras majestäter k o - nungen och drottningen, åtföljda af uppvaktande herrar och damer, vandrande genom den stora hallen och stannade framför ingången till Idunssalongen. Konungen yttrade skämtsamt, att han, som herre, icke ansage sig ha rätt att intränga i detta damernas fridlysta hörn, utan vackert finge hålla sig utanför, och drottningen med damer steg så upp för de tvänne låga trappstegen. Hennes majestät inskref nu sitt namn på det af Jenny Nyström vackert sirade blad, som inleder » Damernas gyllene b o k », hvarpå hon slog sig ned och en god stund hvilade ut, medan hon med intresse tog inredningens detaljer i skärskådande. Både konungen och drottningen behagade uttala sin lifliga tillfredsställelse med arrangemangen, och innan hennes majestät aflägsnade sig, tackade hon hjärtligt den » tjänstgörande värdinnan », fröken Anna Berg, för den hvilostund hon tillbragt i » Iduns salong » på utställningen. # " Kvinnornas bok ". Sedan nu romanen » Guldmakarrø » med förra numret afslutats, följer med dagens nummer första arket af den utlofvade » kvinnoantologi », i hvilken framlidne bibliotekarien d:r R. Bergström urvalt och sammanfört en mängd äldre och yngre svenska skaldestycken, besjungande kvinnan i lifvets olilta skeden, så- som barn, flicka, fästmö, maka, moder och gumma.
— Ni vill väl hjälpa henne tillrätta i början, hon är så oerfaren — och ni förstår allting så utmärkt. Det var första gången under detta samtal, som hon och Kurt voro af samma mening, och hon tinade så småningom upp. Som herrskapet Mazère inte lefde efter sina egna tillgångar utan efter andras, närmast efter Säfves, kom det sig, att fru Clara Mazère redan länge tyckt att deras våning på Avenyen var för liten för dem. Fru Mazère gjorde allt som oftast dylika dyrbara upptäckter. En vacker dag gick hon således upp till Kurt på kontoret och proponerade, att han skulle öfvertaga deras kontrakt, som ännu gällde tre år. Kurt var glad öfver att ej behöfva besvära fru Säfve mer än han redan gjort. De hade tillsammans genomgått så mycket. Först alla våningar, som stodo under inredning. De respektive värdarne blefvo ögonblickligen eftertelefonerade, så snart verkmästarne fingo klart för sig, hvilken den eleganta damen och hennes uppvaktande kavaljer voro. Och så började klättringen mellan murbrukstråg och öfver ställningar, uppför fint slipade stentrappor, belagda med träklampar för att hindra slitning, in i rum försedda med bjelkar och fyllning men utan golf. Värden gick förut och gjorde les honneurs för fru Säfve. Kurt var slagen af häpnadsfull beundran öfver den storartade fantasi, hans följeslagerska lade i dagen, där hon med försiktigt upplyftad klädning, stående under en ställning och i det vildaste korsoch tvärdrag från alla de tomma fönsteröppningarna, hade klart för sig hvar hörnskåpet skulle hänga och étagèren stå. Men en ännu värre pröfning för Kurt hade varit att bese redan bebodda världar. Han hade känsla af, att man i de hem, de genomgått, ej kunnat undandraga deras granskande och kritiska blickar den minsta lilla intima vrå. Han hade aldrig till fullo förstått, hvilken stormakt fru Säfve var, förr än han såg den respekt och förskräckelse, hon ingaf såväl unga, osäkra små fruar, som erfarna husmödrar, hörde alla de ursäkter, som framstammades öfver att det just idag ej var som det eljes brukade vara, att fru Säfve olyckligtvis råkat komma, när de just hade storstädning, eller inte hade storstädning. Kurt kunde inte uppfatta, hvilket som var det olyckligaste.
Den motspänstige, förd af sin skicklige ryttare, tumlade derefter om bland blomstersängarne i vackra men vådliga falkader, med den försigtighet och beräkning, som en kunnig lindansare under utöfningen af sin äfventyrliga konst, och uppnådde efter en stunds förlopp en annan bro, hvilken, i likhet med den förstnämnda, förde öfver kanalens ena hälft; och sålunda kommo snart både segraren och den besegrade, dansande långs kanalens yttre brädd, tillbaka till den första bron; men här syntes ingenting, som rimligen kunde hafva uppskrämt den annars vanligen så sediga gångaren; och baronen skulle förgäfves hafva bemödat sig, att upptäcka från hvem den, i så rättan tid utropade varningen kommit, om han icke, med en hastig blick tillbaka, några sekunder efter galoppaden, utrönt förhållandet. Han såg då, vid bröstvärnet af bron, stödd mot detsamma, en helt hvit qvinnoskepnad. Som hon stod till hälften bortvänd och lutad framåt, kunde han, äfven om tiden medgifvit nogare iakttagelse, icke hafva urskiljt anletsdragen. Plötsligen alfvarsam och djupt eftersinnande, red han nu vid randen af den djupa, stilla kanalen, som på den lugna ytan återspeglade de omgifvande föremålen: molnflikarne, häckarne, det svarta parapetet – och se! derifrån nedblickade i det klara vattnet ett mörkt öga: en tät slöja döljde det andra tillika med hälften af det bleka men sköna ansigte, hvars spegelbild log på vattenytan. Baronen blickade upp; men äfven nu såg han ingenting; och med ett misstroget leende, till hälften harmsen, till hälften nöjd, sade han liksom vid sig sjelf: «Arabella!» ANDRA KAPITLET. «Thou hast ravished my heart with one of thine eyes. I ett något aflångt, starkt upplyst rum på fågelsången, vid ett bord, väl försedt med allahanda gazetter och tidskrifter, satt trenne dagar sednare baron Sonnenstern.
Det synes mig som Utsk:t här ville ställa sig som försvarare af det bestående, genom att tillvita sina motståndare att lösgifva, beträda banor, hvarifrån de måste rygga tillbaka o. s. v.; men det är ej så. Deremot uttalar Utsk:t en sanning, då det anför att statens bestånd hvilar på familjen ; men om denna är anlrätt af lösliga seder, så är ju grundvalen för staten med detsamma rubbad. Plåstra nu lagstiftarena med undantagslagar för att öfvertäcka dessa frätsår, så skola de gå inåt och hela grunden så upplösas, att det derpå byggda vacklar. Hvem är det då, som borde rygga tillbaka från det tagna, såsom mig synes, på skenfagra grunder af Utsk:t försvarade steget? Naturligen den som tagit det. Annu är detta i så måtto icke försent, som vi i andra frågor erfarit huru förbättringar i det nådiga förslaget funnit välvilligt tillmötesgående. Desse förbättringar hafva likväl utgått från och understötts af Utsk:t, som i denna 3:dje § nu tvertom är emot mig och med Regeringen ense om lagförändringen. Gent häremot står likväl ett Riks-Stånds enhälligt uttalade mening, ett Riks-Stånd, som väl allmänt nu för tiden helsats såsom försvarare endast af det föråldrade, urmodiga, gamla, såsom det der ingenting lärt och ingenting glömt; men som likväl inom sig sluter lärdomen och en, genom utöfningen af dess kall vunnen erfarenhet af folkets tänkesätt, seder och sanna behof. Till detta Stånd vill jag helt sluta mig i denna fråga. Allt gammalt är icke förkasteligt. Det gifvas sanningar, gamla sedan verldens skapelse, inplantade i menniskans hjerta, förnyade från Sinai, och fullkomnade af Honom, som icke försmådde att ställa sig såsom brudgum till en församling, som med trohet ville honom tillhöra och kallas efter hans namn. Hustro och hustrona heter, sedan den tiden hon i Svea land blef känd, en Svensk maka. Hennes rätt skulle upprätthållas, vore det äfven någon gång mot hennes vilja, och får icke försvaras ensamt af läran, utan äfven af lag och laga stadgar, hädanefter som hittills.
8edan 1liliet8 8tänzler, i 8brisvel8e den 23 December 1840, i undeidäni^bet be»ärt att utreda8 mätte, burn 8tor del ak ilrä^avarande 9N8laA utmätt oeb ersordra8 8er8bildt till AodtL>örande al bo8tnaden för billen vid 8taten8 egendomar oeb 8er8bildt till utl1^ttnillA8llje1p ekter veili8tällda la^a 8bikten, j>ä det att förra belo^^et abulle, vid blikvalnle kili8daA, bunna lijl)lsöra8 under an8la»8-titeln : d/zz/Zezr zze/z ^T/zizZZzvzz^zzz-, 8amt «Iet 8eduare under titeln: t/^/h'^zzzzz^v-/z/6//z e/iez?«^zz Kz/atezz,' bär i anledniilA bäras den utredniiiA ^enom inloidrade yttranden ak Ko»A>. Dan vunnit8, att nä^ra bo8tnader för 8bikten vid 8taten8 e^enilomar iebe blifvit ^äiorda detta an8>SA, bvilbet, Iiba80iii det för utl1^ttninZ8lljelsr i olrika orter ak bibst utmätt, enda8t 8ä80m bidiaA till bo8tnaderne för utll^ttninzar i följd ak veibktällda la§a 8bilten, jemte det att näAon mindre del 1ran8^>ort 5,426: 12. — 2A ^0»^/. Vät/. Vo 1. transport 5,426: 12. deraf älven lemnats såsom uppmuntran oell ersättning kör anlagda bägnader ak sten oeb inkördt körbättradt brukningssätt ak joielen sedan skilt? skett.