Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgande liar stämpladt r ... f papper. Utskottet ansett lämpligt att i den blifvande författningen om stämpclpapper intaga, hvilket torde gillas. Om borttagande af föreskriften att häradsskrifvare skola tillhandahålla stämpladt papper - § 10. I denna g föreskrifves, bland annat, att Häradsskrifvare eller den, som mantalsskrifning förrättar, skall tillhandahålla allmänheten stämpelpapper till salu. Detta stadgande tillkom på den tid, då hyresoch arrendekontrakter skulle vid mantalsskrifningarne företes, försedda med stämpelpapper. Sedan numera dessa kontrakter endast skola förses med stämpelpapper, då de för domaren eller hos exekutor företes, och således grunden hvarföre Häradsskrifvare ålagts skyldighet att vara försedda med stämpelpapper, ej vidare förefinnes, torde ifrågavarande föreskrift böra ur författningen utgå. Om förtydligande af föreskrifterna angående utbyte af makuleradt stämpel'- papper. § 12. Uti sin här ofvan omförmälda motion har Herr af Donner anfört, att den i denna § meddelade föreskrift, att utbyte af makuleradt stämpladt papper tillätes, när det är synbart, att misskrifning eller annan orsak vållat dess obrukbarhet, samt det blad, hvarå stämpeln är satt, finnes ostympadt, skulle vara tydlig, derest ej ett tillägg sedan flera riksdagar tillbaka blifvit insatt, nemligen att samma stadgande äfven gäller i afseende å stämpladt papper, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar till Iåns erhållande ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor varit belagda, då låneansökningarne blifvit afsiagna. Då nu ingen föreskrift finnes huru förfaras bör, när inteckningar för lån hos enskilde personer afslås och den skuldsedeln åsätta stämpel således icke blifvit för ändamålet begagnad, har motionären, enär enskild man ofta skulle göra en betydlig pekuniär förlust, derest han icke finge utbyta den inköpta stämpeln mot annat stämpelpapper, föreslagit, att berörda tillägg måtte uteslutas eller ock så förtydligas, att stadgandet kommer att gälla ej allenast stämpladt papper å skuldsedlar, utgifna till publika kassor, utan äfven till enskild man.
Och det är till din egen favör, om du gör upp den här saken. Sitter bror din på straffarbete, så får du försöija ungame hans och käringen. Löser du deremot reversen, så kan han ju efter hand afbetala sin skuld. Och så blir förfalskningshistorien oss emellan. Sven Jonsson kliade sig i hufvudet. — Jag får väl göra upp reversen då, sade han efter en kort paus. Nu kan jag inte, utan får konsuln ge mej anstånd dermed till nästa sommar. Konsuln kan ju rifva sönder den här och skrifva en ny, som jag kan sätta mitt namn på. — Tack, SvenJonsson, men jag har svurit på att aldrig vidare befatta mig med reverser. Ideligt bråk och besvär! Låt mig dra ’ af för reversen nu. — Det får han inte, konsuln lille, det får han inte! Torpame ska ’ ha hundra riksdaler, som di har att fordra för hjelp, och så ä ’ jag skyldig hundra riksdaler förutom tressa *) till gubben Kraak — han väntar minsann inte längre, den blodigeln — och så — och så — ska ’ jag ha ’ bröllop på söndag. Tösen, hon. har inte mer än hon går och står i, så jag får bekosta allt samman sjelf. *) Ränta. — Är det der brölloppet nödvändigt, hvad? sporde konsuln och såg på Sven Jonsson med ett underligt smil. — Ja! sade Sven Jonsson och vände hufvudet åt sidan. Det kan inte skjutas upp längre. r * — Ah, du är dum om du far åstad och gifter dig, Sven Jonsson, sade konsuln och lät blicken glida öfver ett på skrifbordet stående porträtt, som återgaf en ung brudklädd qvinna — hans hustru. Äktenskapet är min själ inte det paradis, som vi gå och inbilla oss. Konsuln drog en djup suck och lyfte de stora ögonen melankoliskt mot taket. — Nåh, sade han efter en lång paus, hvad ska vi göra? — Vill inte konsuln vänta? — Nej — nej — nej! utbrast konsuln och slog blyertspennan mot skrifbordet vid hvart enda, nej han framstötte.
För titreringen har begagnats trenne byretter, hvilkas inbördes öfverensstämmelse blef pröfvad, nemligen en för den starkare chlornatriumlösningen om 100 kubikcentimeter, hvarje af de sednare delad i l cc, samt en mindre för den svagare lösningen af chlornatrium, på hvilken hvarje kubikcentimeter var delad i ,'T cc; den tredje byretten var af dylik beskaffenhet och begagnades för den silfverlösning, som var nödvändig, då tillbaka-titrering kom i fråga. Afloppsrören på de smärre byretterna, med delning af ^ kubikcentimeter, hade öppningarne så afpassade, att hvarje utrinnande droppe motsvarade ^ kubikcentimeter. Slut-titreringen med den svagare chlornatriumlösningen, hvaraf 1 kubikcentimeter motsvarade 1 milligram silfver, *) Die Silber-Probirmethodé, chemisch untersucht von Gb J. Mulder. Aus dein Holländischen ubersetzt von D:r C. Grimm; 1859. G. A. Frese. Kommissarie. F. W. Bergman. Kassör. — 355 — skedde ined två droppar i sender ur en byrett med sådant afloppsrör, sorn nyss är nämndt, tills att ingen fällning med de sista två dropparne kunde upptäckas, hvarefter värdet af en utaf de nästföregående dropparne uteslöts vid beräkningen. Då nu 1,000 milligram af Silfverspecien blefvo använda til! hvarje försök, och nyssnämnda värde motsvarade i'o milligram, så blef det sålunda möjligt, att ange det sist utfällda silfrets mängd i profvet på nära. De för titreringsförsöken använda ämnena, salpetersyra, chlornatrium och silfver, voro i det tillstånd af kemisk renhet, att 1 gram af silfret, upplöst i sådan salpetersyra, jemt utfälldes af den mängd chlornatrium, sorn erfordrades enligt de för silfver och chlornatrium antagna equivalentvigter, med tillägg af så mycket chlornatrium, sorn 0,5 i? är mer än 0,5414. III.
Då del är af hufvudsaklig vigt ali embetsmanna-funklionerha i slaten ulöfvas med verksamhet och drift, och det svårligen loide kunna bestridas, att en alltför hög ålder är hinderlig för cmbetets och tjenstens utöfning sorn sig bör, så och enär den ålder af 65 år, hvilken nu för civil embetsman är stadgad såsom rättighet lill afsked med fulla lönen i pension, under van liga förhållanden är alltför hög att kunna motsvara de an språk slaten bör kunna påräkna af sin embetsmanna-persoual, s/b föreslår jag vördsamt, att nedsättning häruti må äga rum på sådant sätt, alt den embetseller tjensteman, sorn uppnått 60 lefnadsår och derunder 30 tjensleår, må åtnjuta hela lönen i pension för den tjenst lian sednast och minst 5 år på staten innehaft och hestrid!; hvad staten härvid förlorar i en ökad utgift, återvinner den mångdubbelt i en driftig och verksam embetsmanna-personal. Om remiss häraf till behörigt Utsk. anhåller jag ödmjukligen. Remitterades till SlalsUlsk. Hr Prytz, Lars Adolf, uppläste 2 motioner af följande innehåll: 1. Vid sednaste riksdag beslölo 11. Fl. St. följande tillägg i 145 § af Devilln.stadgan: liesia gar e-andelar Jur Jörbrutet dömdt, i riket olujligen infördt guds, alt åtnjuta befrielse från bevilln. efter 2:dra artikeln. Genom en oriktig tolkning häraf, vid en eller annan taxerings-comite, har likväl denna befrielse icke allestädes kommit beslagare till godo, då man ansett beslagare-andel omfatta endast beslagarens andel i värdet af det förbrutet dömda godset, men icke i de böter sora ådöramas sakfäld godsägare eller forslare, och således påfört beslagaren bevilln. för de honom lilldömda böter.
Nuj:t ufven tor l)e-88 del nägot liinder nu mein ej böru inötu för det 8u bullude förbuds-LyLtemets dilinitivu lini^börunde; Oell lbongl. Nuj:t, 80in i lauder befullt, utt Ouuimitterudes nnderdunigu betunliunde oell förslug, Iivuruf erforderligt untul tryebtu exein^>Iur lionnuer utt bluiid llili8-8tunden8 tiedumöter utdeluL, Lbolu med 8umtlige dertill luiru nilo bi luger oell uttöljunde ensbilde unLöbnings-bundlingur till Ilibets 8tunder8 llevillnings-IItsliOtt ötverlemnuL, liur, med till lii, nnug i fvunde liuruf, nu velut leinnu llibet8 8tunder del uf lxongl. Uuj:ts luir ofvun truni8 tu lide usigt ut' Oomniitteinde8 förslug, 8u vidt det rörer lmfvndgrnndernu för den blitvunde dnill-tuxun; öfverlemnunde lVcingl. Nuj:t till Ili bets 8tunder, utt, vid ^iöfningen uf urendets detuiller, uf Lummu grunder görn den möjliguste noggrunnu oell följdrigtiguste tillum^ning, under ugtgifvundet tillilru ^lu de i Oonnnitterudes underdunigu betunbunden untyddu sersbildu förbubunden. Nuj:t förlulifver Kiliet8 8tunder med uti KonAl. I^ud oell ^nne8t vullrevuAen. Dutum ut 8u^ru. e^ki. lon^^.
Det var först på hösten, som den stora allmänheten började uppmärksamma Lejonets unge, när Rydbergska sällskapet, med Signe " Widell som Saga, spelade stycket i landsorten, bland annat i Sundsvall, där ungefär samtidigt spred sig den förskräckliga nyheten: att den » samhällsupplösande » lejonungen sett dagen inom deras eget samhälle! Sedan Harald Gote befunnits vara Frida Stéenhoff, hustru till en af stadens lä- kare, hade författarinnan att utstå icke blott de offentliga angreppen på sina idéer — angrepp, hvilka alltid äro lätta att bära, när de äro sakliga — utan äfven de, på det enskilda lifvet ingående, personliga kränkningar, hvilka alltid äro svåra att bära, emedan de gifva oss en del oangenäma öfverraskningar med afseende å våra medmänniskors intelligens eller hjärta eller båda delarna. Medan författarinnan fick lära sig att hon lefde på en betydligt mera inskränkt planet än hon drömt om, slutsåldes emellertid hennes drama med rifvande fart och utkom snart i ny upplaga. Den unga kvinna, som redan vid sitt första litterära framträdande framkallade en sådan storm af indignation, äger — som ofta är fallet — ett starkt likhetsdrag med hjältinnan i sin första bok. När Adil frågar Saga: » Ha edra förfäder varit nomader? » och hon svarar: » Nej. Men många af IDUN 210 1898 Icke mot jordens flyktiga lust j a g byter de tårar, H v i l k a i minnenas natt stilla j a g gråter ibland. Malmström. dem hafva haft något af slafbefriare i sig » — då minnes man att Frida Stéenhoffs fädernesläkt inneslutit en personlighet, som gjort en stor insats i det internationella frihetsarbetet, nämligen K. B. Vadström, som med ett så brinnande nit bekämpade negerslafveriet och med Wilberforce delar äranför människohandelns afskaffande. Frida Stéenhoff är dotter af dennes brorsons son, den både som predikant, författare och utgifvare af periodiska skrifter bekante Karl Bernhard Filonegros Vadström och hans hustru i första giftet, Helga Westdahl. Frida föddes den 11 dec. 1865 i Stockolm och erhöll där — i Normalskolan och Åhlinska skolan — sin elementära uppfostran.
Bevillnings-stämpel-afgiften för spelkort må förhöjas ifrån 2 sk. 6 r:st. till 6 sk. för hvarje kortlek; att en viss tid af 1 månad i Stockholm och 3 månader i landsorterne må utsättas, inom hvilken redan stämplade kort kunna med ny stämpel förses, emot erläggande af endast skillnaden emellan förra Stämplings-afgiflen och den nu föreslagne; men att, efter denna tids förlopp, äfven vid omstämpling af redan med stämpel försedde kort, hela stämpelbevillningen bör erläggas, utan något afdrag för förra kostnaden, och inga andra kort till salu hållas än de, som äro med ny stämpel försedde, vid ansvar, som för försäljning af ostämplade kort. Dock varder detta allt Rikets Höglofl. Ständers eget ompröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den g Julii 1834* Bevillnings■ Utskottets Memorial N.-o ?4- 5 N:o 24. Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Julii. Memorial i anledning af anmärkningar emot Betänkandet N:o 4j angående den af Herr Friherre Sprengtporten och Herr af Robsahm hos Höglo fl. Ridderskupet och yl deln väckta fråga om fastställande af en viss accis-afgift A brän vinj som till Stockholm och Rikets större Städer införes. Som, enligt ankomne Protocolls-utdrag, Ilöglofl. RidcJeiskåpet och Adeln under den 24 saint Ilögvördige Presle-Slåndet den 21 nästlidne April, återremitterat ofvannämnde Betänkande, hvaruti Bevillnings-Utskottet, uppå auförde skäl, afslyrkt bifall lill de af Herr Friherre Sprengtporten, J. FF., samt Herr Robsahm, C. R., hos Högloft.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att It. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att de i nu gällande bevillnings-stadga meddelade föreskrifter rörande bevillning af utländske handlande och handelsexpeditör fortfarande skola lända till efterrättelse; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå och bibehållande af de nu i ämnet gällande föreskrifter, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och föklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Ehrensvärd begärde votering. Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 9 gjorda hemställan om uteslutande ur bevillnings-stadgan af § J6ang:de bevillning af utländske handlande och handelsexpeditör, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bibehåller det nu i ämnet gällande stadgandet.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 19. Nej — 20. 88 Den fi Juni e. m. § 18. Hr von Koch: Jag tillhör i allmänhet icke deras antal, sorn motsätta sig lindring i skattebördorna, men man bör dock alltid ihågkomma, att skatt måste utgå, att all skatt är obehaglig, samt att man företrädesvis bör borttaga de mest tryckande skatterna. Jag vill lemna derhän, huruvida man i förev:de hänseende följt de af mig nu angifna grundsatser, och huruvida man icke, då man tillstyrkt denna betydliga skattenedsättning, låtit andra skatter af svårare art qvarstå. Hvad man till en början af Utsk:t bort kunna fordra, skulle hafva varit en utredning rörande det belopp, till hvilket inkomsten af ifrågav:de bevillning kunde antagas uppgå.
Majrt, genom Nådig remiss af den 2 sistlidne September, till Stats-Utskol tet öfverlemnat berörde ansökningar, jemte vederbörande Läns-Styrelsers deröfver afgifne utlåtanden, på det Rikets Ständer måtte blifva i tillfälle alt besluta, om och lill hvad belopp den i (rå gas tä l Ide eftergiften må sökanderne beviljas. Yid tagen kännedom af berörde remisshandlingar, har Utskottet inhemtat, att, för vinnande af ifrågavarande eftergift eller restitution, nedannämnde sökande sig anmält: irmo Grosshandlanden i Norrköping Jacob Philipson_, som anhållit, att, sedan bränneri-byggnaden på dess egendom Marieberg i Östra Eneby socken af Östergöthlands Län genom vådeld den 3o October 1842 nedbrunnit och sedermera icke förr, än den 9 derpåföljde December, blifvit ånya iståndsatt samt försedd med bränvins-brännings-redskap af 62 kannors rymd, hörande till /\:<le classen med eld, för hvilken redskap afgift för sista bränvins-brännings terminen eller för 3:ne månader blifvit erlagd med 206 R:dr Banco, sökanden måtte berättigas att återbekomma, hvad af berörde afgift belöpte på den tid, hvarunder bran vins-bränning med samma redskap icke kunnat idkas, eller från den 1 November till den 9 December; och har Konungens Befallningshafvande i Länet, uti afgifvet underdånigt utlåtande, föreslagit, att den ifrågaställde restitutionen måtte för de 38 dagar, hvarunder bränvins-bränningen måst inställas,bestämmas till 90 R:dr 3o sk. 1 1 r:st. Banco; 22I0 af Contracts-Prosten m. m.
Bet., N:o 65). S. A. K. 1 afseende å stadgandet i 17 kap. 2 § ärfda-balken, angående vederlag för afhänd arfvejord, hafva Rikets Ständers funnit det vara mindre lämpligt att, då vederlaget blifvit utsatt i penningar, lösören eller fastighet i stad, vid detta vederlag fästa arfvejords egenskap, för att såmedelst försäkra andra arfvingar örn en ovilkorlig arfsrätt till samma egendom, Om nemligen Vederlaget i första innehafvarens hand skulle hafva arfvejords egenskap, synes med lika skäl kunna påstås, att denna egenskap borde i everldeliga tider fortfara; och då dertill kommer, att ifrågaställda utsträckning af vederlags-rätten, enBih, till R. Skrifvelse, N.o >96- ligt hvad erfarenheten visat, städse utgjort ett frö tili tvister oell oredor emellan arfvingar, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt, för sin del, besluta, att 2 § i 17 kap. ärfda-balketi bör erhålla följande förändrade lydelse.- Häfver man vid arfskifte tagit lösören eller fast egendom i staden för arfvejord å landet; eller häfver man bortbytt, sålt eller förpantat sin arfvejord, eller är den genom hvarjehanda hans förvållande lagliga kommen i annan mans hand; då skall efter hans död jemngod aflingejord, eller, der ej fast gods finnes, penningar, eiler andra lösören, eller ock fast egendom i staden, sättas i stället; men sedan gånge de penningar, lösören och fast egendom i staden i arf, sorn om lösören och fast egendom i staden sagdt ar. Hvilket beslut Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 September 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Sept. 1848.
Jag kan visserligen icke bestrida riktigheten af hvad Hr Ribbing nämnt rör:de de svårigheter, som visa sig vid flyttning af en indelningshafvare från en ort till en annan, sedan han från annan församling emottagit arbetsfolk; men jag tror icke det går an alt lemna en lucka uti lagstiftningen, hvaraf följden blefve att flyttningar kunde få ske huru som helst emellan församlingarna utan ansvar i afseende på försörjningen för den, som emottog inflyttade personer. Jag anser Frih. Sprengtportens förslag närmare motsvara ändamålet än förevar, ii §, men jag skulle vilja gå ända derhän, att det för särskildta fall blefve ålagdt den , somi för andra församlingar emoltoge arbetare, att med en tillökning ända till hälften af den persons fattigvårdsafgift till församlingen vidkännas kostnaderna för sådana intagna personers underhåll, i händelse de föllo fattigförsörjningen till last; men om det skulle komma i fråga alt antaga §;n sådan den ar, så kan jag icke underlåta att med Gr. Anckarsvärd instämma i erinran derom, att §:n icke tillräckligt uttrycker huruvida den person , som från annat fattigvårdssamhälle emottagit någon arbetare, skall vidkännas den i §:n stadgade tillökningen, äfven om den person, för hvars skull tillökningen äger rum, lemnat tjensten hos den, som intog honom i församlingen, och sedermera tillbringat flera år hos andra församlingsboer innan han föll fattigförsörjningen till last; hvarföre jag skulle önska, derest i i §:n i öfrigt kornrne att antagas, att redactionen i detta hänseende måtte erhålla en nödig tydlighet. För min enskilda del tillstyrker jag dock antagande af Frih. Sprengtportens redactionsförslag. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då man ansett sjelfva tiggandet såsom omoraliskt och ledande till skada för sam - Dc n i3 M a r s f. m. hållet, så hav man i oell ined detsamma åtagit sig att sörja 1'ör (len, sorn icke kan sörja för sig sjelf. Denna oförmåga kan härleda sig från kroppsliga ofullkomligheten, eller också från sådana omständigheter, som hindra honom att använda sin arbetskraft.
Fullmägtige anledning att låta förfärdiga sedlar af förestående 6 valeurer, ställde å R:dr Banco, men då det varit Fullmägtige nogsamt bekant, att Rikets Ständer, uti deras underd. skrifvelse af den 3o Januarii i83o, hos Kongl. Maj:t såsom önskningsmål framställt, ”att en lägre enhet än den närvarande R:dr Silfver Specie, måtte för myntförhållanden och penninge-räkningen i landet bestämmas, och att denna enhet måtte blifva ett Silfvermynt, motsvarande 1 R:dr Bancosedlar efter myntbestämningsgrunden,” samt Fullmägtige desto hellre bordt hafva insett, att ofvan, under Litt. A.j intagne regleraentariska stadgande blifvit gifvet under förutsättning, att den lägre enhet å 1 R:dr Banco, Rikets Stäuder i underdånighet förklarat sig önska, skulle af Kongl, Majit i Nåder 63 Baneo-Utskotlets Betänkande N.O 12. antagas, som Rikets Ständer uti samma underdåniga Skrifvelse~utlryckeligen förklarat, det de funno vara af vigt, att det framdeles i omlopp utgående Silfvermynt Liefve till namn och värde lika med det gångbara Banco-Sedelmyntet, och deremot Kongl. Maj t sedermera uti Dess, på grund af Ständernes berörde underdåniga Skrifvelse, utfärdade Nådiga Förordning angående myntfoten af den 25 Junii i83o, med frångående af Rikets Ständers Förslag förordnat, att vid Mynt-Verket tills vidare den förut bruklige Specie-R:drn med afdelningar af i, | och R:dr skulle utmyntas, hvarigenom alltså de i öfverensstämmelse med sistnämnde Nådiga Förordning präglade Silfvermynt icke blefvo motsvarande de af Rikets Ständer bestämde nya Sedelvaleurerne, ställde å R:dr Banco, anser dock Utskottet, det hafva ådagalagt större försigtighet å Fullmägtiges sida om de, vid fastställandet af texten till de nya Sedel-valeurerne, fästat närmare uppmärksamhet å de förändrade förhållanden, hvilka sålunda, efter meddelandet af Rikets
Denna korrta framställning torde bevisa omöjligheten, att göra ytterligare reduceringar uti ett försvars-verk, der allt förut är reducey rädt till sitt minimi-belopp, Skillnaden emellan hvad Utskottet föreslagit för 5;dje Hufvudtitelns eventuella behof, och det ofvan uppgifne minimi-behofvet, upp., gående till en summa af 135,000 R;dr (oberåk^ nadt Carlscrona försvars-verk, såsom icke hörande till Arméen) vore visserligen lyckligast , att kunna erhålla i BancoSedlar; men skulle Riksens Ständer, i afseende å den nog allmänt framställda önskan, att nedsätta Bevillningen, samt det af Utskottet föreslogne uppköp af Silfver för Bankens räkning, icke tro sig kunna Kidd, 0, Ad, Pr. VI. Band. • 16. bevilja förenämnde summa i Banco Sedlar; qvarstår den utväg att lemna den i StatsObbgationer, ställde på det sått och med det Råntebelopp, Riksens Ständer lämpligast finna; hvarigenom Staten icke graveras med 6törre utgift ån med Räntan å dessa i35,ooo Riksdaler, samt amorteringen deraf. Då Kongl. Majit sjelf alternatift föreslagit denna utväg till fyllande af byggnads-behofven för Götha Canal, samt andra publika arbeten, hvaraf framtiden kommer att draga fördel, torde samma princip kunna gälla för Fåstnings_ byggnaden vid Vanås, som troligen icke blifver fullbordad förr ån i våra barns tid; samt äfven i någon mon för Carlscrona försvars-verk, och för tillverkningar af de krigs-gevår, hvarmed Förråden nu årligen förrökas. I följd af hvad jag sålunda vördsamt framställt, får jag hos Herr Grefven och LandtMarskaiken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla örn återremiss af Utskottets betänkande. Friherre Cederjtröm, Jacob: Det år egentligen i tvenne omständigheter jag tror mig hafva skål till anmärkning emot StatsUiskottets i fråga varande Betänkande. Den första angår fördelningen af Tredje Hufvudtiteln i Två.
Detta ware sagdt endast för at kasta ljus öfwer et genom mitztagna pri necher och siursattscr bvrrtblan dadt ämne; alldeles icke för at uprifwa fragan om Riksgälds-Lomorere publicitet, som wäl torde kala ac betänkas; och ännu mindre för at söka förmå Hans LxcsUencs Herr Grefwen och Landt-Marskalken kil en -7 M ftroyaiirion pä denna fräga, sä wida Hans öfwertygelse om betz lagstrivighet icke ar hafwem Företoas justsrinZ af Högloflige Ridderskapets och 2idelnS strorvcoll den 24» Martti. ^nstsringet» afbröts genom en anmälan af Herr HofEamzleren van Lkirenbeimi. ankomst a Konungens höga wagnar. Herr Hvf-Cantzleren, eMoktagen och in» förd af Sex Dogmsraste > framträdde inom Skranket och förmälts sig aga Konungens nådiga befallning, ak för Ridde-"skapct och Adeln uplasa följande Hans Maftts hoga Skrifvelse: Kongl. Majit har genom Ridderskapets och Adelns Landt-Marskalk samt Borgare-Ståndets Taleman bliswit i underdånighet underrättad, huruledes uti desin kwänne Stand fraga warit upkastad, angående en mera Utwidgad kännedom om det som hörer lil Riksens Ständers Riksgälds - donrors förivalkning och hwäS dermed gemenskap ager, an förut förmeneS hafwa blifs wit meddelad. Kongl. Maj:t har äfwen inhämtar, det med Rikets Grundlagar och gifven Ed instämmande sätt, hwarefrer icke mindre Herr Greswen och Landt-Marffalkeit än Talemannen i Borgare-Stander handterat et ämne, som emot fönskrifwen ordning kunnat leda til öfwerläggning uti sadant, hwarom Regerings-fotmens 47. §. redan tydligen stadgat, och hwilket derföre mäste til o»vilkorlig efterrättelse fena. Da Kongl.