Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nödvändigheten af denna form för samhällets förnuflsenliga ledning lill sitt mål, är för mycket allmänt insedd, för alt betarfva ett bevis: desto mera öfverflödigt, som denna form är hos oss besvuren, hos oss utgör den egentliga basis för allt hvad vi besvurit, för allt hvad vi af framtiden hoppas. Den, som vill ändamålet, lian mäste vilja medlet. Att lagbunden, ärftlig monarki icke kan i längd bestå i den ena vågskålen, om den andra fylles af ett homogent democratiskt element, denna sanning, mina Hrr, är a priori påtaglig och af all den erfarenhet, historien lemnat, tillfullo bekräftad. Förgäfves skall det politiska skrymteriet söka att bortblanda den; sanningen står qvar lika fast i den öfvertygelse, som framgår ur blotta sunda vettet, som i den, hvilken grundar sig på en djupare vetenskaplig forskning. Emot detta element är monarkien, med sin ärftlighet, ensam med en papperslag till stöd, alltför svag; den skall förr eller sednare (allt efter särskilda förhållanden) kufvas och falla, eller ock sönderrifva lagen - Den 8 Februari e. ra. 241 gen och, med tillhjelp af våldet, nedtrycka sin vågskål samt antaga formen af envälde. Utan ett annat ärftligt politiskt element, jemte den ärftliga monarkien, kan den således icke bestå; despotismen, måhända, icke monarkien. Finnes della element, desto bättre; (innes det ej, eller har det förnötts och försvunnit, — välan, ett nytt dylikt måste då danas genom lagstiftningen. Ett sådant element är knappast tänkbart, utan alt dermed förknippas fast egendom. Denna egendom, om ändamålet skulle fullt motsvaras, borde visserligen vara oafhändelig. Då nu blott ett mindre antal ätter i Sverige innehafva oafhändlig fastighet, så är det onekligt, alt R. o. Ad. icke förmår att fullkomligen uppfylla sin sländsbestämmelse. Men om än något icke är allt, så är dock något vida bättre än intet.
Med hänsigt till dessa åberopade grunder, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka förändring i ordningen för utta* gande af omyndiges medel i Föräldrar^ eller Förmyndares gäldbundna ho; men sorn Utskottet i det föregående med* gifvit olägenheten af lagens brister i afseende på giltiga Förmyndare bevis, så anser Utskottet sig höra hista sin uppmärk* sammhet på de Alternativer, som uti Bali* coUtskottets Memorial innefattas, heklst Utskottet tror den öfverklagade bristen med antagande af ett ibland dem kunna afhjel» Lagutskottets Bot Mandin, »eli det är en närmare utveckling af ett sådant förslag, sora Utskottet nu företager sig. Oin det nemligen, såsom ett tillägg lill Lagens stadgande i afseende på Förmyndares tillförordnande, jemn väl föreskrifs, dels att då Egendom tillfaller omyndigt Barn, medan både föräldrarne lefva, sådant skulle bos Rätten anmälas, och anteckning derom i FörmyndareProtocollet ske, dels att då den, sora till Förmyndare förordnas, ej är boende inom den Rätts område, der förordnandet blifvit meddelt, han ej må tillträda förraynderskapet förr än det blifvit kungjordt den rätt, hvarunder han lyder, och i dess Protocoll tecknadt, så tror Utskottet ändamålet, så vidt ske kail, uppfyllt; ty genom det förra af dessa stadganden, är tillfälle boredt för Borgenärer, att förskaffa sig visshet om den tysta gra vathin, hvarmed Föräldrars Egendom kail vara besvärad, och genom det sednare, är man säker derom, att förmånsrätten för myndiges medel, ej häftar vid någons Egendom, innan anteckning derom skedt vid den Domstol, hvarunder han lyder. Man kail således der få en ofelbar upplysning, hvarigenom den lånsökande kommer i tillfälle att visa, huruvida han häftar för något Förmynderskap eller icke.
U r ett k v i n n o l i f s h i s t o r i a Till den ändan hade han redan tidigt på morgonen sändt holellbudet till Schlusselburg med ett bref till Käthe Bentson, hvari han i inträngande ordalag bad henne förskaffa honom tillfälle att snarast träffa henne mellan fyra ögon för en synnerligen viktig angelägenhet. af Johan Nordling. Skogsäfventyr. (Forts.). f en unga damen tackade h o n o m hjärtligt, medan en skär rodnad af lätt förlägenhet förhöjde ansiktets fägring och de blåa ögonens milda eld gick den gamle kavaljeren direkt till hjärtat. » När skall jag någonsin kunna gälda er för er vänlighet och er omtänksamhet! Endast en enda sak vågar jag nu ytterligare bedja er o m; er utmärkta artighet skall ej vägra min bön. Lemna mig nu åt mig själf och besvära er ej mera med den obetydliga skogvandrerskan, vare sig i handling eller ens i tankar o c h minne. » » Ni förvisar mig således. » » Förvisar! Nej, hur kan ni säga så, » skrattade hon lätt; » men nu hjälper jag mig bäst ensam med flickan här, som ni så vänligt skaffat, att få de torra skodonen på; och ni, min herre, fortsätter ostördt er promenad, som mitt missöde aldrig bort af bry ta. » » Och jag får aldrig se er åter, känna ert namn; icke en liten glimt förhoppning för kommande dagar? » &gt;Förhoppning! Kan min person ega något af värde för er att hoppas? Ni skämtar. » » Jag skämtar ej. Gärna skulle jag återknyta en bekantskap, som börjat så angenämt. Ar ni bosatt i W i e s b a d e n; är ni resande där; eller bor ni här ute på landet? Ett enda vägledande ord kan ni väl unna mig. » » Jag är främling, » svarade hon, och han tyckte, att det kom en klangfärg af underligt vemod öfver hennes röst. » Ingen känner .. mig, o c h jag känner ingen, cill ingen känna.
St. gjorde framställningar, dels om förändrade stadganden i afseende på lösen för gravationsbevis öfver stadsegendom, och dels om befrielse från expeditions-lösens erläggande för Utslag i de tvister, som kunna uppstå emellan serskilda Församlingar, angående skyldighet att fattighjon underhålla, hafva R. St., beträffande den förra omständigheten, funnit, att något maximibelopp för lösen af gravationsbevis öfver fastighet i stad, i händelse bevis begäres öfver flera, under en egendom förenade numer, ej finnes bestämdt, och att således den härom meddelade föreskrift, för Domare på landet, saknar motsvarighet till iakttagande af Embetsoch Tjenstemännen i städerna; och då samma skäl, som föranledt en dylik bestämning i den ena händelsen, jemväl synes å den andra vara tillämpligt, anse R. St. sig böra hos E. K M. i underd. anhålla, att, vid utfärdandet af en ny Expeditions-taxa, ett visst belopp, på sätt för landet är stadgadt, och hvilket kunde antagas till 10 R:dr B:co, måtte varda bestämdt, hvaröfver lösen för ett gravationsbevis öfver stadsegendom icke må stiga. Beträffande åter frågan om befrielse för Fattigvårds-inrättningar att erlägga expeditions-lösen; så, och då en sådan befrielse redan är vorden, genom serskilde Författningar, beviljad Seraphimer Ordens Gillet, Academierna 1 Riket, Armeens Pensions-Cassa, Brandförsäkrings-Contoret i Stockholm och Numer-Lotteriet, och samma förmon icke synes med billighet böra förvägras Fattigvårds-inrättningar, hvilka icke kunna betraktas annorledes än såsom fromma Stiftelser, ehvad deras rättegångar utföras af socknemännen sjelfva, eller af serskilde Directioner; få R. St. hos E. K. M. i underd. anhålla, det E, K. M. i Nåder täcktes meddela den föreskrift, att 520 Expeditions-Vlskoltets Förslag lill und. Skrifvelse JV.-o 28/.
Utskotten få således vördsamt föreslå Rikets Ständer: dels att hos Kongl. Maj.i; i underdånighet anhålla, att, genom utfärdande af allmän Kungörelse, det måtte varda förklar adt: att lagens stadgande iy Cap. 5 Rättegångs-Balken, att den, som vittne på kul lat, skall betala dess resekostnad och täting, äfven bör tillämpas i gröfre, för allmänna säkerheten vådliga, brottmål, som af allmän åklagare åtalas, och att följaktligen den, sorn allmän åklagare, å tjenstens vägnar, åberopat lill vittne i dylikt mål och som sig inställt vid Domstol, belägen på minst tre mils afstånd från vittnets hemvist, bör, derest vittnet det äskar och Domaren pröfvar sådant skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle med högst 16 sk. Banco för hvarje dag, som i och för resan samt vistandet vid Dom - 6 Statsoch_Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1oJ. stolen erfordras, samt skjuts-penningar för en häst fram och återj i de händelser, då den tilltalade antingen icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfälles, men saknar tillgång att ersättningen utgifva; dock att, om den tilltalade frikännes och ådälet finnes vara utan skäl anstäldt, nämnde ersättningsskyldighet åk/agaren åligger; dels ock att Rikets Ständer för ifrågavarande ersättningar måtte anvisa ett serskildt förslags-anslag ä 5ooo R:dr Banco under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel. Stockholm den 3 April i845. Reservation af Herr Grefve Sparre, E ’A'Ian har hittills ansett vittnesmåls afgifvande såsom en medborgerlig pligt» för hvars fullgörande, der den fordras, icke af den enskilde, utan, af samhället sjelft, men den sakfällde icke eger tillgång att derföre godtgöra vittnena, någon förbindelse i detta afseende icke ålåge samhället.
Stegring i vexel-kursen, stegrar priset å utländska varor, hvilket vållar minskad afsättning med sin påföljd, minskad import, men det är just tullinkomsten af de artiklar sorn importeras, hvilken skall beräknas. Då det nu är tullen på kolonialvaror som utgör den förnämsta intraden och ä hvilka varor i sista rummet förminskning i konsumtion torde inträda, så hade det väl varit af vigt, ja påtagligt behof, att denna tull blifvit förhöjd? Nu får man uti förhöjning af den allmänna bevillningen smaka den bittra frukten af ett bristande förutseende i detta fall. öfverläggningen om första punkten ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende pä denna punkt blifvit yrkadt af Hr von Hartmansdorff, hvars förslag sedermera blifvit upptaget af Hr Printzensköld, att tuliinkomsterne borde beräknas efter medium af de 5 sisla åren, af Frih. Cederström, att densamma i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. borde beräknas till 4,000,000 r:dr, samt af öfrige talare dels bifall dels återremiss ä Utsk:s förslag. Hr Gr. o. Landt m:s sedermera till bifall å denna punkt framställde propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, Den 5 Augusti. 147 hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärko:ne föranleda till ifrågavar:de punkts återremitterande, samt denna propos. blef besvarad med ja. 2:dra punkten, ang:de salu-accisen af städerne; 3:dje punkten, ung:de poslmedle/t, och 4:de punkten, ang:de cliartce-sigillatai-mcdlen. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 5:te punkten, ang:de husbehofsbränneri-medlen. Frih. Tersmeden:
Jag förnyar min anhållan, att alla medel, som beviljas, må användas till den ena banan. Frih. Klinkowström: Endast med 2 ord skall jag bemöta Hr Bildis invändning, att mitt förslag icke kan uplagas, emedan så dant vore i strid med 56;te §:n Riksd.-Ordn., hvilken lyder sålunda: ”Intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut. Ej eller må, med undantag af Grundlagsfrågor, nya ämnen af Riksdagsmän väckas, sedan en månad från Riksdagens början enl. 27:de §:n lilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan uptagna ärenden, eller under Riksdagen inträffade händelser, omedelbarligen föranledas.” Jag tror, alt på grund af denna § och med afseende på Gr. von Rosens motion om stambana genom Östergöthland min grundlagsenliga rätt är att erhålla propos. å det förslag jag framställt, hvarföre jag vidhåller detsamma, underkastande mig hvad Hr Gr. o. Landtm, i detta hänseende täckes åtgöra. 234 Den 1 November e. m. Gr. von Rosen: I anledn. af Hr Bildts npmaning till mig, att yttra mig, huruvida hvad han yttrat om min motion vore rigtigt eller ej, får jag lof att såga, att jag delar hans åsigter; ty då min motion var framställd tinder vissa vilkor, hvilka, jag bekänner det tipriktigt, jag af allt hjerta önskat skulle hafva gått igenom, emedan jag ansett sådant vara till landets fördel, men dessa vilkor blifvit förkastade, kan jag icke inse, huru en ledamot kan åter uplaga motionen ulan samma vilkor. Jag förenar mig således till alla delar med Hr Bildt. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr von Hartmansdorff: En ledamot bar lemnat en oriktig iipgift, den jag bör rätta, på det alt Slåndel icke malte tro, det jag är vrång mot alla Dya inrättningar. Han har nemi. sagi, att jag satt mig emot elektriska telegrafers anläggning i Sverige. Detta är ett misstag.
Då de välgrundade skäl, på hvilka militär-befälhafvaren på Gottland stödt sin underdåniga framställning om dels löneförbättringar för öfverbefälet och musikpersonalen samt dels nya löneanslag för tillökadt underbefäl vid nämnda beväring, återfinnas i mitt merberörda underdåniga anförande, tillåter jag mig här endast erinra derom, att, så framt Gottlands vapenföra befolkning, hvars styrka sedan år 1811 då National-beväringen inrättades, ökats med närmare 50 procent, eller från ungefär 6,800 till omkring 8,800 man, utan att befälets antal under tiden blifvit förökadt, skall kunna, som sig bör, fullgöra sitt ärofulla uppdrag att hufvudsakligen ensam, försvara deri för Sverige utur alla synpunkter så högst dyrbara ön, det ock är oundgängligt, att beväringsmanskapet, under fredens dagar och så långt den korta mötestiden medgifver, vederbörligen ölvas, hvartill åter fordras, att National-beväringens nuvarande, i sig sjelf otillräckliga befälspersonal må, medelst beviljad, lefnadskostnaden på ön någorlunda motsvarande aflöning, kunna åtminstone hällas fulltalig med officerare af nödig skicklighet samt derjemte till sitt biträde erhålla ett talrikare, för tjensten bildadt underbefäl jemte dugligt spel; och får jag, på grund häraf, underdånigst tillstyrka, det täcktes Eders Kongl. Maj:t åt nedannämnde vid Gottlands National-beväring af Rikets Ständer i nåder äska följande, ingalunda för högt tilltagna, dels lönetillökningar och dels nya löneanslag, nemligen: för 3 Bataljons-chefer, som nu njuta i lön hvardera 700 R:dr, lönetillök ning ä 300 R:dr 900: » 25 Kapitener med löner å 400
Nu var det Amanda Kerfstedts egentliga skriftställarverksamhet började. Hon fick anbud att skrifva dels för » Eko » och dels för » Tidskrift för hemmet ». Sina bidrag i dessa tidskrifter samlade hon sedan och utgaf i två häften: » Vid vägkanten » — numera alltid på förläggarens uppmaning signerande sina skrifter med sitt eget namn, Amanda Kerfstedt. Hennes verksamhet, dels inom sitt eget hem, dels på andra områden har dock ej tillåtit henne att odeladt egna sig åt det literära arbetet. Dock kan man ju till det området hänföra hennes värf att under de två sist gångna ha redigerat Fredrika Bremer-förbundets tidskrift Dagny. För statistiska uppgifter har hon haft i uppdrag att i Stockhom uppsöka samtliga sömmerskor för att taga kännedom om deras ekonomiska förhållanden, och säger det sig själft, att en sådan uppgift skulle vara i hög grad maktpåliggande och i det yttersta anlita så väl fysiska som andliga krafter, huru obrutna de än synas vara, detta till glädje för de många, som i henne se, icke allenast den varmhjärtade på ett enkelt, fängslande, om ock ej optimistiskt sätt skildrande författarinnan, utan äfven den sympatiska, förtroendeingifvande deltagande vännen — den sanna kvinnan. Laura Fitinghoff. M i t t hem. var finns ett namn mig mera dyrt och kärt, jitt namn 2jn namnet min hela kärlek Jiem, Som rymmer allt högre det ljufva, värdt, lilla det rikaste på ord, jord. Jliitt hem, mitt ^Dit världens fDär fri hem, da trefna, lugna listra stormar och glad jag icke åter andas ÖV7i dagens id och möda nått CMitt stämmor ^Där hlida händer sitt slut. om i lifvet CMitt fullt, klinga gladt skänka ^Där alla ge det lästa fja, ut, hem af sol och hjärtevärme ^Där kära mången och varma af sitt vrå, nå, huldt, tag, jag. dröm än hem, det är den grund Irast, där jag står fast. Vti de minas kärlek 3 deras tro min ' Idvad yivad zAn äro makt ho, ro. och ära, prål är all värdslig lyckan ljufligt starka flärd, värd frid, tid från tid.
Det är visserligen sagdt här af någon talare, att städerna, der skolorna äro inrättade, icke i första rummel hämla nytta af deras tillvaro och verksamhet; men jag är af den tanka, att det i första rummet är skeppsredare, som hafva nytta af dessa skolor. Tiden är långt framskriden. Jag inskränker mig således alt begära bifall på denna punkt. Hr Rosenblad: Jag har redan flere gånger yttrat mig derom att jag icke kan tåla det undseendesyslem, som gör att man afstår ifrån att bifalla ett anslag, som är rätt och billigt att bevilja, derföre att man icke vill ställa sig illa med någon opinion eller dylikt; men jag kan icke instämma i yttrandet att någon fara här skulle vara i fråga om man beviljade delta anslag då behofvet är ganska klart och tydlig. Att anslaget för Stockholms navigationsskola är betydligast, härrör deraf att den är fullständigast och bäst. Det torde vara rigtigt att Stockholms Stad bör bidraga till denna skola, och den har icke eller undandragit sig det, utan tvärtom gifvit ganska rikligt. Skulle man vilja stryka ut de här föreslagna 124 Den 24 April. förhöjningarne, så har jag ingenting deremot, elium jag tror att det icke gör någonting om de få qvarstå. Jag fästeamig dervid alltför litet; men jag får tillägga att om man endast Infaller den första delen, som rör Stockholm, så vore detta icke rätt klokt, emedan man dä icke kunde påräkna understöd af dem, som intressera sig för Götheborg, Malmö, Gefle och Hernösand, mea aldeles icke äro intresserade för Stockholm. Jag tror alt både enskilda Ståndsledamöter och Stånden handla rättast, när de bifalla hvad de anse Isora bifallas och afslå det öfriga, men om man skall antaga det der imdseende-systemet, så tror jag att man för de föreg:de frågorna handlar sämre derigenom att man afslår de billiga anspråk, ■sorn äro omnämnda i de öfriga frågorna utom Stockholm. Frih. Cederström:
Denna begäran afslogs, emedan man trodde, att BancoUtsk. ensamt skulle kunna lösa knuten; men Ulsk. har icke befattat sig med mera än den ena delen af denna knnt, nemi. den som rörer Banken, och i öfrigt talat i och om den allmänna förlägenheten, under synbart sträfvande alt blifva denna andra del af hela frågan qvitt. Nu har icke jag i milt förra yttrande sagt, att BancoUtsk. vid förnyad behandling af della ämne, efter erhållen återremiss, skulle behandla saken så, ali en comité' ovillkorligen skulle behöfva nedsättas; tvertom, jag har förutsatt, alt Ulsk., efter det en sä lång tid passerat som sedan Augusti månad, då jag gjorde min framställning, och sedan så många anmärkmr blifvit uttalade mot betänk. N:o 29, och jag må äfven säga med all möjlig modestie, att sedan Ulsk. äfven möjligen fästat någon uppmärksamhet vid hvad jag yttrat i den omnämnda brochureh; sä skulle, säger jag, det åtminstone vara tänkbart, alt Utsk. nu, om ej i början af riksdagen, kunnat hilla på något förslag lill botande af landels så kallade sjukdom, hvilken liknar eli aftynande. Botemedel kunna gifvas antingen ad interim eller radikala, och dä blir det ingen inconsequens af mig alt yrka, det BancoUtsk. må i sin helhet ånyo behandla frågan. Jag begagnar i öfrigt detta tillfälle att offentligen tacka Frill. Cederström, Jacob, för att han haft den godheten att instämma roed mig i den åsigt, som jag före honom framställt, och ehuru jag väl indirecte fått en uppmaning, alt närmare redogöra för innehållet af min brochure, vill jag ej begagna den, för att ej dermed trötta Ståndet, enär hvem som helst derom sjelf kan taga kännedom. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då Gr. Frölich vid riksdagens början yrkade ett särskildt Utskotts tillsättande, bestred jag det, emedan jag befarade, att deraf endast skulle härflyta ett betänk, fullt af hvarjehanda vackra ord och allmänna talesätt, men icke något verkligt för Biket.
Det är endast de mindre fastighetsegare1, som skulle kunna äfventyra att i Ilypotheksinrättningarne icke vinna inträde. 1 högst få fall skall detta dock blifva förhållandet, emedan det med temlig visshet kan antagas, att de flesta egendomar. som nu äro i Banken belånade på grund af värdering, efter den sä kallade Bankomethodcn, skola vid uppskattning efter de af Hypotheks-iöreningarne bestämde grunder finnas uppgå till det värde, att inträde i Ilvpotheks-föreningarne icke kan dem vägras. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV? 71. Om alitsa Banken, utan äfventyr för fastighetsägarne kan upphöra med utlåningen mot inteckning, så skall dock Banken länge vidkännas olägenheter och jemförelsevis betydliga kostnader för denna rörelse, om Banken skulle fortfara att inkassera sina egande fordringar af nämnde beskaffenhet. Dessutom skall det blifva lättare att genast tillvägabringa en lämplig organisation af Bankväsendet om Banken sättes i tillfälle att disponera lätt säljbara obligationer till det belopp, som motsvarar de nuvarande fastighetslån en. Derföre af särdeles stor ;vigt, att Banken så snart ske kan skiljes från dessa lån; och jag föreslår på grund af hvad sålunda blifvit i korthet anfördt, l:o att län mot fastighet icke hädanefter utlemnas från Rikets Ständers Bank; 2:o att Bankofullmäktige erhålla uppdrag, att inleda och afluta aftal med allmänna tlypotheks-banken om öfvertygande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagare tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt; och att Banken erhåller Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, sorn genom öfverenskommelse mellan Bankofullmägtige och Hypotheks-banken kan varda bestämdt. Om remiss till Höglofliga Banko-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 22 November 1862. A. W. Björck.
Klin gspors och Prosten Nibelii lika grundligt tänkta som förträffligt utvecklade reservationer, anhåller jag om propos., icke lill äterremiss af betänk., utan till afslag derå; men skulle, emot min förmodan, återremiss bifallas, så anhåller jag, att detta mitt anförande må få ål (öija remissen; hvarefter jag hoppas, att sammansatta Utsk. skall, såsom utvägar till sitt ändamål, inskränkning i brännvinsconsumtionen, ätnöjas med de moraliska medel, hvari vi — tack vare den allmänna afsky, hvari dryckeslasten redan fallit — äro på god väg alt kunna vinna hvad som aldrig genom materiella medel står att ernås. Frih. Hamilton, Hugo! DS jag uti en vid Utsk:s betänk, fogad reservation uttryckt min tanke i delta ämne, gjorde jag måhända rättast, om jag endast, under åberopande af de uti samma reservation utvecklade skäl, inskränkte mig till att helt enkelt anhålla örn återremiss af betänk., på det sammansatta Utsk. måtte erhålla tillfälle att med mera noggrannhet, än som nu har skett, öfverlägga och besluta 0111 de absolut riktigaste och för vårt land lämpligaste grunderna för denna högst vigtiga och maktpåliggande gren af den ekonomiska lagstiftningen. Men då ämnets stora vigt påkallar detsamma? noggranna behandling, och denna åter befrämjas i samma mån frågan mångsidigt betraktas, så torde det tillåtas 111ig att nu något utförligare, än hvad sorn är lämpligt i en reservation, uttala de skäl, hvarå jag stödjer min öfvertygelse i detta ämne. Från att vara ett temmeligen obetydligt, för landet föga vigtigt, ämne, för längre 4o6 Den 37 Juni f. m. lid tillbaka, då brännvinsbränningen ännu icke var så allmänt i landet kringspridd, som den nu är, har denna handtering öfvergått till en af våra i statshushållningen djupt ingripande lifsfrågor.