Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fredrika-Breiiier-Förb~~iidets styrelse liar tilldelat frökeii Helga l&lt;assinaii ett af ' oniiiniid person till Förbiindet öfverläiiiiind t stipelidiiiiii å 150 kronor f ör elev vid Bj örlmis liiisliållsskola. A ~ör6undets afdelning för till fältskärer ut6ild.de sjukskötetvkor liafva nyligen de tvi, första, sköterslioriia, .Hilila Hedberg och Cariii lkIolin, inskrihits. Bida liade, efkr förut geiiornghigeii sj~1kv8rdslci1rs, studerat i Upsala under Förbiiizdets förestAadnriizila för deiina afclelniiig, fröken Ameliiie Sterky, samt under förliden inånad tagit sin faltskarsexanieii niecl goda betyg. Båda dessa sköterskor ltoinaia att agna sig i t sjukvård p i landsbygden. FredrikaBremerFörbundets sjukkassa liar af två personer, som önska vara oniiiniida, iilottagit sksoiii gåfva 300 7cronor. Fredrika-Bremer-Förbundets dräktre form förenings Krsiiiöte agde riiiii deii 10 dennes i 31örbnlidets loltal i~nder ordföraiideska.p af fru G. Linder. Af årsberättelsen fraingår, att förenii~geiis modeller varit iitstalda i Helsingborg, ICarlstad, Landskroiia, Vexiö, Kristiiieliamn och Upsala saiiit pk CliicagoiitstB11iiii1gen pi, Börsen i noveinber förlidet år. P1111 ansvarsfrihet beviljades styrelsen. Till styrelseniedleinmar för ilasta Br valdes fruarna Bendixsoii, Bokliind, Bolin, Gyllancler, Paline acli Scliolaiider och till suppleanter fruarna Cederscliiöld och Hiiinble samt fröknarna Bergmaii och Palinqvist.
För den Spisqvarlerseller Värdshus-rörelse, som idkas under uppsigt af Communen, mot förbindelse, att hvarken vineller sprit-drycker dervid tillhandahållas, eger Bevillning efter denna artikel ej rum. Språkmästare, oberäknad lön på Stat, taxeras med afseende på deras inkomst af information, dock ej under B:co R:dr 2: Styrmän, i Två Classen Första Classen „ Andra d:o „ Öfrige Sjömän. Se inom. 2. Tobaksp lanter are, lika med Trädgårdsmästare. Traktörer, se Krögare. Trädgårdsmästare, som ej äro Borgare, i Fem Classer: Första Classen B:co R.dr 15 Andra d:o „ 10 Tredje d:o „ 5 Fjerde d:o „ 3 Femte d:o , 1: 24. Akare, som ej äro Borgare: I Slockholm och Götheborg, i Fern Classer Första Andra Tredje Fjerde Femte Classen d:o d:o d:0 d:o B:co R:dr 20 15 10 5 3 Första Classen Andra d:o I öfrige Städerne, i Fyra Classer'. Förslag till Bevillnings-Stadga. 11 Tredje Fjerde d:o d:o B:co R:dr 4: 2: 2:o. Nedannämndc personer i Städerne erlägga afgift till följande bestämda belopp, nemligen: Betjenter, Hofmästare. Jägare, Kammartjenare, Kuskar, Lakejer oell Tajjelliickare i lagstadd tjenst, samt alle andre manspersoner, som till uppassning nyttjas, med undantag af minderårige gossar: För en eller två, hvardera „ den tredje „ den fjerde den femte B:co R:dr 2 4 6 8 16 „ den sjette, och hvar och en derutöfver All sådan betjening i ett hushåll skall sammanräknas, så att för hustru eller minderåriga barn någon särskild betjening ej må uppgifvas och den förhöjda afgiflen derigenom minskas. Hofmästare och Kammar!je7iare betala dessutom den här nedanföre stadgade afgift. Biljard-egare:
5De berifråit »ttagne pcrfeblar od) ntaterialier pafma bod rebait blifmit titt fiörre beten förråbet åter erfatta, etter tomma, i l)mab forn ännu fan fela, att erfättad; allt genom be af Oiifetd ©tanber ferffitöt för fåbana änbamål anmifabe tillgångar. stmmunis 2lmmunitiond ÄrutsfBmifcet. $rut @11 ftörre förtujl af fritt, i refero ubbs lagbt, f;ar inträffat genom erploftoit af bett i ett frutt/td här itnoib (Staben förwarabe frut Set beftämba frut Sen int)emjla fatpeter-tittgången t)ar för året utgjort 17 a io,ooo ©numer* tibbunb. ©atpeteiHwobuftionen t)ar fåtebeö töät icfe befunnit ftg i ti(lbafa Uttänbff fatbeter t;ar atltfå måft ittförffrifwaö ungefär tift famina belobb forn förut, etter från io titt 12,000 liöyitnb årtigen. $råga här af fåommitmt för fa(beter S)taj:tt)ar funnit en förhöjning utöfwer betta briö, forn i allt fatt är betqbtigt högre än bet, hvartill ben uttänbffa waran fan attffaffad, för bet när* waranbe icfe tämbtig. Sefäftningémrbetenn wib Söaxhotm, Garlfteit, ©arteborg och ©arfö- ^jimnas* frona hafwa blifmtt fortfatta, få wibt meb be berför tittgängliga me SRaj:t gittabe arbetbbtaner. Sitt behöflig befthcfning af beit färbiga 20 beten af fraitbmerfeit mib (Sarlfen, par Äongt.
Häraf följer att en Hemmans, ägare bör säsom behällen Inkomst beräkna sine lefnads-kostnader och ej tilläta sig nägot afdrag för sitt egit eller desi Hustrus underhäll, äfwen om de ensamme, utan biträde af Tjenstfolk bru. ka sin Hemmansdel. Icke heller kan Barnens underhäll afräknas, utan sä wida de äro Mantalsskrifne och arbeta säsom Tjensthjon. Denna Regel iakttages äfwen för Skattskyldige i allmänhet; dock med undantag af lagstadde Tjensthjon, hvilkas ärslön och underhäll icke mä tagas i beräkning, äfwen dä de för Egendom och serskild Inkomst taxeras till afgift efter nägondera af Larifferne; härunder inbegripes dock icke de af Husfolk eller Betjente, som räknas till Ständspersoner, säsom Informatorer, Gouvernanter, Jnspectorer, Bokhällare med flere sädane. 6. All afkastning och product af Egendom, Rökelse och Handtering, fastän icke i penningar förwandlad, upptages till Bewillnings erlägga», de bland föregäende ärets Inkomst, och bestäm, mes wärdet derföre efter samma ärs gängbara pri§, eller, i brist deraf, efter Markegäng. 7. E - 40 Den ir Oktober. Den r t Oktober. 4t 7. Ehuru hwar och eu wid Taxering bör uppgifwa sin behällua Inkomst för det före. gäende äret, emedan ingen kan förutse eiler med säkerhet beräkna Inkomsten för det löpande äret, är det likwäl för det senare svin Bewillningen erlägaes.
Hvad jag deremot anser vara en brist i den svenska teatraliska konsten, är det, att skådespelarne ej tillräckligt nyansera sitt tal, det vill säga, att de ej ge det en skiftande klang, en skiftande tonhöjd, en skiftande rytm, allteftersom tankarna och stämningarna växla. Sant är, att vårt språk i vanlig umgängeston är högeligen monotont; det är ju ej comme-il-faut att vara liflig, ty då är man tillgjord eller simpel *. Men skådespel bruka ju ej uteslutande framställa salongsoch kafé-samtal, utan de ställa menni-skor i allvarliga konflikter, framställa menniskor gripna af häftiga affekter. Och det är skådespelarens uppgift att för åskådaren uppenbara den dramatiska karaktärens själskamp och stämningar. Visserligen finnas menniskor, som kunna dölja hvad som föregår i deras inre, men det torde ej vara skådespelarens uppgift att dölja, utan att uppenbara de själsrörelser, som skalden tänkt sig i dehandlande personernas inre. I stället för att vara en ogenomtränglig mask bör tvärtom skådespelaren genom sitt tal och sitt spel allsidigt belysa, göra fbr åskådaren begripliga och lefvande de känslor och stämningar som finnas hos personligheterna. I annat fall blir resultatet lika godt och intrycket detsamma, om skådespelaren står stilla och tiger, och sufllören blott så mycket höjer sin röst att han kan höras af publiken. Bet vore dock jämförelsevis väl om man på våra teatrar ens finge höra verklig salongseller kafé-ton, ty det låge dock någon natur i det, om än naturen ofta passades in på orätt plats. Men, om man undantar våra största skådespelare, ty jag talar här endast om skådespelarkonstens allmänna nivå, hvilken nivå just bör höjas, så är det ej naturlig, förglös samtalssvenska man får höra, utan ett entonigt, likformigt deklamerande. Och kommer detta ej bort från den svenska scenen, kommer också ovilkorligen vår skådespelarekonst att stanna efter det öfriga Europas, huru mycket än vår chauvinism må sluta till ögonen fbr att ej se det. Vid närmare analys skall man finna, att våra skådespelare vid sin deklamation öfver hufvud taget ej ha andra resurser än att genom crescendo och diminucendo uttrycka stegringen och minskningen af samma känsla.
Hennes ekonomiska stallning var icke lysande, och hon hade alltid, då det rörde ekononiiska fördelar, visat en viss liknöjdhet; dessutom såg hon aldrig på penningar när det var en sak hon ville främja, men hon led ingen brist, och i dotters ställe vistades hos henne en systerdotter, som egnade henne all möjlig v %rd. Ar 1873 erbjöds hon ännu en g h g en af civillistans pensioner. Det var Gladstone som gjorde anbudet .. Men liksom förra gangen afböjde hon, emedan, sade hon, hon icke ville att drottningen och hennes premierminister skulle ådraga sig klander för att ha lemnat understöd åt ' en fritänkare. Den 27 juni 1876 utandades Harriet Martilleau, lugnt och titan synliga tecken till smärta, sin sista suck. Hon var da sjuttiofyra %r ganimal, och döden kom som en efterlängtad och välbehöflig hvila efter ett lif, som varit en enda lang arbetsdag - icke i det nödtvungna arbete, hvilket bares ovilligt som ett ok, utan i den härdade och sjalfständiga människoandens frivilliga och oppna strafvan för hvad den anser sant och rätt. Ofver hela hennes lifsgerning lag iiilgot af det som kännetecknar publicistens verksamhet, detta, att styrkan uteslutande koncentrerats i förmigan att fatta och leda de strömningar, som just i dag satta sinnena i rörelse och att i dessa strömningar göra sin individuela insats. Det ligger i allt sådant arbetes natur, att det lätt föraldras; och om vi några tiotal af %r efteråt genomläsa det, som p % sin tid ryckte med sig tusentals läsare, skall det milhända förefalla oss helt matt, och detta nästan mer i den man det varit verksamt, ty det fins intet af spänningen qvar sedan segern ar vunnen, och det förefaller som en absurditet att höra n %gon kämpa med så ifriga ord för en sak som erkännes af alla. Vill man bedöma ett sådant skriftställarskaps betydelse, måste man derför icke fästa sig allenast vid detta själft, utan se ut deröfver och fästa sin blick på de resultat det åvägabragt.
Jag tror dock på nedananförde skäl, att den föreslagna tiden skall vara tillräcklig för ärendernas afgörande. Jemför man de föreslagna årliga riksdagarne med de nuv:de, finner man att efter 13 dagar från riksdagens öppnande skulle Utskm kunna vara i full verksamhet, då nu deremot Utskm i allmänhet ej på allvar börja sina arbeten förrän elter Jul, således två och en half månader efter riksdagens början. 1 detta afs. uppkomme genom förev:de förslag en tidsvinst af omkring 2 månader. Dessutom får man väl antaga, att arbetet skulle blifva endast ^ mot hvad det nu är. Den granskning, som det tillhör vissa Utsk. att anställa, komme att omfatta blott ett år, i stället för nu tre år; antalet Kongl. Propositioner torde älven kunna antagas komma att i samma proportion förminskas. Motionernas antal är visserligen svårare att beräkna, men otvifvelaktig! är, att de skola blifva färre än nu, då ledamöterna äro valda för 3 år och således kunna på 3 riksdagar fördela de förslag, de vilja framställa. I afseende å beskaffenheten af motionerne torde praxis snart införa en helsosam förändring. Att, såsom nu sker, i motioner af några rader framkasta förslag till vidlyftiga och vigtiga förordningar, med anspråk att Utskm skola utarbeta desamma, är under inga för - 368 Den 6 December e. m. hållanden lämpligt, och skulle vid årliga riksdagar svårligen kunna ifrågakomma. Har motionären icke utarbetat sitt förslag, bör det icke kunna föranleda till annat, än att R. St:r, om förslaget synes godt, hos K. M. anhålla om utarbetande och framläggande af propos. i ämnet. Man hyser en särdeles farhåga, att statsregleringen ej under 4 månader skulle kunna medhinnas. Om Stats-Utsk:t skulle genomgå och granska alla punkter i Riks-Staten, medgifver jag gerna, att arbetet klefve omöjligt på 4 månader; men så är icke händelsen och kan ej vara det. Stats-Utsk:t handlägger endast de förändringar i föreg:de statsreglering, som af K.
Då hoppades han alltid, att han skulle vinna henne en gång, smida henne fast vid sig med styrkan af sin kärlek och sin intelligens. »Min lilla nors», sade han smeksamt, när det var något han måste förklara för henne, »min lilla nors, som är så dum så dum så dum.» Och han citerade för henne Heines bekanta vers till La Mouche: »Dich fesselt mein Gedankenbann Und was ich dachte, was ich sann Das musst Du denken, musst Du sinnen Du kannst nicht meiner Geist entrinnen.» Då kunde hon sitta tankfull en stund; och så kom det till sist eftertänksamt och allvarligt: »Jag håller inte af dig. Inte riktigt.» »Det vet jag. Jag håller inte heller af dig», sade han och kysste henne. Men han visste nu att han älskade henne. Sakta, halft omedvetet hade mefistofeleskappan glidit af hans axlar, han hade, i början liksom på lek, lagt sitt hufvud ner mot hennes knän; efterhand hade det fått hvila der längre och längre och till sist hade han gett sig hän helt och utan förbehåll. Från det ögonblicket var han icke samma menniska som förr. »Du är så olik dig», sade hon. »Jag spelar inte komedi längre. Inte för dig aldrig för dig.» Han berättade henne sitt lif; der fans icke en vrå i hans själ som han icke ville lägga fram för henne. Han gaf henne allt, det bröt sig fram oemotståndligt utan misstro och utan öfvervägande, allt hvad han upplefde, allt hvad han tänkte, minsta förflugna känslostämning. Och han märkte icke att han intet fick igen. Också till modern blef hans förhållande innerligare. Den förändring, han undergått, fyllde henne med glädje och glädjen blef till tacksamhet emot den unga flickan, som hade kommit det vackra och fina i hans väsen att skjuta upp. Af det första ofördelaktiga intrycket fans nu intet kvar; af hennes moderliga svartsjuka intet heller. Hon hade insett att detta just var säkraste medlet att vinna honom och både af instinkt och beräkning drog hon den unga flickan till sig.
Det betydliga jordbruket omkring staden skötes med drift och omtanka, och må anmärkas, att här infördes först potatesodlingen i riket af Jonas Alströmer, som då äfven anlade planteringar för tobak och färgstofter; men desse sednare äro längesedan förvandlade till åker och äng, så att stadsjorden numera uteslutande användes för åkerbruk och boskapsskötsel samt till stor del för odling af potates i och för bränvinsbränningen, som utgör en vigtig binäring. På landtmannaprodukter saknar staden icke tillförsel, som, vid ofvanberörde förhållande med stadens eget jordbruk, är snarare Öfver än under behofvet. Stadens inflytande på kringliggande landsorts kultur och näringar kan således icke vara betydligt, och faller åtminstone icke starkt i ögonen. I staden hållas årligen fyra marknader, som äro temligen besökta af trafikerande. Inom staden är en lärdomsskola, som befinnes i godt skick, under tillsyn af Rektor och tvänne Kolleger, hvilka njuta lön af allmänna medel och enskilde donationer samt husrum af staden. Äfven finnes der en Vexelundervisnimrs O skola, som rymmer 150 barn, gemensam för staden och landsförsamlingarne samt grundlagd genom Eders Kongl. Maj:ts frikostighet och några enskilda 35 bidrag. För läraren har Alingsås socken anslagit räntorne af frenne små jordlägenheter, sorn blifvit från kronan återvunne; men dessutom saknas hvarje annan lönetillgång, än den Pastor kan årligen insamla genom frivilliga bidrag af församlingarnes invånare. Fattigförsörjningen, hvartill stadens invånare sammanskjuta medel, vårdas sorgfälligt af en derför inrättad Komité och har ådragit staden betydliga kostnader. För helsovårdeu lönar stadens kassa en Läkare, som nu tillika är extra Provincial-läkare uti det efter 1828—30 årens Riksdag inrättade tredje Pro vinci al-lä ka red is t rik te t. Stadens Drätselverk förvaltas af en särskild Kommission i öfverensstämmelse med derom af Eders Kongl. Maj:t fastsläldt reglemente; och hafva flere nyttiga förbättringar å stadens gator, broar och allmänna platser i sednare åren skett genom denna kommissions försorg. c) Borås.
Visserligen skall ändock, jag är derom öfvertygad, de anslagna bidragen i sin ordning lyftas; men lika säkert är det icke, alt sedan alla dessa bidrag aro nedgräfda, äfven alla klagomål, alla anspråk skola nedstigit i grafven. Jag har förklarat och förklarar det ännu, att jag icke tror, nationen behöfva frukta någon framgång af sådana anspråk, sedan Konung och Ständer fattat sitt beslut; Men bäst och värdigast vore, alt på en gång förebygga dem: och dertill har jag gifvit ett förslag, som, i händelse icke något bättre kan påfinnas, torde kunna antagas. Att Bolagets bifall redan är uttaladt i den till Konungen underdånigst fram - Stats-Utskottets Betänkande», n5 stälda skrifvelse, hvilken ligger till grund för den Nädiga Propositionen, kan jag ingalunda medgifva; så vida man icke vill antaga att Ständerna ovilkorligen skola hösluta hvad Bolaget begärt. Så ordagrant tror jag icke Ständerna anse sig lorpligtade, att följa de dem meddeldta propositioner. Troligen har man att vänta många afvikelser i denna del, och det är, i min tanka, nödigt och nyttigt, att Bolaget får höra dem och förklara sig öfver dem. Man tror i denna sak vara nog, att Riksens Ständer besluta; ty deras beslut måste gå i verkställighet. Della eger sin rigtighet, då fråga är om allmänna ärenden men icke om enskildas rätt. JFörra Riksdagens beslut verkstäldes äfven: men icke utan många, och på ett ovanligt sätt förklarade, missnöjen. Jag anser sådana händelser, ett väl ordnat samhälle ovärdiga, då deras möjlighet är gifven, böra de förekommas: och får, på dessa anledningar, föreslå antagandet af den Motion, som af mig blifvit framstäld”. Uti detta yttrande instämde Herr Professo ren Fröberg och Herr Lagman Ullberg.
Med fördomsfri sakkännedom, lärer väl icke heller någon kunna bestrida, att sådane systemer, i hvad de äro felaktige, och för öfver drif ne, böra rättas, likasom att näringsfrihet inom ett land bör befrämjas, så långt det med framtida förmohn och bestånd är förenligt; men liks obestridligt är, att de skadligaste af alla följder uppkomma af en för hastig, och en ej nog väl öfverlagd öfvergång. från en ytterlighet till en innan af motsatt förhållande. Erfarenheten bevittnar, att intet land vid första uppkomsten af Fabriker, Manufacturer och Näringar, genast uppnått fullkomligheten: Huru har då denna vunnits? till exempel i det märkvärdiga England, hvars Fabriksvaror väcka vår beundran, huru har man uppkommit till denna fullkomlighet? Jo derigenom, att det Engel fia, af en fann patriotisme lifvade Folket, jemte det de med en dem utmärkande nationaljlolthet, gifvit företräde ät fine egne producter, framför andra landers, änskönt de i sin början icke ägde lika förträfflighet och ett lika nedsatt pris, som sedermera vunnits; och att under en längd af tid man gillat och godkänt Jin reprefentationsoch fn Styf elfes oförändrade principer och åtgärder, att medelst alla möjliga slags uppmuntringar belöningar och exportpremier söka befordra en inrikes täflan till uppnående af Den 28 Junii f m.
Af sådan anledning, och då jag är fullt förvissad derom, att de patriotiske män, som nu ega det höga förtroendet att leda Riks-Ståndens öfverläggningar, sjelfva vilja genom måttliga anspråk föregå med godt exempel till hushållning med Statens medel, anser jag att det arfvode åt Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, som vid flera riksmöten före 1856 varit vanligt, eller 600 R:dr Rant i månaden för hvardera, äfven nu bör bestämmas, helst som detta belopp nu mera än förr kan anses fullt tillräckligt sedan anspråken på en af gammalt antagen representations-skyldighet nästan lika rättvisligen försvunnit som en sådan af grundlagen aldrig varit känd. * Häruti instämde Riksdagsfullmägtigen Anders Ericsson från Elfsborgs län, Johannes Andersson från Skaraborgs län, Nils Larsson från Jemtlands län, Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län, Måns Månsson från Oalmare län, Erik Ersson från Gefleborgs län, Per Nilsson från Malmöhus län och Lars Rasmusson från Göteborgs och Bohus län. H:o §. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 8 Dec. 1859, kl. 6 e. m. Memorial, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stån den och Utskotten anställda betjening. (R:gs.-Afd.).
Betänkandet i denna del lades till handlingarne* 16\de punkten, angående Landsstaten; bifölls, i öfverensstämmelse med Betänkandet, N:s 237 och 238, dock med följande förändringar och tillägg: att Löneförbättringen fot 16 Prof, Utdrag dtn iä October i 8 *$• Landskamererarne i Blekinge, Gottlands; Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens Län , icke må upptagas å Stat, utan utgå af andra Hufvudtitelns besparingar; att dett föreslagna nya Lönen för Häradsskrifvare i hvartdera af Wermlands och Norrbottens Län, beviljades endast till det belopp, sorn närmast öfverensstämmer med hvad för lika sysslor i orten nu på Stat bestås, men hvilket belopp dock icke får öfverstiga 450 B:dr contant för hvardera; samt att nuvarande anslaget för Fjerdingsmannabefattningarne må fortfara, men frälsejorden ändock i utöfvandet deraf deltaga, på sätt Utskottet tillstyrkt. Som Ståndet redan bifallit Utlåtandet, N;o 128, uti 1 j:de punkten, angående Löneregleringen för Landtmäteri-Staten , blef Be. tänkandet N:o 237 , i denna del, lagdt till handlingarne. j8\de punkten af sistnämnde Betänkande; angående Lönerne för Landshöfdingarne, bifölls. I ring inom Administrativa Verken, lades samina Betänkande till handlingarne, af enahanda skäl, som rörande 17 punkten. Vid Piot. Utdrag dtn ■£ Octuber lSOg* 1,7 Vid 80\de punkten beslöt Bondeståndet, att beloppet af de för Krigs-Hofrättens Militaire Ledamöter bestämda årliga arfvoden skall nedsätta» från 600 till 400 R:dr, och från 4 50 tili 300 R;dr; men i öfrigt gillades Utskottets förslag om flyttning af Krigs Hofrätten» Stat från Andra Hufvudtiteln.
Den 23 Februari f. m ten anställde fångpredikanter, hafva äfven gifvit oss en anledn., som bör förmå oss att i någon man medgifva fortsättning af de påbörjade byggnaderna i detta hänseende; äfvensom alt, då vissa län åtnjutit denna förmån, vi ej må sätta oss emot att de andra länen deraf efter hand komma i åtnjutande, allt under förutsättning af att tillgångarna det medgifva. I afseende på den sednare frågan eller tillgångarna, så torde det för en hvar af oss blifva allt mera klart, att de gjorda beräkningarna på inflytande statsmedel varit allt för höga och vida öfverstigande de kommande statsintraderne; min öfvertygelse, som erfarenheten torde inom kort besanna, är åtminstone att förhoppningarne i detta hänseende sträckt sig långt utöfver verklighetens gräns. För mig visar sig nemi. hvarhelst jag vänder mig, detta förhållande ganska tydligt. I afseende på en inkomst t. ex., hvilken lill betydligt belopp blifvit upptagen, jag menar bränvinsskatten, så har jag, såsom ledamot af det Utsk. som i förening med Bevilln.Utsk. handlagt nämnde ärende, varit i tillfälle iakttaga huruledes ej endast bränvinsbränningens idkare funnit sig nödsakade att icke i allo tillstyrka den förhöjning, som varit åsyftad, i det grunderne för deras mening varit så talande, att man ansett sig pligtig fästa afseende derpå. Likaledes ville jag fästa uppmärksamheten på förhållandet med den föreslagna nedsättuingen i tullafgifterna. Jag delar alldeles icke deras förhoppningar, som tro att man genom dylik nedsättning skall komma till ett lika godt resultat som vi hittills haft; men kornme verkligen deras förutsättning att uppfyllas, så skulle del ske. genom en, utöfver närvar, handelsskick, mångdubbelt förökad införsel af utländska varor, förmodligen i synnerhet manufakturvaror, och ett sådant förhållande vore efter min tanka i alla händelser mindre önskvärdt.