Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kung Carl fullbordade det sedan ensam, och om den vemodiga sinnesstämning, som härunder beherskade honom, bära de ord vittne, hvilka han nedskref på arbetets sista blad. Men i det praktiska Holland kräfves äfven af en furstinna, att hon skall ega kännedom om alla de husliga ting, som tillhöra en kvinnas verksamhetsfält. Drottning Lovisa fick därför vid mycket unga år vänja sig vid en regelmässigt ordnad tidsindelning. Studier, piano och staffli fick hon lemna för att lära sig bli förtrogen med en husmoders enkla kall, och hon var ofta som ung prinsessa närvarande både i köket och i de ståtliga holländska mejerierna för att med egna ögon se, hur man lagade mat samt beredde ost och smör. Detta blef för hennes framtida utveckling af icke ringa betydelse. Det gjorde henne till denna praktiskt kloka och omtänksamma kvinna, som med all rätt intog en modersplats bland Sveriges bästa husmödrar. Under det enkla lif som fördes, då den kungliga familjen vistades på de drottningen så väl som kung Carl så kära slotten Ulriksdal och Bäckaskog, besökte hon flitigt både kök och mejeri. Den innerliga kärlek och vördnad, hvarmed de kvarlefvande tjänarne på dessa ställen ännu tala om sitt forna höga » husbondfolk », särskildt om drottningen, vittnar om huru hon uppfattade just sitt husmoderliga kall. Om alla, som tillhörde hennes omgifning, bar hon omsorg; hennes godhet och omtanke tröttnade aldrig; med alla, äfven den ringaste, var hon personligen bekant, och kunde hon bereda någon en glädje, försummade hon det aldrig. Och lika litet drog hon sig undan, då det gällde att, lindra eller mildra en smärta. Så t. ex. hände det en dag, att ett oförmodadt dödsbud skulle meddelas en af omgifningen; alla bäfvade tillbaka för att bringa sorgeposten; drottningen, som ansåg detta vara orätt, framförde då själf budskapet, men på ett sådant sätt, att smärtan miste sin bitterhet vid hennes kärleksfulla deltagande. Äfven vid sjukbädden framträdde detta hennes deltagande och vänliga sinnelag; var nämligen någon af hennes omgifning sjuk, försummade hon aldrig att personligen infinna sig, och hon gjorde därvid allt, för att upplifva eller trösta den sjuka.
Och vidkommande Kronprinsens HussarRegementes stat, så enär den mindre betydligt ökade utgift, den upptoge utöfver Rikets Ständers anslag, äfvenledes till största delen varit föranledd af Regementets förändrade organisation och endast till ringa del utgjordes af någon egentlig löntillökning samt till mera än halfva beloppet vore från anslaget för materielen öfverflyttad och, i anseende till mindre behof nu än tillförne af spanmål in natura, ytterligare minskades vid tillfällen af ett å denna vara gällande högre markegåugspris, än statspriset, funne StatsRådet, lika med StatsKontoret, denna, ofta till stor del och möjligen någon gång till hela beloppet, mera nominella än verkliga tillökning kunna och böra, på sätt som hittills, å besparingarne vidare afföras. Bifallande Kongl. Majrt hvad StatsRådet sålunda tillstyrkte. Detta rådslag, hvarom D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm, Herrar StatsRåden Friherre Åkerhjelm och Friherre von Schulzenheim samt Föredraganden, Herr StatsSekreteraren Grip sig förenat, gifver anledning att å nyo erinra, huruledes Rikets Ständer, i deras förr åberopade skrifvelse af den 6 Oktober 1834, 4:de punkten, i afseende å de Korpser, hvilka sedan förutgångna Riksdagen blifvit 40 reglerade med högre aflöningsstäter, än de af Rikets Ständer fastställda, och af de dem tillagda förmåner kommit i åtnjutande, väl medgifvit, att det högre aflöningsbeloppet fortfarande, så länge tjensternas då varande innehafvare qvarstodo, finge tillgodonjutås, och skillnaden deremellan och den gamla staten, såsom dittills skett, utgå af de pä Hufvudtitlarna uppkommande besparingar, men derjemte anmält Sitt beslut, att besparingarne dädanefter icke måtte anvisas till några bestämda löneanslag på stat, och Sin anhållan, att Kongl. Maj:t i nåder ville vara betänkt på en förändrad organisation af dessa stater.
Grefve Mörner, Carl Stellan, anförde skriftdigen : Om Fäderneslandet äfven denna Riksdag skall undergå det missödet att få en ny BevillningsFörordning, önskar jag likvisst, att den icke må uppgöras efter iSio års Bevillnings-grunder , hvilkas följder vi erinra oss, och hvilka alltid skola blifva desamma, enär Beskattnings - methoden efter dem tillämpas. Jag har dock aldrig klandrat sjelfva principen såsom obillig , men väl såsom overkställbar , ty hvarken kan man påräkna, det Skattskyldige i allmänhet anmäla fullständigt sina behållna Inkomster, ej heller kan det vära behagligt för TaxeringsCommi sionerna att ge. norn magtspråk stundom se sig föranledda aft påföra högre Bevillning, emot de betalandes egna uppgifter, då Nationen icke älskar, icke är van vid tvångslagar3 oredor och missnöjen skola derigenom ofta uppstå , samt på hagården ankomma, antingen Statsverket tår betydligt mer eller mindre af den BevillningsSumma, Riksens Ständer anslagit ti 11 Rikets oundvikeliga behofver. En BevillningsFörordning med fullt anspråk, på fullkomlighet, är icke tänkbar, men deremot är ingen ting vådeligare, än stadga sådana grunder, hvilka medföra en gifven osäker? 35° Den 24 Martn, f m. het: Vid yppande Statsbrist är då ingen annan utväg för Konungen öfrig, än •sammankalla Rikets Ständer, en åtgärd, sorn vi känna medföra stora olägenheter, och ej aflöper utan de betydligaste omkostnader för Riket.
Nekas kan dock icke att under det sednasle decenniet mycket i detta afseende blifvit uträttadt och att hågen derför mer och mer börjar vakna. Med bidrag af Staten hafva följande vägförbättringar redan åstadkommits: 12 f 1 Beräknad kostnad i Beviliadt Statsgilladt förslag. anslag. Väganläggning och förbättring emellan Lidens och Junsele kyrkor, enligt Kongl, brefven den 28 Maj 1842 samt den 31 Januari och 3 December 1843 12,010 ii 1 4,000 — Omläggning af landsvägen förbi Bergsjö- och 1 elge-backarne nära Bergsjö gästgifvaregård, emellan Sundsvall och Östersund, enligt Kongl. brefven den 15 Maj och 25 Oktober 1843 samt den 30 Mars 1849 9,007 38 3 3,251 Omläggning af vägen emellan Eds och Rösta gästgifvaregårdar på sträckningen upp efter Angennan-elfven, enligt Kongl, brefven den 29 December 1843, den 2 Februari 1844, den 4 September 1845 och den 14 November 1846 4,432 15 200 — Omläggning af landsvägen från Sollefteå förbi Långsele gästgifvaregård till Forse bruk, enligt Kongl, brefven den 20 November 1843, den 3 Februari 1844, den 3 April 1845 och den 2 December 1846 15,008 23 8 5,000 Omläggningar och förbättringar af landsvägen vid Birsta, AVefsta och Berga emellan Sundsvall och Hernösand, enligt Kongl, brefven den 7
Dock ansåge Michaelsson bäst vara, om den vanliga tiden för folkömsningen blefve bibehållen ; Och häruti hade Riksdagsfullmägtige från Vester Norrland, Jemtland, Norrbotten, PehrPehrsson från Stockholms Län, Jon Jöransson från Öland och Pehr Bengtsson från Halland instämt. 7:0 Memorial af Riksdagsmannen Leonard Roman, från Carlstads Län, som förklarat, att, då Tjenstehjons flyttningen vid Michaelitiden ofta medförer Sädens samt Jordfrugternas förderfvande genom brist på nödiga arbetare, att vid inbergningen i rätter tid biträda, och flyttningstidens utsättande till den 1 November eller till Nyåret skulle i hög grad medföra hinder och skada för Bergsbruksidkaren, som, till anskaffande af Materialier för sitt yrke, förnämligast påräknar sistnämnde årstider, då Tjenstfolket är för honom lika oumbärligt, sorn vid bergningstiden för Jordbrukaren, vore Roman af den öfvertygelse, att Midsommaren är den Bihang till RiksSt. Prot, i8*7-»8i2, $:de Sami. Utsk Betänkancten, tjenligaste tiden för Tjenstebjons flyttning» emedan del vore af vigt, att samma Tjenstefolk, som inbergar årets groda, jemväl toge befattning med .fodrets uppstillande under vintern 5 och trodde Riksdagsmannen Roman, att de anmärkningar, hvilka emot den sålunda föreslagna flyttningstid kunde göras för de Landsorter, der kreaturen öfver sommaren betas och vårdas vid da så kallade fäbodar, förtjente så mycket mindre afseende» som det vore allmänt kändt, att vallhjonen derstädes bestå nf antingen mycket ungt eller mycket gammalt Folk, sopi visst icke kunde komma under benämning af lagstadde Tjenstehjon och följaktligen icke heller höra till deras Glass. —- Riksdagsmannen Romans förslag hade likväl blifvit bestridt utaf flera Ledamöter af det Hedervärda BondeStåndet, hvilka ansett förslaget alldeles olämpligt j och Riksdagsmännen Nils Månsson från Malmöhus - samt Anders Christophersson från Kronobergs Län hade bestämdt yttrat, att den i November vore i deras tanka den tjenligaste Folk flyttningstid. Med föranledande af de flera skäl, som af Författarne till ofvanberörde
Silfver-utvexlingen utom detsamma kunde fortgå och upprätthållas, hvarom jag är fullkomligt öfvertygad, hela Lånet då kunde återbetalas.' Jag anser för min del det icke vara betänkligt, att efter rådane af Riksens Ständer fattade Beslut, likasom vid 1800 års Riksdag, uppdraga åt Riksens Ständers Fullmägtige uti Banken och EiksgäldsContoiret, att, sedan Länet blifvit fall-' teknadt och öfrige försigtighetssteg , sorn kunde anses nödige, blifvit tagne, saint under vilkor att icke någon, för missväxt eller andra serdeles vigtig ga och oförmodade hinder, som i Fullmäktiges Instruction skulle utsättas, händelse inträffat,då utvexlingen borde uppskjutas, hos Kongl. Maj:t anhålla om kungörande af tiden för Realisationens början. Jag tror det äfven kunna åt Fullmägtige of-’ verlemnas, att, om Coursen under en längre tid hållit sig under den för Realisationen antagne grund, besluta utvexling, äfven utan afseende / derpå, om Silfver-Lånet blifvit fulltecknadt. Sedan utvexlingen börjat, borde Banken, för! insatt Silfver efter Realisations-grund, utgifva nya sedlar. Rörelse-Capitalet kunde sålunda i en naturlig och ordentlig väg ökas. De öfrige omständigheter, sorn borde iakfJ tagas, så väl i afseende på Bankens Lane-rörelse, sorn för beredande af Silfver-utvexlingen, skulle, orri grunderne blefvo antagne, genom Reglementariska föreskrifter närmare bestämmas. Den 10 Maji i8i8< Herr Stats-Secreteraren m. m. Friherre Wirsén 1 I anledning af de gjorde aninärkningame $oS Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. vid det Förslag, att Banken skulle upptaga ett Län af Tre Millioner i Silfver, raedgifves, att någon anledning till klander ägt rum, likväl blott derigenom, att, som Två Stånd stannade emot Tvä Stånd, intogs uti Betänkandet egenteligen blott resultatet, utan den nödiga fullständighet i framställningen, hvilken deremot vid målets pröfning ägde rum.
Maj:t angående Magazins-lnrättnirjgens fordringar i Finland, i ett sammanhang af undertecknad btingas# till project för berättelsen till Kongl. Maj:t och Riksens Ständer. Uppå undertecknads vördsamma hemställan,' antogo Herrar Revisorer till Cantzlist för reusk rrR Deri 8 Mars«' skrifningen af Herrar Revisorers Protocoil och Expeditioner, Extra Kamarskrifvaren inom Kongl. Directionen Jon Rille. Herrar Revisorer åtskilldes. In fidem Profocolli Luili "Neijbert Protocoll hullet hos Riksens Högloft. Ständers Herrar Revisorer i KongL Allmänna Magazins^Direction den 14 December 1813* Närvarandei Ordföranden Herr Eagmannén Grefve Gyllen4 horg. Herr Ryttroästaren Friherre t)e Géer. Herr Hof-Marskalken och Riddaren Frih, Lock. Her Majorn och Riddaren Gyllenkrook. H err landshöfdingen och Ridd. von Echstedt. Herr Directeuren von Stockenström. H err Avke-Biskopen rn. rn. Lindblom. Herr Biskopen ni. nä. Tingstadius. Herr Kongl. Hof-Predikanten Ruus. Herr Prosten Doctor Stenhammar. Herr Prosten Hasselrot. Herr Prosten Doctor Mellgren Herr Eagrnannen, Borgmästaren Och Riddaren Sandberg. Herr Grosshandlarn Lamberg. 4oo Den 8 Mars* Herr Rådmannen Baser. Herr Assessoren m. m. di Mari. Herr Borgmästaren Nolleroth. Herr Borgmästaren Ekstrand. Och af Bonde Ståndett Per Jonsson. Bengt Svensson. Jonas Nilsson. Jon Jonsjon. 1 Anders Nilsson. Sven Palsson. §. 1. Justerades Protocollet för den i«:te dennes. §. q.
Rotetorpen; Biföllt; N:o 119, i anledning af åtskilliga föreslagne åtgärder till lindring i Rustningsoch Roleringsbesväret; Återremitterades; och IRo iso, i anledning af v-äckta motioner, rörande grunden för beräknande af planpenningar eller det bidrag slamrotariie böra af slrörotsrne erhålla samt flyttning af soldattorp från ett. till annat hemmans egor; Bifölls. S. D, Föredrogs å nyo Banco-lhskottets Betänkande n:o 36, i anledning af förrättad revision af ej mindre RancorDiscont-Verkets räkenskaper och förvaltning, än äfven förra Riks-Discont-Verkets fortsatta utredning för år iS33. S. D. Föredrogos å nyo Statssamt Allmänna ■Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden: N:o a3, i anledning af anmärkningar, dels vid sistnämnde Utskotts Betänkande N:o 36, dels ock vid de förenade Utskottens .Betänkande bi:o 3; Lades lill handlingarne; N:o 2q-, i anledning af vackt fråga, dels om upphörande af Krenohre f bär i n gss ky 1 <1 i g lie ten, dels örn ersättning för samma onus; Lades till handlingarne; och N:o 25, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 20, rörande ny indelning till ordinarie knektehåll af oroteirad jord m. m.; Lad-es till handlingarna* S. D. Till B ane o-Vt sko 11 et remitterades en af Herr Fredric Lan‘ganberg väckt motion, angående ersättning för -en honom tillhörig, vid d&t tillfälle, då Ångfartyget Josephina, vid dess resetour den 1 November 1827 ifrån Westerås till Stockholm, genom brand förolyckades, enligt uppgift förlorad summa af 422 Rdr Råneo Transport-sedlar. S. D FöVedrogos ånyo Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottats, sedan den it i denna, månad på bordet hvilande, följande Utlåtanden:
Inteckning, hvarom i 4 § sägs, skall, för att vara gällande, förnyas inom två år sedan den beviljades, så ock ytterligare inom två år efter hvarje förnyelse. Förnyelsen sker vid Rätten i den ort, der jordbruket, bergsbruket, fabriken eller handtverket då drifves eller fiskaren då har sitt hemvist; och förfares dermed på sätt om förnyelse af inteckning i fast egendom är stadgadt. Denna förordning träder i verksamhet frän och med den 1 Januari 1867. Förut meddelade förlagsinteckningar bedömas efter dittills gällande föreskrifter, men böra inom nämnda års utgång samt deruppå vidare, efter hvad i 5 § stadgadt är, förnyas för att bibehålla sin förmånsrätt.”; dels ock att, med upphäfvande af sista punkten i 7 § af 17 Kap. Handels-balken, nämnda punkt skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller fiske, oöh har han låtit förlaget intecknas, på sätt särskildt är stadgadt, njute sådan förlagsman enahanda förmånsrätt i bergad gröda, tillverkning och fångst, i de för rörelsen nödiga råa ämnen, i fordringar hos arbetare eller andra för sådana förskott, som för rörelsens drift lemnade blifvit, så ock i all lös egendom, som till rörelsen hörer, vare sig redskap, boskap, dragare, farkoster eller annat. Om förlagsinteckningars inbördes företräde och betalningsrätt gäfle hvad här nedan i 9 § 1, 2 och 3 mom. om inteckning i fast egendom stadgadt är.” Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. i F,spedition*Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Juni 1866.
Den första foliovolymen (Fol. I) innehåller en brokig samling av anekdoter och folksagor, ofta på folkmål, brevutkast och brevavskrifter, skrivövningar och skisser till berättelser, dikter, iakttagelser och funderingar, som helhet en materialsamling avsedd att användas i författarskapet. Den ger mycket intressanta inblickar i Victoria Benedictssons arbetsmetoder från tiden före debuten i bokform med Från Skåne 1884. Sedan Victoria Benedictsson i nov. 1882 kommit till Malmö för att vårda sin hälsa, får materialet en annan karaktär. Nu börjar hon skriva ner vad hon iakttar och hör berättas om personer i sin omgivning, grannar, släktingar och bekanta till den familj, där hon bor inackorderad. Tillbaka i Hörby sommaren 1883, fortsätter hon att bedriva regelrätta studier av sina närmaste och några grannfamiljer. ”Hvilket oskattbart tillfälle för naturstudium!” utropar hon när en kvinna ur bekantskapskretsen utan förställning givit henne ett förtroende. (feb. 1883) Och på ett annat ställe: ”Det blir ett präktigt experimentalfält för ’realisten’. Hvilket studium!” (maj 1884) Med förbluffande naturtrohet återger hon långa samtal, replik för replik, ofta med vardagsspråkets inkonsekvenser och upprepningar, pauser och antydningar. Ingen nyans i minspel och gester undgår henne och allt som engagerar och upprör henne skriver hon ner. Med klar insikt om var styrkan i hennes iakttagelser ligger säger hon i dec. 1884: ”Jag har minne för tre ting: minspel, tonfall och repliker.” Den livfulla dialogen är ju också något utmärkande för hennes romaner och noveller. Det är slående hur Victoria Benedictssons intresse från början riktar sig mot människor. Beskrivningar och analyser av människors beteende återges sida efter sida, naturskildringar och reseintryck är däremot förhållandevis få, trots att postmästarfrun från Hörby under åttitalet tillbringar långa tider i såväl Stockholm som Köpenhamn och Paris. När en efterlängtad Parisresa äntligen blir av, noterar Victoria Benedictsson: ”[.. ] sågo i förbifarten L’arc de triompe de l’étoile [...] Allt detta är mig likgiltigt. Jag är menniskoätare. Jag söker endast menniskor.
Derigenom förringades kassans kapital till den grad, att man efter en uträkning, som den tiden gjordes, fann att, om direktionen allt ifrån 1790-talet skrinlagt inrättningens kapital och icke utlånt någon enda r:dr, men myntförsämringen uteblifvit, hade kassan 1830 ägt större behållning än hon då hade, oaktadt hon under hela den tiden skolat gå miste om all ränteinkomst. Man har här framställt den förmodan att kassans inkomster skulle räcka till, om pensionerna för vissa grader nedsattes. Är det då någon grad som har mera än vederbör? Jag betvifiar det; tvertom synas mig alla grader hafva för litet. Man borde då först hjelpa dem, som proportionaliter hafva minst. Vidare har man sagt 26 Den 9 Juni. att föreskrifterne om utlåningen af pensionskassans medel varit alltför inskränkande af misstroende till direktms förvaltningsförmåga. Efter min förmening, härleda sig dessa föreskrifter alldeles icke derifrån; utan orsaken har varit samma misstroende som inom alla publika verk eller kassor visats mot de s. k. bankovärderingarne eller dem som af vederbör, domare blifvit upprättade öfver fastigheters värde. Jag kan exempelvis omtala frän den tid jag var Ridd.- kamererare, hurusom i Ridd.-kassan söktes lån mot inteckning på en fastighet som för bevillning blifvit taxerad till 3,000 r:dr, men af domare blifvit värderad till 10,000 r:dr. Jag tror att man kan uppgifva många dylika händelser. Sedan man nu mera velat i allmänhet rälta sig efter bevillningstaxeringen, för alt hafva något större säkerhet, så har följden varit att egendomsägare, som önska få lån, vända sig lill pröfningscomitéerna med anhållan om taxeringsvärdenas höjande. På grund af hvad nu här blifvit anfördt, tillstyrker jag, lika med öfrige talare, att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk. Jag skulle icke hafva besvärat
43 fnligt nu gällande föreskrifter ega 46886 tjenstemän» ekuru deras indeldta löner oell ätföljande serskildta inkomster i allmänket öfverstiga, livad för motsvarande tjenstegrader i Lollegierne kestas, att viri afskedstagandet, dä de uppkunnit 65 ärs älder oel, omkring 40 är varit i tjenst samt finnas oförmögne udd dermed fortfara, undfä pension endast till följande kelopp: tands-866reterare oek tands-famererare 777 Il:dr, men deras vederlikar, 8eer6terar6 ook kamererare i Lollegierne, 1,200 ltclr, tandt-käntmästare oek kronofogdar 395 ltdr 24 sk., men vederlikarne, l^ammarförvaldter i Lollegierne 800 li:dr, samt Häradsskrifvare 264 ltdr 8 8!;., men deras vederlikar, kammarskrifvare i Lollegierne, 400 ltdr. Oa likväl Oands-8tat8-tjen8t6männ6n i allmänket, i anseende 611 deras trägna oell inödosamma kefattningar, viri kerorde lefnadsälcler, om ej dertcirinnan, klifva 611 tjensternes kestridande oförmögne, men 86 sig nödsaka<1e c^varstä i tjenst, när pensions-keloppet är 8ä ringa svarande emot lånevillkoren oell lelnadskostnaden, i s^nnerket 8om cle numera ieke mäga ak efterträdaren ketinga ersättning fur utgifne aeoordssummor lör tjensterne, 8ä uppkommer käraf clen följd, att undseende mäste kafvas med elen älderstegne tjenstemannen, antingen Ilan lörtlar att, 8ä vidt krafterue medgifva, fullgöra sina tjenstepligter, eller oek söka fä kegagna vicarius, k varigenom kegge
Slåndet att, i stället för att enkelt antaga de beslut, hvilka undanrödja stridsfrågan, framställa ett nytt förslag, sorn sannolikt måste återupplifva striden. Jag medger det, detta förslag innefattar i hufvudsakcn alldeles detsamma som de 2 Ståndens beslut; men vi böra erinra oss, alt i RiksStls förhandlingar det icke alltid är fråga blott om sak; ofta nog strider man i frigast om ord, och om någonsin det gamla 01 dspråkel, alt ord gälla som penningar, står fast, så är det i riksdagsförhandlingar. Det Högv. Slåndet har också visat all det fäster stor vigt derpå. Om nu H. R. o. Ad. skulle antaga den inbjudning, som det Högv. Ståndet gjort,—livad skulle deraf blifva följden? Jo, att det åter existerade en olikhet i RiksSttns beslut, eller rättare i ordalagen deraf, och denna olikhet, anlagen af 2 Stånd emot 2, skulle ånyo ålägga StatsIJtsk. alt till RiksSltn inkomma med nytt förslag till voler:s-propos. i denna fråga. Men nu ligger på ett besynnerligt sätt i PresteStrs prot.utdr. inlagd en strof, som förtjennr R. o. Ad:s uppmärksamhet, nemi. den, alt Ståndet anser, att numera någon votering icke ens kan komma i fråga. Hvad skulle häraf följa, när det nya förslaget till vöterts-propos. inkomme? Sannolikt alt det Högv. Ståndet förklarade sig en gång hafva beslutat, alt någon votering icke kunde komma i fråga, och följaktligen skulle det undandraga sig en sådan. Då slode frågan på samma punkt, eller på en ännu värre, än för det närvarande. Om deremot II. R. o. Ad. antager den indirecta inbjudning, som BorgareSt. gjort eller, som är detsamma, antager villkoret med förklaringen, så är saken med 3:ne Stånds beslut afgjord, och all stridighet håfven. Huru skulle då det mycket omtvistade och såsom så vådligt ansedda villkoret med sin förklaring komma alt lyda? ”R.
A. all ål ägare af hylla , hvarest tackj ern stil Iverkn ingni under loppet af åren i83t—184-0 utgjort winst 2,500 skepp.-d årligen, må varda upplåtet att anlägga en hård med hammare, såvida tjenlig byggnadsplats och nödig vattendrift förevisas kan, utan förnärmande af andras räll, för att dervid tillverka hvad medhinnas kan emot den skatt, som varder bestämd, och de åligganden, sorn författningarna i öfrigt föreskrifva. — Om härigenom, emot min förmodan, 3o härdar skulle varda anlagda, så ökas tackjei nsbehofvet deraf icke så mycket, som i händelse Utsk:s förslag bifalles fpag. ig, 1:0 litt. a) och måhända skulle smidesfriheten vid de flesta bergsmansliärdar ensamt göra lika tillökning; ty om dessas antal utom de egentliga bergslagerna antages till 5o och dervid nu tillverkas 8,5oo, så torde väl detta belopp kunna ökas med i5,ooo skepp:d genom ifrågavar. tillåtelse. Jag har nu yttrat mig rör:de nödvändigheten af återhåll i skogarnes förstöring, om tackjernets förädling af Svensk industri, och om den rättvisa man är skyldig en talrik dass af jernhandleringens idkare. Återstår alltså att vördsamt underställa Ulsk:s pröfning mina åsigter röride större frihet i jernförädlingen. Behofvet deraf har, efter 16 års strider, ändtligen blifvit allmänt erkändt. Då man härvid icke utsträcker reformen utöfver industriens verkliga kraf och icke ingår i stadganden, som egentligen tillhöra framtiden, förmodar jag, att följande satser skola finnas ändamålsenliga: B. Oinskränkt vågföringsrätt för de härdar, hvilka, utan beräkning af den tillökning, hvartill K. kungörelsen af den 26 Oct. 1833 berättigar, öro privilegierade för 4^0 skepp:d inom och 4o° skepp:d utom bergslag. Dessa härdar ägde denna frihet åren 1836, 1837 och i838, utan att någon olägenhet deraf försports.