Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majits Nådiga åtgärd, an» läggandet af sådana P’olkoch Industri Skolor i Städer och på landsbyggden mätte befordras, och. att de Inrättningar, som redan finnas, måtte ge» nom rigtande till ett bestämdt ändamål, i sammanhang med öfriga anstalter till den allmänna bildningen, göras allmänt gagneliga; förmodandes Herr Lectorn slutligen , att medelst denna Biksens Ständer vät diga omsorg att, genom Na* tionens höjande till en bättre '»tidning, öka Statens kraft, au lätta Begeringens åtgärder, och med välvilja mota dess bemödanden, de kanske äfven skola hos Nationen väcka den allmänna om - Den 14 Juli **97 omtankan, och bereda mängdens sinne till villfarighet i den stund, da Kongl. Maj:t, af Landsfaderlig ömhet, till'dessa föremål utsträcker sia vårdande hand. 2:0 Dictamen af Herr Grefve Fredric Bogislaus von Schwerin, innehållande anmärkningar vid ofvanstående Memorial, samt, i anledning deraf, vid de åtgärder , som rör uppfostrings verket i allmänhet, samt, af Uppfostrings Cornmittéen blifvit vidtagna; vid den föreslagna Tacksägelse-adressen till Kongl. Majtt, samt slutligen vid den af Herr Lectorn väckta fråga , om inrättande af Arbets, och Folk-Skolor i förening med allmänna Fattigvården; och vid hvilken sistnämnde omständighet Herr Grefven anförer ”att National-bildningen ej, såsom Herr Lector Silverstolpe yttrat, är resultatet af vetenskaplig bildning, utan blott och bart en product af National caracferen, af Nationens mått af frihet, af dess historia och offentliga stora handlingar, och att den således, såsom det nationella lifvets högsta blomma , gifver den vetenskapliga bildningen sin färg och sitt lynne; att lärdomens häfder betyga, att der vetenskapligheten är en främmande växt , och ej utsprungen ur skötet af det Nationella lifvet, och den nationella bildningen , der har den äfven saknat all kraft, att i Nationen ingripa, och der har vetenskapliga odlingens välgörande följder uteblifvit, eller understundom förbytt sig till skadliga.”
N:o 4 icke till begagnande ifrågakomma. Den vid 1860 års utgång i länet anställda Jägeristat bestod endast af en Jägmästare med 1,200 R:dr Rmt i lön, samt tvenne extra Öfverjägare utan lön. Stora Kopparbergs län. Sågverk. Svedjande. Skogseldar. Kolning. Yedoch kolpriser. 7 Förutom å några till trakthuggning indelade boställsskogar och några få enskilde personers och bruksägares lika behandlade skogar är allmänna afverkningssättet »blädning», då fråga är om timmer och för vissa ändamål erforderligt virke, men för kolning verkställes vanligen »kalhuggning», och ännu på vissa orter begagnas dervid »svedjande» för virkets befriande från grenar och qvistar. Såsom ofvan är anmärkt förefinnas ej häradsallmänningar, så att om förvaltning deraf och af allmänningskassor någon anmälan ej är att göra, likasom icke heller om plantering af löfträd samt vården af flygsandsfält. Någon anstalt för meddelande af undervisning i skogarnes ändamålsenliga vård är icke inom länet inrättad. Anläggningen af 3:ne betydligare sågverk, dels för ångoch dels för vattenkraft, med beräknad afsättning utom orten, har, i trakten'af dessa verk, belägna i närheten af sjön Rann och Gefle-Dala jernväg, åstadkommit en ökad tillgång och billigare pris på sådant virke, som icke bär kostnaden af en längre och dyrare transport; hvaremot det export bara virket hålles i högre pris. Beloppet af de skogsprodukter, som från dessa verk är vordet utfördt, kan dock härifrån icke uppgifvas. Svedjande, hvaraf verkan för skogsåterväxten kan vara gynsam, eller skadlig, allt efter utförandet, markens beskaffenhet och andra förhållanden, förekommer numera sällan. På alltför vidsträckta svedjefält har återväxten varit sen, eller uteblifvit, såsom ofta är händelsen efter större skogseldar. Sådana hafva under ifrågavarande år något mindre förekommit, än tillförene, måhända till följd af trädvarornes genom sågverksanläggningarne stegrade värde, i de mera aflägsna skogstrakter, der eldarne förut lemnades utan vård, att sköfla den då värdelösa skogen.
Månne icke man skall nödgas erkänna, att ett så beskaffadt utstakande af råmärkena måste blifva mer eller mindre godtyckligt? Det nyss antydda motivet för hvart och ett af de till sin omfattning så olika förslagen och till den begränsning, hvardera innehåller, uppgifves vara: afseendet å qvinnans naturliga bestämmelse. Häråt måste otvifvelaktig! egnas deri största uppmärksamhet. Men då man eftersinnar huru i vårt land blifvit sörjdt för utvägar för mannen, och huru för qvinnan, att förvärfva kunskaper och bildning och att göra dem fruktbärande, förefaller det, som skulle den mening hittills gjort sig gällande, att nyssberörda ändamål kunde bäst befordras derigenom, att qvinnan utestängdes från tillfälle att odla sina intellektuela anlag och således qvarhölles på en lägre bildningsgrad. Ty under det anstalter för den manliga delen af slägtet äro öfver allt inrättade, erbjudande undervisning och bildningsmedel till danande af vetenskaplighet eller yrkesskicklighet i alla rigtningar och för alla ändamål, underhåller samhället, med undantag af folkskolan samt ett och annat seminarium för bildande af lärarinnor, icke någon anstalt för det qvinliga könets uppfostran. Försvararne af detta system och af åsigten om det origtiga att utvidga qvinnans verksamhetssfer i samhället beropa sig städse på de särskilda egenskaper, som utmärka henne, till åtskilnad från mannen. Men hennes qvinlighet, hvilken beror af en naturlag, lärer väl icke kunna upphäfvas genom de lagar, samhället uppställer för hennes verksamhet, likasom det icke visat sig, att de egenskaper, naturen företrädesvis förlänat mannen, utplånats derigenom, att samfundslagarne icke förhindra honom att befatta sig med sådant, som till följd af en urgammal arbetsfördelning fått anseende för att vara lämpligare föremål för qvinnors sysselsättning. Om än qvinnan, såsom sådan, har en bestämmelse af särskild betydelse, så har hon dock såsom menniska en af ännu Allm. Besv.~ och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 75. 5 högre, och samhällsinrättningarne kunna icke så strängt hafva hänsyn till den förra, att de förbise den sednare och vigtigare.
Ty Ephraim skall ett öde varda, på den tid jag dem straffandes varder. Derom hafver jag Israels slägte troliga varnat. Juda Förstar äro like dem som utflytta råmärke; derföre vill jag utgjuta mina vrede öfver dem, lika som vatten. Ephraim lider väld, och varder plågad; deruti sker honom rätt; ty han hafver gifvit sig uppå menniskobud. Jag är Ephraim såsom en mal, och Juda huse en plåga. Och då Ephraim kände sina krankhet, och Juda sitt sår, drog Ephraim bort till Assur, och sände till Konungen i Jareb; men han kunde intet hjelpa eder, eller hela edart sår. Ty jag är Ephraim lika som ett lejon, och Juda huse lika som ett ungt lejon. Jag, jag rifver, och går min väg; jag förer dem bort, och ingen kan undsätta dem. Jag vill gå åter till mitt rum igen, tilldess de känna sina skuld, och söka mitt ansigte. När dem illa går, så måste de då bittida söka mig ([och säga]): Kommer, vi vilje till Herran igen; ty han hafver rifvit oss, han helar oss ock; han hafver slagit oss, han förbinder oss ock; Efter två dagar gör han oss lefvande; på tredje dagen skall han uppväcka oss, sa att vi få lefva inför honom. Och så varde vi deruppå aktande, och vinnlägge oss derom, att vi måge känna Herran; ty han kommer fram lika som en skön morgonrodne, och skall komma oss lika som ett regn, såsom ett serlaregn, hvilket landet fuktar. O! huru väl vill jag göra emot dig, Ephraim; o! huru väl vill jag göra emot dig, Juda; ty den nåd som jag eder bevisa vill, skall vara såsom ett morgonmoln, och lika som en dagg, som om morgonen bittida faller. Derföre höflar jag dem genom Propheterna, och dödar dem genom mins muns tal, att din ord måga i ljuset komma. Ty jag hafver lust till kärlek, och icke till offer; och till Guds kunskap, och icke till bränneoffer.
Lx Uroröcallo L. 7.g!rrllli. Hett Lliiölclebrarlä, ^nclerL IHeZiic, Upropad at tala, upläste til Protoeollet följan> de: Dä jag under Plenum den 27 Junii yttrade mig om ofrälse PoHesiivnaters representationsrätt , skedde det endast med afseende pä Högloft. Riddcrskapet och Adelns relationer med denna clasi af Medborgare. Nu, dä jag anhäller at fragan mätte uptagas, ej til slutligt afgörande, men at remitteras til ConstitutionsUtskottet, torde det äfwen wara nödigt at omröra wara Medständers Jntretzen; derföre utber jag mig at wid mit sista Dictamen til Protoeollet, fä göra et tillägg. Jag sinner för öfrigt intet skäl som bör hindra Remisien til Utskottet Dä frägan derifrän äterkommer til Plena, gifwes tilfälle at tala för eller emot densamma, och äfwen at ännu en gäng lägga den pä bordet. Tillägget är följande: Ofrälse Posiesiivnat-Ständet har den egna beskaffenheten, at wara nästan i lika förbindelse med de öfrige Ständen, samt med Adeln; och bör derföre kallas Medelständet. Genom slägtskap är det närmast förenadt med Prester och Borgare, men genom det allmänna Jordägare-intrcsiet äfwen med Bönder; och är det otwifwelaktigt, at et stör - 16 Den 3 Iu!ir. re antal Skattehemman är i ofrälse Sländspcrsoners händer än Adelns. Et gansta starkt Intresse fäster en del af detta Ständ wid Borgare-Ständet. Mängen Handlande, som i stillhet wil åtnjuta frugten af längliga mödor, förwandlar en del af sin förmögenhet i Landtägendom och lemnar Handels-rörelsen ät S^ner eller anhöriga Han tilhör dä Medelständet; men hwem ser icke hwad . nära deltagande i Handelns wälgäng mäste upstä af denna sakernas ställning.
No 1. hafva likväl betänkligheter mött vid verkställigheten af Rikets Ständers beslut om tull-afgifternas beräkning till viss procent af varuvärdet, i de fall, då Rikets Ständer ansett detta värde böra af gods-egaren uppgifvas, och uppgiften genom serskild värdering controlleras. Kongl. Maj:t befarade genast, att detta sätt för tullvärdenas bestämmande skulle i mer eller mindre moa blifva hinderlig! för handels-rörelsen; men då Rikets Ständer dervid fäståt Serdeles vigt, tillät Kongl. Maj:t, att detsamma finge på försök bringas till Verkställighet. Erfarenheteh ådagalade likväl snatt nödvändigheten af en förändring härutinnan, och att sättet, ätt geiiom serskild värdering controllera gods-egarens uppgifter, ledde till omgång vid varornes förtullning, till osäkerhet för de tra fleper alide genom de vacklande grunder> efter hvilka Värderingar på olika orter och af olika persöner verkställas, samt till betydlig minskning i Statens inkomst af tulluppbötden, ej mindre genom ojemnbeteli i Värderingarna, än äfven genom de miss* bruk och underslef, hvartill värderings-me* thoden gaf anledning; och Kongl. Majit fann alltså nödigt att, så vidt ske kunde, i Tulltaxan upptaga alla varor till bestämda tullvärden, i möjligaste måtto öfverensstämmande med gångbara pris, och derjemte i Nåder förordna, att, vid införseln af sådana Kongl. Mapts Nådiga, Berätt. N.o i. iiS varor, som antingen i Taxan saknade bestämdt tullvärde, eller der icke voro namngifna, gods-egaren borde till Tullkammaren aflemna märkrulla, manifest och factura, med uppgift, under edlig förpligtelse, af det värde varorna i lossningsorten ega, hvarvid det vore Tullbetjeningen öppet, att, derest den ej med det uppgifna värdet Alnöjdes, till sig lösa godset emot samma värde med 1 o procents tillökning.
Uti en imber fattima bag utfärbab $örorbtting angåenbe förmåns ftap od) ertrajubiciet beflraffningsrätt toib frigöntaften, f)afn?a be i bejja ämnen på fpribba flätten i Ärigöartiflarne förefontmanbe beftäminelfer blifmit fammanförba od) orbttabe, nteb iafttaganbe af be äitbriitgat och mobiftfationer, font imber ttärtoarattbe fört)åttanben od) innan en furts ftänbigare omarbetning af frigötageit i jin fjellet fan ffe, funnitö lämpliga od) werfftättbara. ftprelfe fig tillbragit feban fifta Oiiföbag. 15 gör Äongl. SÖlaj:tö od) Ölifetö ©mea od) @ötl)a .£)of Q9 ga brifter, forn anfettö miblåba nu gättanbe fonfurölag famt om bel)of Rafina fomiterabe utarbetat od) tid Äougl. 9)?aj:t ingifmit unberbåuiga förflag tid Äonfurölag famt färffilba görorbningar: om boffiluab od) unbanffiftaube af egenbom i mafarö bo; l)unt gätb mib böböfad betalaö flad od) om urafwagörelfe; få oef angåenbe unbanffiftanbe af egenbom i bob mafeö bo; om tioårig preffription od) om åréfiämning; angåenbe änbring i mifja belar af 17 fap. öp. SSerättelfe om fjmab i diifet octj b ef ö aitgåenbe tidfpn å fötmpnbareé förmaltning af omtjnbigé egens born; famt attgåenbe mårb af bob manei bo, bå efterlefmanbe mafa eder närs mafle arfmittge ej när är. Samtliga b ef a förftag
Utlätaude, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. liksdags-Beslut. N:0 N:o N:o Sid. Ridd. o. PresteBorgareBondeN:0 & i Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. Statsverkets tillstånd och behof, Kongl. I anledning af återremisser — 4 1 79 — a. a. 4 April a. a. 4 April a. a. 8 April a. a. 8 April 182 21 Stenborg, angående pension åt Caroline Stenborg, dotter åt framlidne Hofsekreteraren Carl A. 134 4 1 153 F14 Se Nionde HufvudTiteln. Stenograf, angående beredande af tillfälle att vid elementarläroverken erhålla undervisning i A. 226 8 — 118 18 Se Undervis ning Stensjön, angående sänkning af, se Tjurken. Stephens, Professor, om inlösen af 100 exemplar af dess samling utaf forn-nordiska run-inskrifter P. 129 4 1 139 F 56 Se Åttonde HufvudTiteln. Sterbhus, angående uppteckning och skiftning af, se Ärfdabalken. Stipendier åt Docenter inom juridiska faculteterna, angående anslag till, se Universiteten. Stjernefeldt, om pension å Allmänna lndragningsstaten åt Underlöjtnanten C. A. GustafsSe son 9 4 1 153 Nionde HufvudTiteln. Stjernsvär ds förslag rörande landtförsvaret, se Landtförsvar. Stockholms Förmyndarekammare, angående ansökan om kreditivrätt i Rikets Ständers Bank för 42 6 1 35 45 Se Bauk, Rikets Ständers. Stockholms skärgård, angående ny | farled för djupgående fartyg genom, se Baggensfjerden. Stockholms stad, angående upplå- telse af Kronan tillhörig mark, I L 129 !L PS g s 8 tfjL 8». liF® s g CG cj pr P pr CL. t? ö <8 “ co 5' g. CD CD “ co p crq‘ CD CO G N:ö N:0 N;0 Sid. Ridd. o. Adeln.
M. berölvat kassorna en dem tillkommande inkomst, anser jag R. St:r halva åtminstone en moralisk pligt att ersätta den kassorna tillskyndade förlust, och anhåller derföre om Hr Gr.s och Landtnns propos. å afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till K. Den 28 September f. m. Hr Cederschjöld, Fredrik Augnst: Hvad först beträlTar det al Utsk:t, såsom skäl för aUtyrkandet af den nådiga framställningen, anförda skäl, att »K. Theatern och Hofkapellet icke äro att betrakta såsom statsinstitutioner», vill jag visserligen icke bestrida att K. Theatern i ordets egentliga bemärkelse icke är en statsinstitution, men då man besinnar att de för theatern använda lokaler äro statens tillhörigheter, att staten för denna theaier anslagit betydliga, om ock icke alldeles tillräckliga summor, samt slutligen att ingen stal, med anspråk att räknas bland de civiliserade, numera kan undgå att upprätthålla en sådan särdeles bildande konstanstalt, skulle jas; tro att denna inrättning är så nära med statens eget intresse förenad, att man väl kan kalla den en statsinstitution. Då LItsk:t derefter säger att »pensioneringen från ifrågav:de kassor, i händelse deras nuv:de inkomster härtill icke förslå, hör kunna uppehållas med tillhjelp af det anslag, som redan blifvit och framdeles torde varda anvisadt till thealerns olika betlof», synes Utsk:t hafva saknat kännedom om dt t förhållande, att pensionskassorna äro oberoende af thealerns större eller mindre inkomster, att räkenskaperna äro skiljda, samt att dessa särskilda inrättningar icke slå i något samband med hvarandra, hvaraf följer, att den förlust, ka sonia lidit, ingalunda kommer att ersättas genom K. Theaterns större eller minore inkomster. Förgäfves har jag sökt fatta den tanke, Utslct velat uttrycka med påslåendet att »något giltigt skäl för framställningen icke lärer kunna hem tas af It.
Han hörde tonfallet ännu: mjukt som dun; det andra hade klingat som ett orakelbud: »Du är inte något kärlekens barn — derför blir du aldrig — lycklig » Skulle det möjligen kunna vara någon sanning i det der? Han reste sig upp och började vandra af och an på golfvet. Han ville skudda af sig den trista stämningen. Han hade det ju godt! Han satt i lugn. Det var ju barnsligt att pina sig sjelf med att frammana spöksyner hur var det egentligen, han kommit att tänka på allt dethär? Jo, det var boken, som låg der på etageren. Dess författare var inte heller något kärlekens barn; och derför fans det ingen sol i det, han skref. Det var Josefs sista bok, en exotisk blomma med bleka, sjukliga färger, som kritiken med en rörande enstämmighet lyst i bann. Främst af alla hade det stora liberala bladet kastat sig öfver den och öfverhöljt den med de råaste smädelser, i nervös oro, att allmänheten eljes möjligen skulle kunna misstänka det stora liberala bladet för att ha något gemensamt med författaren. Josefs namn hade ingen kurs numera. För några år sedan var det annorlunda; då stod Josefs namn med fetstil i det stora liberala bladets prenumerationsanmälan. Det var på den tiden, då den nyare literaturen bröt fram under flygande fanor och klingande hornsignaler — då man ett ögonblick trodde, att den skulle segra. Nu fladdrade inga fanor, klingade inga signaler mer. En liten missmodig procession bar sitt döda barn till grafven; och samma mun, som kysste de unge förr, hvisslade nu, och samma hand, som då sträcktes öppen emot dem till välkomst, mötte dem nu knuten med det första slaget. Hvems var felet? Hvar låg skulden till, att det gått som det gått? Han visste det icke. Han visste blott, att den literatur, som han älskat, numera lemnade honom kall. Det fans ingen friskhet, realismens grofbrödsstämning hade öfvergått till maner, det glimtade aldrig till i tjockan, det var ett ändöst grått i grått. Men hur oädelt i alla fall alt som det stora liberala bladet lyfta sin knutna hand till slag emot den kind, som man smekte nyss! Max ställde sig vid fönstret och såg ut öfver Humlegårdens trädkronor.
1 afseende på bestämmandet af tidpunkten, hvarifrån den nya Tull-Taxan må efterlefvas, lia ExpVts7i. Färsing till lind. Skrijv. N:o 386, så, och med afseende ej mindre derå, att densamma nu mera svårligen kunde hinna att, med E. K. Mits Nådiga fastställelse försedd, till allmän efterrättelse utfärdas förr, än vid Seglationens början innevarande år, än äfven derå, att en längre tid erfordras, innan dess Tullbestämmelser och öfrige stadganden kunna blifva tillräckligt kände, för att på ett tjenligt och allmänt gagneligt sätt tillämpas, hafva R. St., som funnit det vara både med allmän och enskild nytta förenligt, att de förändringar i Tull-Taxan, som, i följd af R. St:s nu fattade beslut, må komma att ega rum, varda kände och allmängjorde någon tid före Taxans tillämpning, fördenskull, och på det att denna tid, till förekommande af hastiga rubbningar i nu befintliga förhållanden och på grund af desamma gjorda beräkningar, icke må blifva alltför inskränkt, ansett sig böra härmed i underdånig, het anhålla, det E. K. M:t täcktes, så fort möjligen ske kan, ifrågavarande nya Tull Taxa, med Dess Nådiga sanction försedd, allmängöra, jemte stadgande, att densamma från och med den i Januarii 1831 skall tjena till vederbörlig efterrättelse. Reträffande tullen å Hvete, skola R. St. hafva den Nåden att framdeles derom aflåta serskild underdånig Skrifvelse. Rikets Ständer framhärda etc. FÖRSLAG till TAXA för Tulla fgiftcrne å inkommande oell utgående Varor samt Transitoafgiften. (Bill. t. R. St. Prot. 10 Sunil., 2 B., 3 Haft.) 'VA\vmwv\twvvuu\\uvu\\muwvmvvvuvw^> STOCKHOLM, hos L. J Hjerta, i83o. 2 Bil. t. Exp.-Utsi. s försl. t. urul. siri/.
N:o g3, i anledn. af Prol.secreteraren G. M. Stuarts ansökning om nedsättning i arrendet för hemmanet Neder-Jerfva j\:o 2. Lades till handlingarna StatsUtsk:s den 20 dennes på bordet lagda utiåttn: N:o 94, i anledn. of Hr De Mårds, B., motion, ang:de bestämmandet af tiden för nästa lagtima riksmötes början; N:o g5, i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s mern. Föredrogs ånyo StatsUtskts den 20 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 97, i anledn. af f. d. arrendatorns af Rinkeby hemman i Stockholms län, Kamereraren H. H. Krutmejers ansökning om befrielse från skyldigheten att ersätta den genom hemmanens sednare utarrendering Kronan tillskyndade förlust. Frih. Cederström, Jacob: Jag var icke tillstädes i plenum, då StatsUtsk:s betänk. N:o g3 blef föredraget, och jag anhåller att till prot. få nedlägga min protest mot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. bifallit ifrågavar. betänk., som innefattar en dispositions-åtgärd afR. St., hvilken, efter min öfvertygelse, lagligen bort vara inskränkt dertill, alt Utsk. tillstyrkt R. St. för deras del förklara, att i afseende på de föreskrifter för kronolägenheterna, som 3ro af R. St. bestämda, kunde i detta fall i anseende till den eldsvåda, som öfvergått stället och en annan vidtagen åtgärd, ehuru den brandförsäkring, som för byggnaderna finnes tagen, kan, 0111 den derom yppade rättegång vinnes, komma den innevar. arrendatorn tillgodo, eller i motsatt fall tillhöra de förra arrendeinnehafvarne, bestämmas huruvida och lill hvad belopp någon nedsättning af byggnadsåren kunde arrendatorn beviljas. I afseende på det nuvar. betänk.
Då Rikets Ständer härbos underdånigsl öfverlemna förslag lill ny författning angående stämpelpappers-afgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör 350 Exp etli lia n sUt sko lie ts Förslag till underd. Skrifvelse IS: o '121. ial<Hagas, få Rikets Ständer i underdånighet anmäla, att, vid granskningen af nu gällande kartasigillata-förordning, Rikets Ständer funnit densamma i afseende på uppställningen och redaktionen vara behäftad med så många bristfäliigbeler, samt äfven i åtskilliga andra hänseenden tarfva så väsendlliga förändringar, att Rikets Ständer ansett sig böra verkställa en fullständig omarbetning af samma författning. I sådant afseende hafva Rikets Ständer, bland annat, funnit sig böra från stämpelpappers-förordningen utesluta alla de sladganden, som afse stämpling af tidningar samt andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar. inkomsterna för stämpelpapper, eller, såsom dessa inkomster i räkenskaperna benämnes, Chartae-sigillatae-medlen, ingå nemligen till och redovisas af Stats-kontoret, hvaremot tidningsstämplings-afgiften ingår till och redovisas af Riksgälds-kontorel. Det har derföre synts Rikets Ständer mindre följdriktigt att föreskrifterna angående tidningsstämplings-afgiften qvarstå uti stämpelpappers-förordningen, och då tidnirigsstämpel-afgiften är, likasom korlstämpelmedlen, att anse såsom en särskild bevillning, hafva Rikets Ständer uti Bevillnings-stadgan jemväl upptagit förstnämnde afgift. Då likväl de särskilda före skr ij terna rörande tidningsstämpel-afgiften skola tillämpas af ett jemförelsevis ringa antal personer, samt dessa föreskrifters införande i Bevillnings-stadgan alltså skulle der förorsaka onödig vidlyftighet, hafva Rikets Ständer funnit lämpligast att, likasom i afseende på korlstämpelafgiflen redan eger rum, oftanämnde föreskrifter inrymmas uti en särskild författning; och har derföre förslag till dylik författning jemväl blifvit uppgjordt, hvilket förslag härhos äfven i underdånighet öfverlemnas.