Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab, Adam Christian, anförde skriftligen: LagUtsk:s i 33 § 2 mom. Riksd.Ordn. ålagda förbindelse, alt pröfva Just.Ombudsm:s allmänna redogörelse och årliga berättelser, samt med utlåt, deröfver till R. St. inkomma, har, efter min föreställning, endast för ändamål att gifva RiksStm en öfversigt af de ämnen, å hvilka deras Just.Ombudsm. fästat upmärksamheten och en ledning för deras omdöme huru han upfyllt sitt kall. Ett sådant utlåt, kan ej omedelbart leda lill något R. St:s beslut, dess diskuterande således ej till något ändamål. Derföre och då utsläppandet på diskussionens allmänning af 346 Den 8 Februari. de frågor och de principer, som utlåt, med åtföljande reservationer framställer, torde vid detta tillfälle snarare leda till deras inveckling, än utveckling, föranlåtes jag föreslå II. R. o. Ad. att, utan tidspillan, vidtaga den åtgärd, som hvarken kränker den enes eller andres mening, nemi. att, på sått R. St. vid sisth riksdag behandlade detta ärende, lägga utlåt, till handlingarne, utan att deröfver uttala något omdöme. Då nu II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen fulländad, ropades ja, men derjemte anmälde sig och yttrade Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Min afsigt är ingalunda att föranleda någon invecklad diskussion i detta vidlyftiga ämne, och jag anser icke heller lämpligt, att R. o. Ad. inlåter sig i någon debatt öfver de principer, som i reservationerne till IJlsk:s betänk, blifvit framställde, men jag tror dock att det är R. o. Ad:s rättighet och pligt, att uttala ett omdöme öfver Utsk:s betänk, och Just.Ombudsm:s förvaltning af dess embete, hvilken der varit föremål för granskning. I sådant afseende anhåller jag, alt få instämma med Ulsk. derutinnan, att Just.Ombudsm. med ganska mycken nit och omsorg skölt sin befattning. Men han har i ett afseende gått längre, än hvartill han varit berättigad.
Derigenom skulle dessa länder ytterligare från sina marknader utestänga det svenska stångjernet, hvars tillverkning, sålunda tryckt af ökade priser på tack jernet inom landet och af minskad afsättning utom landet, i följd häraf skulle gå sin undergång till mötes och i sitt fall draga med sig de mångtusende jernverksegare och arbetare, som af denna för Sverige så hufvudsakliga näringsgren hemta sin bergning. e) Emedan lackjernstillVerkaren, sedan häri möjligen under några år hemta! en ökad vinst af utförseln, hvarigenom åter stångjernstillverkaren blifvit nödgad att nedlägga sin rörelse, skulle sedermera icke inom landet ega någon säker afsättning för sin produkt, utan blifva beroende af de priser, som utlänningen behagade bestämma, och hvilka denne, såsom dåvarande ende afnämaren, säkerligen icke skulle underlåta alt ej allenast skäligen utan äfven oskäligen jemka; och slutligen f) Emedan alltså i längden så väl tackjemssom stångjernstillverkaren skulle blifva lidande på den nu föreslagna utförselfriheten. 6:0. Borttagande af förbudet mot införsel af Tackjern. Då främmande tackjern för närvarande icke är till införsel lofgifvet, så inser hvar och en, att det för sin godhet utmärkta svenska stångjernet tillverkas endast af svenska malmer. Får deremot tackjern införas, så blefve sådant troligen endast det sämre engelska, och då skulle det måhända icke blifva svårt att diskreditera det svenska stångjernet, genom påståendet, att dertill numera användes engelskt tackjern, till större eller mindre belopp, och att alltså det svenska jernet icke längre kunde häfda sitt hittills egande företräde framför det engelska. Skulle våra gjuterier vara för sin förkofran i behof af utländskt tackjern, kan ju införsel deraf till inskränkt belopp under vederbörlig kontroll medgifvas, utan att derföre behöfva medgifva allmän införselfrihet, hvilken åter icke kan billigt vis meddelas utan motsvarande utförselfrihet för det svenska tackjernet, men af hvilken frihet jag härofvan skildrat, de vådliga följderna. 7:o. Borttagande af förbudet mot införsel af Jern, stäng-, bandoch ■platt-.
Den första anmärknm jag mot densamma framställt, angår den omständigheten att förkortning i strafftiden genom lagen blifvit bestämd för de svårare straff, som benämnas »straffarbete», och sorn, i likhet med det lindrigare straffet, fängelse, skulle verkställas i enrum, under det att för detta sednare straff förkortning i tiden ej medgifves. K. M:s Propos. innefattar i motiverna, att cellfängelsernas närv:de organisation icke medgifver, att det lindrigare straffet verkställes i andra rum, än det svårare straffarbetet. Deraf är också tydligt, att några väsendtliga modifikationer i dessa straff icke kunna ega rum. Om också för den förmögnare fången, sorn kan förskaffa sig åtskilliga agrementer i fängelset, kan åstadkommas någon lindring, så kan dock denna icke ega rum för den fattigare, och den hvars hem är aflägset från fängelseorten, och som således saknar, dels anförvandter, genom hvars umgänge någon lindring kan åstadkommas, dels medel att förskaffa sig de agrementer, som lagen medgifver. Det kan vid sådant förhållande icke vara rätt att t. ex. af två fångar, som samtidigt in - Den 17 J uni f. m. 339 satts i samma fängelse, den som begått en mindre förbrytelse får sitta sin fulla tid i cell, under det att den, som begått svårare brott, och blifvit dömd till det svårare straffet: straffarbete, får åtnjuta förkortning i strafftiden till £:del. Det skall utan tvifvel för begge dessa tångar blifva obegripligt hvarföre den enes straff förkortas och icke den andres. Om jag antager eiisamhetsfängelse såsom princip, så är det väl isynnerhet i fråga om de mindre förbrytelserna, der brottslingen framför allt bör bevaras från den moraliska smitta, som fängelset medlör, som detta slags straff skall tillämpas. Om ensamhetsfängelse skall tilliimpas i afs. på frihetsstraff, så bör det ske genom alla grader deraf; och just den omständigheten, att den lilla cellen icke medgifver några väsendtliga modifikationer, tvingar dertill, att den lörnämsta gradationen blifver tiden.
Frih. Klinkowström, för hvars insigter jag, som billigt är, hyser ett stort förtroende, har föreslagit att K. o. Ad. ville i förevar:de ämne afgifva en underd. skrifvelse, men icke af den omfattande beskaffenhet, som den Utsk. föreslagit, utan fast heldre närmande sig till ett mera praktiskt resultat, att nemi. kunna få bättre öfverensstämmelse mellan hvarje serskildt slag af räknesätt. Hr Frih:n bar lill mig benäget aflemnat ett förslag till redaktion af följande innehåll: ”att R. St. måtte lill K. M. aflåta en underd. skrifvelse, uttryckande, att R. St., öfvertygade om nyttan att i afseende på ej mindre rikets mynt, än mått, mål och vigt, enhet och enkelhet för hvarje af dessa införes, ledande dertill att det må erhållas endast ett slag af mynt, mått, mål eller vigt — anhålla det K. M. täcktes låta utarbeta och i nåder förelägga R. St. ett fullständigt förslag i berörde afseende”. R. o. Ad. torde finna att, om ett förslag af sådan beskaffenhet, som det Frih. Klinkowström åsyftar, kunde ernå förverkligande, dermed oändligen mycket skulle vara vunnet Genom denna förenkling skulle man äfven kunna säga att man hade så till vida närmat sig till anhängarne af decimalsystemets införande, som de förklarat en skeende förenkling af räkneförhållanderne utgöra ett af deras förnämsta ögonmärken: hvarföre jag förmodar att de som äro berörde system tillgifne, kunna, (i förhoppning om att dess, i deras tanka företrädesvis tjenliga egenskaper för användning härvid skola 15* 228 Den 14 Augusti. genom inneboende kraft göra sig gällande), anse sig oförhindrade att antaga Frih. Klinkowströms förslag, åtminstone såsom ett öfver gångsförslag.
Jag yrkar vidare återremiss, tinder anhållan om nedsättning af den i bancoreglemrs 207 § utsatte höga ränta, särdeles i den händelse spanmål, som belånas, skulle vara torkad. Jag anhåller om återremiss vidare på den grund, att bancoreglem. förutsätter i dess 209 § förnyelse af crediliven hvarje år. Denna lid är alltför kort. Man kan föreställa sig, alt under 1 a 2 år årsväxten må vara god; följaktligen är det icke tillfälle att kunna afsätta de inköpta produclerne, hvadan jag anser den modification häruti, som Biskop Agardh föreslagit, vara ganska ändamålsenlig, och (innes upptagen i 9 mom. af hans förslag. Spanmålshandeln är för vårt land af den största vigt; del lärer af en hvar erkännas; med den utsträckning, som Sverige har, skola priserne å denna nödvändighetsvara betydligen omvexla, oell om det ej finnes spanmålsupplag, som i vältan tid, särdeles medan sjöfarten är öppen, flyttas från en ort till en annan, så inträffar, att utländsk afsättning uppmuntras på bekostnad af den inhemska. Äfvenledes loide del icke vara utan vigt alt ihågkomma, att vestra delen af Riket har ett särdeles fördelaktigt läge för exporthapdel till England, hvilket i ej ringa män talar för uppmuntran af spanmålshandel. Jag anser för min del, att bancoregleims §§ i detta hän seende böra sältas i det sammanhang, alt den medgifna spaninålsbelåningen kan medföra något resultat, hvilket hittills icke inträffat, och yrkar jag derföre återremiss. Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor: Lika med Hr Akerman tror jag, att en återremiss icke kan leda till ett utlåtande af särdeles förändradt innehåll mot del Ulsk. redan afgifvit, lill svar på Biskop Agardhs motion. Gr. Frölich har yrkat återremiss, på det Utsk. mätte göra reda för sina financiella åsigtcr. Utsk. har ullalat sina financiella äsigter i betänk.
Fullmägtig sig i nägot af förut nämnde fall emellan kevir>ionerns, eller dä Riksens Ständer ej äro tilstädes; anmäles och beifras sädant af Riksens Ständers Östinge-Ombudsman. §. 10. E>fwer Kongl. Swea Hof-Rätts Utstag i dessa mål , mä wäl kunna hos Kongl. Maj: r underdåniga beswär anföras; dock ma den Fullmägtig, som genom Hof-Ratrens Dom blifwit stiljd fran befattning med 8anco-förwaltningen,ehwad denna Dom ändras eller ej, eller den klagande benadas, icke i fin befattning ater kunna insattas, utan af Riksens Ständer sielfwe. Derjemte beflöt Högloft. Ridderstapet och Abeln, i anledning af Lag»Utstotlets hemställan, at enär med mål, der nägon af 8 mguens hemligheter kunde förekomma, Kongl. Hof-Rättens och Högste Domstolens Ledamöter, samt Riksens Ständers fustiliL Ombudsman kunde komma at taga behörig befattning, de böra aflägga Tysthets-Ed, efter sädant bormul-urs, sonr inom 6anco-Werket finnes at lilga, blti hwilket alt de öfrige kespeKiv? Stånden stulle wänligen inbjudas, al med Högloft. Ridderstapet och Adeln instämma, vt supra. Herr Den 14 Mars. e. m. 637 Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrade sig, at Betänkandet om klaZaLma.
Dylta bruks dåvarande innehafvare, alt han, om den sedermera så kallade Hålahults-allmänningen blefve för allmänning förklarad, framför någon annan skulle ”få densamma till svafvel • - bruket att sig deraf lill dess behöriga drift och nödiga vedfournering, så långt den kan förslå, betjena”; hvarjemte Konung Carl Xllis Resolution eller Privilegium af den 30 September 1712 innehölle i femte punkten, att som skogstrakten, Hålahult vid namn. genom Estats-sekreteraren Feifs pådrilvande blifvit förklarad för allmänning och af Bergs-kollegium under svafvelbruket lagd, så funne Kongl. Majit skäligt, att densamma för svafvelbruket allt framgent blefve behållen såsom det angelägnaste och fördelaktigaste verket i den nejden, hvilket för Kongl. Majits tjenst vöre nödigt på allt görligt sätt med nödig skog förse; och ehuruväl för allmänningar, som jernbruk till smide och Expedilions-Utskollets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 191. 69 blåsningar varda anslagna, en årlig rekognition erlades, hvarifrån grufvor och de ädlare verken vore befriade, så ville Kongl. Maj:t nu och i framtiden hafva fr i k allat svafvelbruket såsom ett af de ädlare verken för en slik rekognitions erläggande såväl för ofvannämnde allmänning Hålahult som der några flera Kronans skogstrakter för svafvelbruket kunde utsökas. Huru och på hvad vilkor Hålahults allmänning blifvit lagd under svafvelbruket vore således tydligen ädagalagdt. När sådant skett med Östra allmänningen hade icke kunnat utredas; men att såväl denna som Hålahults allmänning borde för svafvelbrukets tillverkning användas, med frihet frän rekognilions-afgift, syntes såväl af ofvannämnda som af de sedermera lid eller annan angående bruksrörelsen vid Dylta utfärdade resolutioner.
Tänk bara, hur Villy gormar och svär, fast han då aldrig sårar! och hur grinig och försmädlig tyckte jag inte att Krycke var, se’n, innan jag blef van vid honom. Jag ska försöka igen att hålla af honom — för Villygossens skull! Men se så här alldeles för mig själf kan jag väl ändå få erkänna, att det känns, som om nålen växt ut till en riktig stoppnål!! TJUGONDE KAPITLET. Syre. Nische’n och det Tran-sen-den-tala-jaget. Jag läste en gång om en lärd som för att roa sig släppte ut så mycket syre öfver allt folket i stan, där han bodde, att människorna blef yra i mössan och råkade i lufven på hvarandra. Det måtte »någon» ha gjort med oss med! Herrarna är som bortbytta. Stadskällaren är aldrig tom, och fanns det en varietet, är jag säker på, att den skulle vara full, morgon, middag och kväll och däremellan med. Spel och dobbel hör till ordningen för dagen, och i går hade Laxén herrmiddag, en tillställning som aldrig kommit i fråga hos oss förut, efter som våra män hittills ansett, att vi fruntimmer behöfver både litet mat och litet omväxling, vi med. Att sitta hemma och svälja tårarna må vara hur kvinligt det vill, men roligt är det inte. Också brydde jag mig för min del inte om den saken, efter jag alltid ansettoch anser — allt gråtande i tysthet vara den mest missbrukade kvinnokraft som finns, men glad var jag inte. Och i dag är Ruffen bjuden till garfvaren på stor renbensförsoningsfrukost, utan att jag är bjuden med. (Han var nämligen här och ställde till en ryslig scen om sina 300, när grefven väl rest, och sedan dess har herrarna inte talts vid!) »Du gör som du vill, Ruffen lilla», sa jag, »men nog skulle jag hålla mig för god att gå dit och gnaga på hans gamla ben ensammen, så mycket mer, som det var jag, som förargade honom allra mest, och han således framför allt bort ha tänkt på att försona mig; fast jag naturligtvis inte hade gått, efter jag för min del sätter värde på hyggligt sällskap
D>å, af de här uppgifna personer, endast Barnmorskan erhåller aflöning af Norra Rörums och Hallaröds Kyrkors odisponerade tionde, vågar jag endast i underdånighet nämna, att, efter hvad härvarande Kyrkors Räkenskapsböcker utvisa , har Barnmorskan, vida öfver 3o år, af hvarje Kyrka för sin tjenstbefattning, såsom lön, årligen uppburit En Tunna säd, som betalts efter årlig markegångstaxa, hvilken utgift årligen uti Kyrkoräkenskapen blifvit afförd, utan att någon anmärkning någonsin tillförne deröfver blifvit gjord, äfvensom jag, för längre tid tillbaka, hört en ganska tillförlitlig och sakkun - — 442 — ni? man påstå, att orsaken till nämde utgift var den , att Kongl. Maj: t skall hafva utfärdat Nådigt Bref för mera än 3o år sedan, hvaruti Lunds Stifts Presterskap an be fa lies, i anseende till brist på tillräckligt undervista och kunniga Jordegummor, att i al la de Socknar der ingeri skicklig och behörigen lärd Jordegumma eller Barnförlosserska funnes, söka öfvertala någon qvinna att af erkänd praktisk Läkare skaffa sig tillbörlig kunskap och gilltigt vittnesbörd derom, utan ock Församlmgarne att, af hvarje Kyrkas behållna enskifta tionde, bestå en skälig lön för en sådan examinerad Barnmorska, och, till underdånig åtlydnad häraf, skola sockenstämmor blifvit hållna vid Församlingarna, på hvilka den aflöning bestämdes åt varande och blifvande Jordegummor, som uti Ky jkoräkenskaperna årligen afföres. Utdragai de vid dessa sockenstämmor förda protokoll hafva förmodligen, såsom verifikationer för berörde utgift, blifvit bifogade iSo5 eller i8 i6års Kyrkoräkenskaper, men för att icke belasta Rakenskaperna med mindre nödiga verifikationer, till hvilkas antal ett sådant protokollsutdi ag ansetts kunna höra, sedan det kanhända mera än en gång lem nät upplysning om orsaken till utgiften, torde kanske vara skälet, hvarför man icke sett detsamma ytterligare upptaget uti de på sistnämde års följande Kyrkoräkningar, Angående Räkenskaperna för Horfva Kyrka.
Af Prosten Gahne: ”Emot detta, Höglofl. sammansatta Utskottens Betänkande anhåller jag att i följande bestämmelse få nedlägga min reservation: no Alt Bränvinsbrännings-tiden bestämmes till sex månader om året anser jag öfverflödigt, emedan, om man endast afser produclion, denna inom kortare tid kan tillfredsställa allmänna behofvet. Det torde vara angeläget tillie, att, på samma gång jordbruket erhåller tillbörligt skydd, tillverkningen, hvad tidsbestämmelsen beträffar, icke öfver liöfvan bedrifves, hvarföre fyra månaders bränvinsbränning är tillräcklig; 2:0 Hvad de olika bränvinsredskapens beskattning, enligt den tariff, som Blifvit föreslagen, angår, så är jag af samma mening, som Herr Prosten Nibelius uttryckt, och anhåller således att få instämma i Herr Prostens reservation; 3:o Att bevillningen på förhand skall erläggas, anser jag hvarken statsekonomiskt, eller till något godt ändamål ledande. För ingen annan när Bevillriingssamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N'.o 5. 47 ring skall skatten förskottsvis betalas, och kan således ej finna, hvarföre denna bevillning skall, minst ett år förr än nödigt är, dragas ur allmänna Rörelsen.” Af Herr Billberg'. ”Då jag inom Utskottet tillhört dem, som ansett principen för fri bränvinsbränning böra tillämpas, så föranlåtes jag emot detta betänkande anmäla min reservation, beklagande att Irenne RiksStånds yttranden i ämnet så föga hafva förmått att inverka på Utskottens beslut.” Af Ilerr Westlinger'. ”1 det af Höglofl. Utskotten nu afgifne och godkände Betänkande, som under min frånvaro blifvit upprättadt, är principen om en fri bränvinsbränning frånträdd.
I sammanhang med sistnämnde motion hafva jemväl till Utskottet blifvit öfverlemnade de yttranden, hvilka vid frågans förehafvande hos Ridderskapet och Adeln blifvit afgifne, nemligen: l:o af Herr Rosenblad, Bernhard, som, jemte instämmande i de väckte molionerne om Nummer-Lotteriets indragning, likväl ansett sig böra dervid anmärka, att, då man ville afskaffa en anstalt, som åtminstone hade en fördel, att bereda Svenska Statsverket en inkomst, hvars belopp eljest af de skattdragande måste erläggas, och hvilken i en offentlig styrelse lemnade någon säkerhet för ärlig behandling, det vore så mycket mera skäl att afskaffa den utländska lotterier och inhemska speculanler nu lemnade oinskränkta frihet att tillspela sig Svenska allmänhetens penningar; och hade Herr Rosenblad, i följd häraf och med åberopande af sin vid sisth Riksdag i ämnet gjorde motion, dels tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om förbuds stadgande, 4 Stats-Utskotlets Utlåtande, JS:o 28. vid lämpliga betydliga vitén, emot all offentlig utbjudning ocb försäljning af lotter, så väl å utländska lotterier, som å något enskildt Svenskt lotteri-företag, dels för den händelse, att lotteri-inrättningar ansågos icke böra helt och hållet försvinna, samt, då enskilda företag af denna beskaffenhet icke kunde af Staten tillräckligt controlleras, alternativt föreslagit inrättandet förStatens räkning af ett Class-Lolteri, hvars insatser vore så betydliga, att den fattigare delen af allmänheten icke kunde deruti deltaga; och 2:o af Herr Ribbing, j4rvicl, som yrkat, att den i senare tider tillkomne Lag, rörande fastigheters förvärfvande genom lotteri-spel, måtte afsk a Ifås och allt lotteri på jordegendom upphöra.
Öfverskott å stats-verkets inkomster 2,154,943: 46. Reserverade behållningar å hufvudtitlärne: å lista hufvudtiteln 80,582: 39. Under granskningen af stats-verkets räkenskaper har Revisorernes uppmärksamhet fästats vid de högst betydliga belopp, hvarmed flera af de i riks-staten förekommande förslagsanslag öfverstigit den summa, som för hvarje dylikt anslag blifvit i staten uppförd; och då det synts Revisorerne vara af intresse äfven för Rikets Ständer att inhemta huru stora dessa utgifter varit under de närmast föregående åren, hafva Revisorerne låtit upprätta hosföljande tabell, utvisande utbetalningarna under åren 1855—1859 å hvart och ett af dessa anslag, med undantag af förslagsanslagen för Postoch Tull-verken, hvilka direkte utgå af dessa verks medel, medium af utgifterna för berörda fem år, samt den i nu gällande riks-stat för hvarje anslag beräknade summa. r4 (Bil. Litt. G.) Af ofvanstående tablå inhemtas, att å en del anslag bristerna årligen varit* ganska stora och att de anvisade medlen långt ifrån kunnat fylla derför afsedda behof. •t_ Vid sådant förhållande och då äfven vid flera föregående statsrevisioner blifvit ifråga ► satt att rättelse härutinnan måtte vidtagas samt sådan tillökning å förslagsanslagen beviljas, att desamma i möjligaste mån må komma att motsvara de utgifter, som dermed 2 — 10 — böra bestridas, få nu församlade Revisorer, som äfven dela denna åsigt och anse förändring härutinnan af behofvet påkallad, för sin del tillstyrka, att i nedannämnde förslagsanslag tillökning må äga rum samt dessa bestämmas till följande belopp, nemligen: å 2:dra hufvudtiteln, anslaget till reseoch traktamentspenningar m. m R:dr 12,000. » » ersättning åt vittnen och parter » 13,000.
Nämnde år var pensionärer nes antal 70, och det dem tillerkända årliga under^tödsbelopp tillsammans 2,696 Rrdr 32 sk. Banko. Dessutom utdelas af förslberörde fond 200 Rrdr Banko årligen såsom premier till sådane tjenste - 53 lijon, som i minst 10 år tjenat och fortfarande tjena å samma ställe och derunder utmärkt sig för trohet, sedlighet och ordning. x) Sällskapet för öm och sedlig modersvård, hvars tillgångar hildats hufvudsakligen genom bidrag af stadens bättre lottade fruntimmer. Sällskapet, som stiftades år 1849 och 1855 hade, utöfver de erforderliga medlen för årets utgifter, en förräntad fond af 1,000 R:dr Banko, utdelade nämnde är 266 K:dr 32 sk. kontant och kläder till ett värde af 246 R:dr 32 sk. ät 27 familjer och 100 arbetssökande personer. Derjemte har sällskapet stiftat en arbetsinrättning, hvars syftemål är att förskafla arbetsförtjenst ät sådane behöfvande qvinnor, som genom ålderdom, bräcklighet och andra sådana orsaker äro urståndsätta att på annat sätt försörja sig och de sina. Materialer lill arbetena uppköpas af sällskapet och tillverkningarne antingen försäljas under hand eller utdelas som understöd åt behöfvande familjer.
Där klappa varma i omgifningen, men stegen bli hurtigare, andningen hjärtan äfven i frostkall nord — leende, tjusande djupare o c h b l o d e t pulserar lifligare för hvarje framtidsdrömmar hägra äfven där för unga sinnen. minut. V i d mynningen af den långa, nu folktomma » G u d signe eder, » hviskar Sigrid o c h fortsätter sin allé, de ha att passera för att uppnå villan, stannar vandring, tills h o n hejdas af något, s o m nästan Sigrid o c h visar nedåt densamma. D e kala trädens skrämmer henne. A r det en människa eller h v a d? skuggor aftecknas tydligt m o t den ljusa sanden; det — &gt;Heju, Heju, åh så sökte jag ändå upp dig! är, s o m hade d e !if. Denna gamla allé med sina Vargen tagit dig, sade de, o c h jag icke få gå efter mystiska skuggor innesluter för Sigrid en hel värld dig. Tre dagar lefva j a g utan dig, sedan jag på af ljusa minnen. D e k o m m a nu smygande o c h skidor löpa två dagar g e n o m fjällen, vädra, söka — smälta m e d mjuka varma händer den sista tunna hitta hunden min, vännen min halfdöd. Å h — n u frostslöjan, s o m ännu återstår af all den kyla i få jag m y c k e t stryk, men har Heju åter! » Sigrid hvilken hennes sinne en tid legat fängslat, o c h, som vågar sig närmare o c h finner hopkrupen på den befriad från en fiendtlig makt, slår h o n i storgnistrande snön en halfvuxen pojke o c h en raggig m a n d e tillgifvenhet armarna o m sin väninna. » Elin! Det är ej mindre — Förlåt! » tilltalande att här bevittna den pröfvade troheten, än att nyss därborta vid Elkis kåta höra trohetsE n enda blick ur Elins strålande, en smula löftena. Varsamt med af segerglädje o c h ö m h e t fuktiga ögon säger, att hon länge sen förlåtit, o c h strålande ö g o n upplyfter den unge lappgossen sin att h o n fröjdas att åter känna igen sin vän.