Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos:n, samt derefter till återremitterande af Utslcs Mern. på grund af de deremot gjorda anmärkrr, hvilka propos:r alla besvarades med blandade Ja och Nej; hemstälde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade afslå Utsk:s Mern. samt, under förutnämnde förutsättning, bifalla K. M:ts ifrågavande Nåd. Propos., och ropades härvid starka Ja jemte många Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Härvid hördes flera ledamöter begära votering och anhöllo derjemte Frih. Raab, Adam Christian, att bifall till Utsk:ts Mern., samt Frih. Sprengtporten och Hr Bildt, Didrik Gillis, att återremiss måtte antagas till conlrapropos. vid voteringen. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag förmodar att ingenting annat kan blifva contrapropos. än bifall till ConstUtsk. Betänkande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det vore klart att den propos. han ansett vara med öfvervägande Ja besvarad, komme att uti voteringen om hufvudsaken blifva Ja-propos., men all han sedan, i fråga om contraproposin, dervid olika yrkanden blifvit gjorde, enär på ena sidan Frih. Raab och Hr Dalman begärt, att bifall till Utsk:s ålem., och på andra sidan Frih. Sprengtporten och Hr Bildt anhållit, alt återremiss måtte dertill antagas, nu borde inhemta Ståndets mening, hvilket af dessa yrkanden skulle uti contrapropos. ingå, och att det sedermera, i fall Ståndets ledamöter icke förenade sig derom, blefve tillfälle att begära votering om contraproposrn.
Hör till Cons ti t ut iöns-Utskottets Memorial, N:o 36. Är del af gäll belägen i serskildt län, utan att såsom serskildt gäll, efter hvad nu är sagdt, anses; förordne länets Pröfnings-comite, huru den del må för val, hvarom 25 §. förmäler, förenas med något inom länet närgränsande gäll. Om röst-längds upprättande för sådan del vare lag, som i 21 §. för gäll skild är. 23 §• För gäll skall röstlängden å tid, som 12 §. säger, till kyrkoherden insändas. Kyrkoherden late i sin närvaro den längd å allmän slämma med gället granskas af dem, som i gället valrätt ega och utöfva må samt tillslädeskommit. Är med gället del af annat gäll förenad, som i slutet af 22 §. sagdt är; varde ock för den del röstlängden till gällets kyrkoherde insänd och på samma stämma, som nyss är sagd, granskad. Om kallelse och tid till stämman; om huru anmärkning skall pröfvas och antecknas, så ock röstlängd rättas; om underskrift af röstlängd och protocoll; samt om den kraft, röstlängd eger, när den i stämman granskad och underskrifven blifvit, vare lag, som i 12 §. sagd är för stad, der stadsrätt ej finnes. 24 §. Nu är röstlängd, hvarom i 21 och 22 §§. förmäles, så granskad och underskrifven, som i 23 §. skiljs, varde då ofördröjligen af kyrkoherden insänd till landshöfdingen, som den till länets Pröfnings-comite, öfverlemnar. När Comiten fullgjort hvad 47 §. bjuder, jemföre den gällens röstetal och länets öfriga förhållanden, och sätte sedan ut, huru många valmän hvart gäll skall till riksdagsmannaval utse. I hela länet varde samma röstetal lagdt till grund för rätt att en valman utse. Det grundtal sätte Comiteen ock ut, dock ej öfver Ett hundrade hela röster.
Men jag kan desto mindre vara känslolös för den orätt, som öfvergär dem, då jag hvarje vecka mäste pröfva mål, der jag ser huru den ene blifvit i sin mån högre beskattad än den andra, och huru obilligt han blifvit behandlad. Detta är grundfelet; del andra är, att på dessa ojemna taxeringar förlita sig serskildta utlåningskassor och allmänna verk, hvilka blifva genom de olika taxeringarne missledda i sitt förtroende till egendomarnes taxerade värden. Det har handt i KammarR:n, att en herreman i Upland klagade deröfver, att hans egendom blifvit 10,000 R:dr för lågt upskattad. Ilan ville förmodligen liafva lån, eller en större bränvinspanna, eller något dylikt, hvarföre han önskade högre taxering. Men KammarRrn sade nej af det skäl, att han, ehuru börande stå på Kronans bästa, icke må genom sitt förfarande missleda någon. Hade Kammar-R:n medgifvit det högre taxerings-värdets åsättande, så skulle både utlånings-kassors-Direktioner och andra hafva trott, att. egendomen i förhållande till andra jemngoda i Upland hade varit så mycket värd. Vi hafva äfven haft exempel på huruledes en herre i Skäne ville hafva sin egendoms taxerings-värde förhöjd med 86,000 R:dr. Men KammarRrn motsatte sig äfven detta och Konungen stadfästade beslutet. När man nu ser egarne sjelfve vilja drifva upp sina egendomars taxering, och utan tvifvel sätta de icke upp dem öfver höfvan, utan blott till deras verkliga värde, så finner man huru ringa taxeringsvärdet är, i förhållande till det verkliga. Pä den andra sidan har jag många gånger med ledsnad sett, huruledes taxeringsman söka att så högt som möjligt stegra taxeringsvärdet blott å vissa egendomar. Jag påminner mig nu 2:ne herrar inom Stockholms län, som der hade egendom.
Actiebank tillätes ej träda i verksamhet förr, an Bolaget, utom den contanta inbetalning, som för rörelsens början pröfvas nödig, insatt uti sädane hypolhekj som 1 Cap. 5 §. om förmäler, ett belopp motsvarande minst en fjerdedel af hela det tecknade Actie-capitalet eller grundfonden, hvilken insats skall, till allmänhetens säkerhet, uti Landl-Ränteriet, eller annat allmänt förvaringsrum, nedläggas i en Cassa-kisla, med 2:ne läs, hvartill Ko. nungens Befallningshafvande förvarar den ena nyckelnjock Bank-Directionen den andra. Finnes, vid den i 16 §. stadgade revision, att någon af förenämnde sakerhets-handlingar blifvit till dess värde försämrad, åligge Bolaget att, i utbyte deremot, annan fullgod säkerhet genast aflemna. Öfver det salunda nedsatta fär Bolaget ej annorlunda disponera, medan Bankrörelsen fortsattes, än att hypotheken må utbytas emot andra, hvilka, Bancooch Lag-Utskottens Memorial N.-o 6. 33 hvilka, efter pröfning i ofvan stadgade ordning, anses jemngode med dem, sorn utlagas; men vid Bankens upplösning och utredning, må delegarne återlyfta hypotheken i den nion ådagaläggas kan, att desamma öfverstiga beloppet af Bankens utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. Skulle Banken komma i concurs-tillstånd, förhållcs med det till säkerhet nedsatta beloppet efter allmän Lag. Något stadgande, som motsvarar 20 §. i förra förslaget, igenfinnes väl icke uti Ridderskapets och Adelns eller Bonde-Ståndets beslut; mea då samma § blifvit af 2:ne Stånd, nemligen af Presteoch BorgareStånden antagen, finna Utskotten sig böra hemställa, att den blifvande 22 §. må erhålla följande lydelse:
Af sådan anledning är ock föreskrift i ämnet, ali i grundlagen intagas, hos Rikets Ständer föreslagen; men då innehållet af de vilkor, som för beviljande af naturalisation kunde finnas nödiga att bestämma, principenligt icke tillhörde grundlags-sliftningen, utan representationens medverkan vid sådant bestämmande vore, enligt antagna lagstiflningsformer, till fullo bevarad derigenom, att lagen rörande frågan i denna del erhölle egenskap af civil-lag, syntes det föreslagna grundlags-stadgandet icke böra härutinnan innefatta annat, än hänvisning lill särskild, af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag. Rikets Ständer hafva till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag nu antagit förberörda förslag till så lydande tillägg af ett moment N:o 2 i 28 §. Reger! ngs-formen : »Konungen ege att, genom naturalisation, till Svensk medborgare upp»taga utländsk man, i den ordning och under de vilkor, som uti särskild derom af »Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utlänBih. lill II. Sl. Bral. i SSU & 18S4. 10 Sami. i Afd. 60 474 fijrpeditions-Utskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o ill. »ning njnte samma rättigheter och förmåner, som infödd svensk man, dock utan att »kunna till ledamot af Stats-Rådet utnämnas.» Som likväl granskning af ett utarbetadt och till Rikets Ständer framlagdt förslag till den lag, hvarpå tillämpningen af det hvilande grundlags-stadgandel skulle bero, kan komma att både säkrare vägleda uppfattningen af de skäl, som kunna tala för slutligt bifall till samma grundlags-stadgande, och tydligare ådagalägga de betänkligheter, sorn möjligen deremot förekomma, samt i öfrigt det måste betraktas såsom en iörmån, om, derest omförmälda grundlagsförslag varder antaget och får egenskap af gällande lag, tillämpningen deraf kan skyndsamt inträda, få Rikets Ständer, med anmälan härom, underdånigst anhålla, det E. K.
Det stadgande, soin nu förefinnes, eller att beslagaren icke får mera än 5o proc. af godsets värde, då godsägaren icke upptäckes, anser jag dock innebära någon controll, ehuru den är klen. Deremot instämmer jag helt och hållet i Hr Prytz’ anmärkn. vid 29 §:n: den är ganska riktig och bör föranleda lill ändring af Utskms förslag. Sedan jag nu något uppehållit mig vid de yttranden, som här blifvit afgifna, anhåller jag att sjelf få göra några anmärkn:r vid Utskms betänkande. Uti 2 §:n 3 punkten står — ”Hästar eller andre dragare,”—då deremot i i835 års författning endast står "hästar.” Dessa nu införda ord — ”eller andra dragare,” förbättra ingalunda §:n. Det lärer väl vara forslingsmede! som menas, men det af Ulsktn begagnade uttryck är icke tillräckligt omfattande, ty varor kunna t. ex. transporteras i båtar , med borickor , i korgar o. s. v. Jag yrkar således att i stället för orden ”hästar eller andra dragare och körredskap” etc., må införas ”hästar eller andra forslingsmedel” etc. Uti 5 §:n hafva Utskm, bland de embetsoch tjenstemän, som mista tjensten m. m. om de beträdas med tullförsnillning, äfven infört ”eller militär, som i och för tullbevakning commenderad är.” Jag har visserligen icke något emot, att en militär, som med siik förbrytelse beträdes, må så straffas, men jag anser olämpligt och onödigt att någon bestämd corps uppräknas. Hvad straffbestämmelsernas förhöjning angår, följer af hvad jag Den i April e. ra. redan yttrat, att jag instämmer tili Frihine Boyes och Leijonliufvuds härom uttalade åsigter. Jag anser nemi. Utsk:n hafva haft orätt deruti, att de framflyttat straffet för 3:dje resan itererad förbrytelse lill andra resan.
Dessen Naturwitz jedoch mitten in Athen so ganz frey war, dass er laut sagen durfte: deine Gesetze, Solon, sind Spinneweben. Mehr ist Germanien nicht, als Griechenland; und mehr seyd Ihr nicht, als Solone”. Längre fram säges: ”Was ist es denn für ein grösseres Verbrechen z. B. an einer unmodischen Theorie, als an einer unmodischen Perrücke Und – o, was bliebe eure Ehre, schrieb man die Recension eurer Recensionen; das ist: revidirte man die Acta der Terroristen? Daher, so wie es das unbegreiflichste in der französischen Revolution war, dass nicht ein Gewitter von Degen um die Terroristenhäupter blitzte: so ist es auch höchst unbegreiflich, dass nicht ein Sturm von Stöcken um jeden Herausgeber einer solchen Zeitung schwirrt 200. Aber, wäret ihr nicht allmählich bis in die tiefste Barbarey heruntergesunken, so würdet ihr von selbst eure hämische Augen gegen den hellen Himmel aufthun und denken: ”was sind wir, wir, wir, dass wir die Söhne Gottes richten”? Det hela syftar att visa, dels, hvad en äkta Kritik bör vara; dels, att det, som i sjelfva Tyskland allmänneligen bär Kritikens namn, är intet annat än ”terroristische Schulfüchserey”, eller, sedt från sin muntrare sida, en ”Mitternachts-Tanz der Schulgeister”. Då nu exempel anföras, huru både öfverhufvud Europas, och särskildt Tysklands störste auktorer blifvit misshandlade: nämnes bland dessa äfven Kant; men med en derpå följande skarp förebråelse för dennes eget recensent-omdöme öfver sina vänner, eller förklaring mot Reinhold, Fichte, Beck 201.
Da Högsta Domstolens Ledamöter ä ena sidan förklarats inamvvibla, har ä andra sidan Utffotterlrolt deri Den 21 December. -455 den es! män na säkerheten och egendoms rätten sördra, att den sem kunde anses häfwa förwärkat det allmän» na förtroendet, utan att lagligt tilltal ägde rum, borde oek kunna af Ri/sene Ständer frän Em betet skiljas. En skickelig och rättwis Ledamot af Högsta Domstolen, skal! säkert aldrig sä den allmänna rösten la emot sig, an Adelar as denna Nämnd, skulle för» klara honom hanö Embete orvärtig. H tv8- Akr den förcslagne Tryck frih, tsLomirLen synes delo umbärlig, dels möjligr» rois skadlig. Sedan Riksens Högloff. Stander icke behagat antaga proiecret till en emellan Riksdagarne werkfam Lag och HnehälluingS-Beredning, torde i desi ställe en Corporation böra gifwas till Tryckfrihetens ward. Comiteen har ingen rättighet sig updragen att hindra skrifters tryckning; desi åtgärd är inskränkt inom yttrande, pä skedde sörsrägurngar, af Försättare och Boktryckare, huruwida älal a skrifter, enligt Tryck, srihctSlagen kan äga runi. Den har ock, i fall Utskottets förslag riil en Trycksrihcryckag entages, sig up» dragit ett wigrigare åliggande, det nämligen: ari till Kongl. Swea Hos Natt asgifwa bestämda urlätanden j frågor om äralade skrifter. Wällofl. Borgare > Ständer har förenat sig om följande anmärkningar: 1:0 Att det L 4 tz. förekommande uttryck: Frälse eller Ofrälse. Anätte förändras till Frälse och Ofrälse. tti - 1436 Den 2i December. UtfkottetS mening har warit det Kamma,en bunde lämnas fritt wal att efter bästa öfwenygelse och med afseende endast fästadt pä skicklighet och sann förtjenst, antaga fine rädgisware.
Det gäller h§r mera än någonsin, att comprendre c ’ est pardonner, och det är väl icke så svårt att förstå den berättigade och jag skulle nåstan vilja säga heliga känsla, som i Björnsons utfall mot broderlandet fått ett så olämpligt och sorgligt uttryck. Den så tidigt bortryckte Edvard Fredin har i » Vår Daniel oeh andra dikter » lemnat efter sig ett vackert minne, hvilket icke bort grumlas af den mer än lofiigt enfaldiga inledning, bvarmed herr Runström försett boken. Märkvärdigt nog paknas i samlingen förf: s mest bekanta dikt från revolutionsfesten. A. Har a / dson.Från parkett. N: r 2 af Dramatiska teaterns originalnyheter för epelåret var ett lustspel, » En räddare », af Tor Hedberg. Med origi o al nyheten n: r 1 eller det Lundquistska stycket hade det gemensamt den goda språkbehandlingen, men stod något efter i den dramatiska konstruktionen för att åter höja sig åtskilligt öfver det i naturlig och verklighetstrogen karaktärsteckning. För hr Tor Hedbergs författarindividualitet i allmänhet var det i viss mån betecknande, att han var den som upptog den literära handske Heidenstam slungade ut i höstas mot de nutida inhemska författarne genom sic fordran på mer glädje, mer lefnadslust och mod. Ty hvad man söker och fío ner specielt i denne författares arbeten, är väl näppeligen ett uppsluppnare lynne. Då kunde det ju inte häller förundra och öfverraska så öfvermåttan, om hvad som så att säga ligger bakom den första sammansättningsleden af pjesens dramatiska rubrik cj florerade synnerligen i stycket. Det var emellertid en fint och intelligent skrifven pjes, visserligen med en något tunn handling och icke intagande någon märkligare plats inom svensk dramatisk literatur, men ett stycke, som kunde ses med nöje och i alla händelser var vida mer värdt att spelas och aktningsfullare erkännas än en hel del af inhemskt och utländskt ursprung, som vid denna eller andra scener under senare åren framförts. Utförandet var i det hela behagligt, jämt och godt, om ock icke utmärkt af någon fylligare utarbetning och karakteristik.
Jag anser nemi. att man i sådana Den 22 Juli. 565 fall sorn dessa icke bör gå allt för brådstörtadt till väga, utan att man måste taga hänsyn till och icke stöta de allmänna tänkesätten. Men just af denna anledning kan jag icke biträda deras mening, som anse, att man, på den grund att författnme gällt endast ett par år, icke bör ändra dem, ty jag tror, att under de år, som förflutit sedan striden utkämpades, allmänna tänkesättet i detta, som andra fall, gjort stora framsteg, och jag styrkes i denna min åsigt deraf att 2:ne Stånd, och deribland jemväl Bonde-St., återremitterat förev:de Betänk. Jag vill likväl säga att det icke förundrat mig att Lag-Utsk:t, på den punkt frågan stod före återremissen och i betraktande af den stora mängd ärender, som då berodde på Utsk:ts handläggning, icke kastat sig in på detta ärende, på grund af en så vidtomfattande motion, som den af Hr Henschen väckta. Sedan det emellertid visat sig, att tänkesätten inom de 2:ne Riks-Stånd, som redan fattat sitt beslut öfver detta Betänk., synas mogna för ett framåtgående, tror jag att man redan vid denna riksdag, väl icke bör gå så långt, som motionären föreslagit, men dock kan försöka att afhjelpa de brister, som vidlåda dessa författningar. Jag vill derföre säga huru långt man, enligt min tanka, vid denna riksdag kan gå, utan att stöta allmänna tänkesättet och utan att behöfva inlåta sig på de svåra theoretiska strider, som sannolikt skulle uppstå, derest man redan nu ville gå till botten af frågan. Hvad först beträffar 1858 års konventikelplakat, tror jag att man snart skall alldeles kunna umbära denna författn.; men att dermed bör något anstå. Emellertid hafva anmärkningar tidt och ofta vändt sig mot det i denna författn. stadgade förbud mot att, under tiden för allmän gundstjenst, hålla religiösa sammankomster.
— Arfvode till vederbörande, sedan Riksgälds-Conlorets Hufvudbok inom föreskrifven tid blifvit afslulad 200: Arfvode till Betjeningen vid Kongl. Post-Conloret 100: Dito dito i Vexeloch Låne-Banken Summa Banco R:dr~ 800: Rikets Ständer hafva vid sistlidne Riksdag beviljat samtlige tjenstgörande ordinarie Vaktbetjenle vid Jliksgälds-Contoret Skopenningar, till ett belopp af Trettio (3o) R:dr Banco för hvardera årligen, att fortfarande utgå intill Rikets Ständers nästa sammankomst, eller så länge Vaktbetjeningen i Banken får tillgodonjuta en sådan förmon. Recapitulation. Ordinarie Aflönings-Staten upptager B:co R:dr 23,000: Interims dito ' dito 7,125: — Pensions-Staten vid Riksgälds-Contoret R:dr 941: 3a — Dito dito för General Assistance-Contoret2,045: 8 — 2,986: 40 - Expectance dito vid Riksgälds-Contoret 520: — Dito dito vid f. d. General Assistance-Contoret 6,420: 4 — 1 6,940: 4 — Å serskild Stat uppförde: Missräknings-penningar till 2:ne Vexlings-Casseurer, arfvoden lill vederbörande i Banken ocb Postverket samt för afslutningen af Riksgälds-Contorets Hufvudbok 800: — Summa Banco R:dr 40,851: 44 — Bil. till Stats-Litskottets Mern. JV.o ^.jo. g Innehåll af Förslaget till förnyadt Reglemente för Riksgälds-Contoret. Riksgälds-Contorets skulder. §. 10. angående Credit-Sedlarne eller så kallade Riksgälds-Sedlar. §. 11. „ Grunderne för granskningen och approbationen af förslitne Riksgälds-Sedlar. §. 12.
Men därpå slog hon med en rörelse, full af behag, tillbaka vattenslöjan, och hennes lilla fot trådde marken. I samma ögonblick omgafs hon af en skara varelser af samma hänförande slag som hon själf, men hon var dock den vänaste. De voro alla klädda i genomskinliga dräkter af skiftande färger, som höljde deras fagra lemmar, utan att dock dölja dem. Deras hår var som spunnet guld, deras ögon som stjärnor, och de lyfte sina. 408 hvita armar öfver sina hufvud och svarvade i behagfulla dansar omkring i trädgården. Där de gingo fram, böjde sig knappast gräset, de stodo gungande på blommornas kalkar, och de höjde sina röster och sjöngo. Intet välljud på jorden kunde likna deras sång, och vattenstrålen stannade i förtjusning och fåglarne tystnade. Det förekom Erik, som stannade tiden på samma sätt som vattenstrålen, och som hade evigheten förflutit obemärkt, medan han mättade sina ögon med denna underbara syn I torpet brann julbrasan med mattadt sken, grenljuset hade lång veke. Farfar sof i sin säng, men Stina satt framför elden, täljande timmarne. Emellanåt steg hon upp, andades på rutan och tittade ut. Hon såg ingen. Hon öppnade sakta dörren och gick ut på trappan. Skogen stod rundt omkring, mörk, men smyckad med snögirlander, hvilka glimmade i norrskenets flammor, och vinden suckade sakta. Då gick en susning genom skogen. Träd hviskade till träd, men Stina förstod icke, hvad de sade. Hon gick åter in, putsade grenljuset och öppnade psalmboken. Hon bad, men Erik kom icke. IDUN 1895 Fram emot morgonen spände farfar den skäckiga hästen för skrindan. Stina steg i släden med tårar i ögonen, ingen stod på meden med julbloss. Och så gick färden genom skogen. Nu hördes klockorna långt bort. Farfar blottade sitt kala hufvud och bad en tyst bön, och Stina upprepade halfhögt: » Ära vare Gud i höjden och frid på jorden! » Men skäcken trafvade fram genom skogen. I en hast skyggade han och stannade. Han ville ej gå fram. I snön låg en mörk skepnad. Man steg ur.
Det var likväl icke några häftiga reformatorer, som tillstyrkte den reformen, och om det skulle finnas magön, som hyser farhågor i det fallet, så får jag då åberopa en auctorilet, som kan vara lugnande. Det var nemi. en statsman, som man visserligen icke kan anse hafva allt för radikala grundsatser, det var Hertigen af Wellington, som föreslog denna reform. Jag tror att här i landel i allmänhet man måste göra allt, för alt fä våra postkommunikalioner förbättrade och att någon tillgäng dertill kunde af postmedlen lemnäs. Jag lager mig friheten i anledning deraf nämna, att jag tror, att Staten, som drager ganska betydliga summor ur korrespondenternes fickor; icke kan anses på ett värdig;! sätt upfylla sina förbindelser emot korrespondenterna. Sådant lägger jag icke någon myndighet lill last, ulan jag erkänner tvertom, att vi stå i större förbindelser hos myndigheterna för deras tillgöranden i delta fall i flera afseenden, men vi äro mycket efter i afseende pä den förevaride reformen. Hvad det beträffar, alt vi få betala ett drygare porto än de flesta civiliserade länder, så kom - Den 7 Juni e. ra. 99 raer dertill hos oss, att mau är i landsorterne belastad nied andra dithörande ganska dryga afgifter. Först och främst får raan betala discretioner lill postverkets tjenstemän, och för det andra dryga afgifter till postbud. Jag vistas sjelf några veckor hvarje år uti en landsort, der man icke vill anse sig stå efter något annat Län i uplysning och välmåga, nemi. i Östergöthland. Der har jag, när jag skall skicka efter ett bref, tio mil all skicka, eller om jag tager den aldra ginaste vägen, 9J mil, bortoch hemresan sammanräknade, d. v. s. 4| mil till nästa poststation. Dessutom gå posterna mycket sällan och serdeles långsamt, synnerligen i vissa rigtningar i riket. De mesta bref, sora skola sändas ifrån öster till vester och tvertom, gä mycket långsamt. Man kan ofta fä svar ifrån Hamburg eller London till Stockholm, innan mau kan hafva del emellan tvänne släder, belägna den ena i östra och den andra i vestra delen af Sverige.
De omständigheter, Hr v. Hartmansdorff uppgifvit, äro icke för mig tillräckligt gällande; ty min öfvertygelse är, att långt större olägenheter skulle uppstå, om maximi-summan skall förblifva den hittills bestämda, emedan det då kan hända, att penningarna komma att ligga räntelösa, eller att räntan måste nedsättas. Jag kan icke se, att det kan blifva särdeles svårt eller vådligt för Ridd.direct. att skaffa sig penningar på kortare tid till låns, om så skulle behöfvas, dä jag deremot anser det vådligt, att den utlånar för mycket på namn. På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren. Det har handt under den tid, jag varit ledamot af Ridd.direct., att personer förfrågat sig, huruvida det icke vore möjligt att emot första inteckningen erhålla större lån än i5,ooo r:dr; men Direct. som icke ägt att öfverskrida reglementet, har nödgats afstå sådana låne-ansökningar, genom bifall hvartill penningarna på ett vida bättre och säkrare sätt kunde utlånas. Ridd.Utsk. vid förra riksdagen, som tillstyrkte den förhöjning i maximi-summan, hvilken närvar. Ridd.Utsk. föreslagit, var då i tillfälle att inse nödvändigheten deraf. Jag skulle tro, att de olägenheter, Hr v. Hartmansdorff omnämnt, äro mindre än de på andra sidan; och jag anhåller derföre vördsamt om bifall till Utsk:s förslag. äa Den la Maj c. m. Gr. Gyldenstolpe, A Ib. Carl Phil.: Sorn jag har äran vara ledamot af Ridd.Utsk., får jag, till bevis på svårigheten för Ridd.direct. att med nu gällande föreskrifter få penningarna utlånade, äran upplysa, att 20,000 r:dr ligga i Banken endast mot 3 proc:s ranta; och jag hemställer då till Hr v. Hartmansdorff, örn detta icke är en större förlust, än den han omnämnt. Hr von Hartmansdorff: