Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är af reservantens mening och önskar, att R. o. Ad., i utbyte mot Utsklns 4 §» täcktes antaga 5 § i reservationen, samt anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derpå, Gr. Frölich: Oansedt den siste värde talaren instämt i det förslag till 5 §, som innefattas i min reservation, anser jag mig dock skyldig att föreslå ett amendement deri, i anledn, af dea anmärka, jag vid ett annat tillfälle hört göras, att någon säkerhet, isynnerhet i afseende på solidariska banker, borde finnas derom, att de s. k. bolagsreglor* lia vore försedda med egenhändig namnskrifning af dem, sorn ingått i bolaget. I afseende pä actiebanker är sådant mindre nödigt, emedan man ej vet, i hvars hand actierna komma alt finnas: men jag tror dock, att ett stadgande härom bör inflyta bland bestämmelserna för banker i allmänhet. Jag får derföre föreslå, alt i stallet jför ordet bolagsreglorna måtte införas bolagscontract. Delta contract kan vara ganska kort och för actiebanker endast innehålla, att delägarne ingått i bolaget i enlighet med de reglor, K. M. för detsamma fastställt, hvartill för solidariska bankbolag måste tilläggas, att delägarne ingått i ansvarighet en för alla och» alla för en, på det en sådan ansvarighet 302 Dea i G Mars e. ra. verkligen må kunna göras gällande för alla, som undertecknat conlractet. Hr von Troil: Jag kan ej annat än instämma med Ur Lefren deruti, att 4 § af Utsk:ns förslag är något besynnerlig. Många af oss hafva önskat alt få provinsbanker, likväl icke en i livar provins, och Utsk:n tyckas hafva föreställt sig, att häradsbanker böra uppstå. Jag instämmer i saken med Gr. Frölich, men tror icke hans redaction vara så bestämd, sorn den borde vara.
Jag får derföre föreslå, att Herr Stråles anmärkning måtta med de öfriga Stånden blifva communicerad, under inbjudning , att de med Ridder* skåpet och Adela matte förena sig, och tillägget sedan i Expeditionen införas. Uppå gjord, proposition blaf Hers Silverstolpes förslag bifallet, Grefve Mörner, Carl Stellan, tillkånnagaf, att Bevillningsutskottet i dag skulle till Riksens Ständer öfverlemna sitt förslag Ull Bevillningens grunder och fördelning; samt derjemte, att Utskottet ansett nödigt Den fi Juli. att låta till trycket befordra sitt betänkande deröfver, i drn förhoppning, att Riksens Ständer skulle med välbehag anse, att det hommer till allmänhetjns kunskap, samt täckas bifalla, att kotnaderna finge af Riksdags utgifts-m,edlen bestridas, Bifölls, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmälte Hennes Majus Drottningens Nådiga åstundan, att följande redogörelse, för vården och handhafvandet af Institutet för Blinda och Döfstumma , måtte varda för Ridderskap,et och Adeln uppläst. Utdrag ur de af Hennes Majit, Drottningen tillförordnade Herrar Revisorers i underdånighet den 7 sistlidne Maj aflemnade Berättelse rörande Institutets för Blinda och Döfstumma vård och handhafvande under år i8i4‘ Stormägtigsta Allernådigsta Drottning i På Eders Kongl. Maj:ts. Nådiga befalR ifing sammanträdde undertecknade tillför. 10 Den 2 Juli, ordnade Revisorer den 7 sistljdne, lid Öfra Manilla på Kongl; Djurgården och dervarande Institut för Döfstumme, att taga kännedom om denna Inrättnings tillstånd samt granska dess räkenskaper för år 1814» öfver hvilka omständigheter vi i djupaste underdånighet få afgifva följande berat-, telse :
Brännvinsfabrikerna skulle väl bereda den närboende allmogen förmåner, hvaraf de aflägsnare icke hade någon nytta, nemi. afsättning på spanmål o. s. v., men som desse patroner troligen esomoftast skulle drifva egennyttan på andras bekostnad, kunde det hända att då de sågo god tillgång på råämne, bestämde de priset derpå efter behag, d. v. s. underpris och prejeri. Det kunde äfven inträffa, att den fattigare sålde en del af grödan innan den blefvc afbergad, hvarigenom ännu större oredor uppstodo, utom alla andra olägenheter af att hafva dylika förläggare på landsbygden. Och som en bonde till en så beskaffad anläggning i allmänhet hvarken har förlag, credit eller speculutionsförmåga, skulle allmogen genom en sådan Den iS J u 1 i. oklok författning finna sig satt i en ohjelplig belägenhet, utan förmåga att kunna uppfylla hvarken sina åligganden eller sina egna behof. En reservant drager den slutföljd, att genom brännvinets fabriksmessiga tillverkande skulle spanmålen till hälften besparas, men deremot skulle den frågan kunna framställas, livad det varit, som under en ökad sädesproduction upphållit våra sädespriser. Svaret är ej svårt att uppleta , och kommer brännvinsbränningen att fabriksmessig! bedrifvas af potates, skulle en tunna råg snart nog säljas för 4^5 r:dr. Hvad verkan sådant skulle medföra så i det allmänna sorn i det enskildta, bör af något hvar kunna bedömmas. Samme reservant tror skatterna härigenom slutligen kunna försvinna. Ett sådant resultat af Ständers sammanvaro vore i sanning det mest önskvärda; men knappast är sådant för det sunda förnuftet fattligt, alt perpetuella statsinlrader kunna grundas på en enda productionsgren, som ifrån dess första uppkomst varit underkastad en så ombytlig, conjunctur; och troligen skulle det medföra en ännu större våda att borttaga någon eller några af dessa skatter, hvilka, en gång borttagna, i fredlig väg aldrig mera skulle kunna utkräfvas. Rådligast torde derföre vara att låta dem qvarstå, tills någon säkrare väg att minska dem öppnas; vanan att draga dem underlättar bördan.
Den som, i enlighet med Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade, förslag, anser ett så lydande stadgande böra i utfärdande Bankoreglemente införas, nemligen: ”Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom af Kongl. Majit i Nåder faststäldt reglemente. Filial-bank ege icke att beräkna högre ränta eller k red i ti v-afgift, än som erlägges i den utlåningsoch kreditiv-rörelse, som Riks-banken genom Diskonterna för närvarande bedrifver” — röstar Ja; den det icke vill, Nej. Vinner Nej, besluta Rikets Ständer att, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets mening, följande föreskrift skall i blifvande Banko-reglemente intagas, nemligen: ”Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom reglemente, som kommer att till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och fastställelse öfverlemnas.” Stockholm den 2 Oktober 1854. Bih. till R. St. Förstärkta Banko-Utskottets Memorial, N:o 64. 1 X:tt 64> Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Okt. 1854, kl. l e. m Förstärkta Banko-Utskottets Memorial, i anledning af verkstäld omröstning öfver frågor, rörande decirnal-sy stein ets tillämpning på rikets mynt.
Utaf anslaget, 126,937 Rdr 50 öre, för Wisby hamn byggnads fullbordande 21,156: 25. » d:o, 53,079 R:dr, för hamnbyggnaden vid Kalmar 3,579; —- » d:o, 12,000 R:dr, för en kanal genom T ju sundet vid farleden till Luleå 2,000: — fi 1851, 1852 och 1853 års anslag, 250,000 R:dr årligen, för våganläggningar och vägförbättringar samt mindre strömrensningsoch hamnbyggnadsarbeten 9,012: 50, » det för samma år utan återbetalningsskyldighet anslagna belopp, 30,000 R:dr, till sanka trakters och sjöars utdikning och aftappning 3,112: 50. ■>) det utan d:o anvisade statsbidrag, 14,000 R:dr, för sänkningen af sjön Möckeln inom Kronobergs län 2,333: 33. i» dito d:o, 112,500 R:dr, för jernvågsanlåggningen mellan staden Nora och Ervalla 15,000:
De skulle skydda henne mot all förföljelse. Hon bad endast att få stiga ned i den lilla båten, som följde pråmen, och ro i land för att ensam fortsätta sin vandring. Men de kunde ju ej låta henne gå. Hvad skulle det bli af henne? Bättre var det, att hon stannade hos dem. De voro bara fattiga gamla män, men de skulle helt visst finna någon utväg att hjälpa henne. Då vred hon händerna och bad dem låta henne gå. Men de förmådde ej villfara hennes bön. De sågo henne så nödställd och svag, att de tänkte, att hon måste dö på landsvägen. Gösta Berling stod ett stycke därifrån och såg ned i vattnet. Kanske skulle den unga kvinnan ej gärna se honom. Han visste det ej, men hans tankar lekte och logo i alla fall. »Nu vet ingen, hvar denna unga kvinna befinner sig,» tänkte han, »nu kunna vi föra henne med oss till Ekeby. Vi skola hålla henne dold där, vi kavaljerer, och vi skola vara goda mot henne. Vår drottning, vår herskarinna skall hon bli, men ingen skall veta om, att hon finnes. Vi skola vakta henne så väl, så väl. Hon skulle kanske bli lycklig bland oss, hon skulle bli omhuldad som en dotter af alla de gamle. Hon skulle göra folk af oss, vi skulle komma att dricka mandelmjölk och tala franska. Och då vårt år är slut, hvad se’n? Kommer tid, kommer råd.» Han hade aldrig vågat göra rätt klart för sig, om han älskade henne. Han kunde ej äga henne utan synd, och han ville ej draga ned henne till något lågt eller uselt, det var hvad han visste. Men att hafva henne gömd på Ekeby och få vara god mot henne, sedan andra varit grymma, och låta henne njuta allt godt lifvet äger, ack, hvilka drömmar, hvilka saliga drömmar! Men han vaknade ur dem, ty den unga grefvinnan var i full förtviflan, och hennes ord hade förtviflans skärande tonfall. Hon hade kastat sig på knä midt ibland kavaljererna och bad dem att få gå. »Gud har ej ännu förlåtit mig,» ropade hon. »Låt mig gå!» Gösta såg, att ingen af de andra förmådde lyda henne, och förstod, att han måste göra det. Han, som älskade henne, måste göra det.
Den redbare, fridsamt verkande man, som deraf eger förtjensten, Professoren m. m. N. Lindgren, saknas för närvar, bland oss; enär han för sjuklighet nödgats afsäga sig det val, hvarmedelst han af ståndsbröders förtroende kallades till innevar. riksmöte. Jag begagnar tillfället att hembära honom gärden af min upriktiga aktning, i det jag härmed söker uplifva den ädla och för folkets väl nitälskande tanke, åt hvilken han gaf uttryck samt genom sin framställning beredde all den framgång, som var att ernå, och hvaraf, serdeles om den framgent med lika välvilja stödjes, kommande släglen skola, vill Gud, hämta mången närande och riklig skörd. Om remiss af denna min motion till H. Statslltsk., anhålles vördsammast. 2:o Uti K. M:s nåd. propos. ronde Statsverkets tillstånd och behof är, jemte meddelad underrättelse att K. M. kommit i tillfälle åt trenne af de fyra Stats-deparl:ts chefer, som af boställen voro i saknad, tills vidare anvisa ledigblifna, för detta ändamål tjenliga, lägenheter, i nåd. yttradt, hurusom, derest R. St. skulle anse den Depart.-chef, som ännu icke af en sådan förmån konnnit i åtnjutande, emedlertid böra undfå ersättning för berörde saknade boställe, kunde sådan ersättning, utan behof af serkildt anslag, af för K. M. disponible medel utgå. 200 Den 28 December, f. m. Med anledn. häraf, och dä billigheten (»tvifvelaktigt synes kräfva, att chefen för det, ej mindre än de öfriga, vigtiga Financedepart:tet erhålla vederlag, motsvarande den boställsförmån, som för de ofvannämnde Depart:ts-cheferne blifvit, till följd af R. St:s i ämnet afgifna, föreg:de underd. framställning, beredd, torde ett svar i denna syftning böra af R. St. lill K. M. i underd. aflålas.
Vidkommande slutligen den af Riks-Arkivarien Nordström föreslagna förändring, så synes alltför stor omgång dermed vara förenad, hvadan Utskottet, som ej erfarit att, såsom denne Ledamot förutsatt, något missnöje med nuvarande uppbördssätt hos allmogen eger rum, tillstyrker att jemväl detta förslag må lemnäs utan åtgärd. Stockholm den 16 Januari 1857. Reservation anmäldes af Lektor Sondén. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. Allm. Jiesv. och Eken.-Ulsk. Helänhande N:o 17. 1 \:o It. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Jan. 1S57, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om skyldighet för hlifvande civile tjenstemän såväl i Sverige som i Norrige, att examineras uti Unions-rikets statsförfattning samt straffoch privat-rätt. Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling remitterad motion har Herr af Sillen, Gustaf Probus, erinrat att, enligt föreskrift i den nya stadgan för Rikets Elementar-läroverk, undervisning visserligen korame att här i Riket meddelas uti Norriges språk och litteratur; men att man icke i något af Brödrarikena hittills lärer vid Universiteten meddelat undervisning i det andra Rikets statsförfattning samt straffoch privat-rätt, hvilken kunskap, enligt motionärens förmenande, skulle mera bidraga till folkens närmande än kännedomen af hvarandras språk och litteratur.
I » Missbrukad kvinnokraft s s % väl som » Från Goethes världs (Ord och Bild, 4: de haft. 1895) och i åtskilliga tidigare skrifter tyckes hon luta åt den österländska uppfattningen af förhallandet mellan man och kvinna. Grumlig förefaller iifven innebörden raf följande passus: ssamlifvet inellan nutidens mera andligt utvecklade kvinnor och mera känsligt förfinade man, maste niindigen finna nya formers missbrukad kvinnokraft » sid. 30). I sitt sista arbete uttalar hon diimmot sin anslutning till det vesterländska idealet: Den man för en kvinna, en kvinna för en mans (sKvinnopsykologi~, sid. 94). D&amp; medgifver fröken Key ock A t kvinnan ett vida större utrymme för verksamhet, hvilket framgår af flere yttranden, däribland, » att kvinnan med fullaste frihet - utan att stöta mot en enda i förväg uppdragen grans - på hvarje bana bör få pröfva sina möj ligheter, hvillra för i n h g e n torde g, % i en annan rildning än moderlighetens » (Kvinnopsykologi sid. 161). Hätskheten mot de olyckliga 8 kvinnosalrskvinnor~ 9 kvarstilr dock oförminskad och ger sig bland annit luft i yttrandet: sDet är detta tryck ' för kvinnosakens skull ', detta bedömande med hänsyn ' till kvinnosaksfragan ', ' soiii jag svurit Hannibals ed om ett o~~tsläckligt hats (K. P .. sid. 147). I » Xvi~nopsykologi och kvinnlig logik » har. fröken E. utlagt och lzominenternt de 9 teser, hon uppställde vid ' sin sista föreläsning och som väckt ett så stort uppseende. Dessa synas innefatta de anklagelser, ined .hvilka hon ansett sig kunnatillintetgör&amp; ~kvinnosakskvinnornas » sträfvanden och yrkanden. De förefalla dock ej blott - dunkla utan sakna vanlig logik, och kunna därför ej väga särdeles tungt i vågslc8len f ör den iisyftade bevisföringen.
Ilärförutan tillkommer också, att då fråga är om att uttaga endast 25 proc., torde hela stadgandet om frivilliga vara öfverflödigt. Vidare innehåller Proposm ett förslag, som menligt kommer att inverka på skarpskytte-väsendet, som, ehuru frivilligt till sin natur, dock vunnit erkännande af framstående militärer. Att frivilligt egna sig åt fäderneslandets försvar, är en ädel och vacker tanke, hvarföre icke heller något stadgande bör antagas, som kan försvaga den ifver, hvarmed rörelsen hittills blifvit omfattad. Enl. nu gällande lag, eger beväringsyngling, som tillhör skarpskytte-förening och blifvit approberad, rätt till befrielse från första årets vapenöfning. Men deremot, då förslag är vackt om att utsträcka öfningarne längre tid, föreslår K. M. att denna uppmuntran skall borttagas för skarpskytt, som uttages till beväringssoldat, hvarförutan K. M. anser nödigt, att, i händelse skarpskytte-korpsernas öfningar försummas, det må vara K. M. och R. St:r förbehållet att åter införa vapenöfning för de 75 proc. af beväringen sorn eljest derifrån skulle vara befriade. Att förbehålla K. M. och R. St;r denna rätt, synes mig alldeles öfverflödigt, ty denna rätt finnes nu och under alla förhållanden, men stadgandet är dessutom skadligt, ty det skall, om ock icke gifva dödsstöten åt, dock minska nitet för det frivilliga försvaret, som likväl redan nu räknar en numerär af omkring 40,000 man. Slutligen har K. M. föreslagit att till beväringslagens 10:de §, som stadgar att K. M. må ega att uppbåda beväringsmanskapet »under krig eller när eljest K. M. pröfvar Rikets försvar det påkalla», ett tillägg måtte göras, så att den skulle komma att lyda: »Under krig, eller rustning dertill eller eljest Den 25 November. 147 när K. M. pröfvar Rikets försvar det påkalla, må K.
Det ligger sakens natur, att nämnda åtgärder och deras ändamålsenlighet måste blifva olika, allt sfter beskaffenheten af de särskilda besluten i afseende å ifrågavarande beskattning, om ivars billighet meningarne åtminstone äro delade; så att t. ex. icke samma verkställigletsåtgärder blifva lämpliga inom en kommun, der skatt erlägges för alla slag af hundar, ?om i en kommun, der man beslutat beskatta allenast ett slag af dem, eller der man Tån beskattning undantagit t. ex. vallhundar och gårdvarar. Att låta döda en hund, som råkat förlöpa sig inpå området af en kommun, der hundskatt eger rum, men tillhör en kommun, der sådan skatt icke erlägges, lärer dock i alla händelser icke böra räknas till de åtgärder, som kunna »erfordras för att på ändamålsenligt sätt bringa» författningen till verkställighet; och påföljden för underlåtenhet att betala skatt för hund är i sjelfva författningen föreskrifven, nemligen att innehafvaren skall böta och derjemte erlägga dubbel skatt; hvadan någon fastställelse å beslut, som sträcka sig härutöfver, icke kan ifrågakomma. Af kommunalförfattningarne måste, enligt Utskottets tanke, ljusligen framgå, att Konungens Befallningshafvandes godkännande af kommunernas med föranledande af ofvan anförda Kongl. Kungörelse fattade beslut icke erfordras i annan händelse, än att besluten afse påläggande af skatt att uttaxeras för längre tid än fem år. Utskottet inser alltså icke att, såsom motionären förmenat, de svårigheter, hvilka må vara förknippade med verkställighet af kommuners beslut om hundskatt, kunna vara af den beskaffenhet, att nödigt är det lagstiftningen i förevarande fall vidare reglementerar; utan hemställer Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 11 Januari 1866. Bih. till R. St. Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 35. Ank. till Exp.-TJtsk. den 16 Jan. 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt förslag om öfv erflyttning på de enskilda bankerna af landtränteriernas kassaförvaltning.
En stundens njutning och ingenting mer. Hvilken förnedring! Den man som för mig är vackrast och störst och härligast [...] har kysst mina ögon och smekt min panna. Jag har varit qvinna. För återstoden af mitt lif kan jag vara menniska. Jag är lycklig. Sedan Victoria Benedictsson givit sig åt Brandes blir hennes kris akut. I hennes tankar efter samlaget ekar tonfall från hans föreläsning om kvinnlighetens natur: Hon kände sig som ett barn, utan begär, utan ånger, utan skam, endast sund, lugn, harmonisk, skuldfri. Älska och ge, älska och ge! Utan förbehåll, utan delning, utan baktanke. Men hela den föregående beskrivningen av situationen visar på den djupa känslomässiga kluvenhet hon plågats av: ”Hon ville icke af fri vilja, tyckte hon, hon ville för att slippa ifrån en tortyr detta var enda medlet att hålla honom kvar!” Hans likgiltighet den efterföljande tiden fyller henne med skam och hat. Hon är nu ännu mer bunden vid honom, som förkastar henne. ’Fri Kärlek’ har förgiftat mitt lif kärlek? hvilket namn för en sådan sak! Din lära hatar jag, hatar jag, hatar! Den har intet med fri kärlek att göra. Jag har ingen aktning för dig – och jag älskar dig ännu. [...] Bergkungen. Lastens – den stora, rusande trolska lastens kung. Men icke menniska. I denna för henne uppslitande konfliktsituation kan Brandes häva ur sig brutaliteter som: ”’säkraste medlet att bota en man för hans förälskelse till en qvinna C’est de la lui donner. Det är en radikal kur. Ofelbar!’ Invärtes skummade jag af raseri och förödmjukelse”, skriver Victoria. Genom att sexualiteten kommer in i deras förhållande förlorar Victoria Benedictsson både sin egen och uppenbarligen även Brandes aktning. Hon upplever det som att hon givit upp sitt eget jag. ”Jag har inte längre någon egen vilja.” När hon försöker följa Brandes uppmaning att vara kvinna, dvs hängiven utan tankar på att han kan överge henne, måste hon göra våld på sin egen natur. Hon skriver i dagboken i dec. 1887: ”Hon hade [...]varit en lättfärdig qvinna, och han föraktade henne.
4 Tröt, Vtdrr d, It Dtetmb, 13 fj. tigvården i Piket och tiggeriers hämmande, blef nu å nyo föredraget; Hvarvid Borgareståndet fann för godt instämma uti det Beslut, Höglofl, Ridtfersiapet och Adeln i detta Mål fattat S. D. Upplästes Expeditions Utskottets Memorial den 4:de dennes med svar på återremis ap Förslaget till underdånig Skrifvelse N:o 345, Och, sedan nämnde Förslag nu mera blifvit af de öfriga Eiks-Stånden gilladt, fann Lorgare-Ståndet ingen annan åtgärd ega rum, än att låta dervid bero och lägga Memorialet till Handlingarne. S. D. Föredrogs ä nyo Särskildta Utskottets Be. tänkande N:o 5, till sammanjemnkning af Eiks-Stånr dens skiljaktiga Memorial i frågan om Reglering af Rikets Styrelse verk; Och fann Borgare-Ståndet för godt, att förblifva vid sitt i målet fattade Beslut, öfverlemna de stridiga frågorna till Förstärkt Utskotts pröfning och godkänna de föreslagna Voterings Propositioneme. Fröt. Ut dr. d. /a Dectnib. igij. S D. Å nyo föredrogs Ekonomi-Utskottets UtlåJåtande N:o 222, Öfver anmärkningar vid betänkandet N:o 212» om den nya Evangelii Boken; Och fann Borgare-Ståndet, förblifvande vid sitt förut fattade Beslut, det förnyade Utlåtandet endast böra läggas till HandltDgarne. S, D, P3 sätt Ekonomi-Utskottet uti Memorialet N:o 221, hemställt, fann Borgare-Ståndet för godt att, i målet om Socken stämmor och Kyrko Råd "biträda Högloft* Ridderskapet och Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndet:! fattade Beslutoch kommer således all fråga om Votering bos Förstärkt Utskott att förfalla, S.
R:dr årligen i fern år till Vattencommunieationer och andra allmänna arbeten, uttryckligen fästat de förbehåll, att, innan arbete i en ort företages, invånarne böra förbinda sig att med minst hälften af kostnaden bidraga till utförandet, samt att, då nya företag ifrågakomma, fdr hvilka större bidrag erfordras, än hvartill medel finnas att tillgå å det till påföljde Riksdag uppförde anslag, början med den icke mätte göras förr, än afisiagsfrågan af nästkommande Rikets Ständer blifvit afgjord; så och då hand linga rne upplysa, att Kongl. Majlis Nådiga anbud till Assoeiationerne för Forsshaga och Dejeforss slussanläggningar, att anskaffa erforderliga kostnadssummor, stätt dem öppet alltifrån år 1837, utan att slutligt yttrande från Assoeiationerne, huruvida de vilja antaga detsamma, ännu inkommit, eller den borgen för företagens verkställighet, som Kongl. Majit af dem äskat, blifvit ställd, hvilket ock föranlåtit StorAmiralsEmbetet till den hemställan, att, i händelse nämnde vilkor eftersattes, de reserverade medlen måtte för andra arbeten användas, har Utskottet af allt detta icke kunnat finna annat, än att ofvanberörde summa, 23.245 R:dr 23 sk. g r:st, för närvarande är disponibel, äfvensom att af nu församlade Rikets Ständer måste bero att pröfva, huruvida, utöfver det redan beviljade StalsAnslag aho.ooo R:dr, något ytterligare bidrag för meranämnde ändamål bör ifrågakomma; Och emedan omförmäldte summa till sitt belopp med 11,565 R:dr 28 sk. g r:st öfverstiger de utgifter för året, hvilka aro oundgängligen nödvändiga för underhållet eiler full - Stats-Utskottets Memorial, N.-o 6. fullbordandet af sådane arbeten, som, i öfverensstämmelse med Rikets Sländers rörande anslagets disposition meddelade förordnanden, blifvit företagne, och om hvilkas beskaffenhet Utskottet frän bemälte Afdelning inhemtat närmare upplysning, nemligen: Linköpings hamnbyggnad 1080.