Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Missgernings-Balken , ej må häktas förr, än Domaren i målet sig yttrat, eller vederbörande Police-myndighet, derest angifvelsen af den upptages, derom förordnat, hvarigenom jag tror det af Motionairen, i öfverensstämmelse med andan af 1777 års Kongl. Bref, åsyftade ändamål på ett lämpligt sätt kunna vinnas. Då denna min åsigt emedlertid ieke lyckats, att inom Utskottet göra sig gällande, nödgas jag emot pluralitetens beslut mig reservera;” af Riksdags-Fullinägtigen Johan Andersson från Calmar Län ; "Jag anser Herr Dalmans motion hafva bort af Utskottet tillstyrkas; och jag är nog enfaldig att icke finna ett enda antagligt skäl deremot. Jurist är naturligtvis icke jag, men nog vet jag, att män med både vidsträcktare juridiska insigter och skarpare omdömes-förmåga än måhända någon af Utskottets majoritet, hysa den mening, att 1777 års Kongl. Bref redan innefattar det stadgande, att häktning vid anklagelser för Majestäts-brott ej bör ega rum förr än Konungen yttrat sig, huruvida åtalet bör fullföljas eller nedläggas. Bland dem, som hafva en sådan åsigt om Lagen, vill jag nu endast nämna vår Justitiae-Ombudsman, som, i egenskap af Hof-Rätts-Ledamot, nyligen uttalat densamma i en vidtbekant högmåls-sak; och denna åsigt har vidare blifvit under discussionen i Utskottet ända till olvifvelaklighet utvecklad af Herr Rådman Holm. Mycken djupsinnighet synes det ej heller Lng-Tlt,kottets Betänkande Nio 178. f erfordra för att inse, att den beifran af ett brott, d. v. s bestämmelsen, huruvida en handling skall anses såsom straffvärd eller icke, beror på målsegandens vilja, der kan ej heller lagenligt något ondt, någon olägenhet tillfogas den förmente förbrytaren, innan målseganden gifvit sitt tillstånd till sakens upptagande. Är delta ej klar sanning, är detta ej princip i lagstiftning, då begriper jag verkligen ej hvad som är sannt eller principenligt.
Vid Götheborgs Hospital, hvars bestämmelse icke är uteslutande för detta * län, vårdades under åren 1838—42 inalles 143 sinnessjuke, deraf 54 qvarliggande från år 1837 och under tiden intagne 84 (inberäknade 74 profkurspatienter, af hvilka 45 blifvit inlöste). Under samma lid utskrefvos såsom friska 20, hvaribland dock 11 profkurs-patienter, ocb dogo 25. Vid 1842 års slut voro qvarliggande 80. Inrättningens utgifter uppgingo under berörde 5 år till 45,012 R:dr 7 sk. 11 r:st, eller i medeltal årligen till 9,006 R:dr 20 sk. 9 r:st. I förhållande till underhållsdagarnes antal, utgjorde medelkostnaden för hvarje sjuk dagligen icke fullt 15 sk. 1 r:st och årligen 114 R:dr 32 sk. — Under nästföregående fem år hade denna medelkostnad varit 20 sk. 11 r:st dagligen och 159 R:dr årligen. Det inskränkta utrymmet af denna mer och mer anlitade inrättning medgifver icke en ändamålsenlig behandling af de sjuke, men till de väsendtliga förbättringar härvid, som behofvet högt påkallar, hafva tillgångar hittills icke kunnat åstadkommas. I afseende å helsovården har för öfrigt någon annan förändring inom detta län icke inträffat, än att en Extra provincial-läkare blifvit anställd särskildt för Oroust och Tjörns fögderi. Försörjningen af de fattiga har fortfarande blifvit bestridd af församlingarne dels genom de icke arbetsföras inrymmande i fattigstugor, der sådane funnits, men i annat fall genom deras försändande från gård till gård, och dels genom bestämdt understöd åt sådane, som funnits äga förmåga att sjelfve något bidraga till sin bergning. I afseende å gästgifverbordningarne är någon förändring under ifråga varande femårs-skifte icke skedd.
Ständer funnit ett frånträdande af de utaf 1845 års Ständer härutinnan uttalade grundsatser betänkligt, äfven om någon ringa förhöjning i Statsverkets inkomster af nämnda egendomar skulle kunna derigenom åstadkommas. Fullkomligt instämmande uti de åsigter, Rikets åren 1859—1860 församlade Ständer i frågan uttalat, finner nuvarande Stats-Utskott icke anledning understödja motionärens framställning, utan hemställer följaktligen, att densamma icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Februari 1866. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 1 N:o 51. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Febr. 1 866, kl. 7 e. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel. (U. A.) För Fjerde Hufvudtiteln, innefattande anslagen till Landtförsvarsdepartementet, äro i nu gällande Riks-stat uppförde: penningar 6,590,265 R:dr 20 öre, indelta räntor enligt markegång förslagsvis beräknade till 2,121,897 R:dr, indelt spanmål efter ett värde al 2 R:dr kubikfoten upptagen till 251,911 R:dr 80 öre, samt oindelt spanmål efter samma värde till 242,126 R:dr, tillsammans 9,206,200 Riksdaler. Sedan Utskottet till behandling förehaft ej mindre de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, gjorda framställningar rörande Fjerde hulvudtiteln, än ock de till samma hufvudtitel hörande motioner, som blifvit till Utskottet remitterade, får Utskottet här nedan meddela yttrande öfver sålunda föreslagna eller inom Utskottet ifrågaställda förändringar uti hufvudtitelns nuvarande anslag, enligt den ordning, hvaruti de i Riks-staten äro upptagna. Krigs-kollegium.
Afgiften bestämmes af den för bevillningstaxering näst derefter sammanträdande komité, men får ej understiga det belopp, som för den ifrågavarande tiden svarar mot den afgift, hvilken enligt de i §§ 17 och 18 stadgade beräkningsgrunder för år minst utgå bör. Skulle tiden ej uppgå till fjorton dagar, må dock afgifterna ej för kortare tid beräknas. Innan utskänkningen må företagas, skall nyssnämnda belopp förskottsvis erläggas till vederbörande uppbördsman. Då till utskänkning, nu sagd år, tillstånd meddelas, underrätte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom vederbörande skattskrifvare. § 24. Utaf de afgifter, som enligt denna Förordning inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, insåttes i landtrånteriet en femtedel för landstingets och en femtedel för hushållningssällskapets räkning, för att af desamma förvaltas och användas till ändamål, som för lånet nyttiga åro. Af de afgifter, som i stad inflyta, tillfälle de återstående tre femtedelarne staden, men af dem, som från socknar å landet ingå, aflemnas de tre femtedelarne i landtrånteriet, hvarifrån det för hela lånet sammanlagda beloppet genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fördelas på lånets samtliga socknar i förhållande till hvarderas folkmängd. Skulle pröfnings-komité tillstyrka och Kongl. Maj:t bifalla, att lån för sådant ändamål indelas i distrikt, af hvilka dock hvartdera bör innefatta minst ett fögderi, utdelas, likaledes efter folkmängden, de från distriktet influtna tre femtedelarne emellan dess samtliga socknar. Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inom staden eller socknen. I Stockholm tillfälle hela afgiften staden och i annan stad, som icke deltager i landsting, tillfälle staden jemväl den femtedel, som eljest skulle för landstingets räkning insättas i vederbörande landtränteri. Når enligt § 23 rättighet meddelas till brånvinsutskånkning på passagerarefartyg, skola derför belöpande utskånkningsafgifter uppbäras i den stad eller kommun, hvarest rederiet har sitt hufvudsäte. § 25.
Till Utskottet har blifvit remitterad en inom Hedervärda Bonde-ståndet af riksdagsmannen Johannes Nilsson fran Götheborgs och Bohus län väckt motion, deruti han anfört, att då Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om fattigvården i Riket den 13 Juli 1853, i likhet med förut gällande fattigvårdsstadga, innchölle deri bestämmelse, att tillskott till fattigvården, utöfver den föreskrifna personela afgiften, borde utgå efter de grunder, som uti 5 § i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843 stadgades för rösträtt i sockenstämma, men de i denna § meddelade föreskrifter, efter motionärens förmenande, vore otydliga i det hänseende, att der icke bestämdes, huruvida den, sora egde hemman, men derjemte innehade annan lägenhet eller tjenst eller utöfvade någon rörelse, derför bevillning efter 2 Art. i Bevillnings-förordningen erlades, vore berättigad till rösträtt så väl på grund af hemmantalet, som i egenskap af innehafvare utaf lägenhet, tjenst eller näringsrörelse, samt, vid detta förhållande, ifrågavarande föreskrift å inånga orter tillämpades på det sätt, att en sådan hemmansegare icke finge rösta för sin lägenhet, sin tjenst eller sin rörelse, men också i samma mån tillgodonjöte lindring i utgifterne för fattigvården, så att en näringsidkare på landet, hvilken för sin rörelse «riade bevillning till något betydligare belopp, kunde, genom inköp af en mindre Alim. Beer.- och Ekon.-Ut sik o Hels Betänkande, N;a 22. 7 ) hemmansdel, undandraga sig motsvarande tillskott lill fattigvården, under det på andra orter åter en motsatt lagtillämpning medförde motsatt verkan, funné motionären ett förtydligande af nämnde § vara af bebofvet påkalladt; hvadan han föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af 5 § i högstberörde
Deremot, och i den händelse att R. o. Ad. skulle vilja och kunna medgifva inskränkningen af dess enskildta representationssätt till val inom Ståndet, så ingår jag på en upplyst statsmans förslag, att hela folkrepresentationen kunde bestämmas till 25o personer, eller 5o personer af hvarje Stånd, med förutsättning att de nu icke representerade Sveriges medborgare få utgöra ett eget eller det femte Ståndet, Om det reglementariska vid organisationen inskränker jag mitt omdöme och öfverlemnar denna betydliga delen af ämnet, som, tyckes mig, bör utredas genom statistiska beräkningar, hvilka jag ej är i tillfälle uppgöra, åt andra förfarna statsmän; men, mine herrar! jag recommenderar, att dervid kommer i beräkning den nödvändigheten, att arbetssättet måtte så ordnas, att detsamma leder till enhet och befordrar skyndsamhet i riksdagsgöromålen, genom undanrödjande af sådana former, sorn föranledt till ett motstridigt förhållande, hvaröfver nu, icke utan skäl, öfverklagas. Att Stånden fördela sig uti tvänne kammare anser jag vara det säkraste mediet till förekommande af öfverilningar och förhastade beslut, hvilka sistnämnda, oftast obotliga, faror blefve, måhända, en säker följd af det af Const.Utsk. beprisade enkammar-systemet. Bland de förbemälde 2Öo representanter af Svenska folket önskade jag att ingen sjelfskrifven representant måtte inrymmas annorledes, än att han i behörig ordning väljes, så att inom hvarje Stånd städse 5o ledamöter utses och befullmäkligas; men deremot är det af utmärkt vigt för R. St. vid förefallande mål, som komma under föredragning hos Riksförsamlingen, att erhålla nödiga upplysningar af Rikets högre och således mest erfarne embetsman, somt vågar vördsamt föreslå, att Riksmarskalken, Statsrådets ledamöter, Presidenterne uti Rikets Hofrätter och Collegier, Cheferne för Tulloch Fångstyrelserna, Chefen för K.
Hos Kongl. Majit har Löjtnanten vid f. d Arméens Flottas Sveaborgs eskader, Kapitenen Johan Fredrik Standertskjölds enka, Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin, i underdånighet anhållit, att, ehuru hon försummat att inom föreskrifven tid, före utgången af år 1860, väcka anspråk på utbekommande af den del utaf hennes mans aflöning, som under hans vid Sveaborgs öfvergång år 1808 iråkade fångenskap blifvit innehållen, Kongl. Majit likväl, med afseende derå att denna försummelse härledde sig från okunnighet om det beslut, hvarigenom henne blifvit till erkänd en sådan rättighet, och då samma okunnighet vore desto mera ursäktlig, som något tillkännagifvande af berörda beslut icke blifvit i Finska Tidningarne infÖrdt, måtte täckas af gunst och nåd tillåta sökanden, hvilken är i Finland boende, att ännu få anmäla sig hos Statskontoret, för att derstädes göra sin rätt gällande. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Statskontoret anfört: att, enligt Kongl. Brefvet den 24 Juli 1857, Rikets Ständer, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit föreslagit, beslutat att, för godtgörande af innehållen och till Statsverket indragen aflöning för de under krigsåren 1806 —1810 fångne ogifte officerare och under-officerare m. fl., en summa af 21,600 R.dr Rimt på förslag skulle å Allmänna Indragningsstaten uppföras till Kongl. Majits disposition, att användas till gäldande af sådana fordringar af nämnda beskaffenhet, hvilka inom slutet af år 1860 i behörig ordning anmäldes och styrktes; Bih. till R. St. Maj:ts Nåd.
Skulle derföre icke voteringsproposition på alla fyra anmärkningarnes antagande af Ståndet, såsom dess gemensamma tankar, nu kunna af Herr Grefven och LandtMarskalken på en gång framställas? Herr Lefrén: Ja-propositionen torde höra blifva bifall till förslagets antagande, ty så bjuder Grundlagen; Nej-propositionen må innefatta förklarande af de gjorde anmärkningarne för Ståndets gemensamma tankar, föranledande till återremiss af berörde förslag. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han, för dess del, desto heldre ansåg det i 56 §. RegeringsFormen förekommande, af någre Ledamöter anmärkte uttryck: gemensamma, tankarj innefatta alldeles enahanda betydelse som ordet Pluralitetens, emedan om med gemensamma skulle förslås Ståndets alla Ledamöters enhälliga tanka, af en slik tolkning skulle följa, alt en enda Ledamots särskilda tanka kunde omintetgöra alla de öfrige Ledamöternes derifrån skiljaktige, men sinsemellan sammanstämmande, åsigter och beslut, hvarigenom alltför stor magt blefve lagd i en enda persons hand. Friherre Cederström: Ridderskapet och Adeln torde benäget tillåta mig, att yttra nå - De n 9 Januari i. några ord i anledning af Herr Grefvens oell LandlMarskalkens sednaste förklaring, att orden i 56 §. RegeringsFormen, ”Ståndets gemensamma tankar” betyda plura/itete‘ns, och icke Ståndets enhälliga tankar, emedan i sednare fallet en enda Ledamot af Ståndet skulle få alltför stor makt, att ensam förekomma återremiss till ConstitutionsUtskottet af Utlåtanden i Grundlagsfrågor. Jag vill dervid blott erindra, att stadgandet afser icke fråga om att med Ja eller Nej afgöra ett förslag till Grundlagsförändring, utan endast, huruvida en gjord anmärkning vid ett sådant förslag skall gå till Utskottet eller ej; och att kunna hindra detta, involverar visserligen ej någon betydande makt, och verkar icke stort på öfrige Representanternes rätt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Ofvan är visadt, att arméen i bevä* Motioner i Borgare-St&ndet 1S62. ,JW 4. 9 beväringen har en tillräcklig och aldrig utsinande käiia tili ersättning för lidna förluster, .Skarpskytteföreningarne behöfva följaktligen icke ur denna synpunkt underkasta sig samma vilkor, som beväringen, d. v. s. låta använda sig hvar sorn helst inom rikets gränser. Ofvan har jag äfven antydt den rent lokala karakter, landstormens militära verksamhet innehar. Den andel, landstormsmannen har i landets försvar, gör det oj nödvändigt för honom att långt aflägsna sig från hemmet. Afven andra skäl hindra honom derifrån. Ilan går ut med egna kläder och skodon, sorn snart förslitas, och med liten packning, ty någon tross kan ej tänkas organiserad lör landstormen. Derjemte mäste han i de flesta fall lefva på egen kost eller hvad som tillfälligtvis kan öfverkommas, dä man knappast kan antaga att några förråder för landstormen skulle anskaffas. Dessa häda omständigheter tol de ådagalägga, att han hvarken någon längre tid kan vara frän hemmet eller på något långt afstånd derifrån aflägsna sig. Dertill kommer omsorgen för den qverlemnade familjen och egendomen, sorn aldrig genom lagar kunna iötqväfvas och hvilken äfven torde draga honom dit. Vill »nan således hälla sig vid det möjliga och utförbara, som äfven ur militärisk synpunkt är fullt tillräckligt, samt icke sätta en stor och fosterländsk idé på spel, så bör man icke af skarpskytteföreningarne foidra för stora områden för deras verksamhet, ej heller böra dessa sjelfva åtaga sig något. sådant. Idet egna häradet och de härader, som närmast angränsa till detsamma, tolde pä de flesta ställen komma att utgöra den vidsträcktaste skådeplatsen för landstormens rörelser. Ett sådant afrundadt område är tili och med lämpligare än länets gränser, ty inom detsamma kunde man visserligen bli kommenderad från den ena ändan till den andra, ibland 20 å 30 mil; men ä andra sidan behöfdo de, som bodde vid gränserna, ej gä c 11 steg utom desamma.
Efter det vederbörande blifvit öfver besvären hörda, hafva Fullmäktige förstnämnde dag meddelat det beslut, att ehuru Understyrelsen af föreskriften i Kongl. Brefvet den 5 Mars 1858, att den af Myntoch Bergsproberaren ditintills åtnjutna sportelinkomst af verkställda proberingar skulle upphöra, egt anledning till sin vägran att godkänna förevarande ersättnings-anspråk; likväl och då den rättighet, som, enligt Kongl. Brefven den 25 Juni 1830 och den 26 Mars 1831, tillkommer Banken att låta å MyntVerket probera jemväl sådant silfver och guld, som icke till utmyntning aflemnas, emot derför bestämd afgift, ej blifvit uti det sedermera den 30 April 183u utfärdade Reglemente för Mynt - 27 Verket omförmäld än mindre annorlunda reglerad, likasom ej eller genom något annat stadgande Banken blifvit från erläggande af berörde afgift för silfverprobering befriad, ansågo Fullmäktige afgiften fortfarande böra utgå; vid hvilket förhållande, och då anledning ej förekomme, att Myntoch Bergs-proberaren, hvilken dittills uppburit afgiften, icke skulle vara behörig att densamma reqvirera och qvitto derå afgifva, Fullmäktige, utan afseende å den omständighet, att han för den uppburna afgiften kunde stå i redovisnings-ansvar till Mynt-Verket, förordnade, att beloppet för nu ifrågavarande probering, till den del detsamma vid granskning funnes öfverensstämma med förenämnde Kongl. Bref af den 26 Mars 1831, borde af Bankens medel till t. f. Myntoch Bergs-proberaren Wretman, emot qvitto, utbetalas.
I följd häraf och på det att hågen för grundligare studier icke måtte förqväfvas, nödgades stadens och kringliggande bygdens för saken intresserade medlemmar ingå till Kongl. Maj:t med underdånig begäran att läroverket! genast måtte så utvidgas, att undervisningen i humaniora äfven finge meddelas i de högsta klasserna, så att ynglingarne jemväl på den klassiska linien kunde derifrån afgå direkte till akademien, hvaremot petitionärerna förbundo sig att under sex år, genom egna kontanta bidrag, aflöna den extra lärare, som för sådant ändamål var oundgängligen|nödvändig. Till denna underdåniga petition lemnade Kongl. Maj:t under den 16 Juni 1859 nådigt bifall, och har läroverket från och med början af sistnämnde år verkat i detta utvidgade skick. — Genom Rikets Ständers uppå Kongl. Maj:ts nådiga Proposition sistlidne riksdag beviljade anslag, har läroverket sedermera kommit i åtnjutande af en lektor för undervisning i matematik och fysik, och vid innevarande riksdag har Kongl, Majit täckts föreslå Rikets Ständer att bevilja ytterligare en lektorslön för undervisningens bestridande i lefvande språk. Tacksamt Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVi‘ 239. 449 Tacksamt, erkännande såväl denna Kongl. Maj:ts sorn Rikets Ständers redan visade välvilja emot läroverket, vågar jag dock vördsamt begära att få fästa Rikets Hög lofliga Ständers uppmärksamhet på det vid flere riksdagar framhållna behofvet för Hudiksvalls skola, att äfven på den klassiska bildningslinien kunna meddela ynglingarne tillräcklig undervisning för afgång till akademien. Såsom förhållandet härutinnan visade sig straxt efter skolans förändring till ett på real-linien fullständigt läroverk, år 1858, fortfar det ännu att vara, så att för närvarande ibland 50 i de högre klasserna valfrihet egande lärjungar 42 äro latinläsare och endast 8 läsa uteslutande real -ämnen.
Vid skedd föredragning af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande: N:o 3, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, angående vilHroren för tillverkning och försäljning af bränvin, beslöt Ståndet att, med frånträdande af sitt förut angående Betänkandet N:o 1 fattade beslut, antaga hvad Herr Grefve Gyldenstolpe uti sin Utlåtandet N:o 3 bifogade reservation föreslagit, nemligen: att dista, 2:dra, 3:dje och 4:de klassernas redskap, sådana de i sammansatta Utskottens Betänkande blifvit föreslagna, skola, då de till bränvinsbränning med ånga begagnas, erlägga den pannerymds-afgift, som i nu gällande förordning finnes utsatt för 4:de klassens redskap med ånga, men att beskattningen för 5:te klassens redskap med ånga skall oförändrad bibehållas; hvaremot Ståndet, godkände öfriga delar af förevarande Utlåtande, med de rättelser och förändringar deruti, som äro en gifven följd af ofvanberörde beslut. S. D. Föredrogos Eonstitutions-Utskottets nedanstående Memorial, nemligen: N:o 12, med förslag till ändringar uti 53 och 70 §§ Regerings-formen samt 31 § Riksdagsordningen angående åtskillige Bevillnings-Utskottets åligganden; N:o 13, med förslag till ändring i 6 § Regerings-formen rörande åferremiss af Statsutskottets förslag uti der nämnde frågor; N:o 14, med förslag till ändring i 71 § Regerings-formen rörande åtskilliga till förstärkt Stats-Utskott hänvisade frågor; N:o 15, med förslag till ändring uti 36 och 43 §§ Riksdags-ordningen rörande sammansatta Utskott; samt N:o.l7, med förslag till ett tillägg i 59 § Regerings-formen och 21 § 1 mom. Riksdags-ordningen rörande propositionen om statsverkets tillstånd och behof. Utskottets förslag uti ofvanstående Memorial blefvo af Ståndet antagne att hvila till Bih. till B. St.
Vid alla Riksdagar sedan Riksgälds-Contoiret inrättades, äro Beslut tagne af den beskaffenhet, att de skola gälla till efterrättelse, så väl uti Banquen som Riksgälds-Contoiret, men hvilka Beslut på olika sätt blifvit Styrelserne af dessa Verk till efterrättelse meddeldta. Det är genom Banco Utskottet, som Riksens Ständers författningar uti Financiella och andra Den 30 December. 61g Banco-Verket rörande Mål kungöras BancoStyrelsen. — I anseende till Riksgälds-Contoiret; så sammanfattas Riksens Ständers föreskrifter uti ett serskildt Reglemente, hvilket, efter föregången granskning hos de Respective RiksStänden , af Rikes Höglofl. Ständer fastställes och derefter på lika sätt sorn andra från Riksens Ständer utgående Expeditioner, underskrifvas af Herr LandtMarskalken och de öfrige Ståndens Taleman i hvarvid undantag ägt rum i anseende till Riksens Ständers Beslut uti speciella och särskildta Mål, af hvilka Beslut Styrelsen af Riksgälds-Verket genom Expeditioner från Stats-Utskottet undfått del. Detta har jag trott mig alldraförst, böra meddela till upplyssning om sättet till expedierande af Riksens Ständers Beslut, hvilka angå deras egna Verk, innan jag anförer den 6edan förra Riksdagen inträffade händelse, att Banco-Utskottets vid 181? års Riksdag, Styrelsen af Banco-Verket gifne Instruction, i den del, som angår den Riksgälds-Contoiret beviljade Discont-rättighet i Banquen, befunnits icke vara öfverensstämmande med Riksdags Beslutet och det för Riksgälds-Contoiret utfärdade Reglemente. 15 §. uti igxj Års Riksdags Beslut lyder sålunda: ’’För att sätta Riksgälds-Contoiret i stånd att vederbörligen till bestämdt värde oafbrutet inlösa dess utelöpande Sedlar, och bestrida de 620 Den 3 o December. det samma åliggande Utgifter, hafva vi beslutit, att Rjksgäids-Contoirets