Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid en återgång till IndelningsYerkels första skick hade de brister, som då }'ppat sig, varit ganska lätt för Rikets Ständer att sedan afhjelpa; men att nu organisera blott på papperet med uppgifna ökade behof, fast utan bevisad nytta, och utan afseende på de verkliga tillgångarna, endast föranledande till hö gre anslags bestämmande, dertill kan jag icke lemna min röst. En reflection, som vid detta tillfälle påtrugar sig mig, och som jag ej kan undertrycka, är, att det illa quadrerar med påståendet om Arméens dåliga lönevilkor, och behof af hjelp, alt så många af MilitairBefälet, så väl det högre, sora det lägre, uti en så lång tid kunna uppehålla sig vid Riksdagen, då deremot den utan tjenst och lön varande LandtmannaAfleln likvist befinner sig såsom skattdragande i den belägenhet, att icke kunna uppehålla sig här. Ty jag skulle helt och hållet misströsta om all hjelp för Fäderneslandets väl, om denna LandtAdelns borttovaro härledde sig från liknöjdhet för deltagandet och afgörandet af det allmännas stora intressen. — Det måste derföre få antagas, att LandtAdelns frånvaro från Riksdagen ensamt bör tillskrifvas deras financiella ställning, och af denna orsak nödgas jag yrka, att afseende göres på Landels närvarande belägenhet, och ej blott på Löntagarnes intresse. Jag har nyss hört härupp - Den 5 O e t o 1) e r f. rn. 125 ställas en jemförelse emellan vår Arme' nu, oell (15 vi ägde Finland, och resultatet deraf var, att vi behöfde öka vårt Befäl. Jag svarar derpå, att jag tror, att Norriges Armé hade äfven bort tagas i beräkning vid en sådan jemförelse, hvarigenom missförhållandet ej skulle varit så stort, utan tvertom den stående Arméen för närvarande blifvit ökad. För öfrigt önskar jag, att icke behöfva ingå i några detaille-frågor, ty jag skulle då hafva otaliga anmärkningar att göra. Jag anser första frågan böra blifva: skall en ny organisation nu ske.'1
Då nu både första anläggandet varit och underhållet af denna ifrågav:de anstalt är förenad med stora kostnader, och densamma svårligen kan utan statens mellankomst upprätthållas och drifvas, samt då Svenska Läkaresällskapet i sitt motionen bifogade yttrande förklarat att berörde anstalt för sitt framtida bestånd är i behof af offentligt understöd, får jag tillstyrka att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag i denna del, behagade bifalla den af Frih. af Ugglas m. fl. afgifna reservation. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat att derunder endast yrkats afslag å Utsk:ts förev:de hemställan samt antagande af Frih. af Ugglas’ i en vid punkten fogad reservation afgifna förslag, »att R. St:r måtte på det sätt bifalla den ifrågav:de motionen att, till understöd för den af Doktor 0. Sandahl i hufvudstaden inrättade medicopneumatiska anstalt, anvisas för nästa statsregleringsperiod å Riksg.-Kont. en summa af 6,000 rdr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 utgå, med vilkor likväl att anstalten ställes under tillsyn af Sundhets-Coll., dit föreståndaren har att årligen om inrättningens verksamhet afgifva berättelse, äfvensom att dagligen vid denna anstalt lemnäs fribad åt minst 2 fattiga eller obemedlade personer», framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå ocb antagande af Frill, af Ugglas’ ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 86:te, 87:de och 88:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 89:de punkten. Hr Huss anförde skriftligen: Oaktadt Stats-Utsk:t afstyrkt
Enda skillnaden blifver den här ofvan genom parentheser utmärkta, som blott består i några förändrade numror, samt i benämningen Riksförsamlingen, utbytt mot den af Rikets Ständer. Det beroende af ett förut inlemnadt Betänkandes öde, som vidlåder Utskottets förslag, synes mig vara dess svagaste sida, och jag kan sannerligen icke förstå, huru, efter så sträng förkastelsedom, som Utskottet i detta Betänkande har fällt öfver det nu gällande förhållandet, att amovibla embetsman sitta i Riks-rätten, Utskottet har kunnat uraktlåta att söka ändring härutinnan äfven för det fall, att representationsformen icke bblver förändrad. Sedan jag framställt inkast emot det väsendtliga af detta Betänkande, torde jag ännu få tillägga något om detaljerna. Utskottet har anordnat lottkastning mellau Andra Kammarens Sjuttiofem ledamöter, för att deraf uttaga Trettiotvå, hvilka genom uteslutanden sedermera reduceras till Atta. Jag vet, att detta uttagande genom lottning förekommer i de berömdaste jury-systemer; och de många auctoriteter, som sålunda mot mig kunna åberopas, borde billigt vis afskräcka mig från allt tadel af detta förslag. Men med mitt sätt att se, kan det under inga vilkor förenas, att at den blinda slumpen vänta bättre resultat, än af förnuftiga varelsers åtgärder} — jag kan derföre ej undgå, att reservera mig häremot, och tror, att man bade bordt låta de ifrågavarande Trettiotvå ledamöterne heldre utses genom val inom Andra Kammaren. Både val och lottning hade kunnat undvikas, om man låtit denna Corporation, som skall genom uteslutanden reduceras till Åtta personer, bestå af Andra Kammarens veteraner, eller dem, som vidden tredje nästföregående Riksdagen äro invalde i Kammaren, och hvilkas antal ej kan öfverstiga Tjugufem. Rättigheten att utesluta bade visserligen "härigenom blifvit något inskränktare. Constitutions-Utslcottets Memorial, N:o 87. Sist reserverar jag mig mot Utskottets förslag att, vid Riks-rätt öfver Högsta Domstolens ledamöter, taga en anpart af Domstolen från Universiteternas juridiska faculteter.
3. vunnit en tillökning af Silfver R:dr 99,668: 34* 8. utgörande, å 128 sk. för hvarje R:dr Silfver 265,783: 12. 5. hvilken tillökning uppkommit, i följd af Banco-Fullmägtiges vidtagne åtgärd att medelst köp införskaffa Silfver till Banken. Stockholm den 9 Augusti 1844* STOCKHOLM, I. Berättelse till Rikets Ständers Banko-Utskott, angående Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, samt de hos Banko-Fullmäktige förekomne hufvudsaklige ärenden; gifven i Stockholm den 11 Juli 1844. Likmätigt föreskriften i 21 §. af Banko-Reglementet, under den 15 Juni 1841, att Banko-Fullmäktige skola, vid hvarje Riksdags början, till Rikets Höglofl. Ständers Banko-Utskott öfverlemna en af dem författad Berättelse om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmäktige förekomne hufvudsaklige ärenden, jemte öfversigter af Bankens ställning vid Riksdagens början, i hvilken Berättelse tillika skall omständligen upptagas och för hvarje år serskildt utredas alla kostnader för den reela fondens förstärkning; få Fullmäktige nu en sådan Berättelse afgifva. De deruti förekommande ämnen äro upptagne i den ordning, sorn, med ledning af ofvan åberopade Banko-Reglemente, blifvit följd uti de af Rikets Högloflige Ständers, åren 1841 och 1843 församlade, Revisorers öfver BankoVerket aflemnade Berättelser, hvilka gifva vid handen, att Bankens Räkenskaper för åren 1839—1842, Fullmäktiges allmänna och serskilda Protokoller för tiden till och med den 2 September nästlidet år, jemte Under-Styrelsens och Kommissariernes i Låne-Kansliet Protokoller till och med för Juni månad berörde år, blifvit af bemälte Revisorer granskade och genomgångne samt att decharge för 1839—1842 årens förvaltning är vorden hos Rikets Höglofl. Ständer tillstyrkt.
Herr Landt Marskalken anmälte, det RiddarhusUtskottet tillkännagifva, att nödiga prestanda till introduetion på Riddarhuset blifvit fullgjorda för GeneralMäjoren C. von Cardell och ÖfversteLieutenanten GeorgL. af Schmidt, hvilke af Kongl. Maj:t blifvit i Adeligt Stånd upphöjde; och blef, uppi gjord proposition, Introduetion åt den förre Den 8 Maji af bemälte Herrar beviljad under N:o2235, och åt den sednare under N:o 2236 bland Riddersoch Adelsmän. Företogs till afgörande målet angående de nya constitutionelia förhållanden, som till följe af föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit; och blefvo, i sådant ändamål, ä nyo uppläste Kongl. Maj ts häröfver afgifna nådiga Proposition af den iq April, samt ConstitutionsUtskottets öfver denna Kongl. Proposition lemnade Betänkande, jemte dess Bilagor, Härefter anmäl tes och emottogs en Deputation från det Hedervärda BondeStåndet, anförd af vice Talmannen Hyckert, som, å Ståndets vägnar, tillkännagaf dess, uti medfördt ProtocollsUtdrag innefattade, Beslut öfver nu förevarande öfverläggningsämnen samt 41 §. RegeringsFormen; Beslut, hvilka voro enstämmiga med dem, som Ridderskapet och Adeln sedermera, under detta Plenum, fattade. Deputationen afträdde.'
Herr von Hartmansdorff har förenat sig med mig i hvad jag första gången yrkade, och i öfverensstämmelse dermed anhåller jag, att Herr Grefven och Ordföranden ville inhämta Ståndets tanka, om det begär en sådan proposition, som jag då föreslog. Herr Cederschjöld: Den förlägenhet, hvari Ståndet befinner sig, i afseende på denna fråga, är för synbar, att jag ej skulle Den 8 December f. m. 47 ännu en gång våga framställa det af mig förut gjorda förslag lill sakens mera formliga behandling, medelst väntan på deri Lagförklaring, som bereddes af förra Riksdagens ConstitutionsUtskott, och som hvilar till afgörande vid denna, uti hvilken Lagförklaring förhållandet i denna sak tydligen bestämmes. Antages den, är saken klar; antages den åter ej, står saken lika öppeu till afgörande då, sora nu. Enär alla Lagförklaringar kunna tillämpas på ett retroactivt sätt; hemställer jag, om Ståndet ej skulle vilja begagna sin rätt att ytterligare bordlägga målet och låta det hvila, intill dess Grundlagsfrågan blifvit afgjord. Herr Hjerta: För min del tror jag ej, att man kommer till något mål derigenom, att man tvingar Ordföranden att neka proposition. ConstilulionsUtskottet besvarar blott den frågan, om Herr Grefven och Ordföranden skall göra proposition eller ej; det yttrar sig hvarken om lagenligheten eller lagstridigheten af sjelfva hufvudfrågan. Saken blir således då i samma tillstånd som nu, att man måste bedömma den ifrågavarande personens rättighet, och möjligen antingen fråntaga honom en rätt, som han borde äga, eller bestämma inträde på Riddarhuset för en person, som ej är Adelsman. Mig synes derföre, att ej annat medel linnes, än att remittera Riddarhus-Utskottets Memorial till Constitu - 48 Den 8 December f. ni. tionsUtskottet, med begäran, att detta sed» na re Utskott måtte med utlåtande i målet inkomma. Jag anser en dylik Remiss icke vara mot formen; och när här inträffat ett oförutsedt fall, måtte den kunna göras. Jag får således förnya min anhållan om den proposition jag först begärde. Herr Tham:
När de nu, utan vidare tvekan å hennes sida, börja afhandla de praktiska anordningarna, så finna de sig äfven i dylika frågor öfverensstämma med a tremblingly exquisite exactment. Båda hyste det mest oengelska hat till alla världsliga klokhetssynpunkter; båda se idealet i ett sorgfritt zigenarlif utan hvarje hänsyn till andra människors sätt att inrätta sig; hon skulle »vågat gifta sig med honom på 100 £» och det är endast med stor tvekan hon föreslår att taga sin mångåriga kammarjungfru, Wilson, med sig. Hvarpå han svarar att det enda, han kunnat bli ond öfver, vore om hon icke unnat sig denna, för hennes vård och arbete oumbärliga lyx. I alla andra afseenden anse båda enkla lefnadsvanor som de förnäma och förakta djupt den konventionalism, hvilken, som hon säger, »i England omsluter en så tätt att själen intet ser genom, öfver eller bortom den». Wilson, Flush, klassikerna i duodes, hvarandras bref och helt litet kläder – detta var bådas maximum af hvad som borde medtagas! Äfven om båda ej lika mycket afskytt »den barbariskt råa seden att hålla bröllop» skulle dock deras förhållanden nödvändiggjort en vigsel i hemlighet. För båda var vigseln endast en form, eniga som de voro att, om ej allt inifrån varit bestämdt, kunde den intet afgjort och att, om allt inifrån ändrades, borde den intet sammanhålla. Hon skref sålunda: Jag kan aldrig betrakta vigseln som någon slags säkerhet för mig. Den betyder intet för ens hjärta eller ens lycka, ty illusioner kunna skingras lika väl före som efter den Mitt äktenskapsprogram är: att du skall försöka mig en vinter och om du då tröttnar (hvilket jag vet utan att du säger mig det) låter jag min mulåsna galoppera med mig till Grekland Tro ej att jag skämtar: det är mitt djupaste allvar Jag skulle aldrig kunna gräla med dig, men af samma skäl heller aldrig lefva med dig, om du ej längre älskade mig. Vi skola icke föra andra gifta människors afskyvärda lif – du vet att vi ej kunna det – åtminstone kan jag det ej, just emedan jag älskar dig så högt
Med Herr Lefrén finner jag, titt denna jjj. är ganska vigtig, och utgör en hufvudsaklig del af det hela, och jag förenar mig med Herr Cederschjöld, att Gesäller icke böra betraktas såsom Tjenstehjon, men jag tror, att Utskotten träffat en riktig medelväg, då det tillstyrkt, att med G efallers antagande, afflyttning, jörbindelfer emot fina Måflare, motfvaYande rättigheter farnt anJ\mr ighei, dereft de icke förfe flg med laga förf/ar ochfyjfelfdaning, Jkall, fä vidt icke annorlunda förbehälles genom fårflälte contracier, de der i fådant fall lånda till efterråttelfef JörhållaS efter Tjcnfleh onsfladgan. Det vill säga, att när ej contracter äro gjorde, galler denna stadga, och derföre tror jag, att, när blott den ändring göres, att Gesäller skola städslas på ett fjerdedels år, i stället för på ett halft, så kan §trt blifva orubbad, likväl med iakttagande af den Ridd. 0. Ad. Pr. VII. B. s;dra Afd. ai. Den 30 Augusti f m. anmärkning, som Herr Cederschjöld gjort vid ansvarigheten, när Gesäller ej liro med försvar försedde. / 1 Herr Ehrenborg: Herr Cederschjöld har anmärkt, att genom stadgandet uti 3 §:n, skulle Gesäller vara underkastade större tvång , att skaffa sig laga försvar , än andra personer. Jag tror ej, att förhållandet år sådant. Det står blott, att Gesäll skall förse sig med laga försvar och sysselsättning, men hvad med sysselsättning förstås, år ej utsatt; andra författningar stadga derom. Den förordning, som Herr Cederschjöld åberopat, lår vara den af 1819, om lösdrifvare. Den stadgar ej, att en sådan år förfallen till allmänt arbete förr, ån han blifver med tiggande beträdd. Deraf följer dock ej, att hvar och en, som ej har arbete, icke år lösdrifvare. Han kan vål icke dömmas till arbete, men vål kan han efter vårfningsstadgan dömmas till krigstjenst.
Sedan Rikets sednast församlade Ständer, under förutsättning, att erforderlig tillgång för underhåll af en fullständig och ändamålsenligt ordnad theoretisk Navigations-skola i Stockholm skulle kunna erhållas af de utaf aflidne Grosshandlanden Abraham Rydberg, enligt testamentarisk disposition, för navigations-undervisning i Stockholm anslagna medel, funnit sig icke böra bifalla Kongl. Maj:ls Nådiga proposition om återuppförande på Riksstatens Sjette Hufvudtitel af det för Stockholms Navigationsskola förut anvisade årliga anslag af 2,800 R:dr, samt Direktionen för nyssnämnde skola, efter erhållen kännedom af Rikets Ständers ofvanberörde beslut, uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift, i underdånighet anhållit att, till förekommande af de skadliga följder, som af ifrågavarande undervisningsanstalts tillslutande måste uppstå, någon sådan åtgärd måtte vidtagas, hvarigenom skolans fortfarande bestånd blefve för framtiden betryggadt, har Kommerse-Koliegium, till följd af derom erhåilen Nådig befallning, infordrat och uti skrifvelse den 27 November 1851 lill Kongl. Maj:t i underdånighet insändt ett af styrelsen för Rydbergska stiftelsen uti omförmälda ämne afgifvet yttrande, deruti, under åberopande af hvad styrelsen i skrifvelse den 15 Januari 1849 i underdånighet anfört rörande Rikets Ständers vid 1847—1848 årens Riksdag fattade, likartade beslut, styrelsen nu, likasom då, vägrat att af de under dess förvaltning ställda medel lemna bidrag till ifrågavarande Navigationsskolas underhåll; hvarjemte Kollegium, för egen del, i underdånighet yttrat, att Kollegium, vid nämnda förhållande, ansåge särskilda statsmedels anvisande, såsom ersättning för det anslag Rikets Ständer ditintills medgifvit, men hvilket kotnme all upphöra vid 1851 års slut, utgöra ett oundgängligt vilkor för fortfarande beståndet af Stockholms Navigationsskola, hvilken, såsom egande lill föremål att bilda skickliga och kunniga öfveroch underbefälhafvare å handelsfartyg, ingalunda blifvit umbärlig eller mindre behöflig genom tillkomsten af den på bekostnad af Rydbergska lestamentsmcdlen tillvägabragta, till sin syftning väsendtligen olika stiftelse för danande af duglige sjömän i de lägre graderna; att det af Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 13 Februari 1841, vid medgifvandet af anslag för merberörde skola fästade vilkor, att
Jag tvekar således icke att tillstyrka bifall derå. Om sådana hinder genom författningarne äro för handen, att afskrifning ej kan ske, hemställer jag, det Utskottet måtte antydas att utfinna medel, hvarigenom ersättning lemnäs ManufacturDisconten för dessa 32,ooo R:dr, men att dessa må utgöra en väl förtjent belöning för Herr Owens stora förtjenster såsom Näringsidkare inom vårt land. Jag är i allmänhet af den tanka, att nya anläggningar böra så litet som möjligt genom förskotter uppmuntras; men då enskilta bemödanden lyckats att tillvägabringa sådana anläggningar, och synnerligen då det skelt af Utländningar, anser jag det vara med NationalRepresentationens värdighet öfverensstämmande, att gifva belöningar; oell torde det ej möta något motstånd, då Herr Owen är så högst förtjent af en sådan belöning, att man yrkar densamma, och i anledning deraf anhåller om återremiss å Utlåtandet. Herr von Hartmansdorff_, August: Jag vill först anmärka, att blott senare hälften af Utskottets förslag upplästes, men icke den första, som innehåller, att Rikets Ständer borde i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t ville medgifva Herr Owen för lians gäld så lindriga återbetalnings-vilkor, som omständigheterna kunde tillåta. Huruvida motionen är så inskränkt, alt den ej lör - Den i September e. rn. anleder el t sådant tillstyrkande, som Utskotten afgifvit, känner jag icke; men i saken anser jag det vida rikligare, att Rikets Ständer, om de vilja gifva en belöning, häldre göra det genom en skänk, än genom afskrifning. Afskrifningarne höra nu snart sagt till missbruken för dagen, och hafva gått så långt, att man nästan är urståndsatt att för någon fond beräkna dess tillgångar.
Det är kungen som sätter priset på oxarne; det är kungen som förderfvat mig. TYSKEN. Åh nej? SMÅLÄNDINGEN. Åhå, jag vet mycket mera! Han lär snart vilja ta' bort munkarne och presterna från oss bara för att vräka på adeln. DANSKEN. Adeln? MÄSTER OLOF 39 - SMÅLÄNDINGEN. Jo, jo men! kung Kristiern kunde gerna klippt litet närmare; Gud välsigne honom! WINDRANK. Kors är kungen på det sättet! Jag trodde han höll adeln i örat! SMÅLÄNDINGEN. Han? Nej han låter dem kläckas med rättighet att fälla ek på mina egor, om jag hade några qvar, för ser ni jag har haft en jordlapp en gång, men så kom en herre och sa' att min morfars mor fått låna den af hans farmors far och så var jag ifrån den historien. TYSKEN. Kan kungen vara så beskaffad? Det trodde jag då rakt inte! SMÅLÄNDINGEN. Jo, jo men! Och så springa adelspojkarne med bössan i våra skogar och skjuta ner rådjur bara på okynne; men skulle vi bönder ligga för döden af svält och knäppa oss ett så'nt der djur, ja då slapp vi dö af svält ty de hängde oss icke i en ek, Gud bevare oss, det vore skam för det kungliga trädet nej i en fura! Ser ni furan hon är inte född med krona hon och derför är hon inte kunglig... och derför står det så här i visan: "Och böndren dem hängde vi opp I furornas högsta topp " Det står inte krona hör ni det. TYSKEN. Men furan sticker upp hufvu't ändå, och ä' rak i ryggen! MÄSTER OLOF - SMÅLÄNDINGEN. Sup, go' herrar! Det är väl menadt! Det var en välsignad dryck! Bara. jag inte hade hustrun och barnen hemma! Håhåjaja! Men det gör ingenting! Åh ja, jag vet mycket mer, men det talar jag vackert inte om! WINDRANK. Hvad vet ni då? TYSKEN. Kanske det är något roligt? SMÅLÄNDINGEN.
man får vara glad åt det man har under tak. Kom Han knackar på ett fat, och tappar i ett glas. hit Carolina ska vi stärka oss litet med ett glas godt! Detta är kometåret, anno 1869 då stora kome ten kom och man sa att det betydde krig. Det vardt ju krig också. Bjuder Lagmanskan ett fylldt glas. LAGMANSKAN. Drick först Du! LAGMANNEN. Nej, vet Du; tror Du det är gift i detta också? TREDJE AKTEN LAGMANSKAN. någon frid mer och ingen lycka. Det trodde jag nu inte... men, ja vi få aldrig LAGMANNEN. Gör som jag: foga Dig! Dricker. LAGMANSKAN. tänker på hur illa andra behandlat oss, så känner jag mig liksom lika god som de andra Dricker. Jag vill nog och försöker också, men när jag Det var ett rigtigt godt vin! Sätter sig. LAGMANNEN. vise säger ju att vi äro lika goda kålsupare och mästra den andra. Vinet är godt och lättar på sinnet. Ja, den då kan jag inte förstå hvarför den ena ska gå och Dricker. vill säga efter gällande lagar och författningar; om andra varit okunniga om lagen, så är det deras fel, ty ingen får vara okunnig om lagen! Alltså om brutit lagen och icke jag. Adolf icke betalar sitt arrende, så är det han som Jag för min del har alltid handlat lagligt, det LAGMANSKAN. en brottsling; men är det inte som jag säger: det Och Du får skulden likafullt, och går der som fins ingen rättvisa till i världen. Om Du gjorde ADVENT rätt skulle Du processat mot Adolf och vräkt famil jen, men det är inte för sent än... Dricker. LAGMANNEN. så skulle jag yrka upplösning af hans äktenskap, och då vore han arflös... Ja, ser Du, om jag ville gå fullt lagligt till väga, LAGMANSKAN. Men så gör det då! LAGMANNEN ser sig omkring. messa beviljas nog ej, men man kunde få äktenskapet förklaradt ogiltigt på grund af formfel... LAGMANSKAN.
Djefvulen, säger ”Hexhammaren”, har visserligen icke magt att upphäfva naturlagarne, men att Gud tillstadt honom ett vidsträckt välde öfver de kroppsliga tingens naturliga krafter bevisar bibeln oemotsägligt. Man behöfver endast erinra sig Hiobs historia och Jesu frestelse i öknen, för att inse detta. Ytterligare bevisar tillvaron af de många besatte, om hvilka Nya testamentet talar, att djefvulen kan innebo i menniskan och begagna hennes kropp såsom sitt verktyg. Men, fortfar ”Hexhammaren”, som städse bemödar sig att tillvägagå med en skenbar logik, ”man får icke förblanda besatte och hexor med hvarandra. Tillvaron af de förre bevisar icke tillvaron af de sednare. Denna måste bevisas på annat sätt. Och beviset är följande: Djefvulen såsom andligt väsen är icke mägtig af en egentlig kroppslig beröring; han måste fördenskull betjena sig af ett instrument, åt hvilket han meddelar sin kraft, ty hvarje kroppslig verkan sker genom beröring. Dessa instrumenter äro trollkarlarne och hexorna. Då det således å ena sidan är obestridligt, att djefvulens magt är stor, men å andra att han ingenting kan uträtta utan medelst trollkarlar och hexor, så följer häraf nödvändigt, att sådane måste gifvas. För öfrigt bestyrkes detta antagande på det bestämdaste af bibeln. Moses förordnar nämligen, att trollqvinnor skola dödas, hvilket stadgande vore alldeles onödigt, om icke trollqvinnor existerade. Den som påstår, att ingen hexa gifves, bör derför rättvisligen bestraffas såsom kättare.” ”Hexhammaren” uppkastar derefter den fråga, hvarför qvinnokönet företrädesvis slår sig på hexeri och besvarar den sålunda: De helige kyrkofäderna hafva ofta yttrat, att tre ting äro de, som ingen måtta hafva hvarken i godt eller ondt: tungan, presten och qvinnan, Om qvinnan är detta uppenbart. Man har i alla tider klagat öfver henne.