Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudsakligen instämmande i Prosten Doktor Forssells motion och reservation, anser jag mig, i anledning af åtskilliga i dessa §§ begagnade felaktiga uttryck, såsom skulle ett »Gästgifveri» kunna ega någon »rättighet*, böra, på det icke begreppet derom må hos någon under diskussionen förvirras eller blifva dunkelt, anmärka, hvad naturligtvis enhvar, vid närmare eftersinnande, sjelf finner, nemligen att, såvida ett gästgifveri icke verkligen är, och således icke rätteligen kan kallas, en juridisk person, det icke kan hafva några rättigheter, emedan endast personer kunna ega sådana. Detta synes ock lagredaktören hafva insett, då han i 3:dje mom. af 12:te § nyttjat uttrycket: »c/en rätt till bränvmsutskönkning, som gästgifveriet åtföljer», hvilket ock visar, alt endast gästgifveriets innehafvare, ej sjelfva gästgifveriet, eger den ifrågavarande rättigheten, hvilken dock för innehafvaren är temporär och vilkorlig, beroende derpå, att han fortfarande innehar gästgifveriet. Detta, nemligen gästgifveriet, är en inrättning, tillkommen genom offentliga magiens (Regeringens eller dess underordnades) beslut, och således beroende deraf. Gästgifveri är således icke detsamma, som gästgifvaregård eller gästgifverihemman: det är icke något ställe, utan en inrättning: det är, i följd häraf, egentligen icke något föremål för eganderätt, utan en inrättning, som Regeringen eller dess underordnade gjort för det allmänna bästa, till allmänhetens och särdeles resandes beqvämlighet och för att befordra kommunikationsväsendet.
Fr -ni» liden torde ock erfordra Lmgzucrib hjelysamma hand. H,vårföre skola da icke alla syra Riks - Standen wara lika om detta Werk, som nu kallas Riksens Ständers, men likwal bestnneö allena tilhöra Trenne Stand? Behofwet kräfwer det, billigheten likaså och dä poliri^uerl kanske alwen härmed instäm,ner, torde denna min ödmjuka propostlicm förtjena ak anmärkas. Jag hemställer derföre detta ämne til Högloflige Ridderskapets och Adelns uplysta skärskådande och handläggning, samt anhaller, at sä wäl det Högwordjga Preste Ständer som dct Wällostiga Borgare-Ståndet af detta mit lVIsmorick mage lemnäs behörig del. N ris köping den i. April rZoo. L. Ruutki. H a u S Lsr Hans Txcellencs Grefwe Luursi anmarkie huruledes af flutet af detta lVlsmorisl kunde in, hämtas, at detsamma i början warit arnadt at inför Höglosiige Ridderffapet och Adeln upläsaö; ehuruwäl det sedermera kommit at til Kongl. Masit i underdånighet östverlemnas. Sedan åtskilligt Ledamöter af Ridderffapet och Adeln anmält sig at tala, yttrade sig Herr Grefwe:» och Landt - Marskalken at, förrän i saken kalces, och utan kränkning af nägons ratt at anföra sina tankar, wille Hanö Lxcsllence hemställa til Högloflkge Ridderffapet och Adeln, om ej, sedan Prestgoch Borgare-Standen remurersr Bonde - StändetS krorc,calis Utdrag til Lanea-Ukffottet för at med sit utlärande in, komma, Ridderffapet och Adeln skulle behaga i samma beslut sig förena? BeswaradeS med Ja och Nej. Friherre I-snringskguten, Albreckt. Sedan kropastrionen ar med Ja och Nej bcswarad, kan saken lättast ffilljas genonr votering om remillsn til Lanea-Ulffottet.
BorgareSt. skall hafva ansett denna fråga röra dess eller Städernas privilegier nog nära, och att Ståndet fördenskull sett sig föranlåtet ogilla betänk. Om prot.utdr. från det Vällofl. Ståndet ankommit, anhåller jag att det mätte blifva uppläst. Till följd häraf upplästes följande: Utdrag af protocollet, hållet hos Vällofl. BorgareStåndet vid urtima riksdagen i Stockholm den 17 October 1844. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s utlåt. N:o 33, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster, jemte bilagorna under litt. A, B, C, D och E första morn., hvaremot utlåt. N:o 33 litt. E, sednare morn., åsyftande en föreslagen underdånig hemställan i afseende pä gerningsören till Städerna, ogillades. Ut supra. in fidem E. G. Runeberg. Hr von Hartmansdorff: Jag hör således, att BorgareSt. afslagit betänk. Det ser således ut, som hade Ståndet äfven ogillat den förra delen af detta förslag, nemi. der Utsk. förklarat sig för närvar, icke kunna till de af Hr Doctor Björkman, i hänseende 264 Den 23 Octob&r e. ra. till omförmälde inkomst-titel, yrkade förändringar tillstyrka R. St:s bifall. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. häraf erinra, att, enligt det nyss upplästa prot.uldr., BorgareSt. bifallit det första och ogillat endast andra mom. af SlatsUtsk:s förevar, utlät. Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad. torde efter den ordning, sorn hittills iakttagits, icke vilja styckevis behandla delta betänk., då det första gängen föredrages. Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle behaga återremittera detsamma, på det att man mätte inhemta hvad som egentligen föranledt BorgareSt:s beslut.
Då var markegångspriset 8 r:dr 22 sk. för spanmål; äfvenledes betydligt högre än hvad i år är att förvänta. Ar 1840 inbringade den ordinarie räntan 568,693 r:dr, med ett markångspris af 7 r:dr 5 sk. för spanmålen, äfvenledes bögre än man kan förutse att det i år blifver. Den skillnad i markegångspriset för år 1840 och för nästkommande år, som kan uppkomma genom beräkning af markegångsprisen för andra persedlar än spanmål, kan man visserligen icke förutse; men att spanmålsprisen skola blifva betydligt lägre, och således nedsätta inkomsten under denna rubrik, det är ögonskenligt. Visserligen är det att förmoda, att ett annat års beräkning kan blifva högre, och således något fylla den brist, som genom det första årets låga markegång kan uppstå; men då vi sett, alt de föreg:de årens höga markegångar af 7 å 8 r.dr för spanmålen, och derutöfver, icke medfört större öfverskott utöfver 575,000 r:dr än hvad som på tabellen visar sig, så kan man med säkerhet förutse, att denna inkomstberäkning, som icke är gjord för mer än 3 år, icke kan vara för låg, när första året, d. v. s. -y af tiden kommer att medföra en betydlig nedsättning under den summa, hvartill denna titel för närvar, af StatsUtsk. är beräknad. Frih. von K r se mer, Rob. Fredr.: Jag måste uppriktigt medgifva, att jag hade väntat en anmärkn. i motsatt riktning emot den, som nu blifvit gjord, eller att StatsUtsk. beräknat inkomsterna för högt, i st. f. att man här påstått, att de blifvit för lågt beräknade. Inom StatsUtsk. har uppstått många betänkligheter, huruvida icke de bestämda 6 r:drne, såsom medelpris på spanmålen, skulle vara en allt för hög beräkning; men då de föreg:de åren visat, att genom den jemkning, som äger rum uti de särskilda årens markegångar, de uti medeltal hafva uppgått till detta belopp, så har man likväl stannat vid den summa, som K. M. i sin propos. föreslagit. Frih.
M. ingå, men då K:s Beflnde ansåg sådant vara oformligt, anförde Lands-Kamerin häröfver underd. besvär hos K. M. Pä tillstyrkan af Föredraganden ansåg StatsRådet K:s Beflnde, angide insändandet af en sådan Lands-Kamer:s serskilda skrifvelse, hafva rätt förfarit, och jag kan icke finna annat än att Konungens Rådgifvare härutinnan hafva fullkomligt rätt. R. o. Ad. behagade således finna att det icke var fråga om, huruvida Lands-Kamer:s reservation skulle blifva för K. M. känd eller icke, ulan endast fråga om det vore formenligt, att då Landshm till K. M.afgaf en underd. skrifvelse, Lands-Kamenn också afgaf en underd. skrifvelse, hvarigenom K. M. erhöll icke mindre än 2:ne skrifvelse!- i samma ämne från Landsh.-Embetet. Alt sä äfven förut varit praxis, och att Rådgifvarne vid detta måls afgörande handlat riktigt, tror jag svårligen kan förnekas. Då den siste värde talaren yttrat sig öfver Const.Utskis rättighet att göra anmärknir öfver befordringsfrågor, anhåller jag all med några ord få nämna, huru jag betraklar saken. Utsk. eger, enl. min (anka, obestridligen rätt, att för R. St:r tillkännagifva om Utsk. anser, att befordringslagarne blifvit förbisedda, eller Reg.Fins stadgande i detta afseende för nära trädt, men bland de* befordringsgrunder, som nämnde grundlag innefattar, är äfven den om skicklighet. Bedömandet af skickligheten åter beror på det subjektiva omdömet, oell kan icke bestämmas endast pä grund af objektiva skäl.
Likasom t l den sidsta Riksdagen i Upsala, kanc^uens Secreterare och en Lommlskarius blefivo ditsande, akiärdades nu den förstnämnde och 2tne Lanco-(iommi8karier, at gä tilhanda wid redogörel«en, som aswen nu, likasom är 1675, af kanco-FullmägtLgr framlades lili deras relation til Larioo Utstvttet, hwilkek hos 'Kongl. Majrt anhöll och utroerkade dest Nådiga bifall, at alla Kronans medel skulle gä igenom L-an^uen. Under de framstupa arén hade Lavco - Fullmigtige nyttjat all omtanka, at, genom Förfall» r,ingar uti ätftilliga delar af Förwaltnrngen, göra den mer och mer säker: någre Betjente försägos äfven med InllrnUioncr. Allt detta oaktadt hade area 1676 och 1677 flera oredor blifvit försporda, med län ä bade fasta och lösa panter: jämwal wto inventeringen är 1630 en betydelig brist yppad ulli 6eneral - Lamian. Redan är 1675 hade UancoUtstottel, utr förordnandet om wite, och stuteligeu reinovation försränwarande Lommigiariertillika älaggt de närwarande, at noga observera och i tid angifwa, der någon flik förfnmmelse förelopp. Vanco-Fullmägtige hade äfven är 1677 uti illeiolurion anbefallt Line Larsnes Bokhaitarne, at ancifioa förelupna fel och fmistbruk, utan anseee^ Lil personen. Om a ena sidan det kan sägas, at öefie Författningar agde en god afsigt, Lan^uenr lista, och at de Lil sin werkan blef-ro nyttiga, genom oredornas uptäckande, lärer ej eller kunna nekas, at desin ändamål bordt sölas och winnås pä et sätt, svin icke gas anledning
Herr Grefven och UandtMaiskalkens i sita Pleno med. deldte yif rande innehöll blott, det Herr I^andtMarsknlken ansåg Motionen hehörig att hvila på bordet till nästa Plenum, men icke att den var lagenlig. Jag förenar mig således i Herr Thams anhållan, att Herr Grefven och LandtMarskalken, till förkorrtande af en obehaglig Den 27 September f. m. 363 discussion, täckes förklara sin öfvertygelse, huruvida Motionen kan upptagas eller icke. Jag förmodar , att den är åtminstone för tidigt vackt, och tror äfven, att, när striden blott utgör en opinions-strid , måste opinionen stadgas efter vissa lagar. Herr Cederschjöld: En värd talare har yttrat, att, då 10 Fullmägtige varit af olika tänka emot de 11, som utgjorde pluraliteten, borde antingen de 10 anses hafva handlat orätt, och förverkat Ständernas förtroende, eller ock de lj, sorn ansågo saken klar och tydlig, oaktadt den bestriddes af de andra 10, till förment bevis, att saken icke borde kunna anses tydlig. Jag påminner mig, att mgningarne i högsta Domstolen ofta kunna vara olika, och kan hända alldeles motsätta, i frågor om lif och död. Vid hvarje sådan omröstning måste ju nödvändigt den ena meningens försvarare hafva orätt. Men jag hemställer, örn någon derföre ville > att de skulle ställas under tilltal inför RiksRätt? Förhållandet är här enahanda. Emedan menniskornas förstånd icke är stöpt i samma form; så gifves det också ganska få föremål, hvilka icke af särskilta meriniskor olika bedömmas. Just de"rföre är det också, som i alla corporationer besluten bestämmas af de flesta rösterna, utan att minoriteten kan klandras för dess förhållande. Det finnes menniskor, som icke kunna åtskilja vissa färgor, hvarföre skall man då förundra sig 364 Den 27 September f. m. öfver, att nästan ingen sanning finnes så klar och tydlig, att den icke blifver bestridd. Jag skall derföre icke yttra något kiander deröfver, att de 10 sett olika med de n och ined mig.
Då kostnaden för den nya kyrkans uppförande i enlighet med fastställd ritning uppginge tili 38,869 Rdr 6 sk. och den utbekomna brandförsäkringssumman endast utgjorde 18,001 Rdr, så förefunnes en brist af 20,868 Rdr 6 sk., hvilket förhållande, jemte de ordinarie inkomsternas otillräcklighet för kyrkans vanliga utgifter, äfvensom många stadens invånares genom eldsvådan förorsakade meddellösa belägenhet innefattade anledningarne till äskandet af det i Kongl. Maj:ts nådiga proposition uppgifna lånebelopp. Uti den till 37,216 Rdr 32 sk. bestämda entreprenadsumman skulle kostnaderna för den tredje ringklockan och orgelverket icke ingå, ehuru nämnde ringklocka och isynnerhet orgelverket vore likväl för den uva kyrkan såsom stadskyrka högst beliöfiiga. Dessutom förestodo flera andra betydliga utgifter, hvilka vid ett sådant byggnadsföretag icke kunde undvikas eller förutses. På grund af härvid förekommande omständigheter yrkades derföre, att hela den af Kongl. Maj:t föreslagna lånesumman, eller åtminstone ett låneunderstöd af 20,000 Rdr, måtte utaf Rikets Ständer beviljas. Då alla de förhållanden, som uti återremisshandlingarne finnas omförmälda, redan före afgifvandet af det återremitterade utlåtandet blifvit af Utskottet tagna i betraktande, och då några nya eller ytterligare skäl för ifrågavarande låns förhöjning utöfver det belopp, Utskottet tillstyrkt, icke anförts, anser sig Utskottet böra vidblifva sitt af tvänne Riksstånd godkända yttrande och får alltså förnya den deruti gjorda framställningen, att ett lån af Sextontusen Riksdaler må, emot de af Utskottet föreslagna vilkor, beviljas för uppbyggandet af den nya kyrkan i Lidköping. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli 1851, kl. 7 e. m.
Ad. lika med de öfriga Stånden beviljar det ifrågavar. lånet, så skulle följden deraf blifva, att den förbättring i undervisningsformen, hvilken biskopen har sökt införa, skulle underlättas. Här ar ej fråga om att skänka bort några penningar, utan endast att åt detta läroverk gifva ett lån, hvilket stiftet sedan är skyldigt att på vissa terminer återbetala. När nu R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, bar gjort så mycket för jordens odling; så hoppas jag, att Ståndet äfven vill göra något för själens odling, synnerligen då fråga icke är om penningarnes bortskänkande. Jag anhåller att R. o. Ad. ville instämma i det beslut, som Presteoch BorgareSttn fattat. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Ehuru jag i princip ej kan biträda den meningen alt statsverket bör öfvertaga omsorgen och omkostnaderna vid de mindre eller elementarläroverkens nödiga byggnader, så, då här endast är fråga om ett lån, och tillgångar dertill finnas, anser jag mig så mycket mindre böra bestrida den af Hr von Hartmansdorff framställda önskan, som jag af de upplästa prot.utdrm har iuhemtat, att 2tne Stånd redan hafva beviljat lånet; men jag tager mig likväl friheten hemställa till Hr von Hartmansdorff, om han betänkt hvem som skall afgifva förbindelse till Regeringen för lånevillkorens uppfyllande, om det skall blifva byggnadscassan, eller consistorium, eller hvem som skall afgifva en sådan förbindelse till säkerhet derför, att summan framdeles blifver till' statsverket återbetald. Delta innebär en administrativ åtgärd, som af R. St. likväl bör beslutas, och jag hemställer således, om det ej bör i beslutet klart uttryckas hvilken auetoritet, som skall afgifva en sådan förbindelse. Hr von Hartmansdorff: Jag vet ej, huruvida något sådant är utsatt i de andra Ståndens beslut, men om så icke är, anser jag ingen annan myndighet kunna afgifva en sådan förbindelse, än den, under hvars vård byggnadscassan står, d. v. s. domcapitlet i Carlstad. Hr Lefren, Joh.
En Tobaksoch Snus-Fabrik, hvarvid sysselsättas 25 arbetare, och utgör tillverknings-summan för ett år 17,126 R:dr; Eli Såp-Fabrik med 4 arbetare, tillverkningssumman 8,000 R:dr; En Cechori-Fabrik med i3 arbetare, tillverkningssumman 5,749 R-‘dr; En Vagn-Fabrik med 29 arbetare, lillverknings-summan 7,316 R:dr; En Klädes-Fabrik med 6 arbetare, lillverknings-summan 2,782 R:dr; Tvenne Penne-berederier men 3 arbetare, tillverknings-summan 1,466 R:dr; Sex Läder-Garfverier med 12 arbetare, tillverknings-summan 12,848 R:dr; En Meuble-verkstad med 2 arbetare, tillverknings-summan 5oo R:dr; En Karde-Fabrik med 9 arbetare, tillverknings-summan 1,600 R:dr; oell Fyra Färgerier med 9 arbetare, med tillverknings-summan 5,487 R:dr. Barnundervisningen besörjes dels vid Trivial-Skolan i Staden och dels genom en i sednare åren anlagd Lancaster-skola, hvarest redan i56 gossar njuta undervisning. Staden äger Tjugotre större och mindre Fartyg örn tillhopa 918 läster, samt i3 Båtar ulan uppgifvit lästetal. Fattigförsörjningen är inrättad på det sätt, att 18 af de mest behöfvande och ålderstigne fattige underhållas i ett Staden tillhörigt fattighus, hvarförutan ett mångdubbelt antal erhålla vissa marker bröd i hvarje vecka och andre lifsförnödenheter. Medlen härtill utgå af allmänna Fattig-Cassan, som tillkommit genom frivilliga gåfvor af enskilte personer, och hvad derutöfver erfordras, tages af Stads-Cassan. Dessutom sker vid Jultiden hvarje år utdelning af Bouppteckningsmedel och de penningar, hvilka under loppet af året blifvit i Kyrkorna insamlade till de fattige.
Denna kan så mycket mindre väcka förundran, som den i detta fall var en symbol på revolutionära sympatier och som den delades af Heines största tyska föregångare och samtida, af Wieland, af Goethe, för hvilken Napoleon var det menniskoblifna ödet, af Hegel, Heines lärare, som i honom såg verldssjälen till häst, ja t. o. m. af Varnhagen von Ense, som likväl hade gjutit sitt blod i striden mot honom. Denna kult tog sig hos Heine poetisk form åtskilliga år innan den blef epidemisk i Frankrike och nådde hos honom en höjd, som icke öfverträffas hos Beyle eller Hugo. Ja, man kan saga, att dess poetiska uttryck i Heines berömda ungdomsdikt De två grenadiererne (som han enligt egen uppgift skrifvit blott sexton år gammal, men rimligare i sitt nittonde år) öfvergår allt hvad som finnes af beslag-tadt slag i sjelfva Frankrike. Icke ens Bérangers mästerverk Souvenirs du peuple företer en liknande enkelhet och storhet, ehuru det bättre än någon annan dikt har gif-vit Napoleonlegenden hos franska folket ett handgripligt och rörande uttryck. I Heines » grenadierer » motsvarar rytmiken i hvaije rad på det noggrannaste stamning och inne-håll; de vemodiga jamberna: Der andre sprach: das Lied ist aus, de eldiga anapesterna: Dann reitet mein Kaiser wohl über mein Grab och hufvudstrofen: Was schert mich Weib, was schert mich Kind} grenadierens protest mot att känna sig bunden vid hustru och barn, som han lemnat hemma, gifver genom sin vildhet en mästerlig ersättning för romansstilens känslosamhet. Blott skenbart handlar denna dikt om troheten mot Napoleon ensam; den förherr-ligar den glödande troheten mot fältherren, oändlig entusiasm för den stora personligheten i allmänhet. Gåfvan att skildra genom att i lyriken frammana gestalter var gemensam för Béranger och Heine. Men Bé-ranger var en visförfattare, Heine ett geni.
Då jag nu tager mig friheten hemställa, att R. o. Ad. måtte antaga Exped.-Utsk:ts inbjudning, sker det på den grund, att förstärkta Stats-Utsk:ts första beslut, såsom i sig sjellt ganska otydligt, måste ovilkorligen fordra en förklaring; att en sådan förklaring med fullt goda skäl kan meddelas såväl för anslagets utgående på en gång, som för beloppets utgifvande årligen; samt att, om den nu gjorda inbjudningen afslås, en längre tid kommer för riksdagen att åtgå, hvilken kan kosta mera än hela det ifrågav:de anslaget, och, hvad betänkligare är, föranleda till följder, som icke äro att beräkna. På denna grund får jag anhålla, att R. o. Ad., med frångående af sitt förra beslut, måtte antaga den af Exped,-Utsk:t gjorda inbjudningen. Frih. Cederström, Rudolf: Då denna fråga förra gången var föremål för R. o. Ad:s pröfning, tillhörde jag deras antal, som ansågo att Exped.-Utsk:ts förslag till skrifvelse endast med en förändring borde bifallas. Jag kan icke neka till att jag ännu ville vidhålla samma åsigt, så länge en sannolikhet för mig funnes att få frågan löst på ett med våra former öfverensstämmande sätt; men efter hvad en högt aktad ledamot, som 334 Den 27 November. R. o. Ad. hedrat med förtroendet att vara medlem af Talmanskonferensen, nyss gifvit tillkänna, befinnes icke någon utsigt mera vara för handen till en sådan utgång. Det torde då vara orätt att, genom fasthållande af den åsigt, vi förut yrkat måtte blifva gällande, vidare uppehålla expeditionen af hela den vigtiga, kyrkan och läroverken berörande, 8:de hufvudtiteln, helst K. M. måhända ogerna skulle vilja förlänga den redan långvariga riksdagen för detta enda, ehuru vigtiga, ärendes afgörande. Med stor afsaknad och utan att i grundsats afstå något af min öfvertygelse om rättaste behandlingssättet, finnér jag mig förpligtad afstå från yrkandet om dess tillämpning, utom hvad som nu synes låta sig göra.
1 anledning häraf och på de skäl, som de förvaltande Verken anfört, få Utskotten hemställa: om ;icke Rikets Ständer, för deras del, ville besluta, alt ifrån den i underdånighet föreslagna extra roteringen-af den del af städernes jord, som är Kyrkor, fromma Stiftelser samt Ecclesiastike och Civile Embetsman anslagen, böra undantagas de lägenheter, sorn af Capellauer och Klockare bebos, äfvensom den milda Stiftelser anslagne jord, hvilken icke uppgår till 1/16 mantal, samt att sådan inom städernes områden varande Säteri-jord, som vid eller efter städernes grundläggning blifvit af dem sjelfve förvärfvad, ej må annorledes än till extra Båtsmanshåll indelas; i sammanhang hvarmed jemväl torde gillas och understödjas de förvaltande Verkens tillika gjorde och med Rikets Ständers å dörra Riksdagen fattade beslut; öfverensstämmande underdåniga hemställan, att den år 1S11 tillkomne extra rotering af städernes jord, hvilken på de fleste ställen omfattat sådan stadsjord, sorn, till sin natur.oprivilegierad, varit och är af egenskap att böra draga ordinarie rotering, och sålunda icke bort med extra rotering beläggas,;skall till ali kreft och verkan upphöra, så att deraf något hinder för verkställigheten af ifrågavarande reglering icke må uppstå. Hvad slutligen angar de i ämnet väckte serskilde motioner, så anse Utskotten dem.redan vara besvarade genom de beslut, Utskotten i ofvanberörde måtto tillstyrkt; i följd hvaraf Slatssamt Oeconomie■ ViskottensBelänkande N:o 28, 23 något vidare Utlåtande, i anledning af samma motioner, icke lärer erfordras.. Hvilket tili Rikets Ilögloflige Ständers egen pröfning vördsamt öfver feni nas.. Åtskillige Ledamöters reservationer bifogas.. Stockholm den. 1 Octobex-: 1834* R e servationerf A.f Herr Limnelius:: ”Stockholms Borgerskap, sorn ej ingått uti det' år.
69 afgifne förslag, att den hufvudsakligare penningrörelsen vid LäneContoiren skulle komma att bestridas genom Assignering på Banken, BancoUtskottet ansett det vara af hufvudsaklig vigt, att möjligast söka betrygga Banken och Allmänheten mot den våda och förlust, som genom dylika löpande Assignationers efterapning eller förfalskning kunde blifva att befara, för hvilket ändamål BancoUtskottet hemställt, om icke genom en af Kongl. Maj:t uppå Riksens Ständers underdåniga framställning utfärdande allmän Författning må stadgas: att enahanda ansvar skall åtfölja de bedrägerier, hvilka kunna blifva föröfvade medelst efterapning och förfalskning af LåneContoirens Assignationer på Banken jemte dylika origtige Assignationers utprångling, samt likaledes enahanda belöning för upptäckaren af slik brottslighet, vara förbehållen, som i afseende på Bankens och RiksgäldsContoirets Sedlar i ena eller andra händelsen eger rum. Hvad först angår den af BankoUtskottet sålunda föreslagna StrafTLag, så enär, enligt det al Riksens Ständer fattade beslut , ifrågavarande Assignationer komma att utgifvas, icke en på hela beloppet af hvarje låntagen summa, utan i vissa förut faststälda valeurer, och utan bestämd tid för deras uppvisande till inlösen i Banken, hvaraf blifver en följd, att de såsom andra Bankens sedlar komma att circulera i allmänna rörelsen, alltså anser LagUtskoU 7q lagUtskottets BetäukandtH, lika med hvad BapcoUtskottet yttrat, det varg af särdeles vigt, att Allmänheten betryggas emot den våda, sorn genom des-, sa Assignationers efterapning och förfalskriing kan uppkomma, och tillstyrker allt-. $å , att genom allmän