Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att precist höja dem till tromans värdighet, för att göra dem till landshöfding» vederlikar, vet jag icke om det medfört några fördelar för samhället. Hvad jag dock vet, är, att den liden afhördes mera sällan sådana tilldragelser, som nu under den förhöjda titeln ofta nog inträffat, nemi. balancer och mera sådant. Detta är hvad jag vet af min erfarenhet. Här har blifvit yttradt af en person, att det vore orätt att betaga Konungen möjligheten att förbinda sig personer. Jag skulle innerligen beklaga den Konung och den Konungamakt, sorn behöfde genom sådana medel förbinda sig personer. Jag tror, att personerne tvertom behöfva förbinda sig Konungen genom ett troget, ett samvetsgrant utöfvande af deras pligter och den tjenst, som de i samhället innehafva; men ingalunda tror jag Konungens prerogativer i detta hänseemde på något sätt vara i fara. Jag tror tvertom, mine Hrr, att det nu föreslagna lagstadgandet vore af den aldra största nytta och just i detta ögonblick skulle gifva Konungen ett stöd för sina visade tankar och goda afsigter äfven i detta hänseende. Det skulle gifva Konungen ett stöd emot de vanliga försöken, som alltid blifvit gjorda och som utan tvifvel alltid skola komma att göras af dem, som vilja förbinda sig personer, genom så litet som att skaffa dem titlar på deras kamraters och medarbetares bekostnad. Detta prerogativ, som man vill bevara åt Konungen, anser jag för ett af Konungens olyckligaste prerogativer. I Norrige finnes delta stadgande och har under den tid, som den sista Norska statsförfattning varit gällande, ingalunea visat några menliga följder, som kunde gifva oss anledn. att undvika ett sådant förhållande. Här har af en talare blifvit sagdt, att det vore alltför illa om leke Konungen genom detta prerogativ skulle kunna äga utvägen, alt ät en förtjent militär, hvilken såsom landthushållare, med skicklighet sköter sitt boställe (jag beder Ilrnne gifva akt härpå) så - Den 5 September.
Sjelf har jag flere gånger både i år och sisth år uttagit penningar på mitt kreditiv i Banken, utan att jag rönt några svårigheter deraf, alt assignationen varit ställd på mig sjelf. Hr Rosenblad har yrkat, alt till förekommande af efterapning, anvisningarne borde vara tryckte, men skulle man antaga ett sådant förslag, borde väl äfven namnteckningen vara tryckt. Man har likväl ansett, alt namnet, skrifve!, innebär mera säkerhet emot efterapning, än om det är tryckt. Hr af Harmens har yrkat återremiss af denna punkt, men jag kan icke inse belmfvet deraf, ty nuvar:de stadgande är enl. min åsigt fullkomligt tillräckligt för betryggande af kredilivtagares säkerhet. Ulsk:s förslag alt anvisningarna icke må ställas å viss man eller ordres, anser jag välbetänkt, ty utom det, att det på allmänna rörelsen kan vara menligt, medför förslaget den fördelen, alt Banken derigenom kan lättare än eljest kontrollera, hvem som lyftat penningarna. Jag anhåller om bifall å denne punkt. Hr Rosenblad: Af diskussionen har jag inhämtat hvad, sora förut varit mig obekant, nemi. att till följd af någon särskild 458 Den 16 April f. m. ordningsstadga inom Bankofullmäktige, det skall vara föreskrifvet, att assignationcr pä kreditiv å Banken skola vara icke endast handskrifne ulan äfven ställde å viss man. Jag kan icke inse behofvet af någon skillnad emellan dessa assignalioner och alla andra. Det enda man måste tillse, är möjligheten att förekomma öfverassiguering, och i sådant fall kan man ju föreskrifva, att assignationer icke få utgifvas å ringare belopp än 100 r:dr b:co, ty jag tror, att om en näringsidkare behöfver disponera mindre summor å sitt kreditiv än 100 r:dr, han icke äger sådan rörelse, alt kreditivel är honom lill serdeles nytta. Vigtigare är den af mig omnämnda avisseringsskyldighelcn, ty den förekommer all öfverassignering.
SjUf gift ined en läkare, har hon i tidigare %r utbildats till sjiiksköterska, samt niider senare tid såväl liandledt elever i praktiska kurser vid lasarett, som vid flera tillfallen iitsaiidt artiklar i sjiiltvård, Iivilka nogsaint visa med livilket varmt intresse Iion f6ljeï denna frågas utveckling shval i sitt eget land som p&amp; kontinenteen. Vi vilja ur hennes förearag låna hvad soni inöjligeii kan vara af mera allinant intresse. F r u Norrie började med a t t frainliålla, hiiriisom vid val af yrke vissa frhaor. alltid frainstalla sig till öfvervägande, ant&amp;geii dct @ ler eii ung niaii eller en ung kvinna. Tgviirï ar för de Aesta unga förs ' ta ' spörjsmilet det: om lefnadsyrket kan föinsörja dem? Därefter koiiiiner frågali: om detta kall också är i stånd a t t gifva deras lif innelikll? Ocli slutligen, orn ifrågavarande kall skiiliker siiia iitöfvaïe en ansedd stallning? Angående de danska sj~iksköterskornas stallning i ekonomiskt afseeiide meddelade fru Norrie itskilligt af varde. O fverskö terskor kiiniia uppnå en iön a f 900 A 1,000 kr. jämte fritt vivre, tv&amp; r11111, arbetsdräkt, ljus, tvatt in. in. samt dessiitoin tt till full pension vid tjanstetideiis slut sanit säkerligen ~zdgon pension oin de. af halsoskal inåste dessförinnan afgh från sin plats. Natiirligtvis a r det endast ett iniiidre antal sköterskor, soin uppr&amp; en shdan stallning, ineii vid ' Köpenliamns lasarett finnas dock 35 dylika platser. Öfriga fast anstallda sköterskor vid dessa lasarett hafva en årslön af 3 8 0 kr:, p %,
Nådiga pröfning och bifall; och berörde brist, hvilken genom de af Kongl. Maj.t, under loppet af år 1817, i följd af Riksens Ståndets medgifvande vid sista Riksdagen, bestridde TT,„;fmr af 1816 års Öfverskottamedel, något i8o® Stats-Utskottets Beiänkanden. hommer att oka sig, anser StatsUtskottet böra £>odtgöras af Ofverskotterne pä 1817 oell 1818 ars intrader, hvilka Öfverskott med säkerhet kunna antagas uppgå till den Summa utöfver livad Kongl. Maj:t äger disponera, att nämnde brist derutaf fyllas kan; hvarefter återstoden af desse Öfverskoiter för 1817 och 1818 samt för de följande åren, efter afräkning af hvad till Kongl. Majus Nådig# disposition för Försvarsverket är anslaget, skola till Riksgälds - Contoiret aflefvereras på sätt Riksens Ständer vid sista Riksdagen i denne del forbehöllo. Stats Utskottet har för öfrigt skolat anmäla, att sedan Riksens Ständers Revisorer år 1817 genomgått och granskat Stais Verkets Räkenskaper och Förvaltning till och med för år 1815; så liar till Utskottets enahanda åtgärd nu blifvit aflemnade 1816 års Röcker och Handlingar jemte det Stats-Verkets Förvaltning för samma ar blifvit af Kongl. Stats-Contoiret uti dess afgifne och Kongl. Majus Nådiga Proposition bifogade berättelse uppgifven och framlagd. Utskottet har väl ansett Riksens Ständers granskning egenteligen böra sträcka sig till en geneiel öfversigt af Förvaltningen, enar Kongl. Kammar-Rätten tillhörer, att till ziffran revidera sjelfva Räkenskapen Men Utskottet har dock, så vidt dess tid medgifva, genomgått äfven Kongl. Stats - Contoirets Memorial - Böcker och Kongl. Ränte-Kammarens Hufvud Bok.
Att allmänna vägarnes rödjande och underhållande väl är en af ålder den oprivilegierade jordegendomen allena åliggande skyldighet, men som rättvisligen borde antingen fördelas på alla skattskyldige personer, eller ock bekostas af dem som begagna vägen, torde vara obestridligt. — Min mening är likväl icke, att nu fordra en så genomgripande förändring, utan vill jag blott yrka, att detta ej obetydliga onus måtte blifva underlättadt derigenom, att grunden för vägdelning förändrades och förenklades. — Efter nu gällande författmr sker denna vägdelning häradsvis, hvarigenom många olägenheter upstå, hvilka 1:0, öka kostnaden vid utförandet, derigenom att endast en mindre del af de väghållningsskyldige då kunna få sina vägstycken på egna ägor eller i närheten deraf, utan på mer eller mindre långa afstånd derifrån, stundom flera mil från egna hem, då således mycken dyrbar tid onödigtvis förspilles på de långa resorna fram och åter, samt foder till dragarne m. m. förslösas, hvarjemte äfven ofta stridigheter och rättegångar upstå emellan jordegare och viighållningsskyldige, ang:de rättigheten att taga nödige materialier till vägens grusning der de tjenligaste finnas och med minsta tidspillan stå att få, samt stundpm äfven hvar jord och sten, som vid vägdikenas upgräfning eller uprensning uptagas, skall få läggas; 2:o, minska intresset för vägens hållande i godt skick, enär det stycke deraf, som blifvit hvar och en i detta afs:de tilldeladt, icke alltid, snarare sällan tillhör den väg han dagligen begagnar, utan oftast tvärtom är så beläget, att han sällan, kanhända aldrig, deraf kan draga någon direkt fördel, och han dessutom icke är i tillfälle, att, då någon bristfällighet derå upstår, genast få kännedom derom, och kunna afhjelpa den så snart som möjligt, hvilket då alltid aflöper med minsta kostnad; samt 3:o, försvårar indelningen af vägstyckena, när nya vägar, genom vederb:de myndigheters beslut, förklaras vara för den allmänna rörelsen nödvändiga, och hvilkas anläggning således skall på de väghållningsskyldige fördelas.
Jag har icke vidare att tillägga den Motion, jag haft äran göra, än, att blott billiga en anmärkning, som dervid blifvit framstäld, nemligen, att Landshöfdingarnes såkallade Femårsberättelse!’ äro åtföljde af Tabeller, hvilkas tryckning jemte sjelfva berättelserna, skulle, i anseende till deras vidlyftighet, försvåra verkställigheten af mitt förslag, samt att desse Tabeller följagtligen borde sammandragas och serskildt utgifvas, Härvid har jag så mycket mindre något att erindra, som desse Tabeller ej innefatta * a ao Den ao November. någon åsigt af Landets tillstånd; och jag önskar Mott, att hvad derom af Länestyrelserne yttrats, måtte ostympadt komma till allmän kännedom. Herr Rosenblad„ Bernhard: Då jag fruktar att mycket af den upplysning och nytta, som af de så kallade Femårs Berättelserne är att förvänta, skulle gå förloradt, om från desamme skiljes de i sammanhang dermed upprättade Tabeller, kan jag ej instämma i den åsigt Herr Tham nu yttrat, utan åberopar vördsammast hvad jag förut i denna fråga haft äran anföra. Herr Danckvardt j Magnus Georg: Jag hade ej den äran vara närvarande, då Herr Thams ifråga varande Motion väcktes, och kunde således ej då upplysa det förhållande, i afseende på denna fråga, som jag nu anhåller att få anföra. Redan innan alla Femårs Berättelserne med dertill hörande Tabeller till Kongl. Majit inkommit, hade jag öfverlagt, huru med deras allmängörande lämpligast borde tillgå; och i anseende till den betydliga kostnaden i och för Tabellernes tryckning, uppgående, efter hvad jag inhämtat, till minst i5oo R:dr B:co, åtog sig ÖfverDirecteuren vid LandtmäteriContoiret Herr Öfversten af Forsell benäget att vid nämnde Contoir låta uppgöra ett sammandrag deraf, hvilket sammandrag, utgörande 3:ne Tabeller, ock är i det när - Den 20 November.
— 12 all annan 1 centner. — 75 torr eller rökt: gråsidor eller sej 1 centner. l 25 lax och ål 1 centner. 6 längor och torsk, med derunder inbegripne retscher, samt klipp-, stockoch platteller bred-fisk 1 centner. Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 15 öre. 48 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 85. Fiskben; se Ben. Fiskskinn, obereclda eller beredda Fjedrar: till begagnande för jernvägsmateriel s. k. krinolin-, öfverkladda, omspunna eller omväfda; se Karkasser. ur-; hänföras till delar af Ur, ej specificerade, andra slag, ej specificerade, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. Fjäder, ospritad spritad Fjäll, hvalfisk-, eller Ossa Sepise Flaskfoder, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. Anm. Flaskorna med deras innehåll förtullas särskildt. Flintor Flintsten Flottliolz; hänföres under Korkbark. Flyttsaker: reseförnödenheter, af egaren sjelf medförda, då de af vederbörande tullkammare eller tullinspektion finnas ej öfverstiga hans behof under resan . inkomna för sådane Svenske undersåters räkning, som varit å utrikes ort bosatte, så framt effekterna vid införseln finnas gamla och brukade samt på särskild anmälan hos General-tullstvrelsen pröfvas ej öfverstiga egarens behof öfriga inkommande gamla och brukade husgerådseller andra lösörepersedlar (hvilkas införsel, äfven såsom nya, ej genom denna taxa är i allmänhet medgifven tullfritt eller emot lägre tull, än högst 10 procent af värdet, då sådan förtullningsgrund bör tillämpas), när de vid införseln, på särskild anmälan hos tullkammare eller tulldistriktchefer, vid 300 R:dr Riksmynts värde eller derunder, Qvantitet för tullberäkningen. Införsels tull. Riksmynt. R:dr öre Fria. Fria. 1 skålp. Fri. - [15 Fria. Fria. Fri.
N:o 29, i anledning af väckt motion, om åtgärders vidtagande till förekommande af felaktigt silfvermynt; bifölls. N.o 30, angående utvändig reparation och dekorering af Riksgälds-kontorets hus samt uppförande af ett jernstaket vid den nya Strandgatan nedanför samma hus; bifölls. N:o 31, i anledning af väckta motioner, om anslag till beredande af tillfälle för Officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst; bifölls. N:o 32, angående låneunderstöds beviljande för verkställande af tomtreglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den så kallade gamla staden; bifölls. N:o 33, angående pension för Krigs-rådet S. G. Ehrenstams enka Charlotta Gripenstjerna samt hennes dotter; bifölls. N:o 34, i anledning af erhållen återremiss af en motion; lades till handlingarne N:o 35, i anledning af erhållen återremiss af 3:ne motioner; lades till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 27, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan början af 1850 och 1851 års Riksdag förflutna tid. Härvid förekommo: Första, Andra, Nionde, Tolfte, (lista mom.) och Trettonde punkterna. Godkändes. Tredje, Fjerde, Femte och Elfte punkterna. Ståndet lät vid Utskottets ytlrande bero. Öfriga delar lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden, N:o 30, angående utvändig reparation och dekorering af Riksgälds-kontorets hus samt uppförande af ett jernstaket vid den nya strandgatan nedanför samma hus; bifölls. och N:o 32, angående låneunderstöds beviljande för verkställande af tomtreglering inom den år 1819 nedbrunna del af Lidköping eller den så kallade gamla staden.
För att i någon mån hålla fiskaren skadeslös för de dryga umgälder, som genom nu berörda stadganden blifvit hans yrke pålagde, skulle erfordras att höja priset å sjelfva varan; men då den fattige fiskaren vore urståndsatt att, genom varans behållande under en för dess afyttrande olämplig tidpunkt, sjelf sätta pris derå, blefve det han, som finge vidkännas förlusten. På grund af hvad i berörde afseenden är vordet anfördt bär motionären hemställt, dels att arfvode för kröning en gång för alla måtte bestämmas till högst 8 öre för hel, 5 öre för half och 3 öre för en fjerdedels tunna; och dels att det må vara fiskeläget tillåtet att hos Konungens Befallningshafvande söka och erhålla den krönare, till hvilken de hafva förtroende och sorn är Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 43. II närboende, utan något afseende å bans innebafvande yrke, blott han är erfaren och redbar. Slutligen har motionären ansett det föranleda till misstag så väl för köpare som säljare, att kärl krönas, äfven om de med ett par kannor öfverskjuta eller understiga hela, halfva eller en fjerdedels tunna, samt derföre föreslagit att till trygghet för den oerfarne genom lag måtte bestämmas, att endast kärl, som innehålla ett bestämdt större eller mindre antal kannor, måtte få krönas. Uti denna motion hafva Per Mattsson, Per Östman och Paul Hedström från Vester-Norrlands län jemväl sig förenat. Utskottet har tagit i öfvervägande innehållet af de afgifne motionerna, och går nu att, med sammanförande af motionärernes förslag, i hvad de afse samma ämne, under särskilda rubriker afgifva det utlåtande, hvartill hvarje fråga kan föranleda. 1:0 Herr Bäcklins och Riksdagsmannen Lönns förslag om rättighet alt använda igamla vigter jemväl efter 4862 års slut.
Ridö och Sörby, på tillsammans 700 tunnland, äro åren 1832 och 1834 indelade för traklhuggning, i enlighet med hvilken hushållsplan årligen afverkals skog, som pä auktion för skogsplanteringskassans räkning blifvit tili den mestbjudande försåld. Dessutom finnes parken Tumbo mo eller Råby hed, om hvilkens disposition frågan ännu icke var afgjord vid slutet af den tidpunkt, ifrågavarande underdåniga berättelse afser. Jorden, som hufvudsakligen beslår af lera, på flere ställen blandad med antingen svartmylla, sand eller skogsjord, är i allmänhet god och bördig, synnerligast för höstsäde. Invånare. Enligt sednaste femårsberättelse utgjorde Länets folkmängd å landet: mantalsskrifne män 27,822. » qvinnor 28,849. 56,671. icke mantalsskrifne män 25,548. » qvinnor 28,364. 53 912 1j0 5ss och i städerne tillhopa 9,985.
I Landet, inhämst Spankiemäl, till Bränwins - bränn», g felar, Uaäl st Säd bör, i det mäjefigaste bertia infölstriswas ; lamt alt sä iänae til gang dwtil! gif, wes, alldeles icke nägvk Ut ändstc Bränwin mä uti Riket fä inkomma. Frän denna kauka och Ridd. sch Adproe 5 B. ös 95 » iro6 Den 29 Isnuarii. öswertyzelse kan jag ingalunda afwika, emedan, säsom förut onsördt är, genom Branwlns krllaverkningen, of den Utländska Spannemälen, icke sllencst hela tillwerknings winsten kommer Rikets Inbyggare tillgodo, utan o^k Dranken blifwer for Rikets Ladugärdar gagnelig. och hwarä ätminstone hworje kuna-g Landtk ushästore sätter mycket wärde. Men icke nog härmed, uran werkön pä Rikets Haiidelswäa, genom ffillnaden ukj priset pä den införskrifva SpannemLken och hwad morsuoarande Utländsst Brännan kostar, bör jämwäl komma un ett noga betraktande. <§refwe ^lörnsi-, ^clolpb 6örgn, anmärkte att bäda jakerne ku de möjligen förenäs, och fäLant bör derföre tänwcs till Regeringens wishet att pwftvaDä Regerinocn arar tillfälle alt j mitzwärtär, msöiffritwa Spannemallär hon i Mlhwäxrär det ej fö summa; mea Det beror pä omständighelcrne kuru u ycket deraf kan erhöllas, och om icke dec kon wara fördelaktigt alt äswen mmdska Eädes-cv' fumtion genom Bränwins'införsel. Derröre dör wa> t och bestämmandcr deraf för ögnoblickec lämnas Regeringen akt lämpa efter tillgäng och behof.
Lag-och Otc.-Utsk. Bet.N:o 6, i or större afbrottet uti Tariffen är, så atf, (lå 27.39 7 pannor af 16 kannors rymd blifvit begagnade, hafva endast 8,046 af 17 dito varit i bruk, och då nära 6000 pannor äf>25 kannor användts, hafva blott 2,700 af 26 till bruk blifvit uppgifne, o. s. v. Häraf har det för mig synts nödvändigt, att en ny Tariff med en jemnare progression, I rnon af den stigande pannerymden, bordt uppgöras och föreslås Rikets Höglofl. Ständer. Då jag öfver hufvud ansett den rättaste grund, vara att beskatta bran vinsbränningen efter productionen, blott man kunde tillvägabringa nog säkra controller derå, har jag trott, att denna grund bestämdt bordt följas, i anseende till den consumtion, som är i fråga £ 11 §. Jag delar deras åsigt, sorn tro, att man, äfven af bränvins-försäljningen inom landet, borde hemta en större Stats-intrad, nödvändig, i anseende till de många påkallande behofven, äfven i de vägar, der det öfverflödiga bruket af bränvin bereda dem, (såsom tex. våra beständigt tillväxande Correctionsoch Fattigvårds-anstalter ra* m.) men äfven nödvändig för att genom förhöjning i priset å varan minska den öfverflödiga consumtionen deraf. Om derjemte en Minimi-Tariff fastställdes, i likhet med de classer §. innefattar för de olika krogarne, skulle Staten aldrig förlora, utan ganska säkert betydligen vinna på förändringen. loa JB/f. t. Hevilla.- Lag■ o^h Oec.zUtsk, Bet, N:o 6. Då de Höglofl. Utskotten frun början inom sig beslutat tillstyrka Rikets Högloft.
Sedan hon alldeles utan resultat vandrat en qvarts timme samt till och med baddat sina kinder med snö utan annat resultat än att de blefvo om möjligt ännu hetare, kom hon slutligen ihåg, att de stora flickorna brukade tvätta sig med varmt vatten, när de voro echaufferade – och blef strax lättare om hjertat. Några minuter efter stod hon åter i köket. »Jag ville gerna ha litet varmt vatten till min Calla.» »Var så god; der fins i reservoiren.» Efter en stund steg hon in i hvardagsrummet och en snabb blick flög bort till soffan, der fadern och den främmande sutto i hvar sitt hörn. Hon hade jemfört alla sina skor för att få de med högsta klackarne, hon hade stramat upp sig till högsta möjliga längd och snört sig till minsta möjliga bredd. Och der satt han – Ludde! Med en rund hvetedegsfysionomi, en min så menlös som silad mjölk och små grisögon, i hvilka der speglade sig en verld af förnöjsamhet; med pösiga röda händer och tjocka, svullna fingrar utbredda öfver båda knäna. Malvina kände ingen lust att skratta; hon skulle velat slå någon: hushållerskan, Ludde eller hvem som helst. »Min dotter», presenterade fadern vårdslöst. Ludde steg upp och bugade sig med otrolig artighet och Malvina svarade med en öfverlägsen böjning på hufvudet. Det kom som en glimt af beundran i Luddes små grisögon och detta lade ett försonande element i den unga damens sinnesstämning. Hon kände på sig, att Ludde alltid skulle uppfatta hennes fullkomligheter bättre än fadern och den gamla hushållerskan. De båda herrarne hade ett litet toddybord framför sig och bolmade ur hvar sin långa pipa. Samtalet dog bort allt som oftast och der sutto de båda, i hvar sitt hörn, dragande långa, betänksamma bloss. Ibland lyfte de sina glas och sade: »skål!» Malvina var helt och hållet öfverlemnad åt sig sjelf och sina egna funderingar. Hon satt med ena benet uppdraget under sig på stolen och stirrade ut på gården, der en tunn hinna drog sig öfver vattenpussarne.
Säsom en anstalt af sistnämda gagnande stag, stall öfwer wista stags Skrifter, innan de offenteligen kungöras, en förutgäende uppstgt bibchällas, och stall bestä af: 1:0 En Theoloyisk Lcnsur för alla sädana Tbeologista Arbeten, hwilkas natur af officiera LäroSkriftcr fordrar, att de böra innehälla det waldaste och noggrannaste uttryck af Statens antagna Lärosalser. Sädana äro Andeliga Tal, hällna i de allmänna Kyrkorna; Postillor; större eller mindre Läroböcker i Christeiidoms - kunskapen eller den Tbeologista Wetten, skapen, som utgifwas att nyttjas wid ungdomens underwisning, förklaringar öfwer Evangeliska Texter och Prediko »utkast, författade att tjena till ledning och biträde för yngre medhjelpare i Prediko , Kallet; med flere af lika stag och ändamäl. Alla Arbeten af denna beskaffenhet stola med noggrannaste afseende pä öfwcrensstämmelscn med den rena Evangeliska LäranS hufwudgrunder, sädan den i Augsburgista bekännelsen, samt i Upsala Mötes beslut af är isyz antagen och förklarad är, af nägot Consistorium innan tryckningen öfwcrscs, och fä ej utan dest pätecknade bifall af trye, ket utgifwas, wid Trettiotre Riksdaler Sexton SkillingarS böter för den Författare, som sig häremot för» bryter. Alt öfrigt, fastän af Theologistt innebäll, som likwäl ej har samma officiella bestämmelse, mä, säsom andra lärda undersökningar, och fria Tanke»öfningar, utan fbrcgäendc Censur utgifwas. 2:0 En Theater Lensur, som har tillföre, mäl SpräketS wärd, Lagarnas och Sedernas helgd; men hwarS upsigt blott sträcker sig till Pjecer, som upp» ILZ6 Den 2 Vctober. uppföras, icke till Tryckningen deraf. De Skådespelsom uppföras pä Kongl.