Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. fann att ifrågavar:de förslag komme att förfalla. Dernäst företogs och uplästes följande af Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, i afseende på 24 § Riksd.Ordn. aflemnade förslag: ”Ordet äldste bör utbytas emot ett annat stadgande mera närmande sig till det, som finnes i den nu gällande 23 § Riksd.- Ordn., så att hos 3L o. Ad. ordet föres af den_ främste närvar:de ledamoten enl. Ridd.Ordn., hos PresteSt. af ÄrkeBiskopen eller den äldste närvarande Biskopen, hos BorgareSt. af hufvudstadens förste fullmäktig, och hos BondeSt. af den närvarande ledamot, som de liesta riksmöten bevistat.” Gr. Lagerbjelke: Redan då detta förslag till gemensam tanke afgafs, hade jag tillfälle alt deremot göra anmärkn:r, och anhåller att ytterligare nu få framställa en. Det heter nemi. att Den 31 Maj e. m. 431 ”innan Talman blifvit utsedd, skall inom PresteSt. ordet förås af” ”ErkeBiskopen, eller äldste närvarande Biskopensedan Biskoparnes sjelfskrifvenhet uphört, är det visserligen ganska troligt, att Biskopar, det oaktadt, alltid komma att vid riksdagarna närvara, men man kan dock tänka sig möjligheten af den händelsen att ingen Biskop blefve vald till riksdagsman och huru skulle i sådant fall grundlagens bud kunna efterkommas att ordet skall föras af en Biskop? Jag anhåller vördsamt om propos. på afslag af denna gemensamma tanke. Gr. Mörner: Hvad jag haft äran framställa, innefattar icke något bestämdt förslag till redaktion, utan en hemställan all stadgandet måtte bringas i närmare öfverensstämmelse med de nu gällande föreskrifter, hvilka jag sedermera exempelvis omnämnt. Det blefve Const.Utsk:s sak att redigera §:n som Utsk. funne lämpligt och det vore nog med sisla meningen i milt förslag, eller orden: ”den riksdagsman som de flesta riksmöten bevistat.”
Den io Augusti f. m. Måndagen den 10 Augusti i84o. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m. Gr. Frölich, David, anförde skriftligen: Äfven jag Lief i början af förra Lördags-plenum begåfvad med ett exemplar af Hr von Hartmansdorffs skrift 0111 Svenska statsverkets tillgångar och behof, och fick tillfälle, sedan jag genomläst det vasendtligaste deraf, på eftermiddagen erfara af discussionens halt, att de i samina skrift yrkade satser tagit behörig skruf, sora man säger. Flera gånger och isynnerhet när fråga var om mantalspenningarna samt om den s. k. lagmans-och häradshöfdinge-räntan, fann jag mig frestad att erbjuda något motstånd; men då så många andra skickliga talare försökte det förgäfves, då, efter den hyllning författaren nyligen erhållit af Riddarhusets majoritet, hans numera säkrare ton och förnyade segrar vid voteringarna borde öfvertyga en hvar om hvad klockan var slagen, ville jag icke längre med muntliga yttranden i detalj-ämnen inlåta mig i en onödig ordvexling. Hr von Hartmansdorff ur dessutom nu, sedan han åt en än större offentlighet, genom sin i tryck utgifna skrift, erbjudit sina förut yttrade satser i beskattningsväg med en utförlighet och tillämpning, som icke mera kan missförstås, berättigad att få ett mera öfverlagd! och bestämdt genmäle, än som under en muntlig discussion är möjligt; än mer, om jag i början af riksdagen, af hans för mitt omdöme vidriga satser, föranleddes att betvifla verkligheten af hans så beskaffade öfvertygelse, har jag sedermera ej allena yttrat, utan inom mig stadgat den fasta tro, att han ej ser sakerna annorlunda, än såsom han här drifver dem; och ifrån samma stund jag detta tror, känner jag icke mera någon böjelse att med bitterhet möta honom i debatten. Striden är derföre icke längre personlig.
Sparre, Erik: Den siste värde talaren har onekligen rätt deruti, alt lagstiftningen endast i undantagsfall bör upmuntra och befordra vissa näringar, och vi hafva ett bedröfligt exempel, huruledes en näring, i långa tider af Slaten upmuntrad, till den grad inrotat sig, att den nästan förderfva! nationen, som slutligen, varsnande den hotande faran, högljudt påkallat en förändring. Men för att på ett lämpligt sätt åstadkomma denna förändring fordras exceptionella åtgärder och således har just ett undantagsfall int i aflat. Om man vill motverka bränviusbränningen, om man anser nödvändigt att fråntaga jordbruket den fördel som det haft genom bedrifvande! af denna för landet skadliga näring, så tror jag det vara rätt alt söka befrämja andra näringar, de der lemna jordbrukaren någon ersättning för den förlust honom tillskyndas. Jag lior således att vi, utan att behöfva inlåta oss i några djupsinniga forskningar öfver det mer eller mindre statsekonomiskt riktiga att i vårt land införa hvitbelsodlingen, böra inse nyttan af att gynna en näring, sora torde mäktigt bidraga till bränvinsbränningens uphörande och om hvars föga lämplighet för vårt land jag är långt ifrån att vara öfvertygad. I det land, der hvitbets-socker-fabrikationen mest hedli fves, Den 24 April. 385 drifves, nemi. Frankrike, har den gjort så stora framsteg att den icke allenast icke numera behöfver skyddas genom hög tull på kolonial-socker, utan tvertom påläggas en hög beskattning, på det att socker-producenterna i kolonierna måtte kunna uthärda täflan med hvitbets-sockerfabrikörerna. Delta bevisar alt sistnämnde näring ej behöfver något serskildt skydd från Statens sida, så snart den en gång blifvit införd och hunnit utveckla sig inom ett land. Men, säger en talare, det är för tidigt alt begära, det Staten skall befrämja ifrågavar:de näringsgren, ty den har ännu icke i någon betydligare man vunnit insteg i landet.
^ V 35 a* V 34 bil 34 >• aV 35 aV 34 a; fä 34 lb¥ 35 b. V 34 -• n 'jq ? s - |gr eo O ~. • oq N:o s 34 34 > 34 34 b. af« 35 b. 35 J. 73 B. 9 9 9 9 9 9 9 9 9 9 9 9 9 Canal-Bolags och Malmö f. d. Dis COllter 99 ^9 99999999999999 9 Svar på återrcmiss ,,,,, Berättelse* Rikets Ständers Revisorers åren igöooch i832, angående de under GommerccCollegium ställde Fonder och medel, , Stats-Utskottcts Utlåtande i anledning deraf , , , , t, Stats-Utskottets: „ om de under Commcrce-Collegium ställde Fonder och medel, ,99 , om Stats-Vcrkets samt andra af allmänna medel bestående Fonder, , Svar pä återrcmiss 99 om anslaget till H, M Drottningens Kröning ,,,,,, , om kostnaderne vid H. K, H.
Ehuru Utskottet medgifver, att hvarje hyttelag är att betrakta såsom ett bolag, hvars serskilde delegare äro förbundne att med sin skogsoch kolkontingent bidraga till byggnads och värmnings utgörande inom hyt telaget, anser lik väl Utskottet hyttelagets anspråk icke böra sträcka sig längre, än till fullgörande af dessa skyldigheter, delegarne sedermera obetaget att fritt disponera öfver sina skogsoch kol-tillgångar. Genom det i författningen stadgade hembud vinnes icke eller det dermed åsyftade ändamål att förhindra bergsrnansskogarnes användande till annat, än tackjernsblåsning, ty om medintressenterne i hyttelaget af en eller annan orsak förklara sig icke vilja lösa kolen, blir följden den, att egaren af kolen säljer dem lill hvem som helst, och skogstiilgången skulle således, äfven med iakttagande af nu gällande föreskrift om hembud, kunna frångå hyttan. Deremot måste det förhållande, att kolen vanligen stå högre i pris inom än utom bergslag, jemte det, att de icke tåla en längre transport, utom att alltför mycket fördyras, säkrast förekomma s Allm. Best).- och Ekon.-Utskottets Betänkande, No 80. deras förbrukning utom bergslag till melin för tackjernsblåsningarne, enär följaktligen någon försäljning af kol icke med fördel kan ega ram, om den icke kan ske lill annan närgränsande hylta i bergslaget, hvarigenom alltså skogseffekterne komma att, ehuru vid annan hylla, likväl användas i och för det afsedda ändamålet. Den nu föreskri Ina hembudsskyldigheten föranleder endast dertill, att den mindre bemedlade bergsmannen, hvilken icke förmår att sjelf verkställa tackjernsblåsning, deraf förhindras att, oaktadt han fullgjort byggnadsoeh värmnings-skyldighelen inom hyttelaget, genom försäljning af sina öfverloppskol fritt använda sin egendom, ulan de omvägar och olägenhet er, hvilka, på sätt moliouären uppgifvit, vid tillämpningen af de rörande hembudet gifue föreskrifter ofta måste ega runi.
Väl är genom Kongl. Kungörelsen den 7 December 1860 stadgadt, att vågafgifter till städerna icke må uppbäras för andra i den då sednast utfärdade tulltaxa till förtullning efter vigt upptagna varor än sådana, för hvilka enahanda förtullnings sätt enligt 1835 års tulltaxa egt ruin, men utom det att, hvad t. ex. Stockholm angår, härstädes erläggas till staden 4 öre för hvarje centner saltad sill och strömming, hvilken afgift, ehuru numera utgående efter vigt, likväl lärer mot - FUk. 20 Bevillning!- Ut» lt o l( e ts Betänkande N:o 8, Fjedrar. svara en staden tillkommande s. k. lakegodsafgift, som förut erlades med 3 sk. B:ko tunnan, och således utgår oberoende af förtullningsgrunden, hafva genom dennas förändring till vigt tillkommit i Stockholm, och möjligen äfven annorstädes, åtskilliga från sjelfva vägningen oskiljaktiga arbetskostnader till vederbörande vagkarlar, nemligen s. k. skalpenningar, 3 öre per centner, samt dragarepenningar med samma belopp, om varan af dem framskaffas till och från vågstället; hvarjemte i allmänhet är, genom den i Kongl. Kungörelsen den 3 December 1842 fastställda taxa, en sportelafgift bestämd till tullverkets tjenstemän och betjente af 3 rst b:ko per lispund eller 4 öre per centner netto för de vägningar af inkommande utländskt gods, hvilka enligt författningarne eller särskildt tillstånd verkställas uti eller vid godsegarens enskilda magasin, och i afseende hvarå blifvit särskildt för Göteborg uti Kongl. Brefvet den 3 Juni 1853 föreskrifvet att nämnda stadgande skall tillämpas pa vägningar å skeppsbron derstädes utanför stora bommen: dock har sedermera genom Kongl. Kungörelsen den 7 December 1859 denna sportelafgift blifvit för saltad sill nedsatt till 2 öre per centner.
ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, beträffande samma Utskotts Betänkande, angående saknad eller fördröjd verkställighet af Kongl. Majrts och Riksens Ständers, uti åtskillige inre hushållningen rörande ärender vidtagne beslut, dito. — om Remiss till StatsUtskottet af ExpeditionsUtskottets Memorial, angående Register till Bihanget och Renskrifningshjelp för sistnämnde Utskotts Cancellister, 721.— vidkommande BancoUtskottets Betänkanden, 1:0 om lånebiträde från Banken till Uddevalla Stads Kyrka, och 2:0 likaledes lånebiträde från Banken till uppbyggande af Lärohus i Calmar och Skara, dito. — om Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottets Betänkande angående vidtagande åtgärder till förekommande af värfvade Krigsmäns permilterande och kringvandrande i Landet, samt upphörande af HandtverksGesällernes lika beskaffade vandring, 722. — om anmodan till BaneoUtskottet att besörja utdelning bland RiksStåndens Ledamöter af tryckte exemplar rörande förrättad Revision öfver Götha-CanalVerk , dito.
Berörde förordning innehåller nemligen i 2 § att i hvart konsistorio skall vara en Notarie, i 10 § att det åligger Notarien att lora Consistorii protokoll, dervid Decanus Consistorii dock bör vara honom till hjelp; och i 11 § att till Notarie-embetet må ingen tagas, som icke är dertill tjenlig och duglig; ådagaläggande derjemte den i sistnämnde § för Notarien stadgade ed, hvilken kan betraktas såsom hans egentliga instruktion, hurusom till befattningen hörer, att »skriftligen författa Consistorii acta och eftersom de blifvit i Consistorio föredragna och afhandlade, sanfärdeligen och rättvisligen i protokollet oförfalskade införa», samt vidare att hvad honom betros »granneligen förvara.» Således fordrar lagen blott att Notarien skall vara tjenlig och duglig till befattningen. Några särskilda lärdomsprof äro honom ej ålagda; och kapitlet är derigenom vid sitt val ej bunden af några föreskrifter, som hindra kapitlet att tillegna sig den, hvilken det anser vara lämpligast med afseende å de åligganden, hvilka tillhöra Notarien. Deraf förklaras ock att man till denna befattning i allmänhet begagnat personer, hvilka tillhört ändliga ståndet eller egnat sig åt kyrkans angelägenheter. Församlings-vården är nemligen det hufvudsakligaste föremålet för domkapitlens verksamhet; och dertill kräfves insigter af helt annan art än juridiska. Visserligen eger domkapitlet domsrätt i några mål; men då är egentligen blott fråga om tillämpning af kyrkolagen och dithörande författningar; och för inhemtande af kännedom derom fordras ej någon allmän juridisk bildning. De tillfällen då utöfvande af denna domsrätt kommer i fråga äro dessutom få; hvaremot de ärenden, som med församlings-vården sammanhänga, förekomma ständigt; och då hvarje styrelse-verk måste organiseras i öfverenstämmelse med dess hufvudsakliga verksamhet, derest organisationen skall uppfylla sitt ändamål, inses klart hvarföre juridisk bildning ej foidras af domkapitels ledamöter ellet dess Notarie. I allt fall synes motionären hafva förbisett Notariens ställning i kapitlet. Han har icke der ågon röst.
Jag föreser förhoppningsfullt den dag då vi skola se de såkallade bildade och bättre Folkclassernes barn 5 verksiäderne sysselsatte med att bidraga till egen och det allmännas förkofran i stället att öka deras Glass som täres af anspråk och lätjs; och jag hoppas att när vi finna våra barns intresse i sirid mot Lurendräjarens, vi åtminsto - Den 38 Junii e* m. ne då skola inse hvad vi nu synas vilja lönligen förbise. Denna tidpunkt är må hända närmare, än man i allmänhet vågar hoppas,och det beror af nu församlade Ständers åtgärder att påskynda dess inträffande. Dessa åtgärder äro redan föreslagne af Friherre Franc Sparre och med allmänt bifall mottagne, och jag vågar hysa den bestämda öfvertygelse, att ProhibitilSystemets bibehållande är ett oeftergifligt vilkor för en lycklig utgång af denna synnerligen stora och hedrande Plan, hvilket jag till lugnt och fördomsfritt behjertande tror inig böra vid detta tillfälle framställa» Dessutom torde i fråga om nödvändigheten af en alfvarlig Tullbevakning få anmärkas: att en af Ledsmöterne i BevillningsUt' skottet sjelf öppet uttalat, att det föreslagne nya så kallade TariffSystemat är alldeles odugligt i händelse Tullbevzkningen ej allvarligen i öfverenstämmelse dermed inrättas, så att Tullförsnillning i stort blir omöjlig samt att han ej misströstar om möjligheten att så inrätta densamma. När nu detta är medgifvit, så frågar j»g om det ej med samma åtgärder är möjligt att hindra Lurctidrä/eriet sorn erkändt är lättare att förekomma än Tull försmärting; och om således det skäl mot ProhibitdSystcmets bibehållande, som hämtas från otillräckligheten af Tullbevakning, i allmänhet ej nu mera kan anses såsom vederlagt af dem sjelfva, hvilka förkasta detta systeme? Hvad åter vidkommer den förmenta de - Den 28 Junii <% rn.
Tvärtom, flera af engelskorna och amerikanskorna utmärkte sig för en lyx i toaletten, som battre skulle anstatt demimonde damer an dessa förktimpar for kvinnans rattigheter. Är beuägenheten att smycka och pryda upp sin lekamen p&amp; alla upptiinltliga satt ett akta kvinligt drag, s&amp; beböfde man ej frukta för .nAgon okvinlighet hos dessa damer. Inga moderna idéer, ingen filautropi, ej ens religionen tyckes kunna besti i kampen mot den kvinliga toalettfiftingan. Och dock äro dessa eleganta, rikt smyckade damer ej alla s&amp; ytliga, som de se ut. Det visade deras tal och handlingar. Jag har dock sedan på, enskild väg fått veta, att en dylik finnes Närmare underrättelser har jag ej lyckats erhhlla. *) i Paris omgifning sedan .ett par hr tillbaks. Öfverga vi nu till den kategori af talare, som behandlade frlgan om kvinnans rattigheter, sa finna vi framst de intressanta redogörelser, som lemnades frhi England om verksamheten för den kvinliga röstratten. Denna agitation bedrifves med akta anglosachsisk seghet, och för hvarje Ar ökas antalet anhangare till kvinnans röstratt. Historien om röstrtlttsfragan inför parlamentet a r ej äldre &amp; n Stuart BIills förslag af 1867. Sedan dess har Ar för Ar minoriteten vaxt, hvilken arbetar för att förvlrfva At kvinnan politisk rösträtt, och intriiffar ej en reaktion, s&amp; torde man kunna sptl en seger At fragan inom en ej allt för afiiigseu framtid. Föreningen agiterar genom föredrag, möten, strö- skrifters utdelande o. s. v., och har i Miss Balgarnie en lika nitisk behaglig och talangfull sekreterare. - I Amerika synes denna so. frtlga pA ltingt nar ej hafva samma hopp om seger. 1 Frankrike och afveu i andra land, har man emellertid m h g a andra reformer, som förut krgfva en lösning. Och detta framhölls &amp; hen ofta. Sarslrildt krafver den franska lagboken Code Napoléon en grundlig omarbetning.
Hvilket allt vtjrdsarnligen hemställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande; hvarvid Utskotten tillika skolat anmäla, att Högvördigst Prä-t-Slåndet den 2 y sisth April samt Hedervärda Bonde-Siandet den ci i samma månad bifallit Utskottens förra utlåtande. Stockholm den 8 Junii 1818* N;r 2t}f>£- Riksens Höglofl. Ständers Stots - Utskotts Utlåtande öfver gjorde Anmärkningar vid Utskottets Betänkandef angående Riks Hufvud -Bukslutet. f1 _ . Uennm Protocolls-Utdrag af den 5 och 6 1 •lenne månad hafva Högvördig» Prest-‘ landet och Hedervärda BondeStåndet återremitterat Stats-Utskottets, under den ;8 sisth Maij, angående RiksH ufvud - Bokslutet, afgifne Betänkande, tillika med inom bemälte Stånd dervid gjorde Anmärkningar. I anledning häraf har Stats - Utskottet tagit detta Ärende uti ytterligare öfvervägande; och, hvad furst angar; den gjorde erinran, att Riks-Hufvud-Böcker efter de båda omförmäldte methoderne böra uppgöras och afslutas icke för ett enda, utan för une på hvarandra följande Stats-Utskottets Betänkanden. 1769 år; så får Utskottet dervid upplysa, att Kongl, Majtt väl uti Nådigt Bref af den 24 Januarii 1816 förklarat, att Riks-Hufvttd-Boksluts-Arbetet efter Stats-Commissarien Widegrdns meth ode borde i verkställighet sättas till oell med för år 1814; men, enär, enligt Riksens Höglofl. Ständers Beslut och underdåniga Skrifvelse af den 2 sistledne Februari, bemälte Herr StatsCommissariens för Riks-Hufvud-Boksiuts-Arbetét uppburne 3:ne års Förskott icke kummer att godtgöra3 eller beräknas till afdrag, förrän 4:de och påföljande årens Riks-Hufvud
Den valförrättande i hufvudorten skall då, efter samtliga valprotokollerna, sammanräkna de röster, hvarje under omröstning kommen person inom distriktet undfått, samt förklara den af dessa, som erhållit högsta röstantalet, vara till riksdagsman för valdistriktet utsedd. § 33. Om stad, som eger att utse riksdagsman både genom elektorer och omedelbart väljande, är förenad i valdistrikt med stad, som utöfvar sin valrätt endast omedelbart, skall i förstnämnde stad den bevillning för egendom och inkomst, som nästförutgångne året blifvit påförd alla röstberättigade, sammanräknas; dock att - det belopp, hvarmed bevillningen för någon öfverskjuter Fyratio R:dr, uteslutes. Den vid sådan sammanräkning erhållna summan delas lika på hela antalet af stadens elektorer och omedelbare valmän, och qvoten visar huru stort röstetal hvar och en i valet deltagande anses hafva afgifvit. Konstitutions-Utskoltets Memorial, M 7. 35 § 36. Till den valnämnd, som har att verkställa riksdagsmannaval till Första kammaren, skall, sedan riksdagsmän i Andra kammaren blifvit, enligt 27 och 28 §<K, valde, vid samma tillfälle för landsbygden utses Tjugufyra ledamöter, på det sätt att samtlige elektorerna gemensamt och i en omröstning välja Tolf, och omedelbara valmän på enahanda sätt äfvenledes Tolf. Den eller de städer inom länet, som hafva egen Jurisdiktion, utse, efter samma grund, som de välja riksdagsmän, Sex ledamöter i nämnden, om folkmängden i länets städer utgör minst Sex Tusen, och Tre om den ej dertill uppgår. Efter hvardera af förenämnde val utses suppleanter till en tredjedel af de ordinarie ledamöternas antal, att ingå i den ordning de röster erhållit. Valprotokollerne ej mindre för städerne än för landet insändas till Konungens Befallningshafvande, som låter valet i länet allmänneligen kungöras. § 57. Stockholms stads riksdagsmän i Första kammaren utses genom en valnämnd af Fyratioåtta personer, af hvilka stadens serskilda valkretsar hafva att bland stadens innevånare, efter samina grund, som gäller för riksdagsmannavalen, välja hvardera lika antal. § 58.
och oberäknad! förslagsanslagen, å hvilka ingen för Kongl. Maj:t disponibel besparing, likasom ingen brist att af Titelns öfrige besparingar fyllas, kan komma i fråga, uppgå å a;d ra Hufvud-fiteln till .•••»••■»• 54?6ory 35» 2» „ 3:dje d:o till 72,271: 25. 2, och n 4;de d:o lill * » 06,734: 20. 7. hvaremot å de öfrige Hufvud-Titlarne antingen inga besparingar uppkommit eller ock uppgått till så obetydligt belopp, att desamma ej kunnat bär tagas i beräkning, samt då sedan, enligt hvad Utskottet uti utlåtandet, an gående S:de Hufvud-Tltelus reglering föreslagit, de så kallade Extra Utgiftsmedlen, efter det Departemeatal-Styreisen trädt i verksamhet, blifvit emellan de serskilde Departementen å Idof vud-Titlarne fördelade, desamma äfven böra lemna tillgång till sådane utgifter, som ej af Titiarnes besparingar kunna bestridas, tillstyrker Utskottet, att, för hvarje af åren 1S4» och 1842, må af under händer hafvande medel, eller af Stats-Verkets så kallade Reservfond, få af Kongl. Maj:l disponeras lill desse års utgifter å besparingarne, för a:draHufvud-Titelns behof, en summa af 54,000
Efter mitt förmenande afhjelpes felet lättast och på ett för Statsregl erin gen mest passande sätt, dermed att ifrågavarande begge anslag noga åtskiljdes och det stående, de 6 tunnorna anvisades in natura, men det tillfälliga, för en obestämd tid utgående, löneundersiödet utginge contant med 340 Kalr Banco, deraf 300 åt Pastor och 40 åt Klockaren, hvilken tillika*. enligt ofvanberörde Protocoll, skall bestrida barnaundervisningen i den nya Församlingen. Såsom ytterligare bevekelsegrund för Rikes ►Ständers åtgörande, får jsg slutli Wgen - Slats-Ultkoltets Utlåtande, N:o 41. 33 gen anföra bemälde Erke-Biskop Wallins ord i ofvannämnde underdåniga förslag: Hvad Staten här förskjuter, får den framdeles och efter hand rikt igen, då dessa vidsträckta ödemarkers både nuvarande och blifvande allt mer talrika bebyggare skola med sina till densamma utgående skatter, sina till dess nytta eller försvar utvecklade användbara krafter, sin till dess både materiella och moraliska förkofran bidragande idoghet, välmåga och stadgade samhällsanda tacksamt betala en faderlig Styrelses omsorg för deras bestånd och bästa.'0 Angående Herr Palanders motion om anslag till Carlskrona stads pastorat : af Herr Wirgin, som ansett Utskottet hafva bordt lemna bifall till motionärens förslag om bidrag från Staten af 100 tunnor krono-tionde, med afseende å Carlskiona Stads fattigdom, ringa rörelse och de ökade utgifter, sorn drabbat staden för dess pastoralvård, genom förlusten af 2:ne Prsebendepastorat. I frågan om löneförhöjning för Professorer vid Upsala Universitet: af Friherre von Kraemer: ”Mot Utskottets beslut att föreslå lönefvllnad åt endast 10 Professorer vid Upsala Universitet får jag mig reservera, emedan med de 5 yngste Professorerne, hvilka följaktligen skulle komma att tjena för mindre lön, förhållandet är fullkomligt enahanda och billighetsgrunderna de samma, som för de äldre.