Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Resolutioner, den sednaste af år 1823, försäkradt, att ecclesiastik-hemman och lägenheter, hvaribland kyrkohemman serskildt nämnas, icke skulle genom jordeboks-förändringen ombyta den natur, samma hemman efter Privilegierne tillkom; genom 1697 års kyrkoräkenskaper, (de äldste i Kammar-Archivet efter 1802 års brand), samt sednare 8 Stats-Utskottets Utlåtande, If:o 182. räkenskaper, utvisande, att kyrkorna vid inträffande åboledigheter å hemmanen ålnjöto städsmål och att åhoerne buro namn af kyrkobönder; genom Konung Carl XIl:s den 30 Augusti 1697, för kyrko-inspectorerne i Halland utfärdade Instruction, uti hvars 1 § föreskrefves, att Inspectorerne borde söka förhöja kyrkornes inkomster och räntor af deras hemman och jordar, såsom med kronooch frälsegods skedde, samt att vid åboledigheter Inspectorerne egde till äboer antaga sådane, som pröfvades duglige och kunde utlagorna riktigt utgöra; genom den s. k. Hallands Beskrifning afår 1729, upprättad till följd af Landshöfdingens ordres af kronofogdarne och häradsskrifvarne, hvilken handling, deri noga upptoges hvarje kyrkohemmans och åbos namn, tiden när hvarje åbo hemmanet städt och städjebeloppet, som till kyrkan eiler pastor erlagls, ådagalade, att kyrkorna då voro uti fri utöfning af städselrätlen, samt ändlligen genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Nov. 1756, §79, hvaruti Landshöfdingen ålades, att förbjuda kronobetjente, att i någon måtto sig med kyrkohemmans och lägenheters bortstädjande befatta; hvartill komme, att Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att den af Kongl.
Djurgården» spectorsBostället och R lid fisket, tillsammans 150 R:dr, jemte Arrcndet for Ågorne 81 T:r Spann» mål och erforderligt qvantum Ved å Kungsgårdens Skog, utan någon speciel Stats föreslående, måtte af Riksens Ständer upplåtas, att efter Kongl. Majus Nådiga Förordnande disponeras och för behofven användas: hvarförutan StatsUtskottet föreslagit, det Riksens Ständer till Kongl. Maj.ts Nådiga godtfinnande måtte öfverlemna, huiuvida lämpejigt skulle anses, att Djurgården vid Gripsholm må upphöra och dervarande Rådjur flyttas till den vid Hufvudstaden belägne Djurgård, hvarigenom uppkomme en besparing uti tillgångarne vid Gripsholm, som kunde användas till förökande af den för Slottet och öfrige Byggnader, ne samt Meublers och Inventariers underhållande nu beräknade Summa af 903 R:dr 16 Sk.; hemställandes StatsUtskottet sluteligen, att afskrifning af de, utaf Kongl Maj:t tili nödi-: ge reparationer å Slottet anordnade 4000 R.dr, sorn af öfverskotterne på StatsVerkets Intrader skulle utgå, måtte beviljas. 2:0
Då alla ärender slutligen kunde af Konungen pröfvas, och de öfrige StatsRådets Ledamöter skulle dem öfvervara, samt controll och ansvar i Constitutionen äro bestämda för StatsRådet, så anser jag icke något missbruk för myndighet eller inflytande böra genom nämnde Styrelsesätt uppkomma. För öfrigt fordras en vidlöftigare undersökning af ämnet, än den jag hunnit anställa, för att i hela dess vidd derom fälla omdöme, och jag har derföre endast framställt en och annan anmärkning, hvartill så väl Utskottets Betänkande som discussionen i dag föranledt. Det skulle för det stora ändamålets vinnande vara af vigt, om Riksens Ständer kunde nu fastställa några hufvudgrunder, på hvilka den blifvande Committeen kunde bygga sitt förslag, särdeles i fall fråga blir om några förändringar i Constitutionen, hvilka jag likväl anser alldeles icke, såsom man yttrat, behöfvas så hufvudsakeliga, att någon rubbning i dess grundvalar åstadkommes. — I afseende på detaillerna tror jag, att Committeen bör äga fria händer att afgifva sitt förslag, och att, likasom den nuvarande LagCommittéea redigerar civila och brottmåls-lagarne, Den 27 Maji. 347 samt föreslår organisation af de Domstolar, som skola handhafva dessa Lagar, bör den ifrågavarande Committeen redigera våra economiska, med flere, författningar, och i sammanhang dermed föreslå organisation af de Embetsverk, som skola handhafva dem. Sammanträde med LagCommitteen blir så mycket mera nödvändigt, sorn åtskilliga economiska ämnen borttagas ur den nya Lagboken, och måste således af den blifvande Committeen behandlas. — Då Ridderskapet och Adeln icke torde vilja nu antaga Betänkandet oförändradt i hela sin vidd, och det icke kan, på sätt några Ledamöter yrkat, endast till en del bifallas, efter som det första gången är under öfverläggning; så lärer Betänkandet böra återgå till Utskottet, som derigenom korame i tillfälle att besvara de nu gjorde anmärkningar, hvarefter Ridderskapet och Adeln kan, då målet återkommer, efter godtfinnande derom besluta. Grefve Spensj Jacob Melcher:
B:co, äfvensom ett serskildt besigtningsinstrument och kostnads-förslag, rörande Biskop D. J. Swedbergs och dess frus Sara Swedenborgbs graf, för hvars iståndsättande blifvit beräknad en summa af g/f R:dr. Sedan sålunda förhållandet, angående Konunga-grafvarne i Wärnhem, och der erforderliga reparationer, blifvit utredt, har Utskottet, för dess del, funnit lämpligt, att, i enlighet med hvad redan för enahanda ändamål blifvit tillstyrkt för Wreta, dessa för landets historiska mifinen värde-rika ålderdoms-lemningar iståndsättas på Statens bekostnad.
Det har jag varit ända sedan jag ärfde min moster.» »Ja, jag vet det,» svarade jag tankspridd. »Vet ni det?» frågade han och spärrade upp två stora, enfaldiga och melankoliska ögon. »Hvem har sagt er det?» »Det faller ju af sig själft. Innan er moster dog var ni glad och munter, emedan ni hoppades att hon skulle dö, så att ni kunde få ärfva henne. Så dog hon, och ni fick ärfva henne, och nu har ni inga flera mostrar som ni kan få ärfva. Alltså har ni ingenting att hoppas på vidare, och därför är ni ledsen. Det är ju så enkelt.» Den stackars mannen stirrade nu icke blott med ögonen utan äfven med munnen. Hela hans själ stirrade mig till mötes genom tre enorma gluggar. »Ni har rätt,» svarade han slutligen. Ni har gifvit ord åt hvad jag länge har anat. Tack, hjärtligt tack.» Han skakade min hand med rörelse och fortsatte: »Ni har vältat en sten från mitt bröst. Ingenting är obehagligare än att känna sig svårmodig utan att veta hvarför. Men nu är det öfver, och ni har gjort mig en stor tjänst. Låt oss nu göra sällskap ut och supera. Detta nya uppslag tilltalade mig ur flera synpunkter. Visserligen kunde jag icke erinra mig mannens namn, men jag har sedan länge lärt mig att se bort från oväsentligheter; och hvad betyder ett namn? Vi hoppade alltså ned från spårvagnen och upp i en droska och körde i vansinnig karriär bort till ett litet utvärdshus långt ute på landet. I detta idylliska näste fördrefvo vi tiden genom att äta sill, rädisor och färsk potatis samt genom att dricka norskt brännvin och tre sorters champagne. Därefter hoppade vi ut genom fönstret, medtagande en flaska whisky och något apollinaris; då vi kommo ned, befunno vi oss till vår glädje på ett svagt sluttande plåttak med en härlig utsikt öfver den mest idylliska insjö, kransad af vass och pilar. Vi slogo i hvar sin grogg och fortsatte vårt samtal. »Ja,» sade jag, »rikedomen är för människan en källa till många bekymmer. Jag hade en gång en vän, som var mycket frusen.
Jag tror, att det kraftigaste medel för ernående af detta ändamål är, att Ständerna sjelfva icke visa misstroende till de personer, som få sig uppdraget att förvalta Banken. Gillar man denna grundsats, så tror jag, att redactionen af de nu ifrågavar. punkterna kan och bör blifva ganska kort. Innan jag afgifver mitt förslag i denna väg, vill jag dock förutsända en critik af Utskrs förslag. Det säges i 5:te punkten, hvarest i öfrigt omtalas, hurusom Banken skall förstärka sin metalliska cassa medelst inköp från främmande länder af guld och silfver, att dessa köp dock icke böra "ifrågakomma, när coursen håller sig öfver pari.” Detta stadgande kan då icke gerna anses stå tillsammans med hvilka grundsatser som helst. Att säga, det Banken skall förstärkas genom inköp af guld och silfver, och ej medelst uppköp af vexlar, hvilket går lättare och i all tysthet, så att det icke höres af de förskräckta, då deremot silfverköp alltid väcka mera uppseende, dertill kan jag icke fatta någon rimlig grund. När Banken behöfver köpa silfver, mäste coursen alltid vara öfver pari. Då coursen är under pari, går silfret af sig sjelft in i Banken, och då behöfver den icke köpa det, utan för att accumulera. Stadgandet i 6:te punkten innefattar åter en ny restriction för Fulhnägtige. De skulle, om dessa förslag antoges, finna sig så snärjda i föreskrifter, att de måhända under olika åsigter, ang:de tillämpningen deraf, omsider kunde nödsakas att förblifva i fullkomlig overksamhet. I y:de punkten har man talat om minskning i ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, och uti detta behof öppnat ett nytt fält af anledningar till operationer, hvilka man synts vilja föreskrifva endast med afse - *4° Den 24 Juli t. m. ende å metalliska cassans förstärkning, hvarom denna period af betänk, handlar. Jag frågar, om man någonsin kan komma till sammanhang, då man sålunda flyttar sig fram och tillbaka från det ena ämnet till del andra.
Skulle åter nämnde af Bonde-Ståndet beslutade tullsats, 33V3 procent af värdet, äfven få anses såsom den af Presteoch Borgare-Stånden godkända, så lärer, derest icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja frånträda sin skiljaktiga mening, följande omröstning böra anställas: 66:o. Den, som vill, att införselstuilen å kläder, gång-, linneoch säng-, ej speci ficerade, nya, andra slag (än fruntimmers af till införsel lofgifna tyger) af till införsel tillåtna tyger, bestämmes till 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, röstar Ja; den, del ej vili, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna tull att utgå med 30 R:dr för 100 R:drs värde. Slutligen lärer den af Utskottet föreslagna redaktionsförändring å artikeln kläden i förteckningen öfver vid införsel tullfria varor, då densamma blifvit endast af 46 Bcvillnings-Ulskoltcls Memorial JYs 14. Knappar. Knifvar. tvänne Stånd, Ridders/capet och Adeln saint Borgare-Ståndet, godkänd, men af Presteoch Bonde-Stånden, med vidbiifvande af gällande tulltaxa, förkastad, böra förfalla. Utskottets förslag att nedsätta införselstullen å Knappar af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade, ämnen från 32 till 24 sk. skålpundet, bar BorgareStåndet bifallit, men Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden, under vidbiifvande af gällande tulltaxa, ogillat. För det fall, alt icke Borgare-Ståndet vill frånträda sitt härutinnan skiljaktiga beslut, föreslår Utskottet för omröstning följande proposition: 67:o.
Är systemet infördt i de kommuner, af hvilka sammansättningen utgöres, har jag föreställt mig, att de särskilda representantskapen kunna till en församling sammanträda, så snart nemligen dessa äro efter en och samma grund tillsatte, hvilket för mig utgjort ett af skälen, hvarföre jag uti 46 och 76 §§ stadgat en sådan grund. Ehuru jag i allmänhet förutsatt, att representanterne skola genom samfälda val utses, har jag dock, då stad ingår ' sammansättningen, ansett landsoch stadskommuners skiljaktiga beskaffenhet och de till en del olika reglorna för valens förrättande, fordra att ombuden för stad och landsbygd särskildt väljas. il. 3 och 4 §§• En af de vigtigaste meningsskiljaktigheter, som, vid ordnandet af kommunalväsendet i städerna, delat Komiteens pluralitet och undertecknad, angar den ställning i kommunen, som hädanefter bör åt borgerskapet anvisas, eller, kanhända rättare, de vilkor, sorn hädanefter skulle uppställas för förvärfvande af borgarerätt i stad. Åsigten om behofvet, att i allmänhet utsträcka de kommunala rättigheterna till alla i städerne bosatta 146 v samhällsklasser, har, visserligen varit enstämmig, men pluralileten liar, af stadgandet i 31 § Regeringsformen, ansett sig förhindrad att göra någon rubbning i det näringsidkande borgerskapets prerogatif, att välja till Magistratspersoner. Utan att helt och hållet förneka giltigheten af det anmärkta hindret, tror jag dock att det kan öfvervinnas och att detta desto heldre bör försökas, som, efter min öfvertygelse, reformen i städernes municipalväsende thy förutan blifver ofullkomlig och otillfredsställande. Det kan, efter min tanke, ej försva ras, att från tilämpningen af grundsatsen om alla samhällsklassers likställighet i kommunala rättigheter, undantaga den vigtigaste, som är tillsättandet af stadens styrelse. Att hvarken Konungen eller Rikets Ständer åsyftat att bibehålla en sådan inskränkning, synes ock af Allmänna Besvärsoci Ekonomi-Utskottets betänkande
Det är ju dessutom i var tid erlrandt, att kvinnor, som skola &amp; läggas viktiga uppdrag, böra pröfvas och utväljas af kloka och erfarna kvinnor, och den regeln torde hiir, så val som i andra fall, vara lika naturlig som riktig. Fredrika Bremer-Förbundet har genom sin omfattande verksamhet i olika riktningar haft tillfrille att samla ett rikt förrå,$ af erfarenhet från olika områden för kvinligt arbete. Detta icke minst inom sjukvarden, där Förbundet, på, anmodan af så val hufvudstadens som landsortens läkare, under flera &amp; r ombesörjt anskaff andet af lämpliga sköterskor for olika ändamål. Det ar på griind af denna erfarenhet och drifna af eti - varmt nit för saken, so.m vi tro oss nu kunna till våra öfriga uppgifter lägga den att söka bilda en iilen trzgp s~ %67~skÖters7~0~, ställda zmcler FörbzcncZets lecïlzigzg att pd dess a9zvisning tjiimtgöra i ~ o m, Cjzc7ixb~cZen p$ lanclsbygde~z. Då detta nedskrifves, ar en förberedande komité redan tillsatt och. har börjat utreda saken. Man har därvid funnit, att ett visst intresse för sjukvårdens förbättrande i senare tid gjort sig gallande .å, flera orter, och att i synnerhet vid större skgverk,. bruk okh fabriker, upprättade af bolag, beredvillighet att (znslti nödiga medel kan påräknas. Här och där anträffas ock varmhjirtade - kvinnor, som frivilligt, af ren manniskokarlek, %gna sig å t sjukas v k d, och stundom f ör detta andamil genomgatt en grundlig sjukvirdskurs. Nar nu allt detta hinner ordna sig och framför allt, nar sjukstugorna blifva stallda under uppsikt af yrkeskunniga, varmhjärtacle och till karakteren lämpliga sköterskor, då, äro de första stegen tagna till en reform, som man hoppas måtte, under nitiska och manniskoälskande läkares hagn, småningom kimrna vårt lands aflagsnare och glest bebygda orter till godo.
Hvad skall man säga härom? Skall man säga, att det ej är sundt förnuft i de hvarann uphäfvande bevis som jag anfördt? De äro likväl ovederläggliga genom alla bevis, som från samma håll kunna hämtas. Men det korollarium skulle man kunna draga häraf: att Geometrien, ehuru dess figurer kunna ritas på tafla, likväl, såsom vetenskap, aldeles ej vistas i det utom oss varande sinnliga rummet; och att således den också, om man så behagar, är andelig. – Den som ej fattar henne så, kan kanske genom henne bli landtmätare; men beviset till första propositionen i Euklides har han ej begripit. – Gäller denna svårighet om Geometriens första satser, så är klart, att den äfven skall gälla om hela vetenskapen. Det samma gäller om alla andra verkliga vetenskaper: och mitt exempel på de motsägelser, hvari Sens commun oundvikeligen förvirrar sig, så snart det, på sitt sätt, vill behandla vetenskapliga begrepp, hade jag lika lätt kunnat hemta ur Physiken, Chemien, Astronomien, eller Medicinen 3; ehuru jag visst ej är hemmastadd i alla dessa vetenskaper. Men de äga alla sin grund, sitt lif i ideen om Naturen, såsom ett enda helt, fullkomligt organiseradt System. Men gäller detta om de lägre vetenskaper, så gäller det så mycket mer om den högsta, om den, hvarifrån alla de öfrigas strålar, som ifrån en brännpunkt, utgå, om Philosophien; och att ideerna: Gud, frihet, evighet, eller hvad för ett philosophiskt begrepp som hälst, bryta sig i kontradiktioner, så snart det vanliga förståndet söker bestämma dem, ehuru dessa kontradiktioner ej finnas för blotta känslan och Tron, vore lätt att visa; och att det således i dessa ämnen omöjligt kan finnas någon kunskap, om ej förnuftet från denna lägre region höjer sig upp till vetenskapens. Men hvad är då Philosophien, om Sens commun aldeles ej der äger någon domsrätt? Finnes det mer än ett slags förnuft? Vill man då ge ett splitternytt förnuft åt verlden? Nytt är det väl så litet, att det åtminstone är lika så gammalt som menniskoslägtet.
– Men var å ena sidan förfalskningen så plumpt utförd, att den hos en och hvar bordt väcka misstankar – „Idacius“ hade ej blott instuckit en egen vers, utan ock omarbetat den verkliga johanneiska versen om de tre vittnena 14 – så hade dock å andra sidan vanan vid den symboliska tydningen af orden „anden, vattnet och blodet“, underlättat dess införande i texten, och det vapen man sålunda erhållit till den ortodoxa treenighetslärans skydd ansågs alltför behöfligt för att bortkastas. Det oäkta stället inkom i allt flera afrikanska handskrifter af det latinska nya testamentet, samt smittade derefter de spanska och italienska. Dock först efter lateranska mötet år 1215 erhöll det allmännare anseende. Att det i sextonde århundradet fick påflig sanktion är redan berättadt. När de lutherske teologerna, efter Luthers död, inflickade de falska orden i hans öfversättning af nya testamentet, åberopade de den lärde Erasmus’ af Rotterdam auktoritet. Erasmus, som uteslutit dem ur de begge första af honom besörjda upplagorna utaf det grekiska nya testamentet, hade nämligen af kyrkliga påtryckningar låtit förmå sig att införa dem i sin tredje upplaga (af år 1522). Det skäl han i en försvarsskrift, „Apologia ad Stunicam“, framdrager för denna förändring är väl det simplaste man kan tänka sig. Han skrifver nämligen: „Hos engelsmännen är funnen en grekisk codex 15, som innehåller stället om de tre vittnena i himmelen. Ur denna brittiska codex hafva vi intagit hvad som sades fela i vår, på det man icke skulle få något skäl att förtala oss, ehuru jag misstänker, att äfven denna codex blifvit tuktad till enlighet med latinarnes“. Vi hafva nu gifvit läsaren en öfverblick af de historiska intyg, som blifvit åberopade för och emot de omtvistade orden. Till dessa yttre intyg kommer ett af inre art. Den johanneiska skriftens tankegång och sammanhang fordrar nämligen det falska ställets aflägsnande. Anförandet af de tre vittnena anden, vattnet och blodet är genom de förutgående verserna klart och tydligt motiveradt.
För lilivägabringande af denna reglering hade bruksegarnes ombud såsom vilkor yrkat, alt bruksegarne undfå den ersättning, hvartill de uppskattat sin deraf uppkommande förlust; och enär denna ersättning är betydligt högre än den Kommilterade föreslagit, hade Kommilterade sökt öfvertyga bruksegarne om öfvérdriften i åtskilliga af deras beräkningar och all t. ex. vissa af de rättigheter, de skulle dels efterskänka, dels förvärfva, nemligen å ena sidan hembudsskyldigheten och konskriptionsfriheten, å den andra kronobruket, äro af den beskaffenhet, att de icke kunna till något posilift värde uppskattas och derföre böra inot hvarandra utan värdeberäkning qvittas. Då likväl dessa underhandlingar icke ledi till det resultat, att Kommitterades åsigter kunnat med bruksegarnes anspråk sammanjemkas, hade det för kommitterade icke återstått annat, än alt, enligt Kongl, brefvet den IB December 1845, i underdånighet framlägga del förslag lill reglering af Dylta bruks förhållanden, Kommilterade uppgjort, med det tillägg, alt frågan huruvida Kronans förläningar till delta bruk må kunna på andra vilkor, än bruksegarne yrkat, från dem indragas, en fråga, som år 1850 sågs utur privat—rättslig synpunkt och af dåvarande Kommitterade besvaradas med nej, vore i de senare Konnnitterades tanka af stalsrättslig natur, hvarför Kommilterade ock anse det ligga utom gränsen af deras åliggande, att i besvarande deraf ingå. Kongl. Majit anbefallde härefter under den 14 November 1854 Krigs-, Kammaroch Bergs-kollegierna all, efter inhemtande af de upplysningar, som ytterligare kumle finnas nödiga, och sedan Dylta Bruks-innehafvare fått tillfälle att i ärendet vidare sig yttra, med underdånigt utlåtande i detta mål lill Kongl. Majit inkomma, samt dervid närmare, än som hittills skett, utreda förhållandet med de vilkor, hvarunder bruket fått sig tillagd nytljanderälten till de åt bruket upplåtna allmänningar.
I Sverige funnes sådan lånerätt för nederlagsgods enligt § 105 af nu gällande Tull-stadga och för jernoch vågeffekter, upplagda på metallvågarne, enligt Kongl. Förordningen af den 18 Februari 1735, och öfriga derom, sednast år 1830, gifna stadganden. I båda fallen vore det en undantagslagstiftning, inskränkt i förra fallet till utländskt, tullpligtigt och på nederlag upplagdt gods och i det sedm.re till på vågen upplagda jerneffekter, för hvilka dessutom ytterligare tillkomme att belåningsrätten vore inskränkt till en enda långifvare, nemligen Rikets Ständers Bank. Det funnes dock icke något tänkbart skäl, hvarför icke tullfria varor likaväl borde få belånas på detta sätt, som tullpligtiga, förtullade likaväl som oförtullade, inhemska såväl som utländska, varor af hvad slag som helst, hvarpå en långifvare ville lemna lån, lika väl som jerneffekter; eller hvarför rättigheten att på någon viss vara lemna lån skulle vara ett monopol för Rikets Ständers Bank. Affärslifvet kräfde i detta som i andra fall full frihet, och hvad som i sig sjelft vore oskadligt och allmänt nyttigt, horde icke vara meddelst tulloch bank-lagstiftning tillkomna undantagsfall, hvarigenom just tvifvel uppstode huruvida det, som för vissa varor och en viss låne-inrättning blifvit särskildt stadgadt, kunde vara för alla varor och hvilken låne-inrättning som helst genom allmän lag tillåtet. Inom den inskränkta utsträckning lån på varor, upplagda på städernas vågar, erhållit, hade emellertid, för hvad städerna Stockholm och Göteborg anginge, lånesättet erhållit en utveckling, som nu af mångårig erfarenhet visat sig vara af synnerligt gagn för affärslifvet, utan att tredje mans rätt derigenom på något sätt förnärmats eller kunnat förnärmas.
Kungörelsen den 28 Maj 1830, angående ekonomiska besigtningar å Kyrkoherde-boställen, Kapellansoch Klockare-bord samt Preste-stomhemrhan; N:o 10, i anledning af väckt motion om ändring af 21 kap,. 32 8 Kyrko-Iagen, 1 fråga om Klockares skyldighet att fortskaffa Kyrkoherdes bref; och N:o 11, i anledning af väckt motion om fördelning af kostnad för grund-dikning & boställen. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskott.ets Memorial, N:o 16, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående tull-bevill ningcn. Härvid förekommo: l:o Uppskofs yttrandet, pag. 1, i afseende på skiljaktiga beslut, angående tull värden. Ståndet lät. dervid bero. 2:o Hvad, pag. 2,'anmäles, under litt. a och b. Lades till handlingarne. 3:o Nedannämnde rubriker uti Införsels-tulltarifen: Aska. Voterings-propositionerna N:ris 1 och 2 godkändes. Blyertspennor, andra slag, än Timmermans-. Borgare-Ståndet frånfrädde sitt beslut och antog inbjudningen, i följd hvaraf Voterings-propositionen, N:o 3, förföll. Blår, Hampoch LinVoterings-propositionen, N:o 4, godkändes. Broderade arbeten. Voterings-propositionen, N:o 5, godkändes. Böcker, på Svenska tryckta. Voterings-propositionen, N:o Q, godkändes. Corinther. Voterings-propositionen, N:o 7, godkändes. Fisk. Flaskfoder. Ståndet lät vid yttrandet, pag. 9, bero. Fläsk. Voterings-propositionen, N:o 20, godkändes. Fosfor. Med afslag å inbjudningen, vidblef Ståndet sith fattade beslut och godkände Voterings-propositionen, N:o 21. Färger och Färgträd. Voterings-propositionerna, N:ris 22 och 23, godkändes. Lin och Ull.