Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådan är i alla händelser fysikerns metod. På sinnesförnimmelsen som på hälleberget har naturvetenskapen rest sin fasta bygnad. Under det att metafysiken bygger på obevisade antaganden, logiska lagar, harmonisk samstämmighet, på allt utom sinnena — och som regnbågen reser sig ur dimman de stolta metafysiska hvalf-ven, för att, som den, några: ögonblick lysa, ocht sedan försvinna. Ack, huru många sådana regnbågar ha ej menniskors barn sett födas och dö! Metafysikern, ha vi sagt, tillräknar våra tankar större trovärdighet än våra sensationer. Och vi sågo, att detta förfaringssätt ej är hvardagslifvets, ej naturvetenskapens. Spörjer man då boströmianen eller metafysikern öfver huf-vud, hur han vill rättfardiga slik metod, har han sitt svar färdigt: » menniskans tankar äro klarare och tydligare än hennes sinnesförnimmelser ». Märk nu, hur detta svaret var det enda, som stod honom till buds, sedan han en gång tagit till rättesnöre Descartes * gyllene regel — medgif inga andra satser än dem som äro så klara och tydliga, att de ej kunna betviflas. Enligt den regeln skulle medvetandet tolkas, det var obestridligt; tankens herravälde var praktiskt erkändt; återstod endast att proklamera tankens större klarhet och tydlighet; hvilket skedde. Här föreligger då ett fundamentalt antagande. Detta kan nu te sig resofiligt nog, så länge man ej gör sig reda för livad det verkligen betyder. Men rör vid det, strax faller det i kras. Det betyder — gråt! o läsare — att en melodi står tydligare för migN i minnet, än då jag hör den på teatern. Det betyder, att jag på söffan med slutna ögon har en klarare bild af Norrbro, än då jag st&amp;r stirrande från Gustaf Adolfs torg. Det betyder en oänd-lighet af sådana orimligheter. » Men », snyftar en, som ej egenhändigt smakat den metafysiska soppan, » men är det möjligt att någon menniska med sina sinnens fulla bruk kan tro sådant? » # Nej, ej tro, men säga sig tro.
1 åtskillige trakter af Länet finnes bränntorf, tjenlig till bränsle; men i byggnadssättet hafva förändringar, som verkat lill skogsbesparing i allmänhet, icke blifvit vidtagne; utan har tvertom allmogens tilltagande håg att bygga högre och rymligare boningshus snarare bidragit att öka skogsåtgången; och verkställes stängsel, likasom husbyggnader, ännu i allmänhet på skogens bekostnad. d) Bergsrörelse. Den vid Billingsförs uppförda, i förra berättelsen omförmälda masugn drifves ännu för tackjernsblåsning, men hvarje år med förlust. Malmen erhålies till obetydlig del i orten, men hemtas till större delen från Nerikes, Wermlands och Smålands bergslager. Bergsrörelsen är isynnerhet betydande inom Wedbo härad och har under de sednaste fem åren gått betydligt framåt, så att tillverkningen är mycket ökad, hvartill bidragit ej mindre de goda konjunkturerne än förbättrade metoder. Vid Gustafsfors, Bäckefors, Kristinedal, Lisefors, Hanefors, Persby och Korsbacka är smidesrätten numera oinskränkt, och användes der Engelskt tilIverkningssätt eller så kalladt Lancashire-smide; men Forsbacka bruksägare använda ännu till någon del det äldre så kallade tysksmidet. Vid Billingsfors, Katrineholm och Hvittlanda begagnas ett slags Fransyskt smidessätt, vanligen kalladt S:t Cyrs smide. Utom ofvan omnämnde masugn finnas, enligt hvad den härvid fogade tabell visar, inom Länet i gång 2 kopparhammare, lä stångjernsverk med 23 stångjerrishamrar och B ämneshamrar. Tillverkningsvärdet vid de begge förre har icke undergått någon förändring, utan anses, såsom tillförene, utgöra 27,300 R:dr, men jerntill verkningen, hvars värde utgjorde 1840—1843 i medeltal 381,196 R:dr 12 sk., 1843—1830 » » 364,366 R:dr 12 sk, utgör 11U 1830—1833 » » 970,996 R:dr 12 sk.
St:r redan godkända 2:a punct i allmänna föreskrifterne för Rg:sContoirets Fullmägtige rörande den beslutna Uppoch Utlåningen, nemligen att, ”vid beräkningen af silfverfondens förhållande till sedelstocken, i afseende på tiden för realisationens verkställande, BancoFullmägtige skola äga, i händelse silfverlånet blifvit upptaget och på deposit-r<äkning i Banken insatt förr än realisation börjat, att anse den på ifrågavarande räkning då innestående behållning i silfver såsom Bankens,” samt för öfrigt Utskottet anser det icke vara lämpligt, att Styrelsen öfver RgrsContoiret med handelsrörelse och växeloperationer sig befattar; hvadan ock Utskottet föreslår: att Ilr Rosenblads ofvanberörde förslag icke må af R, Sttr bifallas. Utlåtande, i särskildt väckt fråga om åtgärds vidtagande till RiksgäldsContoirets betryggande för förlust, i händelse det till Jordbrukets underlättande beslutade lån af 2 millioner i silfver icke, på föreskrifne grunder, varder till fullo åter i låneväg uttaget. Hos Högloft. Ridd. och Adeln har Hr Munck af Rosenschöld, Ebcrli.j medelst väckt motion, sökt visa vigten deraf, att, sedan R. St:r nu beslutat upptagandet af ett Statslån, de äfven borde vara betänkte på ut - 6i3 S t a t s - U t s k o 11 e t s vägar, att förekomma PiiksgäldsContoirets möjliga för* lust, i händelse antalet af lånsökande ej blefve tillräck-» ligt, att ersätta Contoiret de räntor och kostnader, som det sjelf, till oförminskadt belopp, finge vtdkännas.
Maj:t i nåder förordnad Corn mi t terade till samlande och öfverseende af Rikets Oeconomiska Författningar till större delen slutat sirie arbeten , hvilka äfven , tiil följd af Kongl. Maj:ts nådiga Beslut, arn under Trycket, derigenom en Systematisk framställning blifvit beredd af alla sådane Författningar och Stadgar, hvilka hittills endast uti flerfalldige Samlingar och Archiver funnits spridde, hvarf irutan särskildte Committerade blifvit i nåder utsedde, för att, sedan en allmän öfversigt af den Osconomiska Lagstiftningen sålunda blifvit vunnen, detuti föreslå nödige rättelser och föi bättringar j anse Utskol ten , med afseende på dessa, i anledning af förre Riksens Ständers underdåniga önskningar, redan vidtagne åtgärder, något ytterligare, hvad den allmänna Lagen samt de O-Cunomiska Författningarne angår, icke vara att tillgöra, innan sig visar, om några och hvilka förändringar må kunna komma aft deruti vidtagai, så väl i följd af sistnämn - L/igUtskottets Betänkandcn. 427 de rådiga Förordnande, som med afseende å Committéans till regleringen af Rike'8 Styrelseverk afgifne Förslag, rörande de Administrativa Verkens Organisation , hvilket för närvarande är under granskning hos Riksens Höglofl. Ständer, uti deras Särsk i Idte Utskott; men då Politie Förfatlningame, så vidt Utskottet ega sig bekant, ic e undergått någon sådan granskning, som i afseende på föiutråmnde Stadgar blifvit veikställd, förmena Utskotten att densamma skulle vara af väsendtlig nytta, och få derföre vördsamligen tillstyrka Riksens Höglofl.
Hur doftade det ej från massan af sköna blommor däruppe, hur ljum och behaglig var ej temperaturen, och så smekande mystiskt dagern silade in genom fönstrens målade änglar. Om kvällarna strålade takets och väggarnes rika ornamenter i guld och delikat blått i skenet från elektriska glödlampor, som lyste ned från taket likt oräkneliga stjärnor från himlahvalfvet. Hvardagsvis gjorde kyrkan intryck af en liten elegant privat teatersalong. Här samlades man också till nästan dagliga böneoch klassmöten, till bazarer och s. k. supéer eller glaceoch smultronfester. Synnerligast ruskiga, kolsvarta kvällar, när prärievinden tjöt därute, kunde intet gå upp mot templets ljusa hägn. Bredvid själfva kyrkan lågo rymliga lokaler — klubbrum, där sångrepetitioner, ungdomsmöten och sysammankomster m. m. höllos. Linde hade kommit med en splitterny idé, som hemlighetshållits för prässen och öfriga trossamfund och som visade ett lysande resultat. En vacker dag såg man en trupp gossar i militäruniformer och svängande små stjärnbanér marschera genom staden. Det var »brigaden» och den hade till uppgift att idka krigiska idrotter. Den var absolut »bekännelselös» — men redan första dagen strömmade barnen i mängd till Lindes söndagsskola, och pastorn tackade offentligt Herren för sin lyckliga ingifvelse. Först under sommaren var det dock den amerikanska metodistkyrkan utvecklade hela sin vidunderliga lifskraft. Ljusa, utdöda söndagseftermiddagar stego väl öfverallt från Blue Points långsmala trädgårdar och löfdungar hymner mot den glödhvita himmelen och bredde sig som helig rökelse öfver alla tomma, dåsigt drömmande gator. Och om kvällarna, då fukten dunstade ur marken, lyste visserligen här och hvar papperslyktor i purpur mellan träden, och präster af alla möjliga bekännelser stodo på estrader, belysta af fladdrande, eldgula bloss, och öfverbjödo hvarandra i att fånga och kvarhålla själar. Men ingen lofsång klingade så segervisst som metodisternas. Hade de icke skäl därtill?
»Ja, dä gär ho, å blårö ä ho i syna tå utslag,» sa ja. Nu va dä mällerti så att gamle KvastKersti i Kastrulltôrpe hadd blitt tekallat te mor mi, mennas ja va ätter doktarn å ho stog just å smord ôlj mä pepper i syna på mor mi, når ja å Hallidajen kom in. Mor mi ôja å illsvidd sä, för dä sve fäll, når dä kom pepper i yga på’a. »Dra åt hällvette, förbannade spåkäring,» sa Hallidajen å Kvast-Kersti sack ihopp sôm en tomsäck. »Ta hit vatten,» sa’n sänna å ja feck ôpp e skop mä vatten ur vassån te’n. Sänna tvätt’en sjôl peppern å olja ur yga på mor mi å bynt fråg ut’a ôm sjuken. »Ja, vi ska se te, vi ska se te,» sa’n å ble ännsôm litt blier, når’en såg så bekömra mor mi va. »Har I nô papper,» frågt’en å såg sä ômkring på all dåliheta i stôga vånn. Ja, ja feck fäll fram baken tå ett gammelt bref iffrå bror min i Amerka, för dä va ing ann papper testärs. Ja, Hallidajen satt sä te rit ihop sett resäft, men på bole låg dä allt en gammel gröt, sôm Kersti hadd lag te te ômslag ôt mor mi, å doktarn feck armen i’t. Mä ett for’n ôpp å ga Kersti ett nytt illblängen, men så satt’en sä igän å feck unna gröten, satt’en kunn skrif. Sänna tog’en ôpp en tvåreksdaler å la på bole. »Se här,» sa’n, »dä här ä te medcin, ajö.» Å dämmä lag’en sä te å gå å vell rackt int hör på all mor mis tackninger. »Äh prat, äh prat,» sa’n.
För min del anser jag, att det uti 4 § af den K. propos:n intagna stadgande om motbok vore ganska lämpligt, om stadgadt blefve att med motbok, för att äga vitsord, alltid skall iakttagas, att reqvirenten egenhändigt inskrifver varan och dess qvantitet, den handlande endast priset, eller, der varan icke kan lemnäs, öfver penninge-kolumnen orden: finnes icke; emedan det skulle verka till säkerhet i affärerne och fullt vitsord emellan handlanden och hans kunder, om de hafva en sådan handling att rätta sig efter. Men dervid synes det mig dock vara ett oeftergifligt villkor, att köparen, som jag sagt, sjelf egenhändigt inskrefve reqvisition på allt hvad han ville på kredit taga hos köpmannen, och att denne, i händelse den reqvirerade varan icke vore hos honom att tillgå, bredvid reqvisitionen gjorde en annotation derom. Då komme motboken att, efter allmänna bevisningsgrunder, äga vitsord, enär köparens egenhändiga reqvisition talade emot honom. Denna § behöfver således omredigeras; den bör uppställas så att den tjenar till fullständig rättelse emellan köpare och säljare; och framför allt bör den förbjuda säljaren att sjelf uti motboken införa någon vara, utan har han endast att till den af reqvirenten ditskrifna varan utsätta det pris han derföre vill betinga sig. Jag anhåller i följd häraf att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. till bifall å de 2:ne första §§:ne, men till förändring af den 3 § i enlighet med det af Hr Oxehufvud gjorda förslag, samt att 4 § måtte till Utsk. återremitteras, för att der omredigeras i öfverensstämmelse med den åsigt, jag här uttryckt. Frih. Cederström, Claes Rud.: Då Hr Gr. och Landtm, i anledn. af min gjorda framställning behagat förklara, att diskussionen kunde omfatta betänk, i sin helhet, viljandes vidare framdeles yttra sig om föredragningssättet, sedan af diskussionen sig visadt 16
Sedan han påminnt om sitt högmod och deraf föranledda fall, omtalar han, att han hört berättas, det Gud skapat alla kreatur samt Adam och Eva och gifvit dem stor ära, ja större än han och de öfriga fallne englarna fordom hade; dock hoppas han att detta oaktadt kunna bringa dem på fall. En af djeflarna menar, att det väl vore ett godt dagsverke att kunna bedraga menniskorna och en hugsvalelse att få dem nedstörtade i helvetet; men han fruktar att detta dåd endast skall förvärra djeflarnas egen belägenhet. Öfver detta tal vredgas Lucifer och bjuder honom hellre tiga än tala så; i stället bjuder han Belsebub yttra sig, ty ”tu äst gammal, wis och from.” Belsebub hoppas nog hitta på råd. ”Thet var fordom iag till skola gick, At iag tenna skalkalärdom fick.” Nu önskar han veta, om Gud förbjudit menniskorna något, ty då skulle han nog lyckas att besvika dem. ”Skulle iag en konst för päningar kiöpa Och 7 par skoo sunderlöpa.” En anledning till hopp om lycklig utgång hämtar han derur, att han får att göra med en qvinna. Lucifer prisar Belsebub som en förträfflig rådgifvare, och sedan det blifvit upplyst, att Gud förbjudit menniskorna äta af det enda trädets frukt, beslutar Belsebub att omskapa sig till en piga och går så till Eva. Han tilltalar henne sålunda: — »tu ädle quinna, Hvar kan man tin like finna. Tu äst nu skapat mykyt klår, Såsom then sol offuer himme len går. Alla stiärnor och planeter måtte Tigh altid lyda och effter sättia För thin skapelse och vanhett, Jag säger tigh thet tu sjelff vett. Tu äst nu veldigh i paradis hus, Ty må tu heta verdsens ljus” m.m. Sedan omtalar han den förbudna fruktens egenskaper, hvarvid han bland annat lägger vigt vid, att Eva skall få heta fru och Adam bära ”konungs nampn.” Eva lyder uppmaningen att smaka på frukten och ropar glad på Adam: ”Adam, Adam, hvar äst tu nu,
N:o 23. med öfverlemnande till ny justering af förslaget till Rikets Ständers underd. skrifvelse angående ytterligare Stats-anslag för Armeens PensionsCassa, m. m. XX. B. 43. A. 76. •— N:o 24. med öfverlemnande af förslag til! förordnande för de till Tryckfrihetens vård utsedde Comiterade, i afseende på Grundlogarnes och Riksdagsbeslutets felfria tryckning. XXI. B. 9. A. 57. E. 57. •— N:o 25. med hemställan om icke det i Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 27 October nasti, år, N:o 1G6, begagnade uttryck Victualievigt bör ändras till Stapelstadsvigt. XXI. B. i5g. A 192, E. 192. — N:o 26. med öfverlemnande af den §. i RiksdagsBesIutet, hvilken innehåller de till afgörande vid nästkommande Riksdag hvilande förslag till Grundlagsändringar. XXII. B. 101. A. 107. ~ N:o 27. till Presteoch BondeSlånden, i anledning af bemälde Stånds beslut rörande LagUtskottets Betänkanden N:ris 70 och 10g. XXII. B. 101. A. 109. rN:o 28. med öfverlemnande å nyo till justering af en från 3:ne RiksStånd återremitterad §. af RiksdagsBesIutet. XXII. B. 191. Å. 217. B. 25g. A. 285. ;— N:o 29. till Ridderskapet och Adeln, i anledning af gjord framställning om en Grundlags-förändrings intagande i RiksdagsBesIutet. XXII.
N:o 50, i ani. af återremiss utaf Utsk:s Betänk:de N:o 39. N:o 51, i ani. af återremiss utaf Utsk:s Betänkmle N:o 41; samt N:o 52, dels om indragning af en del Biskops-embeten, dels om undersökning ang:de Biskoparnes löneinkomster samt Biskopsprebendenas förseende med särskilde Kyrkoherdar. 11. B. o. Ad. åtskiljdes kl. ^3 c.' tu. In fidem protocolli, Albert Munck. ■DeiV.25 Februari e. m. 557 Onsdagen den 25 Februari 185T. Plenum Kl. 6 e. m. Just. 7 prot.-uldr. för förmiddagens plenum. Föredrogs ånyo I.ag-Utsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda Betänk:de N:o 11, i ani. af väckt motion, ang. förklaring af 16 kap. 1 § Ärfda-Balken. Gr. Sparre, Erik: Den ifrågavar:de förklaringen anser jag visserligen pä det hela oskadlig, men jag kan icke finna att den är af hehofvet påkallad, synnerligen då Bekant är att inom Högsta Domstolen meningarne icke äro delade derom, all en qvinna, som besitter de egenskaper, hvilka anses erforderliga för att afgifva vittnesmål i eli ärende af så grannlaga beskaffenhet som om testamentes uprättande, hör anses såsom giltigt teslaments-vittnc; och om äfven, på säll inom Utsk. uplysts, en dom i motsatt syftning blifvit fälld af en Under-Rätt, anser jag sådant icke innebära tillräcklig anledning för lagstiftaren att upträda med en lagförklaring för eli sådant fall. Jag vågar derföre anhålla alt R. o. Ad. behagade afstå Betänk. Hr Adlercreutz, Axel: Det är visserligen sannt alt, ss. den föregående talaren nämnde, icke numera inom Högsta
Ett elegant yttre är ju verkligen också af en viss vigt för en julklapp, afsedd att lemuas i vackra, hvita händer. Men månne icke permen spelar äfven en annan, mindre estetisk och så att säga mera merkantil roll vid julinköpen? Jag undrar, oro inte rätt många af denaivare bokhandelskunderna i det lysande bandet se likasom ett slags garanti för innehållets varderikhet Man har så svårt att föreställa sig, det kostelig cloth och guldsnitt kunnat gifvas till missledande hölje åt afgjordt tarfliga rim-smiderier. Herr Rings » dikter » borde kanske ej ha varit så elegant utstyrda. Dock ar det min bestämda öfvertygelse, att förf. aldrig hyst en den aflagsnaste tanke på att slå allmänheten blå dunster i ögonen. Juveleraren, som säljer värdelösa stenar i guldinfattning, kan allt för väl tänkas handla på god tro, ehuru han är en klåpare i sitt yrke, som icke förstår att skilja på glasbitar och diamant. Och det fins mycket, ja betänkligt mycket i H. A. Rings » dikter », som talar för, att han innehar den sanna trosförvissningen i fråga om äktheten af sitt skaldskap. I likhet med revisor Tammelin, som dock har mera formtalang, begagnar sig Ring rätt mycket af sin obestridliga, medborgerliga rätt att tanka sig in i hvad » skalden » är och hvad han känner — felet är endast, att det sker i en ton, som rent af utmanar till frågan: » Icke är du densamme? » Jag tror, att herr Ring tror, att han är en verklig skald. Det har gått så naturligt till. Han har sjelf funnit njutning och vederqvic-kelse i läsningen af Herman Rings » dikter », och så har lian tänkt: » Hvarför skulle jag egoistiskt behålla denna njutning för mig allena? Qväder jag icke sjelf på ett ställe: For andra lefver skalden, Du lefver för dig sjelf Men när for andra han lefver, Han fröjdar bast sig sjelf. » Diktaren Ring kan ej tas alldeles ogrumladt seriöst; det går helt enkelt inte.
Också har svedjande och deraf föranledda skogseldar orsakat betydliga härjningar, hvilka likväl i senare tider minskats, sedan Kronobetj eningen anbefallts att hålla hand öfver iakttagande af lagens stadgande om otillåtet svedjande. Inom Sundals och till en del äfven Nordals härad är jemväl brist på skog. Priserne å skogseffekter år 1860 utgjorde ungefärligen för en tolft timmer 15 å 18 R:dr, en tolft finskurna halfbottenbräder 8 å 10 R:dr, en tolft dito grofskurne af furu 4 å 5 R:dr, af gran 3 å 4 R:dr, en famn björkved 11 k 14 R:dr, en dito furuved 7 å 9 R:dr och en dito granved 6 å 8 R:dr, allt R:mt. Till följd af minskad tillgång på ved, har, der torftägt finnes, torf börjat användas såsom surrogat för ved. Förtjenstfulla och lyckade bemödanden äro vid Rådanefors bruk gjorda att genom en enkel maskin bereda torf till användande jemväl vid jerntillverkningen, och man hoppas att jemväl lyckas göra den användbar för ångmaskiner. För åstadkommande af en återgång från den gräsliga missvård om skogen, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nödgas omförmäla, äro åtskillige åtgärder i senaste tider vidtagne, hvaraf resultaterne likväl ännu icke kunnat visa sig. Jemte den till underdånig följd af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 20 Januari 1860 för Statens räkning inrättade skogsskola å Hunneberg, hvilken redan samma år trädde i verksamhet, är för södra delen af länet, genom dervarande Hushållnings-Sällskaps försorg, med bidrag af statsmedel till belopp Elfsborgs län. Skogsskola. Rofdjur och af dem dödade husdjur. Brukshandtering. 13 af 1,500 R:dr årligen, å Öfverjägare-bostället Starrholmen på kronoparken Edsmören inrättad en skogsskola, livars verksamhet begynte den 1 Oktober 1859, och hvarifrån, under år 1860, sex elever utgingo.
Om man kastar en blick på de tabeller, hvilka åtfölja Betänk., ser man att smöret, som år 1814 i länets markegångstaxa uptogs till ett värde af 5 R:dr 12 sk. LU, enl. de 10 sistförflutne årens medelpris stigit till 6 R:dr 20 sk. 5 r:st., d. v. s. ökats med ungefär 1 R:dr 12 sk. pr LU. Om viktualievarorna, till hvilka smöret måste hänföras, i framtiden stiga i samma proportion som tinder sednaste tidsperiod, så vågar jag påstå, att stadgandet, att dagsverken och hö skola till halfva beloppet förvandlas till smör, kommer att för Upsala läns räntegifvare medföra en ganska betydlig skatteförhöjning. Detta är ju icke meningen och jag vågar således, i öfverensstämmelse med flera Uplandsbors till mig uttryckta önskan, vördsamt hemställa, att hö och dagsverken mätte förvandlas ensamt till spanmål, men om R. o. Ad. anser detta icke kunna bifallas, anhåller jag, att vid förvandlingen af hö'och dagsverken till spanmål och smör, åtminstone den proportion måtte iakttagas, som f. n. eger rum emellan de belopp, hvarmed sistnämnde persedlar från länet utgå. Skulle R. o. Ad. icke finna lämpligt att genast i frågan besluta, anhåller jag att denna del af Utsk:s Den 20 Maj e. m. Betäok. måtte blifva till Utsk. åtterremitterad, på det att saken måtte tagas i närmare öfvervägande. Hr von Troil: Hvad först beträffar den af Hr von Hartmansdorff framställda frågan, får jag äran »plysa, att bland Upsala läns räntor ingär f. n. den ursprungliga penningeränlan med ett belpp af 1 R:dr 26 sk. 5 r:st. pr hemman, samt alt den nya penningeränlan, d. v. s. det belopp, hvartill småpersedlarne efter förvandling upgår, utgör för heia länet 10,766 R:dr 3 sk. Hvad derefter vidkommer Gr.
Skulle Utsk. åter med denna fras mena, att arméens befäl borde lill antalet ökas, (till hvilken förmodan dock icke någon anledning finnes) så skulle ju följden deraf blifva att antalet af de pensionstagande småningom ökades, fastän inkomsterna icke i samma proportion tilltogo, enär pensionerna icke utgå ensamt, genom bidrag af arméens befäl, utan äfven genom anslag af Statsmedel, hvilket anslag man troligen icke vore villig att proportionsvis tillöka. Förhållandet mellan utgifter och inkomster skulle således dä blifva sämre än det för närvar, är. Utsk:s tanke har således, när man utreder den, icke varit så klar att man genom dess bringande till verkställighet kan inbringa några medel till arméens pensionskassa. På dessa skäl förenar jag mig med Hr Bildt i hans begäran om återremiss, med tillägg, att enligt min åsigt, ett ganska simpelt sätt att afhjelpa det berörda missförhållandet vore det, att R. St. helt enkelt underläte att lägga någon bevilln. på arméens befäls löner och alt den nu utgående bevillmn derå i stället kunde ingå till pensions-kassan. Denna bevilln. utgjorde för är 1845 vid alla reg:tena i länen, utom Stockholm, en summa af 19,900 r:dr b:co, och om man dertill lägger bevillmn af det befäl, som finnes i Stockholm, för gardes-reg:tena Svea artilleri, topografiska och ingenienr-corpserne samt lif-beväringen, så finner man att stammen af bevillmns belopp för arméens hela befäl uppgår betydligt utöfver det belopp af 22,000 r:dr hvarom nu är fråga. Detta vore ett mycket enklare och säkrare sätt att afhjelpa det anmärkta missförhållandet, än att vänta på en förändrad organisation af arméen. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anhåller alt få instämma uti hvad frih. Palmstjerna och Hr