Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag trodde äfven, Den 28 April e. ra. 38; att denna afgift utgjorde en ny skatt i så målto, att den var större än den, som enligt StatsUtsk:s förslag skulle indragas. Af Utsk:s betänk, hemtas icke derom någon upplysning. Af denna anledning ansåg jag äfven, att då frågan var om att bestämma en ny eller ökad grundskatt, borde K. M:s nåd. sanction begäras på samma skäl, som i fråga om borttagande af en sådan skatt. Detta var anledningen, hvarföre jag yrkat återremiss, och jag har ej funnit frågan i denna del utredd af de ledamöter i StatsUtsk., som här yttrat sig. Jag känner, att K. M., på R. St:s begäran, infordrat de upplysningar, R. St. velat erhålla, och att dessa blifvit lemnade till StatsUtsk.; men jag kunner icke, huruvida den ifrågavar. proc. är jemnförlig med den afgift, man vill borttaga, eller huruvida Utskrs förslag skulle verka grundskatternas ökande. Af denna anledning skulle jag ytterligare tro det ej vara olämpligt att återremittera betänk, för att erhålla de upplysningar, som af handlingarna i Utsk. kunna inhemtas. Gr. Spens: Här har blifvit yttradt, att en ny undersökning ej skulle tjena till något och att R. St. ej skulle kunna begära den, då en undersökning redan blifvit hållen. Jag hemställer, hvad som skulle kunna hindra R. St. att till K. M. ingå med en und. anmälan, att de efter granskning af de meddelade upplysningarna, funnit sig förhindrade att fatta ett fullständigt beslut i ämnet derföre, att handlingarna icke utvisa, huruvida andra än Öfverståthållare-embetet i Stockholm och Landshöfdinge-embetet i Götheborgs län afgifvit utlåt, i målet, eller ock bestämdt, huruvida städernas borgerskap blifvit hörda. R. St. utgöra här icke en skattläggande magt, utan snarare en domaremagt, som bör afgöra, huruvida det närvar, förhållandet tillkommit genom lag eller genom missbruk.
Husbehofs qvarnar, V. 2197. — äng omyndiga barns Arfsrätt, V. 2205. — —- ang. JJévnl-n _ Register. R. Revisorernes (R. Sanders) berättelse om Banco-Verkets tillstånd , il 4. — om Stats-Verkets tillstånd och förvaltning åren 1810 och 18 r 1, I. 9. om Riksgälds-Contoirets förvaltning, I. 35. om Manufactur Discont-fonden, I. 8i — om de under Commerce - Collegii disposition stående fonder, I. 154. om Allm. Magazins Directions förvaltning för år 1810, I333. (af It. Ständers Deputerade i Öfver-Revision af Krigs-Räkenskaperna) rörande 1808 och 1809 årens Krigs Redogörelse, I, 404. Riksdags-Beslut, VI. 43g. Sanction (fiongt. Maj:ts Nådiga) på ett tillägg uti 14 af Justitias. Ombudsmannens lnstruction , IV. 146. r på de af Riksens Ständer fattade beslut, V. 2209. Särskildta Utskottets Memorial, ang. ett ökadt antal af dess betjenihg, lil. 395. —. ang. förslag till ett förnyadt Jude Reglemen ■ te, IV. 243. __ äng. Arfvode och tractamente för Utskottets Secreterare, Caczlister och Vaktbetjening, IV. 439.
Det är redan illa nog, att Ståndet tillika med Hr Frih. o. Landtm, gjort sig delaktigt i denna 39o Den 26 Maj. hans tillställning, då man tillåtit att ifrågavar. handlingar fått hvila på hordet och blifva föremål för discnssion, innan Frih. Gederström bestämdt förklarat livad han egentligen åsyftade. Följden häraf har varit, att donna fråga blifvit en allmän fråga, efter den rörde ledamöter äfven af andra Stånd, och genom denna åtgärd liar detta Stånd och dess Landtmarskalk epouserat Frih. Cederströms framställning. Att Ståndet icke vidare mätte fortgå på denna väg, derföre liar jag egentligen begärt ordet, synnerligen sedan jag hört ordföranden i StatsUtsk. gifva tillkänna, att denna sak väckt uppmärksamhet och förtrytelse hos ledamöter af andra Stånd. Det är denna bordläggning, som jag genast ansåg vara så högst oriktig. Pfu har åter en ledamot, Hr Rosenblad, yrkat bordläggning af det document, det nya corpus delicti, som den värde Frih. Cederström i dag behagat framdraga; i nästa plenum framkommer han troligen åter med ett dylikt, och huru länge detta skall fortfara kan ingen förutsäga ; ty en Landtmarskalk, som tillåter sådant, och en majoritet, som deruti instämmer, kan ju fortfara utan all hejd till dess riksdagstrumpeten skallar. Emedlertid får jag, olika med Hr Rosenblad, förklara, det jag för ingen del tror, att nationen skall anse sig böra stå i någon förbindelse till Fi ih. Cederström för de handlingar, som han skaffat i dagen. Om bemälde Frih. kan få reda på än flera tillgöranden, sådana som dessa, inom Utsk:n, må han med dem i handen ställa sig inför domstol; men alt med sådana saker belasta vårt prot., derför kan ingen tacka honom, utan snarare skall sådant bidraga till att än djupare nedsänka delta Hus. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Gr.
H o n hade där tillfälle att uppvakta sin faster, den nyss omtalade Cecilia, som kom att hälsa på sin brorson, och hvilken, särskildt på grund af sin öfvergång till katolicismen, nu blef mycket väl mottagen och uppmärksammad. När Sigismund följande år efter fadrens död skulle taga sitt arfrike i besittning, stod den trogna systern åter vid hans sida. Eesan hem var emellertid besvärlig nog. Först utbröto oroligheter under deras vistelse i Danzig emellan de protestantiske borgarne och de katolske polackarne. A l t de senare icke lyc— 2 — kades att upphetsa konungen mot de förre, var nog Annas, jämte Ture Bjelkes, förtjänst. På Östersjön hindrades sedan flottan af storm och blef en gång tillbakadrif ven till preussiska kusten. I Sverige stannade vår prinsessa nu till hösten 1598, då Sigismund för tredje och sista gången lämnade sitt fosterland. Under dessa fem år bodde hon på Stegeborg. Det var där hon 1595 grep sig an att låta förmäla Sigrid Brahe med Johan Gyllenstierna, då de motsträfviga familjerna visste o m intet. Hennes farbroder, hertig Carl, var då närvarande; men stämningen mellan dem blef snart mindre vänskaplig, när hon såg hans själfrådiga tendenser allt mera framträda. Då hertigens folk 1598 intog Stegeborg, blefvo också fröken Annas tillhörigheter — särskildt nämnas hennes » tapeter » — därifrån borttagna. Med harm i hjärtat lämnade Anna Sverige, som hon aldrig mera skulle återse; förgäfves hoppades hon, att hennes broder snart skulle återvända dit med en stor härsmakt för att krossa hertigens välde (men visserligen icke för att införa katolicismen). Några egennyttiga planer synes hon icke haft; och o m det ligger någon sanning i Carls insinuation om, att Erik Sparre haft tanke på att låta upphöja Anna till regentinna af Sverige efter fadrens död — kanske då förmäld med Sparres svåger Gustaf Brahe —, så har man icke någon historisk rätt att tro tillägget i den Carlska rimkrönikan: Thetta behagade Fröken Anna full wäl Och förglömde både wett och skiäl.
Antingen vi vilja kalla det tvist elier stridt; nog af, att saken fur två sidor, och måste afgöriis. Jag kan ej finna, att någons rätt derigenom blifver för nära trädd. Få dessa skäl anhåller jag om återremiss af Betänkandet; äfvensom att Hans Excellet ce Herr Grefve af Wetterstedts yttranden må med de öfrige Resp. RiksStånden communiceras. Herr von Hartmansdorff, August‘ Då en strid i meningen uppstått mellan Regeringen och Den 29 October f, m, 5U Riksens Ständer i ett så vigtigt ämne, som det förevarande, tror jag ej det går an, att utan saken» utredning tillsluta ögonen öfver rätta förhållandet. Derigenom skulle blott föranledas hvad som händer, då man endast läker ett sår utvändigt, att nemligen det bryter upp igen. Den ene contrahenten säger; sådan är min öfvertygelse; den andre yttrar en aldeles motsatt och ingendera kan, eller må, tvingas att gå in på den andras mening. Vid ett sådant förhållande återstår ej annat än att gifva och taga skäl å Ömse sidor, för att komma lill en slutföljd, hvarmed man gemensamt kan vara belåten. Under loppet af denna öfverläggning, har, såsom mig synes, man förblandat den lägre och speciella granskaingsåtgärd, som tillhör KammarRätten, med den högre och allmänna, som Riksens Ständer äga utöfva genom StatsUtskottet och StatsRevisorerna. Den förra granskningen tillkommer Styrelsen, och fick af Carl XI ett bestämdt skick, sedan han bemägtigat sig enväldet. Den högre granskningsrätten, som utöfvas af Rik. sens Ständers Revisorer, kan blott finnas hos ett fritt och redofordrande folk, sorn äger tillse huruvida de högsta embetsinännen rigtigt förvaltat och användt Statens medel. Denna kunde först uppkomma, då Riksens Ständer fingo någon betydelse. Den infördes således icke förr än vid Stats1)välfningen efter Carl Xllts, död, och fortfor så länge 1720 åis RegeringsForm var gällande.
Jag wägar alltsä af beha skäl ödmjukast hemställa, om icke det af StatS-Utskotret, i förde» rörde matto föreslagna uppskof mä anses mindre lämpeligt, och om icke demäldte Utskott dör an» modas, att i enlighet med Konungens Nädiga provvsltion, antinaen författa den t fräaa stäldtL Jnstructionen, eller ock i motsatt fall inskränka Letz iwar endast till det yttrande, att nägon sädakt ej kan meddelas. Jag medgifwer wisterligen den af Stats» Utskottet anförda swärighetcn för en Instruktion, i allo lampelig till de omständigheter af särskild beskaffenhet, som i hwarje fall, kunna af mer och mindre werkan sig förete; men dä, för en lädan, wista grundreglar warda antagne. Dä Embeteoch Tfenste» eller Uppbördsmäns fel 06) förfum» melfer, Mestuta all möielighet lill ringaste eftergift, Ridd. och Ad.
Majit begärt, att dessa tillökningar, utgörande tillsammans 26,347 Ridr 70 öre, likaledes måtte såsom ett intendents-afdelningens behof varda å ordinarie stat uppförda. Af enahanda skäl, som i föregående punkt blifvit andragna, hafva Rikets Ständer ej funnit tjenlig! alt förevarande nådiga framställning på annat sätt bifalla, än att ofvanberörda, för Intendents-afdelningens behof afsedda medel, utgörande tillhopa 26,347 Ridr 70 öre årligen, varda för nästkommande 3:ne år såsom extra anslag anvisade till utgående Irån Riksgälds-kontoret. Varande, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer sålunda beslutat, dessa belopp upptagna å bärhos fogade öfver de extra anslagen upprättade tabell, Litt. B. d) Då, på sätt här ofvan under punkten llio a) blifvit i underdånighet anmäldt, Rikets Ständer bifallit E. K. Majlis nådiga framställning om uppsättning af ett nytt kompani, ingeniör-trupper, hafva Rikets Ständer funnit sig äfven böra bevilja det årliga anslag af 10,501 Ridr 50 öre, hvilket E. K. Majit ansett behöfligt till underhåll af kompaniets beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårds-persedlar. e) Eldigt hvad af E. K. Majlis nådiga Proposition och dervid fogade Statsrådsprotokoll ir\hemtas, hade, — sedan Rustbållarne vid Bohus läns regementes södra bataljon, genom befullmägtigade ombud, underdånigst anhållit, att berörda bataljon, hvilken, jemlikt Kongl. Brefvet den 3 Mars 1852, fortfarande tillåtits förblifva infanteri 28 Ectp edil i o lis-(lUIt ottel* Förslag till anderd.
För att på en gång gifva stöd åt mitt förra yttrande och visa olämpligheten af att behandla den siste värde talarens framställning såsom en ny motion , går jag att erinra om den möjliga påföljden deraf. Låtom oss förutsätta, att Hr Gr och Landtm, hänfördes att göra den proposition, som talaren nu begärt, samt att R. o. Ad. biföll den. Hvaröfver skulle väl StatsUtsk. då kunna yttra sig, och hvartill skulle väl sedermera Utsk:s svar på remissen tjena, sedan vi nu hade afgjort frågan? Sjelfva ämnet ligger i den remitterade motionen. Den utsträckning, som man nu vill ge deråt, må jemväl i’emitteras till samilia Utsk.; och sedan det afgifvit utlåtande, vill jag visst icke bestrida, att den nu begärde propositionen må göras. Gr. Cronhjelm: Jag vill blott visa skillnaden emellan Frih. Boyes och min motion. Friherren föreslog, att Landtm:s-klubben skall vara stängd alla pleni-aftnar; jag deremot, att R. o. Ad. skall afsäga sig soupeerna på Klubben alla aftnar. Om detta sednare nu bifalles, är likväl StatsUtsk. oförhindradt att yttra sig öfver Frih. Boyes motion, att Klubben må vissa aftnar tillstängas. Frih. Boye: Det är påkostande att behöfva reda de enklaste begreppen oell påminna om, hvarifrån man utgick. Båda motionerna gjordes i sammanhang med PresteSt:s Prot.-Utdr. Jag begär få fästa uppmärksamheten derpå, att primitiva ämnet var just detta Prot.-Utdr., och att det är samma Prot.-Utdr., som blifvit remitteradt till StatsUtsk. jemte samma anmärkning, om också mindre utvecklad, än den nu blifvit; och formen fordrar ju då, att vi först invänta Utsk:s betänkande, innan vi ingå i pröfning af något, som tillhör samma ämne. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Betydligt flere lefva, som kunna berätta om gubben Gyllenborgs rena, vackra, lättrörliga anletsdrag, än allvarligt stränga, än af någon upplyftande tanke förklarade, än ömt milda, än leende af en fin satir. De hafva sett den silfverlockige skaldefadern, med de stora blå ögonen, den höga, böjda näsan, sitta i Vingåkers-bygden vid det besjungna Skenäs, under dess sjö-afspeglade hängbjörkar, under ekar, dem fordom Carl Gustafs vägvisare Dahlberg planterat. De veta omtala den blandade stämpel af höghet och enfald, som utmärkte hans umgänge; hans ostörbara sinneslugn, vid sidan af en honom värd maka och barn, som täflade att förljufva hans dagar; hans blygsamma, men ofördöljda medvetande af sin rättighet till den allmänna aktning, för hvilken han var föremål. Det bör härvid nämnas, att bland dem, som af Gustaf III kallades till ledamotskap i Svenska Akademien, var han den ende; hvars inträdes-tal ej tillkännagaf förundran öfver slik oförtjent ära: han fann sin plats der helt naturlig; och hade rätt deri. Gerna vistades han i enslighet: men denna var icke menniskoskygg; fryntligt mottog han der vänners besök, och helst Adlerbeths. Lefvande föröfrigt mest i sin ungdoms sköna hågkomster, fortfor han alltid att högst ibland dem skatta sin ”Uranie” och sin ”Creutz”. För namnet ”Trofast”, som han burit i Eckleffs Tankebyggar-Orden (det Nordenflychtska samfundets vagga), gjorde han i hela sin lefnad skäl; och främst i hänsigt till dessa vänner, – dem han outplånligt saknade, vid alla tillfällen prisade, och, när han så tyckte behöfvas, försvarade123. Hans förhållande till Creutz var ett af de – sorgligt nog! – i Vitterhetens häfder så sällsynta, att den Svenska Vitterhets-historien känner hittills blott detta enda exempel af ett dylikt vän-förbund.
Då han slutat, upplåts dörren till ett inre rum, och Lars Erssons adertonåriga dotter Elsa sprang in, slog sina armar kring Anders hals och utbrast: "Skall du gå i kriget, så dör jag!" "Hvad är det för dumheter, flicka", ropade Lars Ersson och försökte att rycka Elsa från Anders. "Vet du inte, att du är min dotter." "Jo, det vet jag, far, men jag vet också, att jag älskar Anders." Lars Ersson ref sig ifrigt i pannan under det han sade: "Är du tokig, flicka. Den der fattiglappen!" Elsa såg på fadern med stora ögon. Efter en stund sade hon: "Att han är fattig, det bryr jag mig ej om. Jag älskar honom ändå!" "Och det skall du inte ha gjort förgäfves", inföll Anders och slöt Elsa i sina armar. "När jag kommer hem, är jag något mera än nu, annars kommer jag inte hem. Lita på mig, käraste Elsa, och vänta mig i fem år." "Ja, i femtio", svarade den unga flickan och såg på Anders med en trohjertad blick. "Ja, jag väntar dig troget i femtio år, Anders." "Flickan är galen", utlät sig Lars. "Det är inte sant", inföll en gammal hemmansegare, som följt med pojkarne; "det är du som är galen! Tro du mig; det blir säkert något stort af Anders; det är jag säker på." "Ja, då först får han min Elsa", svarade Lars högdraget, "men förr är det inte lönt, att han vidare tänker på henne." "Att tänka på henne kan ni inte förmena mig", svarade Anders. "Det är med tanken på henne som jag skall vinna henne. Skrif upp mig nu, fader Lars." Efter en lång kyss, den Lars ej kunde hindra, skildes de älskande åt, för att icke mera träffas innan den öfverenskomna tiden. Karl XII skulle gå öfver Dünafloden. I spetsen för de småländska regementena stod Anders Trygg. Då konungen red utefter leden och mönstrade hvarje man, kom han slutligen till sitt garde. Hans första blick föll på Anders Trygg, som stod i första ledet, högrest och lugn som en smålandsfura, och han tilltalade honom med dessa ord:
Och skulle berta allt til Riksens Högloft Ständers kännedom genom Utdrag af krotocolisr nrcddelaS. ^st luxra In stäem ?rokoeal!i L. Lades pa Bordet. Widare uplästes Hemliga Utskottets LxrrrQut» VrolocM af dm r§. Maji, lydande som följer; 472 fstdrag as?rnrueo!I-s, hållet inför ^ans Rongl. dllajtt, uti Riksens Stanöers hemliga Utstöta den 18.
Jag har icke heller förr än nu hört, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uppväckt oro i landet, åtminstone synes Kongl. Ma j:ts förslag, att låta FörsvarsVerkets ordnande utgå fördeladt på 5 år, icke tillkännagifva, att någon fara nu är på färde, utan alt det hela hvilar på förberedande åtgärder och beslut, som icke i farans stund hvarken lämpligen böra eller kunna fattas. Jag skall alltid blifva den förste, sorn erkänner yttranderättens frihet och jag tror — Den 32 December f. m. icke, alt de ord Grefve Frölich fälde, kunde i hans sinne hafva den bedröfliga betydelse, som jag och flere med mig fästade vid första åhörandet deraf. Grefve Frölich är en Svensk man, och detta hör vara oss nog, för att icke tro, alt hans mening kunde vara sådan; och jag väntar deröfver, som jag hoppas, hans tillfredsställande förklaring; men som jag uppfattade hans ord, är det icke en verkan af entusiasm, utan af ett lugnt bedömande, då jag önskar, att dessa ord på detta rum icke hade blifvit yttrade; ty, mine Herrar! om en dag den olyckliga stund skulle inträda, då en sådan slutsats skulle vinna inträde i Folkets sinnen; då Folket jäfvade sina gamla minnen och endast hade förödmjukelsen under en utländsk Beherrskare till föremål för sin framtid: må det då tillåtas mig tillämpa de ord, som en af våra förste Skalder, Författaren tili Svea, säger till de väldige Carlarne, då han riktar sina blickar pä Carlavagnen: Då styren sjernbeströdda Tistelstången Mot hafvets afgrund med förtvifladt mod, Att med vår jord vår skam må bli förgången, Och ingen veta hvar Ert Svea stod. Många yttrade härtill deras bifall. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm:
“Vid ularrendering af fiske, bör sakkunnig person tillkallas samt för öfrigt i tilllämpliga deiar förhållas på sätt om jord fastighet här ofvan finnes stadgadt. För qvarn, bro eller —* Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Juli 1863. 14 Expeditionslito 98. och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1865. Prest e-Ståndel den 25 — Borgare Ståndet den 25 — Bonde-Ståndet den 25 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring och tillbyggnad af Kronans egendom, N:o 4 å Riddarholmen, Jör inrymmande derstädes af Riks-arkivets samlingar m. rn. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 106). S. A. K. Sedan det i hörnet af Slottsbacken och Skeppsbron här i hnfvudstaden belägna s. k. Ridderstolpeska huset, hvilket, enligt Rikets åren 1844—1845 församlade Ständers beslut, blifvit, för ali till inrymmande af Riks-arkivets samlingar begagnas, inköpt och den 1 Oktober sistnämnda år lill Kongl. Maj:t och Kronan öfverlemnadt, redan vid påföljande årets derå anställda besigtning funnits behäftad! med större och mindre sättningssprickor, skadliga för murar och hvalf: samt, med anledning häraf äfvensom hvad vid sedermera verkställda undersökningar blifvit utrönt rörande omförmälda byggnads allt mer och mer tilltagande bl ist fälliga beskaffenhet, särskilda förslag, hvilka dock ej kommit lill verkställighet, blifvit tid efter annan framställda dels till en grundligare reparation af samma byggnad, dels till uppförande af en nybyggnad för Riks-arkivets samlingar och dels till dessa samlingars inrymmande i någon annan redan befintlig lokal, i hvilket sistnämnda afseende E. K. Maj:t uti nådig Proposition till Rikets sednast församlade Ständer föreslog det å södra delen af den s. k.
Maj:ts Befallningshafvande bör ingifvas, befinnes, att behållna inkomsten öfverstiger en viss, af Kongl. Majit fastställd procent utaf de till företaget lemnade enskilda bidrag; och skall dessutom en viss, af Kongl. Maj:t likaledes bestämd andel utaf de afgifter som uppbäras, till reparationsfond afsättas. 5:o. Då ett arbetes utförande öfverlemnas till stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af Kongl. Maj:t i nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen och under skyldighet att dervid vara underkastade vederbörandes kontroll, påbörja, verkställa och fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att vidare väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att, genom egna tillskott, utgöra hvad som utöfver statsbidraget kan erfordras. Dessutom bör uti de kontrakter rörande befordrandet af kommunikations-anstalter, i afseende å hvilka Kongl. Majit finner för godt sådant föreskrifva, inflyta, att vederbörande direktion skall hafva skyldighet att under byggnadsåren inom viss 96 Stats-Utskottets Memorial N:o 142. bestämd tid till Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader årligen afgifva berättelse om arbetets fortgång under näst-föregångna året samt att, sedan kommunikations-anstalten blifvit för trafiken upplåten, enligt af bemälda Styrelse uppgjorda formulär afgifva berättelser angående trafiken och hvad dermed eger gemenskap. 6:0.
Majit har fogat anstalt, att Lånet i Leipsig skulle efter de grunder, Rikets Ständer för dess godtgörande fastställt, äfvenledes försvinna» och detta hade redan längesedan inträffat, om icke en del af Konunga - Riket Sachsen, under tiden1, blifvit med Preusiska Riket införlifvadtrEfter nyligen erhallrie underrättelser, är hälften af detta Lån, tillhörigt de förre Sachsiske undersåtare, sorn nu ombytt Öfver-Herrskap, fullkomligen liqvideradt. Hvad återstoden beträffar, så hoppas Kongl. Majit, att underhandlingen derom, likaledes inom få månader, skall blifva fullbordad. E. Angående Gulden i Hamburg. Härflytande dels ifrån ett derstädes år 1800 uppå Konungens Authorisation och enligt Riksgälds - Contoirets Obligationer genom GeneralAgenten Averhof fourneradt Lån stort 500,000 Hulr Hamb. Råneo, dels ock ifrån Allmänna Magazins-Inrättningens vid 1809 och 1810 årens Riksdag på Riksgälds - Contoiret öfverflyttade Skuld till Averhof ska Sterbhuset, stor 150,400 B:dr Hamb, Banco; hvilka begge Summor, än» Siats-VisiottetS Fetilnkandert'. *939 ill deras första belopp, af tillhopa 650,400 Hain b.
Denna med full bevisning ådagalagde vägran att på något sätt lemna nämnde torpare del af det honom tillhöriga, frän annan ort till Almunge vid inflyttning medhafda prestbetyg vore det, som af Domkapitlet urskuldades med de anförda domskälen jemte dem, hvilka innefattades uti Lundbergs af Domkapitlet för nöjaktig ansedda förklaring; och denna förklaring, så vidt den innehölle något annat, än hvad Domkapitleti omförmälte måtto anfört, bestode deruti, att Lundberg från Fiskalsembetet i Upsala stad fått veta, det oftanämnde torpare straxt förut blifvit af Kämnersrätten derstädes sakfälld för fylleri, snatteri och slagsmål; att uti denna sak det begärda betyget förmentes hvarken för angifvaren eller torparen kunna vara till någon nytta; att angifvaren borde deraf haft del före dess allemnande till Pastorsembetet, samt att Lundberg grundat sin vägran dels på Tryckfrihetsförordningens förbud mot utlemnande af själavården och kyrkodisciplinen rörande handlingar i andra fall, än lag stadgar, dels på den anvisning, som funnes införd uti senast utgifna pastoralkalender för Erkestiftet, att nemligen attesterne böra af Pastor numereras, läggas tillhopa och ombindas samt noga förvaras, dels ock på det kända förhållande, att Herr Erkebiskopen vid generalvisitationer utöfvade kontroll deröfver, att de inflyttades attester finnas i noga förvar. Då Domkapitlet godkännt en sådan förklaring; vore dermed således äfven den föreställning godkännd, att Tryckfrihetsförordningen skulle lägga hinder i vägen för den, sorn sjelf erhållit och till Kyrkoherde allemnat ett prestbetyg, att återfå detsamma, eller ens få afskrift deraf eller blott få se det — då likväl Tryckfrihetsförordningens föreskrift endast afsäge utlemnande af sådana handlingar, som