Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
År 1837 den 21 maji, å allmän sockenstämma i Rödön, åtogo sig bonden Lars Pålsson fr. Hissmo-Böle, och torparen, Sven Persson i Undrom, at emot förut bestämdt och stadgadt arfvode af 25 r.d:r r.g:s för hvardera, mottaga, vårda och uppfostra drängen enklingen Bågg Olof Ersson tvänne späda döttrar, under ett års tid, intygar. Ex officio P. Staaff. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 53, ÖLA. År 1837 den 24 sept å allmän sockenstämma i Rödön valdes til sexmän: för Kjälens rota, bond. Jon Jonsson, fr. Österkjälen, för Dvärsätters rotan bond. Anders Andersson i Hägra och för Silje, bonden Nils Månss. från Trusta. Intygar Ex officio P. Staaff. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 54, ÖLA. Den 15 october 1837 å allmän sockenstämma i Rödön, beslöts. 75 Det skulle sockenstugan, nästkommande vår, flyttas längre ifrån kyrkan, och ombyggas högre och bequämligare m.m. 2:o Skulle gamla lappgumman, som, under förflutna året, på församlingens och fattigcassans gemensamma bekostnad, varit hos sin måg inhyrd, nu intagas och hädanefter gå tourvis på rotan, m. m. 3:o Skulle golfvet i den pastors-tionde lada som Rödöns och Nässkotts socknar, enligt öfrenskommelse med de andra socknarna i pastoratet, åtagit sig att underhålla, inläggas nytt och tätt. 4:o Anslogs af fattigcassan fem r.d:r b:co til kläder åt fattige, faderlöse ynglingen O. Pehrss. Häger, som vistas hos b. Nils Ersson i Österkjälen. Intygar ex offcio P. Staaff p. l. Utan datum 1838 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 54, ÖLA.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten deruppå, att den nya stängselförordningen har en stor fördel i sin enkelhet, då man nemi. icke behöfver tillkalla någon särskild stängselrätt för att verkställa fördelningen af gärdesgårdarne, ty den blir sä enkel, att hvem som helst kan verkställa den. Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. icke mätte af - Den 19 April f. m. 017 afslä betänk., utan då så många anmärkn:r blifvit deremot gjorda, ingå pä Frih. Raabs begäran om återremiss. Ett afslag skulie naturligtvis i sig innebära ett ogillande af principen i den nya förordningen oell ett gillande af den gamla. Jag ber blott aitla fästa mig vid en enda omständighet i den gamla stängselförfattningen, nemi. att om jag bar upptagit af utmark eller skog en aldrig så betydlig siräcka och förvandlat den lill bärande mark, sä är jag likväl icke skyldig att deltaga i stängseln, för att hägna denna mark mot min grannes åker och äng. Flera sådana exempel på den gamla författningens orimlighet skulle kunna företes. Om, såsom jag förmodar, R. o. Ad. linner förslaget icke kunna antagas, sä anhåller jag dock vördsamt, att R. o. Ad. ville blott och bart besluta en återremiss. Förslaget kommer i alla fall icke att vid denna riksdag antagas; men afslår äfven R. o. Ad. frågan vid denna riksdag, sä är det sedermera intet hopp öfrigt, att (ill nästa riksdag få ett nytt förslag ularbetadt. Frih. Cederström: Det är beklagligt nog, att Frih. Raab anser mig vara okunnig om hvad som rörer slängselförordningen i Sverige, dä jag varit 14 är Landshöfding och 15 år President i Kammarcoll., samt dessutom haft nog att göra med sådana frågor, för alt känna detaljerna, både såsom större boställsinnehafvare och possessionat. Jag kan icke inse den orättvisa, som den siste talaren förmenat ligga deruti, alt den som vill göra odlingar pä utmark, som träffar andras inägor, icke derigenom får en ökad stäugselskyldighet.
Andre, som ”fordenskap” behöfde, helte det, ”må taga sig hästar hos gästgifvarne eller andra, hvar de dem bäst bekomma kunde, och gifva derföre hvad som tillbörligt och lideligt vara kan.” Tillika beslöts det taverner skulle allestädes vidmakthållas eller såsom ”i Sveriges lag förmäles och de varit ”förordnade”, på det vägfarande hos dem måtte bekomma deras nödtorft för en skälig betalning. Konung Johan visade mycket nit vid behandlingen al denna vigtiga fråga och ej mindre än åtta särskilda författningar i ämnet utfärdades under hans regering. Det stadgades i ett patent af den 1 September 1504, alt Statens tjenare och Adeln samt deras tjenare, då de i Rikets ärender foro, skulle vara berättigade att af gästgifvaren erhålla skjuls mot en viss lega, i hvilket afseende de skulle lörses med ett ”besynnerligt varlecken”; men den, som icke egde något sådant att uppvisa, fick komma öfverens med gästgifvaren om logan, hvarom icke, ”så må den gå till fots, som sjelf häst icke häfver.” Konung Carl IX hade åter bestämt en viss lega äfven för resande i enskilda ärenden; men genom en af Gustaf Adolf år 1615 ut färdad förordning, förklarades ånyo, alt resande i enskilda ärenden icke ovilkorligen vore berättigade till skjuts, med mindre han vore en konungens tjenare eller adelsman, i hvilket läll en viss lega skulle erläggas, men finge alla andra ”förlikas med tavernarne det bästa de wele.” Utom det att en hvar förordning, som om skjuts-väsendet intill nämnde lid varit utfärdad, innehåller ett längre eller kortare referat af de klagomål, hvilka från allmogen lill regeringen ingått, rörande det besvär, som af skjutsen föranleddes, är nämnde förordning 1615 särskildt märklig för den mörka skildring af ställningen uti landet, som deri förekommer.
Reservation af Herr Prosten Afzelius: ”Mot Usta punkten af detta betänkande reserverar jag mig, i afseende på Högloft. Utskottets beslut att vägra nedsättning till 4 procent af räntebeloppet för det lån, som staden Wenersborg erhållit såsom byggnadshjelp. Yid 1834 års Riksdag, då detta lånebidrag tillerkändes Wenersborg, betalade Riksgälds-Contoret för erhållna lån 5 proeents ränta, — det var då billigt, att invånarne i den nedbrunna staden tillförbundos till samma räntebetalning. Riksgälds-Contorets credit har sedan stigit, så att det nu erhåller förnyade anbud af capital-låu mot 4 procent, likväl fortfar man att af en nedbränd stad fordra 5 procent. Är det billigt? är det staten värdigt att begagna sig af en stads olycka och, under åberopande af sin lagliga rättighet, i kraft af ingångna förbindelser, yrka fortfarandet af 5 procents ränta, äfven sedan Riksgälds-Contorets ställning är så förbättrad, att det nu sjelft betalar endast 4 procent? Är det på en nedbränd stad, som Svenska staten bör gagnera 1 procents ränta? Så kunna icke Rikets Ständer tänka, lag är öfvertygad, att de behjerta den olyckliga stadens brydsamma belägenhet och medgifva, att Wenersborg för det lån, staden erhållit ur Riksgälds-Contoret, får nedsättning af räntan från 5 till 4 procent årligen, räknadt från detta årets början, ined bibehållande af dess skyldighet af 8 procents årlig afbetal - Stats-TJtskottets Utlåtande j JV.o l5o. ai arbetalning, hädanefter som hittills, — sorn då blir 4 procents ränta och 4 procents capitalbelopp. Härigenom erhåller dessutom Wenersborg enahanda förmon, som Högloft. Stats-Utskottet tillstyrkt för Söderhamn och som blifvit Wexiö tillerkänd. Samma städer i samma land och al samma olycka hemsökta böra omfattas med samma uppmuntrande hjelp.’
Spens: Sedan Hr Lagerheim äfven har upptagit det af Hr Rosenblad väckta förslaget och yttrat att Const.TJtsk. boil i delta mern äfven yttra sig om behandlingen af K. propos:r, när de förekomma hos RiksSt:n eller hos R. Sl:s t8 H. 4 D t n i December. Utsk., och sedan jag således här anleda, tro att denna fråga skall förekomma bland dem, öfver hvilka R. o. Ad. ml vill vltra sig, anhåller jag alt i delta afseende afven fä säga några ord. Jag hemställer till herrarne, om icke frågan rörtiie behandlingen af K. proposir inom Representationen och dess delegationer är en så genomgripande fråga, att den rör, och svårligen kail behandlas utan att vidröra, största delen af representations-ordningen inom R. St. Det måste således, när man tänker sig en grundlag underkastad ändringar, såsom vår Reg.F. har tänkt sig grundlagen, icke kunna vara någon vinst att uppröra alla frågorna på en gång, och del kan åtminstone icke vara någon förlust, alt man företager en sak i sender. Frågan 0111 skyldighet för en stånds-försainling alt äga en viss talrikhet, innan den har beslutande ratt, är alldeles förbigången i vår Hilvar, grundlag. Det är blott vid ett enda tillfälle, då vissa Utsk. handla med R. St:s rätt, som jag vill påminna 111ig ali en sådan fråga förekommer. Men för öfrigt är på intet ställe i Reg - F:n stadgadt, att Stånden skola hafva en viss talrikhet innan de besluta, vare sig oni det ena eller andra ärendet. Att nu i hast besluta om huru vid olika tillfällen, icke vid alla tillfällen, ulan vid olika tillfallen, det ena målet skall få pröfvas i ett mindre antal ledamöters närvaro, men vid det andra målets afgörande ett större antal skall vala tillstädes, det tror jag vara alt införa icke blott en nyhet, utan ännu iner, att införa frågan, då den första gången förekommer, på en så vidlyftig bana att denna ändring vore så godt som på förhand förkastad. Ilr Lagerheim har frågat, hvarföre orden "frågor ont R. St:s framställningar och önskningar,’’ börja meningen.
Utskotten jemväl remitteradt anförande, under anmärkning, att kragan om fri ränta kade ett ovilkorligt sammanbang med grunderne för VinanceRegleringen, yttrat, att dan val insag fördelen af fri ränta; men ansag det ej kunna päbjudas förr än Kinancerne blifvit reglerade, utan att förorsaka stor villervalla. Hliuiu Utskotten äfven för deras del anse att i allmänbet en fri ränteberäkning, med undantag af de fall da Ian lemnäs fran publicus Verk eller ak medel tillbörigo omyndige, samt da ränta icke är utkast, utan skall till beloppet af Domaren bestämmas, bade eger sina fördelar oeb ärtill grundsatsen rigtig, tro likväl Utskotten, tiden för öfvergå ogen dertill icke vara inne, förr än stadga i penningeväsendet vunnits; till följd bvaraf Utskotten ka till Ilikets Liander bemställa: buruvida ej den väckta fragan om en fri räntebe räkning ma för närvarande förfalla. Utlåtande, K:o 18. lV:o 18. 8lnl8-, Zuneooell I^-IIl8liollens lill",lande, i anleäninF ak Ivon§1. lVlajils till Illslcolten remitterade Mrliza Drojiosllion ak <Ien 6:le sisllidne Nnrlii, unZaencle köiänclitNA oell lil lä AF i ^nsvariAlletslaAarne kör Ikikels 8tänclers I?u1lnlä1iliA6 i Ibmlmil oell kliliSAiillls6ontoirel sunrt Oireeleurerne viel I^äne-Lonloiren i OutlrellorA oell Naimo. lVlaj:ts okvanberörde bladig» proposition linnes vara ak följande inncbäll: "Dfter slutet ak 182Z ars Riksdag blek till Kongl. Naj:ts pröfning ocb antagande okverlemnadt ett ak RLiander uppgjordt
Äfven här pläga, efter all erfarenhet, inbetalningarne göras delvis och efter vissa tidsintervaller; och den inverkan på vexelkursen, som af allt delta antages blifva en följd, skulle alltså i båda fallen blifva högst ringa, om någon. Men om den ock blefve större, än som kan förutses, så anser dock Utskottet detta exportörens jemförelsevis obetydliga intresse icke kunna utgöra tillräcklig grund för att, i bredd med jordbrukets för hela landet och äfven för sjelfva exporthandeln vida vigtigare intressen, införa en bestämning, som skulle stå i strid med förslagets hufvudprinciper; och om meningen med anmärkningen varit att antyda, att de stora upplåningssummorna skulle bidraga till nedsättning af det cirkulerande penningkapitalets eget pris, så torde en så beskaffad fruktan äfven förskingras, om man betänker, att dessa upplåningssummor, fördelade på många olika händer och med gifven bestämmelse att placeras i sjelfva jordnäringen, derigenom också förlora den inverkan på penningpriset, som de, koncentrerade på få händer och sökande utvägar till placering, möjligen i någon mån hade kunnat utöfva. 12 Sammans. Statsoch Banko-Utskottets Memorial M 40. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SAMTLIGA RIKS-STÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866. FÖRSTA BANDET. Stats-Utskottets Memorial N.-o 1. 1 i!' Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Nov. 1865. kl. 6 e. m. Memorial. „ / Stats-Utskottet, som denna dag fått emottaga Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, har, enär, jemlikt 27 § i Riksdags-ordningen, riksdagens början räknas från den dag högstberörda nådiga Proposition aflemnas, skolat sådant i nämnda afseende anmäla; och varder ett tryckt exemplar af samma nådiga Proposition med tillhörande bilagor härjemte hvarje Riks-Stånd tillstäldt. Stockholm den 1 November 1865.
Utskottet ansett eu förändring uli liden för levereringen af berörde vinstmedel för 2:dra och 4:de qvarlalen desto heldre böra föreskrifvas, som DiskontVerkens låne-operationer, vid slutet af dessa qvartaler, i anseende till räkenskapernes afslulande, hvila; hvadan Utskottet, som, på sätt ofvan är nämndt, funnit föreskriften om insändande till Banken af öfverflödig kassa-behållning lämpligast böra i sammanhang härmed upptagas, hemställer, att i stället för Usta mom. af 87 §, måtte stadgas: 6:o. De å så väl Banko-Diskontens, sorn Handelsoch Närings-Diskontens låne-rörelser inflytande räntor och öfrige vinstmedel få icke utlånas, utan skola, efter afdrag af utgifterne för Diskont-Verkens förvaltning, förlusterne och de lån, hvilka vid de årliga Bevisioneme kunna varda inom linien förda, till Banken inlevereras för 2:dra och 4:de qvartalen inom dessas utgång, samt för Usta och 3:dje qvartalen genast efter slutet af hvartdera; åliggande det vederbörande Direktioner alt, efter hvarje utlåningsdag, till Banken insända de kasSa-behållningar, som icke i och för rörelsen ovilkorligen erfordras. Sedan Fullmäktige numera låtit upprätta formulär till Lagsöknings-Diarium för Diskont-Verkens ombudsmän, samt jemväl till efterrättelse fastställt de förvaltningsföreskrifter, som funnits erforderlige för vinnande af behörig kontroll å de till om - Banko-Utskottets Memorial, M 76. 5 budsmännen ingående medel, har Utskottet, vid sådant förhållande, och enär Fullmäktige dessutom, enligt § 92, ega vidtaga sådana rättelser och reglementariska föreskrifter, som äro behöflige till befordrande af större ordning, säkerhet och kontroll vid Diskont-Verken, ansett Usta momentet af 89 § erfordra en förändring, samt 6:te mom. af samma § kunna såsom öfverflödigt utgå; hvarförutan och då den undersökning af Ombudsmännens göromål, som, enligt 4 morn., bör 2:ne eller flere gånger under året af 2:ne
Ehuruväl jag sålunda fullkomligt erkänner befogenheten af det missnöje, som ett sådant förbiseende å Statsmakternas sida ovilkorligen hos innebyggarne inom dessa landskaper skall framkalla, så anser jag, i likhet med Frih. Kraemer, att det ej skulle löna mödan att påyrka en återremiss af förevrde punkt, utan inskränker jag mig endast att reservationsvis uttala den förhoppning, att näst sammanträdande Rikets Ständer måtte anse som en dyrbar pligt att tänka på, att äfven de norra provinserna måtte komma i åtnjutande af lättade kommunikationer. Att nu updraga någon plan öfver den kommande stambanans riktning, anser jag ej rätta tidpunkten vara inne. Jag ber doek få förklara, det jag är i fullkomligt motsatt tanke med den siste värde talaren i afseende på hans nyss framställda förslag om jern vägens sträckning, och tror jag mig kunna försäkra, att dessa hans åsigter aldra minst delas af provinsens innebyggare. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då så väl Frih. Kraemer som Gr. Sparre euuast yttrat sig reservationsvis mot detr nu ifrågav:de punkten, synes det möjligen öfverflödigt att jag upträder till försvar af densamma. Men jag har egentligen begärt ordet i anledn. af ett yrkande af Frih. Kraemer. Den värde Frilnn påstod nemi. att jag under gårdagens diskussion uttalat mig för den stora fördelen af jernbanans sträckning emellan Upsala och Gefle. En sådan åsigt har jag, mig veterligen, ej uttalat. Jag yttrade, om jag rätt vill påminna mig, att man borde från Stockholm draga en jernväg norr ut, som »på någon ort» träffade Gefle-Dala-jernvägen. Jag skulle visserligen ej hafva fäst mig vid detta obetydliga misstag, om jag icke ansåg det för ganska vigtigt, att ens yttranden, isynnerhet i jernvägsfrågorna, i protokollet blifva riktigt upfattade, på det att man icke sedan må beskyllas att hafva ändrat sina åsigter. Frih. v. K raemer: Hvad först beträffar
När propositionen pä det andra Momentet skulte göras, hördes ätskilligc önsta att Friherre tisteltvärsts tillägg mätte uppläsas. 4454 Den 19 October. Grefwe Lallen borA, Larl sofian, yttrade sig: Ehuru ej talare, kan jag dock nu cj un, derläta att wid Herr Baron ^siellväräs tillägg wid ben zo §, att Riksens Ständers Stats - Utskott borde äfwen tilläggas rättighet och skyldighet att infordra flere räkenskaper frän de ftäl»e svin frän Stats-Conto, ret erhällit betydande Summor, fbr att de samina re. Videra, göra den anmärkning, att en sädan revision wvre alldeles omöjelig pä sä kort tid som under Rik, sens Ständers sammanwaro, när man betänker att s ärs räkenskaper dä äro samlade, emedan ofta flera rnänadcr äigä fbr en enda Böks revision och riktiga granskning, dä icke allenast revision bör ske öfwer ziffran, utan hwarje verifikation äfwcn efterses och noga granskas till stn rigtighct, och hwilkcn revision ärligen förrättas,af Kammar » Rättens dertill inrättädx'Revisions - Contoir hwarförc jgg för ipin del tillstyrker, att ordet revidera frän tilläggningcn mätte llkcstutäs., och eljest alla'nödiga befundne.upplysningar gerna bäde fordras och er, hällas, Hans Cxce llence Herr Grefwe» och Ordföranden: Om jag ej orätt fattat Ridderskap»» och Adelns mening, är det dest önskan ait -Friherre ^ciqikväräg tillägg j ben omarbetade § införes, L Ropades:.,Ja. Undertecknad Riddarhus - Secreterare anhöll . att Friherre ^siejlvLrst och Grefwe körner täcktes framträda till Protocollet och redigera be föreflagng .föräadringarnc, till winpande af mera redighet. Grefwe körner uppläste början af 2 MypMttt.
Förordningen derom må Register öfver Rikets Ständers tind. Skrifvelser. i5 N:o äfven gälla i afseende pä Säteri , Rå oell Rörs samt Frälse-hemman 172 Holm, Kronoskattehemman i Norra Helsingland : dess inköpande till boställen för Tjenstemän 173 Halland: åboocb besittnings-rätten till de så kallade Kyrkohemman derstädes 178 Häst-culturen: åtgärders vidtagande tili befordrande deraf, samt till lättnad vid remonterings-skyldighetens fullgörande Hofhållnings-anslag: ökadt för D. K. H. Kron-Prinsen och Kron-Prin sessan 209 Hernösand: förhöjdt Hyres-anslag för Landhöfdinge-Residence-buset derstädes 293 Handels-Balken: förändring af 17 Cap. deraf 295 Hemmans-räntorne i de Län , der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde; förändring och reduetion deraf 327 Husesyn och Fardag å Kronohemman, angående ordningen och sättet för öfverklagande af Under-Rätts beslut i tvister derom „ 370 Höganäs: rörande Stenkols-verket derstädes 38 r 16 Register öfver Rikets Ständers und. Skri/velser. N.o Hofstats-pensioner: grunders uppgörande för regleringen deraf .421 J.
Hvad angår att man ej skulle kunna använda i,55o,ooo rzdr när det är frågan om ali bygga fängelser inom hvarje län, och dessutom ett centralfängelse, ett af de flera, som måhända blifva nödvändiga, så vågar jag äfven betvifla detta, ehuru jag visst icke vill bestrida det, emedan jag ej dertill har tillräcklig sakkännedom. Jag har mig lik - i5o Den tå Januari. väl bekant, alt enskilde personer på några få år anväiidt på byggnader en femtedel af denna summa, och likväl ganska noga controllerat deras användande, och jag mäste således ej betvifla, att ju Staten, med dess tillgång på byggnadsvanda personer, inom några år skulle kunna verkställa dessa byggnader, då planen dertill redan är uppgjord, så alt den lätteligen kan godkännas och stadfästas, och då dessa byggnader således efter en uppgjord plan kunna på en gång verkställas, flvad beträffar controllen, så tror jag äfven, att den bör blifva lätt, då den nu kan uppdragas ål den bureau för byggnader och allmänna arbeten, som redan är inrättad, och således kan jag ej (inna, att delta hinder möter. Hvad åter vidkommer det yttrande, att, då ena hälften af Frihtn ansågs vara tillräcklig lill fängelsebyggnaders uppförande, den andra hälften af den föreslagna summan kunde användas till vig tiga re och för ögonblicket mera maktpåliggande ändamål, så kan jag ej heller i detta afseende med honom instämma. Jag har kanske orätt att i detta fall uppträda emot en ledamot, som under en lång lifstid förvärfva! en noggrann och fullständig kännedom om Sveriges broltmålshistoria; meli då allmänna uppgifter besanna hvad som enl. en bedröflig erfarenhet ligger öppet för hvarje Svensk medborgares ögon, nemi. att brotten inom Sverige årligen tilltaga, och tilltaga högst märkbart, derigenom att trängseln inom våra fängelser gör det nödvändigt att sätta den oskyldiga för ett blott misstag till fängelse dömde tillsammans med den mest förhärdade brottsling, så tror jag det vara en helig pligt, att efter vår förmåga bidraga till att afhjelpa delta onda.
Rouéen, gurmanden, den beräknande verldsmannen, se der Annæus Domitius, såvida icke skenet bedrager. Linierna kring munnen teckna ännu nöjet af den sista lukulliska supéen, de slappa dragen sqvallra om nattliga orgier eller (om man får tro prokonsulns egna antydningar till sin hustru) om nattliga studier (hvilka enligt samma auktoritet skulle omfatta theologien och bedrifvas i aldra djupaste hemlighet). Men Annæi profil är kraftig, och ögonen, vi nämnde dem nyss, äro ensamma i stånd att förläna lif och uttryck åt denna fettmassa. Men nu ett ögonkast på hans gemål Eusebia, kallad den sköna, ännu oftare den fromma. Hon är Romarinna, måhända 27 år gammal, med örnnäsa, stora mörka ögon och rubinröda, små svällande läppar. Eusebia är på väg till kyrkan, som hon aldrig försummar, när Petros, de rättrognas – det vill vid denna tidpunkt säga Homoiusianernas6 – biskop, den hjertgripande förmanaren, den ljungande bestraffaren skall predika. Hennes drägt är botgörerskans – och hvad den kläder henne väl, ehuru den icke består af en tråd mer än den svarta klädningen, som ogördlad och fotsid faller så mjukt om de yppiga formerna! Icke ens en linnetunik under denna klädning! Dess färg brytes, som bårtäckets på en nyfallen drifva, mot den junoniska halsens och de lika junoniska armarnes alabaster, för att nu icke tala om en sådan liten förtjusande obetydlighet, som den nakna foten, hvilken sticker fram, då hon vänder sig på bärstolens kuddar. Diademet, öronhängena, halskedjan, armbanden, ringarne, alla dessa fåfängliga grannlåter, ända till den juvelprydde solfjedern äro lemnade hemma på nattduksbordet. Eusebias mörka lockar svalla, utan att hämmas af en enda hårnål, i fria vågor kring skuldrorna, och hennes fingrar, beröfvade sina diamanter, hafva ingen annan prydnad än deras naturliga skönhet och den lätta rosenfärg, toalettpenseln gifvit deras naglar.
Hr Gripenstedt: Sedan R. o. Ad. nyss beslutat, att den del af sedelförsträckningen, som Filialbanken erhåller i form af lån skall nedsättas till endast ijtdel, hvarigenom man kan laga för af gjordt, att ingen del deraf blifver räntelös, anser jag del blifva en tillräcklig vinst om den ränta, som Filialbanken skall betala, bestämmes till 3 proc. Räutevinsten blir i alla fall 2 proc., och det är i min tanka tillräckligt för bestyret att administrera detsamma. Jag är i afseende på detta morn. af samma mening, som Frih. Tersmeden, som först yttrade sig i ämnet, och som önskade, all den ränta, som skulle betalas på lånet, måtte upsätläs till 3 proc. eller densamma, som blifvit föreslagen för krediliverna. Frih. Tersmeden: Afven jag tror, såsom jag redan förut liar gifvit tillkänna, all det icke är något sköl, ali sätta ned räntan så lågt, som till 2 proc., synnerligen när R. o. Ad. har beslutat utsträcka den kreditivrätt, som för Filialbankerna var föreslagen. Det är i alia fall på krediti vet, som Filialbanken kommer all förtjena, det vill såga på den omloppstid, som deras utelöpande iuvisningar på detta kreditiv får. Ju större detta blir, och ju längre omloppstiden blir för assignalionerna, deslomera komma dessa Banker att blifva eli slags sedelutgifvande Banker, fast med höga sedelvalörer, och om räntan nu bestämmes till 3 proc., så blir skillnaden emellan denna ränta och 5 proc., som de sjelfva böra kunna få på dessa penningar, en tillräcklig vinst. Jag får således förnya min anhållan, all R. o. Ad. ville antaga den redaktion af delta morn., sora jag har föreslagit. Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. vill antaga den siste värde talarens förslag, emot hvilket jag icke har något att invända, så blir räntan 3 proc., så väl för de nya, som förde gamla Filialbankerna.