Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hur ypperlig en teknik än må vara, hur intressant det än ur vissa synpunkter kan vara att åskåda dess prestationer, så fordras det dock något för mer, för att det skall bli något annat än på sätt och vis ett dödt kapital och den mera härdade åskådaren icke får sitta der kall och lugn, utan att strängarna i ens inre vibrerä i den rätta tonarten. Och hos fru Hennings synes tekniken stå i ovägerligt hörsamhets-förhållande till det dramatiska geniet, till » gnistan », till förmågan att röra åskådarne, att få dem att glömma, att det är konst, för att i stället känna det som natur och lif. Man sitter der i sanning ej likgiltig, man lefver och känner med henne. Det är denna innerliga förening af begåfning och * Om i detta stycke en och annan enstaka rusning eller ställning tycktes göra sig mindre bra, har man säkerligen en fullt tillfredsställande förklaring af den betydliga skilnaden mellan Dramatiska teaterns lilla scen och den stora, för hvilken fru H: s spel eljest är beräknadt.teknik, som gör hennes spel så beundransvärdt och så rain-nesvärdt. Hvari det dilettantmässiga i flera äfven ganska pretentiösa artisters utbildning hos oss visar sig kanske mest och säkerligen i alla händelser alldeles för ofta är röstorganets ringa skolning. Huru många gånger öfverses det icke af alla parter helt obesväradt med en så oeftergiflig fordran på en artist att tala naturligt och på ett sätt, som röjer åtminstone en någorlunda skaplig förmåga att uppfatta hvad som är att säga. Det är en obeskriflig charme att iakttaga fru Hennings ’ herravälde öfver sin organ, huru den är ett lydigt redskap, då det gäller att uttrycka vidt olika skiftningar, åldrar och personligheter, än fruktan och sorg, än lek och glädje, än unga flickor, än på grafvens brädd stapplande åttioåringar. Alltid och öfverallt och hur snabbt än öfvergången måste ske är rösten redo att forma sig böjligt och uttrycksfullt just så, som uppgiften fordrar, utan några som helst reminiscenser från föregående roller eller situationer.
I det öfriga tillförse sig Rikets Ständer deras tillförordnade Revisorers nitfulla bemödande, att i allo befrämja BancoVerkets förmon, säkerhet och bestånd, på sätt, som motsvarar Rikets Ständers förtroende, och gör Revisorerne förtjenta af deras erkänsla och tacksamhet. (Jemf. 6 punkten i 1824 års lnstruction,) p Punkten. Jemte det Revisorerna bestås skjuts efter Fyra (4) hästar till och ifrån Stockholm, komma samtliga Revisorerne att upp - Banco - UuA:s Memorial, N:o 142. bära tractamente af Tre (5) Rdr Banco om dagen, hvilket tractamente utgår så väl under den för Revisionsförrättningen bestämda tid, som under resan till och ifrån Stockholm, då Åtta (ö) naii beräknas för dagen; börande hälften af dessa Revisionskostnader, efter hvad förut vanligt varit, af Banken utgifvas. (Jecnf. 7 punkten i 1824 års Instruciion.) 10 Punkten. Lämpliga arfvoden åt den i och för revisions - förrättningen vid Banco-Verket anställda Cancellieoch Vaktbetjening ega Revisorerne att, i nion af arbetets vidd och beskaffenhet, bestämma samt anordnandet deraf åt Fullmägtige uppdraga. (Jemf. B:co-Reg]., pag. 1380 I händelse af bifall å hvad Eanco-Utskottet sålunda föreslagit, lära Rikets Ständer hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla om Nådig Kungörelses utfärdande i enlighet härmed till vedetbörandes efterrättelse. Stockholm den 6 Mars 1850. 8 Banco Utslås Memorial, N:o i43i N:-. r/t3. Ankom till Exp. Utsk. d. 8 Mars 1830, .Mentorial, med förslag till föreskrifter att inlagas i Banco-Regi'ementet, angående Bankens Län emot orörlig pant och på längre terminer.
Det hade han dock aldrig lärt sig, och det må för honom, arkitekten, vara ursäkligt, men det är icke ursäktligt for någon som på fullt allvar vill kallas figurmålare, genremålare, historiemålare. Det är ej heller ursäktligt, att den som verkligen är god framställare af menniskokroppen, som förstår vigten af att måla efter modell och tyckes för öfrigt vilja drifva målningen i akademiens modellskola i den rätta riktningen, i ett tillbörligt uppskattande af det nakna, jag menar naturligtvis * akademiens direktör, icke yrkar på att äfven täflingsämnet måste gälla denna hufvudriktning. Han har ännu ej varit länge vid styret, det är sant, och man bör derfor kanske icke rikta några förebråelsertill honom, men den som litet känner till forhållandena inom akademien har skäl att frukta, det grefve von Rosen icke ämnar gå ifrån kostymfordringarna i täfiingsämnena. Måtte denna fruktan komma på skam! Det önskar hvarje uppriktig vän af vår konst. Den önskar äfven den nye direktören for öfrigt all framgång. Han bör hunna uträtta ganska mycket, ty han är en man med förmåga och icke utan kraft. Vid hans sida står för närvarande såsom konstakademiens sekreterare under åtminstone ett år en annan verklig konstnär, professor Gellerstedt, hvilken sannolikt kan godt understödja direktören, utan att derför jemka det ringaste på egen sjelfständighet. Om jag icke hört orätt, så fick hr Gellerstedt alla röster, utom en (naturligtvis hans egen), ett vackert intyg på den aktning hvarmed akademien betraktar denne sin ledamot och ett lika vackert intyg på, att äfven direktören förstår att lämpa sig efter den allmänna meningen imom samfundet. Det var nämligen ingen hemlighet, att direktören ännu ett par dagar före valet önskade en helt annan person till akademiens sekreterare, besynnerligt nog en icke-konstnär. Visserligen låter det tänka sig, att sekreteraren kan sköta sin tjenst utan att derför tillhöra konst-närerne, men säkert är, att tjensten skötes med större lätthet, om innehafvaren sjelf idkar eller idkat konsten.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och anser, lika med Statsutskottets minoritet vid sistförflutna riksmöte, det ej kunna förnekas att olägenheterne af de nuvarande förhållandena med dispositionsoch eganderätten till Halländska kyrkohemmanen äro af den betänkliga beskaffenhet att en förändring deruti må anses af behofvet verkligen påkallad; till stöd för hvilken åsigt då jemväl åberopats den omständighet att så väl Kongl. Majit som Rikets Ständer vid flere föregående tillfällen erkänt rättvisan af åboernes anspråk på en friare dispositionsrätt till berörde hemman, fastän de i sådant afseende framställda förslag hitintills ej lyckats komma till verkställighet; att, då åboerne äro så föga betryggade vid jordens besittning, att hemmanen vid inträffande ledigheter skola utbjudas på arrende-auktion åt den mestbjudande, och sålunda åboens barn nödgas med främmande spekulanter täfla om den jord, deras förfäder af ålder innehaft, ett sådant förhållande måste i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär en hemmans-innehafvare påtagligen icke kan vara hågad att nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättrande och uppodling, då han hvarken för sig eller för sina barn deraf kan påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet förutser, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skall vid näst - S immansnUa Statasamt Allm. lies».- o. bikort.-Utskottets Betänkande N:o 34. 9 mistinträffande arrende-auktion föranleda till en ytterligare uppstegring af arrendet; samt alt denna laglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast måste för <1 iwer ne sjelfve i moraliskt och ekonomiskt hänseende medföra menliga följder, utan ock, i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffar, utgör för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, alt dess afhjelpande påkallar allvarliga bemödanden å Statens sida.
Lind från Götheborgs och Bohus Län, örn inskränkning i användande af statsmedel för prenumeration å tidningar till embetsverk m. m.; 44:o Per Bengtsson från Kalmar Län, om förändring i användandet af tolagen: 45:o E. M. Falk från Skaraborgs Län, om likformighet i postportot; 46:o Bengt Gudmundsson från Hallands Län. angående egandeoch dispositionsrätten till de så kallade Halländska kyrkohemmanen. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Bevillning*-Utskottet följande motioner: l:o Pehr Hanssons från Wermland, derom, att förbrutet gods bör återställas afsändaren; 2:o Anders Medins från Kronobergs Län, angående bränvinsbränningen: Prof.-Utdrag den 30 December 1850. 89 3:o Christen Anderssons från Malmöhus Län, om upphörande af utländningars befrielse för införseltull å skeppsinventarier; 4:o Pehr Nilssons från Christianstads Läo, om upphörande af bränvinsbränningsredskaps försegling; 3:o Johan Jacob Rutbergs från Norrbottens Län, om upphörande af undantagslag stiftning i fråga om åtskillige tullafgifter; 6:0 Jöns Månssons från Malmöhus Län, om ändring i bränvinsbrännings-be skattningen; 7:o Ola Månssons från Christianstads Län, om förändrade stadganden rörande bränvinsbränningen: 8:0 Johan Johanssons från Orebro Län, angående ändring i nu gällande reglemente för traktörs-societeten i Stockholm: 9:o P. Byströms från Jemtlands Län, om ändring i tullen för varor, sorn landvä gen från Norge införas i riket: 10:o Peter Gabrielssons från Kronobergs Län, angående vilkoren för bränvins tillverkning oell försäljning. S. D. Föredrogos och till Banko-Utskottet remitterades motioner af: l:o Johannes Nilsson från Götheborgs och Bohus Län, angående anställande af en kanslist till biträde åt Ombudsmannen vid Lånekontoret i Götheborg; 2:o Daniel Danielsson från Jönköpings Län, angående utfärdande af Svenska så kallade Jordhypotheks-sedlar; 3:o J. P. Sandstedt från Jönköpings
Så vidt 6 § angar har Herr Ekholm förenat sig med Herr Lagergren. Ank. till KxpUtsk den 19 Sept., kl. 12 raidd. Belrinlictsnde, i anledning af väckt motion om upphiifvande af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående handske i f ne, på sed elli af var en eller på viss man oell ordres ställde invisningars eller sä kallade assignationers belopp. Genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, är vid ansvar förbjudet, att utgifva handskrifne, på sedelhafvaren eller på viss man och ordres ställde invisningar eller så kallade assignationer på mindre summa än 100 Riksdaler Banco. Rikets Ständer, sorn i underdånighet hemställt, dels vid 1823 års Riksdag, att nyssnämde summa måtte nedsättas, dels vid 1828—1830 arens Riksdag, alt författningen måtte upphöra, utan ali Nådigt bifall på någotdera af dessa förslag följt, hafva jemväl å sistförflutne Riksdag, .genom underdånig skrifvelse den 27 April 1835, anhållit om samma författnings upphäfvande och såsom skäl derför anfört: att det i Lag-Utskottets Betänkande, N'.o 128. 31 allmänhet måste medgifvas, alt den mindre bemedlade, likasom den förmögnare, kan vara i behof af ifrågavarande credit-medel; att, 0111 än, i handelns och näringarnes yttersta utgreningar, omförmälde behof mindre ofta kan uppstå för den enskilde, det likväi derstädes mångfaldigas genom personernas större antal; samt att, då fördelarne af en friare assigneringsrätt, såsom befrämjande lättnad och liflighet uti den allmänna rörelsen, afvägas emot de olägenheter, som någon gång kunna uppslå af en sådan frihets missbruk, äro skälen öfvervägande för den mening, att den uti berörde Förordning stadgade inskränkning uti rättigheten att utgifva haiulskrifne invisningar bör försvinna. Som Kongl. Maj:t ytterligare vägrat
Köpeskillingen för numera försålda, så kallade Hofbageriegendomen vid Regeringsgatan 16,666 32 Summa R:dr 2,175,G36| 9 4 Stockholm den 18 Augusti 1851. C. G. Stuart. Bih. lill R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Aug. 1851, kl. 11 f. m. Memorial, med förslag lill sammar jemkning af riksståndens skiljaktiga beslut, i anledning aj Utlåtandet N:o 303, angående väckta motioner, om vidtagande af nödige kontroller, å användande af städernas lo lagsmedel för dermed af sedda ändamål. (1. A.) Enligt Siats-Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag, hafva Presteoell Bonde-stånden bifallit förenämnde Utlåtande, hvilket deremot afslagits af Ridderskapet och Adeln, som för sin del antagit det uti motionerna framställda förslag till underdånig skrifvelse i ämnet. Derförutan är ifrågavarande Utlåtande jemväl af Borgare-ståndet afslaget. Enär underdånig skrifvelse i förevarande ämne således, blifvit af 3:ne riksstånd beslutad, ehuru om sättet för vinnande af det utaf motionären åsyftade ändamål meningarne varit delade, får Utskottet, på det ärendet måtte varda med slut afhjelpt, föreslå Ridderskapet och Adeln, hvars beslut närmast öfverensstämmer med Utskottets tillstyrkande, att, med frånträdande af samma beslut, biträda det i Utlåtandet framställda oeh af 2:ne riksstånd antagna förslag. Stockholm den 19 Augusti 1851. tiih. till K. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Aug. 1851,"kl. 11 f. m.
En dryck, så rar i sommans heta tider, och en, som helst jag ta ' r när det till vintern lider. Hvad tror du fattig löjtnant önskar mest? En fågel, som du gärna ser som gäst. Ett bördigt betesland för stora hjordar. En läckerhet hvarom mång ' herre ordar. En ädelsten; en stenart oss till nytta. Ett sista rum, hvartill vi alla flytta. En flod jag vet inunder himmel blå. Och så ett berg, där du kan lava få. Två yttringar af vinterns starKa kyla. Hvad flickan på sin kind vill gärna skyla. Hvad gjorde pilten när han bannor fått? Fem namn, som kommit uppå männens lott. Hvad lysten ulf i vinternatten söker. Och följden af en kakelugD, som röker. Hvad är, som trädet gärna ej vill mista? Hvem är bland höstens blommor väl den sista? TiåsfBtärif. g) a Bidrag mottagas med tacksamhet. L o g o g r y f. Jag är ej ny i världen, fast mången tycker så, jag fanns i fordomtima, hos lärde männen då, se ' n lefde jag i klostren i många, långa år, nu flyger jag kring världen, med vindens fart det går. Idun 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. — &gt; 5: - IDUNS MODETID. DTAN PL. 11 OCH FRITHIOF OKTOBER 1899. UTGIFVARE: BYRÅ HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. - LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE; REDAKTIONSSEKR. : JOHAN 12:TE ÅRG. EOMMISSIONARER OCH EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALLKLARA S. DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL. VILLKOR. STOCKHOLM, IDDNS KCNGL. HOFBOKTRYCKERI. N O R D L I N G. ALLM. v a r a! FÖR IDCJN TAGEN FOTOGRAFI AF A. BLOMBERG.
Man må besinna de förändrade förhållanden, som inträdt sedan skolläraren icke mera genom en dubbel tjenstårs-beräkning förflyttas till ett annat embete, sedan han undervisat ett årtionde eller något mera af sin kraftfullaste ålder, utan skall till sin sena ålder förblifva vid skolan. Man betänke, hvilken skada tillskyndas det uppvexande slägtet, om man tvingar utslitna lärare att handleda en lärgirig ungdom. Skolstadgan har derföre ock bestämt 60 år såsom pensionsålder och 30 eller 35 års tjenstgöring. Men denna stadga har icke kunnat anvisa några medel för att verkhggöra detta löfte. Är det bättre att anvisa medel, men att uppsätta vilkoren så högt, att de icke kunna uppnås annat än i mycket sällsynta fall och med den mest uppenbara skada för undervisningen? Om ej bifall kan lemnäs till min motion, på grund af den anhållan om en allmän reglering af pensionsrätten, som blifvit ifrågasatt, får jag derföre föreslå den för ändring i Utskottets förslag: att Rikets Ständer besluta, dels att lärare vid elementar-lärover ken, som icke innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, må tilläggas rättighet att vid afskedstagandet varda å all männa indragnings-staten uppförda, dels att dervid, och intill dess andra, med afseende å lärarekallets ansträngande beskaffenhet, billiga föreskrifter rörande tiden för pensions-rättens vidtagande Stats-Utskottets Utlåtande M 167. 79 kunna meddelas, de nu gällande stadgandena för civile embetsoch tjenstemäns pensionerande må tillsvidare tjena till efterrättelse, samt att något anslag till emeritilöner vid Elementarläroverken ej vidare kommer att å Riks-staten uppföras, äfvensom att de besparingar, som å nämnde anslag för närvarande förefinnas, böra från Stats-kontoret till Riksgälds-kontoret öfverlemnas;» af Herr Henschen, hvilken yrkade bifall å den af Professor Carlson i ämnet väckta motion.
Du har att välja mellan fransyskan och mig. Hvem väljer du?» »Hvad tänker du göra?» frågar Klercken förskräckt. »Jag tänker lämna dig och taga barnen med mig.» »Kan det vara ditt allvar? För en fantasis skull ?» När hon ser att Klercken ej vill tro henne, får hon ett föraktfullt, hårdt drag i sitt ansikte, som gör det än mer beslutsamt, och då Klercken ser upp i det, förstår han med ens att det är hennes allvar. Han springer upp och blir stående blek framför henne. »Tänk då på att du inte har reda på sammanhanget!» »Hvarför förklarar du det inte?» »Jag kan inte. Och du förstår det inte ändå!» »Det är undanflykter. Afbryt korrespondensen!» »Jag kan det inte. Förlåt mig, men jag kan inte!» »Då får du se till att reda dig utan mig. Jag har gjort allt hvad i mänsklig makt står för att fatta dig och stödja dig och hjälpa dig, och jag har offrat allt ända till det sista för din skull – förgäfves! Du finner första bästa äfventyrliga bekantskap du gjort mera värd än jag. Det går öfver min förmåga att stå ut vidare.» Med kvinnans raska beslutsamhet har hon afgjort allt inom ett ögonblick. Hennes lidande under den förgångna veckan har varit outhärdligt genom att det varit förnedrande för henne. Hon vet inte, hvad hon sedan skall taga sig till, men hon vet att hon måste handla just nu. Hon har aldrig tänkt sig detta steg, än mindre följderna, men allting inom henne tillstyrker henne att taga det. Det kan godtgöras från hennes sida, om det gäller, och det är ju icke ett farväl för evigt. Hon går bort med säkra steg, och Klercken hör henne draga fram kappsäckar och stöka i rummet bredvid. Han är som paralyserad, han har ej kraft att hindra henne och icke heller lust. Det som hon gör är rätt, han skulle själf i hennes ställe göra som hon. Hon har intet fel, det är han som är den skyldige och det är han ensam, som skall bära följderna. Du store Gud, om han bara kunde förklara alltsammans för henne, så skulle hon säkert bli god igen och låta honom fortsätta sin korrespondens! Men det kan han inte. Omöjligt – omöjligt!
Den värde talaren uppgifver sig mena ett sådant förhållande emellan skatten och den skattandes villkor, att den förra icke kan utgå med mindre de sednare sakna allt det som med samhällsinrättningen till deras fördel afsetts, och sålunda berättigas till likgiltighet, ja ovilja till Staten, som, efter talarens egna ord, då ”brytes emot samhälls-contractets väsende och främsta å s y fte.” Den välde talaren har yttrat, att ”detta förhållande är det, som oppositionen förmenar dels vara, dels blifva a 1 s t r a d t genom äldre och närvar, utgiftsstal.”— Och förklarar sig den värde talaren jemte sina vänner vara af en rak motsatt mening. — Jag hembär den värda talaren min förbindligaste tacksägelse, derföre att han så öppet och ärligt infört striden inom sitt rätta och egentliga område, och derföre att han lemnat mig, blott skattdragande medborgare, ett tillfälle att yttra min mening öfver en fråga, vid hvars behandling erfarenhet och sanning äro de enda erforderliga bevisningsgrunder, i fullkomlig oafhängighet af den obetviflade, inom delta Hus förevarande, vidsträckta kunskap, kännedom och praktiska erfarenhet, i afseende å krigsyrkets så väl högre som lägre detalj-föremål, och hvilka man således så lösligt som möjligt anser sig våga vidröra. Den värde talaren yttrar sig alltför undfallande icke anse sig genom eget velande competent till en mening om Svenska folkets vä 1 stå n d sgr a d, sedan han t i 11 b r a g t sin lefnad i hufvu dstaden eller utrikes, men den värde talaren anser sig, i brist af eget vetande, tillstå n digt att bygga på sina politiska vä n ner, och påstår att item hafva deiteratim under dessa debatter och sednast den i o dennes utvecklat, — och ett nytt bland oss uldeladt oell högst f ö r l j e n s t f u 111 arbete har bevisat — att den, per medium a f b e f o I k n i n g e n uträknade individuella skattebördan är i S v e r i g e ringare än i de flesta Europeiska stater.
Om man, å ena sidan, medgifver billigheten af någon längre tid i förevarande hänseenden, än lagen i allmänhet utstakar, får man deremot, å den andra, ej förgäta dels nödvändigheten att söka förekomma, det en upplöst banks kreditsedlar alltför länge må cirkulera i allmänna rörelsen, dels ock att bolagets utredning är helt och hållet beroende på denna tidsbestämmelse, och således att vigtiga skäl tala mot hvarje öfverdrifven tidsutsträckning. Efter Utskottets omdöme är således hvad det nådiga förslaget i denna del innehåller tillfyllestgörande; och för denna åsigt har Utskottet desto mera skäl, som den helt och hållet öfverensstämmer med den Rikets Ständer vid två föregående riksdagar uttalat. I följd häraf och då, på sätt Utskottet ofvan yttrat, det är af största vigt, att en lag varder utfärdad angående nu ifrågaställda förhållanden, enär i annat fall allmänna lagens bud derpå måste tillämpas, får Utskottet, som jemväl anser de stadganden, förslaget i öfrigt innefattar, vara ändamålsenliga, vördsamt tillstyrka, det måtte Rikets Ständer lenina sitt bifall till Kongl. Maj-.ts ifrågavarande nådiga proposition. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Juni, kl. i e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar. Uti serskilda till Lag-utskottets behandling af Höglofl. llidderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-ståndet remitterade memorial hafva Herr Friherre Rappe, A., och Herr Ekholm, G. F., fästat uppmärksamheten på behofvet af en lag i ofvanberörda syftning. Man saknade nemligen för närvarande alla föreskrifter om och i hvad mån vapenmakt må användas för stillande af våldsamma uppträden utaf större folksamlingar, och lagen innehöll ej eller tillfyllestgörande bestämmelser, angående de brottsligas bestraffning.
Vid tio-tiden smög sig fru Säfve ut i köket och smakade på såsen och kom in röd och varm och sade, att det var tid att »ta en smörgås». Det var mycket fint till supén. Både stek och efterrätt. Fru Säfve satte särdeles stort värde på god mat, däremot kunde hon alldeles icke uppskatta god musik. Hade hon vågat för Carl Henrik, hade hon utan tvifvel föredragit att sitta inne i förmakssoffan och prata med mamsell Lina, som var Kurts syster och hennes egen bästa väninna. Fru Säfve hade med åren fått starkt äktenskapstycke med sin man, hon var hvithårig och rödkindad som han, men rundare till figur och betydligt skarpare till sätt. I det stora huset, som var bygdt på Ostindiska kompaniets tid, fanns endast ett litet rum. Där brukade fru Säfve tillbringa den del af sin dag, då hon fick sitta i fred, d. v. s hvarken »tog fram» eller »gaf ut». Hon satt och sydde i fönstret på den hvitmålade fönsterpallen vid sitt gamla inlagda sybord med den stora påsen af grönt taft. För det mesta fållade hon handdukar, som hon sedan lät märka med outplånligt bläck, eller stoppade servietter — fru Säfves stoppar voro berömda. Här satt lilla Amelie, husets enda dotter, och läste sina lexor. Kom någon på besök, blef flickan genast tillsagd att gå ut. Var det endast en besökande, fick denna taga plats på fönsterpallen, kommo flera, sutto de nedanför. Fru Säfve lämnade aldrig sin karmstol däruppe, hon hade nämligen sin dubbla reflexionsspegel fästad i fönstret och genom den kunde hon se en stor del af Hamngatorna. Det var den vidsträcktaste utsikten i hela Göteborg och flere af den Säfveska familjens bekanta togo mer eller mindre betydande omvägar för att komma utom reflexionsspegelns område. Från denna sin plats såg hon dagligen efter sina gossar, när de gingo i skolan, hon kunde på så sätt följa dem nästan ända fram, och de hade stränga order att ej taga andra vägar.