Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl förmörkades för ett stort antal personer år 1857 utsigterne på bergning och utkomst; men deraf uppkom likväl ingenstädes i länet någon allmän nöd, och förlägenheten blef icke långvarig, utan häfdes småningom genom ökadt arbete och flit, så att vid slutet af perioden både den besutna allmogens och arbetsfolkets ställning var ganska tillfredsställande, hvilket till någon del kan bedömas af de uti sjette afdelningen af denna berättelse förekommande uppgifter angående årliga antalet af hos Länsstyrelsen anhängiggjorda skuldfordringsmål. Med en stigande välmåga hafva yppats ökade anspråk på lifvets njutningar och beqvämligheter. Den dagliga födan är bättre, kläderna finare och bostäderna rymligare än fordom. Mångenstädes har dock detta njutningsbegär urartat till ett skadligt öfverflöd. Hvad sedligheten angår är det ett lika obestridligt som glädjande faktum, att mängden af gröfre brott betydligen minskats, hvilket äfven antydes af de till nyssnämnde afdelning af berättelsen hörande uppgifter rörande fångarnes antal och orsakerna till deras häktande. Förnämsta anledningen till detta förhållande torde böra sökas i den minskade tillgången på bränvin och andra rusdrycker. Detta gäller dock endast landet. Genom tillämpning af de nya föreskrifterne rörande bränvinsförsäljningen hafva krogrörelsen och minuthandeln med bränvin nästan alldeles försvunnit från landsbygden; men dessa näringar florera så mycket lifligare inom städerna, der de svårligen kunna utrotas. 3. Näringar. Ä) Jordbruk. Denna landets moderoch hufvudnäring, om den än icke inom Calmar län uppnått den ståndpunkt, som, med afseende på naturliga förmåner, borde kunna förväntas, har likväl, under det tidskifte, som nu är i fråga, onekligen gjort flera, icke så obetydliga framsteg, ej allenast genom ökning af den odlade jordens areal, utan ock medelst förbättringar af den gamla åkerjorden och en större omsorg vid densammas brukning. Nijodlingarne hafva till största delen åstadkommits genom vattenaftappning ur insjöar, myror och mossar. Större företag af denna art hafva förekommit inom Tjusts, Handbörds, Stranda och Södra Möre härad samt i den mån de hunnit fullbordas, omfattat tillhopa omkring 1,000 tunnland.
Den 17 Februarii. de inlemnai ett Memorial, hvilket upplåstes så lydande; (Se Bilagan N:o 8.) Hams Excellence Herr Grefve Fleming i Det torde tillåtas mig att, i afseende å mitt »enaste yttrande, råtta ett misstag, hvarå Herr Landshöfdingen på Gottland ganska riktigt fästat min uppmärksamhet. Når jag talte oin allmänna fondens tillskott till Lazaretierne i Riket, borde jag hafva sagt Lazaretter och Curhus, ty vid Wisby Lazarett företer sig snarare besparingar än tillskott. I afseende på Herr von Weigels Memorial tror jag mig, med underställande af min tanka, till andras säkrare upplysning och bedömande, bör hemställa om icke, i händelse af fortfarande allmänna sammanskott till hälsovården, under hvad benämning som hålst, hvarje Provinee bör disponera sina sammanskott, hvarigenom vinnes ett större interesse för saken, i sammanhang med närmare kännedom af användandet och redovisningen^ Grefve De la Gardie Jacob", Ehuru öfverflödigt det skulle synas vara att upptaga Ridderskap ts och Adelns tid med något tillägg till hvad Hans Exc, Herr Grefve Fleming lika grundligt som väl i ämnet anfört, utbeder jag mig likväl att få yttra några ord. SeraphimerOrdensGillet, som nogsamt insett de dryga kostnader, hvilka förorsakas genom Hospitalernes spridda läge i Riket, har varit be - Den 17 Februarii, 537 tänkt att sammandraga flera af dem till besparing af åtskillige utgifter, sorn i sakernas nu varande skick åro oundgänglige, då betjening i det närmaste lika vid alla, ehvad de , såsom i Malmö, innehålla 100 vansinnige, eller såsom i Halmstad 7 eller i Umeå 5, måste underhållas; och då jag ansett och alltid skall anse hufvudändamålet vara ej allenast att föda och gifva husrum, men äfven att söka återställa till förståndet de olycklige och vanlottade menniskorna, hvilka för allmänna sammanlefnaden ansedde vådlige der förvaras, lärer något sådant ej låta sig göra, så långe Hospital i hvarje
Styrelsen" bcir s$å i gemenskap med Rikets Ständers Fullmägtige för Rikets allmänna Lån e-i mattning, hvilka ega öfverse förvaltningen af alla Låne-Banquens fordringar. Creditiverne för varu-helåniug och Di-? scont böra biträda hvarannan efter omständigheterne; huru Disconternes utlåningssätt kan ställas visar Bilagan Litt. D. Endast de oföränderligaste och säkert afsättliga varor höra belånas. — Styrelsen utgöres af Sex välkände Män, hvaribland 2me kunnige K öp n än (den ena t. ex. vald på Stockholms Bourse, den andra af samma myndighet, sorn utser de öfrige Ledamö,terne) och en bland R. H. S:rs Fullmägtige, hvilken före Ordet. Nödig betjening antages och aflö-, nas; Ledamöterne (valde af Ständer) tjena utan lön. Styrelsen bör i vissa hänseende fl vara under Herrar Fullmägtiges i Lån-Contpiret (Riksgälds-Conttt) inseende, såsom angående tiden för utlåningen, tiden för ränterpyntets inlösen m. m. Ledamöterne böra känna Låntagarnes Soliditet, och Köpmannen deremot varornas beskaffenhet och priseti Sammanträde en gång i veckan, eller 2:ne i månaden. Varan pantsattes; Bevis deröfver fö» retes, qch Revers ingifves 3;ne dagar före dgu sammankomst då pantegaren vill låna. Stmsöch Baiico-Uiskottens Utlåtanden. ccVn Låntagaren ingifver ansökning på viss summa, för varor jemte ett af 2 edsvurne Mäklare tecknadt bevis öfver varuvärdet a Boursen; Revers ställd på 3 (eller 6 allt sorn Styrelsen medgifver efter Cassans föranledande) månader med 3 procent årligen räknadt, samt Uppgift hvarest Varan magaaineras, hvilket förvaringsrum bör vara Kronohus, eller öfverlemnadt till denna Styrelses disposition. Nederlagsgods bör vara under Packhusets nycklar.
Med åberopande deraf, att antalet af de till Sundhets-Kollegium inkomna Sundhetsmål så betydligt ökats, alt desamma under åren 1854 och 4852 uppgått till Vestal öfver 5,000, samt att i följd häraf de för Kollegii ledamöter bestämda löner, uppgående till endast 4,280 R:dr B:ko, ingalunda motsvarade de med dessa tjenster förenade många och vigtiga göromål, anhöllgKollegii Ordförande i underdånigt memorial den 24 Oktober 4853, att Eders Kongl. Majit måtte till Rikets då snart sammanträdande Ständer göra Nådig framställning om höjande af ledamöternas löner till enahanda belopp, som blifvit för ledamöter i åtskilliga Rikets Kollegier vid förut skedda regleringar bestämda, äfvensom om löneförhöjning för Kollegii Sekreterare och Kamererare till motsvarighet mot hvad deras vederlikar i andra verk åtnjöte; men Eders Kongl. Majit fann skäl då icke vara för handen alt någon proposition härom till Rikets Ständer aflåta. Sedan numera, i följd af den stegrade lefnadskostnaden, en allmän löneförhöjning för tjenstemännen funnits af behofvet högligen påkallad, har frågaiy 36 Bil. M 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prof. Jt? i, om Statsverket 1856. om förbättring i Sundhets-Kollegii löningsstat så mycket mindre kunnat förbises, som densamma i afseende å sa väl Ordföranden och ledamöterna som de fleste af tjenstemännen varit lägre än inom andra Embetsverk. Förslag till ny aflöningsstat har blifvit af Kollegii Ordförande afgifvet, upptagande detta förslag, hvilket jemväl blifvit af Kollegium förordadt, förböjda löner för så väl Ordföranden och ledamöterna som samtlige tjenstemännen och vaklbeljeningen, med undantag endast af de tre i Kollegium anställda Kanslisterna, hvilka i de nuvarande lönerna ansetts hafva skälig ersättning för sitt arbete. Ordföranden bar härvid, jemte det han, bland annat, anmärkt, att Sekreterarens och i synnerhet
Ilos Jiöglofi. B.idderskapet och Adeln har blifvit föreslaget: af Herr Stuart, Carl„ dels att den efter 2 Art. utgående allmänna bevillning af embetsoch tjenstemän måtte hädanefter upphöra, dels ock att, med undantag af enskilda Banker, hvilkas bevillningsbidrag borde serskildt bestämmas, bevillningen af Actie-Bolag, hvilkas utdelning öfverstiger Sex för hundrade, måtte nedsättas från 10 till 5 procent af utdelningssumman; af Bevillnings-Utskottets Betänkande, A”:o 12, 5 Herr Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, att den i 2 § af Bevillnings-Förordningen omnämnde centonal-afgift må helt och hållet upphöra, samt att Statens embetsoch tjenstemän samt betjente, hvartill räknas såväl de i 7 § upptagne personer, som embetsoch tjenstemän m. fl., anställde vid Rikets Ständers egna Verk, eller i något serskildt Riks-Stånds tjenst, skola 1 bevillning för innehafvande lön endast erlägga ? af det belopp, tariffen i 2 § af samma förordning nu utsätter; af Herr Stuart, Fredric, att centolial-afgiften å löner måtte försvinna, och, i följd deraf, sista momentet i 2 § af 2 Art. Bevillnings-Förordningen utur den blifvande nja författningen uteslutas; samt inom Vällofl. Borgare-Ståndet: af Herr C. G. Fristedt, genom 2:ne serskilda motioner, att en modifieation i föreskriften uti 4 § af Bevillnings-Stadgan, alt med löneinkomster äfven skall förstås hushyra och värdet af fria husrum i städerne, inqvarteringspenningar och procenter, måtte ega rum, samt att Landl-Räntmästares remisslage, såsom innefattande ersättning för omkostnader vid penninge-remitteringar, och godtgörelse för origtiga och falska sedlar, samt missräkningar, må befrias från bevillning.
Secreter Flanquette, ett original af den personifierade egenkärleken, står ju just nu med hatten, ifattad af båda händerne; hans tätt intill hvarann sittande lifliga ögonpar tyda, jemte det spefulla draget öfver munnen, hvad nu inom honom föregår. Arma Fru T., och J alle hennes arme medsyskon, hvad eder ofta nog erkända talang som bäst söndermalas af hans hvassa tunga. Käre Flanquette! hvad till och med ditt vanlottade utseende skulle vinna, om du bemödade dig till mera skonsamhet emot din nästa. Jag föreställer mig, om du någonsin komme i erfarenhet af dessa mina oskyldiga sentenser, hvad du då i andra persons närvaro medlidsamt skulle le åt mig, men ensam lemnad bita tänderne ihop af förargelse... Men, söta Emilia! du sqvallrar ju ej utur skolen? Flanquette må nu fritt flanquera ikring och bekika sina få utvalda, jag vänder mig tryggad genom din tystlåtenhet till min granne... Baron C. tror du? nej, Major Fixenheim, som olyckligtvis funnit för godt göra ett intrång (likvisst tillbörligt, ty billetten, hvilken han för afton bär innefattad i knapphålet, berättigar fullkomligt dertill) i vår loge; han bombarderar mig, den ståtelige Majoren, med digra confectoch appelsinpåsar, hvars påsmakande, till min stora scandal altför ofta hindra mig ifrån ett exellent besvarande af Majorens exellenta galanterier. "Nå, hvad hade Baron C. att anföra?" frågar du väl. Intet serdeles, han var tyst och fåordig, upmärksam på pjesen, på Friherrinnan, och äfven på mig; gaf någongång Majoren en snäsa, hvaraf denne likväl ej lät sig bekomma, samt skalade derimellan oupphörligt apelsiner, dem han nästan halfva nedsväljde. Jag tyckte mig i hans mine kunna läsa ungefär samma enkla, ehuru något curiösa fråga förre scolairien gjorde sin lärare neml.: "har jag roligt Herr Magister?"...
Men hvad han deremot under detta inflytande icke undgår, det är en tilltagande moralisk depravation, som allt mer och mer förnedrar honom. Hans tankar återvända ständigt till liderlighet, sysselsätta sig ständigt med de smutsiga bilder, de »hallucinationer», hans orenade fantasi framtrollar. I hvarje qvinna ser han till slut blott ett föremål för sin alltmer stegrade brånad, »en hona, med hvilken han vill para sig», för att begagna Strindbergs språk, under det att han samtidigt lär sig och lägger an på att maskera dessa begärelser med ett snobbigt iakttagande af konvenansen och ett ytligt sällskapslifs ihåliga former. Och när sedan en sådan yngling blir man, moraliskt och kanske kroppsligt förstörd af liderlighet, utan tro på qvinnan, på kyskhet, på sedlighet – då kastas i hans armar en ung, oskyldig qvinna, obekant med den moraliska ruttenhet, i hvilken han rör sig och har sin varelse. De vigas; verlden kallar förbundet äktenskap, och kyrkan, dertill tvingad af lagen, kallar det ett kristligt äkta förbund. Jag för min del kallar en sådan förening en afskyvärd förförelse och beklagar de blifvande »äkta» barnen i ett sådant äktenskap. Ty ärftlighetens lag råder i verlden äfven på det sedliga gebitet, och det ligger icke så liten sanning i Strindbergs klagan öfver sin ofrihet och föräldrarnes skuld. Hela sanningen är det visst icke, men nog är det halfva. Och det ökar mångdubbelt förbannelsen af Strindbergslitteraturens idéer, att äfven barn och barnbarn få uppskära hvad dessa idéer utsått. Men för att återgå till den unga, oskyldiga qvinna, som blifvit hustru åt en man, hvilken lefvat och lefver enligt dessa idéer – det finns knappt någon varelse olyckligare än hon. För verlden försöker hon dölja sin skam, men hon bär den som en gnagande mask i sitt hjerta, såvida hon icke så småningom genom mannens »uppfostrande» inflytande blir honom lik. Och får Strindbergslitteraturen hållas, så gör också den hvad den kan i den riktningen, isynnerhet om antalet qvinnor, som prostituera sig med sådant skriftställeri, blir större.
Uti ett hos Borgare-Ståndet afgifvet och till Stats-Utskottet remitteradt memorial, har Herr P. E. Winge hemställt, att, som den vid Nyköpings stad uti S:t Nicolai Socken och Jönåkers Härad belägna Lilla eller så kallade Tyska Kungs-Ladugården, hvilken, såsom ersättning för en berörde stads hos Kronan egande fordran, blifvit år 1642, emot viss stadgad årlig afgift till K ronau, åt staden upplåten och sednast af staden innehafts på trettioårigt arrende, räknadt från midfastan år 1772, sedermera, på grund af en den 17 Maji 1796 utfärdad Kongl. Försäkran, blifvit vid nämnde arrendetids utgång, med undantag allenast af en beteshage och en del af den s. k. Hemängen, hvilka lägenheters begagnande fortfarande staden förbehållits, åt enskild person på arrende under femtio års tid upplåten, Rikets Ständer alltså måtte, till beredande af godtgörelse åt Nyköpings stad, ej mindre för dess ifrågavarande gamla Kronofordran, än ock för den förlust, staden, i följd af arrende-rättighetens till Tyska Kungsladugården upphörande, alltsedan år 1802 fått vidkännas, förunna staden rättighet att vid midfastan år i852, då de, uti 1796 års Kongl. Försäkran, bestämde 5o arrende-år tilländagå, emot enahanda vilkor, som under stadens sista arrende-tid varit fastställde, eller en modererad afgift, under trettio år på arrende innehafva meranämnde Kungsladugård, samt staden derjemte erhålla försäkran om framtida förlängning af samma arrende. De handlingar rörande detta mål, hvilka dels finnas vid memorialet bifogade, dels sedermera blifvit till Utskottet ingifne, utvisa, att, enligt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1642, Nyköpings stad, såsom vederlag för förlorad fast jord och egendom i Slädbro, fått sig upplåten den s. k. Tyska Ladu Bih. till 11.
Med desi päländning eller ock med att taga sig en pris snus. Mangen i brisi as söda och kläder armander sista styfwert» för att qwafwa sitt Läraktiga tobaksbegär. En Mangdtibblad bevillning ä all tillwäxande Ungdom ifrån detta seculi början, sorn wille nyttja tobak, skutte åtminstone inskränka, om ej efterhand förtaga detta förderfweuga misibruk, Uplästes r morn. af Utskottets förklaring wid §:te L!t. l §. Upläsies Preste-StändetS prvtöcolls-ukdrag af denna dag. hwarigenom Preste-Sländet inbjuder sine respective med-Ständer till instämmande i det beslut, att, i händelse P csterstapet stall ätaga sig. att wid mantalsskrifningen wara närwarande, för akt utur förhörsköckerne nödiga Uplysningar meddela, sädant mä ste med de uktryckeliga förbehåll, att Herrar Landshöfdingar, igenorn någon, fason» deras ombud tillförordnad tillständig person, ms wid mantalsskrifningen föra ordet, samt Kronans till» börliga ratt bewaka; och att, derest blott en Prest sinnes wid pastoratet, och han af laga förfall är hindrad, han dä mä äga rätt anmoda någon annan wäl känd person, soM utUr förhörsboken kan nödiga uplysningar meddela, att i hans ställe wid mantalsskrifningen sig med förhörsboken inställa. Äfwen uplastes ett protocolls-utdrag af denna dag frän Hederwarva Bonve-Ständet, hwaruti Slän» Denlc> Augustt - Ständet yttrar sig icke kunna ingä uri den af Prefte-Stäiidet gjorda inbjudning i afseende pä Presterskapets befattning med mairtalsjkiifningarne utan förklarar sig förvlifwa wio desi reoan yttrade bifall lill Bewillnings - Utskottets, i delina del, afgisne förflag. Grefwe von Lefverin: Jag fär förklara, alt jag med werfligl obehag afhyrt det nu uplästa prolveolls-uchrag.
Dessa ynglingens vanor öfvergingo småningom till medvetna grundsatser. Att göra sig ekotaomiskt själfständig för att Il2iizna förblifva wzoraliskt oberoende blef småningom en af ' de leclancle grundtankarna i mannens lif. Det lyckades också, men Sparsamheten hade då blifvit lians andra natur. Lika sträng, soni han i detta afseende var mot sig själf, var han också mot andra. * 4tt lefva på kredit var i hans ögon ett moraliskt lyte. Att använda begränsade tillgångar titan för produktiva ändamål af den mest otvifvelaktiga beskaffenhet - vore det än Litsigten att återvinna en bruten helsa - syntes honom i hög gracl klandervärdt2; och att liiiia af ' lättsiniie och njutningslystnad betraktsde han som ett brott. Hans sparsamhet för sin egen persoii gick på senare tider så långt, att det, såsom eii person i hans orngifning yttrar sig, var " nästan farligt " att föreslå honom att köpa ett nytt klädesplagg. De lian hade vor0 i hans tanke alltid goda nog. Deremot sparade lian aldrig pii arbetslöner. Haii blef ond om en arbetare bad honom själf bestämma priset för ett öfverenskommet arbete, ond också om han begärde för litet. Att känna värdet af sitt arbete och fordra hvarken mer eller mindre än detlta, ansåg han vara en arbetares första skyldigliet. e: * v I tjeiisten och i åtagna iippdrag var Stackelberg pedantiskt pligttrogen. Haii gjorde sig tidigt bemärkt för skarpsynthet och kunskap i sitt yrke och betraktades under sin senare tjenstetid såsom en af vår flottas mest dugande inän. " Haii var iiiidfallande inför öfverordnade ", liar det sagts efter hans död. J a, det ansåg lian troligen som cm pligt ' F hvilken han lydde ända till den gräns der en högre pligti vidtog, den att vara sann emot sig själf. Det fans hos hononi en sällsynt förening af smidighet och fasthet. Han var villig att göra eftergifter i mindre väsentliga ting, men gälde det lians öfvertygelse om rätt eller oriitt, sto$ han fast som klippan.
Bränvin i stora qvantiteter fabriksmässigt tillverkas, medgifva en lätt införsel af denna vara, så lätt, att, oagtadt den värde Motionärens förundran öfver, huru vårt hemtillverkade ^Bränvin kan förtäras, dét dock är en välkänd sak, att Jutiskt och annat Danskt Bränvin införts, och det utan afseende å de redan hos oss låga Bränvinspriser. Det behöfves ej mera än 4 k ö sk. högre pris på kannan, för att i detta fall, i oell för denna artikel, åter framlocka det Jurendrejare-handtvefk, som en klokare tulltaxa och bättre bevakningsanstalter just nu börjat att göra till intet på dessa kuster. Skulle vi väl då obetänksamt höja prisen genom en så hög taxa, att återigen, alldeles som på iycjo-talet, Spanska och Franska Bränviner skola med fördel hitföras? Och detta blef dock följden; tjr huru kan man väl tro, att genom taxor afhålla Folket från fylleri ? Deremot skulle all skatts upphörande i och för sjelfva Bränvins-bränningen, och blott inkomstens beskattande, sätta tillverkarne i tillfälle, att lemna denna vara för bättre pris och att fullkomna sina anstalter och redskap. I denna förbättring af inrältningarne finnes det bästa medlet, att frambringa ett bättre tillstånd i näringslifvet och att afvänja ifrån fylleriet. Om detta är sannt, 39.0 Den 4 December e. m. tor man alltså ej heller, på sätt jag tjockt mig finna Herr Tham yttra, förhöja skatten för de bättre Apparaterne. Mine Herrar! det torde få anses såsom ■ett factum, att man tydligt förmärker ett antagande i fylleri hos den bättre delen af Allmogen. Betta är icke endast hvad ]ag sjelf trott mig finna, utan flera af mina ränner hafva äfven bestyrkt detta. Det är i allmänhet den uslaste, fattigaste och alla nöjen, alla njutningar beröfvade delen af Folket, som är offer för denna rysliga last: en last, sorn i allmänhet åtföljer olyckan och sjukligheten, men ej utöfvas af trefnaden och hälsan.
Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§. handla, skola Stals-Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. Regerings-Formen §. 42- Skulle — intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma och ett nytt Konungahus utkora, samt den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla rösta. Regerings-Formen §. ^2. Skulle då före äfven Stats-Rådet styrelsen, på sätt 3g §. säger, intilldess Riksförsamlingen sammankommit och ett nytt Konungahus utkorat, samt den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla — rösta. Går Konungen i fält eller till aflägsnare inrikes orter reser, förordne Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af sitt Hus, eller ibland StatsRådets Ledamöter, serskildt nämner, att föra styrelsen i de mål, Konungen föreskrifver; hvarvid Stats-Rådets Ledamöter vare underkastade det ansvar, som 38, 106 och ioy stadga. Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 §. stadgar. Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Regerings-Formen §. 43. Går Konungen stadgar. Regerings-Formen §. 8. Ej må —. beskaffenhet. Regerings-Formen §. 43. Går Konungen att föra styrelsen i de mål, Konungen föreskrifver; hvarvid Stats-Rådets Ijedamöter vare underkastade det ansvar, som 38, 124 och 125 SS. stadga. Med de mål, Konungen — Regerings-Formen §. 8. Ej må ■ tillstädes äro. Constitutions-Utskottets Memorial, IV:o 11g - Memorialen. Stats-Rådet höras bör, derest icke minst tre af Stats-Råden , utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Minst sex af Stats-Rädets ledamöter böra, utom Föredraganden, öfver vara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, hvilka i StatsRådet förekomma. Sådane äro:
Härom lät konungen utgå ett påbud öfver hela sitt rike. När nu dagen var inne, togo de begge äldste torpare-sönerna sin faders gamla ök, satte sig upp begge två, och redo åstad; men den minste pojken fick inte följa med, utan sprang jemte vägen och grät. Då kom der fram en »liten ~gubbe~» och frågade hvarför han var så sorgsen. Pojken sade huru det var. Gubben återtog: »vänta, skall jag hjelpa dig. Här har du en pipa. Gack nu bort och ställ dig under den höga tallen. När du så blåser i ena ändan af pipan, kommer der fram en gångare med en rustning bunden vid sadel-knappen, och när du blåser i andra ändan, försvinner allt ihop.» Ja, pojken sprang genast bort, blåste i pipan, klädde sig, och for i väg. Vid han nu red förbi sina bröder, vardt deras gamle häst-krake så skrämd, att han skenade i diket med begge två ryttarne. Der fingo de ligga. Pojken red nu fram till glas-berget, och fann en otalig hop folk, af hvilka somliga brutit ben och andra armar, vid försöket att rida uppföre. Men han lät inte skrämma sig, utan rännde åstad, och kom ända upp till berg-spetsen der prinsessan satt. Då kastade hon emot honom sitt gull-äple, och äplet fastnade vid hans knä. Derefter red han genast tillbaka utför berget, skyndade hem till spisel-grufvan, och hade sin lust att höra på, när hans begge bröder förtäljde om den främmande prinsen som skrämt deras häst i diket. Sedan prinsessan länge väntat på den främmande kämpen, skickade konungen omsider bud öfver allt sitt rike, för att ransaka om någon hade ett gull-äple på sitt knä. Sändemännen kommo så äfven till torparens stuga. När det nu röjdes att den yngste pojken hade äplet, skall man tro der blef mån-ljust i kojan. De bådo så pojken följa med till konungen; men det ville han inte, utan smög sig ut, blåste i sin pipa, klädde sig i full rustning, och red ensam fram till kungs-gården, hvarest han genast blef igenkänd och fick prinsessan.