Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stms beslut skulle komma att utfärdas, ehvad Hr von Köchs motion bifalles eller ej, — på samma sätt som en tulltaxas allmänna bestämmelser icke rubbas derigenom att, i följd af R. Stms bemyndigande, K. M. genom reciprocitetstraktat låtit någon främmande nation tillkomma exceptionella medgifvanden i en eller annan punkt. Gr. Sparre: För min del är jag af den åsigt, att 56:te §:n R. O. icke medgifver remiss. Nämnde § säger nemi. att efter förloppet af en månad från riksdagens början ny motion må väckas endast med anledning af något fattadt beslut eller under riksdagen inträffade händelser. Såsom stöd för sin rättighet att väcka motionen, har den värde motionären icke åberopat något fattadt beslut, utan endast den »händelse», att K. M. förmält sig vilja underhandla med Frankrike, samt för underhandlingarnes öppnande utsett ombud. Nu är emellertid intet, som antyder att den tillämnade traktaten afser det af motionären antydda fall, och vid sådant förhållande synes det mig vara långt gånget att af ett möjligen inträffande fall taga sig anledning föreslå att K. M., i händelse af behof, skall ega rätt att göra det ifrågasatta medgifvandet. Jag kan icke finna att någon händelse inträffat, som berättigat till motionens väckande, och instämmer derföre med de talare, som anse att remiss bör förvägras. Hr von Koch: Med anledning af den siste värde talarens yttrande, att man icke skulle kunna leda sig dertill, att vid haridelstraktatens uppgörande fråga skulle kunna uppstå om sådana eftergifter, som i min motion afses, ber jag att få hänvisa till ett anförande på detta rum af Hr Finans-Ministern den 30 Maj, hvilket anförande berör den tillämnade handelstraktaten med Frankrike, och hvari Hr Finans-Ministern uttalade den förhoppning, att vi skulle komma i åtnjutande af samma förmåner som Belgien och Preussen. Nu torde vara bekant, att
Dessa öfverbeting hafva gifvit truppen tillfällen tili ganska betydlig förtjenst; och det har ej varit sällsynt, att individuer efter sommarens slut, sedan de blifvit väl födda och underhållne, återvändt hem med en besparing af 3o å 5o Btdr, ja exempel gifvas på dem, som Deii 16 Februarii f. m. 39 medfört ända till 100 R:dr. Jag frågar, om man kati begära mera, och får blott tilläga, att ehuru ingen kan hafva större aktning för militairståndet, än jag, torde jag dock såsom grånad i Ijensten få påminna, att likaså vigligt det är för Staten alt vårda sina krigare, lika angeläget är det för desse att alltid komma ihog, att deras lott Sr mödor och besvär, och att fordringarne så väl på den ena sidan, som på den andra, lika lätt kunna afvika från billighetens väg. Fritt erkänner jag, att jag alltid sökt fortgå på denna väg, och ansett pligten att tillbakavisa öfverdrifna anspråk ej mindre helig, än den att befordra hvad som billigt yrkas, i synnerhet då frågan varit om vården af den mest aktningsvärda militair jag känner. Jag skall ej heller någonsin handla på annat sätt; ty hvarje Befälhafvares pligt är att göra rätt i alla hänseenden. Utskottet har egentligen talat om ersättning för soldater, som skadas eller mista lifvet. Jag har redan visat, huru ringa antalet af döda varit vid Gotha Canal. En annan räkning har blifvit förd öfver de skadade; ty vid hvarje trupps ankomst och bortgång har en sorgfällig granskning af skador blifvit anställd, med sådan noggrannhet, att vid truppers ankomst skador blifvit upptäckte, hvilka för sjelfva Befälet förut varit okände. Resultatet af denna räk - 4° Den 16 Februarii f. m. nings debet och credit visar, att de genom arbetet skadades antal utgjort 2 procent af bela arbetsstyrkan, då deribland inberäknas Sfven de, sorn endast haft ett finger skadadt.
Geijer, vid sitt betraktande af detta ämne, tog den (omedvetet) ifrån sig sjelf, och fyllde abstractionen med den moraliska skönheten af sin egen personlighet. I sin Histoire des Girondins. Men häri var Condorcet icke ensam; denna dogm var den första i hela Revolutionens samhällslära – och är så ännu i dag. Detta stereotypiska företal till så många pappers-constitutioner vågade Convents-ledamoten Daunou, när den ärkejakobinska constitutionen af 1793 var under görning, karakterisera såsom articles, dont l’incohérence, l’ambiguité, l’imprécision préludèrent à l’injustice et à la faiblesse des lois, aux humiliations constitutionelles du peuple et à nos longues calamités. Han fick upplefva och öfverlefva än värre – och märkvärdigt, att han fick det! Till bitter förtret för Gironde-männen, hvilkas uppfinning Jakobinerne härmed – och högtidligen – togo i besittning såsom sin. Anacharsis Cloots, Hebert, Chaumette m. fl. Läkaren Guillotin var uppfinnare (eller åtminstone, enligt somliges påstående, fullkomnare) af det bödels-verktyg, som på ett så hiskligt sätt har förevigat hans namn. Också blef denna paragraph åberopad af den beryktade Bryggaren Santerre, inför den darrande andra NationalFörsamlingen, på den skändliga 20 Juni 1792 – en tillställning af de ”dygdiga” Gironde-männen, hvilka dock strax derefter öfverflyglades genom Bergmännens 10 Augusti och 2 September. Det bör härvid ej glömmas, att just de förre hade besoldat och till Paris inkallat de hamnbusar från Marseille, hvilka sedan köptes af de sednare för Orleans-Egalités penningar. Den bekanta termen le juste milieu, med hvilken denna Styrelse betecknade sin politik, äger – enligt Guizot – till upphofsman Washington; som dermed betecknade sin egen (Se Washington, par Guizot).
Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdr. för d. 20 dennes. Uplästes till justering och godkändes Exped.Utskis nedannämude förslag till R. St:rs underd. skrifvelse!' till K. M.: JVs 137, angide ändring af de vid anslaget till inrättande af en teknisk skola i Orebro fästade vilkor; JVs 138, angide utvidgning af Upsala Cenlral-hospilals område genom afsöndring af jord från Ultuna Kungsladugård och Kronoparken Asen; samt M 139, angide förändring i erläggandet af vågoch mätarepenningar i Westerås. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Uts|?;s-ledamöter; och JjefOöBOS dertill utsedde i 224 Den 22 September f. m. Slals-Utskottet: alt inträda tinder den ordinarie ledamoten JVs 8. Gr. Oxenstjerna till Korsholm, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Johan Garl, beviljade 14 dagars ledighet från och med den 16 Sept.; JVs 245. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam. Bevill n ings-Utskottet: efter JV2 1,976. Hr von Knorring, Erik Oscar; JM 456. Hr Aminoff, Johan Fredrik. Föredrogs ånyo Exped.Utskis tinder JM 134 afgifna, den 16 och 20 dennes på bordet lagda Förslag till R. Stms underd. skrifvelse till K. M., ang:de inrättande af ett Ecklesiastik-Kolhm: Hr von Hartmansdorff, Au g.: I afseende på denna skrifvelse» hufvndinnehåll har jag intet att anmärka; men väl i afseende på berättelsen om hvad i detta hänseende fordom sig tilldragit, dervid jag önskar ali ett tillägg mätte äga rum.
11 aden, redan före della lärer hafva vidtagit, anser Utskottet sig höra tillstyrka: att det högre Stats-anslaget må från och med innevarande års ardra Qvartal utgå ; Yarandes den dertill för detta år erforderliga Summa, 5a,5oo R;dr; att tillgå af det besparda årliga Stats anslaget 70,900 R:dr, till Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottningen Hedvig Elisabeth Charlottas Hofhållning. 3:o Uti den Nådiga Propositionen, om Stats-Verkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit i Nåder tillkännagifvit, att den till anskaffande af nya Meubler och reparation af gamla, för alla Kongl. Slotten nu anslaglie Summa af 5,000 R:dr årligen funnits alldeles otillräcklig, hvarföre Kongl. Majit, med tillkännagifvandc, att Riks-MarskalksÄmbetet föreslagit en tillökning deruti till ia,ooo Rid r, tifl Stats-Utskottet öfverlemna t, att vid Stats-regleringen uppgifva ett emot Beli ofve t i denna del svarande förhöjdt anslag. Det har visserligen icke undfallit StatsUtskottet, att den Summa af 5,000 Ridr ärligen, som först vid i8i5 års Riksdag anvistes lill anskaffande af nya och reparation af gamla Meubler, för så väl Kongl. Slottet i Hufvud-Sladen, som de Kongl. Lust-Slotten, synes mindre svarande mot ändamålet i närvarande tidpunct, då prisen på hvad som för Meubleringen erfordras äro högt upstegrade, och attj en tillökning i detta anslag följaktligen är nödvändig; men du af - Stcits-Utskottets Betänkanden.
Gyldenstolpe uppgifvit, till 500 r:dr r:gds eller något dylikt; men de af Eder, mine Hrr! som kunna påminna sig hurudan! förhållandet var för 30 år sedan, eller hvad det kan vara, torde erinra sig huruledes den lidens räntebärande diskontsedlar voro omtyckta och lago icke blott i kassakistorna hos köpmännen, utan äfven i pulpeterna hos hvarje enskilt person, som kunde dem åtkomma, allt derföre, att de voro räntebärande. Så skulle nu äfvenledes komma att tillgå med ifrågavar. obligationer. Deskulle genom den åtföljande räntan blifva högst begärliga och följaktligen desto flere tillskapas. Banko-fullmäktige skulle få en dubbel påkänning, dels af bruksägare, som ville låna och dels af kapitalister, som ville draga ränta på sina penningar. Beggedera skulle ropa på nyttan och nödvändigheten att sådant skedde. När man nu vet huru mycket den för närvar, äger företräde, som ropar högst, huru skulle icke då banko-fullmäktige blifva bestormade? Kunde de verkligen förmå att sätta sig till motvärn, så mycket som behöfdes? Skulle man icke få höra, att under nuvar. förhållanden banko-fullmäktige genast borde börja med åtgärdens vidtagande. Men frågan är icke blott den: När är tiden inne? — utan äfven den: huru mycket skall på detta sätt utlånas? Utan tvifvel skulle man på den förra frågan svara, straxt och på den sednare ett obegränsadt belopp. Jag kan icke inse annat än att sådant skulle för banken medföra en ganska betydlig fara. Ilar anmärktes nyss, att, i den mån, som bruksägare få tillfälle att belåna sina effekter, sä sälja de dem icke, utan behålla dem, intilldess att konjunkturen blifver bättre. Denna anmärkn., som i min tanka är sann, har man velat bestrida. Jag anhåller derföre att få säga Eder, mine Hrr! att jag har känt en bankofullmäktig, som just genom tillfälle lill jerns belåning underlät alt sälja det intill dess han blef bankrutt. Samma verkan, som i smått drabbar den enskilde, när han i förhoppning att få ännu mera dröjer med sin varas försäljning, får riket i stort jemväl vidkännas.
St, ehuru ensamma principaler, vjd sin sammankomst icke skulle äga att vidtaga nödiga rättelser, utan nödgas afvakta en K. propos. derom. Jag linner dessutom inga olägenheter af ett sådant förbehåll, men val af motsatsen, och jag kan ej frångå mitt yrkande, helst jag anset* saken af vigt och motsatsen såsom pn oformlighet. Ehuru Frih. Ehrenborgh anfört de skäl, IJtsk. haft att annorlunda bedöma saken, kan jag således ej frångå mitt förslag; mea ait vidare utveckla skälen för det - Den ii September «. m. i43 samma anser jag öfverflödigt och anhåller blott, att Gr. Horn måtte i sitt redactionsförslag äfven intaga detta förbehåll. Hvad den anmärkningen angår, att tiden icke skulle blifva tillräcklig, har erfarenheten visat, att ifrågavar. granskning af förvaltningen från riksdag till riksdag kan verkställas på en månad, särdeles då revision föregått; och kortare tid än en månad lärer ingen urtima riksdag komma att räcka. Gr. Frölich, Dav.: Under förutsättning, att lagtima riksdagarna återkomma hvart 3:dje år, anser jag mig i anleda. af den siste talarens yttrande böra förklara, att jag ej kan fatta nödvändigheten af att granska Bancooch Riksg:sverken vid hvarje urtima riksdag, ehuru jag medger denna gransknings oskiljaktighet från nya val af förvaltningspersonalen; men jag tillstår, att om jag såsom förvaltare ej visste, huruvida jag hade åtminstone tre års verkningstid framför mig, då jag emottoge befattningen, skulle jag icke vilja åtaga mig dem Af detta skäl motsätter jag mig Frih. Paltnsjernas förslag, hvilket, efter min tanka, skulle mera uppskrämma än gagna, helst jag i allt fall skulle tro, att det af honom sökta correctivet bättre vrnnes genom statsrevisionerna, der Frih. Palmstjerna, om han vill vidareutveckla sin ide', har öppet fält för sig, men icke här, der ändamålet skulle gå förloradt, I Öfrigt får jag förklara, att jag instämmer i Hr v. Troils förslag med någon liten ändring i redäctionen.
Hör lill Stais-Uts/e. Utlåt., år 1859—1860, N:o 93. 1 Civil-Departementets Expedition. Nuvarande Kgl. Majit Stats-Utskottet fö- reslår lö- ner m. m. aflöning m. m. föreslagit löner m,m. R:mt R:dr. R:mt R:dr. Dito indrages och lönebeloppet ställes till Minskningen i Expeditionens anslag blifver således 1,500 R:dr R:mt. Hor till Stats-Utsk. Utlåt., år 1859—i860, N:o 93. Tab. Utt. B. Statistiska Tabell-Kommissionen. Att utgå •jafannat [ anslag. | 27,000 26,700 Chefen Byråns 3:ne ordinarie tjenstemän, å 3,000 R:dr Arfvode åt en tjensteman vid f. d. Tabell-kommissionen Vaktbetjeningen Särskilda Reservations-anslag: Till bibliothekets underhållande och litterärt utbyte . Till betäckande af en del af kostnaderne för en statistisk tidskrift Till arfvoden åt tillfälliga biträden Till det officiela, statistiska trycket (■Till Ij us, ved, skrifmaterialier m. m Nuvarande beloppet öfverflyltas till Hufvud-titelns allmänna förslags-anslag för Skrifmaterialier och Expenser, Eed in. m. Summa Stats-Utskottet föreslår löner m. m. Minskningen i Kommissionens anslag blifver således 800 R:dr R:mt. Höi• till StatsTal». Titt. C. Lands-Staterne i Länen. R:mt R:dr. ö. Ny anvisning. Löneförhöjningåt Landshöfdingen : i Jemtlands Län 1,250: i Norrbottens dito ‘ 1,250: För en (ny) Länsman i Långhundra härad af Stockholms Län:
Staten af sina egendomar icke erhåller den inkomst, som under en ändamålsenlig förvaltning deraf borde kunna beredas. Det allmänt kända förhållandet, att arrendatorer, hvilka begagnande sig af den dem genom nu gällande föreskrifter tillförsäkrade optionsrätt, fått arrendet af Statens egendomar åt sig förlängdt, stundom öfverlåtit detsamma på annan person emot erhållande af ganska betydlig godtgörelse derför, har enligt Utskottets tanke, i väsendtlig män bidragit till detta omdöme, enär det ligger för öppen dag att nämnde godtgörelse eller mellangift, på sätt Kongl. Maj:t uti Sin vid denna riksdag aflåtna och af Rikets Ständer bifallna nådiga Proposition angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas, äfvenledes yttrat, utgör en lämplig mätare å Kronans förlust af den städja, som i annat fall skulle kunnat vid arrendeauktion utfästas. Men härvid torde dock icke böra förbises, att, ehuru en obegränsad täflan, förnyad inom icke för aflägsen tid, tvifvelsutan skulle i flere fall böja arrendebeloppen, åtskilliga olägenheter, hvilka blifvit af Rikets Ständer förut befarade, kunde derigenom uppstå.
Jag behöfver ej säga, alt denna rätt att reqvirera dagsverken skall vara kringgärdad af bestämda reglementariska föreskrifter, så att mannamån ej kan ske, eller arbetaren ryckas från jordbruket i den brådaste tiden. Ej heller behöfver jag säga, att min mening är, det äfven denna servitut blott är öfvergående, och alt den dag väl en gång skall komma, då jordbrukaren befrias frän bekostandet af de stora farvägarna (de små, eller byoch socknevägarna torde väl alltid komma att underhållas af invånarna). Den t Mars c. m. 117 Afsigten med detta förslag är att söka tillvägabringa en kanske oberäknelig nytta för landet. Om jag ej med nog sakkännedom eller skarpsinnighet inträngt i ämnet, så må andra visa mig mina misstag; jag skall ej blott utan ovilja, utan med verklig glädje emottaga tillrättavisningen. Det enda, Iivari jag ej tror mig kunna vederläggas, är, att frågan är af högsta vigt. Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utskott. Dessa 2:ne anföranden lades på bordet. Frih. Spre ngtporten, Jac. Wilh., uppläste följande: Af de förslag till en förbättrad reglering af brännvinsbränningen, som vid detta Riksmöte blifvit väckta och kommit till min kunskap, är ett, som närmast uppfyller de begrepp, jag hyser om ändamål och billighet. Frih. Palmstjerna synes mig hafva utgått från den, efter min tanka, ganska riktiga grundsats: att husbehofsbränningen, såsom den nu utöfvas, är af all brännvinsbränning den skadligaste, emedan den förstör mest bränsle och säd, emedan den direct verkar förderfligast på allmogens sedlighet, och emedan den lägger hinder i vägen för controllen och följaktligen för en hög beskattning, hvaraf Staten kunde hafva inkomst och den förderfliga varan fördyras. Utgående från dessa grunder, synes den värda motionären hafva insett, att då husbehofsbränningen icke kan förbjudas, enda möjligheten, att ställa brännvinsbränningen på en redig och för Staten inkomstgifvande fot, är att uppdraga en sträng gräns emellan husbehofsbränning och fabrication.
På fyra ställen å landet idkades minuthandel med bränvin. Då tillika numera bränvins och andra spirituösa dryckers utskänkning vid auktioner icke är tillåten, har en ytterligare väsendtlig inskränkning i tillfällen till fylleri ägt rum. Lagsöhningarne hos Länsstyrelsen och i följd deraf till betalning fastställda belopp, äfvensom de hos under-exsekutorerne sökta utmätningar hafva för landet och städerna tillsammans utgjort: Lagsökningars antal. I följd af lagsökningar till betalningar Hos under-exsekutorerne sökta utmätningar i banko R:dr. fastställde belopp. För Kronans intrader. Af de uppgifne ut’ 23 mätnings-beloppen är ändock en stor del icke uttagen genom verklig utmätning, utan betalning erlagd efter det utmätning begärts. Under alla fem åren tillhopa hafva allenast sju fastigheter å landet och fyra i städerna blifvit utmätningsvis försålda. A Länets cellfängelse har ordningen varit god. Antalet personer, som i detsamma varit intagna dels för att undergå hvarjehanda straff’ för brott, dels såsom försvarslöse, har utgjort: år 1851 för undergående af straff 150, försvarslöse 132. 1852 » » 207 » 21 G. » 1853 », » 160 » 220. Dessa resultat äro öfverhufvud något ogynsammare än under nästföregående treårsperiod. § 6. Slätterne. Af Länets sex städer bar icke någon under ifrågavarande tidrymd visat några märkbara framsteg i industrielt hänseende, utan gäller om dem fortfarande hvad anfördt är i de begge sednast förut afgifne underdåniga berättelserna. Folknummern samt särskilda slags näringsidkare i en hvar af städerna jemte handtverksoch fabriksidkares arbetsbiträden samt städernas fartyg nppgingo år 1855 till följande tal: Folkmängd. Handlande. Handtverkare. Fabriksidkare. Personer, som idkat handtverk såsom försörjningsmedcl. Gesäller. Lärlingar. Andre induslriarbetare. Skeppare. Fiskare. Städernas fartyg. antal. lästetal.
Detta är ett offer, som väl luktar för Herranom. Vill han göra bränneoffer af får eller getter, så offre det mankön är, det ingen brist hafver; Och skall slagta det utmed sidone af altaret, som norrut är för Herranom. Och Presterna, Aarons söner, skola stänka dess blod på altaret allt omkring. Och man skall hugga det i stycke. Och Presten skall lägga hufvudet och kroppen på veden och elden, som på altaret är. Men inelfverna och fötterna skall man två med vatten. Och Presten skall allt det offra och uppbränna på altaret till bränneoffer. Detta är ett offer, som väl luktar för Herranom. Vill han ock göra Herranom ett bränneoffer af foglar, så göre det af turturdufvor, eller af unga dufvor. Och Presten skall hafvat fram till altaret, och först vrida thy halsen af, att det må uppbrännas på altaret, och låta utblöda blodet på altarens vägg. Och dess kräfvo med fjädrarna skall man kasta vid altaret österut på askohopen; Och skall bryta dess vingar sönder, men icke rifva dem ifrå. Och alltså skall Presten uppbränna det på altaret, på vedenom och eldenom, till ett bränneoffer. Detta är ett offer, som väl luktar Herranom. Vill en själ göra Herranom ett spisoffer, så skall det vara af semlomjöl; och skall gjuta der oljo uppå, och lägga rökelse deruppå; Och bära det så till Presterna, Aarons söner. Då skall Presten taga sina hand fulla af det samma semlomjölet och oljone, samt med allt rökelset, och bränna det upp på altaret till en åminnelse. Detta är ett offer, som väl luktar för Herranom. Det öfver är af spisoffret, skall höra Aaron och hans söner till. Det skall vara det aldrahelgasta af Herrans offer. Men vill han göra ett spisoffer af det i ugn bakas, så tage kakor af semlomjöl, osyrade, beblandade med oljo, och osyrade tunnkakor, smorda med oljo.
För närvarande är jag för min del benägen att gå den medelväg, som Preste-St. och reservanten Hr Nordenfeldt föreslagit. Man iakttager då den betänksamhet, Gr. Sparre förordat. Man kan i alla fall vara säker att detta förslag icke kommer att blifva det definitiva, ty, i afseende på siffran, kan man, för att träffa det rätta, nu endast göra ett försök, — man måste gå endast försöksvis tillväga, tills man träffar hvad allmänheten anser rättvist. Att nuv:de grund, särdeles mantalets, icke duger, derom äro vi väl alla ölvertygade? Andras den ej, blir kommunalförfattningen - Den 22 Maj e. m. 465 Författningen illa tillämpad äfven i andra punkter, der den efter min tanke är god. Författningen har många brister och fel; och som jag deltog i öfverläggningen derom, faller äfven en del af ansvaret på mig. Dock kan jag icke undgå påminna om att R. o. Ad. hade ganska kort tid att betänka sig på, då kommunal-författn. -n koni fram; detta skedde nemi. i riksdagens ellofte timme, och man måste gå tillväga med en brådska, som det varit önskeligt att undvika. När man uppajorde förslag till kommunal-författnm, visste man icke heller huru bevillnings-förordningen skulle blifva; och när denna sednare antogs, visste man icke huru den skulle slå sig ut. Be v i II n i n gsf ö r f a 11 n: n s motståndare framhöllo en mängd olägenheter. Sedan man sett huru bevillnings-stadgan gestaltat sig, är det lättare vidtaga de nödige förändringarne i kommunal-författnm. På det Utsk:t må hafva någon ledning, får jag anhålla att R. o. Ad. ville förena sig i Preste-St:s beslut, såsom Frih. Alströmer föreslagit. Gr. Sparre: Jag får till en början säga, att den medelväg, den siste värde talaren säger att Preste-St. skulle valt, mellan Utskds och reservantens förslag, förefaller mig besynnerlig, ty Utsk:ts förslag är 6—10, och Preste-St:s 5—10, samt reservantens 1—3, om jag minnes rätt.
Skrifvelse, N:o 149. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förklaring och ändring af 5 §. 25 kap. Rätlegångs-balken. (Lag-Utsk:s Bet.. N:o 37.) S. A. K. Af den anledning, att, ehuru stadgandet i 5 §:n 25 kap. Rättegångs-balken derom, att, i gröfre jemväl uppräknade brottmål, underrätts beslut ej må i fullbordan gå, innan Hofrällen pröfvat beslutet, icke skulle föranleda underställning i annan händelse, un att den tilltalade blifvit till ansvar dömd, likväl den praxis i lagskipningen gjort sig gällande, att endast på grund af anklagelsens beskaffenhet och sålunda antingen den anklagade sakfälles eller befrias, beslutet underställa, bar, enär ett sådant förfarande hvarken vore förenligt med lagens i omförmälda stadgande uttryckta mening eller öfverensstämde med underställningens ändamål, att skydda anklagade, framställning bos Rikets Ständer blifvit gjord, huruledes lagstiftningens mellankomst i denna del blefve af nöden för återställande af ifrågavarande stadgandes ursprungliga betydelse, helst den afvikelse derifrån, som i lagskipningen skett, vore lämplig endast i fråga om brott, hvilka lagen belägger med dödsstraff. Vid sålunda påkalladt bedömande, huruvida ofvanberörda föreskrift, angående underställning af underrätts utslag i vissa brottmål rätteligen iakttages dymedelst, att underställning sker antingen den anklagade sakfälles eller ej, eller om icke lagstiftarens mening varit, att underställning blott skall eg a rum, i händelse af sakfällande, hafva Rikets Ständer funnit, att dessa stridiga meningar, deraf den senare eger öfverensstämmelse jemväl med äldre liders lagstiftning, hemta stöd frän ExpeditionsUtskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 149.