Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De 10 som erlägga den högsta skatt till Staten 10 12 Biskopar t 2 2 Presidenter i Hof-Rätterna 2 1 President för Kammarwerket I Riksens Ständers Justiticr-Ombudsman ... I 2 Prvfesiorer ifrän hwart Universitet, hwaribland 1 Juris Profesior frän hwartdera . 4 t 5 af Konungen nämnde Ledamöter 15 125." Och skulle ofwanbemälde Herrar Ledamöters nu uppläste Anföranden läggas till de öfriga detta ämne rörande Handlingar. Ut supra. Dx krotooollo Bilaga till Mem. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Coustitutions-Utskotts Protocoll den 21 Martn 1810. S. D. Ingas och uppläste Herr Lagmannen Silfversparre följande anmärkningar i anledning af 618 Expeditioner till Riks-StLndeu. de uti Utskottet förehafdc öfwerläggningar om Representations-Frägan: '^Hwad jag i detta amne, under hopp om Utskottets benägna öfwerseende med det felaktiga och ofullständiga, förut wagat framlägga till dest upplysta bedömande, innefattar egentligen blott ett Utkast, i afseende pä det practista i förevarande fraga; men saknar nästan helt och hållet det grundliga och wettenskapliga utredande, som bordt föregå, derest min förmåga stätt i wederbörligt förhällande till min wälmeniug. Denna brist har likwäl blifwit fullkomligen afhulpen genom de förträffliga afhandlingar, hwarmed isynnerhet twäune Ledamöter sedermera riktat Utskottet, rörande detta wigtiga och grannlaga ärende, hwilket jag således tror nu wara i det närmaste sä ivida utredt, som det för uärwaraude möjligtwis kan blifwa.
jo! derom huruvida det närvar, behofvet för bolaget är detsamma, som det var när kolanslaget genom privilegierna beviljades, och detta för att komma till den i:i t Isen liga påföljd, att, i händelse undersökningen skulle utvisa alt ett bolag, hvars gifna bestämmelse är att upparbeta koppargrufvan, kan slå under sig oell lill sin nytta på annat sätt använda det, som är gifvet endast i och för koppartillverkningen, rättelse i afseende på den derpå grundade kollevereringsskyldigheten må kunna tillvägabringas. Då TJtsk. icke begärt annat än en undersökning och ändamålet omöjligen kan af min rättskänsla ogillas, så förnyar jag min anhållan om bifall till betänkandet. Hr von Hartmansdorff: En af StatsUtsk:s ledamöter har, såsom skäl alt bifalla Utsk:s betänk., anmärkt, alt hvad som nu blifvit tillstyrkt RiksSt:n att göra, hafva de gjort en gång förr lili en nära beslägtad fråga, nemi. om rättighet i allmänhet till kolfångst för vissa bruk. Det är just detta förhållande, som fästat min uppmärksamhet på förevar, fråga. B. St. anhöllo vid sistlidne riksdag, att JK. M. måtte låta undersöka huru sig förhölle med brukens rättighet till kolfångst. Såsom t. f. landshöfding i Calmar län ålåg det mig att i sådant ändamål sammankalla kol g i fvare och koltagare. Vid denna sammankomst i norra delen af länet inträffade, att alla de som hade några rättigheter förklarade sig vilja behålla dem, och alla de som hade skyldigheter förklarade sig vilja slippa att fullgöra dem. Med parterna kom det följaktligen icke längre, än att den ene skrattade åt den andres anspråk, sägande : det är domstolen Qch icke landshöfdingen, sorn skall skilja oss emellan. Innehållet af min berättelse om undersökningen blef derefter. Men se, då det kom till södra delen af länet, vårdade sig hvarken kolgifvare eller koltagare att infinna sig, med un - D« d 3$ April f. m. dantag af en enda person, hvilken följaktligen kunde yttra sig utan gensägelse.
Pistoler, Piiffertar och Terseroller, 1 par, 1 B:dr. Delar af Gevär förlullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. De nu i noten till Gevär hänvisade artiklarne ”Sablar” och ”Värjor” torde i stället böra till ”Stålarbeten” hänvisas. 1 stället för den värdetull af 25 proc., som är åsatt Gipsarbeten, ej specificerade, Gipsarbeten. föreslår Utskottet, att nämnde artikel belägges med 8 sk. tull per skålp. I gällande taxa äro Buteljer, Burkar, Bunkar och Flaskor åtskiljde i tre klasser, Glas, nemligen: af ”till och med \ kannas rymd” med 32 sk.; ”deröfver till och med kanna” med Buteljer, 2 B:dr 10 sk.; och af ”större rymd’’ med 4 B:dr 32 sk. införsels-tull per 100 st. Herr m' m' Hjerta har härvid anmärkt, att den första afdelningen ined 32 sk. tull för 100 stycken borde beräknas till -^:dels, i stället för en fjerdedels kanna, på det att ej tvetydighet vid tullberäkning för vanliga buteljer måtte uppstå, samt att för buteljer öfver kanna vore nog att hafva en afdelning med 1 B:dr 32 sk. tull, emedan transport-kostnad och faran för kassering blefve i proportion större för större volymer och dessutom sådana glaskärl sällan införskrefvos, annat än för speciela, på förhand gifna behof, då tillgång derå ej funnes vid de Svenska glasbruken. Varande dessutom af Hr Hjerta anmärkt, ,att tullafgifterna i nu gällande taxa å andra klassen buteljer uppginge till nära 40 och å den tredje klassen till nära 50 procent af värdet.
Om jag derföre endast betraktade den utgift, som här är i fråga i förhållande till åtskilliga andra, så måste jag anse den vida mer tillhöra de produktiva utgifterna. Om jag talar till förmån för Utsk:s Betänk., sorn afslyrkt den K. Propos:n, så är det icke heller till följd af någon afundsjuka på Landshm i Malmö; ty jag unnar honom gerna ett så behagligt sommarställe som möjligt; utan det är derföre att jag anser att man äfven för det bästa syftemål bör söka välja så ändamålsenliga sätt och medel som möjligt, eller så, att för den använda kostnaden må kunna erhållas ett så godt resultat som möjligt. Det är på denna grund som jag vågar anhålla om E. o. Ad:s öfverseende, om jag en stund upptager tiden med att framlägga några skäl för den meningen, att Utsk. vid detta tillfälle handlat rätt. Alla frågor om bildnings-anstalter för landtbruket, eller för hvilken annan kunskapsgren som helst, torde kunna indelas i två slag, nemi. de som sysselsätta sig med vetenskapliga forskningar för att finna lösningen af problemer, och de som sysselsätta sig med att sprida kännedomen om redan bekräftade rön och theorier. Den bär ifrågav:de anstalten måste vara af det sednare slaget; ty för den vetenskapliga forskningen i landtbruket hafva vi redan en LandtbruksAkademi, en på Statens bekostnad anställd agrikulturkemist och agronomer, sorn stå under LandtbruksAkademiens öfverinseende. Den föreslagna anstaltens syftemål måste då blifva alt sprida kunskap om redan bekräftade rön och theorier. Nu kommer jag till det undra stadium af betraktelsen, nemi. huruvida spridandet af sådana redan bekräftade rön och theorier bäst sker genom inrättande af en sådan högskola som den nu föreslagna. Jag anser det vara en sanning, att landtbruket i Skåne står på en ganska betydlig höjd, ty jag har hört erfarna jordbrukare säga, att i Skåne finnas flera egendomar, hvilka utan att blygas kunna mäta sig med de Engelska; men då Sverige har 60,000 andra hemman, bland hvilka flertalet ägas af bondeståndet, så tror jag, att man mycket bättre skulle använda den här ifrågav:de summan, om man använde den till att sprida upplysning bland allmogen på dessa 60,000 hemman.
Österri1i.e~ representant, fru T7u ?rGse Sc7~lesi~g~-Ec ?cstehz, afgaf en Iiingre, intressant berattelse öfver lrvinnorörelsen i Österrike, hvilli-en doc] &lt; ej tiden med@ att höra till slut, och fröken Luise Ey, Portugals och Spaniens delegerade, Iiimuade en visserligen riitt pikant och rolig, fast ej för föremillen just så sinickr,inde frmnstallniiig af kvinnan P&amp; den Pyreneiska halfön. Tilliiggas bör dock, att frölren Ey hmrken. var ~Ggon Tilrta spanior B eller portiigis, .litan en tyska, som lange öfvat skolvei~lcsaniliet i Portugal. - Detta i 1coi: thet den första kongressdagens förhandlingar. &amp; t i detalj redogöra för de öfriga, allra helst för dem som oinfattade specialfrhgor sbdana soin uppfostran, under visning, bai: navård, sjnlrv&amp;rd, villgörenhet, nylrterhetsi: öl.olsen, fredsfrggan o. s. v., slrulle \ rerlca lika tröttande som sessionerna sjalfva. En och annan axplockning ur det omv %slande progrninmet torde dock ej salen? sitt intresse. Men en såclan, och möjligen en och annan episod frAn Irongressens sista dagar, vill jag spara till nilsta hiifte. ) &gt; Kärlek och Moder1 igheb, Hrad Br ordens innobörd? af Ina Rogberg. Bland de många behjiirtansviirda skrifter orii kvinnorörolsen, som under sista h e t utkommit, äro de viktigast, i hvilka man söker vederlggga natiwalismens uppfattning af kvinnan och äktenskapet, ty denna sida af iimnet utgör frågans sjalfva hjiii-tpunlct. Ina Rogbergs bok tillhör denna kategori. Men ej blott darför utan ock af andra skal, intager den en framstående plats i samlingen.
J3g tror att det sätt, hvarpå Riksens Ständer cu låtit föreslå 6ig att deltaga uti afgörandet af Tulltaxan, är ganska vigtigt. Just det förekommer, hvad en värd talare fruktat, nemligen ombytlighet. Den är ej att befara af en god Representation , och vår må väl en gång blifva sådan. Det var liksom en inre känsla hos Bevillningsutskottet att tro, det Riksens Ständer skola handla conseqvent , om det till dem öfverlennäs att behandla Tulltaxan. Näringarne, de naturliga näringarne kunna endast gå fram under ett klokt och afpassadt samband med den utrikes handeln. Jag kan ej annat än ogilla de anmärkningar, som blifvit gjorde emot gruodvalen af Utskottet6 Betänkande , men är höjd att instämma deri , att det får hvila på bordet, till dess frågan om Näringsfriheten fö. rekommer , och tror att en näringsfrihet utan handelsfrihet, ej kan äga rum. Herr Tham , Wollrath-. För första gången har jag hört här den läran, att en återremiss skall förstås, såsom ett upphäfvande af Utskottets tanka. När Riksens Ständer upphäfva den, så ogilla, så afslå de Betänkandet. När blott återremiss sker, lärer det vara Utskottets rätt, att bibehålla sina tankar, om de ej äro i strid med lagarne. Så har det hittills passerat, och så lärer det komma att passera. Flere gånger hafva Utskotten återkommit med samma tankar, som de första gången yttrat. Väl hafva Riksens Ständer någon gång afslagit deras Bei Den 11 Augusti f. m. 365 tänkande, men ej hafva de förebrått Utskotten, för det de förblifvit vid sin mening, och jag tror ej att någon Riksdagsman till förebråelser äger rätt. Hvad sjelfva frågan angår, om Utskottets behandlingssätt af ämnet, så tror jag, att det är så fullkomligt utveckiadt för hvar och en, som ci föresatt sig, att icke Jåta öfvertyga sig, eller som ej har en så rakt deremot stridande opinion, att han ej kan öfvertygas, så att jag blott vill åberopa, hvad Betänkandet utförligen innehåller.
Utskotten hemta skäl för denna sin hemställan afföljande omständigheter, nemligen: att deli härigenom uppkommande skatt icke skulle med någon slags visshet kunna beräknas; att för dess någorlunda ordentliga utgörande icke kunde gifvas några tillförlitliga controller, då , utom den skattskyldiges egna, troligtvis icke sällan mindre rigtiga uppgift , ingen säker ledning för uppskattningen af hvars och ens tillverkning vore att tillgå; att allmogen, öfver sin brännvins-tillverkning , om ej alltid , åtminstone oftast, i brist af anteckningar, icke med bästa vilja skulle kunna meddela rigtiga uppgifter, hvilkas aflemnande dessutom komme att medföra mycken svårighet oell tidspillan lör dem, som skulle nödsakas att, i sådant ändamål, sjelfve eller genom ombud, infinna sig vid BeredningsCömitéernas sammanträden; hvartill kommer, att Taxeringsmännen, då sådana uppgifter säkert ganska ofta torde uteblifva, skulle sakna hufvudgrunden för en sådan uppskattning; att den redlige, som ärligt uppgåfve sin tillverkning, blefve tungt beskattad, då den oredlige i mer eller rnin Bih. tillR. St. ^ 1 A fil. 4 n:te Häftet. Vt 5o B evilla.-j Las,- och Oee.-Utsk. Mern. N.-O 27. dre mon undveke denna bevillning; att ett sådant beskattnings-sätt dessutom skulle åstadkomma obehagliga fiscalisntioner, ovänskap grannar emellan, ledsamhet för Själasörjare att, såsom Ledamöter i Comiteerne, controllera sina åhörare och derigenom väcka deras ovilja; samt att sjelfva behofvet afen minimi-tariff visar, det ifrågavarande beskattnings-grund, så billig den i theoretiskt hänseende må synas, i practiken medför nästan oöfvervinnerliga svårigheter. Skulle skiljaktigheten i detta hänseende likväl fortfara, måste frågan afgöras genom votering, hvarvid Utskotten torde få fästa Högv. Preste-Ståndets och Vällofl.
UplästeZ »a notitlrm ett frän Banco-Utflottet inkommit sä lydande. ^ > Wördsamt Memorial! Sedan, i anledning af Högloss. Stats» samt Allmänna Bcswäre»och Oeconomie.Utjkottens Betänkande, om nöd» wändigheten för Allmänna Magazins-StyrelsenafDisconträtt i Banquen pä Zoo,oooR:d. Specie, Banco-Utskottet uti dess infordrade wördsannna utlätande af den rZ sistlel» ne Februari, icke fant skäl, att efter de flere till det Allmänna meddelte ansenliga förskotter, det till förberörde änhamäl sökte Discont-biträde af Banque» tillstyrka; har Banco-Utskottetö sä beskaffade hemställan, wunnit Högloss. Ridderskapets och Adelns, Wälloss. Borgare-Ständets, samt Hederwarda Bonde »Ständets gillande; Högwördige Preste» Ständet deremot, hade jemte remiss till Banco-Utskottet, af nägre Herrar Ledamöters till Protocollet gjorde anmärkningar, funnit sig af följande skäl icke kunna lemna dest bifall till Utskottets ofwanberbrde afflags-hemställan: nemligen, att ä ena sidan, ifrägawarande Magazins-Jnrättning, ej mindre i anseende till dess nytta och oumbärlighet för Riket, an i anseende till det biträde as 1,670,00a R:d., som förre Magazins-Inrättningen till Staten försträckt, framför alla andra Inrättningar, bordt af Banque», understödjas; samt deremot ä andra sidan, ifrägawarande Disconterings-rätt pä 300,000
Också England har på sistone utbildat en lika förnäm som utsökt dekorativ konst, och nästan allestädes spåras samtidigt en gifven böjelse för det afsöndrade och otillgängliga. Låt oss nu till sist efterse hur dessa mer aristokratiska rörelser kunna sammanfalla med den demokratisering, som blifvit germanernas mål. Vi skola därmed äfven finna det slutliga svaret på frågan om blomstring och förfall. Uppställa vi hellenismen som en sinnebild för blomman af mänsklig odling, då få vi icke heller väja ord, då är utan nåd vår tid förfallets. Det vore lätt och det skulle öppna många förvägna perspektiv att drifva en sådan betraktelse till sin spets, men frågan om våra egna dagars betydelse är för allvarlig att kunna upplösas i en lek. Vi komma sanningen närmare, om vi nöja oss med några enkla och stilla ord af rättvisa mot oss själfva. Säkert är det ett tecken bland många på de romanska folkens afmattning att ingen Petrus Eremita på fullt allvar predikar ett korståg mot germanismen, men själfva kunna vi det åtminstone icke. För att erhålla ett svar på frågan om blomstring eller förfall, gäller det tvärtom att efter så mycket erkännande åt objektivismen själfva för en gång sätta hvarje personligt tycke under en skäppa och samla den slutliga bilden på de mer trovärdiga plåtarna i ett fotografiskt objektiv. Med flit och kanske till öfverdrift har jag målat i hvitt och svart för att framhäfva några af de jämförelser, hvilka dagligen tränga sig in på oss. Den historiska erfarenheten har lärt oss att staten, filosofien och konsten aldrig byggdes på en säkrare grund än objektivismens. Detta innebär dock egentligen endast att klassiciteten med sin objektivism är något länge sedan fullbordadt, hvars fel och förtjänster vi utan svårighet kunna granska vid en tillbakablick. Germanismen åter står ännu i sin fulla växt och vi kunna om honom endast tala i gissningar och profetior. Det vore lätt att fortsätta ett gisslande af germanismen och skildra den som en långt från städerna belägen klockaregård, fylld af oväsen från piglock och pianodunk med alla tio fingrarna och i hvars ljusdunkel färgerna hopsmälta i den ekgula ofärg, som låter oss tro att en sjuk katt gått fram öfver alla Nordeuropas salspanel.
Från Södra Bataljonen af Bohus-Läns Regemente, som fortfor att vara Ca valleri, hafva Norrmännen, vid ett fiendtligt infall, borttagit en del hästar och sadelmunderingar m. m.; och innehåller Kongl. Brefvet den 6 April 178g lill Krigs-Collegium, i afseende härå, följande: ”WI bafve i Nådigt öfvervägande tagit, hvad så väl vice Landshöfdingen Adelsköld uti skrifvelse den 12 Februari, som J uti yttrande deröfver den 25 i samma månad underdånigst anfört och tillstyrkt, rörande ersättning af de 116 hästar, 127 sadelmunderingar jemte tillbehör och diverse persedlar, som genom fiendens tillgrepp och afhändande förliden höst för rusthållarne vid Wårt Bohus-Läns Regemente gått förlorade, och alldenstund Oss kunnigt är, att desse rusthållare, efter ett sådant dem öfvergånget missöde, råkat i den vänmagt och så svaga omständigheter, att denna del af Bohus-Läns Regemente svårligen, utan understöd lill de af fienden borttagne persedlars ersättning, lärer kunna såsom beriden Trupp islåndsättas; alltså vele WI, i anseende så väl till desse ömande skäl, som ook ortens bergiga beskaffenhet, der föga Ca valleri kan användas eller behöfvas, i Nåder förordna, det denna Corps må nyttjas sorn Infanteri, såsom i närvarande ställning tjenligast.” Kongl. Majit har derefter, genom Nådigt Bref den 9 Maj samma år, förklarat, det Kongl. Majit ansåge nödigt, alt Dess Hussar-Regeraeute b lefve ti 11 ökt med 25 man på hvart Compagnie, samt att de för denna nya uppsättning erforderlige 200 st. hästar med sadelmunderingar och pistoler bunde tagas från Bohus-Läns Dragon-Regemente, emot det att Kongl. Majlis
På sådant sätt kunna de handelsförbindelser, som förefinnas med andra länder, komma att undergå väsendtliga och för Sverigs utrikes handel och sjöfart högst vigtiga förändringar. På dem är det som jag nu uther mig få fästa Högh Utsk:s upmärksamhet. Rörande sjelfva lullsatserna åberopar jag min motion, i synnerhet hvad angår skepps-inventarier, på det Svenska rederierna måtte njuta skälig upmuntran. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I anleda, af de anmärkmr här blifvit gjorde emot K. M:s ifrågavande Nåd. skrifvelse, anhåller jag alt få yttra några ord, hufvudsakligen med afseende på den framställda åsigten, att K. M. med förbiseende af landtmanna-intresset skulle gynnat städerne. I denna rigtning har Hr von Hartmansdorff anfört åtskilligt, som, enl. min åsigt, här - Den 11 Januari. flutit af missförstånd, såväl utaf syftet med den K. skrifvelsen som ock af sakförhållauderne. Hr von Hartmansdorff yttrade först, att nedsättning af tullen på linnegarn frän 24 sk. till 12 sk. på U, skulle menligt inverka på husslöjden. Den K. skrifvelsen innehåller likväl, att sådan nedsättning i tullen endast skulle ifrågakomma å maschinspunnet linnegarn af vissa finare slag. De fabriker inom landet, hvilka begagna finare linnegarn, kunna icke erhålla deras behof fyldt inom landet. Linnespånaden bedrifves hufvudsakligast inom Norrland och inom rikets öfriga provinser tillverkas icke mera än som åtgår inom hvar och en ort. Men äfven inom Norrland spinnes icke det finare linnegarnet till någon större mängd, åtminstone icke så, att fabrikernas behof deraf kan fyllas. Dessutom är JVs 50 af linnegarn efter den i den stora handeln antagna nummerordning, så •fint, alt deraf i allmänhet icke tillverkas något inom landet med den jemnhet och hållighet som erfordras för fabrikerne. Den föreslagna tullnedsättningen verkar således icke det ringaste på vår husslöjd.
Brefvet den (6 September 1820 ocb Svea Hof-Rätts Universal den 26 påföljde October; 6:0 Amiralitets-Krigsmanshus-Cassan, i Kongl. Reglementet den 20 December 1825, §. 106; 7:0 Arméens Pensionssamt Enkeoch Pupill Cassör, i Kongl. Reglementet den 11 Juli 1827, §. i5; 8:0 Allmänna Enkeoch Pupill-Cassan , enligt Kongl. Brefvet den ;3o November 1826 och Svea Hof-Rätts Universal den 18 påföljde December; 9:0 Allmänna Brand för säkrings-verket för byggnader ä landet, i Kongl. Reglementet den 23 December 1828, Artikeln 9, §. 24; 10:0 Civil-Statens Pensions-inrättning, för de under dess förvaltning ställde fonder, i Kongl. Reglementet den 3o Juni i832, §. 21; ii:0 Stockholms Stads Spar-Bank, i Kongl. Reglementet den 17 Augusti 1833 , §. 7 ; 12:0 Malmö Spar-Bank, enligt Kongl. Brefvet den ii Januari iS34 och Svea Hof-Rätts Circulär den 3i i samma månad ocb år; i3:o Bruksegares Hypotkeks-Cassa, i 25 §. af Kongl. Reglementet den 16 Maj i835; samt 14^o Sällskapet D. B. TV. i Wisby, enligt Kongl. Circuläret den 20 Mars 1839; varande dock Styrelserne öfver dessa Inrättningar A lagd t, att vid hvarje års början till vederbörande domare aflemna uppgift på de inom bans domsaga belägne egendomar, som äro intecknade för lån från ifrågavarande Cassör.
Jag önskar att jag icke äfven för denna tankeyttring, måtte misstydas, då jag lika så mycket sorn hvarje Svensk man värderar den lyckan att äga en Kung, som uti Folkets sköte lärdt känna dess fordringar, be-i hof och tänkesätt; som sjelf i egenskap af un-’ dersåte länge varit i tillfälle att erfara, huru vidtagne eller uraktlåtne Styrelseåtgärder kunna menligt verka, ock som säkerligen mången gång sjelf klandrat eller gillat dem: dä jag lika så förhoppningsfullt som andra inser föri månerne af att äga en Kung, som-höijd af segrens lager och mättad af dess retelscr, kan odeladt öfverlemna sig åt den oändligt större äran. Den 5 Maji e. m. 17 äran, att inom våra byggder stadga friheten samt återföra välmåga och trefnad. Jag vill ej medgifva att man med rättvisa kan gägas hafva glömt dessa förhållanden, derföre att man just under dem fordrar den Ministeriela verksamhet, hvarförutan dess fördelar lätt kunna förloras. StatsRådets förpliktelse att sjelfkraft påminna om Rikets rätt och bästa; förpliktelsen att öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som i StatsRådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra; torde kunna styrka den förmodan, att StatsRådet icke blott bestå af passiva Rådgifvare, utan att det äfven utgöres af sådane Embetsman, hvilka under Konungen närmast lägga händen vid Regeringsärenderne; och desse Embetsman äro utom all tvifvel Sörpbktade, att väcka frågor om, och uppgöra nija FörJJ a g till tilja allmänna Författningars vidtagands; till tipphäfvande och förändring af ds förut gällande; till nya allmänna inrättningar uti färfkilta Styrdfens grenar, med flera af dylik bejkaffenhet.
Åter frågade Nora som förut kammarjungfrun om sitt utseende, och åter frågade hon: – Inte sant, Magda, jag är ändå bra lycklig? – O, ja! svarade flickan, ty nu trodde hon det åter. Utan känslor! Med kärleken är det emellertid ett eget förhållande. Man kan alldeles undgå att märka dess tillvaro, der den finnes; men man saknar den der den försvunnit. Om kärleken möter hyckleriet, så kan den väl låta dupera sig en gång, ja kanske flera gånger, men icke i längden. Felix kunde icke undgå att sakna något i den kärlek Nora egnade honom, hvad det var visste han inte, men det föreföll honom som om ett af hufvudelementen i hennes kärlek gått förloradt. Och häri hade han icke orätt. Mot Noras vilja och beräkningar skedde sålunda småningom en yttre förändring i hennes förhållande till Brauner, ett gradvis aftagande i hans känslor så väl som i dessas yttringar. Han skylde detta på sitt giftermål, men kunde ej fatta, att Noras kärlek genom lidandet gått förlorad. Han sökte orsakerna utåt, der han ej kunde finna dem annat än i påtagliga saker såsom till exempel i don fördelning af tiden mellan nöjena och familjefesterna, som hans giftermål underkastade honom och som hade till en gifven följd, att han numera ej kunde tillbringa så stor del af sin tid hos Nora som förut. Kanske Nora lät sitt förstånd regera med för stor konseqvens. Hennes girighet trädde fram i dagen för mycket. Det der att efter hvarje kärleksmöte kräfva kontant liqvid måste ju störa illusionerna, äfven om hennes ömhet varit aldrig så väl spelad. Och vid sitt tiggeri lade hon stundom i dagen en fräckhet, som kunnat anstå en djupt sjunken varelse. Hon gick alldeles för långt och glömde att hennes penningebegär, när det ej längre försvarades af ett synligt slöseri, måste förefalla Brauner motbjudande i hög grad. Nora upptäckte inom kort, att Felix kom till henne mera sällan än som kunde försvaras af det hemlif han för skenets skull måste iakttaga. Hon kände sig orolig häröfver; ty hon insåg, att den uppmärksamhet han nu egnade henne var den artighet, som föregår en fullständig brytning. Hon kunde konstatera att äfven hans kärlek var på god väg att slockna. Den praktiska Nora experimenterade förgäfves.