Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta Rikets Ständers yttrande är, enligt hvad Stals-Utskottets i ämnet afgifna Utlåtande vid handen gifver, hufvudsakligen grundadt derå, att, efter år 1810, äfven, ofrälse personer få innehafva säterier, rå och rörssamt in - Statsoch Ekon.-Utskotlens Utlåtandej N\o 24- 13 sockne-fi älse-hemman; att de förhållanden, som gällde med dessa hemman, dä de lingö af endast Ridderskapet och Adeln besittas och sorn derpå hade afseende, lämpligen ej borde anses forlfara längre än till den tid samma rättighet upphörde; att från år 1810 en mängd både insocknesamt rå- och rörs-hemman blifvit afsöndrade från säterien, utan att fråga uppstått om indragning af friheterna; och att det således skulle leda till osäkerhet i egande-iätten, motarbeta jordens delning och uppodling samt åstadkomma flere förändringar i utskylders fördelning och utgörande, jemte mångfaldiga rättegångar i hemulsfrågor enskilde emellan, om icke det skulle anses såsom en följd af 1810 års coucessioner, att rå- och rörssamt insocknefriheterna ej förlorades derigenom, alt hemmanen skiljts från de säterier, hvarunder de hört. Då nu Kongl. Maj:t ej allenast, på grund af hvad Rikets Ständer i omförniälde hänseende yttrat, genom Nådig Kungörelse den 31 October 1829, förklarat, att de rå- och rörssamt insockne frälsehemman, hvilka efter den 6 April 1810 redan blifvit eller vidare blefve från de säterier, hvarunder de lydt eller lydde, afsöndrade, sådant oagtadt borde sin råoch rörssamt insockne frihet bibehålla; men att detta stadgande icke komme att tillämpas på de rå- och rörssamt insockne frälsehemman, hvilka före den 6 April 1810 blifvit från säterier afsöndrade, utan ock, efter pröfning af derlill utsedde
I det hela har länets jordeboks-summa härigenom ökats så, att då densamma enligt sista Berättelsen utgjorde 12,224 R:dr 8 sk. 9 r:st., utgör densamma vid 1847 års slut 12,227' R:dr 27 sk. 10 r:st. Tvänne Kungsgårdar finnas i länet. Den ena, Roma Kloster, är anslagen landshöfdingen på lön, emot en arrende-afgift af 66 R:dr 32 sk. B:ko. Enligt Nådigt Förordnande är densamma nu utarrenderad på 30 år. Den andra kungsgården, eller Wisborgs kungsladugård, har, sedan framlidne Öfversten af Klints arfvingars disposition deraf 1844 upphörde, blifvit utarrenderad på 30 års tid, mot ett årligt arrende af 115 tunnor spannmål. Af uti länet år 1837 befintliga ll,Vi mantal kronohemman, återstå nu endast 7111 mantal, oberäknadt kungsgårdarne. Civila boställen och bohemman utgöra 13i mantal; ecklesiastika boställen 48l mantal, deraf äro prestgårdar och annexhemman 44, och 4i mantal kapellans-boställen. Tvänne betydliga inlagor äro gjorda å Krono-allmänningen Jägarebackarne i Lan socken, bvilkas behörighet äro af tvetydig beskaffenhet. Krono-allmänningen Fjäle myr är enligt Eders Kongl. Maj:ts KammarKollegii Cirkulär-Bref den 14 April 1824 skatllagd och i lotter fördelad samt försåld år 1840. Krono-allmänningen Bodoch Öster-Udd i Näs socken har äfven enligt samma Circulär-bref blifvit skattlagd och, i lotter fördelad, försåld. Af det betydliga antal från hemman afsöndrade lägenheter, hvilka till en stor del tillkommit genom förpantningar för penningelån, befinnas ganska många, hvarmed icke blifvit i den ordning förfaret, som Kongl. Förordnin - 21 gen den 19 December 1827 föreskrifver.
s 5o2— 5o4, bif. afPresteStåndet, IX s 1193, af BondeStåndet, IX s 1201, af BorgareStåndet, IX. s 1208, af Adeln, IX s 12 14- Underd. — Lagens öfverseende, om. LagUtskottets Betänkande, Yll 2. s 885 — 889, bif. af PresteStåndet, IX s 725, af BondeStåndet, IX s 790, återrem. af BorgareStåndet, IX s 829. Ytterligare Utlåtande, Yll 3. 2. s 11 — i3, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX 3. s 149, af PresteStåndet, IX 3. s 157, bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 159, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX 3. s 175. —- mätningsoch Lotsfördelningen. Se AmiralitetsCollegium. Sjö - 278 Sjö- och StapelStäderne beviljade afgifter, om upphörande af de, för Fartyg som besöka Landtliamnar; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 5i2 — 5ig, återremitt. af Adeln, IX s 285, bif. af PresteStåndet, IX s 287, af BorgareStåndet, IX s 292, återrem. af BondeStåndet, IX s 294. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1136 — n4o, bif. af PresteStåndet, IX s 702, af BorgareStåndet, IX s 708, af BondeStåndet, IX s 724. Underd. RiksdagsBeslutet, §. —i Ärendernas Förvaltning. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 137—144> 2g3- Skallgång, om. Se Jagt och Djurfång.
Då sydfrukter inkomma hufvudsakligen å den tid, då andra friska frukter endast mot högt pris äro att tillgå, och äfven den mindra bemedlade skulle kunna bereda sig tillfälle till förtäring al dessa för helsan nyttiga frukter, om tullen betydligare nedsattes 384 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\$ 200. hvarigenom ej eller någon minskning, utan snarare ökning i statsinkomsten skulle uppkomma, tillåter jag mig föreslå. att tullen å sydfrukter må nedsättas till j af hvad den nu utgör, och att deH i intet fall beräknas för sådant, hvilket såsom skämdt måste frånskiljas; äfvensom att ett dylikt frånskiljande må tillåtas vid förtullning jemväl från nederlag. Stockholm den 29 November 1862. A. IF. Björck. M 200 Af Herr Ddlllll: Om pension för adjunkten vid elementarläroverket i Calmar Abraham Kjöhlströms enka. Adjunkten vid elementar-läroverket i Calmar, Abraham Kjöhlström, som, enligt befogade intyg af Biskop P. Genberg, under en längre tjenstgöring med knappa lönevilkor genom hedrande och värdigt förhållande i sitt enskilda och offentliga lif i lifstiden tillvunnit sig allmän högaktning, afled i kolera den 7 September 1859 i sina bästa år och efterlemnade en enka med 3 minderåriga barn i särdeles behöfvande omständigheter. Som denna hans enka saknar medel till sina små barns uppfostran, anhåller jag vördsamt, att Rikets Ständer, i likhet med hvad förut vid flera dylika fall skett, täcktes på allmänna indragningsstaten anvisa en årlig pension af 200 R:dr R:mt åt Läroverks-adjunkten Abraham Kjöhlströms enka. Hilda Maria Elfving. Stockholm den 29 November 1862.' O. E. L. Dahm. \ JVs■ 201. Motioner i Borgare-Ståndet 186'2. j\$' 201.
En annan har icke sökt befordran i tjenstemannäväg och har icke heller varit i den grad sysselsatt med arbetet, som de andra tvenne; men den tredje, Commercerådet Zenius, har från första dagen intill den sista varit oafbrutet arbetande ledamot. Jag har mig särskildt bekant, att om icke ett vackert nit för detta lagverk sysselsatt honom mera än hans enskilda fördelar, så hade hans vilkor varit bättre; ty jag vet med visshet, att redan för io år sedan honom varit föreslaget ett Justitierådscmbete, som han vägrade att emottaga, för att få fullborda sitt arbete. För honom önskar jag, att Utsk. ville något utsträcka sitt tillstyrkande och föreslå, att han måtte fortfarande få tillgodonjuta den lön, han såsom arbetande ledamot uppburit, då jag, hvad de öfriga tvenne ledamöterna angår, förenar mig med Gr. Cronhjelm derom, att deras arfvode måtte höjas till det af Gr. Hamilton föreslagna beloppet af 1,000 r:dr. Jemte det jag anhåller om återremiss af utlåt., supplicera!- jag, att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen. Frih. Ehrenborgh, Casp. Willi.: Då K. M:s nåd. propos. till R. St. ang:de ett anslag för Lagcommitteens arbetande ledamöter remitterades, tog jag mig friheten fästa uppmärksamheten på de uttryck, sorn i8l5 års Ständer begagnade. Jag minnes dem ej ord från ord, men innehållet var ungefär så, att R. St. ansågo det mindre nödigt att öka arfvodet för dessa ledamöter till det belopp, K. M. då begärt, och önskade, att ledamöterna fortsatte arbetet med det dittills bestämda arfvode, öfvertygade, att, sedan de slutat arbetet, R. St. icke skulle underlåta att vedergälla dem på ett sätt, som motsvarade deras å arbetet använda möda* i8i5 års Ständer hade förmodligen tagit exemplet från ty3i års Ständer, som täflade med oss i sparsamhet, men likväl icke då, när fråga var att belöna ett stort arbete. Riksrådet Gr.
Huru dessa tillämpas af domstolarna vid upp - a3S Den i3 Juni f. m. kommande frågor om försummelse, är en helt annan sak, som måste fullföljas i den ordning lagen Ljuder. Jag finnér för min del, att Utsk. ganska riktigt upptagit det ämne, som varit föremal för dess behandling, och att Utsk. sett saken fullkomligt rätt, då det funnit, att böterne böra erläggas ensamt af den eller dem, som sig försummat; ty om de skulle utgöras gemensamt af bela ploglaget, så kunde deraf följa, att alldeles ingen snöskottning ägde rum, enär ansvaret Liefve alltför obetydligt. Kanske vore det lämpligt, att ett större vile för hela ploglaget bestämdes, men verkan deraf kunde dock icke blifva annan, än af nu stadgade särskildta vitén. Jag tillstyrker således bifall till detta betänkande. Hr von Qvanten: Man har olika åsigler i förekom mande frågor, och det är en förlåtlig sak ; men då Utsk. tydligen yttrar, att den tillämpning af författningarna, hvarigenom den, som är ute och skottar, blir pliktfälld, är oliklig, och jag likväl genom 2:ne sammanstämmande utslag tydligen bevisat, att domslolarue anse saken annorlunda, enär de dömt 68 personer att plikta, oaktadt de voro ute och skottade under en tid, då snöyran varade snart sagdt oafbrutet under mer än 2 månader, ty fastän Hr Sandelhjelm ej svarade derpå, är det en sanning, alt snöyran då fortfor så länge, och att de skottande knappast på förmiddagen kunde hinna fram till sina vägstycken; så bör man besinna, alt Ulskrs tanke här gäller mindre än domstolarnes, emedan deras tillämpning af författningarna gäller de skotlningssky Idiges penningar. Jag frågar, örn ploglagsdelägarne kunna vara belåtne med Utsk:s påstående, att de ej skola plikta emot domstolarnes mening, och de mäste erlägga plikt? Nu beror det på Utsk, att förtydliga den af Lars Larsson väckta fråga om skyldigheten att plikta, och jag ser intet hinder för ett närmare bestämmande, om Utsk. vill samt R. o. Ad. önskar det.
Förslag öfver uppbörden under den nästförflutne månaden, hvilka Förslag till riktigheten ovilkorligen böra vara bestyrkte af LandsContoiren; de uti LaudtRänterierne nedsatte Skatteköpeskillingar böra äfven i dessa Månads-förslag vara specifikt upptagne. Angående ÖfverStyrelsen af Riksgälds-Verket. §• 120" ÖfverStyrelsen af RiksgäldsVerket föres af Rikets Ständer, enligt 67 §. R. O., valde Fullmäktige. §• I2If Sedan Fullmäktig ordentligen vald är, skall lian, innan han tillträder Fullmäktigskapet, mundtligen aflägga och serskildt med sitt namn underteckna följande Ed, hvilken kommer att bland Idandlingarne förvaras: ”Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att som jag blifvit vald och utsedd till Fullmäktig uti Rikets Ständers RiksgäldsContoir; så skall jag, vid samma mig anförtrodda befattning, på det sorgfälligaste ställa mig det för RiksgäldsContoiret utfärdade Reglemente och hvad framdeles kan blifva af Rikets Ständer och deras Statsutskott eller Revisorer förordnadt, till behörig efterlefnad, samt doldt och förtegadt hålla hvad vid förvaltningen förefaller, som tyst vara bör; och skall jag ( 7* ) mig i allt så förhålla, som en redlig man väl egnar och anstår samt jag det inför Gud och Rikets Ständer tryggeligen vill och kan till svars stånda. Så sannt mig Gud hjelpe till Lif och Själ.” 5. 122. Fullmäktige njuta, i och för deras befattning med RiksgäldsVerket, enahanda skydd och säkerhet, sorn uti Rikets Grundlagar är Riksdagsmän tillerkänd; och äro Fullmäktige för denna deras befattning Rikets Ständer och deras emellan Riksdagarne tillförordnade Revisorer allena redo skyldige. s. 123.
Det ligger, enl. min öfvertygelse, verkligen en riktig tanke till grund för den skillnad, som komiterade upställt mellan kyrkansoch kommunens angelägenheter; men en stor del af de ärenden, hvilka nu blifvit gjorda till föremål för kyrkostämmas behandling, såsom frågor rörande kyrkans byggnader, presterskaps, skollärares och kyrkobetjenings löneförmåner, ordnandet af en mängd hushållningsm&l, m. m., äro af rent kommunal beskaffenhet. Om, i följd af samhällets vidare utveckling, vederbörande församlingar mer än hittills komma att deltaga i kyrkans angelägenheter, tror äfven jag, att en institution för berörde ändamål blir af behofvet påkallad. Vi hafva redan sett att hos brödrafolket å andra sidan fjälleu fråga varit om något sådant; men detta skulle blifva en helt annan institution än den kyrkostämma, hvarom här är fråga. Man skulle nemi. söka att komma till en vidare utbildning af de elementer, som vi redan nu ega i vårt kyrkoråd, och dervid hafva till syflemål att låta några af församlingen utsedde män deltaga med själasörjaren uti den andliga vården. Jag fruktar att denna kyrkostämma skulle, långt ifrån att bidraga till utveckling af det frö till en institution, som gifves i kyrkorådet, tvertom neddraga de kyrkliga ärenderna från den för dem utstakade högre bestämmelse. En af rehervanterna bland komiténs ledamöter har på ett öfvertygande sätt ådagalagt såväl rigtigheten af bemälde förhållande, som omöjligheten af att kunna i allo tillfredsställande utföra denna söndring af ärender. Vid införandet af alla nya myndigheter upstår o vil korli^ten esomoftast frågor om deras behörighet att handlägga en eller annan fråga. Jag är öfvertygad, att tvister icke sällan skola komma att yppas mellan den rent kommunala stämman och kyrkostämman rörande de mål, sorn tillhöra hvarderas handläggning. Härjemte tillåter jag mig erinra, att, synnerligen uti smärre kommuner, har hittills så tillgått, att vanligen en eller par personer tagit kommunens angelägenheter om hand.
Och har sistnämnde förmon, vid samina Riksdag, jemväl blifvit Amiralitets-Krigsmans-Cassan tillerkänd. Vid detta förhållande och då, oagtadt motionärens förslag, alt aftjenandet af begrafnings-hjelp för Statens embelsoch tjenstemän måtte upphöra, finnes vara grundadt på goda skäl, detsamma ej skulle kunna bringas till verkställighet, med mindre än att PensionsCassorne, till hvilka begrafningshjelps-bcsparingarne i de fall, då icke motsvarande utbetalning till sterbhus eger rum, enligt hvad ofvan utredt är, för närvarande utgå, försäkras 0111 en motsvarande ersättning af Stals-Verket, hvars belopp väl nu ej kan med säkerhet uppgifvas, men visserligen skulle blifva ganska betydligt, har Utskottet, som för öfrigt anser, alt en förändring i detta afseende icke kan beslutas, förrän närmare utredning af ersättnings-beloppet egt rum och Pensions-Cassornes delegare en dylik förändring medgifvit, icke kunnat, i anledning af motionen, tillstyrka någon åtgärd Stockholm den 19 Maj 1840. STOCKHOLM, Ei.méns och Granbergs Tryckeri. 1840. Stats-Utskollcls Utlåtandej N.o 1^.6.
Jag tillstyrkte en sådan enhet dels derföre, att jag anser en låg enhet vara fördelaktig, och den, jag föreslagit, syntes vara tillräcklig för Sverige, då den motsvarar en franc eller den enhet, som Frank*- rike med ett många gånger större rörelsecapital antagit, och dels derföre, att myntningskostnaden Liefve mindre, emedan sålunda endast kopparn behöfde ompreglas, så att ioo i stället för 96 öre komme att utgöra 8 sk. silfver. BancoUtsk. har nu uppgifvit några olägenheter vid antagandet af denna enhet, som kanske fullkomligen motväga de fördelar, jag åsyftat; och detta har varit ena skälet, hvarföre jag frångått min först yttrade tanke, och mitt andra skäl dertill grundar sig på min önskan, att icke försvåra det mål, jag hufvudsakligast afser, decimalsystemets antagande. Hvad benämningen beträffar, förenar jag mig med Frih. Åkerhjelm, af hvars skäl jag blifvit öfvertygad, att de gamla benämningarna skulle föranleda till de gamla myntberäkningarnas qvarblifvande i föreställningen och räkenskaperna. Skulle sådant blifva följden af de gamla namnens bibehållande, så böra de afskaffas, och det är på sådan grund, jag nu instämmer i hvad Frih. tillstyrkt. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag saknar förmågan att ingå i en lång discussion, och derföre skall jag blott förbehålla mig att framdeles skriftligen få yttra mina betänkligheter vid ifrågavar. betänk. Mig har äfven blifvit sagdt, att här förefallit anmärkningar rnot vissa åtgärder af BancofuIImägtige. i Ehuru, om berättelsen är riktig, dessa anmärkningar äro af den art att besvara sig sjelfva, skall jag icke underlåta att, om det behöfves, göra reda för de tadlade åtgärderna, då frågan förekommer om Bancofullmägtiges förvaltning. Jag vill blott nu yttra en tanke, att om den satsen vore sann, att en s. k. låg myntenhet vore en forman, och deraf rena slutfÖljden ar, att ju lägre, ju förmånligare, så ser jag icke, hvarföre man icke föreslagit runstycket till blifvande myntenhet. Gr. Horn:
Sådant skulle ganska lämpligt kunna ske, om för framtiden deri ordning infördes, alt, afven under förutsättning all prot. trycktes in extenso, ett prot. fördes af den kortare egenskap, som nu äger rum, hvilket justerades inför Ståndet och begagnades vid alla återremisser lill Utsk. då deremot särskildta plena kunde utsättas lill justering af de prot., som borde tryckas. Man torde kanske anse, att delta skulle leda till mera inveckling och större långsamhet; men min öfvertygelse är, alt denna åtgärd ganska väsendtligt skulle förkorta riksd.göromålen. JNär en sådan anmärka. kom till Utsk., så lunnes deruti redan på förhand den reeit, som Utsk. eljest måste uppgöra för att afgifva sitt sednare utlåt, till R. St., och då återstod för Utsk. intet annat, än att uppsätta sjelfva svarel. Jag nämner detta visserligen icke för att i anleda, deraf nu yrka någon propos. ; men då frågan har blifvit granskad af flera värda talare, och jag anser af vigt för framtiden att kunna komma till bättre förhållanden i vår prot.föling i allmänhet, så liar jag trott mig böra fästa Ståndets uppmärksamhet härpå. Under sådana förhållanden kunde visserligen de personer, som hos R. o. Ad. vore sysselsatte att föra ett sådant biprot. skäligen erhålla sina arfvoden af riksd.kostnadsmedlen såsom caneellisler, då det är gifvet, att när man undveke det besväret att utskrifva discussionsprot. in extenso till Utsk., hvilket till ingenting gagnar, sa kunde cancellisternes antal derigenom minskas och den omgången att särskildt justera ett sådant prot., som innehöll anmärkntr, hvilka gifvit anledn. till ålerremiss, skulle visserligen icke leda till någon särdeles stor vidlyftighet. Hr Le fren, Joli. Pehr:
Det är derpå, som Den a4 Juli fm. realisationens bestånd hvilar, äfvensom på näringarnas uppblomstrande inom landet. För min del tror jag derföre, på sätt som Hr Lefre'n nyligen föreslagit, att man alltför väl kunde här utsätta en proportion såsom i till 4, eller en minimisumma af 2-| millioner, men att någon vidare utgifning af sedlar utöfver d<-t belopp, hvartill sedelstocken nu är beräknad, icke bör ifrågakomma, förrän proportionen 5 till 8 emellan silfver och sedlar uppkommer, dock alltid med bibehållande af hvad som i n:te punkten stadgadt linnes. Hr Nordenanckar: Det torde förefalla mången underligt, att jag, såsom ledamot af BancoUtsk., nästan i hvarje punkt är af olika tanke med Utsk.; men för dem, som fäst någon uppmärksamhet vid min reservation, torde synas, att jag fullgjort min pligt att afven inom Utsk. uttala min opinion. Innan man ingår i pröfning af de garantier, sorn Utsk. framställt, är det angelaget att göra sig reda för den styrka, Banken äger att påräkna. Jag kan icke undgå att öppet erkänna, att jag anser vår Bank vara svag i anseende till de capitaler, den ager att tillgå, svag i anseende till allmänna opinionen och svag i anseende till dess lånerörelse. Under sådana förb Handen är det angelaget, att R. St. eller Statsmagterna fullkomligt och i laglig form erkänna sin skyldighet att suppf era hvad sorn i säkerhet kan brista. Det ar på eli sådant erkänn .0 de, so a. en statsbanks credit ytterst mäste hvila Ja ; kan deicaici ann t ä't ogilla de garantier, >1 varpå Utsk. grundat «> ,ppet oin realisationens bestånd och landets lugn. Jag anser nemi. de garantier, som omnämnas i punkterna 2 t. o. m. 10, vara alltför svåra att iakttaga, såsom bindande händerna på Fullmägtige. Jag anser dem vara oroande för landet, emedan de förespegla sedelindragning och iåneuedsättning. Jag anser dem vara stridande emot den i landet högt uttalade opinionen mot möjlig skuldsättning.
Nu tillser man, att blandningen kommer i liflig kokning. Vattnet slås då af stärkelsen, denna utröres med litet rent vatten till en tunn välling, hvarpå man med en träslef så småningom gjuter vällingen i det kokande vattnet med syran, så att kokningen aldrig alldeles upphör. Med kokningen fortsattes, tills stärkelsen är förvandlad till socker. Detta kan man se endast derigenom, att man med en silfversked upptar helt litet af den kokande vätskan,-afsvalnar den samt droppar några droppar jodlösning (fås på apoteket) till den samma; är sockerbildningen fulländad, så ger jodlösningen ingen annan färg, än den sjelf äger, men i annat fall erhåller vätskan en blå eller vinröd färgskiftning. A r nu sockerbildningen, i allmänhet efter ett par timmars kokning, fulländad, så afslutas kokningen. Kitteln får dock qvarstå på pannringen. Nu rör man till sammans krita och litet vatten, och medan sockerlösningen ännu är het, tillsätter man litet i sender af kritlösningen, under det man väl - rör om i kitteln. V i d tillsättandet af kritan uppstår stark fräsning; derför tillsätter man ej ny sats, förr än fräsningen af den förra gått öfver. Tillsättandet af kritan har till ändamål att borttaga svafvelsyran ur vätskan. Man måste derför fortfara att tillsätta krita, tills ingen fräsning längre förnimmes på vätskans yta. Nu tages kitteln från spiseln och betäckes med ett lock samt får stå till nästa dag. Då häller man försigtigt af sockerlösningen (bottensatsen borttages), skurar kitteln blank samt häller åter lösningen i. Tre eller fyra ägghvitor vispas till samman med | kanna af sockerlösningen, detta slås ock i kitteln, alltsammans omröres väl, samt får sedan koka, så länge något skum afsättes på ytan. Skummet borttages med en silfversked. Man tager derefter kitteln från elden och låter den stå orubbad öfver natten. Vätskan hälles sedan åter ur kitteln, och denna skuras, hvarefter sockerlösningen på nytt kokas och skummas så länge, att vätskan minskats derhän, att sockerlösningen dryper långsamt af skeden.
Widare uplästes samma Stånds ProtccollS Utdrag af den 2 7:de Junii, hwaruri förklaras, alt pä det de ändringar, med hwilka Preste-Ständet beledsagat siitt nästledne gärdaq qifne bifall til! Constitmions Utskol ets ofwannämnde redaction icke mä lägga hinder i wägen för Expedironen af tryckfrihets lagen, har Preste Ståndet, som ansett all äterremisi lill Constuukons Utskottet af detta förut äterförwiste ärende wara stridande emot Grundlagen, enhälligt trott sig böra, under åberopande af sitt lemnade bifall till berörde lag, förklara, att desi» Ståndets anmärkningar blifwir af Ständet de öfrige Ständen meddelle, för alt wid' expeditionen iakttagas, i händelse med-Sländen, hwilket P>este-Skändet skulle önskat, dertill accederade, samt alt i annan händelse och om sädant icks skedde, were Ständers tanka icke att derigenom hindra anragandet utaf förslaget, Utan att i fä fa ta omständigheter, samma anmärkningar mä befröa, säsom nu wäckta motioner till nästa Riksdag hwilandc. Grefwe körner, ^äolpk Loran, yttrade sig, att om del Högwördige P.cste-Sländet stulle r sitt Pcotocol!s-U^draq hafwa fordrat en förändring i det af de öfrige Riks-Ständen fattade beslut öfwer tryckfrihets l igen, more sädant et prejudicak fä wädligt ait Herr G ef.ren icke kunde tillstyrka bifall ä Präste-Ständels begäran, men dä Scändek förklarat sine anmärkningar icke ligga i wägen för tryckfriheles lagens expedierande, i händelse de öf - rs Den Z Julli. rige