Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta missbruk åter kan göras ej blott af förfalskaren sjelf, utan äfven i flera fall utaf andra. Med afseende härå har lagstiftningen funnit den handling, hvarigenom ett dylikt skademedel af ondt uppsåt beredes oell hvars följder kunna äfven utan förfalskarens omedelbara tillgörande blifva störande för allmän säkerhet eller enskild välfärd, vara af den för samhället vådliga egenskap, att samma handling eller förfalskningen, ensam för sig och ändå att förfalskaren sjelf icke gjort bruk af det förfalskade, borde såsom ett fullbordadt brott anses och bestraffas. Visserligen är det mig icke obekant, att i afseende å förfalskning af enskilda lundlin - Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. 25 gar, hvilka varit af mindre vigt, undantag från regeln uti tillämpningen esomoftast blifvit gjordt och straff således icke ådömdt, när förfalskaren ej begagnat den falska handlingen. Men denna mildare lagtillämpning torde, efter mitt omdöme, mindre rättfärdigas af lagens grund och mening, än af behofvet att, såvidt möjligen kunnat ske, söka förekomma, det saknaden i lagen af erforderliga bestämmelser för de fall, der brottsligheten måste anses ringa eller mindre svår. ej måtte leda till alltför hårda bestraffningar. Omförmälda, utaf 1754 års lagstiftare godkända grundsats upptogs och bibehölls i Lag-kommittéens förslag till Kriminal-lag; och samma grundsats var, efter hvad Kommittéen tillika upplyst, å den tiden, då dess arbete afslulades, i andra länders Lagstiftning gällande. Den af Lag-beredningen sedermera föreslagna strafflag återgifver i grunden enahanda begrepp. Ehuru i motiverna finnes antydt, att. hvad enskilda handlingar beträffar, brottet egentligen icke skulle vara att anse som fullbordadt, då ej bruk af den förfalskade handlingen blifvit gjordt; äro likväl ej mindre för detta än öfriga slag af förfalskningsbrott straffen bestämda för sjelfva förfalskningen och tillåtelse endast bernnad, att, när bruk icke blifvit gjordt af det förfalskade, nedsätta det straff, som för det fullbordade brottet blifvit bestämdt.
Hvar gång de andra skratta, får hans ansikte ett uttryck, som om han fåfängt ansträngt sig att förstå. Och samtalet flyger vidare på sina dagsländevingar, tills Bjelke plötsligt brister ut i skratt. Hans hjärnmekanism arbetar trögt; han behöfver lång tid att fatta. Oberörd af allt, försjunken i sina mörka tankar, som ideligen fladdra i ring om den mystiska punkten, sitter kungen och mumlar mellan tänderna ord, som ingen hör på. Ibland suckar han tungt, lägger handen på pannan och klagar: – Jag är konfus! – Jag uthärdar det icke längre. Skall jag dränka mig? Eller kasta mig ut genom fönstret? Brandts hjärta är visserligen härdadt gent emot alla yttringar af H. M:ts melankoli, som alltid tager sig enahanda uttryck. Icke dess mindre lutar han sig nu nådigt framåt och säger i en ton, som om han talat till ett barn: – I dag lär Reverdil ha kommit till Köbenhavn! E. M:t minns ju Reverdil? – Ja – svarar kungen med en mörk hotfull blick på Brandt – jag minns mycket väl – jag minns mycket mera än ni tror, grefve Brandt. Brandt ser på sin klient. Han känner gammalt agg i förebråelsen, och förstår alltför väl, att han ofta brutit i skyldig vördnad gent emot sin konung. Men hur omöjligt är det icke också att veta, när H. M:t i nåder behagar behandlas som klok eller galen! I detsamma öppnas dörren och öfverste Falckenskjold träder med stort buller in i salen. Kungen reser sig, skrämd, och ropar: – Hvad är det? Samtalet omkring drottningen afstannar, alla se mot dörren, där Falckenskjold stannat, förlägen öfver det uppseende, han väckt. – Jag ber allerödmjukast om förlåtelse – han bugar sig för kungen och vänder sig sedan mot Struensee: – Jag har ett meddelande att göra Ers Excellens. Till följe af sin beskaffenhet tål det intet uppskof. Struensee är redan på väg öfver golfvet, då drottningen, skrattande, ropar honom tillbaka: – Nej, vänta! Vår tappre öfverste må, till straff för sin bullersamma entrée, meddela oss alla den viktiga nyheten och sedan på stället utnämnas till kammarherre!
Men trefotens väldiga tyngd, som utgjorde mer än en mansbörda, tillät icke, i trots af en konvulsivisk kraftansträngning, den skyndsamhet, som här var af nöden. I nästa sekund hade Jonas genom den tunna kitonen stött dolken ända till skaftet i Karmides bröst. Den giftiga udden hade funnit och genomborrat hans hjerta. Han föll, utan att uppgifva ett rop, liflös till golfvet, som begöts med hans blod. Man hade i brudgemaket hört det dofva bullret vid hans fall. I nästa ögonblick slogs dörren upp, och fruntimren, förstummade af häpnad, sågo en svartskäggig kaftanklädd gestalt med ett hemskt, blodbestänkt anlete, skrida dem förbi och skyndsamt försvinna genom den motsatta dörren, som ledde till balkongen. Hermione var den första, som återvann sin fattning. Hon skyndade instinktmessigt till kammaren, som den obekante lemnat, och der hennes brudgum skulle afvakta henne. Men vid den syn, som mötte henne här, vacklade hon tillbaka och sjönk sanslös i sina framilande väninnors armar. Fruntimrens rop kallade Krysanteus och de få qvarvarande gästerna till stället. Medan de samlade sig omkring det blodiga liket, hade ett annat serenadgifvande parti af Karmides’ vänner stannat utanför brölloppshuset. Man hörde ånyo musik och sång och det häfdvunna omqvädet, som förekom i brölloppssånger: Hymen, gif lycka och fröjd! Hymenäos, eja, Hymenäos! TRETTONDE KAPITLET. Dagen derefter. Morgonen, som följde på den olyckliga brölloppsdagen, var bestämd att bekräfta ett rykte, som länge kringflugit från mun till mun. Det hade nämligen hviskats, att kejsaren var död. Han skulle hafva stupat i en drabbning mot Perserna. Ingen hade ännu vågat att högt förkunna detta rykte. Det hade varit högmålsbrott. Men det var likväl knappast någon, till hvars öra det icke nått. Kristianerna trodde ryktet, emedan de länge väntat ett sådant slut på Juhani lefnad. Hedningarne trodde det icke, emedan de hade alltför mycket att frukta af dess sanningsenlighet.
Berörde pensionsafgift hade derefter under påföljande år på enahanda sätt utgått, hvarföre Rikets Ständer vid 1828 och 1830 års riksdag uti underdånig skrifvelse anhållit att, då hvarken för dessa förskott eller för de 800 R:dr, som år 1824 jemväl, i anseende till yppad brist i Bärthelemy-fondens tillgångar, lill f. d. General-Löjtnanten de Suremain förskjutits, någon ersättning af samma fond då ännu blifvit lemnad, de förskjutna summorna mätte godtgöras så snart Barthelemy-fonden det medgåfve, samt beloppen emellertid uti förskotts-konlo i rikshufvudboken upptagas; och blef denna underdåniga anhållan, jemlikt högstberörde nådiga bref af den 7 April 1830, af Kongl. Majit bifallen saint Stats-Kontörel i nåder anbefaldl att låta beloppen i räkenskaperna balanseras. — Bill. lill B.
Jag kan icke heller dela den tanka, att, då man dagligen ser våra Fabrikörer begära lån och föiskolter, samt icke ens nöja sig med dessa Den 22 Maji. 93 understöd, utan äfven yrka förbud, genom Författningar, som hindra näringens fria utveckling; men deremot ser, att husfliten icke begär förskotter, ingen välvilja i penningebidrag, och inga förbud, man icke bör uppmuntra sådane försök, som äro ämnade alt bringa busfliten till mera fullkomlighet. Fri b pire Sprengtporten, Jacob Willielm: På sätt Friherre Cederström upplyst, består Ekenmarkska familjens förtjenst egentligen i alt hafva gjort inom Landet bekant en förut okänd Väfstol till finare väfnaders förfärdigande; men då Riket har ett Tecknologist Institut, hvarest undervisning lemnäs i alla hithörande ämnen, och lill hvars pligt det hörer, att göra dylika utländska uppfinningar inom Landet bekanta, hade jag för min del trott, att icke så stor belöning borde lemnäs åt en enskild person. För öfrigt borde man väl göra någon jemförelse emellan denna utgift och flere andra. Då man nyss afslagit det begärda understödet för en författare, som skrifvit en förtjenstfull Svensk Historia, finner jag intet skäl, att till ifrågavarande ändamål bevilja 3,ooo R:dr B:co; hvarföre jag anhåller om afslag å Utskottens Utlåtande. Grefva Posse, Arvid: På sätt Friherre Sprengtporten anmärkt, består icke Ekenmarkska stägtens förtjenst uti att hafva inventerat en ny väfstol, utan uti att i Sve - 94 Den 21 Maji. rige hafva gjort bekant en i England uppfunnen. Äfven detta anser jag likväl förtjent af någon uppmärksamhet, och skall icke hafva något emot en efter omständigheterna lämpad belöning. Rätta vägen att vinna den, hade dock i min tanka varit att vända sig till Kongl. Majit, som har medel för dylika ändamål att disponera. Men om Rikets Ständer i delta afseende vilja lemna något understöd, skulle jag likväl tro, att 3ooo R:dr är nog mycket, i jemförelse med de belöningar, som blifvit lemnade för större förtjenster.
PROTOCOLl, hållna IIOS HÖGIOFLIGE IBttlDlDSIBilSÅJPIäa ®©n VID Urtima tlikö>a£jen i Ark* 1844 och 1845. SjuHfie MMiiftet, 1 STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1845. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 19 prot.utdr. för d. 30 sistl. Januari. Justerades pleniprot. för d. 11 sist!. Januari e. m. I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s i sista plenum yttrade önskan, uppläste II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, det af honom, vid RiksStms d 29 sistl. Januari hos D. D. M, M. Konungen och Drottningen aflagde und. afskedsuppvaklning, hällne så lydande tal: Stormägtigste, Allernådigste Konung! Stormägtigste, Allernådigste Drottning! Inför D. D. M. M. nedlägga R. St. und. önskningar, att D. D. M. M. och den Kongl. Familjen må under nu förestående resa lill Norrige och vistandet der oafbrutet få åtnjuta helsa, välgång och tillfredsställelse. Det har sällan, och under, nu varande statsskick aldrig förr inträffat, att riksdag hållits i Sverige utan att Konungen dervid varit närvarande; och Rikets nu församlade Ständer förbise icke betydelsen deraf, att deras vigtiga förhandlingar och rådplägningar komma att äga rum under E. M:s vistande i ett från riksdagsorten aflägset land. Men R. St., som erkänna giltigheten af Brödrafolkets önskan att ibland sig äga E. M. då första stortinget efter E. M:s anträde till Regeringen skall börja, inse nogsamt det ädelt rätta i E. M:s beslut att efterkomma denna önskan, och att derigenom, lill begge naiionerues tillfredsställelse, ådagalägga Sin föresats att lika noggrant uppfylla Sina Konungsliga förbindelser, mot det ena som det andra af de Folk, hvilka Försynen kallat E. M. att styra och lyckliggöra. Den saknad E.
Prat. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. W Höft. 1 2 St ats-UIskot tets Utlåtande M 41. förde i don ordinarie bud/jetens och de endast tillfälliga utgifterne deremot inrymmas i ett s. k. bihang tilt budgeten, med uttryckligt förbehåll vid de sednare, att medlen beviljades blott för följande statsregleringsperiod, yrkat, att i afseende å nu ifrågakomma allmänna reglering af embetsoch tjänstemännens lönevilkor, den regel matte följas, att samtlige lönestater, i deras .nuvarande skick, uppföras bland de ordinarie stats-utgilterne eller i sjelfva budgeten, med reservation emot deras fortfarande längre än behofvet brafver, samt deremot de lönetillöluiingar eller anslag för nya tjenster, som vid donna riksdag kunna beviljas, upptagas bland utgifterna i hillänget till budgeten, att utgå endast under nästa statsregleringsperiod; hos Itorgare-ståndet af Herr Björek, hvilken, med hemtad anledning af den vid riasllidne riksdag från regeringens sida uttalade, men, enligt motionärens tanke, emot grundlagens föreskrifter stridande åsigt, att Rikets Ständer icke skulle ega att utan Kongl.
Man säger att reservfonden Olifver beskattad, när densamma kommer att utdelas, men jag anhåller att få fästa upmärksamhet deruppå, att sä icke är förhållandet, ty ehuru en ångbåt genom de reserverade medlen upbygges, anser man ändock icke — oaktadt densamma utgör en present åt bolaget — någon utdelning hafva egt runi, utan först i den mån den nya ångbåten inbringar nya vinstmedel som utdelas, kommer bevilln. i fråga. Jag kan således icke inse, hvarföre dessa bolag skola få undandraga sig beskattning, mer än alla andra enskilda personer, ty om en enskild person eger en ångbåt, så skall han skatta efter sin vinst, men om eli bolag eger en sådan, så skall det erlägga bevillning efter sin utdelning. Jag kan icke finna någon rationell grund häruti. Jag tror mig äfven härigenom hafva besvarat hvad som blifvit sagt, att det kapital, som en gång blifvit beskattadt, icke bör ånyo påläggas skatt. Det är icke kapitalet, som pålägges ny bevillning, utan det är räntan af detta kapital, d. v. s. den af kapitalet inflytande vinst, som skall draga bevillning. Enl. min tanke har Utsk. således haft grundade skäl för sin framställning, då Utsk. ställt dessa bolag i parité med enskildte personer och andra bolag, och jag anser det vara Bevilln:s-förordn:s mening, att livad man förvärfvar under året och som utgör en behållning eller vinst, derför bör man också erlägga bevillning lill Staten. Dessutom finner man att dessa ångfartygs-bolag lemna sina delegare utom den ordinarie utdelningen äfven en extra. Hvarföre denna icke sker samtidigt med den ordinarie, är mig icke bekant, men månne det är så säkert, att begge dessa utdelningar blifvit till taxering upgifne? Det har inom Utsk. blifvit uplyst att den inkomst, som Staten egentligen skulle draga af denna sednare utdelning, blifvit Staten på ett eller annat sätt fråntagen. Hr Hjärne, Harald:
Den, som, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, anser införselstullen å balfylleväfnader, alngods, alla andra slag: af 7 qvarters bredd och deröfver, böra bestämmas till 36 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålles nu gällande införselstull derå 1 r:dr per skålpund. 326:o. Den, som, jemlikt Utskottets förslag anser shawlar, shawletter och andra dukar af ull, eller ull och bomull tillsammans, af 6 r:dr 32 sk. värde och deröfver stycket böra åsättas 1 r:dr införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålles nu gällande införselstull 20 procent af värdet. Borgareståndets beslut, angående linneoch hampväfnader, skulle föranleda Linneoch följande ändringar i nu gällande tullbestämmelser, nemligen: å blaggarn och kamfas, hamPväfnader nedsättning från 12 lill 6 sk.; å bolstervar nedsättning från 21 sk. 4 rst till 12 sk.; å bulldan, nedsättning från 9 sk. 4 rst till 6 sk.; å damast, nedsättning från 2 till 1 r:dr; å dräll förhöjning från 36 sk. till 1 r:dr; å kammarduk och batist nedsättning från 3 r:dr 32 sk. till 2 r:dr; å linön nedsättning från 1 r:dr 40 sk. lith. till R. St. Prof. 1847 och 1848. 5 Samt. 1 Afd. 16 Baft. 6 42 Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 25. till 4 r:dr; och å lärft, »alla andra slag», än sådant hvaraf en qvadrataln väger till och med 3 lod, från 1 r:dr 32 sk. till 1 r:dr.
N.-o zco. gäldenärs förutgångna hörande, utfärda vilhorlige resolutioner till utmätning för skulder, son: grundade sig på auctions-inrop och dylikt, har framställning blifvit gjord hos Rikets Ständer derom, att då fortfarandet af detta bruk vore förenadt med flere fördelar, men för närvarande icke funnes någon Författning, som antingen förbjöd eller tillät ifrågavarande behandling af skuldfordringsmål, en sådan Författning måtte utfärdas och deri stadgas, hvilka föreskrifter som böra i en sådan Resolution meddelas gäldenären, till iakttagande af sin rätt, i händelse han skulle obehörigen fordras eller hemsökas med utmätning. I anledning häraf hafva Rikets Ständer inhemtat: att ifrågavarande resolutiouer meddelas genom påskrift å sökandernes inlagor, och vanligen äro af den beskaffenhet, att hos E. K. M:ts Befallningshafvande gjord lagsökning remitteras till Kronobetjent, med förständigande att, i händelse den uppgifne gäldenären icke bestrider rigtigheten af krafvet, eller deremot något invänder, uttaga beloppet, jemte af E. K. M:s Befallningshafvande bestämd kostnads-ersättning, samt sökanden detta tillhandahålla; men att, i annat fall, ansökningen communiceras bemälde gäldenär, som har att deröfver inom viss förelagd tid sig förklara. Och som delta, endast i afseende å ringa fordrings-anspråk, vedertagna bruk, ehuru ej hittills i Lagen uttryckligen medgifvet, dock icke synes hafva oskäl med sig, utan tvärtom är fördelaktigt, så väl för borgenären, hufvudsakligen genom den ökade skyndsamhet, hvarmedelst han förhjelpes till sin rätt, som äfven för gäldenären, i anseende till minskade utsökningsumgälder, hvilka eljest, då Utslag gifves, åtminstone ökas med Utslagslösen, samt de kostnader, communicationen förorsakat; hafva Rikets
Och då Utsk. i öfrigt föreställer sig, att om det correctiv, som i R. o. Ad:s ordningsstadga finnes föreskrifvet emot utsk:sledamöters försumlighet, nemi. af anmälan hos Ståndet samt derpå följande pliktfällning, vid alla tillfallen utan undseende begagnades, det af motionären åsyftade ändamålet derigenom skulle vinnas, har Utskottet icke ansett sig böra Hr Cederschjölds motion om val till suppleanter för R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. med sitt tillstyrkande understödja. Hvilket dock allt till H. R, o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlcmnas. Stockholm d. 11 Juni 1834. På RiddarhusUtskottets vägnar H, F. Strömfelt, W. F. Dalman. Lades på bordet. Upplästes åtskilliga från de öfriga RiksSt. ankomna prot.- titdr., nemi. från PresteSt. af d. 3o sisth Maj samt d. 2, 5 och 9 dennes, från BorgareSt. af d. g och 12 dennes samt från BondeSt. af d. g och 12 dennes, Lades till handlingarna. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl, \ till 8 e. m. In fidem protocotli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 20 Juni 1834* Plenum kl. 9 f. m. Justerades 2tne prot.-utdr. för d. 17 dennes c. ni. Öppnades Hrr Electorers lista till återbesättande af nå - 3o4 Den 20 Juni f. m. dra varor, så att den icke måtte kunna förändras utan R. St:s samtycke. I händelse af återremiss anhåller jag, att dessa anmärkningar må till Utsk. åtfölja. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag kan för min del icke annat än gifva ganska mycken vigt åt de anmärkningar, sorn af Hr Stuart och Gr. Horn blifvit framställda.
De medel, som här äro i fråga, har icke någon bestridt att de omedelbart stå under K. Mits förfogande. När så är förhållandet, hvad är enklare och naturligare, än att de förvaltas af ett verk, som står und-er K. Den föreslagna åtgärden att öfverflytta dessa medel från ett verk till ett annat, innebär i sjelfva verket att öfverflytta dem från ett verk, som lyder under den ena statsmakten, till ett annat, sora lyder under den andra. RiksgäldsKontorets förvaltning är updragen åt R. Stirs Fullmäktige; desse hafva sig ålagdt, att uteslutande följa det för dem af R. St:r fastställda reglemente, och äro, såsom jag tror, vid förlust af medborgerligt förtroende, förbjudna att taga ordres af någon annan. Det kan icke falla mig in att ifrågasätta, att Fullmäktige skulle vidtaga någon åtgärd, hvarigenom den fria dispositionen af dessa medel skulle K. Mit undandragas. Men en otydlighet, ett tvetydigt uttryck i reglementet, som Fullmäktige icke anse sig kunna tolka på samma sätt som K. Mit, skulle möjligen kunna medföra den påföljden, att K. Mit under vissa tider skulle se sig beröfvad den fria dispositionsrätten öfver ifrågavide kassor, och blott det att något sådant kan inträffa, utgör ett giltigt skäl för olämpligheten af att kassor, som äro ställda till K. Mits disposition, skola öfverflyttas till förvaltande af ett R. Stirs verk. Såsom ett skäl för en dylik åtgärd har aridragits förenkling i räkenskaper. Jag är icke tillräckligt hemmastadd i bokhålleriet för att kunna bedöma, huruvida någon förenkling derutinnan skulle kunna upkomma; men man har jemväl anfört ett annat skäl för 43C D b 11 23 December. förändringen, nemligen att kassornas tillgångar skulle genom den förändrade förvaltningen blifva tillgängliga för de allmänna arbeten, för hvilka utländska lån skola uptagas. Jag tror dock att denna ekonomiska fråga är helt och hållet oberoende af den grundsatsen, huruvida medel, som stå till K. M:ts disposition, böra förvaltas af en myndighet, som lyder under K. M:t, eller af en, som icke gör det.
Således anhåller jag att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets tanka i afseende på Grefve Frölichs senaste förslag. Herr Crusenstolpe> Magnus Jacob: Jag är hufvudsakligen förekommen af Friherre Boye; men efter jag har ordet, ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, att det icke Den 29 Januarii f. m. är så alldeles * säkert att RiksStåndens Protokoll utkomma livart 5:te år. Exemplet af Ridderskapets och Adelns Protocoll denna Riksdag, bevisar att någon irring häruti kan äga rum. För öfrigt instämmer jag med Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke uti den definition, att med periodisk skrift menas Dagblad, Yeckoeller Månads-skrift af högst 6 arks omfång. Någon definition anser jag i alla händelser nödvändig. Jag vågar således anhålla om proposition, instämmande i det förslag Herr Friherre Lagerbjelke framställ, i conformité med hvad som brukas i England. Herr Bruncrona, Gustaf idolph, anhöll, att, hans vid Utskottets förslag i förevarande del fogade reservation måtte uppläsas; hvilket skedde. Grefve Frotich: Sedan bär Friherre Lägerbjelke instämt i mitt förslag, ar det naturligt att jag äfven förenar mig med honom, dock icke så, som Herr Crusenstolpe tolkat det, ty så tror jag icke Friherre Lagerbjelke, utan blott Friherre Roye yttrat sig. Men sedan Herr Friherren instämt deruti, att definitionen må bibehållas lika sorn förut, och blott öfverflyttas till 4:de Mom. 4:de §, får jag derå anhålla örn proposition. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Hvad jag nyss yttrade, och Herr Cru - Eea 29 J a nu a ii i f. ta. Crusenstolpe upprepat, var dock icke något förslag.
Till följd häraf och enär den staden sålunda, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, tillhörande skjddighet icke kan i någon nion förminskas derigenom, att egaren till vågfördt Tackjern det till annan man, såsom pant, öfverlåter, saint Tackjerns-egaren, i och med detsamma, genom ofvanåberopade Nådiga Bref af år 1748, honom blifvit förbjudet vid det stränga ansvaret af Taekjernets eonfiscasion eller bot af dess värde, att låta föra Stockholms Våg förbi något Tackjern, som genom staden går, jemväl, enligt allmän rättsgrund, måste kunna fordra, att för det Tackjern, som han sålunda nödsakas låta emot afgift vågföra, erhålla sådan säkerhet, hvaimed han i alla händelser kan finna sig fullt belåten; så, och vid jemförelse af hvad» i afseende på belåning af jern och exportable eflecter, uti Kongl. Förordningen af den 18 Februarii 1788, samt de deröfver under den i2lamrarii 1757 och den i5 Februarii 1779 utfärdade Förklaringar, stadgadt blifvit, rörande Magistraternes i allmänhet ansvarighet för det jern, som i Banken belånas, hafva Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underd. anhålla, alt Stockholms stad, i likhet med hvad för andra städer, hvarest Tackjern kan varda till belåning vågfördt, redan gäller, måtte förklaras skyldig lemna sådan säkerhet för det Tackjern, som å Stockholms Våg upplägges, att egaren dertill blifver i tillfälle detsamma i Rikets Ständers Bank beläna. Ankommande det på Stockholms stads Styrelse, alt. för nämnde ändamål föranstalta, det Banken till sin säkerhet erhåller ej mindre VågInspectorens, än äfven 2;ne af berörde styrelse och på dess ansvar utsedda Embetsoch Tjenstemäns intyg, att det belånte jernet, för Bankens räkning, oförryckt varder på Vågen qvarhållet. Hvilket Rikets Ständer, såsom svar på Eder Kongl. Maj;ts högstberörde Rådiga Proposition, få härmed i underd. anmäla.