Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
lag skulle tro att samma arbetsmethod bör följas äfven vid jemvägs-anläggningen från Stockholm, och deraf följer då att en bangård, vare sig att den kallas anhaltsstation eller mindre bangård, bör anläggas såsom en utgångspunkt för den jernväg, hvilken skall anläggas söderut öfver Södertelje och vidare åt Katrineholm. Man skulle äfven kunna invända mot lämpligheten af det beslut som Gr. af Ugglas och Frih. Raab tillstyrkt, att om 182 Don 2 Septemb er. man upskjuter med medels anslående till en bangårds-anläggning, så vet man icke hvar man skall börja utom Stockholms portar, och då kan det hända, att om man anlagt jernvägen åt ett håll, det blir omöjligt att få station utom staden såsom ändpunkt för banan der, utan då måste man ändra ändpunkten. Det är nödvändigt, innan man utgår från hufvudstaden med jernvägs-arbetet, att man väljer en plats från hvilken banan skall löpa ut, annars famlar man i mörkret. Det skulle äfven inträffa, att man, genom banans anläggande i orätt riktning med afseende på hufvudstaden, kastade bort penningar hvilka annars kunnat besparas. Jag tror icke att Frih. Raab bade allvar med sin anmärkn. mot koslnadsförslaget, ty likasom hvarje annan, hvilken har kännedom om byggnads-arbeten, vet äfven Frih. Raab hvad 321,000 Rdr betyder i dessa tider då dagsverkena äro så dyra och det är svårt att erhålla skickligt och arbetsamt folk. Således kan man med visshet antaga hvad Hr Lilljehöök erinrat, att nemi. de 321,000 Rdr, som StatsUtsk. velat anslå til! bangårds och reparationsverkstäders anläggning, icke blifva tillräckliga för hvarken det ena eller andra föremålets fullständiga ordnande, utan att ganska betydliga tillskott i en framtid måste äga rum, hvadan man icke behöfver frukta att man nu anslår för stort belopp. Jag fortfar således att tillstyrka det Utsk:s Betänk, måtle bifallas, på det man må kunna börja jernvägen der sådant rätteligen bör ske. Gr. af Ugglas:
Tillhörande kommunen gemensamt, blifver den ock föremål för en förvaltning, som är i tillfälle lemna den ingalunda problematiska sädestillgången sådan tillsyn att förskämning undvikes, och genom utlåning emot ränta åt delägarne håde omsättes och ökas grundfonden, hvaraf, då den uppnått sitt bestämda maximum, öfverskottet, då det icke in natura öfverlemnas till fattigvårdsstyrelsen, försäljes och sålunda bereder ett kapital i penningar, hvilket åter i sin ordning förräntas till erhållandet al' bidrag tili utgifterne för fattigvården. Det anmärkes väl, att då de vanliga låntagarne i magazinet utgöras af de mindre bemedlade och att då räntan beräknas till 4 kappar 23 på tunnan utlåningen innefattar ett oskäligt ockrande, hvars ändamål vore att från de förmögnare i kommunen hvälfva en del af fattigvårdens tunga på de mindre väl lottade; men vill man blott betänka, att, då en hem-: mansägare saknar utsäde och måste anskaffa det från annat håll, det är godt för honom att veta hvarifrån i grannskapet han kan erhålla sitt behof, och att sädesprisen om våren nästan alltid öfverstiga höstprisen efter skörden med mera än 12,' procent, hvilket motsvarar nyssnämnde ränta eller skillnaden emellan hvad som in natura lånas och det som in natura betalas, oberäknad! de af kontanta priset oberoende uppoffringar, han måste göra föi' att få spannemåien på kredit, så bör man lätt finna, att anmärkningen icke förtjenar särdeles afseende. För min del har jag derföre ansett fördelarne af magazins-inrätlningen vara lika gifna, som oiägenhelerne af sparlårarne såsom besparingsanstalt, och söker derföre inom de socknar, der desse sednare finnas, bereda öfvertygelse om magazinsinrättningens företräden, hvilket ock redan inom några socknar föranledt till beslut om ändring, ehuruväl i nuvarande lyckliga tidpunkt, då de fleste enskildes spannemålshodar äro rikligt försedde, det faller sig svårt nog förmå allmogen inse beli of vet af allmänna besparingsanstaiter.
Stats-kontoret blifvit gjorda, jemte beloppet af behållningarne derstädes vid revisions-årens slut, utgörande vid 1847 års utgång 3,000 Rdr; men någon särskild redovisning för anslaget finnes icke i Riksbufvudboken intagen, deraf jemväl kan synas huru stor behållning vid besagde tid möjligen varit i Landtmäteri-kontoret innestående. Detta förhållande hafva Revisorerne ansett sig böra anmäla, med hemställan, att redovisningen för ifrågavarande anslag må i Riksbufvudboken, uti särskild så kallad general-räkning med Landtmäteri-kontoret, upptagas. § 5. — Il - ningen af den så kallade Bredmossen, belägen inom Snefringe härad af Westmanlands län. Berörde understöd, som, enligt det Kongl, brefvets innehåll, beviljats, hufvudsakligen med anledning af behofvet att bereda arbetsförtjenst åt fattiga i orten, hvilka, i följd af 1845 års missväxt, saknade utväg till lifsuppehälle, hade, i Revisorernes tanke, icke bordt utgå af förenämnde anslag, utan snarare af extra utgiftsmedlen å 6:te hufvudtiteln, på hvilken titel anslagen för jordbruket förekomma. § c. Af berörde anslag å 7:dc hufvudtiteln äro ock, med stöd af Kongl, brefven den 17 December 1845 och den 19 Mars 1846, anordnade 705 Rdr 1 sk., såsom reseoch traktaments-ei'sättning ät Professoren N. Selander, Kapiten-löj(nanten B. Lilliehöök och Kabinetts-kammarherren m. in. Friherre F. Wrede, för det de, i följd af nådigt uppdrag, under loppet af år 1845 verkställt undersökningar i Lappmarken, angående möjligheten att fortsätta triangelmätningar derstädes.
Under den 26 Juli 1834 hafva Nådiga skrifvelser härom afgålt till vederbörande Embets-Auktoriteler i öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade tanka. 6:0 angående den så kallade Trolleska Sli pendiifonden och derå upplupna räntor. Anmäld den 19 Juli 1834» oc^ läcktes Kongl. Majit i Nåder gilla, hvad Rikets Ständer i denna fråga föreslagit. Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1S40. 53 /:o angående väckt fråga, att de från Hernö sands Stift till Upsala Domkyrka årligen utgående så kallade Domkyrk olunnor hädanefter må tillfalla Hernösands stads kyrka. Anmäld den 7 Mars i835, och har Kongl. Majit, som under den 1.7 Mars 1824 afslagit Magistratens och Borgerskapets i Hernösand lika beskaffade anhållan, sorn den Rikets Ständer i underdånighet framställt, funnit några nya skäl icke förekomma att frånkänna Upsala Domkyrka ifrågavarande Kronotionde, hvilken hon från urminnes tider åtnjutit. 8:0 — —. angående ändring i Judereglementet till beredande af rättighet för medlemmar af Judiska nationen att besöka Piikets allmänna Läroverk och begagna undervisningen derstädes. Sedan utlåtanden i delta ämne blifvit inhämtade från Stockholms Stads Konsistorium samt Konsistorierna i Linköping, Götheborg och Lund, har ärendet blifvit öfverlemnadt till H. K. II. Kronprinsen, såsom Universitetens Kansler, och de Akademiska Konsistorierne, på hvilka Embetsmyndigheters granskning och yttranden detsamma ännu beror. 9:0 angående rättighet till enkel tjenstårsbe räkning för prestman, som till lärare vid Lankasterskola antages. Anmäld den 25 October i83g. Kongl. Majit, som redan under den i3 Februari i83o afslagit Rikets Ständers dels enahanda dels likartade underdåniga framställningar, har lill den ifrågavarande, enär några förändrade förhållanden sedermera icke tillkommit, ej heller funnit skäl samtycka, helst Kongl.
Efter andra gången har han förverkat sin rätt till näringen och att även i fortsättningen kunna ägna sig åt annan borgerlig näring. 4: o Den som missbrukar sin nederlagsfrihet skall dessutom bestraffas med ärans förlust. Ämbetseller tjänsteman vid tulloch lotsverk, som biträder någon att begå lurendrejeri mister tjänsten och får 3 års arbete på kronans fästning. 7: o Kurirer och lägre tjänstemän, som inför förbjudna varor förlorar rättigheten till ordinarie tjänst. 8: o Gör någon ett beslag, men förtiger det, pliktar han 100 riksdaler, hälften till angivaren och hälften till närmaste lasarett eller barnhus. § 2 Den som för sitt eller andras enskilda behov, köper en förbjuden utländsk vara, mister varan och bötar dessa halva värde. § 3 Den som har sådana förbjudna varor försäkrade i riket, får ingen ersättning vid timad sjöskada eller olycka. § 4 Utländskt förbjudet gods, då värdet är 100 riksdaler, kan inte ärvas eller betalas för skulder. II Art Om beslagare, samt deras rätt och andel Den första som upptäcker lurendrejade varor kallas beslagare och skall biträdas av kronoåklagare, om han önskar. Han får hälften av böterna och 50 % av varornas värde. Är värdet på godset 400 riksdaler och förövaren är gripen, får beslagaren 60 % av värdet i stället för böterna. § 2 Om skeppare, styrmän, skeppsfolk eller passagerare skall anses för beslagare skall de genast efter fartyget anlänt till hamn uppge vilka otillåtna varor som de vet finns ombord. III Art Om besiktning, värdering och försäljning av beslagsvaror. § 1 De varor som tas i beslag skall genast antecknas vid domstolen av tillkallade kunniga personer, helst fabriksidkare eller hantverkare. Gods som är till utförsel förbjudet värderas efter vad dylikt gods kostar i riket. Varor som är förbjudet att införa värderas efter vad skäligen kan uppskattas av värderingsmännen. § 2 Så fort godset är sålt skall beslagaren få ut sin andel. § 3 Tulldirektionen förordnar när och var försäljningen skall ske genom auktion. Den högstbjudande får varorna. § 4 Allt till införsel förbjudet gods skall säljas till högstbjudande och föras till sådan utländsk ort som har svensk konsul, agent eller kommissarie. Utförseln sker i närvaro av Kommers Kollegie Advokatfiskal, värderingsman och beslagare.
Jag förenar mig deruti med den siste vär-, de Talaren , att jag alldeles icke kanner nå-, got af Ridderskapet och Adeln fattadt beslut om eli Maximi-belopp af 2qoq R:dr för dessa lån ; oph jag skulle önska en sä-, ker upplysning härom, enärllerr af Uhr yttrat, att ett sådant beslut är tagit. — Jag vill för öfrigt ej inlåta mig i någon vederlägga ning af Herr Cederschölds påstående , att Coursen nu stigit från 122 till 128 sk. för det Riksens Ständer beviljat ökade penninge-tifU gångar, emedan det är allmänt kändt, att Coursen i anseende till utskeppningen afta^. gande denna årstid plägar stiga, och att, den äfven i en mycket betydligare nion än 438 D e h22 November f. rn. nu gjort det sedan sistl. Riksdag, oaktadt flere millioners indragning af sedelmassan sedan den tiden skett. — Jag anser äfven öfverflödigt ridare yttra något om bemärkelsen af skänk , sedan Herr Cederschjöld gått så långt, att han påstått och försökt att med exempel bevisa, alt man kan få det till skäiiks, som man till fulla värdet betalar pengar för. Ilerr von Hohenhausen: Blott för att lemna upplysning i den väckte frågan, får jag meddela , att, såsom jag redan haft äran nämna , jag med säkerhet påminner mig, att Ridderskapet och Adeln icke fattat beslut i afseende på summans bestämmande , helst det var mycken fråga om att nedsätta den till iooo R.dr , då saken sednast ventilerades. Undertecknad Riddar b u s-Secre terare:
Hr Lefrén har nämnt ett exempel, som jag icke kan stillatigande förbigå. Talaren omnämnde huru frami. Erkebiskopen Wallin i lifstiden hänviste främmande trosbekännare till deras egna prester, när de sökte att få öfvergå till vår lära. Jag hemställer, om det lif, som lian genom förklaring af Christna religionens sanningar uppväckte, innebar annat än godt. Jag betviflar, att de, som erhöllo hänvisningen: "gån till edra egna prester", följde denna uppmaning. Jag tror, att de hellre återgingo till honora, för att höra hans tolkning af Christna läran. Jag tror icke, att någon befallning i detta hänseende lyckas, utan att enda sättet att afhjelpa ett sådant förhållande hade varit, att presterne sökt draga sina åhörare lill sig genom en förträfflighet, motsvarande den, som gjorde, att de hellre hörde Erkebiskopen Wallin än andra. Jag tror, att just genom detta exempel är bevist, att om man vill gå till väga med yttre tvång, förfelas ändamålet; ty det fordras för en kyjrka icke blott, att den skall hafva eu sann lära, — det fordras äfven Den 20 Mars f. m. lif, anda oell kraft att förvara denna lära, och denna verkande förmåga måste komma inifrån. Man kan skydda kyrkan genom författningar och utestänga alla friskare vindar; och hon skall domna bort i likgiltighet och dufvenhet, hvarpå jag icke behöfver framlägga något exempel, då det är möjligt alt från Svenska Riddarhuset kunnat utgå en motion, sådan som den ifrågavar. först framställdes.
Bifölls; och N:o 72, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande, N:o 29, afgifvet, i anledning af väckt fråga, alt fullmagter å namn, heder och värdighet, utan verklig tjenstebefattning, icke målte meddelas: Kih. lill R. St. Prof. 1844. 9 Sami. 42 330 P, ■ot.-Utdrag, den 16 November 1484- Med godkännande af betänkandet, N:o 29, lade Ståndet utlåtandet, N:o 72, till handlingarne. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Expeditions-Utskoltets memorial, N:o 8, till Höglofl. llidderskapet och Adeln, i anledning af dess återremiss af skrifvelse-förslagen, N:ris 10 och 11, lades berörde memorial till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo ett af Ilederv. Bonde-Ståndet meddeladt utdrag af dess protocoll, den 7 dennes, med inbjudning, att instämma uti Bonde-Ståndets beslut, att, i det ämne, hvarom Allmänna Besvärsoch och Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 47, handlar, eller i fråga om indragning af den för den högre skogsoch jägeri-betjeningen fastställda aflönings-slat, till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig skrifvelse, i det syfte, protocolls-utdraget omlörmäler; men, efter vunnen upplysning, att betänkandet, N:o 47, som afstyrker bifall till den i ämnet väckta motionen, redan är af trenne Riks-Stånd godkändt, fann Ståndet på denna grund, sig icke kunna inbjudningen antaga. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Banco-Utskotlels utlåtanden: N:o 19, i anledning af Fabrikören A. L.
#drabdböfbingarne j¥o!a för betta dnbamdl n?ib ^rrarje drd början fin ipdrabdffrifmarne infdnba förfecfningar öfmer be £«mman od) Cdgen# beter, forn bet föregdenbe drct 61ifit)it uppbubne, mtb utfdttanbe af ben föpeffifling, forn för hvarje ©genbom blifroit uifdjl. 5tganbe 23crebntngd» ©ommitfeen, att, i affeenbe pd dnnu ej uppbuben gafiigfjet, afforbra f6« paren behörigen ffprft afdrift af föpe»af&anblingen, forn jemwdl, ende bet forbrad, ffaa i bufroubjfrift företed. 5. 64. gaffdn dgare af en gajligfjet, pd fdtt 6o. §. förejTrtfmer, uppgifvit bet mdrbe, broartifl (jan förmenar ben böra anfed, mare ©ommitteen lif* rodi bdbe berättigab od) flfplbig, att, utan affeenbe pd uppgiften, efter förefaflanbe ffdl od) nu flabgabe grunber, bejldmma bet rodrbe, broaref» ter 23erotflmng 6ör utgå; bocf bör anlebningen ftll benna fördnbring i protocoflet antecfnad. §. 65.
BREFBÄRAREN. Solig majdag i Paris. En atelier på nedre botten. I bakgrunden ett stort fönster och ett par glasdörrar, vettande till en trädgård, som inhägnas af en hög mur. I trädgården står ett blommande körsbärsträd; syrener och murgrön klänga upp öfver muren. Rummet är glest möbleradt: en chäslong, ett bord, ett antikt skåp och några stolar. Här och der på väggarne hänger en kvarlemnad studie. På högra sidoväggen är dörren till entréen, på venstra dörren till sofrummet, och strax der bredvid en kamin. Louise ligger på chäslongen med kuddar bakom ryggen och en filt öfver fötterna. Henrik sitter framför kaminen med armbågarne på knäna och en pipsnugga i munnen. Erna sysslar med att laga té vid en spritlampa på kamin-frisen; går fram till skåpet och tar fram koppar, sockerskål m. m.; lyfter i förbigående upp en flik af filten, som fallit från chäslongen ner på golfvet. LOUISE. Tack, Erna lilla. Det värsta med att ligga sjuk är nästan det, att man är till så mycket besvär för sina vänner. ERNA. Prat! För det jag kokar litet té åt dig? Kallar du det för besvär? LOUISE. Tänk på allt annat, som du gjort för mig under hela tiden jag legat sjuk. ERNA. Det är just lönt att tala om nu, sedan allt är öfver! Om ett par dar är du så kry, att du kan promenera omkring på gatorna. Det ska’ bli en känsla, det! Till Henrik, i det hon stöter honom på axeln. Lån’ mig din pipa. HENRIK. Nej, jag vill ha den sjelf. ERNA. Du ska’ få igen den. HENRIK. Nej, jag vill ha pipan sjelf. ERNA till Louise. Se här, hjertesnoppen, håll i det här så länge, så ska’ jag gå efter grädde och bröd. Huset är inte så förmöget, att det äger en bricka. LOUISE tar emot tékoppen. ERNA går hän till skåpet och kommer igen med grädde och bröd. LOUISE. Tack, tusen tack. ERNA sätter sig på chäslongkanten. Nå, smakar det? LOUISE. Åh, så skönt. ERNA
Prop. J\r? 51. alt Kongl. Maj:t täcktes vid nästkommande Riksdag i Nåder tillkännagifva Rikets Ständer ifrågavarande oförutsedda utgift till afskrifning eller ersättning, med Nådig framställning derjemte om angelägenheten deraf, att antingen på stat uppföres ett förslags-anslag på 4:de Hufvud-titeln till utgiftens vidare bestridande, eller ock medgifvande lemnäs alt, när dylik prisskillnad förekommer till ersättande, kostnaden derför får af öfverskotten på Statsverkets inkomster direkte anordnas. Chefen för Landtförsvars-Departemenlet, Stats—rådet Grefve Gyldenstolpe, yttrade i underdånighet följande: Med afseende å de välgrundade anmärkningar, hvilka blifvit af Kollegierna gjorda emot Regeinents-chefens förslag, i hvad detsamma rörde frågan om uppköp och forsling af span inål för Kronans räkning till de Korporaler och Soldater, som ett eller annat år kunde önska att denna sin aflöning in natura utfå, ansåg Departemenls-Chefen detta förslag böra förfalla.
Vid den nya lagstiftningen var det derföre en af Regeringens vigtigaste upgifter att söka sä ordna förhållandet alt det icke lemnade rum för något villkorligt förfarande i denna del, med ett ord det var nödigt att updraga en sådan gräns mellan handtverkerier och andra yrken, att det blefve bestämdt, hvilka som borde hänföras till de förra och för hvilka alltså erforderliga garantier i afseende på arbetsskicklighet, skulle komma att ega rum. Kastar man en blick på dessa förhållanden, och dermed jemför den § af Handtverks-ordn., som nu är i fråga, så torde en hvar tydligt finna alt undantagen från mästare-profs afläggande gällt, dels sådane yrken, som, under tidernas lopp helt och hållet eller hufvudsakligen öfvermått till egentliga manufakturseller fabriks-yrken och dels sådane, som bedrefvos i en ganska ringa skala, så att deras idkare inom landet voro ganska få, eller för hvilkas utöfvande mästare-profs fullgörande icke erfordrades såsom någon garanti för allmänheten mot förderfvandet af anförtrodde arbets-materialier. För att sälta R. o. Ad. i tillfälle alt fullständigt bedomina förhållandet i denna del, vill jag ur officiella handlingar upgifva hvilka de handtverk voro, utom de i 3 §:n af Handtverks-ordn. uptagne, som vid författningens utfärdande voro lydande under skrå, och hvilka genom författning blifvit undanlagne frän mästare-profs fullgörande. De voro l:o af den beskaffenhet jag nyss nämnde, att nemi. de hufvudsakligen öfvergått till egenskapen af manufakturer och fabriker, följande: Borstbindare, Bildhuggare, Garfvare och andra läder-beredare, Krukmakare, Nålmakare, Repslagare, Stockmakare och Vagnmakare.
Då det, enligt 57 § i nu gällande reglemente för Rikets Ständers Rank, är styrelsen öfver detta verk medgifvet att på pensions-stat förflytta den tjensteman, som af ohjelpligt sjukdomstillstånd eller afgjord oförmögenhet är förhindrad att vidare gagna verket, samt dervid tillägga honom hela lönen såsom pension, fastän han icke uppnått föreskrifna lefnadsoch tjensteår, och då de kamereraren i Riksgäldskontorets bokslutskontor åliggande göromål, med hänsigt till både mängd och vigt, ingalunda torde understiga de med motsvarande tjenster inom bankoverket förenade åligganden; så och i betraktande af de olägenheter och det mehn för dessa göromåls säkra och oafbrutna gång, som deras än längre fortsatta bestridande af för kortare tid tillförordnade vikarier ovilkorligen måste medföra, har Utskottet ansett sig ega grundade skäl tillstyrka, att fullmäktige må varda berättigade, att på Riksgäldskontorets pensions-stat öfverflytta kamereraren N. F. Öhman, till åtnjutande af en årlig pensionat Ett Tusen två hundra riksdaler, eller samma belopp, som dess ä stat nu innehafvande ordinarie lön utgör, dock med åliggande för Öhman, att, derest hans helsa förbättras och sådant medgifver, bestrida de göromål inom Riksgäldskontoret, som detta verks styrelse, med afseende å hans nuvarande tjenst, kan finna lämpligt åt honom uppdraga. Vidkommande åter kammardrängen J.
Vid jern förandet af de Utskottens Notarier åliggande göromål, håde till trägenhet och beskaffenhet, finnér Stats-Utskottet icke något skäl att for desse tjenstemän hos Expeditions-Utskottet tillstyrka den ifrågasatta förhöjningen i deras aflöning, utöfver hvad Notarierne i de öfrige Utskotten, med undantag af Conslitutionsoch Stats-Utskotten, skulle, enligt hvad nu är vordet föreslaget, erhålla. I öfverensstämmelse med Högv. Preste-Slåndets, enligt ofvan åberppade Protocolls-Utd ra g, fattade beslut, erfordras för detta Stånd, utom de förut uppgifna Sju Canzlist-arfvoden, 2:ne ytterligare sådane arfvoden, att utgå, det ena från och med den i:sta sisth Maj, och det andra från och med den i;sta innevarande månad. Med anledning häraf, får Utskottet följagtligen föreslå den rättelse, i afseende på den i memorialet N:o 169» sid 3, upptagne aflöning för nämnde Stånds Canzli-personal, att densamma omfattar tractamenten för Nio Canzlister, å 3 Rtdr för hvardera om dagen. Stats-Utshottets Utlåtande, N'-o 2.3 l. 7 Slutligen får Utskottet anmäla, att merberörde memorial N:o t6g blifvit af Bonde-Ståndet, under den 20 nasti. Juni, jemlikt Utskottet meddeladt Protocolls-uldrag, godkändt, dock med förklarande, ”att då Rikets Ständer bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 10, derutinnan aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Canzli-personal är bestämd att utgå från antagningsdagen, och Ståndets Secreterare blifvit utnämnd den 1 1 Januari, Ståndet ansåg Utskottets förslag i memorial N:o 16g, att nämnde Secreterares arfvode ej skulle beräknas förr än fränden 1 /} i samma månad, vara tillkommet genom ett skrifeller tryckfel.”
Då jag härvid vågar erinra om de utmärkta tjenster emot Fäderneslandet, som Friherre Mannerheim 1809 gjorde, och som tillvågabragte och stadgade vår närvarande lyckliga constitution, så fruktar jag så mycket mindre ett befaradt afslag på denna min motion, då det ädla Svenska fol - ■9$ Vin 6 Augusti f, m, ket i detta bifall förenar en tacksamhetskänsla emot en förtjent man, och en för framtiden stadgad rättighet för Riksens Höglofl. Stånders enda enskildta tjensteman, hvarigenom han blott beviljas samma förmåner, som andra Statens civila Embetsmän. Om communication med de Respective MedStånden af detta mitt ödmjuka Memorial, samt remiss deraf till vederbörligt Utskott, vågar jag ödmjukast begära. Herr Berghmant Ambrosius Magnus: Ridderskapet och Adeln har åter kommit till det vanliga Riksdagsåmnet, Götha Canal. Nu såsom vanligen med felslagna förhoppningar: att se detta så kallade storverk fullbordadt, ehuru Riksens Ständer detsamma understödt med högst betydliga summor. Vid detta tillfälle hade det varit af största vigt att veta, till hvad belopp desse understöd kunna stiga. Jag har föresett nödvändigheten häraf, och derföre i Memorial hos Ridderskapet och Adeln begärt, att StatsUtskottet måtte anmodas meddela Riksens Ständer en detaillerad uppgift på hvad Staten och Banken, i alla vägar uppoffrat för Götha Canal. Jag uppmanar nu, en eller flere af StatsUtskottets närvarande Herrar Ledamöter att .upplysa; hvarföre Utskottet icke behagat lemna en sådan uppgift , då den igenom ett Riks-Stånds remiss blifvit affordrad, För „ t/ Den II Augustii f% m, (j?