Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bangården kunde i dess närhet på fastare grund anläsgas å den nu för 3 18 tegeltillverkning begagnade tomten emellan Sperlingens backe och Humlegårdsgatan, samt banan derifrån ledas till Nybrohamnen och sålunda komma i direkt beröring med den större skeppsfarten. Allt efter trafikens stigande behof kunde dessutom kajen derstädes jemte jernbanan utsträckas längs stranden af Ladugårdslandsviken ända fram till Andra Gardets kaserntomt, hvarigenom beqväm och rymlig plats kunde beredas för den lifligaste trafik, emedan de största fartyg kunde lägga till vid denna kaj och platsen innanför densamma bebyggas med nödiga magasiner. På dessa skäl hade kommittéen antagit, att från Nybrohamnen såsom utgångspunkt vestra stambanan borde framdragas genom stadens område öfver ofvannämde bangårdstomt, Humlegården och östra kanten af Träsket, och derifrån öfver Katrinedal, Jerfälla, Almarestäke, Tibble, Kalm^rvik, Jädra, Giresta, Långtora, Strömsdal, Westerås, Wendle och Kolbäck till Köping, samt der ansluta sig till Köping-Hult-banan. Efter att hafva beräknat lutningsförhållandena å den sålunda föreslagna linien och uppställt kalkyler öfver kostnaden för anläggningen af särskilda bandelar, antager kommittéen längden af hela vestra banan från Stockholm till Göteborg att blifva omkring 47 mil, samt kostnaden att uppgå till ungefär 33,000,000 R:dr, eller i medeltal räknadt 700,000 R:dr för hvarje mil. Från denna stambana skulle utgå trenne sammanbindningsbanor, nämligen: från Wendle i Westmanland öfver Qvicksund till östra stambanan vid Kambol, samt från Orebro: en till samma stambana vid Katrineholm och en till Askersund.
Då i Grundlagen undantag är gjordt endast för tillsättandet af BondeStåndets Secreterare af Konungen, så är följaktligen medgifvet, att all den öfriga Betjeningen må af Stånden sjelfva tillsättas. Samma tanka hyste jag år 1823, då jag tillstyrkte bifall på BondeStåndets begäran att öfrige Stånden måtte dermed förena sig om en hemställan i ämnet lill Kongl. Majit. Kongl. Majit liar deremot nu förklarat, att han ej anser ifrågavarande §. i Riksdagsordningen tydlig, men vill förtydliga densamma och medgifva BondeStåndet rätt att tillsätta sine Notarier, hvilket de ock redan denna Riksdag fått göra. Hvilken skall val nu afgöra denna fråga emellan Konung och Ständer, om icke Ständerne bifalla det föreslagna tillägget i <§:n? Man har väl yttrat, att förhållandet är detsamma, som enskilde parter emellan; men jag tror ej att denna liknelse håller streck. Parter hafva Domare att tillgå för 9 II. j3 Den 9 Januari i. att få sine tvister slitne; men öfver Statsmagterne finnes ej någon Domare; hvilket en annan Ledamot härstädes också medgifvit. Skall då meningen vara att beständigt fortsätta en strid, som kan slutas utan förlust på någondera sidan? Jag tror, att då Konungen sagt, det han väl ej delar Riksens Ständers öfvertygelse att ifrågavarande §. är tydlig, mea medgifvit principens rigtighet och genast tillämpat den; så är genom detta förklarande saken hjelpt, ulan fara för framtiden, och utan förlust för Statsmagterne. Här är visserligen yttrad t, att som i 24 §. Riksdagsordningen ej är omtaldt så stort antal af StåndsBetjening, som erfarenheten i sednare tider visat vara behöflig; så skulle det kunna bända, att, sedan Stånden tillkallat det ringa antal nämnde §. bestämmer, Kongl. Majrt ville tillvälla sig magt att tillsätta den öfriga erforderliga Betjeningen i Stånden. Jag tillåter mig dock ej tro en sådan inconsequence af Regeringen vara möjlig.
M. i nåder skulle behjerta denna angelägenhet. Om remiss till Besvärsoch Ekon.Utsk. får jag anhålla, hvars uppmärksamhet jag tager mig friheten fasta på nödvändigheten att från Kammar-expedition infordra Döderhultsviks-boernes und. ansökan om exporträtt jemte åtföljande handlingar, hvaraf upplysning och stöd för denna min motion erhålles. Lades på bordet. Hr Bergenstråle, Claes Gabriel, uppläste följande 3 motioner: 1. Med mycket skäl anses vandrande gesäller för en allmän landsplåga; mången enskilds boning får, under årets lopp, emottaga flera hundrade af deras besök, hvarunder de med hot och pock tilltruga sig mat och penningar, hvilka sednare förtäras på närmaste krog. För landet medföra dessa påhelsningar kostnad, fruktan och förargelse; för handtverkerierna äro dessa vandringar mera skadliga än gagneliga, och för gesällerna sjelfva bereda de en framtid af fattigdom, sedeslöshet och förderf. — Men dessa förhållanden äro allmänt kända; jag behöfver således icke upptaga R. o. Ad:s tid med att beskrifva alla de olägenheter, som äro följder af dessa vandringar: och då jag instämmer i hvad en brochure-författare. yttrat, och fruktar att hvad Fattigvårdscomiteen föreslagit till förekommande afdetta onda, icke torde vara fullt lämpligt, eller ledande till äpdamålet, får jag, lika med denna författare, äran föreslå, att, som de egentliga olägenheterna af dessa vandringar inträda först då, när gesällerne blifva äldre , inga pass för vandringar må få utfärdas, sedan gesällen fyllt 28 år, utan alt han derefter må vara underkastad samma ordning som tjenstehjon eller fabriksidkare. 2. Att vägars underhållande är ett besvärande onus, medgifves säkerligen af alla; men, med förutsättning af att vägar skola enl. lag och författningar vidmakthållas, blir detta i5o Den 7 Mars f. m. onus ännu svårare, om sjelfva väglagningen, i följd af olämplig tid för dess verkställande, icke kan ske med beräkning af arbetets ändamålsenliga varaktighet.
Man trodde, alt ett vidsträcktare omdöme öfver detta ämne ej borde lemnäs ifrån ett Utskott, då så många Utskott fått remissen. Hvad tillämpningen deraf på beskattningen angår, så är det caracteristiska deraf, att man skulle beskatta brutto-inkomsten. Jag hemställer lill hvar och en billigheten af en sådan grund. Om en person har 5ooo R:dr i inkomster, [men han, för att kunna erhålla den, måste hålla folk, inventarier, förlag m. m., som kosta honom 4000 R:dr, så är hans behållning icke mera än iooo R:dr; likväl skall han betala efter 5ooo R:dr. En annan deremot har också 5ooo R:drs Den 3o Mars f. m. inkomst, men af den natur, att inga omkostnader dervid komma i fråga; denne komme då ej att betala mera, än den förre. Om detta icke är orimligt, eller om det är en rättsgrund, öfverlemna!- jag åt en hvar att bedömma. Jag begagnar detta tillfälle, för att aflägsna från mig, så vidt det mig rörer, det yttrande Friherre Boije fällt, att man ville förvilla omdömet, då man omtalade, att tullen vore en beskattning på öfverflödet. Jag vill anföra ett exempel, som Herr Friherren anfört om vin, att dess förtärande skulle beläggas med 2 R:drs afgift. Den, som nu dricker på högtidsdagar ett glas vin, och förtär kanske en kanna på året, skulle betala 2 R:dr, och den, som i sitt hushåll consumerar 3oo kannor, får ej betala mera, än den förre. Tullen är rättvisare; när den ena betalar 24 sk., får den andra betala i5o R:dr. Jag frågar då, om den förmögne ej är beskattad, och i ett rättvisare förhållande, än genom den föreslagne afgiften. Jag tror således ej, att man kan förebrå mig någon syftning att förvilla. Herr Munck af Rosenschöhf Eberhard: Utskottet synes hafva gjort mera afseende på lättheten, att taxera till bevillnings, än på de skattdragandes förmåga, att den utgöra.
Är Skriften ej smädlig eller förgriplig, men genom densamma missförstånd med Utländsk Magt sig yppat, må den, utan Rättegång, kunna confisqueras. 10:o Allt kungörande i tryck af hvad som rörer Statens å färde varande Underhandlingar med främmande Magter, eller eljest af Konungens i sammanhang med dem tillernade beslut och afsigter, samt Dess Ministrars, 278 Riksdagen 1812. Råds och Sändebuds värf, om det ej sker med Regeringens tillstånd, eller med officiel tillåtelse. Förbrytelsen straffes i likhet med hvad i föregående Moment stadgadt är. Sker sådant kungörande af den, som Konungens och Statens hemligheter betrodde äro, straffes hrottet enligt 4 Cap. 5 § Missgernings-Balken, och i båda fällen confisqueras Skriften. ll:o Angripelser mot enskild man, hvilka å ära gå, eller för dess borgerliga namn och rykte förkleuliga äro. Brotten straffas efter 60 Cap. Missgernings-Balken, och varde dessutom Skriften confisquerad. 12:o Lögnaktige uppgifter och vrängda framställningar till Allmänhetens förvillande och förledande; brotten umgällas med böter från 33 R:dr 16 Sk. till och med 100 R:dr eller motsvarande kroppspligt, efter brottets beskaffenhet, böterne förvandlade enligt 5 § af denna Lag, och Skriften confisqueras. 13:o Sedernas vauhelgd, vare sig genom offentliga läror till någon last, särdeles den, som sårar ärbarheten, eller sådana ohöljda och skändliga framställningar af denna lasts utöfning, hvarigenom främjande af ett förderfligt lefnadssätt åsyftas. Brottet skall umgällas med 50 till 100 R:drs böter, och Skriften confisqueras. Såsom allmän regel gäfle i afseende på confisquerade Skrifter, att något mer af dem ej må af trycket å nyo utgifvas än det, hvilket Domstolen, som sist i målet dömt, icke för brottsligt ansett. § 4.
Jag var således den ende som kunde vittna i saken, såväl hvad kaffebalarne vidkom som ock rörande min egen öfverfart. "Jag kommer", utropade jag derför plötsligt, "kom, kom, Kallista och förlåt mig, du gör det väl?" "För hvad då, herre? Herrn gör oss ju en stor tjenst, lemnar den vänliga prostens glada hus, sina egna resplaner och Gud vet allt hvad." Hon tänkte då icke alls på att det tillika besparade mig sjelf en hel räcka af trakasserier med myndigheterna både på Åland och i Abo, under hvars guvernör öarne lyda. Det var en förtrollande naiveté, som rentaf sans facon tog min ridderlighet i anspråk. Jag var förtjust i mitt äfventyr. Vi skyndade igenom skogen och kommo till en liten fiskarstuga vid stranden, der Kallista gick in. Vi erhöllo en båt och snart voro vi ute på sjön. Kallista ville ro, men det tillät icke jag utan förmådde henne att taga plats vid rodret. Det var ett litet nötskal vi sutto uti men det hade segel ändå. Vi rodde först söderut, ungefär en mil, i svag motvind, under nästan fullkomlig tystnad, då hissades segel och det bar af åt vestnordvest, åt Hammarudda till. Jag styrde efter flickans vägledande upplysningar. "Hör på, Kallista", började jag efter en längre paus, "är det icke ängsligt att lefva så der under jemn fruktan för tulltjenstemän och länsman; kan ej Falkens Erik låta bli med sitt lurendräjeri?" "Herre Gud, ja visst är det ängsligt ibland, men karlarne säga att det inbringar pengar och tiderna äro så svåra", blef svaret. "Dessutom är det numera högst sällan Erik tager någonting med sig från Stockholm, han har mest börjat handla på Reval nu." "Nå, tycker du så mycket om den der Bengt då?" sporde jag vidare. "Ja då", sade Kallista naivt, "ja visst, men inte blir det något utaf, ty jag är så fattig. Men det vore så roligt ändå, för si såsom hans hustru skulle jag en gång få följa med till Wiborg och" hon tvärtystnade och böjde sig ned öfver skotet, liksom hon skulle ändra något i dess läge
P. 680. — om BevillningsUtskottets sednare Utlåtande rörande en föreslagen ny method till Bevillningens utgörande och fördelning. P. 681. — om Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t* rörande anslag af medel till godtgörande af kostnaderne i och för H. K. H. KronPrinsens förmälning och Utrikes resa. P. 681. — om RiddarhusUtskottets memorial i anledning af väckt motion alt 380 tryckning af Ridderskapels och Adelns Protocoll för Junii månad genast måtte påbörjas. P. 682. ■— om remiss af Herr von Hohenhausens motion rörande prsemium för insigt i snällskrifvarekonsten. P. 68a. — om BevillningsUtskottets sednare Utlåtande angående utvidgad fribrefsrättighet för Städernes Magistrater. P. 682. — örn StatsUtskottets Utlåtanden: 1) rörande Andrarums Alunverks rätt till inköp af Skogs-effecter m. m.; 2) rörande Räutornes utgörande för några Torshälla Stad upplåtne hemman; 3) rörande ersättning för afträdt arrende af TJranienburgs KungsLadugård. P. 683. — om StatsUtskottets sednare utlåtande angående någre vid förslaget om inkomsternes beräknande förekomne frågor. P. 683. — om remiss af Herr von Harlmansdorffs memorial rörande FörlikningsNämnder.
Stats-Utskottet har endast föreslagit, alt, då, med Kongl. Majus Nådigste bifall, en ny methode till en Riks-Hufvud-Boks författande blifvit af Stats-Contoiret föreslagen, RiksHufvud - Böcker efter båda rnethoderrte måtte uppgöras, för alt sedermera järnnföras sins emellan, till utrönande af hvarderas art och beskaffenhet, .samt hvilkendera, sorn säkrast och närmast leder lill det af Riksens Ständer åsyftade ändamålet3 och Stats - Utskottet är cifvertygadt derom, att detta är den enda tjenliga och säkra utvägen, att omsider få ett Riks-Bokslut, svarande emot Riksens Höglofl. Ständers önskan. För Stats-Utskottet har det icke varit möjligt, ätt kunna bedömma Resultat, rne af den ena eller ändra methoden , eller hvilken sorn hör äga föréträdet, då icke någon Riks-Bok eftpr någondera methoden ännu är färdig. Rikseris Höglofl. Ständer hafva väl gillat den utaf Herr Stats-CommisSarien Widegren uppgifne methode j men det är likväl icke utaf sjelfva rnethoden, utan af en efter samma methode färdig, gjord Bok, som arbetets halt och värde mäste Stens-Utskottets Betänkanden. *771 bestäm mas; och det är först då, när jämnförelse emellan dem b gge kan ske, sorn det kommer att visa sig, i hvad mer eller mindre mohn den ena methoden kan äga företräde framför den andra, samt i verkstäl igheien finnas duglig eller användbar. Detta allt underställes vördsamt Riksens Höglofl. Ständers eget bepröfvaude, jemte ti11- kännagifvande, att Utskottets Betänkande blifvit bifallit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 5 samt Vällofl. Borgare-Ståndet den 3 dennes. Sockhoim den 10 Junii 1818. N:r 2 g 7. Riksens Högloft.
En fråga, som då behandlades af Statsoch EkonomiUtskotten, öfverlemnades nemligen till afgörande af Förstärkt EkonomiUtskott, emedan målet rätteligen hörde dit. Då nu Myntbestämningsfrågan till alla sina detaljer rörer Banken, tillhör det ock Förstärkta BancoUtskottet att densamma afgöra; och jag får, j anledning af Herr Cederschjölds anförande, blott yttra, att om man en gång gjort orätt, är det så mycket angelägnare, alt icke göra det ånyo. Herr von HartmansdorffAugust: Då jag deltog i det förslag förenade Statsoch BancoUtskoltens Memorial innehåller, erinrade jag icke det förhållande Friherre Cederström nu anmärkt, utan förlitade mig på rigtigheten af den praxis, som följdes vid sista Riksdag. Men ofelbart är, att Friherre Cederström har rätt, Till bevis derpå vill jag blott påminna om ett förhållande, som vid denna Riksdag lätteligen kunnat inträffa, derest frågan om creditif för SpannemålskÖp i missvextår gått till Nämnd, det nemligen att de sammansatta Utskott, som handlagt ämnet, bordt förminskas, i stället för att ökas, emedan de varit talrikare, än den Nämnd, som kunnat med Rikets Ständers rätt afgöra frågan, Hvilka Utskottsledamöter borde i sådan händelse hafva uteslutits; och huru skulle det hafva tillgått? Detta synes mig tillräcklig Den 17 December f. m. gea bevisa, att icke mera än ett Utskott lian enligt Grundlagen förstärkas. Grefve von Schwerin: Jag anhåller, att Herr RiddarhusSecreteraren ville upplysa, huru förr i sådane frågor tillgått, och hoppas jag, att Utskotten måtte finnas ursäktade, om de nu handlat, såsom förr varit brukligt. Hvad åter beträffar Friherre Cederströms farhåga för den pluralitet, som Utskottens 72 Ledamöter komma att utgöra, och den ensidighet, som derigenom skulle äga rum inom Nämnden, får jag fästa uppmärksamheten derå, att endast sådane frågor, der två Stånd stadnat emot två, blifva till Nämnden hänskjutna; jag frågar, hvaruti partiskhet väl då kan visa sig.
Smniiia friska hAg pr !iglar lofstnndens furströelser, iiiuler hvilka dock flickor och gossar till saiiiskole-eiitusiastenias sorg, tyckas föredraga att leka hvm fur sig, ett förhallande, hvari man dock milan kan miirka en föriiiidring till ilet I~iittre, och son1 vil mera har sin grund i insupna f6riloaiar iiii i iiiigon naturlig gruiidoliklict. I fiirbifirten r e d a emellertid flickor och gossar d l t eniellanh friska nappatag, som vittna om allt; iiinat i i i osinid ridderlighet och sentimenhla svärmerier och kommer iakttagaren att smale vid minnet af de s8 ona uttalade farh5gonia i detta afscende. %niiii en inrindning, ofta framhallen af saiiiuntler \ .isningens iiiotsdndare, har genom rlrn redan nu runna erikenlietcn kommit pi skam, vi kqyftn den om tlickornas undcrliigsenhet i intclligeiis och rleraf beroende ofór11i; Pb.a att följa med gossarna. 1 ' 3 en klass utgör en gosse, 113 en: uinan en flicka den framsta elcvcn. Och enligt vart förriienan&lt;le haha de qviiiliga Iirjungnrna till ocli nicd fijrstegct, i det htydliyarc nihi iiil gossarna, rikta rloin kohort af jeiiina, de, i r goda, ej utoiiiortlcntlign elever, soiii ju i alliniinhet förefinnes i hvnrje klass, och som utgör hvnrje verklig pedagogs förtjusning; detta furhallande Imor dock val snmare 118 en mera ntvecklad ambition och en genom iippfostran bsttre v8rdad pligtkinsla 311 11 % nagon större rikedom i anlagen.
Domstolen icke kommit att yttra sig öfver den frågan huruvida alla föregule innehafvare af detta köpebref skulle, derest de genom en åklagare tvingats till lagfart, varit pligtiga med karta förse deras ålkomslhandlingar. Det skulle efter min tanka och såsom redan blifvit nämndt icke tjena till någon ling alt, enl. Gr. Sparres förslag, taga bort det tillägg, sorn här är i fråga. Författningen blefve enl. mitt förmenande i alla fall af samma innehåll som Bevilln.Utsk. vill hafva den, men på det den icke må såsom Gr. Mörner framställt i sin motion blifva olika tillämpad, tillstyrker jag bifall lill Ulsk:s förslag. Gr. Sparre: Del är temligen djerft af en ledamot i Hof-rälten alt, ehuru Högsta Domstolen antagit en tolkning af en para - Den 18 Juni f. m. 91 graf, i charta sigillata-förordn. icke förty säga att, det skulle vara tydligt och klart alt meningen med denna § vore motsatsen, samt påslå att Högsta Domstolen kringgått frågan genom alt blott frikänna en domare. Har domaren origtigt förfarit, så skall otvifvelaktig! Högsta Domstolen fälla denna Underdomare till ansvar. En talare, motionären, har yttrat, att om jag hade väckt förslag om nedsättande af charla sigillala-afgifterna i allmänhet, sa skulle han icke hafva motsatt sig ett sådant förslag. Om han således erkänner, alt charta sigillala-afgifterna i allmänhet äro dryga, månne det dä är billigt alt göra dem i detta fall ännu mera kännbara. Det är sant, att, på sätt Gr. Mörner har sagt, det vid hvarje köp, är köparen obetaget, att dervid betinga sig afräkning för charta sigillala-afgifterne; men köpare i allmänhet, i synnerhet bland allmogen, känna icke charta sigillata-förfaltningen så väl, att de förstå, alt göra afräkning för denna afgift hvars belopp icke är dem bekant. Alt det sätt alt tolka författningen, som jag upgifvit är pä många orter antaget hestyrkes deraf, att äfven Högsta
Visserligen gör det ondt, men nar det anses vackert, så - ja, ni vet nog, hvilka dårar vi kvinnor äro?, Jo, jo, det visste jag nog, och det stack mig i hjärtat, att jag icke på den nordiska kvinnans vägnar kunde bedyra motsatsen. » Men det rader hars, fortsatte fru F., sett om möjligt annu afskyvärdare bröllopsbruk. Denna brud liar icke beiöft underkasta sig det, ty hon ar hullig nog anda, meii r a r sa inte a r förh&amp;ilandet, sätter inan bruden helt enkelt p&amp; gödstis ?. :) D N behagar skiinita., alldeles inte. Det ar rena sanni~gen, livad jag berättar. Nan stänger in flickan i ett ruin, s&amp; litet ittt hon med nöd kan röra sig, och sedan stoppar - ja, ursakta, det %r just siitta ordet - foj$ar man mat i henne både natt och dag, tills hon blifvit rund nog att uppfylla den judiska skönhetens fordringar! Uoder Eva, hvilket arf liar du icke gifvit oss! Hvilken rent af vansinnig fhfänga har du icke nedlagt i vart blod! J a g kände, att jag rodnade öfver dina döttrar, nar jag hörde beskrifningen p % denna krassa förberedelse till lifvets största högtid, och mina blickar sökte ovillkorligen brudgummen. Han hade onekligen, om någon, behöft genoingh en sådan behandling; men att döma efter hans giingliga gestalt, tyckes manneu icke nedlåta sig till dylika konster för att behaga sin ~ b a t t r e hälft. ~ Omkring 20 miniiters väg frin Goletta, ute i sjalfva hafsbandet, låg fru F: s villa. Det r a r ett stort, bekvämt hus, inredt till ' hiilften pk europeiskt, till hälften pk österliindskt satt och oidnadt ined en mycket säker och god smak. E n egendomlig pragel erhöll0 dc mycket Iiöga rummen af de väggbonader, soni ersztte taflor hos oss.
Då hvarje solidarisk bolagsmans eget in essi är fästadt dervid, att ifrågavarand • grundfonds-hypotheker ej må uppskattas för ögt torde rättast vara, att öfverlemna ål bolagets sjelfpröfning att bestämma det år, hvarf taxeringsvärde inom hälften af dess belopp må antagas till regulator uti dessa hänseenden. För min del kan jag ej tillstyrka, att skuldebref, intecknadt uti hus i stad må utan all inskränkning kunna godkännas som grundfonds-hypothek, äfven om det stadnade vid hälften af taxeringseller brandförsäkringsvärdet. En öfverblick på trähusen i våra mindre och små städer förklarar, utom annat, orsaken dertill. Skulle emellertid denna min åsigt ej vinna bifall, anser jag mig dock böra fästa uppmärksamheten vid den omständighet, att vilkoret af brandförsäkring för antagande af inteckning uti hus i stad såsom grundfonds-hypothek ej gör tillfyllest, derest icke innehafvare!) af inteckningen blifvit försäkrad om rättighet alt, i fall af brandskada, utbekomma ersättningsbeloppet framför husegaren. På grund häraf hemslälles, att 2:dra momentet må erhålla följande lydelse: »Dessa grundfonds-hypothek skola öfriga delen af skuldebref, intecknade i jordegendom på landet eller under någon stads domvärjo, inom hälften af taxeringsvärdet för det år, som bolaget dertill antager och bestämmer.» Om inteckning i stadsfastighet äfven anses kunna i banklagen godkännas som grundfonds-hypothek, skulle tillkomma följande: »eller uti fastighet i stad inom hälften antingen af brandförsäkringsvärdet, eiler af taxeringsvärdet för det dertill af bolaget bestämda år; börande likväl, för att inteckning uti byggnad i stad må kunna såsom grundfonds-hypothek godkännas, byggnaden tillhöra någon af landets städer och vara brandförsäkrad uti någon med vederbörligen faststäldt reglemente försedd brandförsäkringsinrättning inom riket, samt rättighet till ersättningen, i fall af brandskada, förbehållas bankbolaget framför byggnadens egare.» § 16.
Jag för mili del kan ej inse hvad låneaffärer hafva att göra med import af lyxartiklar och blankokredit. Tror väl någon af Eder. Mine Hrr! att den, som skrifver till Hamburg, London eller Paris och reqvirerar tryffel, granna mössor och dylikt, intager i sina kalkyler beslutet om ett Svenskt statslån. Nej derpå tänker lian visserligen icke, ty för hans liqvider är det likgiltigt, om elt, statslån göres eller icke, så länge vi hafva silfver i Banken, som lian kan uttaga att betala mössorna och tryffeln med, i händelse kursen, i följd af vexelbrist, skulle blifva hög. Ehuru jag af innerlig öfvertygelse instämmer med dem. som önska att en stigande bildning måtte medföra allmännare insigt om nödvändigheten för oss att rätta våra utgifter efter våra tillgångar, kan jag dock icke dela den fruktan, en del patrioter känna vid åtanken derpå, att Bankens silfver kan gå ut lör att liqvidera öfverflödsvaror, ty hvad man införskrifver, måste roan på ett eller annat sätt betala, och om ej silfverförrådet i Banken är ernadt att göra tjenst vid liqvider, till förhindrande af vexel k ursers onaturliga stegring, så vet jag sannerligen ej hvad ändamålet med dess samlande kan vara. Icke är det för att fägna oss åt tanken på de förråder, som i Banken finnas. Icke eller för det slags nöje, som girigbuken säges känna, då han öpnar sin kassakista och med vällust betraktar de deri hopade slätterne. Skulle så vara, så är det endast att beklaga att denna slags njutning endast är åtkomlig för hrrtne i Banken, ty vi. som stå utanföre, få ej ringaste godt deraf. En af mig högt aktad talare, sorn med allt skäl njuter husets förtroende och som är en gammal väti af realisationen, till hvilken han bidragit, har gjort ett förslag, på hvilket han begärt propos., eller att banken skulle för 6 milhr upköpa vexlar, mot hvilka kunde erhållas obligationer.