Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hanö Ma/:t ar r underdånighet öswerlemnas, Ef-venwäl anmodade Herr Grefwe» och landtMarskalken s mma U skotts Ledamöter at wara betänkte pa npsäikaudet af Riksens Ständers underdåniga swar pä Kongl. Mahrs nädiga kropolmoner rörande Lagfrngorna. UMstes följande: Utdrag af ?rarc»oo!Ist, hållet inför Bsngl». Maj t r Riksens Stäitders ^ctnliga Utskott, vafd Riksdagen i Norrköping deir 2. ^unii t8oo« I sammanhang med den ordning och säkerhet i Ri e's Mnutiväsende och kinancer, som Kongl. M iftt i Desi föreställning lil Hemliga Utskottet i Räder äskat, och hwaröswer Hemliga U!- stottet lil Riksens Ständers pröfning mgichir Desi 7l8 —- utlåtande, har Kongs. Majtt til Hemliga Utstottets ilnderdäniga öfwerläggning jämwäl i nader behagat framställa, huru de olägenheter, som nu affölja Bränwins-Bränningeu, och genom en allt för stor Säde s-för störing stada Riket, m. m. maga undaurödjaS, sä at en för den Allmänna och enstillda H.iShällningen nyttig Bränwins - bränning mä efter sädaua grunder uköfwas, at a ena sidan Riket och Sederna ej mäga genom misibruk stadas, samt pä andra sidan afgiftcn derföre blifwa allmän, och, salom för Statsverket oumbärlig, utgå utan aftömning när swagare Ärswäxt föranlater til Bränwins bräimingens instränkning , men med drägelig mindstning, dä, för miflwäxt, instränkning derutöfwer eller ock totalt förbud mäste widtagas.
I motsats mot den siste värde talaren tror jag att det är alldeles tillräckligt, om sådana små jordlotter, som */2 tid, få uplåtas på 50 år, ty har en arbetare under så långtid innehaft en sådan besittning, torde väl för de flesta verksamhets - Den 15 A ngnsti. perioden vara slut tillika med lefnadsloppet, och om lagenheten sedan återgår till den (örre egaren, så hör det åtminstone ej vara att befara att en permanent fattigbefolkning upstår på sådana små lägenheter. Vöre det endast af stadsjord som dylika afsöndringar för evärdelig tid skulle få ske, så kunde älveutyret vara mindre, eller snart sagdt intet, emedan jordrymden då egentligen endast vore att anse såsom tomtplats för byggnaders upförande, men att, såsom en talare påyrkat, förändringen borde ske derföre att den kringliggande trakten omkring släderne skulle kunna uplåtas till ett slags fattigherberge för städernas öfverbefolkuing, synes mig vara att sträcka sina anspråk på landsbygden alltför långt. Jag anhåller fortfarande om bifall. Hr Nordenfelt: Fordom menades med ordet bofast den, som egde jord, och som man då icke fick ega mindre än Vg hemman, innebar naturligtvis denna benämning något helt annat än nu, då den icke kan betyda annat än att man har ett eget hem. Icke heller kan jag finna, att genom den åsyftade åtgärden fattigvården skulle komma att betungas; tvärtom torde den komma att deruti medföra lindring, ty fattigvårdens största bekymmer är alltid att skuffa hem åt den fattige, och i jemförelse dermed äro de öfriga understöd, som lemnäs, endast en småsak. Jag vet också exempel på, att fattigdirektionen i eli landsförsamling lemnat ett fattighjon penningar för att hyra sig rum i stad lör ett eller par år, på det man sedan må blifva honom qvitt. Då den lili föreslagna förändringen icke går ut på annat än att lemna den, hvilken kati skaffa sig ett litet kapital, tillfälle att få ett eget hem för sig oell sina barn, hoppas jag att det måtte vinna förtjent alside, och fortfar alltså i min anhållan om återremiss. Hr Cederschiöld, Gustaf:
Men verkställes ej afbetalning å bestämd tid, är låntagaren pligtig att å det till liqvid förfallna beloppet erlägga fem procents årlig ränta, intilldess betalning sker. 8:0 Menigheter eller bolag, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa sådan säkerhet, som af Kongl. Majit i nåder godkännes, så väl for fullgörandet af de kontrakter, hvilka i afseende å arbetenas verkställighet uppiättas, som för återbetalningen af låne-uuderstöden, i händelse företagen ej vederbörligen fullbordas. 9:o Den af Kongl. Majit i nåder fastställda arbetsplan bör, så framt ej Kongl. Majit, uppå derom gjord anmälan, skulle förändring deruti medgifva, oförändrad följas, äfvensom arbetet inom i kontraktet bestämd tid bör fullbordas, vid äfventyr, att, i annat fall, Kongl. Majit må ega att låta inställa all vidare utbetalning af statsmedlen samt återfordra hvad deraf redan blifvit uppburet, att på en gång eller successive lill Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, Kongl. Majit kan i nåder bestämma; dock torde, så framt längre anstånd, än intill nästa riksdag, skulle anses erforderligt, frågan härom i nåder öfverlemnas till Rikets Ständers pröfning, 10:o De arbeten, som med statsbidrag understödjas, böra vara började sednast under.loppet af år 1850; skolande, i annat fall, de anvisade medlen reserveras till kommande Ständers disposition. l!:o Vid alla arbeten, till hvilkas utförande staten i större eller mindre mån bidrager, skola af vederbörande företrädesvis, der sig göra låter, försvarsoch sysslolöse personer användas.
Bevillnings - frågan sammanhang egande handlingar skulle, på Statens bekostnad, uttagas samt af en Ledamot bland Högloft. Ridderskapet och Adeln till allmänt tryck befordras, har Herr J. A. Ankarsparre, uti ett till Statsoch Bevillningsutskotten remitteradt Memorial, begärt upplysning, om vederbörande, sorn åtagit sig bestyret härmed, erhållit de nödige handlingarne; och huru Stats-anslaget för omförmälte ändamål blifvit användt, 23* 36a Stats-Utskottets I anledning häraf liar Stats-UtskotteE inliemtat, att, sedan Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse’, den 8.Augusti i8i5, anmält, det de beviljat Friherre Anders Cederström, att, utan lösningsoch utskrifningskostnad, utbekomma, för att på dess egen bekostnad af Trycket utgifva alla med Beviilnings-ämnet gemenskap egande handlingar, af så väl Protocolls-Utdrag och Remisser, sorn Bevillnings-Ulskottets i detta afseende hällne öfverläggningar och tagne Beslut, samt derjemte i underdånighet anhållit, att medel till nämnde handlingars utskrifning måtte anordnas, bar Kongl. Maj:t genom Nådigt bref den i5 i samma månad, anbefallt Stats-Commissarien Wåhlberg, att, utaf de under bans redovisning i Nåder stälde Riksdags-kostnads-medlen , emot behörigt qvitto, utbetala hvad för liandlingarnes afskrifvande och utlösen kunde erfordras; hvarefter Riddarhus-Cancellisten W. Netherwood, som utaf Riddarhus-Directionen fått sig uppdragit, att ombesörja verkställigheten af Riksens Ständers åfvanberÖrde Beslut, i livad detsamma angått desse handlingars afskrifning och utlemnade, derföre, enligt afgifven specifique räkning, uppburit en sammanräknad Summa af 353 R:d. 2 sk. 8 r:st.
Hon kastade den fria högra armen ett par gånger fram och åter och talade oförstådda ord, tills han slutligen tydligt hörde sitt namn nämnas och sist de hårdt uttalade orden: »jag älskar dig icke; jag afskyr dig – jag älskar Magnus» – och skrämd af sina egna ord slog hon i detsamma upp ögonlockens sidenbefransade förhänge och visade sitt ögas himmelsblåa sceneri, öfver hvilket det veka hjertats oskuldsfulla skaldedrömmar framställdes och tjusade. Betagen, berusad af sälla förhoppningars sanning, ilade han fram på kärlekens vingar och – satte sig på den svällande divanen, som något ovan vid en sådan börda och en sådan häftighet litet knakade i fogningarne. Men här låter häfdatecknaren pennan falla, och med den faller förhänget för den sköna bilden af tvenne älskandes förtjusning, och der bakom ser man endast älskarens i mörkret intagande figur framskymta och hör smällen af ett par tre dussin kyssar, mellan brutna utrop af ack, nåå och aj» Denna ganska rörande och romantiska berättelse skulle verkligen helt hastigt och på ett passande sätt förklara saken, om icke Lina högeligen protesterat deremot, isynnerhet hvad middagsluren, kyssarnes antal och utropen beträffar; af hvilka sednare man i hennes tanke hellre kunde sluta till ett krig med nålar, än till en kärleksförklaring. Derföre måste väl sanningen få taga ut sin rätt, och vi hafva reda på, hvilka tvenne osanningar funnos bland de fyra sista försäkringar, Lina till afsked gaf Fredrik. Gången af hennes lilla hjertas frontförändring var den naturligaste i verlden och uti korthet följande. Så länge hon trodde sin i adertonde året inplanterade böjelse vara en hemlighet för hvarje menskligt öga, fruktade hon ej att fortfarande lefva i de sorgset ljufva fantasier, som utgjorde dess karakter. Äfven sedan uppträdet på balen var det henne svårt att förjaga dem, ty vissheten att hon sjelf var älskad gaf dem en naturligtvis icke ringa näring. Men då hon märkte, att Magnus anade hennes själstillstånd, då blef hon skrämd för sig sjelf och började alfvarligare betänka sin ställning.
Hr Prinlzenskölds yttrande, att det vore nödvändigt för presterskapet, att undfå någon kontant lön, för att undgå försäljningen af spannmålen, så kan väl presterskapet i alla händelser icke undvika, att ombesörja denna försäljning, enär äfven PresteSt:s beslut innefattar, att största delen af lönen skall utgå i spannmål, och det icke gerna är möjligt för vederbör, löntagare, att konsumera dessa stora qvantiteter af natura-prsestationer. Jag får ännu en gång erinra, att min afsigt icke varit, att lönerne ovilkorligen skola utgå i natura-praestationer, utan att sådant måste kunna få vid konventionens uppgörande så aftalas. Hr von Hartmansdorff: Det exempel, Gr. Lagerbjelke anfört, i fråga om presträttighetens utgörande inom den församling, hvarest han bor, kan icke åberopas för alla, utan för högst fä fall. Om de smärre afgifterne till presterskapet, hvilka utgå under namn af jura stolse, icke skulle erläggas i penningar eller af dem, som gifta sig eller låta döpa barn m. m., så skulle ju en högre afgift läggas på mantalen, för att godtgöra den minskning, som uppkommit i prestens lön? Följden häraf blefve ju, att bönderne måste betala likstoln för herrarne och herrarne betala vigselafgiften för böndernes drängar o. s. v., eller med ett ord, att jordägarne måste betala för alla andra. Ett sådant förfarande skulle de Heste med skäl finna obilligt. Manne det då icke vore bättre, att en hvar betalade för sig sjelf? Gr:n har sagt, att olikhet i beslut skola uppkomma derigenom, att R. o. Ad. förenade sig med PresteSt:s beslut, enär de andra Stånden möjligen afgjort frågan på annat sätt, och att en jemkning i alla fall måste ske. Gr.n synes således antaga, att BondeSt. bifallit Utsk:s be - Den 12 Juli. 11 länk.; men enligt de underrättelser jag förskaffat mig, har detta Stånd tvertom afslagit detsamma. Om så är utgör detta ett beslut.
Luxe, kronofogden i Gottlands Läns södra fögderi på lön anslaget boställe, angående indragning till Kronan deraf, mot kontant ersättning till boställshafvaren: IV. 516; R. V. 10; B. VII. 143, 220, A. 220, E. 354. Lyckönskningar, Ridderskapets och Adelns underdåniga, i anledning af Deras Majestäters Konungens och Drottningens höga kröning, angående: VI. 6. Lån, upptaget i Rikets Ständers Bank, angående väckt fråga om beviljande af stats-anslag för att dermed inbetala kapital-återstodeu af ett sådant, för uppförande af Kalmar Stifts läroverksbvggnad: B, HL 86 A. 135- Låue-bank för jordbrukets och dess binäringars understödjande, angående inrättande af en sådan, samt beredande af dertill erforderlige tillgångar: B. VII. 97, 196, A. 196. Låue-kontoret i Göteborg, angående afskrifning af åtskilliga derifrån utgifua diskout-lån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån: B. II. 412, 448. A. 448. — i Malmö, angående afskrifning af 5 särskilda derifrån utgifna diskont-lån: B. II. 412, 448, A. 448. — —,-angående afskrifning af 10 stycken derifrån utgifua lån: B. VIII. 91, 166, 224, A. 224. Låne-kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby, angående val af Direktörer vid —: se Val. 147 Låne-fond för jordbrukets och dess binäringars understödjande, angående anslag af stats-medel till .bildande af en sådan; motion af Friherre Carl Alfons Hermelin: se Motioner. Låne-rörelse, Bankens, angående inskränkning deraf vid tillfällen af sedel-stockens alltför stora förökning; motion af Grefve Gustaf Fredrik Liljencrants: se Motioner.
Hvad det andra slaget beträffar, eller emot 4 procents ränta, så tviflar jag, att de kun n ci Den 3o November m. 225 na komma att begagnas; dock är ingen fara dermed förbunden. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag skall först be att få yttra något om sjelfva principfrågan. Man har sedan år 1809 med allt skäl byst en panisk fruktan för allt, som baft sken af ett ökadt rörelse-capital, ocb man har sällan insett skillnaden emellan en ökad sedelstock och sådana papper, som utgifvas genom den enskilda creditens begagnande. Vid detta tillfälle är frågan att, genom elt ökadt förlags-capital, ge lif åt handeln och näringarne, samt öka den inre produetionen, hvarigenom äfven realisationen befrämjas, ty genom de på enskildta crediten grundade papper ökes icke Bankens sedelstock, men silfvt rfonden kan derigenom ökas. Jag kan således icke dela flere talares tanka, att genom ifrågavarande inrättning, realisationen skall blifva omöjlig. Om, såsom en Ledamot befarat, realisationen icke skulle kunna verkställas utan att beröfva handeln och näringarna deras nödiga penninge-förlag, skulle jag visserligen vara af annan tanka, och anse realisationen köpas för dyrt med uppoffring af laudets allmänna välstånd. Jag förenar mig således med deni, hvilka i principfrågan bifalla Utlåtandet. Friherre Cederström: Jag skulle instämma med dem, som begärt proposition på 5i H. i5 V 226 Dea 3o November e. m. hufvudfrågans afgörande, huruvida upplåning skall komma att äga rum, om jag kunde lemna milt bifall dertill, med mindre, än att viikoren på förband bestämdes. Sådana BancoUtskottet föreslagit dessa vilkor, kan jag icke bifalla dem, ej eller på sätt Herr Hjerta yrkat. Just derföre har jag tagit mig friheten belt enkelt, och i korrta drag, framställa hvad jag ansåg vara rätt, såsom vilkor för denna upplåning. De speciella detaillerna kunna visserligen uppskjutas, men grunderua måste i förväg afgöras.
Låt det störta, då det blott hvilar på lögn och Om du talar så till de församlade ständerna i Allt detta tal är mig så underligt främmande och rike, och den fullkomligaste lycka skulle härska på 28 SANNINGENS VÄGAR Andra scenen. DE FÖRRA. KEJSAREN med svit. Fortunio, en ung man med det ståtligaste utseendet af dem präster i full ornat. Salvator tar Vera vid handen för att föra henne fram till kejsaren.) SALVATOR. gifva dig till dig själf. Kom och hälsa din fader. Återseendet skall återVERA (ser förundrad på kejsaren). Jag känner honom inte. är en liten fetlagd gubbe med lifiiga rörelser.) (Låter sig sakta ledas af Salvator fram emot kejsaren, som KEJSAREN (ser på henne något förvånad till omgifningen). För tusan! Hon har vuxit hon har fått något FÖRSTE HOFMANNEN. den hon genomgått ha kommit henne så till sägandes att andligen växa och därför syns hon några tum högre äfven kroppsligen. Något furstligt, ja stundens betydelse, de lidan(Kejsaren kommer med sin svit, bland hvilken prins alla, samt biktfadern från klostret jämte andra högt stående hvad något främmande något hvad? KEJSAREN (alltjämt något förbryllad till andre hofmannen). Hvad säger du, Tullius, är hon icke mycket för ändrad? ANDRA AKTEN 29 - ANDRE HOFMANNEN. Hon synes mig, utan smicker, vackrare än någonsin, också mer blek, mer allvarlig eljes är hon sig alldeles lik. Förändrad, ers majestät, hm, det vet jag just icke. full af en obeskriflig höghet. Sinnesrörelsen gör henne KEJSAREN (räcker rörd armarna mot Vera). Så kom då i mina armar, min älskade dotter! Min Speranza. dig! Hvar har du varit? Förklara mig ditt försvinnande. (Omfamnar och kysser henne.) VERA. Jag vet ingenting därom, min kejsare. KEJSAREN. Hvilken lycka att ändtligen återfinna (Till Salvator, som gjort en menande gest mot hufvudet, med en liknande gest.)
Om nu denna fråga ej blefve afgjord, utan Exped.TJtsk:s memor. endast lades till handhna, hade man begått en oformlighet, oformlig i sig sjelf och sä mycket större, som propos. redan blifvit yrkad och af Hr Gr. o. Landtm, vägrad, Jag kan således ej afstå från min anhållan om den propos., Hr Gr. o. Landtm, vägrat, oaktadt jag, lika med honom, är öfvertygad om olagligheten af att framställa en sådan propos , och kan ej tvifla, det ju Constit.Utsk., i fall Ståndet skulle yrka densamma, skall inse denna olaglighet. Jag förnyar min begäran, att Hr Gr. o. Landtm, måtte inhemta, huruvida Ståndet yrkar den vägrade proposrn. Den 21 Augusti. i^S II. Et, Hr Gr. o. Landtm, yttradu, att redan de första orden af ingressen i H. Ex:s nyss afgifna förklarande tydligen utvisade, att ej fräga kunde vara om annat an utredning af det ämne, som utgjorde föremål för Exped.Utskts memor, Att H. Ex. gifvit sin åsigt tillkänna, innan någon yttrat sig i ämnet, hade skett, dels emedan II. Ex. hoppats förenkla öfverläggningen, dels ock emedan ingen anmält sig att tala vid målets föredragning, ehtjru ett uppehåll deremellan och afgifvandet af II. Ex:s förklaring ägt rum. Då emedlertid öfverläggningen ej blifvit genom nämnde åtgärd förkortad; då H. Ex. funnit, att H. Ex:s handlingssätt i denna väg af åtskilliga ledamöter ej blifvit gjlladt, och då man ansett, att föredragningen af I3ancoCJtsk:s betänk. JN:o 29 bort föregå, fann H. Ex. sig ej af grundlagen förhindrad föreslå R. o. Ad., att. Exped.TJtskcs nu föredragna piemor. linge hvila, till dess BancoUtsk;s memor. N;o 29 blifvit föredraget. Frih, Cederström:
Vidare har emot den nya Instruktionen för Förmyndare-kammaren blifvit anmärkt, alt då, enligt den äldre Instruktionen af den 12 December 1764, den i Förmyndarekammaren bildade grundeller reserv-fond, som för närvarande utgör 50,000 R:dr R:mt, borde orubbadt hållas räntebärande och tjena till betryggande af Förmyndare-kammarens förbindelser, densamma nu belastats med att ersätta förluster, som af vederbörande embetsoch tjenstemän icke borde eller icke kunde godtgöras, hvilken föreskrift icke vore gagnelig för verket, emedan, derest grund-fonden finge orubbadt vexa ännu någon tid, den kunde uppnå sådan styrka, att Förmvndare-kammaren, genom densammas anlitande, i händelse allmänna ränte-folen komme att sjunka, aldrig komme i förlägenhet för sina Expeditions-Utskottets Förslöf/ till underd. Skid frelse N:o 414. 253 förbindelsers uppfyllande, samt möjligen kunde, till gagn för de omyndige, hvilkas medel den förvaltade, höja räntan å dessa. Med anledning af hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det läektes E. K. M:t lata den år 1850 utfärdade Instruktionen för Förmyndarekammaren i Slockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller förändring, hvartill omständigheterna och billighetens kraf kunna föranleda. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. Wto 114. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upp häfvande af 4 och 2 mom. i 40 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 4846. (Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Bet. N:o 102). S. A. K.
Till utredning af förevarande ämnen, får Utskottet vÖrdsamligen upplysa, det i afseende på Malm-vågarne sålunda tillgått, att Bergmästare-Embetet inom Westmanlands och Stora Kopparbergs Läns Jernbergslager, uti den 22 December 1821 utfärdade Stadganden om tackjernsblåsningen, förständigat Hyttelagen om nyttan och nödvändigheten att på sina Mas-ugnar anskaffa Malm-vågar, såsom till vägabringande en jemn Malmsättning, och deraf beroende förmonlig hyttegång: Att derefter Öfver-Mas-Mästaren i orten, med anmälan, det sådana Malm-vågar voro på de flesta ställen anskaffade, bos Bergmästare-Embetet anhållit, att alla Bergsmans - Hyttelag, vid ansenligt vite, måtte tillförbindas enahanda skyldighet; Att vid 1825 års Mas-Mästare-Möten blifvitinhemtade ej mindre hytt-egares och bytteförvaltares än bytt-arbetares yttranden öfver befunne nyttan af ifrågavarande vågar, der de blifvit försökte: Att då dessa yttranden allmänt deruti instämt, att våg-inrättningen, som bereder 4 Besv. och Occon.
Skrifvelse, N:o 40. lagstiftning påkalla en mera utsträckt frihet jemväl i handelsförhållandena och varuvexlingen med främmande länder, och att, då genom det hittills följda tullsystemet, oaktadt deruti tid efter annan vidtagits väsentliga till större frihet ledande förändringar, handeln ännu besvärades med flera band, hvilka syntes utan olägenhet för de inhemska näringarna kunna försvinna, angeläget vöre, att författningarna i dessa hänseenden blefve bragta till närmare öfverensstämmelse med de grundsatser, hvarpå den förändrade näringsförfattningen hvilar, behagat, med anledning häraf, under den 23 Mars innevarande år, uppdraga åt cheferne för Civiloch Finansdepartementen, presidenten i Kommerskollegium, generaltulldirektören, samt kanslidepartementschefen i Generaltullstyrelsen, att, efter nödiga upplysningars inhemtande af sakkunnige personer, i omförmälta syftning uppgöra förslag till förnyad tulltaxa, dervid, under behörigt afseende å statens behof af inkomst, borde dels tillses huruvida förbudsbestämmelserna för inoch utförsel af varor kunde upphöra i utbyte mot lämpliga tullafgifter, äfvensom om och i hvad mån de inhemska produkter och tillverkningar, hvilka ännu äro med utförselstull belagda, måtte kunna derifrån befrias, och dels iakttagas, att införsels afgifterna blefve bestämda med hänsigt å ena sidan till konsumenternes billiga fordringar och å den andra till det skydd, som inhemska producenter och tillver kare under nuvarande förhållanden skäligen kunde påräkna; hvarförutan borde afses närmande, så vidt ske kunde, till mera likstämmighet med norska tulltarifen, tullvärdenas skäliga jemkning efter inträffade förändrade prisförhållanden, samt taxans möjligaste förenkling medelst särskilta artiklars hänförande under allmänna benämningar m. m.; och borde det nya tulltaxeförslaget afgifvas så tidigt, att detsamma, efter anmälan inför Kongl. Majit i Statsrådet och derstädes undergången granskning, kunde vid början af nästinstundande riksdag till Rikets Ständer öfverlemnas.
Detta torde dock kunna afhjelpas dermed, att, tilldess biskopshus framdeles kunde anskaffas, hyres-ersättning blir dessa Biskopar vid löne-regleringen anslagen till det belopp, som kan anses skäligt att bestämma. I ofvanberörde underdåniga skrifvelse hafva Rikets Ständer, på sätt förut är anfördt, begärt, att, i förslaget till biskopslönernas reglering aflöning för särskilda Kyrkoherdar i prsebende-pastoraten måtte upptagas, äfvensom att derefter tilläfventyrs återstående öfverskottsmedel af de åt Biskoparne nu anslagna inkomster måtte i samma förslag afses till förbättring af det svagast aflönade lägre presterskapets inkomster. Enligt det förslag jag här underdånigst framställt, skulle för de nya Kyrkoherdarne någon annan aflöning än den, som författningsenligt åtföljde deras tjenster, endast undantagsvis blifva behöflig, och då Kongl. Maj:t dessutom till Rikets Ständer aflåtit särskild nådig proposition angående reglering af det öfriga presterskapets aflöning, synes mig lämpligast, att do medel, som möjligen vid ett ordnande af Biskoparnes löner blifva tillgänglige, och hvilka under den närmaste framtiden mäste blifva ganska ringa, få af Kongl. Maj:t disponeras till sådana utgifter, som af denna löne-reglering kunna blifva en nödvändig följd och tjena till dess fortskyndande. Skulle framdeles och sedan löne-regleringen hunnit närmare sin fullbordan, något större öfverskott verkligen uppstå, torde det i alla händelser böra användas för ändamål, hvilka med denna fråga stå i närmare sammanhang, såsom t. ex. bildande af emeritilöner för Biskopar, som vid en längre framskriden ålder önska att från den ansträngande och maktpåliggande befattningen erhålla afsked; men då beloppet af nämnde öfverskottsmedel icke ännu kan med någon tillförlitlighet uppgifvas, lärer med hvarje beslut i detta hänseende tills vidare böra anstå.