Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en inom Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion har Herr C. Hasselrot yrkat, att detta arfvode, i anseende till den ökade lefnadskostnaden. måtte förhöjas till 2,500 R:dr; varande af motionären upplyst, att Professor Schlyter för närvarande vore sysselsatt med utarbetandet af Magnus Erikssons och Christoffers landslagar, efter hvilkas utgifvande endast Gottlands-lagen återstode att behandlas. Med afseende å vigten af dessa lagars snara utgifvande och utgifvarens dervid ådagalagda stora förtjenster, anser Utskottet sig böra på det sätt tillstyrka bifall till dessa framställningar, att ifrågavarande arfvode må höjas till 2,000 R:dr R:mt. 15:o. I öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, har Utskottet i sitt Utlåtande JV2 43, angående regleringen af utgifterna under Tredje hufvud-titeln, tillstyrkt att på allmänna indragnmgs-staten må uppföras ej mindre en Translator för Finska språket, med sin nuvarande aflöning 675 R:dr 50 öre, än äfven tre Kabinetls-lcurirer, med lön hvardera af 750 R:dr, eller tillsammans 2,250 R:dr R:mt; och som Rikets Ständer i denna del godkänt Utskottets nämnde Utlåtande, komma berörde belopp att i den detta Utlåtande bifogade tabell (Ne 1) uppföras. 16:o. Kongl. Majit har i den nådiga propositionen äskat, och Rikets Ständer, genom godkännande i denna del af Utskottets Utlåtande N2 71, angående regleringen af utgifterna under 4:de hufvud-titeln, bifallit, att på allmänna indragnings-staten må uppföras: a) f. d.
» » Åt hvad? » » Åt att jag — heter — Pettersson. » Än en gång ryckte det i herr Gyllings mungipor och han var nära att på nytt brista ut i skratt, men lyckades dock att lägga band på sin munterhet. Han tog Annas hand och lade den på sin arm och så förde han henne helt ridderligt vidare på vägen hemåt. » Ni tycks då verkligen sörja på allvar öfver det namn ni fått, » sade herr Gylling och böjde sig emot Anna för att se in i hennes ögon. Men hon vågade icke lyfta sina blickar mot hans och hennes läppar darrade nervöst. » Ja! » suckade hon svagt, och det lät nästan som en snyftning. » Det får ni icke göra, det är orätt; hvarje namn är bra så länge det bäres med heder, och dessutom, för mig finnes knappast ett kärare namn på jorden än just Anna Pettersson. » » Åh! » utbrast Anna, och denna gång såg hon upp till honom med ett uttryck af den högsta förvåning. » Skall jag tala om för Er, hvad kusin Anna varit för mig? » frågade herr Gylling. » Det skall måhända försona er med att bära samma namn som hon. » Och så berättade han för sin nya bekantskap och Anna lyssnade med synbart intresse och njöt af att höra den välljudande stämman. » Jo, ser ni, min mor dog då jag var femton år och det är sjutton år sedan dess. Hon hade varit sjuklig i många år och hushållet hade gått bra nog vind för våg, och jag och mina två brö- der hade växt upp till riktiga vildar. Det var icke lätt för far att med endast främmande hjälp styra i det lilla hemmet. Min kusin, Anna, som är tretton år äldre än jag, bodde då i landsorten. Hon var förlofvad med en handlande i en små- stad, men samtidigt med mammas död bröts denna förlofning. Orsaken vet jag ej, Anna har aldrig talat om sin hjärtesaga. Jag vet blott, att hon sörjde mycket, och för att komma ifrån de ledsamma förhållandena därhemma reste hon hit till Stockholm för att söka någon anställning. Hvad var då naturligare än att hon kom till oss? Anna behöfde ett hem och vår far en värdinna för sitt hus, för att nu inte tala om hvad vi pojkar behöfde.
Stockholm den 7 Oktober 1854. Expedilions-Vtskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o lii. 375 N:o 142. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Sept. 1854, Preste-Slåndet den 30 Borgare-Slåndet den 30 Bonde-Ståndet den 4 Okt. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående extra Slats-anslag till föremål, tillhörande Sjöförsvar s-departementets handläggning. (Stats-Utsk:s Ulhde N:o 152.) S. A. K. I sammanhang med afgifvet förslag till reglering af ulgifterne under Riks-Statens 5:le Hufvudtilel har E. K. M.-t uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, under åberopande af de i bifogadt Slatsräds-protokoll öfver Sjöförsvarsärenden al den 8 November nästlidel år utvecklade skäl och med hänvisning till de upplysningar, samma protokoll innehölle, behagat föreslå, ätt följande, lill ständige behoi ej hänförlige, anslag, hvilka för Sjöförsvarets fullständiga ordnande ansetts erforderlige, nu mätte al Rikets Ständer anvisas, nemligen: för iståndsällande, till återstående delen, af så väl flottan tillhörande fartyg, som etablissementerne, äfvensom till förrådens kompletterande, 1,000,000 R:dr, att under fyra år, med -j:del eller 250,000 R:dr årligen, utgå, samt för anskaffandet af 11,000 munderingar för sjöbevärings-manskapets räkning till krigsbehof, 240,000 R:dr, alt utgå under 3 år meil j alel ärligen. Vid pröfningen af dessa frågor hafva Rikets Ständer, hvad först angår det af E. K.
Förhöjning af de i dessa moment utsatta böles-belopp har blifvit yrkad, i det förra till i3 R:dr 16 sk, och i det senare till 26 R:dr 32 sk.; enär bemödandet att förleda andra, i synnerhet minderårige personer, till fylleri, vore vida straffbarare, än alt sjelf öfva lasten, helst i en tid, då man sökte minska bruket af starka drycker; hvaremot någon offentlig aga för öfvermage, som låter förleda sig till öf - Lag-Utskottets Utlåtande, JV:o 1.48. 3 verflödig förtäring, ej borde ega rum, emedan han ej på sådant sätt rättades; äfvensom ordet ”öfverflödig,’’ ansetts böra utgå, helst all förtäring af starka drycker borde vara öfvermage förbjuden. Utskottet får i anledning häraf yttra följande : Då, på sätt i förra Betänkandet erinras, den i 1813 års Förordning befintliga förklaring öfver hvad med fylleribrott bör förstås, ingalunda är tillfredsställande; då någon beskrifning på den belägenhet, hvaruti en för missbruk af starka drycker tilltalad skall hafva sig befunnit, för att anses saker till fylleribrott, svårligen skulle kunna meddelas; så att den blefve nöjagtig, samt vid hvarje tillfälle tjenande till upplysning för domare och vittnen; och då det i allmänhet ej är brukligt samt ej eller lämpligt att å brott, hvarföre strafflag stiftas, införa definitioner i sjelfva lagen; så torde Utskottets åtgärd att från sitt förslag utesluta all beskrifning å fylleribrott och endast nämna detsamma vid dess namn, anses rättfärdigad. Hvad straffbeslämmelserne angår, så hafva de framställda, till en del från alldeles stridiga åsigler utgåeende anmärkningarne ej gifvit Utskottet anledning att frånträda sitt förslag i denna del.
Lika så hördes ju till och med på det stormiga mötet 1845 i Christiansborgs rådhus en åldrig dansk man varna ungdomen för att ställa den skandinaviska enhetsidén i tjenst hos andra (politiska) idéer. Men honom svarade då O. P. Sturzen-Becker å den svenska ynglinga-skarans vägnar med en braskande skål för allvar i glädjen, för handling vid sidan af ordet, för dristig handling, för handling utan rast och ro! På det sättet fortgick det sedan allt jemt. Talaren måtte nu heta Sturzen-Becker, Siljeström eller Sohlman, så sparades det aldrig på de stora löftena, lika litet när man åter befann sig på egen botten, som der borta i det främmande landet; och helt visst gingo också alla dessa löften då ur fullt uppriktiga hjertan. Men sedan kom uppvaknandets stund, Högst litet af det myckna man lofvat blef hållet; intet i stort. När den högt spända entusiasmen på detta sätt gäckades, måste den nödvändigtvis efterträdas af misströstan och liknöjdhet, om icke af något än värre. Detta var också hvad som nu skedde, och under tiden hade andra tungt vägande inflytelser äfven gjort sig gällande. Sedan den ungdom, hvilken först åtagit sig dessa dyra förpligtelser, efter ett par årtionden kommit till inflytande i staten och de s (, ora folkrörelserna i Polen och Danmarkvid början af 1860-talet åter riktade folkens bedjande blickar mot det för sin ridderlighet så vidt och bredt omtalade Sverige, då var redan mycket förändradt. Visserligen höll man möten och stälde till banketter eller bjöd, såsom vid det stora börsmötet den 1 mars 1863, polackarne en fristad i Sverige, bjöd dem broderlighet, förtroende och lugn. Men vid dessa bjudningar fick det också i det närmaste stanna. Icke ens den chevalereske Carl XV: s kända offervillighet — och kanske bör man äfven tillägga: äfventyrslystnad i bättre mening — förmådde drifva det längre. Handlingens män blefvo svenskarne då lika litet som förut. Kunde detta väl undgå att verka nedstämmande på den bättre delen af nationen?
På detta sätt tillgick det vid 1828 och 1830 årens Riksdag, då R. St:r anslogo medel för arméens lönereglering. R. St:r anslogo icke vissa löner, utan ställde endast till K. M:s disposition en penningesumma för att dermed reglera indelta arméens löner, hvilket också egde rum och sedermera fortfarit att ega bestånd, utan någon anmärkn. från R. St:rs sida. Detta skedde då, och jag förmodar, att Utsk. äfven nu sett saken ur samma synpunkt. Sådant skedde derföre att R. St:r omöjligen kunna vara i tillfälle att så afväga de särskilda behofven af löner emellan tjenstemän, som äro spridda i särskilda orter inom Riket, som K. M. kan göra genom att tillkalla män, som ega full sakkännedom, ett mindre antal som kunna öfverlägga med hvarandra, jemföra de olika förhållandena inom särskilda orter, hvilka synnerligen inom LandtStaten äro så högst olika, äfvensom tjenstemännens olika inkomster, hvarigenom en reglering kan ske till belåtenhet, hvaremot om det skall bero på R. St:rs pröfning, huru stora löner de särskilda tjeustemännen skola hafva, så är det mera äfventyr underkastadt huruvida denna lönereglering blifver lämplig eller icke, och då 11. St:r anslå medel, som icke få öfverskridas, så skulle jag tro att R. St:rs rätt i afseende på medlens disposition är under alla synpunkter väl bibehållen. o Frih. Åkerhjelm:
Ack, endast ett ögonblick, ett ögonblick ännu! Så föll det henne in, att pappa Eobelledo allt för mycket saknade sin vanliga toddy för att känna nå- gon trefnad vid det söta vinet och bakverket i längden. Och delvis var det nog så. H o n hade tänkt, att hon skulle få honom att glömma sin dryckjom — för denna enda qväll; men nu tyckte hon synd om honom och dukade fram det varma vattnet och den mörka konjaken, öfver hvilka den gamle med darrande ifver genast slog ned, medan hans ansigte för ett ögonblick ljusnade. Han drack hastigt och mycket, men ej ens detta ville i afton hjelpa. Gång efter annan föreföll det Euth, som om han hade något på sinnet, hvilket han ville fram med; hans läppar rördes, som önskade han tala, och Euth stannade midt i sitt samspråk och fäste sina allvarliga ögon frågande på hans ansigte. Men det blef intet af, aldrig något af; han dök endast hastigt ned i sitt glas, hälft skygg för hennes blick. En pinande oro, som växte och växte, och som hon ej kunde förklara, än mindre betvinga, smög sig öfver Euth: det var som om hon fruktade något, hon visste ej hvad, och hon spratt till vid minsta ljud, en knäppning i väggen, ett köldskott från något af de gamla träden ute i trädgården, der kylan hastigt tog till och blef bitande hvass. Slutligen kunde hon ej beherrska sig längre, utan frågade helt plötsligt den gamle koristen i en ängslig, nervös ton: » Hvad har du att säga, pappa Eobelledo? Du har något på hjertat. » » Jag • jag • —, » darrade han till; » jag — nej — nej, visst inte. » I det samma hördes en knackning på rutan, sakta och hälft tveksam, men fullt tydlig. Euth blef skrämd, och den andre, hvars ögon redan börjat QlrdTld O &amp; (111 U. ' här kända tidning 1 Skand. Modet. P ti «- * - P Skand, Modet Skand, Modet MAflflf innehåller alltid derjemte en JiLUUuli intressant och spännande följetong. lll.UU.Gl.
Förklaring, att Legd Bevärings-karl, som tager ytterligare Lega till tjenst bland Bevärings-Mauskapet, hvilket brott lämpligast kan hänföras till hvad Lagen i 14 Kap. 3 j. Handels-Balken stadgar orri Tjenstehjon, som låter städja sig till 2:ne Husbönder, skall, utom ersättning och skyldighet att återgälda den sist uppburne Legan eller, i händelse han låtit lega sig af flere, hvad han af desse emottagit, jemväl böta så mycket som svarar emot den utfå'ste Legan och öfriga förmåner för ett års tid, hvilka böter fördelas till Treskiftes emellan Kongl. Majt och Kronan, Häradet el ler Staden och Målsegaren, samt, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd enligt 5 Kap. Skrifvelse, till Rikets Hof och Ofver-Rätter , att den Under-Domare, sorn, .'när fortsättningen af ransakning öfver iiaktad person förvises till annan Domstol, underlåter att till Kongl. Majits Befallningshafvande eller denne sednare Domstolen aflemna Ha. ullingarne inom den uti Kongl. Brefven,den 18 November 1762 och 15 April 1774 utsatte tielskall anses förfallen till enahanda ansvar, sorn för dröjsmål med ransakningars insändande tili Öfver mätt i underställda Brottmål är stadgadt: Riksdags-Beslutet* 771 4. Ure/till HofEätterne, att Straff för Fick-stöld ej bör tillämpas, dä den, från hvilken stöld ur ficka skett, derunder varit sofvande; 5. Förklaring, att un-’ der det 1 Kongl. Kungörelsen den 2 Augusti 1792 stadgade Förbud emot tryckte Assignationer, och ansvar om de utfärdas, böra äfven graverade Assignationer eller Invisningar från enskilde på enskilde personer anses inbegripne; dock att åtal icke eger rum emot de enskilde, sorn dittills graverade Assignationer utgifvitj men alla dylika i omlopp borde inlösas inom Atta Månader efter Förklaringens kungörande i hvarje Ort; 6.
Då fråga om hvilka personer, som skola utgöra Nämnden, ej bör uppslå torr, än alla de föreslagne blifvit förklarade ojäfvige, derom Rätten, eller Ulskotlets tacka, må ingå i pröfning, utan afseende derå, om jäf anmäles eller ej, synes en härmed öfverensstämmande föreskrift hafva sin rätta plats uti 3 §. 7 §. Denna som handlar om jäf emot serskild Nämnd, innefattar, bland annat, följande stadgande: "Den, som vid Härads-Rält till ständiga Nämnden hörer, må i serskilda Nämnden inväljas, ändå att han förut saken öfvervai it; ege ock sedan alt i ständiga Nämnden sitta, enär saken vid Rätten ytterligare förekommer.” Enär Ledamot af Häradsnämnd, enligt gällande lag, är oförhindrad ej allenast att verkställa de syner och värderingar, som afHärads-Rätten kunna föioidnas i de sakei , hvilkas handläggning han i nyssberörde eaenskap öfvervarit, utan ock att sedermera, vid sakernes företagande, åter inträda i bälten, derest sådane förhallanden ej i öfrigt förekomma, som honom derifrån utestänga, synes ett serskildt stadgande i delta hänseende för nu ifrågaställda fall icke vara af behofvet påkalladt. Och då härförutan förekommer, att omföimälda stadgande, enligt ordalydelsen, skulle kunna tolkas sa, att Ledamot af ständiga Nämnden alltid skulle vara berättigad att, efter det han deltagit i serskilda Nämnden, öfvervara saken, då den vid Rätten åter förekommer till handläggning, utan afseende derå, alt sådane ersättningsanspråk, som i 9 §. sägs, emot honom yppats eller talan för hans förfarande i serskilda Nämnden emot honom blifvit riktad, öfver h vilket allt Rätten måste döma, har Utskottet i denna omständighet funnit ett ytterligare skäl för Utskottets åsigt, alt förevarande stadgande bör utgå. 10 §. Derest någon, som blifvit till serskild
Om man vid början af Riksdagen tagit ifrågavarande beslut, hade sådant haft något sken af billighet, ty då hade dessa sedlar ännu varit i de första innehafvarnes händer; men nu då dessa sedlar till större delen redan till andre personer öfvergått, som tillväxlat sig dem mot 70 å 75 R:dr Banco för 10Q R:dr 3procents-sedlar; kan jag ej annat än tillstyrka bifall af Utskottens förslag, helst 34* T)en 20 Jami. jag tror att Ridderskapets och Adelns förra beslut var något förhastadt. Herr Manner stam, Johan: Då Ridderskapet och Adeln, sedan dess förra beslut, angående Discontsedlarnes inlösen till halfva beloppet med Riksgäldssedlar, blef fattadt, vid pröfningen af den sä kallade Finsnceplanen, eller frågan om regleringen af allmänna penningei rörelsen i Riket bestämt grunderne för rörelsecapitalets belopp, så lärer deraf blifva ea följd, att förstnämnde beslut måste anses förfallet, eller bör ändras, efter som det mot Ifidderskapets och Adelns, samt Riksens Stan-, ders i sednare fallet tagne beslut skulle blifva stridande. Om man åter ville sålunda förena dessa beslut, att de för Discontpapperen uti kommande Riksgäldssedlar skulle derefter åter indragas, så medförde denna operation en vida mera skadlig påföljd, och vöre en verklig indragning, eller så kallad strypning. 1 afseende pä Herr Holms vid Utskottens Betänk kande fogade särskildta mening, får jag anmärka, att förhållandet icke är sådant, som han uppgifvit, utan sådant, som i 73 §. Riksdags - Ordningen omförmäles. Å ena sidan äro väl Prästeoch BorgareStåndens beslut likstämmige, men å den andra är emellan Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets den skiljaktighet, att sistnämnde Stånd beslutat, att 3procentssediarne skulle inlösas med fem procents rabatt; och af detta förhållande hafva Statsoch BancoUtskotten ägt full an - Den 20 Junit. 343 ledning; att inkomma med det jemkningsförslag, som nu är under pröfning. Friherre
Den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län begärda och af Landtmäteri-styrelsen förordade tillökning i afvittrings-landtmätares antal inom nämnda län anser Kongl. Majit, så mycket mindre för närvarande böra ifrågakomma, innan sig visat, huruvida ej afvittringsarbetena kunna i erforderlig grad påskyndas med nuvarande personalen, sedan densamma genom utsigten till större inkomst eggats till ökadt arbete, — som afvittringsarbetena inom Wester-Norrlands län snart äro afslutade, och genom de i samma län nu anställda afvittringslandmätarnes förflyttning eller genom besparande af deras artvoden ökad tillgång på arbetskrafter för de öfriga länen bör kunna beredas. I likhet med Landtmäteri-styrelsen finner Kongl. Majit något behof af förhöjning i den landtmätarne tillförsäkrade resekostnadsersättning icke vara ådagalagdt; men deremot behöfvas antagligen de af Landtmäteri-styrelsen föreslagna förhöjda belopp för bestridande af handtlangningskostnader och ersättningar till gode män, helst, hvad särskildt beträffar Norrbottens län, sedan Kongl. Majit under den 10 sistlidne November tillåtit, att i Pajala socken, på sätt förut medgifvits för Öfver-Torneå socken med dess kapellförsamlingar, laga skiften må på Statens bekostnad i sammanhang med afvittringen verkställas, mot vilkor, bland annat, att socknemännen enligt åtagande bekosta en fjerdedel af den för afvittringen och skiftet erforderliga handtlangning, hvarigenom ändock tre fjerdedelar af handtlangningen kommer att drabba Kronan. Ehuru, enligt den af Kongl.
Den vill vaisa en förinecllingslaiik mellan sLdann sjiikskötei.skor, Tivilka., iitan att saiaa fastade vid befintliga sjiiksköterskeliein, geiiomgitt fiillstandiga sjiikvårdskiiïsw eller Pro af liiltai-e förorclade. Svkriglieten att erliålla slkm uppgifter oni dessa sköterskors diigligliet ocli iiar de vor0 lediga eller upptagna 111: in. liade länge varit kiinnbar. Förbundets bgri åtog sig cliirför p&amp; lakares frainstalliiiiig att harvidlag ' utgöra den. beliöfliga inellanhanclen. Med stöd af betyg ocli rekoininendationer söker .byråii lära kanna sköterskornas kuiisliaper och öfriga egenskaper för att på så vis kunna åstadkoinina en j8rnnai.e. fördelning af arbetet sliöt ' er~korna emellan och förmedla deras antagande dar, Iivarest anledning finnes att tro, att de hast skola passa. PB samina gång som Förbundet genoin sin platsförmedling för sjiiksköterskor shledes söker gagna allmänheten, afser det i lika liög grad, att vara ett stöd och en hjälp för den stora klass af arbet.ande kvinnor, Iivilka agna sig åt sjiiksköterskans inaktpålig-. gande Bdl. Den senare under sistlidna år tillkomna afdelningen arbetar geno~tz att zppr&amp;tthillla en ftillsk~irskurs för utbildande af sjzcksköterskor, som önska att, ined ökade kiinskaper, sRsoni s. k. f&amp;ltskiirs-sjiiksköterskoi: ai.lxta f6retr&amp;desvis på lancZs7ygden i sj ii kstiigor eller af koniiniiner och fnl~riksclistrikt inriittade sjiikvåsdsstatioiier.
Detta sund bar jagbetraktat från ruinerne af den gamla borgen, och min reflection var, att jag skulle anse mig oförlåtligt djerf, om jag vågade att ofvanom ett sådant sund tillstyrka anläggandet af Rikets så hufvudsakliga skärförsvar. Detta ställe måste med betydlig kostnad försvaras medelst fästningsverk, och ändå ligga utom delta sund 2:ne äfven ganska smala, som torde tarfva befästningar. Allt detta, skall inleda till ovanliga kostnader; men skall, på nationens allmänna cassas bekostnad, göra en stor rörelse pä Canalen — och allt detta skall dessutom öka actie-egarnes anspråk. Man liar ju redan vid denna Riksdag proponerat minst en, men skall snart fordra minst G procent på tillskjutne penningar, och dertill en anständig underhållskostnad för Canalen. Sådaue stora ansträngningar skall man biif - 103 Den 2 Mars f. m. va inledd uti den ena efter den andra, blott för ett misstag att förvandla Rikets sjövapen i allt för liten form och dymedelst tvingas till en anläggning vid Söderköping. Detta allt har stadgat min öfvertygelse, att första spadtaget till en station vid Söderköping Liefve början till den grop, som skulle inrymma fäderneslandets likkista. Jag vill ännu tillägga några ord. Med den fullkomligaste öfverlåtelse och förtröstan anser jag det tillhöra min Konung, att ordna om Rikets försvar, och jag tackar Gud, för det alt det tillhör honom ovilkorligt; men Herr Grefven har appellerat till nationens opinion, han har visat mig vägen, och jag måste så mycket häldre vandra den, som min sjelfkänsla varit stött. Den har blifvit sårad vid tanken, alt jag sjelf jämte många föregångare och kamerater skulle hafva offrat en hel lefnad, njutit Konungens välvilja och ätit nationens bröd, utan att kunna göra anspråk på alt hafva återgäldat välviljan. Hvad under alt jag velat stämma tiden, och bjuda till alt för en passerad tid åtminstone söka erhålla blidare omdömen, än dem Herr Grefven uttrycker.
Till ledamöter böra utses sådane män, som i denna egenskap vid Berednts-comitéerna biträdt, med iakttagande att hvarje pastorat eller socken har åtminstone en representant, om comiteernas antal det medgifver. § 106. fr. §§ 92, 93, 94 Bev:s-f. Ledamöterne af årets Beredn:s-comite'er åligga att sammanträda på don tid och ort, som kungörelsen om Taxertscomitéernas sammankallande bestämmer, för att, i öfvervaro af Konungens Bef:h:de eller dess tillförordnade ombud sig emellan med slutna sedlar'anställa val af ledamöter i Taxer:s-comite'en. Hvarje närvar, ledamot af Beredn:s-comite', inom taxerts-districtet, har således att afgifva sin särskilda voteringssedel, hvilken, för att vara gällande, skall upptaga det antal personer inom hvarje class, som föregtde § io4 stadgar. Rösterna beräknas per capita; och enär de för tvänne eller flera lika utfallit, anställcs dem emellan lottning. 1 II. 20 »54 Den i Febr u sr i. § 107. fr. § 95 Bev:s-förordn. Mom. t. Enär socken, som ensam utgör ett härad, till följd af den uti Konungens Bef:h:des kungörelse stadgade indelning, erhåller sin särskilda Taxerts-comite', åligge det socknen att dertill utse ledamöter, på samma sätt, sorn för val till ledamöter i Beredn:s-comite' redan är sagdt; men till antal och förhållande med classer, enligt föreskriften uti § 104, Art. X; dock må, bland Berednts-comiteens ledamöter, ej iner än en af hvarje dass såsom taxer:s-man bibehållas. Val till sådan Taxerls-comite' förrättas vid behörigen utlyst sockenstämma, hvilken skall hållas andra Söndagen efter den, då Konungens Bef:h:des kungörelse om Taxerts-comitcernas sammankallande blifvit uppläst. § 108. fr. 5 96 Bevts-förordn. Mom. 1.