Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man säger visserligen, att dessa sednare hafva ett privilegium att utgifva kreditsedlar; men de förra hafva också ett privilegium, nemi. att få gifva invisningar på R. St:rs Bank, hvilka löpa landet omkring lika väl som reda penningar. Den ena bankens fördel är således efter min åsigt ingalunda större än den andras. Mitt förslag lydde sålunda: »Bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:s Nåd. oktroy, erlägger i bevilln. enl. 2:dra Art. 1 % af den årliga behållningen samt en afgift af 8 % af det belopp, hvarmed behållningen för året öfverstiger fi för hundrade å hvad af tecknings sumraan blifvit kontant tillskjutet». Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, åberopade jag nu gällande Bevilln.stadgas föreskrifter; men då ordalagen i densamma måste något jemkas, så att de passa in i det förslag, som Utsk:t afgifvit, och jag för min del alldeles icke har något emot den utsträckning af stadgandet, som af Hr Stuart blifvit ifrågasatt, skulle jag vilja instämma i hans förslag endast med den modifikation, att redaktionen något ändrades till öfverensstämmelse med Utsk:ts upställnitig af §:n. Det är redan i en föregående § afgjordt, att en afgift af en procent bör erläggas af all inkomst, och således behöfver detta icke uprepas. Jag tror derföre, att om man vill bibehålla Utsk:ts upställning, ordalydelsen af §:ii kunde blifva denna: »Bolag, som bildat sig för bank-rörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:ts Nåd. oktroy, erlägger i bevillning enligt 2 Art. en afgift af 8 procent af det belopp, hvarmed - Den 22 Augusti e. m. 225 med behållningen för året öfverstiger 6 för hundrade å hvad af teckningssumman blifvit kontant tillskjutet.» Genom en sådan redaktion passar stadgandet tillsammans med Utsk:ts förslag i öfrigt. utan att något uprepande af hvad som förut är föreskrifvet, behöfver komma i fråga. Gr.
Sarnma tidning upplyser, att om våra landsmän i Amerika förr, då det varit fråga om politiska angelägenheter, förhållit sig såsom stilla åskådare eller till och med ljuft slumrat utan att bry sig om att taga reda på hvad somi försiggått omkring dem, så tyckas de numera hafva vaknat till lif och på allvar deltaga i de politiska skärmytslingarna om hvilket parti och hvilka personer som skola styra det amerikanska statsskeppet. Då förut i Newyork och Brooklyn endast funnos tvänne politiska skandinaviska klubbar (begge republikanska), finnas deremot efter 1876 ej mindre än fem, af hvilka tre äro republikanska och två demokratiska. Som prof på det för den profane läsaren lätt förvillande i partinamnen anföra vi följande rader ur tidningen Folkets röst, utgifven i Jamestown1: 1 I Virginien vid James river, det första af engelsmännen 1608 anlagda etablissementet. » Vid senaste sammanträdet antogs senatens finanskomités forslag onr ordnandet af landets penningeväsende äfven af representanthuset, och be-höfves nu endast presidentens underskrift, for att det skall blifva gällande * lag. Vid omröstningen i huset afgåfvos 136 röster for och 98 mot förslaget. För detsamma röstade 135 republikaner och 1 s. k. liberal. Emot detsamma voterade 71 demokrater, 3 liberala och 24 republikaner. » Demokraterna i Louisiana kallade sig samtidigt » det konservativa partiet ». I det nyssnämnda bladet hafva vi ock hemtat nedanstående, för språket partierna emellan ganska karakteristiska uppsats: » De senaste politiska tilldragelserna ha ingifvit demokraterna nytt mod. Den gamla rebellandan i Södern tyckes ha vaknat till nytt lif: åtminstone förefaller det så vid läsningen af de demokratiska tidningar, sonr utgifvas i Södern. — Så säger Memphis Appeal: » New Orleans har befunnits lika forderfligt for honom (Sheridan), som för besten Butler, skedtjufven.
Det var en färgrik tafla, en lefvande illustration till den slutvers vi nyss sjöngo därinne: » Si natten flyr för dagens fröjd, Och änglars röst från himlens höjd Det bud till fromma herdar bär, Att född den gode herden är. » K. A. Hagström. E t t par handskar. Prisbelönad vid Iduns stora pristäfling. å går jag mycket hellre barhändt », sade Sigrid Werner vresigt, i det hon ryckte afsig den till hälften pådragna vensterhandsken. » Men, kära barn, » svarade fru Werner och såg ett ögonblick upp från sitt arbete, en strumpa hon höll på att stoppa, » du fick ju handskarna i förgår. » » Jag tycker, faster Karin borde förstå, att alla inte kan ha ' sådana kökslabbar som hon själf. » » Men Sigrid då! » » Det finns ingen i hela skolan, som skulle vilja gå med sådana handskar, » fortsatte Sigrid med gråten i halsen. » Men hvad är det då för fel med dem? » » Såg mamma inte då, hur det satt stora tippar utanför fingrarna? » » Du hade inte tagit på dem ordentligt — om du det gör så — » » Ful färg är det också, kan inte mamma ta ' dem? » » Jag har ju mycket mindre händer än du. » » Men mamma frågar aldrig efter hvad mamma har på sig. » » Är det så säkert? » » Det måtte väl synas, mamma ser riktigt tarflig ut, och iag tycker. » Fru Werner såg upp, och det var något i hennes ögon, som kom Sigrid att slå ned sina. » Mamma behöfver ett par nya handskar, det vet jag, » sade hon inställsamt. » Det har jag behöft länge. » » Om mamma ta ' r dessa och köper mig ett par andra. » » Jag har ingenting att köpa för. » » Än kalkduken då? » » Den är inte färdig. » » Mamma ämnade ju sluta den i dag. » Det lät nästan som en förebråelse. » Då hade du fått gå utan strumpor i morgon.
— Nto 55. angående bestämmandet utaf aflöning åt en e. o. Kanslist. V. B. 37. A. 91. — N:o 56. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift, till lörman för Carlstads stadsförsamling, af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. V. B. 99, 186. A. 197. VIII. U. 76, 129, 152. A. 154. X. U. 122. A. 245. XI. U. 185. A. 213. E. 243, 246, 293. A. 295. — N:o 57. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition angående eftergift, till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubbsoch Enkhus-inrättning, af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisaheth Bång och Jungfru Christina Lundström. V. B. 99, 197. A. 222. VIII. U. 77, 129, 154. A. 155. X. U. 122. A. 245. XI. U. 185. A. 213. E. 243, 246. A. 296. ^— Nto 58. i anledning af väckt fråga om anstånd med återbetalningen af det staden Sölvitsborg vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade byggnadslån. VIII. U. 157. A. 411. — Nto 59. angående ett för staden Christianstad hegardt låneunderstöd. — Nto 60. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om Slats-kontorets ersättande för förskottsvis uigifna medel, dels såsom understöd utan ålerbetalnings-skyldighet, och dels såsom lån till de af eldsvåda hemsökta innevånarne på ön S:t Barthelemy. V. B. 184. A. 248. E 327.
Föreståndaren skulle vara hemmastadd i de egentliga göromålen och om all forskning skulle bero af honom och han ensam skulle anordna bearbetning af materialierne, är det mera än sannolikt, att åtminstone vissa grenar af arbetet skulle blifva eftersatte, såsom de obestridligen redan blifvit det; men dessutom skulle insigterna i och kännedomen om göromålen icke kunna blifva särdeles utvecklade inom embets-verket, hvilket ock vid Föreståndarens bortgång skulle befinnas redlöst. Om det derföre är af vigt att minst tvänne insigtsfull statistici uppehålla Byråns verksamhet, så äro materialierna för en, på verklig insigt grundad, bearbetning af do grenar utaf statistiken, som icke afse befolkningen, 62 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 93. för närvarande och under en måhända lång framtid alltför ringa att de kunna taga i anspråk mera än en person, förutsatt att Chefen äfven uteslutande egnade sig åt befolknings-statistiken; och om på ena sidan icke endast denna sednare bör utgöra föremål för Byråns verksamhet, så är å den andra denna i hela sin omfattning uppenbarligen icke i behof af en större personal än 2 personer. Men i den mån materialierne ökas torde ock dessas arbetskrafter tagas i anspråk, om Byrån skall uppfylla de densamma ålagde förbindelser. Under tiden möter icke det ringaste hinder att anordna det gemensamma arbetet på enahanda sätt, som hittills, emedan Sekreteraren är skyldig att deri deltaga och arbetsprodukten kan således blifva lika stor, hvaremot den otvifvelaktig! skulle blifva mera mångsidig om man återgår till Kommittéens förslag och Statsmakternas en gång fattade beslut. Att afvikelsen från detta icke, såsom Utskottet sökt göra, låter försvara sig med åberopande af lösryckta ställen ur Kommittéens egen framställning, som ledde till ett motsatt resultat, behöfver icke visas; hvarföre ock det icke må vara nödigt att, vidare än som skett, till vederläggning upptaga de af Utskottet anförda skäl.
* Ett annat vackert drag hos prinsessan var hennes omsorg om de i det polska riket, särdeles i dess norra och västra delar, spridda protestanterne. Det var en tid, då jesuiterna förmått Sigismund förhindra, att hos hans syster luthersk gudstjänst fick hållas. Men inför hennes rörande trohet och uppoffring kunde icke Sigismunds stränghet länge bestå. Och han fick tåla, att hon verksamt, ehuru i all stillhet, motarbetade jesuiternas planer äfven i andra delar af riket. Med Danzigs protestanter stod hon i liflig beröring, åtminstone ända från 1591, då hon rekommenderade en pastor Farenheidt till att blifva predikant vid Petrikyrkan därstädes. Man finner henne ofta hos stadens magistrat lägga sig ut för hjälpsökande och nödlidande. Själf lindrade hon nöden på allt sätt. Från peståret 1613 berättas t. ex., att hon med rika gåfvor understödde den svårt hemsökta staden Fraustadt i Stor-Polen, hvars evangeliske pastor var den bekante författaren och psalmisten Valerius Herberger. Mot denne, som af Sigismunds jesuitiska regering blifvit förföljd, visade sig prinsessan särdeles bevågen och sökte genom välgärningar liksom motväga broderns handlingssätt. - Prinsessan Anna hade ärft många af moderns utmärkta egenskaper. Kärnan i hennes karaktär var uppoffrande trofasthet och ädel försonlighet. Men därtill var hon duglig och arbetsam; hon var också intresserad för åtskilliga slöjder och konster — ett arf efter fadern. Särskildt lär hon älskat trädgårdskonsten; härom vittnade nog en gång omgifningarna till det nu mestadels förstörda slottet i Strasburg. Att döma af det porträtt från hennes ungdomstid, som förvaras å Gripsholm och af hvilket Idun i dag återgifver en för tidningen tagen fotografisk kopia, hade hon ett långt ifrån obehagligt utseende, ehuru hon måhända icke kunde kallas skön. Den liggande statyn å grafmonumentet visar en hög panna, lång rak näsa och liten mun. i * Under de sista åren, då hon synes lefvat tämligen ensam och tillbakadragen på Strasburgs slott, nådde henne underrättelserna o m hennes kusins, konung Gustaf Adolf, framgångar mot de polska vapnen. För sin broders skull har detta väl smärtat henne; men.
Är det så? Svara uppriktigt!” ”Jag tillstår att jag ibland gjort det: jag fruktade alltid att något litet äfventyr kunde möta.” ”Och fastän ni var så nära, kom ni ej fram till mig och pratade – hvarföre gjorde ni ej det?” ”Derföre att jag är rädd att gifva andra anledning att prata.” ”Skall man ej göra det nu då?” frågade Blenda, under en rodnad så hög, att till och med december-aftonens skymning icke kunde dölja den. Kusin Jean gaf nu, liksom någon gång förut, ett undvikande svar. ”Jag måste vidtala fru Gyllenhake att timmarna efter jul-dagarna förändras så, att ni under vintern besöker henne endast på förmiddagarna.” ”Men tills jul?” invände Blenda. ”Vi ha ännu fem dagar dit ” ”Under dessa få aftnar skall, som sagdt, er kusin ha äran att uppvakta er. En slägting bör i alla fall opåtalt få vara beskyddare A propos, har ni ännu träffat er kusin, hattstofferarn?” ”Nej, men jag har haft ganska svårt att undvika det.” ”Och hvarföre undvika honom?” ”Hvarföre – det frågar ni!” ”Ack ja, och jag ville gerna veta skälet, om det ej besvärar er.” ”Har jag icke berättat er det!” svarade hon med en oförklarlig känsla af missnöje ”Dessutom tål jag honom ej, ty för hans skull har jag lidit den smärtfullaste tanke jag någonsin haft, den tanken att min tant, som jag så innerligt höll af, icke mera höll af mig, då hon gick bort Och ändtligen ett sista skäl: kusin Johan älskade henne också högt, han kände hennes lifligaste önskan och kunde derföre vilja uppfylla den.” ”Men sjelfva billigheten både mot honom och er sjelf, tycker jag, bjuder er att icke afstyra bekantskapen. Ni vet ju icke, då ni icke sett honom, hvilka känslor han kan ingifva er.” ”Aldrig” – utbrast Blenda häftigt, och på samma gång sårad af grefvens besynnerliga skämt, eller pröfning. , hon visste ej rätt huru hon skulle klassificera hans yttrande – ”aldrig kan det bli annat än likgiltighet För öfrigt”, tillade hon under samma rörelse, ”ärnar jag icke gifta mig med någon borgare!”
Betänkande i fråga om förbättrad reglering, rörande de från Banken utgående lånebiträden till understöd för nyttige odlingar, 682. — angående ExpeditionsUtskottets Memorial, örn bestämmande af dagen för början af nästkommande Riksdag, dito.— om bifall till RiddarhusUtskottets Memorial i anledning at Majoren II. A. Gyllensvans ansökning, att för Adeliga Ätten Gyllensvan få intaga Säte och Slämma på Riddarhuset, 683. — om Remiss till Bevillningsutskottet af ett anförande angående Utskottets förslag till en blifvande BevillningsFörordning, 719. — om Remiss till BancoUtskottet, angående väckt Motion om tryckning på Bankens bekostnad afBancoCommissarien Silfverstolpes Historia från äldre tider om Banken, dito. — om gillande af BancoUtskottets Utlåtanden, 1:0 rörande lånebiträde af Banken till uppbyggande af TrivialScholaehuset i Landskrona; 2:0 i frågan om inrättande af en ny fond för Sillfiskare; 3:o i anledning af väckt fråga om Låneunderstöd för Skeppsvarfs-ägare och Skeppsbyggerier; 4:o i frågan om understöd af Banken till byggande af en Stenbro i Carlskrona, 719, 720. — rörande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, angående Stockholms Stads 246 rättighet, att uppbära Parm-, Torg-, Brooch Renhållnijigs-penningar, då hö, halin och bränkol införas m. m., 720.
Men innan den företages, ber man genom kloka Stats.Oeconomiska Författningar och ett tillräckligt Rörelse-Capital öka Productionen och derigenom förekomma undervigt i handel, som skulle utföra vårt Silfvermynt; allmänna Opinionen är utomdess emot en Realisation, som i allt fall icke kunde af Banquen verkställas efter ett lägre Agio än 144, ehuru lågt nog i fall om det sig sjelft lemnadt skulle gått till 200 sk. Resultaterne af mina anmärkningar vid Utskottens Betänkande (till hvilka jag med allt skäl skulle kunna bifoga flere, f. ex. att Utskotten Sid. 30 öfverlemnar för mycket åt Riksgälds.Contoiiets Fullmägtiges godtfinnande) aro: 1:0 Att Myntets vacklande värde icke är hufvudorsstken till Penninge-bristen, utan att Den 23 April. 189 en, dels genom indragning, dels genom utvan* dring, directe minskad Sedelstock är det. 2:0 Att vår undervigt i handel med Finland årligen och i synnerhet sedan 1815 minskat Rdrelse-Capitalet i vårt eget Land, utan att öka dess värde. 3:0 Att det vore bättre om Utlänningen ej tagit i betalning så mycket af våra Sedlar för Varor. 4:0 Att Sedelmyntets värde ej upprätthålles genom de föreslagne medel till indragning, utan genom den inre Hushållningens och Productionens förkofran. y:o Att sedan 1812 en jemn indragning skett, både af Sedlar och i Utlåningen kanske till ett belopp af 5 Millioner, och att en utvandring af en lika så stor Summa troligen äfven skett; samt att 6:0 Genom Utskottens Förslag en nära likså stor indragning innom 5 år skutle komma att ske.
Men efter som en dylik beräknings-förmåga och återhållsamhet icke kan påräknas hos den stora mängden, minst hos dem, som företrädesvis blifva alnämare af den vara, hvarom här är fråga; så tjänade denna utdelning till intet, om hon skedde på en gång. Hon borde ske smånigom,', och knappast så kort tid, som en vecka, torde vara kort nog, för att icke den händelsen skulle inträffa, att allt förstördes genast efter utbekommandet och brist inträffade för den öfriga tiden. Dylika utvägar kunna sålunda omöjligen leda till målet, utan föranleda out redbara svårigheter, så vida de icke sättas i förening med andra medel; och äro dessa af verksam natur, så verka de äfven utan de opraktiska utvägarna. Det är just om sådana medels utfinnande, som fråga nu är; och de bestå utan tvifvel i varans fördyrande, men icke i hennes sällsyntgörande utan fördyring, hvilket blifver en olösbar uppgift. Också är det nästan alla motionärernas mening att fördyra tillika, hvarigenom bestämmande af bränneriernas antal och af tillverkningsmängden redan blifver öfverflödig. Molionärerne hafva samtlige velat medgifva ett mmdrc belopp bränvin, än hvad någon beräknat såsom det minsta, hvilket nu tillverkas och åtgår. Således hafva de väl icke föreställt sig den händelse, att det bestämda qvantum kunde blifva för stort; men otänkbart är icke, att äfven detta skulle kunna inträffa, isynnerhet om beskattningen hlefve så hög, som de fleste af dessa motionärer velat; och huru saken skulle utveckla sig i det fallet, eller om det sista af de ofvan antagna alternativen inträffade, det förtjänar äfven att taga i betraktande., Månge hafva uttryckligen föreslagit, att rättigheten till dessa oktrojerade bränvins-fabrikers drifvande skulle utbjudas på auktion; och om de, som icke uttalat den tanken, menat, att det skulle kunna verkställas på annat sätt, så hafva de sannolikt icke gjort sig reda för följderna; ty att rättigheten skulle meddelas af gunst och godtycke, är icke verkställbar^ utan att väcka ett betänkligt uppseende.
Med Långifvaren Uppgöra Fullmägtige jemväl, och utsätta i obligationerna: a) det år* efter hvilket RiksgäldsContoiret eger begagna uppsägnings-rätten, för större eller mindre del af länet; b') uppsägniiigs-tidens längd; c) de orters Tidningar, i hvilka Uppsägningen skall tillkännagifvas; (T) vilkoreil för den bestämda Amortissements-fondens användande till capitalafbetalning m. m., som vid dylika afhandlingar erfordras. gio. Om lånet icke kommer att amorteras genom årliga eapital-afbetalningar på hvarje obligation, utan genom obligationers inlösande för ett motsvarande capital-belopp; så ega Fullmägtige att begagna denna ut - Exp.-Utsk. Förslag lill lind. Skrifv. N.o 44®* *79 väg, endast då obligationerna säljas under eller till pari; men böra uttryckligen förbehålla sig, att, när obligationerna stiga deröfver, få efter hand uppsäga dem till inlösen al pari} så att länet ovilkorligen må Vara liqvideradt inom 37 år, Utah äfventyr af förlust på capitalét. Skulle öbligationerna stiga öfver pari, förr än Riksgälds-Contoirets Uppsäghings-rätt inträder, böra de, för eapital-afbetalningar lillRiksgälds-Contoiret inflytande medel, hvilka under tiden icke kunna, till skuldens amorterande, användas, emedlertid förräntas Uti de lån, som Riksgälds-Contoiret behöfver för ahdra ändamål Upptaga, eller, om sådana icke förefinnas > uti den så kallade Handels-»Disconleh i R. St:s Banki i o!o.
Enär de utgifter, hvilka af nyssberörde anslag skulle bestridas, enligt hvad artilleri-afdelningen uppgifvit, intill sistlidet års slut allenast utgjort 108,700 r:dr och de alltjemnt fortgående utbetalningarne för arbetena vid kronans gevärsfaktori och verkstäder blott uppginge till omkring 6,000 r:dr i månaden, samt den återstående anslagssumman, jemlikt afslutade entreprenadkontrakt, endast i mån af entreprenadernas fullgörande behöfde utbetalas, synes alltså reqvisitionen å nu ifrågavarande anslag, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts ofvan åberopade föreskrift, hafva bordt inskränkas till det belopp, som för godtgörandet af redan förskottsvis bestridda eller snart förestående ytterligare liqvider verkligen erfordrats, helst Krigs-kollegii yttrade åsigt, att det skulle vara med ordning och^reda i rä - c Stats-Utskottets Utlåtande, AKo -106. kenskaperna mest öfverensstämmande att under det sista af de år, för hvilka tillfälliga statsanslag voro beviljade, uttaga hela anslagssumman för dessa år, så mycket mindre torde kunna godkännas såsom skäl till afvikelse från högstberörde nådiga föreskrift, som det allmänna stadgandet, att hvad som utaf ett anslaget belopp under ett år icke blifvit från Riksgälds-kontoret uttaget eller behöft användas, får under ett följande år disponeras eller utbekommas, ingalunda afser blott den tidrvmd gällande statsreglering omfattar. Med anledning af hvad sålunda förekommit i afseende på lyftningen af de under sednaste riksdag beviljade tillfälliga statsanslag för dels Krigs-kollegii artilleriafdelning tillhörande föremål och dels nybyggandet af ångfartyg samt förändrandet och anskaffningen af gevär för flottans behof, och då det, med hänsigt till ej mindre den inkomst, som genom innestående anslagssummors förräntande kan statsverket beredas, än den fördel, som genom sådana medels tillhandahållande kan tillskyndas rörelsen inom landet, onekligen måste vara för det allmänna af synnerlig vigt, att det af Rikets Ständer begärda samt af Kongl.
St:r antogo ett nytt system, de icke voro nog storsinnade att då taga steget fullt ut och adoptera detta vetenskapliga system, som är antaget af de största och mest civiliserade nationer, och som dagligen vinner alltmera utbredning. Afven Hr Isbergs reservationsvis afgifna förslag tillfredsställer mig icke fullt. Han talar nemi. blott om ett på vetenskapliga grunder bygdt system, utan att utsäga, hvilket som dermed menas. Några underhandlingar med främmande magter tror jag icke behöfvas, ty Sverige kan alltför väl antaga det metriska systemet, utan att derföre behöfva påtruga andra stater detsamma. Jag skulle således önska, att Hr Wallenbergs förslag måtte antagas, dock med uteslutande af »mynt«, emedan jag vet att i Ranko-Utsk:t är i afseende derå redan uppgjordt ett förslag, som inom kort inkommer till R. St:r, och att således It. St:r måtte till K. M. ingå med en sådan skrifvelse, som Hr Wallenberg föreslagit, men utan att deri omnämna mynt, utan endast mått, mål och vigt; och jag tager mig friheten till Gr. Mörner hemställa, om han ej skulle vilja häri förena sig, då det leder till samma mål, som han åsyftat. Hr von Troil, Sam. Gust.: Det är icke utan en viss förvåning jag funnit, att Ekon.-Utsk:t, som eljest just icke skyr att föreslå underd. skrifvelser tili K. M., någon gång i ämnen, som icke kunna hänföras till de mest nyttiga och nödiga, låtit detta vigtiga ärende, så att säga, skjutas å sido, då Utsk:t nemi. föreslagit R. Skr att icke med anledning af Hr Wallenbergs motion vidtaga någon åtgärd. Jag anser detta ämne så mycket heldre för ett af de aldra vigtigaste, som jag i den befattning jag innehar i ett af rikets sydligaste län, mera än en gång kommit i erfarenhet af alla de svårigheter och förluster, som uppkomma genom olikheten i mått, mål och vigt samt mynt mellan de Skandinaviska länderna. Ehuru jag således, lika med Gr.
MARSKEN (utan att se på Olof kastar åt honom kappan). Kommer kungen snart? OLOF (tar kappan och kastar den på golfvet.) Det vet jag inte! MARSKEN. Skaffa mig en stol! OLOF. Det är inte mitt göra! MARSKEN. Jag har inte reda på dörrvaktens instruktion! OLOF. Jag är inte dörrvakt! MARSKEN. Det rör mig inte hvad du är; jag bär inte matrikel öfver drängarne på mig! Men höflig ska' du vara! OLOF (tiger). MARSKEN. Blir det något? Jag tror djefvulen rider dig! OLOF. Förlåt mig; det ingår inte i min syssla som secretarius att passa upp. MÄSTER OLOF - MARSKEN. Hva'! Mäster Olof! Jaså, det roar er att sitta vid dörren och spela dräng för att sedan afmaskera er som Gud! Jag trodde ni var en stolt man! (I det han tar upp kappan och lägger den på bänken). OLOF. Herr Marsk! MARSKEN. Nej! Ni är en fåfäng uppkomling! Var så god och stig fram och sitt, herr secretarius! (Anvisar honom plats; går in i ett sidorum). OLOF (sätter sig). (En ung adelsman från galleriet helsar Olof). ADELSMANNEN. God morgon, herr secretarius; ingen kommen ännu! Nå hur står det till hemma i Stockholm? Jag kommer direkt från Malmö. OLOF. Här är mycket bedröfligt! ADELSMANNEN. Ja, jag har hört sägas det! Packet bullrar som vanligt när kungen vänder ryggen till! Och så de der dumma presterna! Förlåt mig ni är ju fritänkare, herr secretarius! OLOF. Jag förstår inte! ADELSMANNEN. Genera er inte! Ser ni jag har fått min uppfostran i Paris! Frans den förste, oh Saint-Sauveur! det är en man som går långt; vet ni hvad han sa' åt mig på en bal masqué, nu sist under karnevalen! OLOF (tiger). MÄSTER OLOF 87 - ADELSMANNEN.