Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgäldskontorets bokföring jemväl måtte tagas i betraktande, för att bringas till enhet med det öfriga systemet för statens räkenskaper, dock att äfven dessförinnan åtgärder måtte varda vidtagna för åstadkommande al ett redigare bokföringssätt vid oftanämnde verk. Jemte meddelandet af åtskilliga upplysningar rörande det inom Riksgäldskontoret iakttagna räkenskapssätt och efter anmälandet af flera utaf kommissariatet anförda betänkligheter mot de förändringar deruti, som revisorerne föreslagit, hafva fullmäktige erinrat, hurusom Rikgäldskontorets hufvudbok och de förhållan - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 7 den, densamma utvisade, för närvarande grundade sig pä kassaräkningen, så att inkomster och utgifter i allmänhet icke blefve synliga i hufvudboken förr än de i kassaräkningen förekommo, hvarefter, med undantag af intressen samt utgifna lån och förskotter, hvarje i nämnde räkning upptagen inkomst och utgift antingen tillgodofördes eller påfördes hulvudbokens kapitalräkning. Deremot skulle, enligt det af revisorerne föreslagna bokloringssätt, hufvudboken komma att grunda sig på det för Riksgäldskontoret utfärdade reglemente samt upptaga alla kontoret derigenom anslagne tillgångar och ålagde utbetalningar; vid hvilket boklöringssätt således de inkomster eller utgifter, som kassaräkningen upptog, endast i den mån de öfvereller understego de i reglementet uppgifne inkomstoch utgiftsummor, komme att inverka på och intagas uti kapitalräkningen. Ett sådant boklöringssätt skulle komma att visa högst olika resultat i fråga om Riksgäldskontorets ställning, helst det öfverskott, som detta verk, enligt dess förut afslutade räkenskaper, egde, då komme att helt och hållet försvinna. 1 betraktande häraf och enär hvarken det under sistförflutna riksdag för Riksgäldskontoret utfärdade reglemente eller något derunder fattadt och fullmäktige meddeladt beslut gåfve ringaste anledning till en så väsendtlig förändring i Riksgäldskontorets räkenskapsföring, ansågo sig fullmäktige hvarken böra eller kunna till verkställighet befordra det föreslagna bokföringssättet, om hvars framtida tillämplighet och tillfredsställande beskaffenhet ej heller någon tillförlitlig visshet förefunnes.
Hon läste, men nog skulle ett uppmärksamt öra ha hört att rösten var mindre lugn än vanligt. I detsamma rycktes dörren upp, och Jon Karls mor åtföljd af fjärdingsman kom rusande in i rummet. Det magra ansigtet var blodrödt, ådrorna på halsen stodo som spända strängar, andedrägten tröt – det var tydligt att hon sprungit en lång och tröttsam väg. »Nej se fjärdingsman», sade gammelfar utan att låtsa se sällskapet. »Dä va rart främmande å midt på hvarda’n till. Var så go’ å stig fram å sitt.» Fjärdingsman, en liten röd, tjock karl, som tycktes uppammad med bränvin i stället för mjölk, så genompyrd tycktes han af den ädla vätskan, torkade svetten ur pannan. »Hon ha rent hållit på att springa lifvet ur mig», sade han som ursäktande. »Hocken?» frågade gammelfar. »Jon Karls mor, vet jag. Var inte hemma, när hon kom, det står inte något ’ta’ på mej ska’ jag säga. Han skrattade hest och själfbelåtet. »Handelsman ville, att jag skulle följa med och som hjälpa henne till rätta», tillade han. »Kvinfolk ä kvinfolk, när det gäller affärer ...» Under tiden hade Jon Karls mor med skälfvande händer rullat upp en näsduk hon hållit i handen och tagit fram ett hopvikt papper och en gammal flottig plånbok. »Se hänne, se hänne, tag», sade hon brådskande, »ja’ ha’ pängar – dä ä pängar – ja’ ha’ pängar – pängar ...» Orden stubblade om hvarandra, som om de slagits för att komma fram. Hon försökte säga något mer, men fick inte fram ett ljud: läpparna voro som hoptorkade. »Handelsman har lånat henne», sade fjärdingsman som förklarande. »Han tyckte synd på torp ... och nu har hon nästen mist vettet i glädjen, kräket.» Far blef ursinnig, det var inte svårt att se, och gaf mor en snabb blick, som om han misstänkt henne för ’djäkelstyget’, men mor hälde lugnt upp en kopp kaffe och bjöd Jon Karls mor.
S. D. Då nu ånyo föredrogs Lag-Utskottets den 10 och 14 sisth October på bordet lagde Utlåtande N:o 140, i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 59 öfver väckta motioner om upphäfvande af en del serskilda domstolar, blef detsamma af Ridderskapet och Adelil godkändt, med den förändring, alt Ståndet likväl härifrån undantog den Academiska Juris - 782 Prot. TJtdr, d. 14 Nov. 1840. dictionen, med hvilken Ståndet ansåg någon förändring icke förr böra ega rum, än den af Rikets Ständer nu i underdånighet begärda revisionun af de Academiska Conslitutionerna i deras helhet verkställd blifvit. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 10 och 14 sisth Oclober på bordet lagde Utlåtande N:o 106, i anledning af väckta motioner, om rättighet för Hernösands stift att komma i åtnjutande af 124 tunnor span mål, sorn derifrån årligen utgå till Upsala Domkyrka. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 10 och 14 sisth October på hordet lagde Utlåtande N:o 107, i anledning af anmärkningar vid Utskottets B tänkande, angående Skjulsningsanstalterna i Riket, biföll Ridderskapet och Adeln så väl nämnde Utlåtande N:o 107, som de delar af Betänkandet N:o 26, uti hvilka icke i Utlåtandet N:o 107 förändringar blifvit föreslagna. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 10 och 14 sisth October på bordet lagde Betänkande N:o 108, om föreslagna åtgärder för att befordra skeppsfartens förkofran.
Herr Hjerta: Jag anhåller blott att i propositionen bestämdt mätte uttryckas, att frågan icke är om sådan varubelåning, sorn sker i Banken på vissa export-artiklar, utan att den ofelbart skall vara förenad med namnsäkerhet. Herr von Hartmansdorff: För min del tror jag att voteringarne blifva lika många antingen vi votera om contrapropositionpn eller om grundsattsen. När det D c n 7 December f. m. 253 så förhåller sig, anser jag det vara renast att votera om den sistnämnde. Herr Lefren: Jag har blifvit så väl bränd på methoden att först votera om grundsattsen, att jag måstö bestrida det för denna gången, och hemställer till dem, som önska bifall lill den föreslagna varubelåningen, om det icke är bäst att först votera om hvad contra-propositionen skall innehålla. Grefve von Rosen: Jag förenar mig till alla delar med Hr Lefren. Friherre Boye: Under förklarande att jag är bland dem, som önska varubelåningen, får jag tillägga, att jag just derföre önskar att Hr Hjertås förslag måtte intagas i Ja-propositionen, emedan detta förslag innehåller caracteristiken af hvad man vill besluta. Sedan detta är afgjordt kommer man till andra frågan, eller sättet för belåningens verkställande. Allt annat ^handlingssätt vore att handla i omvänd ordliing. Herr Rosenblad: Jag skulle handla emot hvad jag förut yttrat, om jag medgaf votering om frågan helt naken. Fastän jag alltid kommer att i detta ämne votera nej, tillstyrker jag dock antagande af Hr Lefréns förslag, emedan det vore besynner - 254 Den 7 December f. rn. ligt att votera om antagandet af en grundsats, utan att hafva bestämda garantier emot missbruket deraf. Ja-Propositionen torde derföre böra innehålla afslag till Utlåtandet, och contra-propositionen antingen Hr Hjertås eller Friherre Cederströms förslag. Hans Excellence Herr Grefven och Landtmarskalken förklarade, det H. E. icke kunde göra proposition på Utskottets Utlåtande i detta fall, enär i detsamma varubelåningen alldeles icke omnämndes.
Intet hinder ware för Bokhandels idkande , icke heller för utgifning till föryttrande af någon Skrift, ware fia inländsk eller utländsk. Hwarje Författare eller Förläggare stande fritt att en honom, i följd af sadan egenskap tillhörig Skrift, antinoen sjelf eller genom andra föryttra; dock ware h .r och en, som antingen i öppen Bod eller eljest, i' ärciai-et att derom f allmanna Tidningarne s -ö - -gö.elfe införa. Bokhandel idka eller Böcker försälja will, förbunden att, pa satt om Boktryckeriers anläggning stadgadt ar, och wid samma answar, anmälan derom hos Hof-Canzleren göra. För f.nfarande föryltrande af en Skrift ware inga andra hinder än de, som i 4 §. af denna Lag fö.estriswaö. §. 2. r:o I öfwerensstämmelse med har ofwan för en allman och Lagbunden Tryckfrihet lagda grunder stall det, under de nedanför i z K. stadgade förbehåll, sta hwarje Författare fritt, att öfwer allt hwad som är eller kan blifwa föremål för Mensklig kunskap, genom tryck sina tankar kungöra. 2:0 Skall för hwarje ämne strifarten, afhwarje Författares eget wal bero, under det answar derföre, som nedanföre stämmes, i fall den såsom skändlig eller smädelig sig Utmärker. z:o Den 22 Junit. 77? z:o Skal! det, i enlighet med hwad i 1 §. z, 4 och 9 mom. stadgadt är, wara hwarje Författare eller Urgifware 'tillåtit att, under det enda wilker af helgd för andras ägande rätt, allmängöra Skrifter af hwad form, widd eller beskaffenhet som häldst. 4:0
Herrar kuratorer voro emellertid själfva tillräckligt patriotiska för att med all makt och till hvarje pris söka förhindra de olyckor för stad och land, hvilka skulle blifva följden, ifall dessa stora summor af dem skulle återbäras. De beslöto att öfverklaga domen och gå till högre rätt. Dagen, då efter domens lydelse det utdömda beloppet skulle af herrar kuratorer i taka händer deponeras, var inne. John Hall och Pehr Backman och en mängd af nyfikna hade infunnit sig i Kungliga Befallningshafvandes sessionsrum för att höra herrar kuratorer med ed bestyrka, att de icke voro i tillfälle att deponera det ådömda beloppet. John Hall, som med tillförsikt motsett detta medel till ändring i sitt öde och lidande, fick då höra, att commercerådet och riddaren herr Niclas Björnberg, för rangen och rörelsens större omfång ägde kontant 125 riksdaler, och att de öfriga kuratorerna med mindre värdighet och mindre rörelse besutto 104 riksdaler hvardera. Det gick ett sorl genom den stora salen. Pehr Backman stod midt i en klunga människor och talade med stor liflighet och många gester, men med fullkomligt utslocknad stämma. Flera personer trängde sig omkring John Hall, när han gick ner för rådhustrappan. Han hade ett förunderligt uttryck i sitt fina, bleka ansikte, och ett sorgset småleende lekte kring hans läppar. – Hvad säger John Hall om detta? sporde Olof Benjamin Lund, som linkat efter honom och nu grep hans arm. Jag har tagit en nitfull del i min kusins öden och på det högsta beundrat den öfvermänskliga kraft och seghet, hvarmed min kusin under många år kämpat för sin rätt. Nu frågar jag, hvad säger John Hall om detta? John förde handen öfver pannan för att efter gammal sed stryka undan den tunga hårlocken, som brukade falla ner öfver den. Det var nu blott en glesnad, grånad hårtest, och handen, som strök undan den, var tunn och genomskinlig. Under de många år John Hall uteslutande varit upptagen af sina processer och nästan ständigt sysslat med renskrifning af handlingar, inlagor och böneskrifter, hade han fått för vana, att när han blef upprörd, använda en mängd lagtermer och besynnerliga ordvändningar. Så äfven nu.
Jag har börjat med det på sista tiden, emedan jag fått den stygga ovanan att annars bli sömnig, medan pappa läser. Och det tycker han naturligtvis inte om, så mycket mer, som han alltid sedan vill, att vi ska resonera öfver det vi läst. (Går ut till höger.) HILMA. Och mormor då, blir inte mormor också sömnig? Å, det kan allt hända, att jag blundar till MORMOR (skälmskt skrattande). lite ibland, uppriktigt sagdt. Åtminstone skyller flickorna mig för det. Men det gör inte så mycket med mig, för pappa frågar just aldrig mig om något. att sitta så där och höra på? Men tycker inte mormor då, att det är tråkigt MORMOR. HILMA. att det var tråkigt. Jag vet ju att det är så in Nej, Gud välsigne dig, barn, skulle jag tycka struktivt och bra allt hvad pappa läser, och jag har alltid satt mycket värde på bildande lektyr. Men hör du, Hilma lilla. (Vinkar förtroligt till henne och drar henne med sig litet afsides från de andra.) Det var något jag gärna ville säga dig. Du kunde just passa på vid tillfälle och låta ett ord falla till mamma om till middagen i dag? Smörtårtan! säg mig, tyckte du om den smörtårtan vi fick HILMA (förundrad). MORMOR. hon vet, att jag inte tål vid smördeg. Man jag Ja ser du, det är lite underligt af mamma, för kan ju inte begära, att hon alltid ska tänka på mig. vanligt det men om du nu kunde låta ett ord göra allt för dig, förstår sig. När man blir gammal, så blir man glömd, det ä' så falla om att inte du heller nu vill mamma gärna HILMA. kan säga uppriktigt till mamma Men det kan jag inte begripa att inte mormor andras hus, om det också är ens egna barns man är så rädd att få känna, att man är till besvär, så då tiger man hellre. Nej, det är inte så godt ser du, när man är i MORMOR. SALLY (som kastat sitt arbete och Jag undrar ändå, om inte mormor skulle ha stigit upp, då fadern gått). godt af att ta sig en liten middagslur också. Vi kommer nog att sitta sent uppe i kväll.
Öfver guldoch silfverutmyntningen för Bankens räkning äro Kongl. Myntqvartalsoch årsräkningar från Kongl. Myntverkets Kamererare, verkeU räk~ • • ^ o y ^ • nina ar. i skrifvelser från Kongl. Stats-Kontoret, till Fullmäktige insända och i Bankens Låne-Afdelning, utan anmärkning, granskade. § 24. I den inventering af Kongl. Myntverkets behållningar, som inventering & sednast i Januari månad detta år förrättades, hafva Fullmäktige K°'ferjftynt' genom deputerade deltagit; och förekom dervid icke någon anmärkning, i hvad Banken rörde. § 25. Inoch utvexlingen af koppar-skiljemynt redovisas sålunda: in-ochutvex _ ling af koppar T skiljemynt. Behållningen utgjorde den 30 Juni 1861 '. från sistnämnde dag till och med den 30 Juni detta år äro: från allmänheten invexlade fr ån Kongl .Myntet ink omne | Af aldre prågeln, som icke utvexlas. Tj ir> t? sk. samt Riksgälds-Kontorets Poletter. a 4, 2, 1, j, 3- och 4 skill. Öresmynt. Bankoverket. 34 Bankens förlust på ommyntning af Kopparskiljemynt utaf äldre prägel samt Riksgälds-Kontorets poletter balanseras till oförändradt belopp af 20,576 R:dr 41 öre Runt. § 26. Angående förI öfverensstämmelse med förslag, afgifvet af serskilde inom bmtmdt Fullmäktige utsedde Kommitterade, hafva Fullmäktige fastställt P PP prof å nytt sedelpappei’, att begagnas sedan redan i förråd varande papper blifvit an vändt; hvarförutan Fullmäktige från Tryckeriföreståndaren, Professor Bagge, infordrat ännu ej inlemnadt yttrande, angående åtskilliga omständigheter, beträffande sättet att, med bibehållande af sedlarnes tryckning med upphöjdt tryck eller i hittills begagnade tryckprässar, söka åstadkomma den största möjliga säkerhet mot efterhärmning, vare sig på fotografisk väg eller genom handarbete.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne Utlåt:n: N:o 237, angrde det för Linköpings domkyrkas reparerande under sednaste Eiksdag, i egenskap af lån beviljade statsbidrags förändring till anslag utan återbetaluings-skyldighet; N:o 238, ang;de hegardt statsbidrag för en större reparation å Westerås domkyrka; N:o 239, an:de ifrågastäldt statsbidrag för tornbyggnad vid Hedvig Eleonora kyrka i hufvudstaden oall samma kyrkas reparerande; samt N:o 240 i anledn. af väckt motion om löneförhöjning för förste och andre Amanuenserne vid Universitets-bibliotheket i Lund. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtskrs den 27 och 29 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 235, ang:de begärde statsbidrag för enskilda jernvägs-anläggningars företagande. lista punkten, ang:de anläggandet af en jernväg mellan Hudiksvall och Dellens vattendrag. Denna punkt bifölls. Den 80 Jann»ri. 137 2:dra punkten, ang:de beredandet af kommunikalions-led mellan Soderhamn och Bollnäs. Hr Prytz, Lars Adolf: Jemte det jag får betyga 11. o. Ad:n min tacksamhet för det bifall till denna punkt, som Ståndet synes färdigt att lemna, anser jag mig dock böra fästa upmärksamlieten vid den bestämmelse StatsUtsk. i slutet af förslaget tillstyrkt, nemi. att aktieteckningssumman för de ifrågav:de jernvägs-anläggningarne skulle bestämmas till En mill. ltdr llmt. Måhända ligger något misstag till grund för denna bestämmelse, ty om Utsk. hade följt samma princip, som iakttagits i afs:de å öfriga, af R. St:r vid förra och denna Biksdag med lån understödda enskilda jernvägsföretag, skulle teckningssumman ej fastställts till högre belopp än mill.
Hon svarade lugnt och bestämdt, att ", alla kande allt för val den aktning hon hyste för Hans Eminens för att magon skulle ' vaga tala illa om honom i hennes niirvaro, hvarför hon e j heller skulle kunna vara honom till tjänst p % det sätt han önskade. " Hennes lysande och iyckliga lif stördes ej af några vexlingar, förr .an 1645. DA stupade hennes ende son i slaget vid Nördlingen och sorgen ÖTver hans död utvecklade hos henne en egendomlig sjukdom, h a r s första tecken visat sig några år förut. Hon talde ej vid varme eller dager; " kom hon ut i solen, kokade blodet i hennes %droru, sager en af hennes biografer, " sá att hon stundom förlorade medvetandet. ' Den besynnerliga sjukdomen tilltog för hvarje år och tvingade henne slutligen att draga sig undan f r h allt umgiingeslif. De sista åren af sitt lif tillbringade hon i et,t niistan mörkt ruin, der det aldrig eldades. Madame de Rambouillet ' s namn har vanligtvis inför eftervärlden framkallat bilden af Molieres " pr6cieuser " soni hunnit s&amp; IAngt i konsten att uttrycka sig, att de kunde gifva sin betjant den välklingande befallningen: voiturez-nous les commodit6s de la conversation " (sätt fram stolarne) och som i stallct för det intetsiigande uttrycket " se sig i spegeln " funnit det innehallsrika ' consulter le conseiller de graces ' - men Moliere lär e,j hemtat sina modeller i. hôtel de Ranibouillet, utan i mademoiselle de Scudérys ' eller i nagon ännu senare krets, der damerna i onatur föga stodo efter dem, som sa länge i " Les précieuses ridicules " framkallat världens löje.
St:s beslut med anledning af Const.Utsk:s anm. emot Konungens rådgifvare enligt 107 §:n R. F. Han har sagt, att då en sådan anm. blifvit af R. St. ulan åtgärd lemnad, skulle R. St. i och med detsamma hafva godkänt den regeringsåtgärd, emot hvilken anm. är riktad. Jag vågar vara af en aldeles olika åsigt och jag tror, att antagandet af Hr von Troils mening skulle kunna medföra en icke ringa våda. Det är bekant, att KonstUlsk. fått åt sig updraget, att granska de i Statsrådet förda protokoll samt göra de anner, hvartill Utsk. linner sig ega befogenhet. Sedan Const.Utsk. framställt dessa anm., tillkommer det R. St., enligt 107 §:n R.F., ingenting annat än att besluta, huruvida R. St., med anledning af dessa anm., skola hos K. M. i underd. anhålla om endtledigande af någon eller några af Konungens rådgifvare. Vid 1847—1848 årens riksdag anmärkte Const.Utsk., att en olaglighet blifvit af K:s rådgifvare begången, då de tillstyrkt K. M. alt i ekonomisk lagstiftningsväg utfärda en lag ang:de enskilda banker. Del låter ganska väl tänka sig, att R. St. funno denna anm. vara välgrundad, men, delta oaktadt, ej ansågo sig böra begära konseljens förafskedande. I fall Hr von Troils åsigt vore den riktiga, så skulle R. St. lätteligen kunna komma i den obehagliga ställning, att, om de vilja att Konungens rådgifvare skola behålla sina platser, förklara det vara rätt, sorn de anse vara orätt, eller och, om de icke vilja förneka hvad de anse rätt vara, begära afskedandet af rådgifvarne, ehuru R. St, oaktadt den begångna, kanske mindre betydande olagligheten, vilja alt de skola bibehållas. Sådan har aldrig Grundlagsstiftarrtes mening varit och så har icke heller 107 §:n R.F. någonsin blifvit tillämpad.
Vid jämförelse med din broders och systers gåfvor och krafter känner du dig kanske ringa, men förbittras icke häröfver, knorrar icke öfver dina små gåfvor, utan använder dem i din Herres tjänst med lust och glädje. Och en gång när din arbetstid är fullbordad och betygen skola utdelas, då får du, som i dina egna ögon varit en onyttig tjänare, en långt ifrån så lydig och hör sam lärjunge, som du velat vara, då får du ett betyg af följande innehåll: » Du gode och trogne tjänare! Öfver en ringa ting hafver du varit trogen, jag vill sätta dig öfver mycket; gäck in i din Herres glädje! » F. M. Mitt första — ett ord, som oss alltid vill gäcka, som bjuder oss villkor, rätt stränga ibland; det står oss i vägen, vårt hopp vill det släcka; dess villkor " för oss är ej sällan ett band. vi njuta och sälla oss tycka, där glada vi lefva i lekande hopp, P P O R. : Idun med illustr. romanbibliotek d:o d:o med Modetidn. ulan kol. planscher. d:o d:o d:o järnte kolor. Idun StOeKh oh », Fredagen den 15 august i 1890. Tidningen kostar 1 k r. 6 5 ö r e; postarvodet inberäkcadt. endast IdunsRedaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. TTt^ifningrstid: h v a r j e iielgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre A l l m. Telef. 6 1 Frances en stora turistströmmen vältrar nu som bäst sina vågor öfver vårt land. Augusti månad är dess flodtid. Då gå de skiftande böljorna högst. Skiftande? Ja, visserligen. V i följas åt en dag, älskvärda läsarinna, ned till den lifliga Blasieholmskajen; vi söka ut en skuggig plat3 framför Grand Hotels fasad och dricka vår svalkande vinkobbel i skygd af lagerträden. Framför oss glittra strömmens vågor som ett fjälligt pansar i solens sken. Här utanför vimla turisterna i brokigt kaos.
Milt förslag innefattade emedlertid, att en tid af 30 dagar skulle förlöpa, under hvilken säljaren skulle vara från sin egendom skild; och den som kan under 30 dagars tid vara sin egendom förutan, han måste efter all sannolikhet hafva erhållit någon valuta, som bereder honom en motsvarande förmån. Huru köpeafhandlingen för öfrigt för sig gått kan vara likgiltigt. Efter mitt begrepp är det, vid slikt förhållande, en annans egendom, som återkommer i gäldenärens bo, och jag tror icke att med ett lagstadgande, sådant som det jag tagit mig friheten föreslå, man skall försöka att sälja sin egendom på sätt den värde talaren förmodat. Man har vidare sagt, att genom mitt förslag skulle det vara en egendomsägare betaget att försträcka en annan medel till jordbrukets bedrifvande. Jag får derå svara, att det är honom alldeles icke betaget att lemna nödige inventarier till det åsyftade ändamålet, men väl att han är förhindrad, att låna ut penningar och derför äga panträtt i annan persons lösegendom, hvilket äfven är oförenligt med 1734 års lag. Jag tror ej, att man bör beträda en sådan bana att gifva panträtt uti egendom, som långifvaren ej har i handom, utan att man gör bäst att i detta fall qvarblifva vid de stadganden, som 1734 års lag innehåller. Hvad jag nämnde i afseende på den föreslagne vidsträcktare kungörelsen, var endast för att fästa uppmärksamheten derå, alt om man åsyftar en lättnad för den gäldbundne, förmedelst tillåtelsen att sälja sin egendom, så bör man söka tillvägabringa densamma,-utan att pä samma gång skada honom. Om nemi. delta stadgande icke existerade, så skulle han möjligen få låna penningar, utan att behöfva sälja sin egendom; nu måste han tillgripa denna utväg och står i den svåra ställning, att antingen han vidtager den eller icke, blifver han troligen bragt på obestånd.