Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi plundrades i går, vi kunna plundras i morgon. Ers herrlighet, gif oss skydd under romerska rikets lag, under kejsarens rättvisa spira, och vi skola bevisa oss vara tacksamme undersåtar! Grefve Trauttmannsdorff växlade en blick med mannen i kappan och läste där ordet: lofva! Så mycket hade Ferdinand III lärt af jesuiterne: åt kättare och otrogne lofvar man allt. En annan fråga blir hvad man håller. Jag är öfvertygad, att hans majestät af medfödd mildhet samtycker att låta nedlägga anklagelsen mot edra trosförvanter, lofvade hofmarskalken. Enligt romerska rikets lagar fordrar hvarje anklagelse bevis, fortfor juden oförskräckt, och detta åtal är obevisligt. Det som kan bevisas är, att mina trosförvanter lidit personligt öfvervåld och blifvit beröfvade sin egendom. Straffa våldsverkarne, återställ det röfvade godset, och vi skola göra allt hvad vi förmå för att tjena skattkammaren på antagliga villkor. Ni uppställer nya villkor! utbrast hofmarskalken, som såg vredens rodnad uppstiga på hans herskares gulbleka kinder. Ingenting annat än säkerheten för i morgon, svarade Ruben Zevi lika bestämdt och lika ödmjukt. Och om jag lofvar utverka hans majestäts och riksdagens samtycke att judarne ställas under skydd af ett nytt reglemente, som tryggar deras säkerhet? Förlåt, ers herrlighet, jag fördristar mig i djupaste underdånighet anhålla om en rikslag med kejsarens signet och underskrift samt straff och ersättning för gårdagens öfvervåld. Mannen i kappan kunde icke längre styra sin vrede. Han reste sig åter och trädde hotande fram till den oförvägne, som vågade föreskrifva en kejsare lagar. Vet du hvem jag är? frågade han. För sexton år sedan hade jag, ringe tjenare, den nåden att förskjuta omkostnaderna för eders kejserliga majestäts val till konung af Ungern, och samma nåd vederfors mig för fem år sedan, när eders majestät, till alla trogna undersåtars fägnad, täcktes uppstiga på sina ärorika fäders tron.
Banko, hafva, under samma år, blifvit afbetalta 25 R:dr; och skall återstående beloppet, 1,567 ^rt*r r4 7 rSt » som årligen minskas genom inbetalning af Hoborgs arfvodes-medel, vara beroende på Kongl. Kammar-Rättens pröfning af anförda besvär, rörande Benzelstjernas konkursmassas tillgångar. e~) Uti båda årens Hufvudböcker balanseras, såsom fordran, 12,666' R:dr 32 sk., utgörande förskott till Direktören Theof. Munktell , för machiners förfärdigande till Carl Gustaf Stads Gevärsfaktori, enligt Kontrakt af den 2 November 1837. Till följd af inträffadt hinder för arbetets verkställande inom utsatt tid, har förberörde summa måst i räkenskapen balanseras, — 150 — § 8. Bal a ris för t eclin ingen upptager vidare följande poster, såsom beroende på dels utredning af konkurser, dels indrifning af Kongl. KrigsKollegii Advokat-Fiskal, nemligen: Aflidne Kapitenen Gumaslii och Tygvaktaren Westgrens sterbhus, 1,473 B:dr 44 sk. 11 r:st. Kapitenen Tidholrns och Tygskrifvaren Östlings sterbhus, 417 R:dr 3i sk. 2 r:st. Handelshuset De Ron & Söner, R:dr 16 sk. 3 rist. Snickaren Wallin, 66 R:dr 4 sk1 r:st. Låderhandlanden Wigelius, 200 R:dr. Öfversten Bildt, 2,942 R:dr 19 sk. 2 r:st. Majoren Wolcker och Tygskrifvaren Wahrberg, 220 R:dr 26 sk. 10 r. F. d. Löjtnanten Bark 84 R:dr 16 sk.
Preste-Slåndet remitterad motion, har Professor Retziusj med anledning af Stats-Utskoltets, uti dess ufgifne Utlåtande N:o 63 angående reglering af Allmänna Indragnings-staten, gjorde tillstyrkan, att Rikets Ständer måtte för enkan efter aflidne Professorn Fries bevilja en pension af 300 R:dr årligen, att utgå, så länge hon lefver ogift och befinner sig i nödställd belägenhet, begärt, att, i enlighet med hvad Rikets Ständer under enahanda förhållanden redan beviljat, denna pension måtte få beräknas öch utgå, antingen från mainu ns dödsdag den 8 April 1839, eller ock från den dag, då hans lön såsom Intendent vid Zoologiska Museum upphörde, eller den sista i berörde månad, enligt ett af Kongl. Wetenskaps-Aeademiens Kamererare meddeladt bevis; och som Rikets Ständer bifallit, att de aflidne Professorn Lings och Protocolls-Secreteraren Borgs enkor beviljade pensioner må efter sistnämnde grund beräknas, Bih, till R. St. Prot iSq. 4 Sami. 1 Afd 2 Band. 6 Haft. 2 10 Stats-Utskottels Utlåtande , N.o 221. tillstyrker Utskottet, att, med bifall af motionen, Rikets Ständer måtte besluta, att enkan Fries må ega alt beräkna och uppbära den för henne tillstyrkte pension från och med den 1 Maj 1839, då hennes aflidne mans lön såsom Intendent vid Zoologiska Museum upphörde. Stockholm den 10 Juli 1840. Ank. till Exp. Ulsk den 11 Julij kl. 11 f. m.
M s och Rikets StatsContoir, dels till Stats-Verkets directa utgifter, och dels till de förvaltande Verkens förmon, sådan den dem hittills tillgodokommit, hvilket allt skulle i Riks-Hufvudboken upptagas och redovisas, och hvarigenom dispositions-och gransknings-sättet öfver alla dessa medel , hvilket på E, K, M. och Rikets Ständer ankommer, icke rubbas; 3:0 att alla Kronans intrader, med undantag endast af efiectiva Militiae-indelningshafvares löner, må uppbäras och redovisas af uppbördsman, hvilka hafva execuliv rättighet, samt de lill Ränterieu influtna contante medel genast levereras lill Stats-Contoirets disposition; hörande Regements-skrifvare likväl äfven till Stats-Contoiret afgifva specificerad räkning öfver ofvannämnda af dem uppburna indelta löner , uti hvilken räkning lönerna till deras belopp efter markegång upptagas; 3;o att, som Uppbördsmännen i Riket hafva uppbörd för flera ändamål, och afgifva speciela redovisningar till ser - Fxp.-tJtsk. Förslag lill und. Skrifv. N.-o 429- 7 7 skilda af hvarandra oberoende Verk, ofta på olika terminer, samt således kunna vara i tillfälle att med medel, hörande till en uppbörd , betacka bristen på en annan, och äfven en längre tid dölja verkliga balander, det måtte stadgas, att all i penningar inflytande Krono-uppbörd, af hvad namn det vara må, bör indrifvas endast vid de för allmänna Bevillningens uppbärande bestämda tvänue Uppbördsoch Reststämmorna; och 4;o att, genast efter fullbordad årlig nppbörds-befattning, redovisningen på en och samma tid för alla serskilda slags medel må verkställas; så bar E. Ké M. Öfver dessa ämnen i Nåder infordrat Krigsoch Kammar-Collegiernas samt Stats-Contoirets och Kammar-Rättens underdåniga yttranden, samt tinder den tt) November 1828 öfverlemnat Handlingarne i detta mål till Stats-Utskottets kännedom, med Nådigt förklarande, att E.
Ståndet äfven bort betrakta denna fråga, den nemi. om Ståndet anser sig äga rätt att genom en sådan förklaring, om den skulle göra verkan inför thronen emot 3:ne Stånds samhälliga beslut, - beröfva BondeSt., den största massan af Svenska jordägarne, en förmån, som samma Stånd nu i 3;ne riksdagar å rad söker och Den 8 Februari f. ni. in önskar erhålla. Skulle detla beslut, som redan blifvit R. Sl:s, kunna upphäfvas genom R. o. Ad:s protest eller petition; så är klart, att då frågan är en lagfråga, kan den icke af K. M. partielt beviljas BondeSt. såsom en förmån, hvaremot R. o. Ad. skulle från dess tillämpning varda frilagen; utan det beviljande, som då skulle göras, blefve en verklig, icke oförätt — det vill jag ej säga — men ett hårdt afslag på den vida öfvervägande massans af Svenska jordägares önskan och framburna anhållan. Jag tror äfven, att Adeln icke behöfver genom en sådan protestr inkräkta på annan mans rätt och önskan; ty, verkar protesten, så verkar säkerligen också den kännedom, som K. M. icke kan sakna om huru R. o. Ad:s majoritet i denna fråga uttalat sin tanka vid ett föregående tillfälle.
Då gaf han efter, och då de begåfvo sig på väg i rätt god tid på morgonen, var han till och med skäligen nykter och därför hygglig och vänlig utan att vara närgången. Lenas affär blef snart uträttad till hennes fulla belåtenhet, och då föreslog Tuominen en promenad uppåt Broadway, som mylrade af folk i det granna höstvädret. Lena kunde icke nog förvåna sig öfver de präktiga butikerna och gapade på den bländande grannlåten i deras fönster, tills hon kände sig yr i hufvudet och tröttare än om hon en hel lång sommardag gått på höängen med räfsan i hand. Också blef hon förtjust då Tuominen förde henne in på ett konditori, som föreföll henne alldeles öfverdådigt fint, och bjöd henne på glace och ett glas likör. Hon visste icke rätt hvad hon skulle beundra mest, den granna lokalen, trakteringen eller sin husbonde, som rörde sig så ogeneradt och med sådan oförskämd ledighet bland alt det fina folket, att Lena kände sig helt öfverväldigad af hans världsmannalater. Synd är det i alla fall, tänkte hon, att ingen tar hand om en sådan karl. Om någon bara kunde hålla honom från brännvinet, så skulle han snart bli rik och annars är han ju alldeles som en herreman redan nu. Hon var ovanligt undfallande, ja, nästan vänlig mot sin husbonde under hemvägen och likaså när de voro hemma i hotellet igen, och det gjorde att Tuominens ögon blänkte ännu mera än vanligt, då alla de småsupar han efter hemkomsten inmundigat, senare på eftermiddagen begynte göra sin värkan. Krogen blef tidigt tom den dagen. Det hade inte kommit så många kunder dit som vanligt under loppet af eftermiddagen, dels troligen emedan lokalen varit stängd till långt in på dagen, dels emedan det ovanligt varma och tryckande vädret, hvilket kommit som en öfverraskning nu i Oktober, gjorde att de flesta hällre drefvo omkring utomhus än sutto inne i ett kvaft och hett rum. Lena satt vid det öppna fönstret och stafvade, väl för tionde gången, igenom det bref, hvari modern berättade att hon fått den första sändningen af femtio dollars tvåhundrafemtio mark.
N:o 374#» ^7^ töt behofvet utaf åtskilliga förändringar i nu gällande Författningar, angående rättigheten och vilkoren för Brännvinstillverkning, försäljning och consumtion, hafva R. St., för deras del, öfverenskomtnit om närlagde underdåniga Förslag till Författning om grund erne för Brännvinsbrännings-rättighetenj, afgif terne derföre samt om hvad vid tillverkning och försäljning af Brännvin iakttagas bör; med öfverlemnande af hvilken föreslagna Författning, R. St. i underdånighet anhålla, det E. K. M., med gillande deraf, täcktes densamma till underdånig efterrättelse i Nåder låta utfärda. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. 0. godk, hos Ridd. och Adeln d. 8 Febr, i83o, Preste-Ståndet d. 10 — —• Borgare-Ståndet d. 10 Bonde-Ståndet d> 11 — •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring uti 2.5 Cap., 1 Rätteg. B. och i sammanhang dermed, äfven i 12 Cap. 2^.2 mom. samma *) Se Memorial N:o 3y4‘ Bihang t. R. S:s Prot. io:de Sami. 2 Band. ; Tläft, ii lös Exp. Utsi. Färsing till and. Siri/v. Balk, sådant det lyder uti Kongl. Kärkiq, ringen den 10 September 1823. S. A. K. Uti till R. St. aflåten Nådig Proposition, af den 5 Febr. sistl. år, har E. K.
Riksgälds-kontoret bestridi riksdagskostnaderna, torde .äfven under innevarande riksdag pä samma sätt böra förfaras: jag får derföre vördsamt föreslå, att Högvördiga Ståndet ville anmoda Stats-Utskottet att till Rikets Ständer inkomma med förslag om riksdagskostnadernas bestridande af Riksgäldskontoret samt att i sammanhang dermed föreslå det belopp, som skäligen bör Herr Grefven och Landtinarskalken samt Riks-Ståndens öfrige Herrar Talmän tillerkännas såsom ersättning för de utgifter, som de i och för sina befattningar äro underkastade. Stockholm den 8 November 1865. Th. Annerstedt. Af Doktor Rnndgren: Motion, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, så vidt den afser s. k. extra statsreglering endast för år 4867. Sällan har någon regeringsåtgärd väckt så stora bekymmer hos vännerna af vårt nuvarande statsskick, som den af Chefen för Kongl. Finans-departementet uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverskets tillstånd och behof af den « Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 7.9. 31 27 sistlidne Oktober tillstyrkta åtgärd, att af Rikets Ständer icke äska anslag till andra tillfälliga behof än sådana, sorn före utgången af år 1867 böra fyllas. Yore ett sådant förfarande grundlagsvidrigt, d. v. s. stridande emot grundlagarnes ordalydelse, då kunde frågan derom icke på detta rum upptagas annorlunda än i den form grundlagarne derom stadga, då förefunnos icke heller några skäl till bekymmer, alldenstund detsamma i sådan händelse kunde till laga beifran anmälas, och på denna väg rättelse vinnas. Åtgärdens våda ligger, enligt mitt förmenande, deruti, att Regeringen och enkannerligen Chefen för Kongl. Finans-departementet beträdt en väg. hvilken, så länge nuvarande Riksdags-ordning ännu räknas till Rikets grundlagar, fört oss till yttersta gränslinien af hvad, enligt denna grundlag, är tillåtet.
Konstnärstemperamentet och det lätta sinne, som brukar medfölja detta, hade sin direkta motvikt i en pliktoch ansvarskänsla, en samvetsömhet, som gjorde henne till genuin själfplågerska och tycktes vara alldeles oförenliga med hennes improvisatornatur. Det var konflikten mellan alla dessa stridiga element, som gjorde henne så nervös och olik sig själf, som ena ögonblicket lät henne känna sig fullt och hopplöst olycklig, helt oursäktad i att ha låtit denna känsla, som mängt sig med hennes blod och märg, få insteg hos sig, andra stunder lät henne jubla högt öfver det befriande, rika lif, som strömmat in öfver henne i och med kärleken. Det fanns stunder, då hon tyckte sig ha rättighet att taga lyckan till hvad pris som helst, och dagar, då hon jämte bitter ånger öfver det misstag, hon begått genom att gifta sig med Kurt, insåg, att hon ej kunde glömma de plikter, hon åtagit sig, utan att svika sitt innersta jag. Hon resonnerade med sig själf med en nästan barnslig logik: »Man får ju alltid här i lifvet plikta, när man sagt eller gjort en dumhet, det gäller om de minsta, de obetydligaste, hvarför skulle man inte få göra det, när det handlar om de stora, de största? — Hon försökte handla i öfverensstämmelse härmed — hon borde inte låta någon, minst sin man, lida af det misstag, hon begått, hon försökte hypnotisera sig till att ej känna sig otålig eller åtminstone ej visa det gentemot hans trygga flegma, alltjämt upprepande för sig: det är jag som har orätt, han som är god, öm, kärleksfull. Det lyckades ibland men icke alltid. Det fanns ögonblick, då hon till och med kände sig irriterad öfver ett ord, han ej ännu hunnit yttra, en tafatt rörelse, han stod i begrepp att begå. Hon klippte af honom med ett ovänligt ord eller en tvär åtbörd och erfor med detsamma agg till honom, därför att han gjorde henne elak och bitter, under det med kärleken till — den andre — blandade sig den tacksamhet, man alltid måste känna för den eller dem, som förmå framlocka det älskvärdaste, vackraste i ens natur, det djupaste, mest individuella i ens begåfning. När hon såg den verkan, hennes ovänlighet hade på Wilhelm, hörde honom säga sitt bekymrade:
Hvarföre lill förbrytelser af särdeles svår beskaffenhet måste hänföras, att borgmästaren en hel månad efter det Börje Nilsson uthärdat sitt ådömda fängelsestraff utverkat beslut af Kongl. HofRätten om mildring i samma redan verkställda straff, och att borgmästaren, efter inhändigande af detta beslut, tillvägabragt sanningslösa anteckningar i fånglislorna, det ena och andra i stadgad afsigt att dölja sin försummelse att inom rätter tid till behörig förvandling anmäla de böter, som genom HäradsRättens särskilda utslag blifvit Börje Nilsson ådömda; I följd hvaraf och då borgmästaren jemväl, genom anmärkta förfarandet, förspillt den trovärdighet, som borde vara oskiljaktig från en offentlig myndighets förhandlingar, Advokatfiskals-embetet yrkat, att borgmästaren, som icke tagit varning af de flera tillrättavisningar, Kongl. HofRätten tid efter annan honom meddelat, måtte, enligt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, varda, för sitt nu åtalade lika nesliga som svåra embetsfel, dömd att på ett års tid skiljas från sitt innehafvande embete med dertill hörande löninkomster och förmåner, samt att dessutom ersätta ej mindre Kongl. Maj:t och Kronan med 2 R:drnsk.4 rst. banko för Börje Nilssons underhåll fjorton dagar under Maj månad 1839, än äfven Börje Nilsson med af honom fordrade 5 R:dr. 12 sk. riksgäldssedel1 för det honom öfvergångna olagliga lidande. Uti förklaring häröfver har borgmästaren, under fortsatt bedyrande, att han före emottagandet af Ad vokatliskals-einbetets första memorial icke ägt kännedom om anmärkta förändringa ine och tillsatserna i fånglistorna, anfört, att hans oskuld i detta hänseende ytterligare bekräftades af vaktmästai’en Dahlbergs medgifvande, att denne tillvägabragt berörde förändringar och tillsatser; att omförmälda bedyrande icke förringades af Dahlbergs osannfärdiga och obestyrkta uppgifter, de der likväl icke sträckt sig dertill, att den i fånglistorna gjorda anteckningen: ”enligt Kongl.
Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den iz Zulii. Prest-Ständer den IZ - Borgare-Ständct d. - Bonde-Ständer den iz - « Grormäxstigste Allernädigste Ronung! Riksens StänderS uppmärksamhet ej kunnat förbigå angelägenheten af att, genom inskränkning i den frihet att besöka Marknader pä Landet, hwar af allehanda Näringsidkare sig begagna, förekom * * ma r;Z4 Den iz Julli. ma sa tvål allt intrång uti denna, endast werkellge Borgare tillhörande rättighet, som ock de för sider och ordning stadeliga följderna af de flerahanda utfwafningar, hwarpä dylika Näringsidkare ofta beräkna fördelen af sin handtering, hafwa Riksens Stander bordt hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet achalia, det Författningarne rörande Embetsmäns rätt, att utfärda Pal; för dem, som till Näringsidkare besöka frimarknader, mätte noga granskas och inskränkas endast til! dem af wcrkeliga Handlande och Borgare i Städer, hwilka äro allmänt kände för en hedrande wandel, och för deras utkomst nödwändigt mäste besöka Marknader i andra Städer, samt, i fall de oumgängeligen behöfva betiening derwid af en eller flera Qvinspersoner, defla stola wara under answar tillika förpaflade såsom ärlige och wälkände personer; bärandes en Näringsidkare wara sin Borgerliga Näring förlustig om liderlighet och wanart, af hwad namn som helst, utöfwas inom det hus, der han sin rörelse idkar, eller pä annat sätt af honom tillätes, understädjes eller befrämjas. Riksens Stander framhärda rc.
Utskottet skulle hafwa trott sig brottsligt, om det ej ledt Riksens Ständers upmärksamhet hara, och jag fär wördfammeligen anhälla, det Ridderstapek och Adeln räcktes besinna, hwad följden skulle blifrva, om, instämmande uti det Hcderwärda BondeSländets fattade bestut. wi lata Utskottets betänkande hwila till nästa Riksdag; följden skall blif» wa att långt innan den skall intet kronohemman, intet tunneland af recognitionsskogarne wara öfrige till ett belamadt Riksgäldswerks understöd, allt skall i statte wara förwandladt, och Kronans behållning, af en rätt anwänd oändelig fond, ingen. — Jag ber om förlätelse för den widlyftig, hec jag nödgats nyttja, men jag har warit twungen dertill af ämnets wigt och följdernes wäda» Det är fräga om upoffnng af all Kronans amur äterstäende fond, en upoffring endast gagnande någre, obotelig för fosterlandet; wi kunna ej utan förebråelse dertill lemna wart bifall, da wi derigenom fräntaga ost och ware efterkommande de enda medel som till skuldens gäldande utom det allmännas tyngd kan anwändas; sedan laglig refning öfwergätt hela landet, sedan utrönr bliswit wärdet af all jord, ma dä, efter de grunder Konung och Ständer fastställa, statteköp äter ste, men ej nu, dä köpeskillingen pä långt när ej swarar mot den förlust Staten wid hwarje statteköp lider. — Nogsmnt rver Den 12 Augusti. 7«5 tvet jag, att den mängd som härigenom skulle uphöra art ensidigt winna, ej stall gilla mitt yttr lide, men jag stall tillfredställas as öfwertygelsen, att hafwa tält enligt min pligt, och enligt samwetets röst hafwa swarat mot det förtroende, som kallade mig till ledamot i detta kinkiga och brydfamma Utskottet.
Utskottet, som anser ©tvifvelaktigt att Farmaceutiska institutet, likasom andra vetenskapliga inrättningar, tarfvar utveckling och i följd deraf ökade anslag, får af sådan anledning och då Apothekare-societeten billigtvis ej kan förpligtas att deltaga i bestridandet af kostnaden för examensskyldighetens fullgörande, hemställa, att anslaget till Farmaceutiska institutet må för år 1867 bestämmas till 6,875 R:dr, att utgå och användas på sätt Kongl. Majit föreslagit. 118:o. Uppå Suudhets-kollegii derom gjorda underdåniga hemställan, har Kongl. Majit föreslagit att det för Gymnastislä-orthopediska institutet uppförda årliga anslag, 8,250 Ridr, måtte jemväl för år 1867 jpå enahanda vilkor som hittills få utgå; och då, enligt hvad Sundhets-kollegium jemväl anmält, de vid anslaget fästade vilkor blifvit uppfyllda samt denna vigtiga sjukvårdsanstalt icke utan understöd af allmänna medel skulle kunna ega bestånd, ännu mindre utsträcka sin välgörande verksamhet till behandling af obemedlade sjuka, får Utskottet till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 119:o. Vid sistförflutna riksdag anvisade Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret ett reservationsanslag af 9,000 Bidr, för att, under de vilkor i afseende på kommunernas bidrag, som Kongl. Majit funne lämpligt bestämma, med en tredjedel årligen under innevarande statsregleringsperiod användas såsom understöd för vård och skötsel af de i landskapet Helsingland befintliga personer, som voro behäftade med sjukdomen spetälska. Sedermera har, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, Kongl.
Föredrogos ånyo och hiföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 10 dennes f. m. på bordel lagda utlåtanden: N:o 221, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse -till Rikets Ständer, angående inquarteringen i de Skånska städerna och Götheborg; och N.'o 222, i anledning af väckt förslag, angående låns meddelande å magazinerad ritorr spanmål. S. D. Återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, Statsutskottets den 10 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, IS:o 223, i anledning af väckt motion om ett lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings Lärdoms-skolas local. S. D.
Rtdr 24 sk. eller 16,226 R. 2Ö sk. 2 r. mindre; att om man jemförde RänteKammarens uppgift af Köpeskillingen 664,531 R:dr 12 sk. med det åsätta Fartygens värde, 488,664 R1 sk. 2 r., uppkomme ett öfverskott af 170,867 R. 10 sk. 10 r.; men att Utskottet uppgifvit vinsten utöfver värdet till 204,673 R. 27 sk. 3 r., hvilka omständigheter, ehuru af underordnad vigt, borde upplysas och förklaras. 4:o Att Utskottet uti calculen öfver de från första handeln influtne medel ifrån bruttoinkomsten af 677,111 R. icke alfort utrustningskostnaden, som sidan 69 vore upptagen till 20,750 R:dr; hvarigenom nettobehållningen på handeln blef 656,361 R:dr. 5:o Att undersökas bordt, huruvida ej de dryga anslagen å behållna Köpesumman, hvilka uppräknas i Utskottets Betänkande pag. 69, tillika på ett eller annat sätt utgått af årsanslagen under io:de HufvudTiteln. 6:0 Att det ej bordt undfalla Utskottets uppmärksamhet, huruledes, då öfverskottet å försäljningssumman mot värdet af ett äldre Skepp och en Fregatt upptoges till 204,673: 27. 3., skulle, efter samma beräkning, öfverskottet vid försäljningen af ett nytt skepp och 2:ne Fregatter endast hafva utgjort 109,967: 34. 3. 7:0 Att från ingen synpunct det kunde försvaras, att Utskottet, vid uppgifvandet af den till Hrr Michaelsson & Benedicks lemnade oerhörda ersättning af 494,88i R:dr, icke ingått i den ringaste uppgift rö - Betänkanden, N:o 218. 44^ rande detaille-förliållanderne deraf; att Utskottet icke borde föreställa sig, alt de skattskyldige behandlade en half, genom Styrelse-åtgärd förstörd.