Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke blir man t. ex. kavallerist derigenom att man påspänner en sabel, möjligen på en kavalleriuniform, och derefter öfvar 12 dagars fot-exercis? Ett noggrant öfvervägande af allt hvad i det föregtde blifvit anfördi, föranlät mig att af nit för den goda saken, samt i akt och mening att gagna min Konung och milt fosterland, vid förb riksdag afgifva ett fullständigt och detaljeradt förslag lill reorganisation af Sveriges Landlförsvar. Ehuru Sjöförsvaret, såsom en sak lör sig, icke lili nämnde förslag direkt vidröres, blef likväl icke allenast behörigt afseende derå fästadt, ulan äfven förslaget upgjordt i öfverensstämmelse med den åsigt, alt jag tänkte mig Sjöförsvaret såsom utgörande första linien eller den egentliga corps de bataille af värt nationalförsvar, och såsom sädarit mer systematiserad! och mera ulvidgadt, än nu är förhållandet, samt Landtförsvaret endast såsom andra linien eller reserven, men en oöfvervinnelig reserv, såsom bestående af Sveriges hela vapenföra befolkning. Förslaget erhöll dock för tillfället föga sympathier inom RiksSt:n. Ibland orsakerne härföre torde tyvärr den hufvudsakligasle vara, alt förslaget gick till roten af det onda — något som af vår ståndsrepresentation merändels, om ej för annat än för konseqvenseus skull alltid ogillas, och hvilket möjligen nyligen föranledde Chefen för Landlförsvars-dep.-tet att ex offcio tillägga förslaget benämningen: desorganisations-förslag. Då Utsk. vid sisth riksdag deröfver bröt stafven, yttrades, att de anmärkmr, som förslagets granskning föranled t, voro af mindre vigt och lött kunde undanröjas, sä framt systemet icke innehöll indelningsverkets uphäfvande; något som Utsk., medgifvande indelnings-verkets intrasslade och omilitäriska former, likväl icke ansåg antagligt och för fäderneslandet nyttigt, utan tvärtom vådligt. Var detta domslut det rätta, eller var det endast ett foster af ensidighet, partiåsigter och obekantskap med det ämne, som afhandlades? För sin del gillade RiksStm Utsk:s beslut.
Kol. 9 och 10 inrymma visserligen blott en del af hithörande barn, under det en annan del af dem, som barnhusen ej upptagit, är inräknad i kol. 14—16, men dä i dessa sistnämnda kol. ej ifrågasatts något slags åldersklassifikation, så ligger i de förstnämnda kol. den enda tillgängliga mätaren. Det antal fattiga barn, för hvilket kol. 9 och 10 redovisa, uppgår för liela riket till 19,280, deraf på städerne falla 3,199 och på landsbygden alltså återstående 16,081. Det antal fattighjon, som uppgifvits hafva erhållit full försörjning (kol. 11—13) uppgår för hela riket till 52,239, deraf på städerna falla 8,734 och på landsbygden alltså 43,505. Antalet af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning (kol. 16), är uppgifvet för hela riket till 80,743, deraf på städerne falla 9,890 och på landsbygden sålunda 70,853. Hela den personal, som erhållit fattigförsörjning af det allmänna till större eller mindre belopp, uppgå]' alltså till 132,982, deraf på städerne fallit 18,624 och på landsbygden 114,358. I afseende på fattigvårdens inkomster afsåg formuläret att i kol. 17 erhålla uppgift om afkastningen af fattigvården tillhöriga fastigheter och kapitaler jemte sterbhusafgifter, böter, kollekter, frivilliga gåfvor o. d. inkomster, i kol. 18 om den uttaxerade fattigskatten af gerson, egendom och rörelse, hvarjemte, då det var af vigt att särskildt blifva upplyst om beloppet af hela det tillskott, som utgått efter hemmantal och egentligen förutsattes ifrågakomma endast å landet, detta skulle intagas i kol. 19. Emellertid upplysa en del femårsberättelser, hvad jag jemväl varit i tillfälle att för några län genom primäruppgifternas infordrande erfara, att den afsedda skilnaden mellan dessa kolumner ej alltid blifvit iakttagen, utan inkomsttitlarne här och der förvexlats eller sammanblandats, utan att alltid kunna ensamt af uppgifterna behörigt åtskiljas.
Emot denna min åsigt har blifvit invändt, att om ock densamma medgifves vara riktig, borde man dock taga sig tili vara, att öfverlemna Bankens medel för att fylla statsverkets behof, emedan dessa vanligen mera afse statsoch militärlyxen, samt konsumtionens befrämjande, än produktiva föremål. Men, om ock Högkdl. Banko-Utskottet ieke egt att föreskrifva några bestämda vilkor för med - Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 13 lens användande, sedan de blifvit ifrån Banken aflemnade, hade Utskottet dock både bordt och kunnat gifva så starka skäl för nyttan att anslå dera till produktiva företag, att sä väl Riksens Ständer, som deras Stats-Utskolt säkerligen i görligaste måtto derefter hade rättat deras anordningar. Och en hufvudsaklig anledning, hvarföre jag förordar hela Bankovinslens öfverlemnande till Riksgälds-kontoret, är dessutom, att jag fruktår följden blifva, om en större del af vinsten i Banken reserveras, alt då Statens allmänna och mest nödvändiga behof först måste fyllas, just de produktiva ändamål, som jag ansett Bankens fördel vara alt befrämja, derigenom skola gå förlustige det kiaftiga understöd, som jag ät dem hade påräknat. Den mening har ock blifvit yttrad, att Banken, just för att gynna och befrämja landets industri, borde reservera de årliga vinsterne till dess lånefonders förstärkning. Och derom vore mycket att säga, men ämnet är för vidlyftigt att här fullständigt upptagas, hvarföre jag blott i allmänhet vill uttrycka den åsigt, att jag tor min del finner med en sund statsekonomi föga öfverensstämmande, att staten, samhället, förvärfvar och upplägger ständigt ökade kapital-tillgångar, för att dem utlåna till enskilda medborgare. Efter min uppfattning består ett samhälles rikedom deruti, att inom detsamma finnes ett högt uppdrifvet åkerbruk, blomstrande fabriker och näringar, samlade kapitaler och mera dylikt, men såsom de enskilda samhällsmedlemmarnes tillhörighet, och icke såsom hela samhällets gemensamma egendom.
"Du ser så matt ut. Jag kan i det matta skenet se, att du är blek." "Frukta icke!" svarade hon: "Jag har krafter nog, när det gäller att rädda rädda vårt lif." Hon räckte Thorsten handen, och nu skyndade de båda bort emellan klipporna, allt längre upp ibland bergen. Och oafbrutet gick vandringen framåt. De togo sig ingen rast eller hvila, förrän de hunnit långt bort ibland de ödsliga bergen, afsides från farvägen. Ingen menniskofot, om icke i urminnes tider en Lappmans, som här framdrifvit sin hjord, hade beträdt dessa hemska trakter. De vandrade hela natten, tills de första strålarna af morgonen begynte att färga de högsta fjelltopparnas snöfält med en rodnad, så skär som den eljest endast finnes i en yppig ros eller på en femtonårig flickas kind. Då förmådde Thorsten icke gå längre. Han sade att han oundvikligen behöfde hvila. Bolla förde honom till en bergskrefva, derifrån man kunde emellan klippornas springor se vidtomkring öfver de trakter de genomvandrat. Der satte de båda sig ner, och Thorsten framtog åter flaskan, som innehöll den sömnförjagande drycken. Båda drucko af densamma. Men på Bollas ansigte sväfvade ett uttryck af ängslan och bekymmer. Hennes blick var matt och skygg. Thorsten bemärkte det, och frågade henne om orsaken. Hon sade, att de hade ännu två dagars vandring att göra, innan de hunno någon ort inom Norige, men de befunno sig nu utan något matförråd. Dessutom yttrade hon åter den fruktan att de skulle blifva förföljda. "Vi skulle kanske kunna söka herberge hos en Nybyggare, som har sin fäbod en mil på sidan om vår väg; men vi skulle då komma en dag sednare, och det vore att lemna våra förföljare god tid att hinna oss." Thorsten betänkte sig. "Tror du då att de skola söka oss hos Nybyggaren? Eller skall han förråda oss till dem, om vi visa förtroende för honom?" "Göran Rutman är vän till vår Anders", svarade hon: "Han är den största räffängare i hela trakten, och Anders plär sälja hans räfskinn åt honom.
Och ehuru i afseende på Herr LandtMarskalken och Talemännen för de trenne öfrige Stånden, ibland hvilka den för PrestcStåndet kan vara och äfven för närvarande är Adelsman, det velat erindras, att dessa per. söner i egenskap af Talmän, icke hafva någon röst i det Stånd de anföra, hvilket måste m edgifvas; likväl och då det icke kan bestridas, att en Talman äger flere i lag gifna anledningar att verka på besluten, serdeles då man ihogkommer hans deltagande i Talmäns conferencerne, der öfverenskommelse träffas huru målen skola behandlas och propositioner uppgöras, 4a Ben 5 Junii. samt hans skyldighet att leda Ståndets öfver, läggningar; och Talemannens inflytande på besluten således torde böra anses vara åtminstone lika stort med en Ledamots, i synnerhet hos Ridderskapet och Adeln , dar Ståndet vanligen urgöres af 4 å 500 personer; har Utskottet, på grund af ddssa åsigter, infört de nya stadganden, hvilka innefattas i 7:de §. af Förslaget. Vid 8:de §. har Utskottet tillagt den föreskrift, att om Adelsman som råkat i fiendtlig fångenskap och med främmande Ofveshets tillstånd vistas i Fäderneslandet, intagit säte å Riddarhuset, han då bör, i händelse någon sak der skulle förekomma, som angår den magt, emot hvilken han förbundit sig att ej bära vap^n intill dess fred blifvit sluten afhålla sig ifrån att bevista de i ett sådant ämne förefallande öfverläggningar och beslut, vare sig in Pleno, Utskott eller Nämnd.
625 fritt införa de machinerier, vagnar och verktyg, hvilka vid jernvägs-arbetet erfordras, jemte sådane för jernvägen behöfliga skenor (rails), lokomotiver, stående machiner och vändplaner (turn-piates), som ej af inhemsk tillverkning kunna erhållas emot lika billigt pris och med samma godhet; f) att för jernvägens anläggning erhålla arbets-biträde af krono-arbets-korpserne, i mån af tillgång och uppå de vilkor, som vid sådant arbets-biträdes användande vanligen bestämmas; g) att, för enahanda ändamål, jemväl få begagna manskap af Arméen, så vidt aftal med vederbörande om frivilligt arbets-biträde kan träffas, och trupperna icke äro af militär-tjenstgöring eller arbete för Kronans räkning upptagna. 13:o. Bolaget skall i alla rättsförhållanden, som kunna uppstå mellan detsamma och Svenska Kronan eller enskilde medborgare, lyda under Svensk domstol och varda underkastadt Svensk lag. 14:o. I fråga om begagnandet och underhållandet af jernvägen med hvad dertill hörer, komma slutligen de föreskrifter och stadganden, som K. M:t kan finna för godt meddela, att tjena till ovilkorlig efterrättelse; varande bolaget och dess biträden derjemte i allmänhet skyldige att iakttaga och fullgöra hvad, med hänsigt till den Staten tillkommande vård öfver jernbanan och tillsyn öfver trafiken derpå, kan varda i vederbörlig ordning föreskrifvet. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 29 November 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Nov. 18S4. Preste-Slåndet den 26 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 29 Rikeis Sländers underdåniga Skrifvelse, angående statsanslag till Lazarettet i Lund. (Stats-Utsk:s Uthden N:ris 300 och 331, Mern. N:o 353 samt Först. Stats-Utsk:s Mern. N:o 368) S. A. K. Sedan Malmöhus
Betänkande öfver den af mig gjorda motion, att Rothållare matte njuta till godo deras., i Knektcöntracterna förvarade rättighet att få gifva sina soldater Släpmundei ingar af grått valmar, jemte öfriga i coniracterna utsatta persedlar, och således befrias ifrån I i f mu n d e rin g a r s presterande af kläde, med alla ■ dertill hörande persedlar, hvilket Kongl. Förordningen af den 4 Februari 1812 dem ålägger ; finner jag mig högst befogad göra följande anmärkningar: I premisserna till Betänkandet medgif-. ver Utskottet, hvad en lång och svår erfarenhet af Rothållarne besannat, att åberopandet af Knektcontrncternas primitiva, lydelse ej saknar skälig grund, och ätt Utskottet ej kan frångå , det Rothållarne, igenom de mångfalldiga förändringarne, måst vidkännas tryckande och opåräknade utgifter. Efter ett så högtidligt erkännande af 5 o Den a Juli. e .m. *å val Knektcontracternas tydliga innehåll fora Rothållarnes tillskyndade svära lidan-* de igenom contcacternas. öfverskriuande, hade. jag icke väntat ett deremot snörrätt stridande förslag: ^tt Rothållarne skulle förmas samtycka till Lifmunderingars presterande m. m. sorn Betankandet vidare innehåller. Såsom skäl Ilar till anföres, att bokstafliga yrkandet af hvad Contracterne å ldoo-talet stadga, icke för det narva.* rande kan äga rinn , såsom er da bidrag till den beklädnadshjelp, Rotarne vill ja sig åta-, ga. Men hvartill tjena väl Cuntracter, och hvad gagna Regeringsformer , om de ej efter bokstafven tostraflligen efteplefvas?
Det tyckes ligga i sakens natur, att den, som icke fått någon Den ai October. tara li t er, icke heller skall erlägga någon bevilln. i detta afseende, och detta stadgande är följaktligen öfverflödigt. Man kan säga, alt detta stadgande är oskyldigt; men det förhåller sig icke så, ty när man skall tillämpa en författning, vill man, att hvarje stadgande skall betyda något, och jag åtminstone kan icke göra mig begrepp 0111 någon betydelse af denna punkt, emedan den blott innefattar principen för betänk., negativt uttryckt. Till undvikande af all förvillelse vore det derföre säkrast , att denna punkt utginge. Hvad som slutligen är föreslaget i den underd. skrifvelsen till K. M. finner jag oundvikligt; men det förutsätter, att stadgandet om sportelbeloppet, som skall ingå i cbartering af fullmagter, får en särskild § uti chartas-sigillatve-förordn., hvilket mäste vara Utskts mening, ehuru det icke blifvit sagdt här. I fall R. o. Ad. skulle anse dessa anmärkningar vara af den betydenhet att påfordra Utskrs närmare begrundande, anhåller jag om återremiss af betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har visserligen funnit det vara allt skäl, att man söker så mycket som möjligt beskatta fåfängan. Måhända skulle man på denna väg kun na vinna det dubbla ändamål att vinna tillgångar för staten och slutligen utrota denna arfsynd. Hr af Billbergh har begärt återremiss af betänk, på grund af åtskilliga anmärkningar. Jag skulle vilja nämna, hvad Konungens Hof beträffar, att dervid visserligen kunna vara många utnämningar, men att jag förmodar, det man kan förvänta sannfärdiga uppgifter, huruvida de äro blott titulära eller tjenstgörande beställningar. Hvad excellence-titeln innebär, har jag icke kunnat begripa. Jag tror icke, alt derföre, att man kallar en person Excellence, man gifvit honom en verklig titel i samhället. Man säger ju ofta: det är en excellent man. Deremot finnes det en benämning, som jag tillstår, att jag icke riktigt kan förlika mig med, nemi. den af Rikets Herrar.
I sammanhang härmed beslöts att äfven nu anmäla den redan tillförene framstälda önskan, det Stats-Rådets Protocoller måtte förses med rubriker öfver målen, tecknade i brädden, hvarigenom, om sådant anbefaldes, Utskottets läsningsarbete så vida kunde lättas, att den stora mängden couranta mål ej allt för mycket behöfde borttaga tiden. Ut supra. Ex Protocollo G. A. Silverstolpe. Bilaga B lill Mein. N:u 27. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft■ Ständers Constitutions-Utskott den 25 Martil 1815. Sedan Utskottets Afdelningar denna dag slutat sin läsning af Stats-Rådets Protocoller, samlades Utskottet in Pleno, då alla Ledamöterne voro närvarande. Ordföranden anmälte, att Ledamöterne af Andra Afdelningen begärt detta sammanträde af den grund, att, då under läsningen af Stats-Rådets Protocoll för den 9 October 1812 de deri träffat en märkelig öfverläggning i anledning af den sist utkomna Bevillnings-förordningens Bilaga C till Mern. N:o 27. 921 utgifvande, hvilken tillika vore i hög grad upplysande i afseende på denna förordnings sammansättning och beskaffenhet, hade de trott, att, då Riksens Ständers Bevillningsutskott nu vore sysselsatt att bereda grunderna för den nya Bovillningen, det vore af högt interesse, om detta Utskotts Beredning kunde få del af berörde Protocoll. Sedan alla Utskottets Ledamöter i denna tanka instämt, och efter någon öfverläggning, huru detta ändamål ginast och rättast skulle kunna vinnas, stadnade Utskottet i den mening, att dess Ordförande måtte underrätta Bevillnings-Utskottets Ordförande om ofvannämnde Protocolls innehåll, så att den sistnämnde derigenom kunde komma i författning att, under åberopande af denna underrättelse, hos Konungens Hof-Canzler deraf för Bevillnings-Utskottets Beredning begära del, på hvilken begäran det, då ämnet ej vore af hemlig beskaffenhet, efter all sannolikhet ej vore att befara något afslag.
Om nu genom ett annat beslut är niimndt, alt vissa hemman inom ett af dessa län äro fritagne från ordin, rotering, så kunna icke heller dessa hemman, efter mitt sätt alt fatta, inbegripas ibland de hemman, sorn äro ordin, rotering underkastade, ty ordin, rotering kan icke, i alla liders tider, blifva något annat än ordin, rotering. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Man må deducera huru som helst, så står det dock fast att det är olämpligt, att Ständerne ang:de samma ämne till K. M. aflåta tvänne särskilda skrifvelse!-, sägande i den ena, att de befria de Halländska s. k. utsockne-frälsehemmanen ifrån rotering; och i den andra, att de en sådan rotering dem ålägga. Mig synes äfven, att, om föreskriften på det ena stället är allmän och på det andra speciel, det i alla fall blir olämpligt att framkomma till Konungen med 2:ne i strid till hvarandra slående skrifvelser. Det undantag från skyldigheten att utgöra rotering, som är de Halländska s. k. ulsockne-frälseliemmanen medgifvet, hade åtminstone bort vara omförinäldt uti förevarande betänkande. Hr Dalman: Örn det förhölle sig som Hr Rosenblad trott, att de s. k. utsockne-frälsehemmanen i Halland icke voro förklarade att vara underkastade ordin, rotering, så hade han rätt, men då de, enligt roterings-commissionens omdöme, äro rotering underkastade, och roteringslängderne ingått lill vinnande af Konungens fastställelse, så följer deraf, att, om denna roteling icke är fastställd af Ständerna, hvilket den icke är, eftersom Konungen ej aflåtit propos. derom, dessa hemman likväl tillhöra den cathegori, som Utsk:n förutsatt i de sista raderna i sitt utlåt., nemi. att de kunna åläggas rotevacance-afgift, utan afseende derå att roteringslängderne icke blifvit pröfvade och fastställde.
Beträffande anmärkningen i 5:te punkten, sorn afsåge medel, hvilka skolat användas för befordrande af göromålens gång inom kanslistoch kopist-graderna i Ecklesiastik-departementets Expedition,yttrade Departements-chefen, ätt dessa medel blifvit under år 1858, såsom under de föregående åren, enligt Departements-chefens skriftliga fördelning, af Registratorn utdelade till vederbörande tjenstemän emot deras qvittenser, hvilka af Registratorn förvarats och ej blifvit till Stats-kontoret aflemnade af den anledning, att de stundom omfattat jemväl andra belopp, som ej omedelbart utgjorts af stats-medel, utan uppkommit .renom afdrag och innehållning å tjenstlediga tjenstemäns löner, men att dessa qvittenser skulle blifvit Rikets Ständers Revisorer tillhandahållna, derest någon framställning derom skett, samt att föreskrift blifvit vederbörande Registrator meddelad att för åren 1859 och 1860 till Stats-kontoret aflemna ifrågavarande qvittenser; och ville Departements-chefen, i öfverensstämmelse med Revisorernes åsigt, tillse, att derest dylik redovisning i framtiden korame i fråga, enahanda ordning, som följts inom Civiloch Finansdepartementen, blcfve iakttagen. Vidkommande dernäst den serskildt framställda erinran, hurusom åtskilliga Embetsverk, hvaribland Sundhets-kollegimn, vid redovisningen af expens-medlen i räknin - — 392 — garna upptagit äfven sådana arfvodesoch gratifikationssamt löneförbättringsmedel, som ej utgått af anslaget till skrifmaterialier och expenser, hvaraf följden blifvit, att utgifterna för egentliga expenser vid detta Embets-verk visa sig större än de i sjelfva verket varit, hemställde Departements-chefen, att Sundhets-kollegium måtte erhålla förständigande att för innevarande år och framgent i serskilta, men hvarandra vidhäftade räkningar till redovisning upptaga i den ena egentliga expenser och i den andra öfriga medel af ofvanberörda beskaffenhet, som äro ställda till Kollegii disposition.
Engelsmännen tittade sig omkring med belåten uppsyn. Det är också ett allt för sött fängelse. Blommor i taket, frukter på väggarna och de små sötaste nakna pojkar i sängen. Därtill en riktigt rar öppen spisel med ett stort spjäll i. »Här skulle jag riktigt kunna trifvas», sa jag. »Ja», svarade kandidaten, som numera inte ens för en sekund vek ifrån mig, »men då bör man allt vara – två. Inte sannt?» »Hälst två, som älskar hvarandra», sa jag svärmiskt, ty jag tänkte på Kung Erik och Katarina Månsdotter, på Kung Johan och Katarina Jagelonika, och kände mig riktigt hjärtnupen. Kandidaten tog min hand och tryckte den hårdt, hårdt! »Tror ni inte att jag har förstått», mumlade han. »Var trygg. Jag föredrar den mogna frukten framför karten. Hysch, någon kan höra oss!» Hvad i all världen menade karlen? Men det behöfde jag inte grubbla på länge. När vi skulle gå ur rummet, hviskade han i nacken på mig: »Så vacker ni är – jag älskar er!» Naturligtvis borde jag ha gifvit den valpen ett slag på mun, men jag blef alldeles som afdomnad i hela kroppen. En kärleksförklaring framsprungen så där oemotståndligt ur ett rent ynglingahjärta, var det inte storartadt! Vid min ålder till – i ett gammalt slott fullt med stämningar – alldeles oförmodadt! Jag trodde jag skulle svimma! Om det bara hade varit månsken och en plaskande vattenkonst till – och en liten smula musik! Naturligtvis älskade han mig vansinnigt, eljest hade han nog hållit mun! Hvad skulle jag göra! Hvad borde jag säga! Hvad jag sedan såg har jag inte stort reda på. Det är minsann inte så lätt att sköta sina historiska studier med en stor passjon i hälarna på sig! Bäst det var så hviskade kandidaten: »Hysch – hör – ingen ser oss – vänd er inte om – ge bara ett litet tecken – med er förtjusande, hvita nacke. När får jag komma?» »Hvart?» frågade jag förvirrad. »Hem till er, naturligtvis. Jag menar – när är gubbstuten borta?» »Hvilken gubbstut!» nästan skrek jag.
Ank. till Utlåtande, i anledning af erhållne dterrcmisscr å Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 45, angående väckt fråga om upphörande af Invalid-inrätlninqcn å Ulriksdal. (I. A.) Enligt Stats-Utskottet tillhandakomne protocolls-utdrag, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallit ofvannämnde utlåtande, hvilket deremot blifvit af Borgareoch Bonde-stånden till Utskottet återremitteradt. Af de ledamöter, som inom sistbemälde 2:ne Riks-ståtad yrkat återremiss af betänkandet, är, såsom skäl derför, bufvudsakligen anfördt: att, i händelse, till följd af Rikets Ständers hemställan, Invalidinrättningens å Ulriksdal indragning blefve af Kongl. Majit i Nåder bifallen, det syntes lämpligast, att den s. k. Invalidhus-fonden, af hvars medel kostnaden för Invalid-inrättningen hittills bestridts, komme att i egenskap af serskild fond försvinna ; att de till Kongl. Stats-Contoret inflytande och uti Stats-verkets räkenskaper serskildt redovisade Invalidhus-fondens hemmans-räntor borde, i likhet med kronans behållne räntor, ingå bland Stats-verkets öfriga tillgångar; samt att, till bestridande af underhållet!för ett emot de nuvarande invalidernes numerär svarande antal ålderstigne, medellöse krigsmän, ett direct anslag syntes böra uti Riks-staten uppföras; varande, på grund häraf, yrkadt, att Stats-Utskottet måtte hos Rikets Ständer föreslå ett med nämnde åsigter öfverensstämmande tillägg till hvad uti omförmälde utlåtande blifvit yttradt. Då emedlertid 2:ne Riks-stånd bifallit ifrågavarande utlåtande, har Utskottet funnit sig böra detsamma vidblifva. Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Jan , kl. i e. m.
Majit åt silkesodlingen hittills i nåder förunnade, icke särdeles betydliga, an ag indragas och Silkesodlings-sällskapet härigenom nödsakas upphöra med sin \ erksaronet. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Al lern ådi gs te Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, F, BRAUNERHJELM. ISR. STRÖM. S. G. SCHYBERG. CARL PALMSTEDT. P. F. WAHLBERG. CARL H. BOHEMAN, CARL J. SUNDEVALL. LESSE MEYERSON. Stockholm den 20 December 1864. Kongl. Civil-departementets Bränvinskon troll-byrås underdåniga utlåtande öfver hvad Rikets Ständers Revisorerifrågaställtmed afseende å kostnaderna för kontrollen af bränvinstillvefkningen. Stormäktigste, Allernådigste Konung!