Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl i Stockholm icke funnes någon Gravör, ål hvilken plåtarnes gravering kunde anförtros, hvadan det hiel' nödigt anskaffa copior af ritningarne och dä flere af Banko-Styrelsens ordinarie Ledamöter af sjukdom hindrades alt deltaga i Fullmäktiges öfver läggningar, kornrno Fullmäktige först den 26 derpåföljde Juni i tillfälle att besluta i fråga om utförandet af graveringsarbetet med hvad dertill hörde, hvilket uppdrogs åt Tryckeri-Föreståndaren, Professoren Bagge och Hof-Gravören Salmson, för hvilka instruktion d. 10 Juli fastställdes, hvarefter Professoren Bagge i påföljde vecka och Hof-Gravören Salmson i början af Augusti månad lill utrikes ort alreste, för att, i enlighet med instruktionen, genom sådana utländska konstnärer, som gjort upphöjd gravyr för Bank-noter till sitt yrke samt voro kända för utmärkt skicklighet och pålitlighet, låta, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Fullmäktige godkända ritningar, utföra allt hvad som i och för patricers gravering och stilars gjutning erfordrades. Med afseende å åtskilliga vid de godkända ritningarne af utländska konstnärer gjorda anmärkningar, hade Professoren Bagge låtit, genom HofGravören Salmson, uppgöra förslag lill vissa förändringar i samma ritningar, hvilka förslag sedermera till Fullmäktige inkommit; Och ehuru Rikets Ständer åt Fullmäktige öfverlemnat att besluta och lill efterrättelse fastställa de förändringar i systemet för tillverkning af Bankens sedlar, som i följd af Rikets Ständers beslut blefve erforderliga; likväl och som ritningarnes uppställning, beträffande valet af vignetter, ornamenter och stilar, vore beroende af individuel smak och Fullmäktige redan godkänt ritningar, som, efter deras öfvertygelse, motsvarade åtminstone smakens fordringar hos en Banksedel, men emot dessa ritningar anmärkningar af väsendtlig beskaffenhet förekommit; så och då Professoren Bagge, som då snart vore alt förvänta, på ett kortare besök, till hufvudstaden, förmält alt beställning af de serskilda delarne till tryck plåtar icke kunde ske förr än hän till utrikes ort återkomme, men att det oaktadt samma plåtar kunde antagas vara i fullfärdigt skick före Augusti månads utgång della är; hade Fullmäktige ansett sig af grannlagenhet uppmanade alt till Höglofl.
Jemte det vid denna riksdag beviljats ett å Riks-Statens 8:de Hufvud-titel uppfördt årligt anslag af 15,000 R:dr till ett Seminarium för bildande af lärarinnor, hafva Rikets Ständer, såsom särskildt anslag för en gång, till ordnande af detta Seminarium och inköp af möbler m. m. för detsamma anvisat en summa af Fem tusen R:dr; hvilket belopp bör af Riksgälds-kontoret utbetalas enligt Kongl. Maj :ts derom meddelade föreskrift. § 160. (Denna § kommer att innefatta Rikets Ständers vid denna riksdag beviljade ytterligare anslag till National-museibyggnaden.) § 161. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, har för fortsatt inredning af Historiska Museum och Myntkabinettet, ett ytterligare anslag af Två tusen R:dr under denna riksdag blifvit af Rikets Ständer beviljadt; hvilken anslagssumma bör af Riksgälds-kontoret utbetalas, på sätt Kongl. Majit förordnar. § 162. För befrämjande af vården om fäderneslandets fornlemning ar, hafva Rikets Ständer, utom andra anslag, beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret under de år, innevarande riksdags statsreglering kommer att omfatta, anvisat ett belopp af 2,000 R:dr årligen till aflöning för en Antiqvitets-intendent, och 1,000 R:dr likaledes årligen till resekostnader och andra med denne tjenstemans åligganden gemenskap egande utgifter; börande utbetalningen af dessa anslag, hvilka för åren 1861, 1S62 och 1863 utgöra ett sammanlagdt belopp af Nio tusen R:dr, verkställas i öfverensstämmelse med Kongl. Majits derom meddelade föreskrift. § 163. I likhet med hvad vid sednast förflutna riksdag för samma ändamål anslogs, har för uppsökande och aftecknande af de inom Sverige befintliga runstenar samt dessa ritningars utgifvande, ett årligt anslag af 1,500 R:dr äfven vid denna riksdag blifvit af Rikets Ständer beviljadt; utgörande således sagde anslag, vid hvars utbetalning hvad derom varder af Kongl.
— Orden "ehvad han är" förändras till "antingen han är.” § 13- Då egare af Stadsfastighet representeras i Borgare-Ståndet, enligt 5 §, så böra ej Adelsmän få inom Ridderskapet och Adeln utöfva valrätt för sådan egendom. När man utgår från grunden af Stånd, må man ej i til* lämpningen sammanblanda deras representation. § 14. Ingen annan Adelsman borde vara valbar än den, som antingen vore i allmän tjenst, eller egde fastighet på landet, eller med ett ord vore verksam medborgare, likasom för femte Ståndets medlemmar i 23 § stadgadt är. Af de i § 13 anförde skäl, må ej i den förmögenhet, som fordras för att bland Ridderskapet och Adeln väljas till ledamot af Äldre Kamaren, inberäknas fastighet i stad. Härmed instämmer föreskriften i 27 §, att Prest ej åtnjuter inom sitt Stånd, valrätt eller valbarhet för någon fastighet, emedan han af andra Stånd representeras. Bih, till R. St. Prat. 184S. 3 Sami. tS Haft. 4 Hor till Cönstitutions-Utskottcts Memorial, Nio a6. Den skillnad, sora § 13 gör mellan värdet på landtoch stadsegendom, är lika litet iakttagen här sora i 20 och 26 §§. §§ 16 och 17. Om Utskottet hade vidtagit den af mig vid 10 § uppgifna grunden för Riksdagsmäns fördelning mellan Kamrarne, så hade det undgått att förklara Comministrar och Lärare vid Eiementar-Läroverken for uteslutna derifrån, samt Professorer för ständiga ledamöter deraf. Hvarföre må ej en Comminister eller Rector sitta i den Äldre Kamaren, när en Bonde kan göra det? Hvarföre skall en Lector, som är Kyrkoherdarnes förman, alltid sitta i den Yng^e Kamaren, når de kunna höra till den Äldre? Hvarföre skall en Professor ständigt vara medlem af den Äldre Kamaren, när det kan hända Biskopar att blifva ledamöter af den Yngre? § 20. Se anmärkningen vid 10 §, om vilkoren för inträde i Äldre Kamaren.
Innehållen bevillning 6:26 5. Afskrifning: Afskrifning: Innehållen bevillning 4:43. 3. Balans till år 4836. Fondens tillgångar och fordringar . 20.522- 2. Summa 25 398 13- 9 Sammandrag af von Liewenska Fondens Räkcn Debet. Utgifter år 1833. Afskrifning: Utgifter år i 834. Afskrifning: Utgifter år 4833. Pensioner . 1,300: Extra utgifter 3: 9. — Arfvoden • 75: \ 37g, Q. Afskrifning: Balans till år 4836. Fondens tillgångar och fordringar 34,650:21. 6. Credit. Balans från år 1852. Inkomster år 1853. Inkomster år 1854. Inkomster år 1855. Balans till år 1856. Fondens skuld till Westerhanninge Socken ■ 2,200: Summa 25,398. 13. 9- Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856- J. L. Bogeman. skaper för åren 1853, 1854 och 1855. Credit. Balans från år 1852. Fondens tillgångar och fordringar 33,987:24 4. Inkomster år 1853. Inkomster år 1854. Inkomster år 1855. - Summa 38,801: 9- 10- Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman, ti Sammandrag af Berghmanska Fondens Rä Debet. Utgifter år 1853. Stipendier — Afskrifning: Utgifter år 1855. — Stipendier . Extra utgifter . — 36. — Afskrifning: Balans till år 1856. Fondens kontanta tillgångar och fordrinaar 7 895'21 11. M . von Ilauswolfls Fonds Debet. Utgifter år 1853. — Arfvoden 109: 501:40.— Afskrifning:
Om än, i anseende till de olika åsigter, som, efter hvad kändt är, i lagskipningen gjort sig gällande i fråga om tillämpningen af ansvarsbestämmelsen uti 2 Cap. 12 §■ Giftermals-Balken, då Prest öfverträdt det i 1 Cap. 6 § samma Balk gifne förbud, det skulle synas, att lagstiftarens mellankomst vore nödig för att genom utfärdande af mera bestämdt stadgande, än uti förevarande ämne redan finnes, tillvägabringa enhet i lagens tillämpning, tror jag dock, att, då pröfning af ny Griminal-lag förestår, vid antagande hvaraf lagstiftaren blir i tillfälle, att uti detta och öfrige dithörande ämnen i ett sammanhang meddela de bud, som kunna vara erforderlige, det ej ems vore lämpligt att nu meddela lagförklaring eller lagförändring i det enstaka fall, hvarom Herr Contracts-ProSten Helens motion handlar, helst utfärdandet af ytterligare stadgande härutinnan, med afseende å sällsyntheten af ifrågavarande öfverträdelse, kan utan synnerlig olägenhet fördröjas; och har jag på sådan grund instämt uti Utskottets tillstyrkande, att ■förevarande motion icke må till någon åtgärd föranleda’. Af Herr Lector Wallmänt ”Jag anser det af motionären afsedda fall, ehuru af domstolarne belagdt med ansvar efter 2 Cap. 12 § Giftermals-Balken, höra till embetsförseelsev, som med ringare straff, än tjenstens förlust, borde kunna försonas, och något hinder för rättelse i ett lagbud, hvars ol orenlighet med billighet erkännes, synes mig icke kunna möta af den omständigheten, att analoga stadganden förekomma, hvilka icke bli t vit y motionsväg töremål för uppmärksamhet, lika litet, som jag finner det rättvist, att en lag, hvarigenom enskildtes hela välfärd kan äfventyras, bibehalles, undei afvagtande af en ny criminal-lag. Jag tillstyrker derföre, att, med bifall till motionä Bih till R. St. 7 Sami 1 Afd. 6 Höft. 3 18 Lag-Utskotteti Betänkande, N:o IS. rens framställning, allmänna Lagens stadgande i 1 Cap. 6 §.
Ullberg, att vara Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans Suppleant. XXV. 16. — för de till Tryckfrihetens vård utsedde Committerade, i afseende på Grundlagarnes och RiksdagsBeslulets felfria tryckning. Förpantad frälserätt. Se Frälserätt. FörpassningsStadgan. Se Tullförpassning. Förskrifningar, ställde till Sedelhafvaren eller till viss man eller ordres, att sådane ej må få utgifvas. I. R. 247. XLVII. B. 5o9. L. A. 74. Försvarssedlar, om Tjenstehjonsstadgans behöriga efterlefnad i hvad som rörer utgifvandet af. XL. 197. XLI. R. 323. LIV. B. 207. LVU. 3i. LVIII. A. 58. FörsvarsVerkets iståndsättande, om beviljande af särskilt anslag till. XLIV. B. 3g3. XLVI. 292. XLVIII. A. 43, 124. LI. E. 63. Förteckning öfver Kongl. Propositioner, Motioner och Remisser, om tryckning af. Se Tryckning. Förteckningar öfver dem, hvilka för lagbrott blifvit vid Domstolarne sakfällde, eller under framtiden ställde, angående förnyande af Kungörelsen om sådanes insändande till Konungens Befallningshafvande och Presterskapet. XVI. B. 3yy. XVIII. A. 376. XXVII. U. 62. A. 209. Förvaltningen af Sjöärenderne, angående verkställd granskning af räkenskaperne och förvaltningen af de af densamma till Fioltornes behof år 1826 uppburne Statsanslag. XLV. B. 135. XLVIII. A. 202. LIL E. 46. LIV. U. 164. A. 258. GarnizonsSjukhusByggnaden i Stockholm, i anledning af väckt motion rörande. XL1II. B. i o3. XLVIII.
Svenska Sjöfarande beklaga sig ständigt och oftast med skäl öfver sitt uppstudsiga och på liderlighet begifna Sjöfolk; livar och en kan bedomina huru det skulle gå, om man härtill Den 10 Januarii. 635 använde verkliga Brottslingar, och jag beklagar i många fall den olycklige, som begaf sig ut med en Besättning, blandad med sådant Folk, ej förgätande, att en sådan sällan remplacerade en Man af vanligt Sjöfolk, HandelsFartygen begagna dessutom så litet Folk, att dessa måste vara pålitliga i sitt yrke. Det olämpliga af, att i främmande Hamn fastläsa de från Fängelser medtagna, torde lätt inses; ständiga Myterier och andra olägenheter blefve följden deraf; Utomdess vore det svårt att förr än efter längre erfarenhet bestämma deras mer eller mindre elaka lynnen. Åtskilligt kunde vara att vidare invända emot det gjorda Förslaget, bland annat de af Författaren sjelf befafade stora svårigheter. Jag tror dock detta vara nog för att inse svårigheten vid dess tillämpning, och jag anser det för säkerheten vådligt och omöjligt, att i det Allmänna använda så opålitliga Personer, som de ofvannämnde vanartige, utan att de undergått en verklig förbättring. Friherre Lagerbjelke, Johan, förklarade det han ansåg äran lika ofta finnas och äfven böra lika sorgfälligt bevaras hos Sjöfolk, som hos andra Corpser, Herr von. Fieandt, Daniel Wilhelm, yttrade den farhåga, att om Herr Berghmans Förslag, sorn innefattade en bestraffning, antages, Sjöfolk, sorn ägde moralitet och hederskänsla, skulle sky detta yrke, hvarigenom brist 636 Den io Jarmar ii, på skickligt och dugligt Sjöfolk möjligen kunde följa, Herr Grefven och LandtMarskalken liemställde, att Herr Bergilin ans ofvannämnde Memorial, jemte deu i anledning deraf nu uppkomne Discussion, mätte till Stats-och LagUtskotten remitteras, samt Herr Berghman erhålla Ridderskapets och Adelns tillåtelse, att sitt Memorial med de öfrige RiksStåuden communicera. \ , •' i, 1 v , • 'i ; , ' * ; - ’ I Bifölls.
Grunderna för denna begäran äro, att Södertelge Canal befmnes på den punkt, att framdeles sjelf kunna bära sitt underhåll, om blott Bolaget kunde öfverstå det just nu för handen varande ögonblicket; men detta kan icke ske, utan att högre afgifter påläggas de trafikerande, så framt icke Rikets Ständer ännu för de 5 nästpåföljande åren bevilja Bolaget något understöd. Ty efter denna tid är Bolaget med säkerhet i det skick att icke behöfva någon vidare hjelp, emedan den årliga tillvexten i trafiken försäkrar Bolaget, att Ganalen sedermera kan underhålla sig sjelf. Jag har sökt inför allmänheten utveckla det stora inflytande Södertelge Canal har på våra näringar, och den inrikes handeln. Deraf 62 H. 18* Den ig Februarii f. m» kan äfven inhemtas den vigt denna Canal medför för de södra landsorterne, som förse hufvudstaden med lifsmedel. Om man derjemte besinnar, att Bolaget väl kan rädda sig genom förhöjda afgifler, men att detta skulle blifva en beskattning på en betydlig del af Rikets kustprovinser, så frågar jag, om man i detta ögonblick bör undandraga Bolaget det sökta biträdet. Jag vågar, på grund af min öfvertygelse, att Utskottens sednare beslut skall vålla en verklig skatteförhöjning för Rikets sydligare kustland och en brytning i åtskilliga nu mera tillvända afsättningsbruk, som skulle verka ganska menligt på productionen, på det högsta tillstyrka bifall till Utskottens första Betänkande, sotn med en ringa uppoffring af 3o,<k>o R:dr iståndsätter Bolaget, att underhålla Canalen och vidtaga de ännu nödige förbättringarne medelst hästgångar och dylikt, hvarigenom trafiken ytterligare försäkras, samt slutligen lemnar Bolaget hopp att, utan böjning af taxan, kunna draga parti af Canalen och erhålla någon räntebetalning på sitt använda capital. Herr Rosenblad: Den besynnerliga anomalien, att Utskotten, på de svaga skäl, sorn föranledde återremissen från Stånden, frångingo sfn först yttrade tanka, förklaras lätt deraf, att en tredjedel af Utskottens personal var vid senare beslutet frånvarande.
Om vi icke lyckats alltför illa i vår framställning, så torde våra läsare medgifva att intrycket af operan icke ' behöfver grumlas genom den historiska sanningen, då man icke sätter sig till doms öfver småsaker. De starkaste motsatser måste här förenas: det förnäma och vulgära, det ideala och det simpla, det upphöjda och det låga. Hade czarerna förut från sin lefnads början till dess slut varit gudar, så. uppsteg Peter småningom från båtsman och handtverkare till ami-ralsvärdighet. Det var då icke underligt, om han emellanåt påminte om en plump matros, som gladde sig åt dryckeslag och lemnade sinlighetén lösa tyglar. Men det fins värre fläckar, om hvilka man i Nordens Stjerna icke får någon aning. Då Peter i andra aktens femtonde scen upptäcker sammansvärjningen och ser de upproriska vid sina fötter, bedjande om nåd, utbrister han i operan med rörelse: Ack, mina barn, ack mina vänner! och gifver dem sin förlåtelse, meu under dylika förhållanden lade han i verkligheten tusental af sina under-såter på sträckbänken, ledde sjelf pinoförhören och lär till och med någon gång hafva deltagit i bödelns handlverk. Czar Peters förhållande till sin egen son i första giftet, den utsedde tronföljaren Alexei, vitnar också om en alldeles kolossal grymhet. Ar 1705 uppdök i Frankrike öfversättningen af en rysk folkvisa, hvari berättelsen, huruledes Ivan den grymme egenhändigt dödat sin egen son, tillämpades pä Peter, som skulle hafva gifvit Menschikow befallning att afrätta Alexei, men Menschikow hade till czarens senare stora glädje underlåtit att utföra befallningen. Ryska sändebudet i Frankrike tillfrågades då, om något dylikt verkligen hade tilldragit sig. Han svarade med fasa, att detta vanvettiga, förtal hade utgått från svenskarne och att ingen sann kristen kunde skänka tro åt en sådan lögn. Hvem kunde då ana, att denna folksägen skulle 13 år senare bli sanning, men utan n&amp;gon underlåtenhet i utförandet af czarens order.
Jag vill endast rätta en uppgift i Herr Rosenqvists anförande, att nemligen jag skulle vara far till det förslag, som nu är under pröfning, det vill säga, far för ett förslag, som verkligen var fädt, innan jag blef Chef för FångStyrelsen, ty denna fråga väcktes redan vid förra Riksdagen. Beträffande åter LagUtskottets nu gjorde förslag, så tillhör detsamma odeladt Den 3 November e. m. Utskottet, och det tillkommer således icke mig att tillvälla mig någon andel deri och att tillräkna mig en förtjenst, som jag ej äger. Hvad åter angår att öka bevakningen vid Långholmen till den grad, att inga tvångsmedel derstädes behöfvas för ordningens bibehållande, så vill jag, som gerna bidrager till besparing för Staten, icke åstadkomma så stor kostnad, emedan 900 fångar kunna å Långholms Correctioilslnrättning rymmas, och ehuru der nu blott äro 600, skulle likväl, om bevakningens antal skulle ställas i någon slags jämnvigt med fångarnes, och genom sin blotta talriket afskräcka från försök af våldsam art, ett nära lika antal soldater behöfvas. Herr Rosenqvist: Friherre Åkerhjelm tyckes vilja frånkänna sig äran att vara far till det förslag, som Lagutskottet till Rikets Ständers antagande framställt; men då jag icke kan medgifva Herr Friherren, att undandraga sig denna ära, får jag hänvisa till början af Kongl. Majrts Nådiga proposition, hvaraf ljusligen inhämtas, att samma Nådiga proposition blifvit föranledd just af Styrelsen öfver Fängelserna och Correctionsanstalterna, hvars Chef Herr Friherren då var och ännu är. Herr von HartmansdorffAugust: Som dicussionen nu synes hafva öfvergått till bi frå - Den 3 November e. m. 177 frågor, tar jag mig friheten påminna Ridderskapet och Adelil, att med denna dagens slut ett år lilländagår, sedan Riksdagen börjades. Yi hafva sålunda säkerligen angelägnare göromål, än dessa enskilta tvister angående upphofsman nen till förslaget. I sjelfva saken synas mig anmärkningar vara gjorda, hvilka förtjena att af Utskottet öfvervägas, hvarföre jag anhåller om återremiss.
(Här må man spelle.) Holof. (till småsvennerna). Skenk mig nu then alra beste wijn, Gått åår, alra käriste hierte mijn. Judith. Min hiertans herre, jag wil thet gerna anamme. Holof. (sedan han druckit) Then kan duge och fördriffver all sorg med samme. Min käre godhe wen aff titt stop tu dricke må, Mig tyckes nu vil mitt sinne så, Min hug är nu fast annorlunda omvendt, Tij mig är slikt nyligen icke hendt, At mig så wel smakade bade miöd och wijn, Nu är bort gongin all sorien min. Hiertans kär, iag troor thet wara lyst, tin skönhet, hon gör mig sådana vijst. Judith. Min herre, Gud låte tig thet wel bekomme, ty iag haffver min resa iu tig til fromme företagit, til at komme hijt til tig, Och förhoppas, thet skall intet ångra mig. War nu mer glad aff all tin macht, Theslikes will och så görre iag. Nu dricker iag tig ett gått år till. Holof. Wel bekomme tig, iag thet gerna haffua will. (här må nu spelles). Holof. Nebucadnezar han ware mig så hull, Som iag är nu rett frögde full. iag bedher tig och min wen så käär, tu will sådant taga till tacke här. Judith. War til sinds, aller käriste herre mijn, här fattes intet hvarken miöd eller wijn. Tij all ting här rett wel till ståår. Holof. Wel gott, ther upå så få i gott årr. (Till småsvennerna). Haf hijt mitt stoore stoop med acht. (till Judith). Gott år min käriste, som för är sacht. Judith. Wel bekome tig, tu ädle herre i lönn. Holof.
Jag liar föreställt mig, att han borde blifva en person, sorn har allmän tillsyn öfver rättvisans handhafvan-, de j öfverensstämmelse med hvad allm, säkerheten fordrar, och jag hemställer till dim, som instämt i Ståndets förenämnda gemensamma tanke, om deras afsigt ej varit sådan, och i fall så är, hemställer jag, om icke det begrepp, de gjort sig om denne embetsman, instämmer med den definifion, 27 5 Reg.F. lemnar, då den omnämner den man, hvil-, ken det skall åligga att ”föra Konungens talan i mål, som ”röra allmän säkerhet och Kronans rätt, samt att å Konun-. ”gens vägnar hafva tillsyn öfver rättvisans handhafvande och ”i sådan egenskap beifra fel, som af domare och embetsmäp ”begångna blifva,” En sådan befattning synes det vara, som de Hrr, hvilka önska ifrågavar. nya embetsmaps tillvaro, vilja lemna honomHan skulle således äga Just.Cancellerens skyldigheter och borde följaktligen, så vidt jag förstår, äfven hafva den magt, som Just.Cancelleren tillkommit; skulle lian ej erhålla allm, flklagaremagten, så frågar jag, hvad blcfye han väl? Jo, en person, som inför Konungen före - un Den 6 October f m. droge nådeänsökningar och Just.departementet tillhörande befordringsmål, utan förmåga att tillse, det de befordrade personerna fullgöra sina em betsåligganden. Till inrättande af det embete, sorn sålunda skulle tillkomma denna person, vill jag ej lemna min röst, uldraminst då detta embete skulle inrättas i stället för ett annat, som jag anser vara afvigt. I öfrigt får jag lika med Hrr Stuart och Hjerta hemställa, huruvida det ej är angeläget att, innan vi komma längre in på detta ämne, fä utrönt, om det är It. o. Ad:s gemensamma tanke, att alla gränslinie!' emellan departementerna böra borttagas, för att endast genom en cancelliordning bestämmas. I fall della blir II. o. Ad:s mening, blir jemväl ali ytterligare discussion i denna fråga öfverflödig.
Af denna anledning äro trenne classifications-stadier uppgjorde, den första , eller den brutta , grundas på den mindre säkra kännedom man får om en till intagandet å Corrections-Inrätlning dömd persons föregående handlingar och lefnadssätt, och den andra, eller den correclionela, grundas på den kännedom man om honom, i följd af hans tänkesätt och gerningar inom Inrättningen, erhåller. Att genom yttersta bemödande och en högst sorgfällig uppmärksamhet och vård, göra det grymmare, vildare och råa sinnet tili en sådan caractere, att personen gör sig värdig af den högsta classificationen, bör ej anses omöjligt inom en lefnads-form, der friheten endast är villkorlig och der hvarje uppfostrad medlem står under ett strängt och vaksamt moraliskt förmynderskap. Men att utrota en medfödd roflystnad, en mägtigt verkande instinct för egennytta, som, fastän uttryckt med mera foglighet och varsamhet i handlingssätt än den förra, likväl stämplar tjulsinjiel; och altoni - 7-f Bil. till K. MNåd. Propos N:o 23. skapa elt verkligt mordsinne, så att deraf icke något drag mera framlyser och verkar, och förvandla dessa beklagansvärda varelser till redbara, pålitliga menniskor i det fria samhället, är ett problem, som ännu ingen Stats correctionela omsorger och deraf vunna erfarenhet, till den fallna mensklighetens heder och den vältänkandes tillfredsställelse, kunnat lösa.