Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
CederströmDet är mig nu sagt, att BoedeStåndet skall helt och hållet instämt uti Ridderskapets och Adelns beslut, rörande 3procents-sedlarnes inlösen. Jag anhåller, att, derest något ProtocollsUtdrag härom till Ridderskapet och Adeln ankommit, detsamma måtte varda uppläst. Friherre Boije, Ludvig: Sedan Friherre Cederström nu upplyst, att BondeStåndet i det hufvudsakligaste förenat sig med oss-, skulle jag tro, att det är vårt Stånd mera värdigt, att icke sjelf svigta. Den rätt till jemkning af skiljaktiga meningar, sorn Constitutionen ger Utskotten, förutsätter likväl, att de skiljaktiga meningarne måste äga i hufvudsaklig» principen någonting gemensamt} men det inträffar icke här. Skiljakrigheterne stå rakt stridande emot hvarandra j och Utskotten hafva, i sin så kallade jemkning, brutit båda meningarne, för att föreslå en tredje. Detta är icke lagligen rätt, och, då nu återremiss är af andra Ledamöter begärd, anhåller jag, att Utskotten må blott anmodas, att inkomma med förslag till den proposition, som bör föreläggas Nämnden, som ensamt äger att skiljaktighe, terne afgöra. Hans Exceltence Herr Grefven och I^nndtMarskalken tillkännagaf, att något Protocolls - C 344 Den 20 Junit. Utdrag fran BondeStåndet i detta ämne annu icke ankommit. Friherre Cederström anhöll, att pröfningen af denna punkt måtte uppskjutas, intill dess underrättelse om BondeStåndets beslut deruti kunde ankomma. Ropades Nej. Hant Excellence Herr Grefven och LandtMarskalktn gjorde derefter proposition till bifall af Utskottens i denna punkt framställde jemkningsförslag. Ropades starka 3a, jemte några Neji Friherre Boije t Jag begär att få mot detta beslut reservera mig; och begagnar mig af till fället att anhålla, att äfven få förena mig i den reservation Herr Grefve Jacob Spens för en stund sedan gjorde, i frågan om Bevill* ningen. Friherre
Den 21 November e. m. att användas till ett allmännare oell mera omfattande ändamål, Iivari det förra, såsom ett mera enskildt, men af samma slag varande, mycket väl kan tänkas inneslutet. Afslår man åter allt anslag i delia alside, så fruktar jag vårt National-museum kommer att länge sakna värdiga prydnader för sina väg'gar, oell icke såJsnart kan upfylla den bestämmelse, R. St:r med detsamma afsett. Hr Printzensköld liar visserligen afgifvit en slags urarfva-görelse-förklaring för sig sjelf, och äfven för lt. o. Ad. i afs:de å smak oell konstomdöme; men om denna också skulle innehålla någon sanning i afsrde å förmågan af bedömandet af konstens alster, hoppos jag. dock den ej må vara giltig i fråga om kärleken derför.— Hr Bildt liar sagt, att det tjenar till intet att gifva resestipendier, såvida ej konstnärernes alster inköpas; och detta må vara huru giltigt som helst, men icke kan deruti ligga något bevis för att R. St:r böra afgöra, hvilka konstverk, som böra inköpas. Sådant bör öfverlemnas åt dem, som genom speciela studier samt eget konstnärsskap böra i dessa fall egn en afgörande röst; t, ex. hos oss åt de Fria Konsternas Akademi. Hr Bildt har äfven sagt, att denna omhandlade taflan blifvit af den konstälskande verlden högt skattad ; den torde dock icke hafva tillvunnit sig en så hög grad af erkännande, som borde varit förhållandet, för att It. St:r skulle anslå en så stor summa till dess inköp, företrädesvis framför alla andra, möjligen lika förtjenstfulla, som kunna stå till breds för samma elfer troligen vida lägre pris. Skulle nu emellertid den begärda summan helt och hållet afslås, så är tydligt, att de medel, hvaröfver K. M. för dylika ändamål kan disponera, ej räcka till att inköpa Larssons tafla. De som verkligen intressera sig för denna konstnär, synas mig således göra bäst i att instämma med mig att anvisa summan, icke specielt till denna tafla, utan till K.
III Har jag nu icke lyckats öfvertyga dig om nyttan och nöjet af dessa studier, min belåtenhet med den erhållna ledningen, som jag anser tillfyllestgörande, så vet jag blott en radikalkur. S1a dig ner på landet någon tid, tillbringa dagarna, liksom jag, i en klosterlik ensamhet och enformighet, säkert ar, att du då skall blifva Fredrika-13remer-Förbundet tacksani, som vill bereda dig tillfalle att arbeta p i din intellektuela utveckling den stund af dagen, du får kalla din. - Denna stund tillhör mig nu icke längre, ty handkamniarpligter Lalla, jag släcker mina talgljus och säger dig farväl. Balstamning. Af Arna Värn. &amp; da vaggar, rika tayw, Persisk matta, ~ i t j d och lm. Skyitda te~racottabjrster Gliima matt i amjelns sken. - Skrqbord, &amp; t och 118rdslöst or-d7tndt, Toa letten likaså; Siyver och kristaller gnish-a N i r a ?tog i / tvurje vrU. N ~ u f s d n balens vimnel kom hon; East så ung, 11072 dock a7- trött Y,il det ev&amp; enahanda Hvarmed hon s h dag förnott. Som en oviss stii ?iming sjwtkeiKz7lt; ielse vid detta I f 0f71er henne, och hon rymRar de fndda tidsfö~drt~. O? ?.? hon kuime7- J1w hon slösat Sivza basta Krafter bort, Undeqy-a f t sin ungdonzssS,rka 3 ' 07- ett s8 to~nt och koi-t. Iv Skarpa dagrar. - If Arna Värn. Strhlap. klara, CLcderbar-a SR&amp;+a likt ett bitte,-t skri, Dd de falla På det kalla N u e t s hånamie: f u 2- b i! Bref fran Leipzig. A f S milo Gaturevy. Auerbach Keller. Leipziger Messe.
Det s. k. »ansvarings-systemel» bör, såsom rättsvidrigt och förhatligt, afskaffas. Juryns sammansättning bör ock förändras, så att icke, såsom nu, friandet eller fällandet i de flesta fall beror å de af Underdomstolar utsedde jurymän. Utom dessa två påkallas e. m. o. endast formella och föga vigtiga rättelser, om hvilka 628 Den 13 December f. m. statsmakterna lätt borde kunna blifva ense, derest tillfället begagnas då inre lugn och ömsesidigt förtroende äga rum. Ang:de det nu hvilande förslaget, vill jag endast tillåta mig säga, att jag på grund af 40 års nära bekantskap med den Rådgifvare, som för Konungen framlagt detta förslag, vågar bestämdt tillbakavisa alla de insinuationer man gjort om andra än de renaste, de ädlaste, de rättrådigaste afsigter. Men jag tror, att han sjelf, oförmögen att deltaga uti en politisk intrig, icke tillräckligt fästat upmärksamheten derpå, att genom detta förslag, den för oss alla dyrbara tryckfriheten icke under alla förhållanden är tryggad mot dylika intriger. Denna min åsigt har bestämt mig från det ögonblick jag först hört ifrågavar.-de förslag, att afstyrka och rösta mot detsamma. Jag hyser den öfvertygelse, att visserligen beböfliga rättelser uti Tryckfrihets-förordnm kunna och böra tillvägabringas utan att Tryckfrihets-förordn:ns egenskap af grundlag förändras. Men äfven om jag härutinnan skulle misstaga mig, så vill jag dock icke äfventyra bruket för att försöka förekomma missbruket. Jag vill icke utkasta barnet med badvattnet. Vår Tryckfrihets-förordn. är för öfrigt med alla dess brister, icke på det hela betraktad, sämre, såvidt jag kunnat inhämta, än andra länders. I värsta fallet, d. v. s. om icke nyttiga rättelser kunna' ske, kunna vi trösta oss dermed. Afven Riksdagsmannens yttrande-frihet kan missbrukas. Man har derpå nyligen haft allt för bedröfliga exempel. Ingen vill dock vidtaga en åtgärd, hvarigenom denna dyrbara frihet äfventyras.
Men en vacker dag suckar hon med Riickert: Nichts bescheert ist einem Mädchen Als allein Still zu spinnen seines Gltickes Fädchen. Det där att sitta stilla och spinna lyckans tråd blir ej roligt. Det är visserligen ett nöje att, om man en dag säger: hvad det vore roligt att resa utomlands, mötas af svaret: ja då packa vi kappsäckarne i morgon, men äfven det nöjet att få sina önskningar uppfyllda blir enformigt. E n vacker dag tar den unga flickan sitt parti, hon lemnar salongsdamens ställning för att bli den verksamma kvinnan, hon tar ett djärft steg, ty hon vill verksamhet och önskar göra nytta. Finns bland lduns läsarinnor någon så- dan ung dam — och det torde finnas många — är deras historia troligen ganska jämförlig med fröken Sandströms. Lyckan för henne ville dock, att hon egde ett hem, som gynnade hennes sträfvanden. Det är hennes barndomshem, men ej hennes föräldrahem. D å fadern dog 1 8 5 8, var A n n a Sandström, som är född 1 8 5 4 den 3 september, blott fyra år gammal oeh upptogs då af moderns släktingar, öfverste Hagberg och hans syster frö- ken Hagberg. När fröken Sandström utgaf sin broschyr, kunde hon påräkna det materiella stödet här, och strax efter broschyren » Realism i undervisningen », som utkom 1 8 8 2, påbörjades det ännu fortgående tidskriftsföretaget Verdandi, som börjades maj 1 8 8 3, och icke långt därefter grundlade fröken Sandström sin på hennes egna principer fotade skola, hvars början tillhör hösten 1 8 8 3. Det var en hel liten roman, som utspann sig kring det anonyma utgifvandet af » Realism i undervisningen ». Ingen misstänkte den rätta, ej ens hennes närmare bekanta. Tänk, hvilken hjärtklappning för en ung dam, att höra ntlysas, att det en viss dag skall bli diskussionsmöte i hennes egen skola om den bok, hon själf författat! Och hvilka marter att sitta där som åhörarinna och ej våga blanda sig i diskussionen och ofta få höra rätt närgående anmärkningar! Där satt en gamma] grånad rektor och förklarade ironiskt att, enligt Uffes metod, borde man gå upp själf och räkna alprosorna på Sankt Gotthard — och hon fick ej svara.
( 101 ) Stormägligste, Allernådigste Konungi Under den 12 sistlidne Februari! har Eders Kongl. Maj:t, af Rikets Ständers Revisorers förlidet år afgifne Berättelse, till SerapliimerOrdens Gillets åtgärd i Nåder öfverlemnat ett Transumt, rörande granskningen af Serapliinicx*-Ordens-Gillets samt Lazarettsoch Curlius-Dircctionernes Räkenskaper och Förvaltning af åren 1827 och 1828; och som berörde Transsumt hufvudsakligen innefattarj ett framläggande af de förvaltade Fondernes ställning, sådau den af Räkenskaperne blifvit inhemtad, och i egentlig anmärkningsväg endast vidrörer en redan förut af Rikets Ständers Statsutskott, i anledning af 1826 års Räkenskapers granskning, väckt fråga om en, under Rubrik af Konungens Ensaksoch Eiles-Böter, i Räkenskaperne balancerad Skuld till Capital och Ränta, derom Serapliimcr-Ordens-Gillet, i följd af erhållen Nådig Remiss, å Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i ämnet under den 16 sistlidne April afgifvit underdånigt utlåtande; får Serapliimer-Ordens-Gillet, med åberopande af samma Utlåtande, det i Nåder remitterade Transsumtet af RevisionsBerättelsen härjemte i underdånighet återställa. Seraphimer-Ordens-Gillet framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet Stormägtigste, Allernådigste Konung Eders Kongl. 31 a j : t s G. af Wetterstedt. Stockholm elen 2o Junii 1851. tmderdånigstc, tropligtigste tjenare och undersåtare, M. Rosenblad. C. M. Hindbeck. Till Kongl. Maj:t underdånigst „ ; > - V. ->- ■■ ~V ■ ■' ';.'v -rC - . V-.- ’1 - t ■. ■:>; '.
Deras rättigheter äro i lagen utstakade; men Vi böre, i Våra beslut, vägledas af något, som gäller högre än rättigheter. Dessa beslut böra åsyfta att upprätthålla Nationens frihet, och att bereda henne all den verkliga lycka, som Vår inbördes ställning kan medgifva. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Hindrad att i tid infinna mig i sistl. måndags eftermiddagsplenum, ägde jag ej då tillfälle att anmäla min reservation emot det beslut, R. o. Ad. samma dag på f. m. fattat, utan anhåller derföre att nu fä yttra några ord derom. Man torde få svårt att utur våra l iksdagars historia efter vårt nya statsskicks införande framleta något likartadt med, snart sagdt, allt hvad som tilldrog sig i sisth måndagsplenum under vår nuvar. Landtm:s ordförandeskap. Det var icke nog dermed, att en ledamot blef förvägrad att yttra sig, sedan han den ena gången efter den andra blifvit tillrättavisad, så snart han fått ordet, och en annan gynnad talare uppropad midt under det den förra talade, utan slutligen äfven hela den ena sidans mening blef undertryckt genom den ena vägrade propos:n efter den andra, utan något giltigt skäls anförande derför, hvarigenom den andra sidan fick dictera både jaoch nejproposlna, på det att det åsyftade resultatet så mycket säkrare skulle vinnas. Men oaktadt alla dessa förutgående besynnerligheter kunde jag likväl ej föreställa mig, att R. o. Ad:s majoritet skulle visa sig så lydig för ministeren och dess förespråkares vilja, att den skulle fatta ett sådant beslut som det, att Frih. Klingspor skulle, enl. 3o § Ridd.Ordn., varnas för de uttryck, han begagnat i R. o. Ad:s plenum d. 3 Febr., hvilka uttryck, huru man än må vända dem, omöjligen, efter min tanka, utan misstydning kunna förklaras såsom personligen förolämpande, och som, hnru strängt de än må ljuda i vissa finkänsliga öron, ej äro annat än en svag återklang af hvad som flera gånger under förra riksdagen på detta rum yttrades.
Slutligen kan Utskottet ej undgå anmäla, att ej mindre Protokolls-sekreteraren Heurlin, på grund af den närmare kännedom, lian, under utredningen af de vid Banko-diskontverket i Stockholm inom linien förde lån, varit i tillfälle inhemta om de hvardera Ombudsmannen derstädes åliggande göromål, än äfven Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg fästat Utskottets uppmärksamhet derå, att Uste Ombudsmannen vid det förra Diskont-verket samt Ombudsmannen vid nämnde Låne-konlor voro af göromål så Öfverhopade, att, derest de löpande ärendena skola af dem med behörig noggranhet och drift ombesörjas, del, jemväl under förutsättning, att de inom linien förde lånen genom afskrifning i betydlig mån minskades, icke kunde förväntas, att desse tjenstemän tillika skulle kunna åt de sed - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 82. 9 sednare lånen egna den lid, sorn erfordrades, helst det visat sig, att lagsökningsärendena under år 1850 betydligen tilltagit, hvarföre jemväl Direktionen öfver Låne-kontorct i Götheborg, för sin del, hemställt, att Ombudsmannen derstädes måtte för framtiden befrias från bevakningen af omformälde inom linien förde lån och handläggningen af desamma öfverlennäs åt annan pålitlig person, emot ersättning antingen af någon viss procent å den summa, som å de inom linien förda lånen inflyter, eller serskildt arfvode i ett för allt, afpassadt efter tiden och omfånget af dc dermed förenade göromål.
RegeringsFormen, ställas under RiksRätt. Plöjningen och afgörandet i detta fall beror enligt Grundlagarne endast af ConstitutionsUtskottet och dess beslut kan icke af Riksens Ständer ändras, likasom Utskottet, efter min tanka, endast varit pligtigt, att detta beslut helt enkelt hos Riksens Ständer anmäla. Jag är i detta afseende skyldig att respectera ett beslut, som icke kan ändras, och den öfvertygelse, som kan hafva för - Den 12 Martii. 357 anledt det, äfven då den är stridande emot min egen, hvilket det likväl icke lärer kunna bestridas mig att förklara. Sedan Utskottet på nämnde sätt ansett Konungens Rådgifvare i CommändoMål icke hafva handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, och icke kunna efter 106 §. RegeringsFormen tilltalas, yttrar Utskottet vidare, att det Ärende, hvarom de klandrade GeneralOrderne handla, helt och hållit saknar beskaffenheten af CommändoMål. Utskottets tanka i senare fallet synes mig tydligen styrkt af åberopade 7 §. i RegeringsFormen, af Kongl. Brefvet den ig Junii 1810 och af Instructionen för Konungens GeneralAdjutant af den 24 Januarii 1815. Utskottets ofvan upprepade Yttrande motsäger åter dess förut meddelade beslut, efter som vid jemnförelse af det förra med det senare, den slutföljd deraf kan hämtas, att den Rådgifvare i CommändoMål, som befattar sig med Ärender, hvilka helt och hållet sakna egenskapen af sådana Mål, likväl icke handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift. Då Utskottet anser Föredraganden i CommandoMål icke kunna, efter 107 §.
Qvinspersoner, som hittils warit brukeligt, fa medfölja dylika Näringsidkare, utan att deras namn och goda frägd, som till betjening af Näringsidkaren nödwändigt mäste medtagas, uti Rese-pahet äfwen inföu s; anser Utskottet sig döra tillstyrka, det Riksens Högloft. Stander hos Kongl. Majit underdänigst anhälla, att, pä satt Författaren föreslagit, Författningarne, rörande Embetsinäns rätt att utfärda dylika Past, noga granskas, och inskränkas endast till dem af wexkelige Bagare och Handlande i Städer, hwilke äro allmänt kände för en hedrande wandel och för deras beständ nödwändigt mäste besöka Marknader i andra Städer, och att, i fall de oundgängeligen behöfwa betjening derwid af en eller flere Qwinspersoner, deke stola wara under answar, tillika förpassade såsom ärlige och wälkände personer, samt Näringsidkaren wara sin Borgerliga Näring förlustig vin liderlighet och wanart, af hwad namn den wara mä, utöfwas inom de Hus, der han sin rörelse idkar, eller pa annat sätt af honom tillatas, understödiaS eller befrämjas; dock warder detta till Riksens Högloft. Skanörs widare ompröswan< de Den 6 Julis/ I 89 de »vördsammeligen öswerlemnas. Örebro den r Julii r8 2. s Pä Högloft. Riddoch Adelns Ledmagnar, ^o ir. Pä Wällofl. Borgare-Ständets Led. »vägnar, Olok L^östeät. Pä Högw. Prest-Ständets Ledamöters wägnar, O. v. Rosenstein. Pä Hederw. Bonde-Ständets Led. wägnar, Olok Lratin. /rlex. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 6 Julli. » Prest - Ständer den 6 Borgare-Sländet d. 6 , Bonde-Ständet den 6 Wördsamt Memorial! ^)enom remiss af den 22 sistl.
1 (råga om tillkomsten och beskaffenheten af uppgrundningarne i Umeå eif samt framtida beståndet af de föreslagna uppmuddi ings arbelena, har Ofverste-löjtnant Mod/p, vid algifvandet af sill i förevarande motion åberopade koslnads-förslag, bland annat, upplyst: all dessa mellan staden och saltsjön befintliga uppgrundningar, som fört sjöfarten vore mest hinderliga i grannskapet al en, Spärhällan benämnd, klippa u med södra elfslranden, ofvanför lastageplatsen Sågsand, efter hvad med säkerhet kunde antagas, tillkommit och lort lärande mäste föranledas genom sådana fina sandpartiklar och andra uppgrundningsiämmn. som af elfven, i synnerhet under flod-tiderna, frän stränderna utskuros i större eller mindre massor och medfördes till utloppet samt der nisette sig allt efter sorn strömdraget minskades; all denna successivt pågående uppgrundning möjligtvis skulle kunna förekominas ifall elfslränderna bekläddes med fachinbäddar, hvarigenom vattendraget inskränktes lill sin normalbredd och slrandbolten skyddades mot vidare utskärningar; men alt ett sådant radikalt hjelpmedel erfordrade sä stora kostnader, alt de visserligen icke motsvarades af den nylla, sorn genom detta företag åstadkommes; alt på eli ställe, der en sä ansenlig massa uppgrundnings-ämnen årligen afsalles. sorn vid Umeå eils mynning, muddrings-arbete vöre alt anse endast såsom eli tillfälligt nödhjelps-medel; samt alt det lätteligen under arbetets utförande kunde inträffa, att den länna, sorn under det ena äret blifvit upptnuddrad, vore efter del andra åretsvårflod åter igenfylld.
DAGNY TIDSKRIFT SOCIALA OCH LITTERARA 1NTRESSEN I ' TGIFYEN AF ' STOCRHOLN 1891, AFTOSBLADETS AKTIEBOLAGS TRYCKERI. TILL F R E D R I K A - BREMERS MINNE 25 AR EFTER HEN-NIES DOD. En blick på Fredrika Bremer och hennes lifsgWning w Knappast hafvs tjugofem iir förgitt sedan Fredrika Bremer dog, och likväl frågar m m: Hvem vm hon? Hvad angir ho11 oss, den nya tidelis människor? Hvarför har ni införlifvat hennes namn, na-mnet af en romanförfattarinna med edert förbund? Ett förbund, som tagit till uppgift att arbeta i den nya tidens anda, för kvinnornas framiitskridande! Att man iiniiu si, kan fråga visar, att det var hög tid att bilda en institution, som bär hennes namn till efterviirlden, värnar om henues minne och fullföljer arbetet på, hennes lifs uppgift. Särskildt vill Dagny i gryningen af det nya aret - d&amp; ett fjärndels sekel förflutit efter hennes bortghng söka i n&amp;gra korta drag erinra om den ädla kvinnans personlighet samt arten och betydelsen af hennes lifsgärning. FrecZri7; c~ Bremer föddes ti Tuorla gard iiära Åbo den 17. Men d i fadern med sorg förut$g det öde, som förestod Finland, öfverflyttade han med sin familj till Sverige 1804. Där köpte han det gamla herresiitet Årsta i Osterhaninge fi5rsamling samt tillbragte vintrame i - Stockholm, där han och h m s eleganta fru lifligt deltogo i det högre sällskapslifvet. Hemmet var långt ifrån lyckligt. Fredrika, och hennes systrar växte upp och genomlefde hela sin 6 första ungdom under trycket af å, ena sidan den strängaste despotism, å den andra den mest smhaktiga konventiona~lism.
Beklagligtvis har Utskottet, genom dess för detta förslag lagda grund, gifvit Borgareoch Bonde-Ståndens till Utskottet hörande ledamöter en frånstötande anledning alt antingen uteblifva från Utskottet, eller ock vara tyste åhörare af här förekommande öfverläggningar. Att söka utvidga Ståndsprincipen, är i sjelfva verket nära nog detsamma, som att mera arbeta på inskränkande, än befästande, af folkets frihet! Det är att sälta Statens, det helas, lycka tillbaka efter vissa medborgare-classers fyrsiska, enskildta välbefinnande. Personliga intressen, kast-fördomar och anhöriges önskningar - Hur lill Conslilutions-TJtskottels Memorial, N.-o 26. gar erhålla sålunda ett högre inflytande, än dea politiska dygd, som bjuder det lifligaste deltagande för allmänt val, det fullkomligaste tillbakasättande af privata fördelar och öfver hufvud innefattar rent uppsåt, ofläckad redlighet och manlig caractersstyrka. Nationer finnas — det är sant — hvilka, i anseende till vissa utmärkande caraclersdrag, icke är mogne för en högre grad politisk frihet. Men i denna politiska omyndighet befinner sig icke Svenska folket. Det besitter lugn och alfvar! Det önskar en sansad, men icke en oinskränt, democrati, väl vetande, att den sednare lätt kunde upplösa sig i vild despotism. Det älskar sin Konung och sitt land och känner sina pligter mot båda. Det är Thronens säkraste värn emot dem, som, under föregifvet nit för Konunga-magten, endast hafva för afsigt att genom deal sjelfva regera. “Jag känner,” säger Montesquieu, 'en klass, som är sig lik i alla tider och i alla länder. Dess karakter”, säger lian, ”är öfverallt, fruktan för Regent-dygder, åtrå att herrska, glömska af sina förbindelser, begär att vinna personliga fördelar utan arbete, liknöjdhet för sanning, förakt för medborgare-pligter, förtroende till egna svagheter, lättjans ärelystnad och låghetens högmod.” Ett reactionsparti bar vunnit ett betydande insteg vid Riksdagen och Constitutions-Utskottet slräfvar nu i en absolutistisk rigtning.
Med stadgandet uti 90 §:n Reg.- F:n kan, efter min förmodan, icke menas, att sådana frågor, som denna, icke skulle kunna underkastas Representationens öfverläggning och beslut, derföre att domuremaktens beslut icke må komma under R. St:s pröfning; ty här är icke fråga om att upphäfva det nåd. utslag, som K. M. gifvit, utan saken ar alt betrakta likasom en nådefråga, der K. M., som finner underdomstolarnes beslut lagligen grundadt, fastställer detsamma, men, i anseende till förekomna ömmare omständigheter, af nåd eftergifver hvad rättvisligen ådömts, blott med den skilnad, att det är R. St. som nu hafva det i beriådningsrätten. Jag kan derföre icke finna, att skatter, som tillkommit efter rättegångar, icke skulle kunna mildras, lika väl som de skatter, om hvilka rättegång icke uppstått, såvida Statsmakterna derom öfverenskomma. Man liar åberopat exemplet med frågan om skaltenedsättningen å den delade allmänningen på Öland. I detta hänseende får jag erinra, att der var fråga om en krono-ällmänning; här åter är, så vidt af Utsk:s utlåt, kan inhemtas, fråga om en socken-allmänning, som således är delägarnes tillhörighet, och detta har måhända till någon del utgjort skäl för underdomstolarna att befria allmänningen från den ifrågavar. skatten. Det är följaktligen hufvudsakligen derföre, alt StatsUtsk. grundat sitt tillstyrkande på ett skäl, som icke är tillämpligt, som jag anhåller om återecmiss, på det motionen icke måtte på ogilltiga skäl blifva afslagen. Hr Palmcrantz: Det är i anledn. af Frih. Cederströms yttrande, att StatsUtsk. icke skulle ägt ingå i pröfning af denna fråga, som jag nu begärt ordet, för att erinra om hvad Ständerne vid föreg:de riksdagar beslutat uti med denna likartade frågor, i hvilkas afgörande Friherrcn I i5S Dc 11 23 Maj. måhända sjelf deltagit.