Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru Wahl innerligt glad häröfver, berättade åtskilligt muntert om sin barndom, om Gertrud, som högeligen interesserade och roade Elin – På en gång bad hon att få låna Tantens arm – hon ville spatsera litet – och Tantens hjerta rikligt slog gladt, när hon märkte huru lätt Elin andades, huru lifliga hennes steg voro. Elin hade icke varit i Göstas trädgård. Nu riktade hon sin gång ditåt och Fru Wahl lät det opåtaldt ske. Omkring Göstas trädgård var en syrenhäck, som Gösta och Elin sjelfva planterat. Den hade nu vuxit upp så mycket, att man ej mer kunde se öfver honom. När Elins ögon föllo på denna häck, kände hon en sådan trötthet komma öfver sig, att hon måste stödja sig på vår Fru. Att gå hem blef omöjligt, utan att ha förut något hvilat sig – Innanför häcken, om allt var sig likt, stod en grönmålad bänk under Elins törnrosbuske. Närmare sitt ställe visste Elin icke. Med en djup suck bad hon sin Tante föra henne dit. Bänken stod ganska rigtigt på sitt gamla ställe. Allt var sig likt – träd och buskar endast större, men frodiga som förr – frodigare än deras fordna vårdare och vänner. På Elins buske lutade ännu två halft utspruckna rosor sig från sina stänglar öfver bänken, der Elin satte sig och Frun bredvid henne. Flera gånger hade hvita rosor i sommar legat i Elins väg, och Elin tagit upp dem, samt burit dem vid sitt hjerta. Elin liksom tröttnade aldrig att taga nu hvar buske, hvar ört, hvarje vrå i ögonsigte – så länge blef hon sittande på bänken Ack, Elin hade trott sig icke mer få se dem! Rätt som det var, göt en matt rodnad sig öfver Elins hulda, förbleknade anlete. Hon började andas fortare – Efter en stund hörde Fru Wahl äfven någon komma – Det var Gösta. Nedsjunken i tankar, med korslagda armar och blicken riktad mot jorden, inträdde han i sin trädgård. Hvem der fanns, märkte han icke, innan han nästan hunnit fram till bänken. ”Förlåt mig .. jag visste icke .. jag trodde icke” – stammade Gösta och vände hastigt om för att gå.
År 1860 atled Kyrkoherden i Tillinge och Svinnegarns församlingar af Upsala stift, Professorn m. m. Sven Petter Agren i en ålder af 74 år. Af dessa 74 år hade han tillbragt nära hälften vid Kongl. Krigs-akademien som lärare i lefvande språk, historia och geografi. Jag är förvissad att mången här närvarande med vördnad och tacksamhet återkallar i sitt minne den outtröttlige, nitiske och varmhjertade läraren. 1825 kallad till ledamot i den Kommitté, som granskade rikets Uppfostringsverk, har han verksamt bidragit till genomförandet af nyare tiders skolsystem, och var den förste, som tillämpade detsamma, i det han genomdref införandet af vexelundervisningeu och friflyttningen vid Krigs-akademien. Ågrens arbeten för geografiens studier, genom den s. k. konstruktions-beskrifningen, till ernående af en lefvande bildföreställning, äro allmänt kända. De, som närmare kände denne så förtjenstfulle man, veta att han samtidigt arbetade på en allmän uppfostringslära, ett arbete, hvars fullbordande afbröts af den långvariga sjukdom, som slutade med döden. Gift och fader till 5 barn, hade han i likhet med de liesta, som egnat sig åt lärarens tunga och föga uppmuntrande kall, oupphörligen dragits med ekonomiska bekymmer; och jag kan väl säga att det mesta af hans inkomster såsom kyrkoherde i Tillinge åtgått till gäldande af de skulder han medfört från Krigs-akademien, der, som bekant, lärarelönerna länge voro små och otillräckliga. Professor Ågrens efterlemnade enka eger intet att lefva af, och hennes belägenhet är så mycket mer behjertansvärd, som lion, vid 66 år, har utom sig sjelf att försörja, tre läderoch moderlösa dotterbarn, af hvilka det äldsta är 6 och det yngsta 3 år gammalt. Det är med anledning af dessa ömmande omständigheter, och jemväl med fästadt afseende vid det stora gagn Professor Sven Ågren i lifstiden gjort sitt fädernesland, under en långvarig och rastlös lärarebana, som jag vördsamt vågar föreslå, 556 Motioner hos Itidderskapet och Adeln 1802.
Grins förslag lätteligen kunna förstås såsom åsyftande att göra en inskränkning häruti, så att man hädanefter ej skulle ega rätt att anmäla sig för en half termin, sedan man förut erhållit rättighet att bränna under tvenne terminer. Den 11 Maj. Sorn emedlertid denna rättighet, i betraktande af den olika tillgång på rudimaterier, som på olika tider förefinnes, ofta kan vara för br ä n Vin b r än narén af vigt, skulle jag önska, att, i likhet med hvad hittills egt mm, det jemväl enligt den nya lagen måtte medgifvas, att den, som anmält sig att bränna under två terminer, sedermera eger rätt att ytterligare anmäla sig för en termin eller 14 dagar. Frih. Alströmer, Oscar: Jag har begärt ordet, hufvudsakligen på det en röst för bifall till Utsk:ts förslag må höjas äfven från den trakt, jag tillhör. En talare har förklarat sig till jordbrukets förmån yrka, att bränningstiden måtte bestämmas till 6 månader af året. Jagfår emedlertid erinra derom, att de få af Bonde-St:s ledamöter, hvilka reserverat sig mot förevale förslag, hafva önskat, att näringen skulle få bedrifvas 7 månader af året; det ser således ut, som om det af nämnde talare framställda yrkande ej just vore i landtbrukets intresse. Hvad i öfrigt sjelfva saken angar, så ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som ännu icke blifvit af någon talare påpekad. Enligt min tanke är nemi. näringens frigörande det enda verksamma korrektiv emot det så kallade bränvinsskojet, hvilket på mångå ställen eger rum. Dessutom är det klart, att derigenom en större fasthet i spanmålspriserna oell penningeförhållanderna skall uppkomma. Gr. Sparre: Jag afstår från mitt särskildta yrkande och förenar mig uti den anhållan, att bränningstiden måtte bestämmas till 7 månader om året. Gr. Liljencrants: Med anledning af Frih. Sprengtportens sednaste anmärkning, ber jag att å egna och, sorn jag tror, äfven å Gr.
Derå får jag äran svara, att då för denna frågas behandling en Comité' varit förordnad af 20 Ledemöter, alle utmärkt kunnige män, deribland JustitiaeStatsMinistern, ett StatsRåd och flere JustitiaeRåd samt Ledamöter af desse Collegier; då ett särskildt Utskott tillsattes vid sista Riksdag och yttrade sig i enlighet med det sedan vidtagne beslutet, så tror jag-icke, att något behof varit för handen, att derom höra Svea HofRätt. Den kunde i alla fäll icke lemna någon annan upplysning, än om något deraf skulle vara att befara för göromålens skyndsamma gång. Detta åter ansåg man så mycket mindre förekomma, sorn fråga förut varit väckt om 3 Ledamöters indragning i IlofRätten; det borde i allt fall icke verka på sjelfva saken; ty om det är rätt att dessa mål till HofRätt öfverflyttades, så borde icke berörde omständighet ledt till ett motsatt beslut. Herr Tham har såsom ett ytterligare bevis på den omnämnde juridiska oredan citerat, att i fråga om forum för ansvar för bristande saltupplag i Städerne, olika beslut från StatsExpeditionerne blifvit utfärdade, i så måtto, att en från Handelsoch FinanceExpeditionen emanerad författning i September månad detta år står i strid mot hvad den om CommerceCollegii JustitiaeDi visions upplösning från KammarExpe - Den 23 December e. m. 233 ditionen i April månad samma år utfärdade innehåller, Jag anser mig i anledning häraf böra öppet uppgifva förhållandet härmed. CommerceCollegium hade nemligen i Mars månad detta år till Handelsoell FinanceExpeditionen afgifvit ett förslag till Allmän Författning om Städernes skyldighet att hålla Saltupplag, och i detta project naturligtvis föreslagit bibehållandet af samma forum för ansvar i denna del, som förut varit vanligt, eller CommerceCollegium.
Kyrkoherde, om befrielse för honom att vara ordförande i Soeknestämma. VIII. B. 287. A. 297. Kyrkoherde-boställen, angående upphörande af ekonomiska besigt - ( 77 ) ningar derå äfvensom å kapellans-, landtoch mililiae-staternas boställen. If. B. 243. A. 289. Kyrkoherden i Södertelje, angående ersättning till honom för indraget, ständigt vederlag. Se Södertelje. Se vidare Lag-Utskottets Betänkande N:o 78. — om ändring af dess 16 Capitels 11 § i afseende å oenige makars inställelse hos domkapitlet till förmaningars erhållande. Kyrkoplikt, angående densaromas undergående i länsfängelser och å fästningar. Se Spö- och rissiraffen. Kyrko-räkenskaper, om desammas reviderande. IV. B. 447. A. 502. V. E. 116. Kyrkostugor, angående rättighet till deras uppförande å kvrkovallarne. II. B. 205. A. 219. — inom Westerbottens och Norrbottens län, om uppförande deraf. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 55. Kyrkovaktare, angående deras aflöning. Se Likstol. Kåreslätt, Comministerboställe i Wexiö stift, angående befrielse från eller lindring uti dess roteringsbesvär. VI. B. 164. A. 183. E. 510. Kämners-Rätt, angående indragning deraf. VI. B. 198, 227. A. 315. VII. E. 174. König, Carl Fredrik, yttrande. V. 115. Köpeskillingen för myntooh controll-verkens nya local, angåen. de. Se Myntoch Controll-verken. Lag för actiebolag, angående. Se Actiebolag. — rörande Skogshushållningen i Riket, angående behofvet af.
(Veziren och rikshistoriegrafen gå.) Nu, historiegraf, kan du åtminstone uppteckna gen går genast ut; svag musik utanför scenen. PER. BRUDEN ledes in beslöjad på österländskt sätt; uppvaktninPER (springer emot bruden). när det mulnar, alltid som en vän i mörka stunder! Jag heter icke Lisa! BRUDEN (slår upp slöjan). PER. Lisa! Lisa! Alltid kommer du som en solstråle är ni då? Hvad vill det säga! Icke Lisa? Förräderi! Hvem BRUDEN. PER. BRUDEN (kallt). Er gemål! Min gemål! val föll på mig, derför att min far hotade er med en tulltraktat! PER. Regeringen hade tre kandidater åt er; vezirens det betyda. Regeringens kandidat, tulltraktater! Hvad skall BRUDEN. personliga hänsyn för folkens välfärd! Politiken fordrar, att furstarne skola offra sina några furstar? Politiken fordrar! Fordrar då folkens välfärd BRUDEN. PER. Och nu är ni min gemål. Var så god och var lycklig nu, annars blir ni olycklig... Är ni lycklig? Jag är ingenting! Älskar ni mig! PER. Jag vet inte Men det är nu en gång så! BRUDEN. PER. BRUDEN. PER. Nej visst inte! Och ni mig? Nej! Ni älskar er Lisa? Och ni er... Ali! O jemmer och elände! BRUDEN. PER. BRUDEN. PER. man kommer in och lyckönskar oss! Bröllopståget sida! Lugna er ett ögonblick! Ett ögonblick, medan BRUDEN. väntar der ute! Tyst! Tåget nalkas! Ställ er vid min PER. Skall jag åter igen ut och hyckla! skall jag säga er min plan! Nu komma de! Se lycklig ut, min gemål, eljest säger man, att jag gjort er olycklig! PER. Lyd mig, jag är en klok qvinna! När de gått BRUDEN. Svart är svart och blir aldrig hvitt! O gamle, gamle far! Huru rätt hade du icke! (Per och bruden sälta sig i divanen och se ömma ut.)
Jag har äfven nu funnit mig pligtig att, likasom förra gången, intyga, det fångar lie i cellfängelserna hvarken till lynne eller helsa, så vidt jag kunnat upptäcka, taga någon skada; hvaraf bland annat följer, att deras kost ej heller varit osund elier för knapp; att jag dock lika litet funnit anledning alt biträda det mycket upprepade påståendet om fångkostens alltför goda beskaffenhet eller onödiga ymnighet, enär jag tvertom funnit fängelsernes spisordning innehålla derutinnan den målla, som måste iakttagas, så framt man hvarken vill låta fångarna lida till lif och helsa, eller förunna dem större njutning af kosthållet, än som för lifvets och helsans bevarande är oundgänglig; att ehuru fria menn iskor visserligen finnas, hvilka mäste nöja sig med knappare eller osundare lifsuppehälle, än i fängelserna beslås, dock icke deraf 168 R. St. Just.-Ombudsm. Ernb.-Berättelse för år 1849. kail göras en regel för fångförplägningen, helst förknappningens gräns då blefve obestämd, och skulle kunna nedsättas ända till den grad, att lifvets förlust blefve deraf en följd, såsom den onekligen för fria menniskor någon gång blifver. Hvad särskildt cellsystemet beträffar, upprepar jag äfven min i förra berättelsen yttrade tanka, att förden slutliga framgången af det förbättrade straffsystemet det vore välbetänkt, om den stora frågan tills vidare uppskötes, men imedlertid-ingen ting underlätes för fullbordande af det arbete, som redan är i gång, bestående uti uppförande af cellfängelser såsom länshäkten, användbara tillika såsom straffäiigelser för vissa klasser af brottslingar; hvarigenom från erfarenhet skulle kunna hämtas upplysning, hvad bifall det omtvistade straffsystemet må förtjena eller ej. Ett förhållande, hvaraf borde kunna beräknas ett för detta systems lindrigare straffmedel gynnsamt inflytande på tänkesätten, är den minskning af fångpersonalens antal och af brottmål i allmänhet, som under de två sistförflutna åren i en så märklig mån inträffat.
Commitéen har redan förut i underdånighet sökt visa, huru den ©betydliga Summa, hvarmed tillgångarne för Upsala Stifts Skolor öfverskjuta verkliga behofvet till Löner, och den något betydligare, hvillea synes vara att tillgå såsom öfverskott vid Hernösands Gymnasium och vid samma Stifts Skolor, kunna inom dessa båda Stift fpr Läroverkens öfrige behof användas. 5:0 Eder Kongl. Majit lärer Nådigst täckas genom en allmän Författning tillerkänna alla Stift för framtiden, de förmåner några Stift redan erhållit till Byggnadsoch ReparationsCassor vid Gymnasiioch större Skolhus. 6:0 Så snart de nu befintelige Läroverk, i afseende på Löne-regleringen, blifvit inrättade efter nu uppgjorda underdåniga förslag, bör all utdelning af TertialVacanceeller Caduc-medel alldeles upphöra, och af dessa medel samlas en Cassa, för hvars behållning årligen redovisas, till utrönande huruvida och i hvad mån de kunna förslå till ofvan omtalade Emerito» rum Löner eller Pensioner. Under denna Redovisning innebegripes äfven hvad Eder Kongl. Majit Nådigst täckes låta tilldela hvarje Stift af de föreslagne 600 Tunnor Spannemål, för samma ändamål. 7:0 Vid verkställigheten lärer äfven pröfvas nödigt, att göra skillnad emellan redan varande Skolor, som bibehållas, och nya, som blifvit till inrättande föreslagne. De redan varande böra först förändras efter denna Stat, och de nya sedan inrättas i man af tillgångarne. .K'" • ' • ' . Stats-Utskottets Betitnkanden'. 10V1 Hvar och ett Dom-Cäpitel lärer derföre blifva ålagdt, att årligen redogöra för de inflytande jmedel, som till den förändrade organisationen påräknas, samt inlemna underdånigt utlåtande huru långt man, inom hvarje Stift, kan våga realisera förslaget, utan att befara brist i t i 11- gångarne. Föredraganden för Ecclesiastique.
Ett bidrag till ett sådant ändamål, som det ifrågavarande, anser jag af den beskaffenhet, att jag gerna af mensklighet skulle villja en skärf, för att från medmenniskor vore det i sjelfva America, afvända ett sådant plågoris, som den härjande sjukdom, hvilken man nu vill söka att utrota. Som Erik Svensson begärt, att dess till Protocollet aflemnade anförande måtte, om detsammma af Höglofl. Utskottets pluralitet icke kommer att antagas, hvilket jag hoppas och med tillförsigt förutser, icke blifver händelsen, såsom hans enskilda mening få åtfölja Betänkandet till Ständerne, så får jag också anhålla, att så väl den i dag uppläste Berättelse orri den verkställda revisionen öfver Götheborgs och Bohus Läns .Curhus räkenskaper för år 1820, sorn 32 i SI a t s - U t s k o 11 e t s Betänkande n. Herr Prosten Linderoths yttrande äfven mätte blifva Betänkandet följaktige. Herr Uggla, Goran Gustafi med öfvertygelse om nyttan af den ifrågavarande afgif. tens vidare fortfarande och rigtigheten af A-fdel* ningens förslag, att efter maximi och minimi grunder bestämma sättet för dess utgörande, kan jag likväl icke tillstyrka bifall af den föreslagne tillökningen i afgiften från 3 till 5 sk. för hvarje mantalsskrifven person. Denna förhöjning i ut. skyldens belopp är hvarken grundad i Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition eller af behofvet påkallad. Erfarenheten har visat, att 3 sk:s äfgifsen hitiills nästan öfver hela riket varit tillräcklig, och man bör, efter min tanka, icke vid en Dags bestämmande fästa 'allt för stort afseende på några få partiella förhållanden, och derigenom gifva anledning till en förhöjning i denna skatt för nationen, ty förevändningar skola visst ej saknas, att i manga Jhan, der 3 sk. hittills fyllt behofvet, kräfva maximi beloppet af 5 sk. fulla ut. Jag tillstyrker derföre att afgiften hädanefter bör utgå ifrån 1 till 3 sk., såsom det högsta på personen.
M:s disposition för att fördelas till löneanslag för consistorii-amanuenserne i riket, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad bifölle förevande punkt af StatsUtsk:s utlät. Härvid ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle K. M:s propos. i denna del, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. 4:de punkten, ang:de statsanslag dels för Stockholms stads Consistorium och den dervid anställde amanuens samt dels för Universitetens i Upsala och Lund materiela behof. R, o. Ad. fann denna punkt ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. 5: te punkten, ang:de ifrugaställdt statsanslag till stipendier vid universiteten. Hr von Troil: Af de anslag, som utaf StatsUtsk. vid denna riksdag blifvit afstyrkta, är troligen det nu ifrägavande ett af de vigtigaste. Utan att vilja besvära R. o. Ad. med afhörandet af Professor Lindgrens reservation, anhåller jag endast att få fästa uppmärksamheten derpå, att universiteten gå i mistning af ganska många förtjentsfulle män endast derföre, att de ej kunna gifva dem något understöd för att underlätta deras fortsatta bemödanden på den aka - Den ‘29 Juni. 329 demiska banan. Jag anhåller derföre vördsamt om Hr Gr. o Landlm:s propos. på afslag å Statsötsk:s utlåt, i detta hänseende, jemte bifall till K. M:s nåd. propos. Hr Tersmeden: Jag kan ej annat än i högsta måtto biträda hvad Hr von Troil anfört. Till de skäl, som af honom blifvit framställda, her jag att för min del få lägga några. Det är de fleste bekant, att vid akademierna docenter ofta fä företräda professorernes ställe, då desse sednare äro af andra göromål upptagne.
Hur barnslig är ej, tänker man inför det samma, Shelleys Befriade Prometheus, som blott han får fjättrarna från lemmarna, profeterar som en demagog, som släppts ur häktet, om lyckans och frihetens gyllene ålder. Nej detta är den mogne mannens Prometheus, som när befrielsen kommer, ler svårmodigt och, döljande sitt hufvud i sina händer, utbrister: »Var det lönt att lida så oerhördt, att dygnet om känna orons gam hacka på sin lefver, för att i några få stunder af dröm och vaka höra oceaniderna sjunga, de konstens, diktens och kärlekens oceanider, som några korta ögonblick komma med balsam för plågan, med strängaspel och glömska?» Det är en liknande stämning, mättad af den djupaste känsla, vingad af den finaste spekulation, som utmärker Klingers yppersta blad, de som bäst låta oss lära känna storheten och fjärrsyntheten i hans konst. Det gäller framför allt hans produktions två mästerverk, hans filosofis och hans religions båda hufvudstycken, etsningarna »Och ändock», samt »Till skönheten ». På den förra öppnar sig för ens ögon ett sällsamt landskap, en uppståndelsens, en transfigurationens nejd, en bergtrakt med gräs och växter, men ändock med något polariskt öfver sig, något bortom lif och gröda, en okänd, osedd landsända i en fjällvärld med plantor, som, där de gro i klippstalperna, i luftens tunna kyla antagit en alpregions hårda och abstrakta former. Men genom skyarna i detta metafysiska landskap lyser gryningen fram, och den nakne ynglingen, som står där ensam och hela natten legat hopkrupen på marken, i markens och mörkrets tankar, lyfter ögonen mot klarheten i molnsprickorna, sträcker armarna mot solen, som skall bryta fram i morgonen. Hur aningsfullt dunkar icke hans hjärta! Hans ungdom blir berusning, och hans berusning blir bejakande: och ändock! En af de största etsare, som funnits, och hvilkens teknik Klinger också studerat, som han studerat allt, spanioren Goya, har gifvit den rent motsatta idén till denna tankegång en berömd förkroppsling. Det är den beryktade raderingen Nada.
För att jästkaren må kunna begagnas, utan att afgift för dem behöfver erläggas, är föreskrifven en mängd detaljbestämmelser angående deras storlek och begagnande. Bränvinsbrännaren mäste dessutom för hvarje månad afge en nöjaktigt affattad plan för sin rörelse, från hvilken han, vid vite, ej får afvika. Kontroll sker hvarannan och hvar tredje dag. Kontrollörerna måste der, såväl som i Danmark, hafva en särdeles noggrann kännedom om hela bränvinsbränningen, hvarföre de liesta underkontrollörer, innan de anställas såsom sådana, vanligen hafva tjenat såsom extra under 1 i 3 år, för att hinna göra sig tillräckligt bekanta med saken. Sedan kommissionen derefter hänvisat till den af kandidaten Steenstrup till Inrikesdepartementet under den-18 Februari förlidne år afgifna berättelse om bränvinstillverkninge^ i Danmark och Preussen, hvilken berättelse, med tillhörande bilagor, departementet likaledes tager sig friheten att vidfoga närvarande utlåtande, fäster hon uppmärksamheten på, hvilken mångfald af detaljbestämmelser, med hänseende till rörelsens bedrifvande och kontrollen deröfver, den Preussiska lagstiftningen ansett nödvändig, för att förekomma missbruk, samt vidare deruppå, att, som dylika detaljbestämmelser, huru omfattande de än äro, likväl icke kunna innefatta alla omständigheter, som i verkligheten kunna inträffa, man måste bemyndiga kontrolltjenstemännen, att, när så nödigt är, förfullständiga dessa bestämmelser, eller göra inskränkningar eller undantag från desamma. Härigenom, samt emedan egaren, genom den plan, han uppgifvit, och från hvilken han ej utan straff får göra afvikelse, är bunden i sin verksamhet, samt äfven derigenom att hjelpredskapen, som afgiftsfritt fått begagnas, förbrytes, om något svek dermed förefinnes, anser man sig någorlunda tryggad mot missbruk, oaktadt kontrollen, såsom anfördt är, sker endast hvarannan eller hvar tredje dag. Ty ju strängare sjelfva rörelsen eller de särskilda redskapens begagnande begränsas medelst lagreglor, desto mindre blir en stadig kontroll nödig, enär missbruk af redskap lättejigen, äfven med en mindre oafbruten kontroll, lätteligen upptäckes genom dét afbrott eller den förändring sorn derigenom uppkommer i serien af de olika processerna.
St. hos E. K. M. i und. anhålla, alt det hittills varande Convoy-Commissariatet måtte, så snart sig göra låter, blifva indraget, och dess befattning, till besparing i de hiLtills dryga förvaltningsutgifterna, i allo öfverflyttas på Commerce-Collegium, helst, örn nödigt anses, att Norrska Regeringen, genom Ombud, hädanefter deltager i förvaltningen af dessa medel, E. K. M. är oförhindrad sådant förordna, äfven sedan den nu i und. föreslagna förändringen blifvit verkställd. Och torde, i händelse af Nådigt bifall till berörde und. hemställan, E. K. M. derjemte täckas anbefalla bemälde Collegium, att, öfver förvaltningen af ifrågavarande, hädanefter såsom hittills, under E. K. M:s Nådiga disposition stående fond, låta föra serskild Hufvudbok, samt alt, efter dess årliga afslutande, till E. K. M. afgifva und. berättelse om fondens ställning. Anhållande R. St. jemväl i und., att berörde berättelse måtte genom tryck befordras till allmän kännedom, samt i öfiigt räkenskaperna för fonden, likasom händelsen nu är med Convoy-Cassans, tillhandahållas Rikets Ständers Revisorer och Stats-Utskott. Hvilket allt Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Februarii 1835. Expeditions-Utskottet! Forsla” till und. Skri/velse N-o 398. 11 N:o 298 Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den a3 Febr. i835. Preste-Ståndet den 23 Borgare-Ståndet den 23 — Bonde-Ståndet den 23 Pukets Ständers underd. Skrifvelse om bidrag frän Stats-Verket för att bringa Trollhätte Canal och Sluss-Verk till lika dimensioner med dem Götha Canal eger. (Stats-Utsk. N:o 4o4 ) S. A. K.