Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta inträffar äfven understundom med den ogifte arbetaren, såsom t. ex. förliden höst, då ett svårt år var för handen, och då, åt - Den 23 Mars f. m. 431 minstone i min hemort, ganska många förgäfves sökte att få någon stadig tjenst, och således måste tillhöra deras antal, som mot sin vilja blifva lösa arbetare. Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att de, som icke kunna betala, slipper det. Ja! der ingenting finnes att taga, har Kejsaren förlorat sin rätt; men så länge de stackars arbetare, som jag önskar skona, ega något att utpanta, så slippa de ej att betala. Den upgift Hr von Koch lemnat, att öfver 300,000 personer mäste årligen få afskrifning, bevisar utan tvifvel att personer debiteras, som sedermera icke kunna betala, d. v. s. ingenting ega att utpanta. Åtminstone är det förhållandet i den ort der jag bor, att, s.å vidt någon förhoppning finnas, att arbetaren kan betala, så skattskrifves lian? Hr von Hartmansdorff har förklarat, att om man här ville understödja honom deruti, att i allmänhet bibehålla alla grundskatter, så skulle man icke behöfva så många tulloch andra extra afgifter. Jag tar mig i anledn. häraf friheten erinra, att Hr von Hartmansdorff i allmänhet icke visat sig serdeles eftergifven i fråga om tullafgifter, hvadan jag icke vågar hygga på den förhoppning att han skall tala för deras nedsättande. Dessutom må jag bekänna att af två onda ting anser jag tullafgifterna långt rättvisare och jemnare träffa de skattdragande i förhållande till deras förmåga att erlägga skatt, än mången skattetite! af grundskattsnatur, för hvars bibehållande Hr von Hartmansdorff sä varmt talat. Slutligen får jag förklara det jag tror att då vi ännu icke ega något förslag om skyddsafgiftens afskaffande, det lämpligaste är, att f. n. icke fatta något beslut i frågan; och det är af detta skäl som jag anhåller om Utlåt» återremitterande. Hr von Koch: Efter det längre anförande, dermed jag tagit mig friheten besvära R. o.
Förslag lill ändring af åtskilliga Grundlagsparagralers numerering. a) Under förutsättning af Riksens Ständers bifall till Kongl. Majis Kådiga Proposition N:o angående upphäf vande aj hrad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen (l:o förslaget i uppgiften vid Meni. N:o 4). neger int § Konungen bör åstadkommer. Konungen late en hvar blifva dömd af den Domstol, hvarunder lian rätteligen hörer och lyder. § Konungens Domsrätt : —- Högsta Domstol. § Denna Högsta Domstol tid, som försuten är. § (Utgår genom bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition 3V:o 75.) 'sj or men. 16. Konungen bör åstadkommer. 17. Konungen läte en hvar blifva dömd af den Domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. 18. Konungens Domsrätt Högsta Domstol. 19. Denna Högsta Domstol — • — tid, som försuten är. Coust il allon sU Iskol tets Memorial, N:u 6. 37 Se Bih. 3 Sami. Meni. Ridd. o. Adelns Prot. B. XVI p. 201. XVII: 59, 171. Preste-Slåndets Prot. B. IX. pag. 248. X: 461. Borgare-Ståndets Prot. B. V. pag. 744. Bonde-Ståndets Prot. B. IX. pag. 9. b) Ytterligare: för den händelse att Kongl. Majrts Nådiga Proposition N:o ~4, om upphörande af Konungens Wänne röster i Högsta Domstolen (Se Meni. N:o 5, litt. Af jemte den Nådiga Propositionen N:o 75, om upphåf vande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, skulle af Riksens Ständer bifallas. Regeringsformen. § 20. KrigsUti fredstider Krigs Arliclarne. § 21. (Utgår genom bifall till Kongl. Uti Högsta Domstolen — —•*
Sänkning af sjön Widöstern i Ossbo härad af Jönköpings och Sunnerbo härad af Kronobergs län, samt Aftappning af sjöarne Drafven och holmen i Westbo härad af Jönköpings samt Sunnerbo härad af Kronobergs län. Den jordyta, som i följd häraf vinnes eller förbättras, är beräknad till ungefärligen nio tusen, två hundra sjuttio åtta tunland, då likväl deri icke ingår hvad som skulle vinnas genom Bolmens och Drafvens sänkning, deröfver någon beräkning än ej är gjord. En del af denna mark är redan odlad och har burit skörd. Utom en sådan mera varaktig vinst, hafva desse arbeten, genom beredandet af sysselsättning åt en större arbetspersonal och spridandet af icke obetydliga penningesummor, tillskyndat orten stora fördelar. § 2- \ Invånare. Folkmängd. Enligt 1847 års mantalslängder utgjorde folkstocken: Mankön 75,463. Qvinkön 82,020. Summa 157,483, deraf skattskrifne: Mankön 39,232. Qvinkön 45,934. och mantalsfrie: Mankön Qvinkön 38,086. Summa 74,317, hvilket antal, jemfördt med folkmängden år 1842, visar en tillökning af 5,630 personer. Denna tillväxt synes vara en naturlig följd af uteblifne farsoter och missväxter, jordens tilltagande odling, samt näringsflitens utveckling under i allmänhet gynnsamma förhållanden. a Folket. Angående dess bildning, mångsidigt utbildade konstoch näringsflit, samt verkningen deraf på välmågan och slutligen sedlighetstillståndet, tillåter jag mig åberopa föregående berättelser och endast tillägga, att uti det mesta af allt detta visat sig ett framskridande. Endast hvad sedligheten angår tvekar jag att låta detta omdöme gälla, enär, enligt temligeu säkra iakttagelser, brottsligheten om icke allmänt, så åtminstone inom vissa kathegorier, såsom angrepp på person och egendom samt bedrägerier är i tilltagande, då likväl dryckenskap, armod och arbetslöshet mindre än förr återfinnas vid efterforskandet af orsakerne till detta oroande förhållande, hvilket nu börjar sträcka sig till och med till den besutna allmogen.
Brefvet den 11 Mars 1843, erhållit nådig befallning att vända sig till ort och ställe som vederborde, ansåg sig Kollegium, som ej förskjutit dessa medel och således icke kunde för, desamma fordra någon ersättning, böra öfverlemna de inkomna reqvisitionerna till Fångvårds-Styrelsen, på hvilken det sedermera ankom att ersättningsmedlen till vederbörande Regementer afsända, såsom följd af hvilken Kollegii åtgärd det på Stats-Kontoret alltsedan år 1840 balanserade ofvanberörde beloppet mäste afföras. Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 3 Juni 1846, har Kollegium erhållit särskild föreskrift för behandlingen af till Kollegium inkommande reqvisitioner å munderingsslitnings-ersättning för fångbevaknings-kommenderingar, enligt hvilken föreskrift dylika reqvisitioner böra, på sätt Kollegium i förevarande fråga tillgjort, till Fångvårdsstyrelsen öfverlemnas. — 367 — Vidkommande slutligen Rikets Ständers Revisorers framställningar dels om lönetillökningar åt tjenstemännen vid Utredningsförråden samt arfvoden för hufvudbokens renskrifning och för registrering, dels om kostnaden för utarbetandet och utgifningen af en Författnings-samling rörande krigsmakten till lands, och Samling af stadganden rörande rotehållaren och soldaten vid indelta Infanteri-regementerna, så enär dessa framställningar endast innefatta siffer-uppgifter, jemte andra upplysningar rörande nyssnämnde 2:ne arbeten, utan någon bifogad erinran, lärer något yttrande härvid å Kollegii sida icke erfordras. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste, Aller nådigste Konung! \ / Eders K o 11 g 1. M a j: t s G. Söderberg. Stockholm den 21 Januari 1848. C. G. Bagge. underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. C. F. Laurén. Wilhelm Cederblad.
Hvad åter föreningen af Läidomsskola och Gymnasium angår, så kunde fordom möjligen något giltigt motskäl anföras, då Gymnasierne voro ett slags landsorts universiteter eller prestseminarier, och ej sällan upptogo ynglingar vid tjugo års ålder, hvaremot nu, då Gymnasisten vid sin afgång till Academien sällan uppnått denna ålder, nämnde läroverks åtskiljande medförer väsendlliga olägenheter. Ingen betydligare olikhet i ålder eller kunskaper eger numera rum emellan skolans äldre och Gymnasii yngre lärjungar. Gymnasium behöfves ej såsom en serskild öfvergångslänk till Academien, ty hela skolan bör utgöra en småningom dertill ledande förberedelse, hvilken otvifvelaktigt i den fö.mada skolan med ämnesläsning säkrare vinnes genom vanan alt vara montleur och ordningsman. Lärjungen sluter sig derigenom i stadga gradvis allt närmare tili lärarne och mognar efter hand för det academiska iifvet och studierna, samt vinner häruuder Exptdilions-Ultkotlets Förslag till und. Skrifvelsej N-o 97. en nyttig öfning i all handleda andia. Uti ingen händelse synes ett så tvärt afbrott i lärosätt och disciplin vara tjenligt, som det vid inträdet på Gymnasium nu rådande, hvarigenom ofia längre tid. erfordras, innan ynglingen hinner göra sig hemmastadd i sitt nya läge, och hvarigenom han, ehuru löga äldre eller kunnigare än skolgossen i högsta classen, på en gång tyrcker sig hafva tagit ett stort steg framåt, hvilket hos honom så lätt väcker ett falskt frihels-begrepp och tro på förmenta företräden, tillräckliga anledningar atl göra honom lill öfversittare mot yngre kamrater och underordnade, trotsig mot lärare och förmän, samt ofta i förening dermed försumlig i att lära och verka. Ordning, flit och sedlighet bibehållas vida lättare, om denna onaturliga skillnad försvinner. Calhedralskolorna visa redan möjligheten af en sådan förening, äfven med bibehållande af den gamla undervisningsmethoden.
(med plötslig häftighet). Ja – jag har något att tala med dig om. Jag måste tala med dig. LEONORA (motvilligt). Just nu? Kan det inte uppskjutas, Hans? Jag har tusen saker jag ännu måste se till, och det dröjer inte länge, innan de främmande komma. HANS. Du har ju haft hela dagen på dig att sköta dina sysslor, tycker jag. LEONORA (otåligt). Jag säger dig ju, att jag har varit ute ända sedan frukosten. (Vill gå.) HANS. Är det så underligt, att jag vill veta, hvad du har haft att uträtta – i hemlighet och, efter hvad man säger, så godt som förklädd? LEONORA (kallt). Å, jag ser. Du har alltså redan hört dina systrars kommentarier öfver min stackars toalett? Och jag, som smickrade mig med, att den var så litet i ögonenfallande. Jag trodde för resten, att du i dag hade andra och viktigare saker att tänka på. HANS. Du undviker att svara mig. Du vill alltså icke anförtro mig, hvad du hade att uträtta – hvartill du ansåg dig behöfva – mask! LEONORA (går närmare honom, litet dröjande, med nedslagna ögon). Har Emilie sagt något ... något, som HANS. Jag tystade munnen på Emilie. Jag vill veta det af dig – af ingen annan. LEONORA (nära honom. Lägger bedjande bägge händerna på hans bröst). Du skall få veta det. Men det är svårt att säga, Hans ... så förödmjukande ... Jag är rädd, att du rakt inte kan förstå – att man kan inlåta sig på något så oförsiktigt, så ... nästan fantastiskt ... Jag försäkrar dig, att när jag tog det första steget, så var det egentligen bara på trots ... Jag anade icke följderna, jag beräknade inte, att jag kunde bli till den grad invecklad. Och sedan har jag inte kunnat draga mig tillbaka, förstår du. Det var omöjligt. Nu vill jag inte säga mer, men jag lofvar dig, att du, hur det än går, skall få veta det ännu i afton. HANS. Jag vill veta det nu. LEONORA. Nej. (Lättare.)
Hwad de förra angar synes wig det är obilligt, ja oräktwist, art dä diste genom e» reducering blifiva ledige frän de sten sier de genom ömscstoiga öswerenskommelser med on Compagnie Chef pä Kronans wägner hafwa jngätt, deste icke skola njuta enahanda ratt med hwad cistrilde personers tjenstefolk ester lag bekomma, nämligen an ett tjenstehjon, som genom husbondens qodrycko eller genom dest död dljfw-r frän st» tjenst i förtid ledig, Mill erhälla bade sin lön och andra förmäner, intill den kommande flyttrungölide»; men denne reducerade Soldaten sär dä allSintct, sä framt han ej haft en ädelt och ömt tänkande Compagnie-Ctzef, som as barmhertighet gifwer honom nägra utstirna klädespersedlar, hwilka enligt pastcvalance-conrracrct, aro Compagnie - Chefens wen icke Kronans tillhörighet: och gqget aker innchärlcS genast af Skaten. Manne denna behandling ej är obarmhertig? och wore det icke rättare akt emot en liren ny handpenning till desta reducerade, emploijera deni u?i andra rvärfwade Regcmcnter, eller ock åtminstone giswa dem Scx eller minst trcnne mänaders gage, Hwad aker de för alder eller sjuklighet afskedade au, gär, will jag påminna mig, att äldre Författningar påbjuda, akt den Församling hwaruti en sadan före sitt anwärswande warit född, eller längst stenk är skyldig c.lt emottaga honom. Detta synes ock wara lika obilligt och orättwist i jämförelse med den indelt: Soldaten, emedan ten sörre under stn bästa och ar, belsjöra tid, icke medelst arbete gjort stg Församlingen förbunden, hwilkct den senare i frcdStider haft flere tillfällen till.
Ständerne hafva icke kunnat bevilja hvad som erfordras för att hålla våra förbrytare i tjenliga fängelser. Under sådana omständigheter vill man likväl att R. St. skola göra an - 342 Den 29 Juli e. m. slag till anställande af jernvägsförsök för att vara på modet. Detta förslag är af alldeles samma egenskap som en uppmaning till enskild man, att lefva öfver sina tillgångar, emedan del är så angenämt, och hedersamt. Men dylika försök sluta vanligen för den enskilde med gäldstugan. Samma aktning, som han vinner på ett lefnadssätt som föra honom dit, samma aktning skola Svenska folkets representanter förvärfva om de, af fäfånga företaga sig något, som de icke mäkta utföra. Man talar om, att på jernvägarne ej blott tusendelals menniskor, utan äfven kreatur färdas förträffligt. Afven jag har sett ej allenast menniskor utan hela hjordar af Ungerska fyrfolingar färdas såsom resande på jernväg till Wien. Detta kan visst vara, håde för landtman och stadsboer en angenäm anblick; men deraf bör man dock icke låta förleda sig till att äfven i Sverige inrätta så dyrbara transportmedel för dylika resande, hvilka kunna gä på ångbåt, såsom hos oss oxdrifter redan göra frän Norrköping till Slockholm. Förutsatt att jernvägen mellan Örebro och Hull en gång blifvit färdig, så skulle han naturligtvis sedermera underhållas. Kunde det ske med de inkomster, som af jernvägen påräknas, så behöfde man icke begära understöd af R. St. Men just denna begäran visar att anläggareu sjelf icke tror företaget vara sådant ali det kan bestå af sig sjetft, utan det måste ske på andras bekostnad. Denna omständighet borde framförallt, afskräcka oss ifrån att lemna vårt samtycke lill StatsUtsk:s hemställan. När vägen en gång blifvit färdig och kostat flera milioner r:dr, så säger man det vore skada att låta ett så ypperligt arbete förfalla; och emedan företaget ej bär sig sjelft, så fä R. St. bekosta underhållet.
25 förbrytelse tillämpligt, samt Flink följaktligen, på grund af Bergstingsrättens beslut, blifvit för sitt brott straffad annorlunda ocb svårare än lag förmådde, advokatfiskals-embetet, under åberopande af hvad förut blifvit anfördt, yrkade, att Bergstingsrättens ordförande måtte, med stöd af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, fällas att för berörde olagliga dom böta femtio daler silfvermynt med 16 R:dr 32 sk. banko samt derjemte förpligtas att till Flink utgifva hvad denne skäligen kunde fordra såsom godtgörelse för det honom genom Bergstingsrättens anmärkta förfarande förorsakade lidande. Och bär, sedan bergsdomhafvanden i anledning af detta slutpåstående blifvit hörd, samt Flink, uti afgifvet yttrande, för det honom öfvergångna lidande fordrat ersättning, Kongl. Hofrätten, genom utslag den 14 April innevarande år, jemte anförande af ofvanberörde i målet förekomna omständigheter, vidare yttrat, att som Bergstingsrätten deraf, att Flink befunnits innehafva ifrågakomna jernbitar, så mycket mindre haft skäl att antaga, det han genom oloflig handel med smed desamma åtkommit, som den brukssmed, hvilken detta jern om händer baft, på sin ed tagit, att detsamma blifvit honom frånstulet, och anledning icke förekommit, det annan person under tiden varit deraf innehafvare, 1 vid hvilket förhållande och då åberopade § i Kongl. Hammarsmedsordningen endast för den händelse, att någon andra gången beträdes att af brukssmed tillhandla sig jern eller andra brukseffekter, ovilkorligen stadgade, att, utan afseende å godsets värde, derå bör följa enahanda ansvar som för tjufnad, men deremot innehölle, att stöld och snatteri vid bruk af annan person än smed straffas efter allmänna lagen, Flink rätteligen bort af Bergstingsrätten endast förklaras skyldig till ansvar för olofligt tillgrepp af ifrågavarande jern, i hvilket fall lian ej eller kunnat fällas lill svårare ansvar, än efter 47 kap.
Leijonhufvud rätteligen anmärkt, varit ansedd såsom en fyllnad uti den ordinarie-statsregler:n, och härrörande från tillgångarna genom tillfälliga besparingar, som under en förfluten tid kunnat göras. Den har ock fördenskull väsendtligen varit afsedd för tillfälliga behof. Jag vill ingalunda sägn, att försvarsverket är ett tillfälligt behof, och det är måhända orätt, att en del af dess förnödenheter hittills blifvit såsom tillfälliga behandlad, men emedlertid är nu förhållandet, att håde för försvarsverket och andra allmänt nyttiga anstalter har K. M. vid hvarje riksdag uppgifvit särskildt behöflig* anslag, hvilka genom extra-statsreglering borde anskaffas. Utsk. har således nu uppgjort sina förslag i fullkomlig öfverensstämmelse med K. Jag finner således ingenting att dervid erinra, alldenstund man icke kan, såsom Frih. Cederström föreslagit, anslå t. ex. 100,000 r:dr årligen, när lillgångarne, såsom jag nyss yttrat, ej äro årliga, utan man måste rätta utgifterna efter de tillgångar man har för en gång. Det synes också vara skäl, att, då arbeten äro i fråga, hvilkas verkställighet fordrar en längre tid, än den ovissa och således obestämda terminen intill nästa riksdag, anslagen äfven beräknas för en viss längre tid, på det alt de, som skola utföra sådana arbeten , må kunna rätta verkställigheten efter gifna tillgångar. Del skulle eljest möjligen kunna hända, att om, vid den ena riksdagen, betydliga årliga anslag medgåfves för sådana ändamål, och en riksdag inträffade, inom ett eller två år derefter, vid hvilken dessa anslag, till en del eller alldeles borttoges •— så hade man rubbat eller afbrutit arbetsplanen, och det dittills verkställda vore lill mindre gagn. Den andra frågan Den ao Mars f. m. nr den, huruvida en extra-stalsreglering bör varn ställd på lika lång tid, sorn den ordinarie, d. v. s. ifrån riksdag till l iksdag. Denna fråga är af Frih. Leijonhufvud besvarad, måhända emot hans vilja, på det sätt jag anser för riktigt. Han har sagt, alt deri extra-statsreglertn l ör utgöra en fyllnad för den ordinarie.
I öfverensstämmelse derför med hvad jag haft nåden föreslå i afseende å bestridande af öfriga utgifter för de förenade Rikenas Utrikes angelägenheter, får jag således i underdånighet hemställa, alt utgifterne vid Utrikes-Departementet såväl till skrifmaterialier och expenser, ljus och ved, samt underhåll af möbler m. m., sorn för den ministeriela brefvexlingen, telegraf-porto, extra och hemliga utgifter, äfvensom alla öfriga utgifter af beskaffenhet ått icke på förband kunna beräknas, måtte få uppföras under rubrik: skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter; kommande i följd häraf, såväl det för närvarande å 3:dje Hufvud-titeln uppförda förslags-anslag till skrifmaterialier och expenser B:ko R:dr 1,625: 32, sorn General-Post-Styrelsens skyldighet att ersätta Departementets utgifter för den ministeriela brefvexlingen att upphöra. Bil. N:o 2 till Kongl. Maj.is Nåd. Då samtliga de utgifter, som skulle komma att bestridas ifrån denna titel, omöjligen kunna på förhand beräknas och flere af dem, såsom reseoch kurirkostnader, equiperings-penningar och hendiga utgifter dessutom äro till den grad underkastade föränderlighet, att då de ett år uppgå lill endast några tusen R:dr, de ett annat kunna belöpa sig till flera gånger detta belopp, blir det nödigt, att för dem samtlige bestämma en rund summa, inom hvilken de böra bestridas, dock med rättighet för Eders Kongl. Maj:t, att såväl å denna, som öfriga Stater, derest öfverskott uppkommer det ena året, reservera detta för att användas till fyllande af den brist, som under ett följande år kan uppstå å någon af utgifts-titlarne. Det är samma anordning, som redan eger rum i afseende å anslaget till Minister-staten och genom hvilken
YNGVA. ALLAN. Han! Åh, han är den präktigaste karl jag kän Är du? det blef ett vallfärdande af slägten till Ellensborg, som min fars säteri heter, när det blef bekant, att hufvudmannen ämnade välja sig en adoptivson. Skrattar. Men han lät den resa hem igen. Han hade redan gjort sitt val. Valet var jag, enda pojken till enkan Fast med alla en sons rättigheter. Du må tro, att efter en barndomsvän med åtta döttrar och inga inkomster. Och det gjorde han bara för att på ett grannlaga sätt kunna få sörja för hela familjen, som inom sjelf. Sex af mina systrar äro redan gifta. Så un parentes sagdt visat en otrolig energi i att sörja för sig derhåller han sin kusin, kaptenen, en älskvärd odåga, som alla tycka om, för att nu inte tala om hur han är mot sina underhafvande. Då är han också troligen mycket fördomsfri? Fördomsfri ? Nej, det är han just inte. Ser du, ALLAN dröjande. YNGVA. hans hedersbegrepp äro så utpreglade, för honom är sin vilja blir sträng, ja, mycket sträng ibland. Men det gör ingenting. Jag tål vid korta tyglar så ler dem, är god. Kysser Yngvas hand. YNGVA. det rätta rätt så utan alla inskränkningar, att han mot mycket du vet det nota bene, när handen, som hål mig personligen värd, att bli hans sonhustru? ALLAN. Tror du, att han skall anse mig värd, jag menar bara... I alla afseenden värd, lilla fästmö. Jag önskar YNGVA. ALLAN. Hvad då? tanken på ett giftermål mellan mig och min kusin. Men det kommer nog att gå bra. Han sätter visst börd hederligare än en enka, som försörjer sitt barn. högt, men heder högre, och kan det väl finnas något YNGVA vänder bort hufvudet. ALLAN. Jo, att han inte så der bokstafligt förälskat sig i Hur känner du till våra familjeförhållanden? vår gemensamma vän, hade skrifvit till sin syster, hans syster... Åh, källan är inte långt borta. Doktor Sandén, vår kärlek bara litet mer. Ja ja ja, jag vet! Men tala nu litet mer om ALLAN. YNGVA.
Af handlingarne, sorn den Nådiga Remissen åtföljt, har St.ats-Utsko.ttet funnit, att Herr General-Ideutenanten von Rosen lieimj såsom han anfort, i följd af Kongl, Maj:ts den 27 Sept, 1791 för honom utfärdade Nådiga Resolution att vara Capitain vid då varande Hennes Mai;t Enke-Drottningens Lif-Regemente, med åtnjutande af årlig lön på extra Stat, 125 lt:dr, intill dess. han till annan motsvarande lön på ordinarie Stat kunde varda förhulpen, låtit uti Kongl, Stats-Contoiret uttaga detta lön-belopp till och med för lörsta hälften af år t8o5, Yid 1809 och 18 io. årens. Stats-reglering blef derefter denna extra lön af Riksens Ständer uppförd å den då inrättade allmänna indragoiugs-Staten; men inneliafvaren, som redan länge hade varit utrikes vistande, afhördes hvarken sjelf, eller genom Ombud till beloppets utbekommande; och då emedlertid i anledning af Riksens Ständers underdåniga hemställan vid 1812 års Riksdag, Kongl, Kungörelsen, den 9 December samma år utkom, som stadgar, att hvar och en, hvilken hos Statsverket eger fordran af hvad beskaffenhet som hälst, bör ovillkorligen anmäla sig om lyftning deraf inom Junii månads slut för den Stats-Utskottets Betänkanden. 249 föregående tiden, vid påföljd att fordringen eljest anses förfalla intill dess Riksens Ständer komma tillsammans och efter erhållen kännedom om fordringens Beskaffenhet,pröfyat huruvida nytt anslag för utbetalningen må beviljas; men Sökanden fortfarande uteblef med anmälan om lyftning af den extra lön tills år 1815 åter inträffade Riksdag och Ståts-reglering, samt mer än 10 år voro förflutrie sedan lönen sist anordnades, uteslöts den samma från Staten och beloppet ingeek följaktligen bland besparingarne på allmänna indragnings-Staten. Vid sådant förhållande, har Kongl. Stats-Contoiret, som öfver den underdåniga ansökningen blifvit bordt, till Kongl. Majrts