Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Alla de pannor, som af någon till bränvinsbränning berättigad begagnas, vare sig å en tomt eller i en byggnad. eller under samma tak eller å samma egendom, skola väl, för nödig säkerhets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas, men vid debiteringen bör deras rymd ovilkorligen sammanslås, med afdrag af kokrum för hvarje panna, och denna grund jemväl följas vid redogörelsen, i afseende på pannerymden, så väl af taxeringskomitéerne och K. bef:de som af K. stats-kont. dock må den sålunda sammanslagna pannerymden aldrig öfverstiga det i 4 § bestämda maximibelopp”. Likväl får jag med afseende på en anmärkn., som jag ämnar framställa längre fram, anmärka en rättelse, som bör göras. Det står nemi. här, att kokrummet skall afdragas å hvarje panna. Jag går att föreslå längre fram att, då två eller flere pannor tillåtas under samma pannerymd, kokrummet endast må afdragas för den gemensamma pannerymden, derföre torde det här förekommande ut6 H. 27 Den 1 Juli e. m. trycket böra ändras till: med afdrag af kokrum för pannerymden. Frih. Palmstjerna: Dä i sista mom af 8 § omtalas afdrag för kokrum, sä hemställer jag huruvida icke det af Frih. Raab föreslagna tillägg kan inflyta i 8 g, sista mom. Frih. Raab: Jag skulle visst icke bafva något deremot, men hemställer åter å min sida till Frih. Palmstjerna om icke det vore lämpligare, att antaga denna § under ny nummerföljd, hvaraf bluen följd att den nya författningen får samma nummerföljd som den gamla, hvilket jag tror vara fördelaktigt. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. alt, på sätt Frih. Raab föreslagit, näst efter 8 § i Utskms förslag, skulle införas såsom serskild §, den i nu gällande förordning intagne 9 §, med den redaktions-förändring att orden: ”med afdrag af kokrum för hvarje panna” utbyttes emot orden: ”med afdrag af kokrum för pannerymdenhvarefter
Der fans en del folk från omnejden, man roade sig på anspråkslöst småborgerligt manér, jag hade hvarken roligt eller tråkigt, men då jag ut på kvällen gaf mig på väg hemåt och ensam med mig sjelf rigtigt kunde tänka öfver hvad som händt och hvad det var som jag höll på att gifva mig in i och hvad som nu skulle komma, fyldes jag af missmod. Jag konstaterade med grym ironi alla de välbekanta symptomerna till en förälskelse, och jag kände mig sjelf allt för väl för att veta att jag satt i det redan och att jag icke hade annat att göra än låta allt ha sin gång, och jag var rädd för detta nya tycke, som väl snart skulle växa ut till lidelse, – och så voro de goda dagarne ute. Ett af två, det hade jag klart för mig: resa min väg eller ge mig in i det oundvikliga med hull och hår. Det blef det senare. Och allt som dagarne gingo och det lutade mot höst, grodde vår unga sommarkärlek sig fyllig och mogen och våra själar växte sig in i hvarandra, liksom tvenne närstående träd fläta samman sina rötter och kronor. Och skogen stod mörk och solljuset blef hårdt och tunnt och alla dagrar och skuggor och linier skärptes, och så en kväll i september, då nejden låg som ett sagoland i månskenet, bytte vi vår första stumma bekännelse, i denna blick som för mig är all kärlekskulmen och kvintessens och mot hvilken allt som kommer efter är tomt och fattigt. Hvar menniska har väl ett sådant der ögonblick i sitt lif som hon vördar och älskar som sitt bästa; mitt är denna minut, då vi, denna kvinna och jag, hvilade ut inne i hvarandras väsen, öga i öga. Jag ger gerna alla mina heta sinnesrus och alla mina domniga vällustnätter mot denna enda stumma tårade blick, som gjorde min vällust så fin och så ängsligt spröd att den blef till smärta. Då jag nu ser tillbaka på mitt ungdomslif och står fritt gent emot alla mina upplefvelser och kan jemföra och döma, – nu tror jag mig kunna säga att af alla mina tycken detta varit det starkaste, kanske det enda som jag kan kalla med det stora namnet kärlek.
Preöifanter, förulra», i Sroå Slajjer: iörfta Slaten £K:tr 5: — Sintra t:o . ♦ . ♦ — 2: — SerotUnmg af (kvarnar od? flera inrättningar. §• 30. Sfter ten i allmänhet faftfiäUta grunt)/ §roå £X:tr af £ufcnte, odj i lifa födjåUante af ett minDre roärDe, utgöres?
Det blir då nödigt att lemna definitiva pröfningen och beslutet till K. M., och Utsk. hade således i min tanke hellre bort ställa åtminstone en del af medlen under K. M., för alt af Honom på vissa af Ständerna föreskrifna villkor disponeras; — så skedde förra riksdagen. Många af ifrågaställda arbeten äro likväl så förberedda och af den natur, alt ett beslut derom kan genast fattas, och jag ber således Utsk. uppföra dem i 2:ne classer, deraf irsla classen bör innehålla deni, som nu af Sländerna få anslag, och andra classen dem, som äro i delskick, alt de måste blifva beroende af ytterligare pröfning, och för hvilkas räkning en viss årlig summa lemnäs till K. M:S disposition. Till irsta classen föreslåsr Ljusna eif rrdr 6,000. Kodjnpet „ 24,5oo. Forsshaga och Dejeforss, hvarom jag särskildt vill tillägga några ord „ 110,000. Albrechtsund , 24,000. "Wisby 79,000. hvartill jag äfven lägger de af Utsk. afstyrkta anslag till Höganäs hamn 267,000. och Strömsholm h 5o,ooo om året. Hit kunna äfven räk - nas låneunderstöden till Warbergs och Ystads hamnar. De öfriga arbetena böra uppföras i classen N:o 2 och hänvisas till K. M:s pröfning. Äfven rörtde dessa sednare vill jag särskildt yttra några ord. Strömrensningarna i norra vattudragen äro i min tanke ej nog undersökta för att nu kunna beviljas, och jag anser ej dessa företag vara af nog allmänt intresse, emedan skogen har för långsam återvext och landet är mindre tjenligt till production och odling. Indals-elfven gör likväl härifrån ett undantag, emedan en mängd trädvaror derpå utföres; men just derför bör man kunna fordra, att de trafikerande på elfven böra bidraga till en rensning, hvaraf de draga fördel, och det finnes intet skal hvarför man skulle Den a5 November e. m. frångå den grundsatsen, alt enskilde skola deltaga i Staten» uppoffring.
Kungörelsen den 20 December 4825 är Eders Kongl. Majit och Kronan personligen ansvarig för beskaffenheten af de persedlar, som utan anmärkning till det vid besigtningen förda protokoll af honom emottagas; att de sålunda antydda svårigheterna för Förrådsförvaltare!) att utan äfventyr och förlust handhafva varuoch persedel-besigtningarne torde komma att ej obetydligt förökas, derest Beklädnads-Direktionerne, såsom det för omsättningen i Kronans förråd vore önskligt, för framtiden komme att i betydligare mån derifrån fylla sina behof af kläde; samt slutligen att, så ofta reparation af Allmänna Garnisons-sjukhusets materiel erfordras, densamma alltid vid ifrågavarande förråd verkställes. Kollegium har, i betraktande af alla nu omlörmälda förhållanden, och då hvad angår de vid Stockholms förråd anställde tjenstemän och betjente, särdeles desse måste, lör att kunna fullgöra sina många och ansvarsfulla åligganden, deråt egna hela sin verksamhet, ansett nödvändigt, att aflöningen härefter lämpades, så att närings-omsorger icke måtte behöfva menligt inverka på deras nit för Kronans bästa; hvadan af Kollegium blifvit föreslagen löljande aflöning: vid Stockholms förråd: för Intendenten, som för närvarande åtnjuter arfvode på stat 850 R:dr B:ko och af särskilda medel 650 R;dr, eller tillhopa 1,500 R:dr B:ko, 2,000 R:dr B:ko eller 5,000 R:dr Runt; » Förvaltaren, med arfvode på stat 450 R:dr oell särskildt tillskott af 550 R:dr, eller tillhopa 4,000 R:dr B:ko, 1,666 R:dr 32 sk. R:ko eller 2,500 II:dr R:mt; Bil. M 3 till Kongl. Majlis Nåd. Prop. M I, om Statsverket 1856. för Förrådsskrifvaren, med arfvode på stat 230 R:dr och särskildt tillskott af 230
Anmärkaren säger, att vi redan en längre tid haft en författning om det nya systemet utfärdad, men att någon verkan deraf icke inom riket följt. Detta är ett misstag. En sådan författning har icke varit utfärdad. Väl har en underrättelse om det nya systemet stått ad notitiam i de nya almanachofna, roen det har aldrig blifvit till efterrättelse påbjudet. Deremot får jag upplysa, att detta systeme vid Svenska myntverket från i83o eller 1831 blifvit begagnadt af arbetarne och samtliga, som dermed haft att skalfa; och om den värde anmärkaren vill göra sig besväret att gå ner i myntet och tala med den simpla arbetaren, skall han få höra, att denne icke vill utbyta det nya systemet emot det gpmla räknesättet. Jag var i tillfälle att under de första manaderne iakttaga förhållandet, och det dröjde icke 14 dagar, innan arbetarne funno, att de dittills förfarit på ett orimligt sätt, samt att tiodelningen var lätt att använda. Hvad åter angår de oriktiga silfer-uppgifter jag anmärkt, så får jag uppgifva, att jag tagit dem ur ett tidningsblad, nemi. Aftonbladet, der det står att 6 Lispund äro lika med en Engelsk toris. Hr Hjerta: Antingen har jag illa uttryckt mig, eller också har den siste värde talaren missförstått mig, då han trott att jag sagt, det en författning blifvit utfärdad om deciroal-räkningens begagnande; min mening var blott, att beslut blifvit taget, alt den framdeles skall komma till allmän efterrättelse. För öfrigt har jag icke genom min mo Den 4 Mars f. m. 47 tion velat lägga något hinder i vägen för decimal-räkningens allmänna antagande, hvilket skulle vara mig ganska kärt, utan har jag endast åsyftat, att i händelse det icke skulle vara så lätt, som den siste talaren trott, alt vinna en sådan förändring i folkets räkning och gamla vanor, man åtminstone måtte vidtaga den lättare utvägen att förenkla åtskilliga redan för handen varande mått, ,mål och vigter. Slutligen utber jag mig vördsamt att få tillägga, det jag icke tror, att i min motion står, att 6 Lisp. skola vara lika med en Engelsk tons, utan 6 Skeppund.
(Om svinslakt på landet hänvisas till Theas uppgifter i Hjälpredan sidan 176) * Där gåsslakt bedrifves i större skala, söker man förvara en del genom inkokning i ättika samt genom rökning af gåsbröst. — Att koka såpa och stöpa ljus förefaller mumera endast i landthushåll. Där god färsk sill kan fås, inlägger husmodern kaggar med kryddsill. Förråden i källaren synas flitigt och skyddas för frost. I trädgården sår man några spenatsängar, af hvilka man kan vänta sig en tidig skörd nästa vår. Stenia. * Det ofvanstående gäller för sådana hem, där husmodern är med från början till slut och reder sig utan främmande hjälp, utom vid korfstoppningen, där 3 personer samtidigt sysselsättas. Rekommenderar sitt stora och välsorterade lager af moderna Höstoch Vlnter-Dame-Kappor till här på platsen lägsta pris. OBS.! Särskildt framhålles mitt stora sortiment af Silkesplyschkappor Genmäle i gymnastikfrågan. R&gt;-&gt; rilteN^n artikel i Idun o m kvinnogymnastiken i j f t j. 1 Finland har framkallat tvänne genmälen, - ~ Det förstnämnda genmälet är hållet i en så öfverlägsen ton, att, man vore frestad att antaga det där bakom stode en stor auktoritet. Men månne en sådan behöfde tillgripa ett medel sådant som stenkastning? Annorlunda kan man ej beteckna yttranden såsom detta: » Möjligen kan grunden till uppsatsen sökas i något personligt förhållande ». I en offentlig tidskrift är det väl saken och principerna, som böra dryftas, icke det personliga förhållande, hvari den eller den befinner sig. Att » Gymnast » talar o m saker, s o m han icke känner, röjer han i yttrandet: » Till allt detta måtte åtgå mycken tid ». Det tar icke mera tid att öfva rörelser i vexlande former, utan alldeles tvärtom, ty man vinner under samma tid mera, då man har barnens håg och uppmärksamhet på ett mera tilldragande sätt fängslad.
Utlåtande, angående den löne-reglering, sorn erfordras iföjd af StatsRådets förändrade organisation. (U. A.) Sed an Rikets Ständer, för deras del, antagit den Grundlags-förändring, hvarigenom Siats-Rådets nuvarande organisation skulle komma att upphöra och en annan träda i dess ställe, har Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse af den 17 dennes, som till Siats-Utskottet blifvit remitterad, förklarat, att Kongl. Majit, som, lika med Rikets Ständer, anser denna nja organisation höra leda till en enklare, skyndsammare och ändamålsenlig arebehandhng al de allmänna ärendena, ämnar åt berörde Grundlags-förändring gifva Sitt Nådiga samtycke; men att, då denna förändring, hvilken, sedan den af Kongl. Majit vore antagen, skulle, enligt 82 §. Regeringsformen, komma att såsom Grundlag gälla, erfordrar åtskilliga samtidiga regleringar i afseende på löne-anslagen, så väl för Stats-Rådet, hvars personal härigenom komme att ökas, som fölen Ledamot i Högsta Domstolen efter Justitias-Stats-Ministern och för de blifvande Expeditions-Cheferne i sex af de nya Stats-Departementen, Kongl. Majit velat på förrberörde angelägenhet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; och ansåg Kongl. Majit, att den förändrade ställning, hvaruti de personer inträda, som komma att bekläda ofvannämnde Embeten, gör det nödvändigt att så bestämma lönevflkoren, att deras verksamhet och nit icke må förlamas genom omsorgen för deras utkomst i förening med en lefnad, svarande emot hvad värdigheten af Embetena kräfver. Vid öfvervägande af detta grannlaga ämne, har Stats-Utskottet, lika med hvad Kongl. Majit i Nåder yttrat, ansett oundgängligen nödigt, att lönevilkoren för Stats-Rådets Ledamöter lemna full tillgång till den lefnadskostnad, dessa Embelens värdighet fordrar, och sådant så mycket hellre, sorn det endast derigenom blifver för Kongl.
Utskotten företaga först redogörelse för de anmärkningar och förslag, som afse bestämmelser angående fattigvården, dervid Utskotten, för att förekomma den alltför stora och tröttande vidlyftighet, som vore oundviklig, derest de serskilda förslagen, hvart för sig, skulle införas, i ett sammanhang upptaga de hufvudsakligaste af de framställde anmärkningarne och omedelbart derefter sina yttranden afgifva; och följes härvid den ordning, uti hvilken de serskilda §§, emot hvilka anmärkningar egt rum, i den Kongl. Förordningen förekomma; varande anmärkt och yrkadt: l:o I fråga om 1 § af omförmälde Kongl. Förordning, har en motionär yrkat närmare bestämmelser, angående de förhållanden, hvilka skola föranleda, att en person bör såsom fattighjon anses, samt stadgande derom, huruvida blotta saknaden af husrum skall berättiga till erhållande af fattigunderstöd. I förevarande § är den bestämmelse meddelad, att fattigvård skall lemnäs åt sådana personer, som, i anseende till bristande arbetsförmåga samt i saknad af andra medel och lo/liga xttvägar till sitt uppehälle, icke kunna sig sjelfve försörja; och då tillika uti 1 mom. af 6 § föreskrifves, att vid understöds utdelande fattighjons arbetsförmåga, den må vara större eller mindre, skall tagas i beräkning, finnes, enligt Utskottens åsigt, fullt tillräcklig ledning för bedömande deraf, om och i hvad mån personer må vara berättigade till erhållande af fattigunderstöd; hvarföre Utskotten anse ytterligare stadgande i sådant afseende icke erforderligt. 4 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 2:o Till förtydligande af stadgandet i i morn. af 2 §: att på hvart och ett fattigvårdssamhälle ankommer att ordna fattigvården på det sätt, som, efter ortens beskaffenhet och serskilda förhållanden, finnes lämpligast, är föreslaget, att till 1 § måtte göras det tillägg, att församling må kunna fördelas i mindre kretsar eller rotar med gemensam ansvarighet för fattigvården.
Som nu emellertid Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-stånden stannat i det slut, att den omtvistade frågan är genom Irenne Stånds i hufvudsaken sammanstämmande beslut afgjord, har Utskottet ansett sig endast böra sådant anmäla. Stockholm den 24 Juli 1857. Bih. till R. St. Utlåtande, i anledning aj dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-slåndens skiljaktiga beslut i aj seende ä undra delar aj Betänkandet N:o 8, angående ifrågaställa furändringar i föreskrifterna om stämplade pappers-afgiftens utgörande. Vid behandling inom Riks-stånden af nämnda Betänkande, med åtföljande förslag till författning i ämnet, hafva åtskillige delar deraf blifvit till Utskottet återremitterade, äfvensom Riks-stånden i vissa punkter fattat sins emellan och ifrån Utskottets förslag skiljaktiga beslut; och får Utskottet öfver hvad sålunda förekommit härmed, i den ordning Betänkandet N:o 8 och förslaget till författning föranleda, afeifva utlåtande. § 2 och § 4, mom. 1. Med godkännande af § 2 i öfrigt, har Bonde-ståndet beslutat, att den föreslagna valören å stämpladt papper till skrifkarlor eller hela ark af 25 och 50 öre skulle nedsättas till 20 och 40 öre, äfvensom Bonde-ståndet vid 4 § 1 mom. ansett karte-beloppet på handlingar, som från de i tarifen upptagne verk expedieras, böra ändras i öfverensstämmelse med och i förhållande till beslutet angående 2 §. De öfriga Biks-stånden hafva emellertid godkänt Utskottets förslag så väl i fråga om karte-valörerna, enligt § 2, som angående beloppet af de för utgående handlingar från samtlige embetsverken i 4 § 1 morn. upptagne afgifter; hvilka begge frågor, såsom Utskottet i Betänkandet N:o 8 redan anmärkt, sins emellan ega oskiljaktigt sammanhang.
Vidare, och hvad beträffar andra mai, som hos Radstufvu-Rätt förekomma, synes det Riksens Ständer innefatta en stridighet i Lagstiftningen, att, då i Öfver-Rätt alla mål, utom dem, hvilka benämnas vigtiga och hvarmed, enligt Kongl. Brefvet ilen 10 November 1772, förstås mål å ära och lif, kunna afge ras af fylla Ledamöter, så vida de äro ense om slutet, likväl uti Radstufvu-Rätt, ehuru Under-Domstol, fem Ledamöter alltid böra utgöra Domfört antal; och Riksens Ständer finna desto mindre hågra vådliga följder för en behörig Lagskipning Jeunna uppstå om ringare mål uti Rådst ufvuRatterne endast af frenne Ledamöter handteras och afgöras, som, enär en del af de i desse Rätter biträdande Rådmännen utses och väljas bland Stadens Borgare, det svårligen, åtminstone i de mindre Städer, kan väntas tillgång på sådane personer, hvilka förut egnat sin tid att inhemta den kännedom om Lagens innehåll och tillämpning, rom för en rättskaffens Domare erfordras. På sådana skäl hafva Riksens Ständer för sin del beslutit den förändring uti 23. Kap. r. §. Rättegångs-Balken, att Kämnärs-Rätterne i Stockholm uti de brottmål, sorn å ära och lif gå, samt Rådstufvu-Rätterne i allmänhet uti dessa och alla andra mål må anses Domföre då Trenne Ledamöter deruti såsom Domare deltaga; i följd af hvilket Beslut Riksens Ständer i under - Underdåniga Skrifv elser. 87 fånighet föreslå, att samma §. hädanefter må blifva af följande lydelse: ”A Häradsoch Lagmans-Ting, så ock vid ”laga syn i jorda-tvist, må ej dömas, ther ej sju i ”Nämnden äro. I Kämners-Rätt måge tre dö”ma, äfven i the Städer, ther Kämners-Rätt e”ger brottmål afgöra , som å ära och lif gå. ”Rådstufvu-Rätt vare ock Domför, ther tre i ”Rätten sitta.
Sigrids hjerta slog så häftigt, att det nästan betog henne andedrägten. Nu hann hon rönnen, kung Eriks rönn. Hon hade alltför ofta besökt den, för att taga misste om dess plats. Hon uppsteg på en sten, derifrån hon visste sig kunna uppnå de krokar, som fasthöllo trädet, ryckte och vred på dem och, hvad hon hade beräknat inträffade, de hade redan tagit någon röta, eller gifvit vika, så att hon utan svårighet fick dem att lossna ur den remna, deri de blifvit indrifna; och trädet ägde ännu nog spänstighet qvar, för att till någon del återtaga sin förra ställning. Så varsamt än Sigrid förfarit, kunde ej detta ske utan buller. Hon märkte rörelse utanföre; trädgårdsporten, en liten tung port i muren, gick opp och tvenne karlar inträdde. ”Ja, var säker du, att jag hörde något buller, hitåt.” ”Ja, du hör så mycket du i drömmen, der du står och sofver. Jag undrar hvem här skulle röras. Och kan tänka om än sjelfva polackkungen skulle skicka hit alla sina hejduker, så kunde de få roa sig bäst de gitte, här i kryddgården. Kanske tror du, de ska slå hål på de fyra aln tjocka gråstensmurarna här på slottet.” ”Nå nå, det låter han väl sakta bli att snusa hit, när hertig Carl har fästet inne. Men hur tror du det ska gå med oss, om någon varit här, utan att vi skulle märkt det?” ”Nåja, jag tänker man finge visa vägen åt de der herrarne, som sitta deroppe, till ett hetare ställe, än här är i natt.” Emellertid kommo de talande allt närmare Sigrid. Månen började svagt genombryta molnen. Sigrid kröp ihop bakom det utsprång af stenen hvarpå hon stått. Få steg till, och karlarne skulle hafva upptäckt henne. Men nu skymtade en person fram från ett annat håll. Karlarne sprungo till, grepo denna och började släpa henne emot porten. ”Hi, hi, hi.
2Ö:o Det af Utskottet föreslagne Anslaget för KrigsCollcgii Departementen, till FörsvarsVerkets Mate rida behof, hafva hos H. R. O. A. Herr Grefve Brahe, M. och Hr Friherre af Nordin, C. J., ansett för ringa; anförande Herr Grefve Brahe.- alt inhemtad kännedom af de till ämnet hörande så kallade mindre detaillerne säkerligen skulle medfört ett annat resultat än den föreslagne nedsättningen i Anslagssura - f5o Stats-Ut skottets man; att efter närmare pröfning af dessa mindre delailler Utskottet skolat finna nödvändigheten af Materielens iståndsättande, completterande oell Arliga underhållande, i följd hvaraf skyldigheten skolat erkänna hvad sorn fordrats ; att, då R. St:r under senaste i3 Ar aldrig ansett sig kunna fullt ul bevilja de Anslag K. M:t för Muterielens upphjelpande begärt, utan genom afkortningar och nedsättningar blott afbjelpt en del af det nödvändiga krafvel, det ej borde förefalla oväntadt, att vid hvarje Riksdag de gamla bristerne åter framträdde i afvagtan på nya Anslag; att de Materiela behofvens fyllande först i Behofvets stund vore vådligt, om ej omöjligt; och att man under fredens lugn borde bereda de försvarsanstalter, som aflägsna kriget eller då det inträffade, bidrogo till framgång; — samt Herr Frih. af Nordin; att det förefallit anmärkningsvärdt, det Utskottet, försedt af K. M:t med alla nödiga detail-upplysuingar, ansett sig kunna föreslå R. St:r att hos K. M:t anmäla afslag å dess gjorde framställning, i ett för Rikets framtida säkerhet så vigtigt ämne som Armdens Materiela underhåll, under det att Utskottet öppet förklarar, att det af de lemnade Ilandlingarne icke tagit kännedom, åtminstone icke den, som erfordrats för att derifrån kunna hemta stöd för dess yttrade mening; alt, oiu
Förordningen den 10 Juni 1841, angående ändring i 5 Kap. 4 § Straff-balken, ett helt annat förhållande än dittills varit bestämdt emellan böter och deremot svarande vatten och bröd, inträdt, samt det icke kunde antagas hafva varit lagstiftarens mening att den gamla förvandlingsgrunden i vissa fall skulle vara gällande jemte den nya för andra fall, förthy och då i allmänhet den lindrigaste mening vid strafftillämpning borde följas, förklarat, att den sålunda sakfälda, vid bristande tillgång till böterna och afgiften till kyrkan, borde, jemlikt sistnämnda Förordning, i stället för de förra, undergå sex dagars fängelse vid vatten och bröd samt aftjena afgiften till kyrkan med motsvarande arbete, hvilket fängelsestraff jemväl gått i verkställighet; så hade Justitieombudsmannen, i skrifvelse till Advokat-fiskal-embetet i Kongl. Svea Hofrätt den 2 Januari 1861, anmärkt, att, då 3 § af åberopade 53 Kap. Missgernings-balken stadgade att, om de ej orkade böta, som lönskaläge gjort hade, skulle, när det skedde tredje gången, man plikta med Tolf dagars fängelse vid vatten och bröd och qvinna med sådant fängelse Åtta dagar, och den af Häradsrätten likaledes åberopade Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, som gåfve åt 4 § af 5 Kap. Straff-balken förändrad lydelse, icke upphäfde nyss anförda eller andra lagens rum, der böternas förvandling särskildt 21 vore utsatt, Häradsrätten ej skulle haft laglig grund för det ofvanintagna beslutet, hvarigenom den sakfälda qvinnan blifvit ådömd lindrigare bestraffning än vederbordt, i anseende hvartill och då hon samma bestraffning undergått, Justitie-Ombudsmannen uppdrog åt Advokat-fiskals-embetet att inför Kongl. Hofrätten anställa åtal emot Ordföranden i Häradsrätten för hvad emot bemälde Rätts i fråga varande utslag sålunda blifvit såsom felaktigt anmärkt. I följd häraf utförde Advokat-fiskals-embetet ett sådant åtal och Kongl. Hofrätten meddelade deröfver utslag den 13 Maj 1861, af innehåll att, emedan stad gandet i 3 § af 53 Kap.